62024CC0215
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 5 юни 2025 година (
1
)
Дело C‑215/24 [Fira] (
i
)
YX,
при участието на:
Ministério Público
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Районен съд Порто, наказателно отделение на Вила Нова де Гайя (Португалия)
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2008/909/ПВР — Рамково решение 2002/584/ПВР — Принцип на взаимно признаване на съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода — Европейска заповед за арест — Процедури за предаване между държави членки — Отлагане от съдебните органи на изпълнението на наказанието лишаване от свобода в съответствие с националното право на изпълняващата държава“
I. Въведение
1.
В пространството на свобода, сигурност и правосъдие на Съюза лице, осъдено на лишаване от свобода в една държава членка, може да изтърпи наказанието в друга държава членка, особено ако това би било от полза за социалната му реинтеграция (
2
).
2.
Настоящото дело се отнася до лице, което е било осъдено за престъпление в Португалия, но понастоящем пребивава в Испания. На основание на Рамково решение 2008/909/ПВР (
3
) испанските органи решават да признаят и изпълнят наказанието лишаване от свобода, наложено от Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Районен съд Порто, наказателно отделение на Вила Нова де Гайя, Португалия) (наричан по-нататък „португалският съд“).
3.
Juzgado Central de lo Penal n.°1 de Madrid (Централен наказателен съд № 1, Мадрид, Испания) (наричан по-нататък „испанският съд“) обаче изменя наложеното наказание, като отлага за период от две години изпълнението на наказанието шест месеца лишаване от свобода.
4.
Португалският съд, който е запитващата юрисдикция, иска да се установи дали Рамково решение 2008/909 допуска подобно изменение.
5.
Същността на спора между страните е дали решението за отлагане на изпълнението на наказанието може да е част от изпълнението на едно съдебно решение, каквато е позицията на испанското правителство, или то променя характера на съдебното решение, каквато е позицията на португалското правителство и на Европейската комисия.
II. Фактите в главното производство, отправените преюдициални въпроси и производството пред Съда
6.
На 9 октомври 2018 г. YX е осъден на шест месеца лишаване от свобода в Португалия за извършване на престъплението данъчна измама, предвидено и санкционирано по силата на Decreto-Lei n.o20-A/90 (Декрет-закон № 20-A/90) от 15 януари 1990 г. Това наказание е заменено с глоба от 180 дневни ставки (
4
).
7.
YX обаче не заплаща глобата, нито представя доказателства, че неплащането не е по негова вина. По тази причина, в съответствие с Código Penal (португалския Наказателен кодекс) (
5
), запитващата юрисдикция отменя заместващото наказание и налага изпълнението на първоначално наложеното лишаване от свобода (
6
).
8.
Наказанието лишаване от свобода обаче не е било възможно да бъде изпълнено в Португалия, тъй като YX не е намерен, за да му бъде връчена заповедта за арест в тази държава членка. Така той е обявен за издирване за целите на изпълнението на наложеното наказание.
9.
Няколко години по-късно местонахождението на YX е установено в Испания. На 22 февруари 2022 г. на основание на Рамково решение 2002/584/ПВР (
7
) компетентните португалски органи издават европейска заповед за арест (наричана по-нататък „ЕЗА“), с която искат предаването на YX с цел изтърпяване на наказанието шест месеца лишаване от свобода.
10.
Член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584 предвижда факултативно основание за отказ да се изпълни ЕЗА, когато лицето, чието предаване се иска, пребивава законно в изпълняващата държава членка и желае да изтърпи наказанието си в тази държава. Като се позовават на това основание, испанските власти отказват да изпълнят ЕЗА, и поемат задължението да признаят и изпълнят в Испания наказанието, наложено от португалския съд.
11.
На 11 октомври 2023 г., в приложение на член 80 от Código Penal (испанския Наказателен кодекс) (
8
), испанският съд отлага за период от две години изпълнението на наказанието шест месеца лишаване от свобода, наложено на YX за извършването на въпросното престъпление, и информира португалските власти за решението си.
12.
Ministério Público (португалската прокуратура) не е съгласна с решението на испанския съд за отлагане на изпълнението на наказанието. Поради това тя сезира Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Районен съд Порто, наказателно отделение на Вила Нова де Гайя) — запитващата юрисдикция по настоящото дело. В рамките на производството португалската прокуратура иска да се отправи преюдициално запитване до Съда на Европейския съюз.
13.
Запитващата юрисдикция счита, че съдът на изпълняващата държава не може да измени решението на съда на издаващата държава, като замени решението на съда, наложил наказанието, със собственото си решение. Запитващата юрисдикция уточнява също, че приемането на подобно изменение на наказанието би било в противоречие с принципите на взаимно признаване и на взаимно доверие. Според тази юрисдикция, като са отказали да изпълнят ЕЗА, испанските съдебни органи са заявили готовност да поемат изпълнението на наказанието лишаване от свобода в целия му размер, без да могат да го заменят с алтернативна мярка.
14.
Запитващата юрисдикция също така счита, че испанските съдебни органи е трябвало, във всеки случай, предварително да уведомят издаващата държава за възможността за отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода, за да се даде възможност на последната да реагира.
15.
При тези обстоятелства Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Районен съд Порто, наказателно отделение на Вила Нова де Гайя) решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Може ли изпълняващата държава, след като на основание член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584 е отказала да изпълни [ЕЗА] поради местопребиваването на осъденото лице и след като е признала осъдителната присъда, да се позове на прилагането на националното си право и на компетентността си като изпълняваща държава, за да отложи изпълнението на наложеното от издаващата държава ефективно наказание лишаване от свобода, при положение че процедурата по изпълнение на тази присъда вече е започнала?
2)
Може ли съдебният орган на изпълняващата държава да измени надлежно влязло в сила решение на съдебния орган на издаващата държава извън случаите, предвидени в член 8 и член 17, параграфи 1 и 2 от Рамково решение 2008/909?
3)
Трябва ли член 17, параграф 1 от Рамково решение 2008/909 да се тълкува в смисъл, че допуска изпълняващата държава да отложи изпълнението на ефективно наказание лишаване от свобода, като приложи условията на националното си право, когато компетентните органи на издаващата държава не са направили това съгласно тяхното национално право?
Ако отговорът на предходните въпроси е утвърдителен:
4)
Не е ли следвало испанските съдебни органи (органите на изпълняващата държава) да информират предварително издаващата държава за становището си относно възможността за отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода, наложено на издирваното лице, като се имат предвид разпоредбите на член 12, член 13 и член 17, параграф 3 от Рамково решение 2008/909?“.
16.
Испанското и португалското правителство, както и Комисията представят писмени становища пред Съда.
17.
На 19 март 2025 г. е проведено съдебно заседание, на което тези страни представят устни становища.
III. Анализ
А.
Определяне на контекста
18.
Държава членка може да откаже да изпълни ЕЗА за изтърпяване на наказание лишаване от свобода само ако се ангажира да изпълни наказанието, както то е било определено от съда на издаващата държава.
19.
Ако по някаква причина изпълняващата държава не може да приведе в изпълнение наказанието лишаване от свобода във вида, в който то е било наложено от съда на издаващата държава, тя трябва да изпълни ЕЗА (
9
).
20.
Единствените изключения, които позволяват на изпълняващата държава да се отклони от наказанието, наложено от съда в издаващата държава, са предвидени в член 8, параграфи 2 и 3 от Рамково решение 2008/909. Тези изключения се прилагат, когато наказанието, наложено в издаващата държава, е несъвместимо с правото на изпълняващата държава поради своята продължителност или поради своя характер. В такъв случай адаптираното наказание трябва да отразява възможно най-точно първоначалното наказание в границите, позволени от правото на изпълняващата държава (
10
).
21.
Следователно установяването на вината и преценката на пропорционалността на наказанието се извършват в издаващата държава и не могат да бъдат преразглеждани от изпълняващата държава (
11
).
22.
По тази причина в делото, по което е постановено решение Огнянов, Съдът приема, че член 8 от Рамково решение 2008/909 трябва да се тълкува стриктно и че той оставя само ограничени възможности на изпълняващата държава да променя вида или срока на наказанието, наложено от съда на издаващата държава (
12
).
23.
Докато осъждането (т.е. установяването на вината и определянето на пропорционално наказание) е от компетентността на издаващата държава, то, както е посочено в член 17, параграф 1 от Рамково решение 2008/909, изпълнението на наказанието е от компетентността на изпълняващата държава.
24.
Следователно принципът на взаимно признаване, както е отразен в Рамково решение 2008/909, се прилага по два начина: изпълняващата държава е длъжна по принцип да признава осъждането от съдилищата на издаващата държава, докато издаващата държава трябва по принцип да признава правилата за изпълнение на наказанията, така както те съществуват в изпълняващата държава.
25.
Същността на проблема в настоящия случай се състои в това, че Кралство Испания разбира решението за отлагане на наказанието лишаване от свобода като въпрос на неговото изпълнение, докато Португалската република, подкрепена от Комисията, разглежда решението за отлагане като осъждане.
26.
Отговорът на въпроса дали отлагането на изпълнението на наказание лишаване от свобода представлява изменение, или изпълнение на това наказание, който е в основата на първите три преюдициални въпроса, зависи от тълкуването на Рамково решение 2008/909, и по-специално на членове 8 и 17 от него. Ето защо ще анализирам тези три въпроса заедно в раздел В от настоящото заключение.
27.
Ако отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода представлява изменение на характера на първоначалното наказание лишаване от свобода, то следва, че се прилага член 8 от Рамково решение 2008/909, който забранява на испанските изпълнителни органи да адаптират наказанието лишаване от свобода, като го превърнат в наказание лишаване от свобода с отложено изпълнение. Ако пък отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода е форма на изпълнение на това наказание, член 8 от Рамково решение 2008/909 не би бил приложим. Тогава изпълняващата държава ще може да реши да отложи изпълнението на наказанието лишаване от свобода като част от неговото изпълнение съгласно член 17 от това решение.
28.
Преди да пристъпя към този анализ, ще разгледам накратко възражението за недопустимост, изтъкнато от Кралство Испания (Б).
29.
Четвъртият преюдициален въпрос се обуславя от положителен отговор на първите три въпроса. Тъй като ще предложа на Съда да отговори отрицателно на тези въпроси, не е необходимо да се отговаря на четвъртия.
Б.
Допустимост
30.
Испанското правителство оспорва допустимостта на преюдициалното запитване. Според него не е възможно да се разбере нито какво производство се води пред запитващата юрисдикция, нито защо отговорите на Съда са от значение за главното производство.
31.
Съгласно постоянната практика Съдът може да отговори на преюдициални запитвания само ако отговорът ще бъде полезен на националната юрисдикция, за да ѝ позволи да се произнесе по спора, с който е сезирана (
13
).
32.
В същото време, пак съгласно постоянната съдебна практика, въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от национални съдии, се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по такъв въпрос само когато е съвсем очевидно, че тълкуването на правото на Съюза няма връзка с предмета на делото, което е висящо пред запитващата юрисдикция (
14
).
33.
В процедурата, уредена с Рамково решение 2008/909, органите на издаващата държава трябва да се съгласят наказанието лишаване от свобода да бъде приведено в изпълнение от изпълняващата държава чрез издаване на удостоверение (
15
). Това удостоверение може да бъде оттеглено, докато не започне изпълнението на наказанието в изпълняващата държава (
16
).
34.
Следователно, дори ако, за съжаление, в настоящия случай запитващата юрисдикция не е обяснила в определението за преюдициално запитване каква точно е целта на процедурата, започната пред нея от португалската прокуратура, презумпцията за допустимост не е оборена. Отговорът на Съда би могъл да помогне на запитващата юрисдикция да реши дали удостоверението следва да бъде издадено, или оттеглено (ако вече е издадено) (
17
).
35.
Поради това не е очевидно, че отговорите на поставените въпроси не са необходими на запитващата юрисдикция, за да се произнесе по висящото пред нея дело. Ето защо предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси.
В.
Отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода представлява изменение на това наказание
36.
Становището ми е, че решението за отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода изменя неговия характер.
37.
Ето защо в тази насока споделям доводите на португалското правителство и Комисията, които поддържат, че наказанието лишаване от свобода и наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение са два различни вида наказания.
38.
Така, решението за отлагане на изпълнението на наказание лишаване от свобода не е въпрос на неговото изпълнение, а напротив, представлява изменение на това наказание. Следователно то не попада в обхвата на член 17 от Рамково решение 2008/909. Всъщност член 8 от цитираното рамково решение не допуска Кралство Испания да отложи изпълнението на наказанието лишаване от свобода, наложено от португалския съд.
39.
Ще обоснова позицията си, като разгледам формулировката на съответните разпоредби на Рамково решение 2008/909 и техния контекст и цел, като същевременно отговоря на доводите на страните в производството.
1. Доводи, основани на член 8 от Рамково решение 2008/909
40.
Дискусията относно „характера“ на наказанието произтича от член 8 от Рамково решение 2008/909. Съгласно параграф 1 от него изпълняващата държава трябва по принцип да признае и изпълни наказанието, така както е определено от съда на издаващата държава. Само ако нейната правна система не признава наказания лишаване от свобода с определен срок (член 8, параграф 2 от Рамково решение 2008/909) или с определен характер (член 8, параграф 3 от него), изпълняващата държава може да „адаптира“ наказанието (вж. точка 20 от настоящото заключение).
41.
Испанското наказателно право по принцип признава наказанието лишаване от свобода за срок от шест месеца. Следователно отлагането на изпълнението му, което променя характера на това наказание, не може да бъде обосновано с член 8, параграф 3 от Рамково решение 2008/909.
42.
Освен това, ако изпълняващата държава счете за необходимо да адаптира наказанието, както е разрешено в член 8 от Рамково решение 2008/909 въз основа на член 12, параграф 1 от него, тя трябва да информира издаващата държава за решението си във възможно най-кратък срок. Това уведомяване дава възможност на издаващата държава, ако не е съгласна с такова адаптиране, да реши да оттегли удостоверението.
43.
В настоящия случай испанските органи не са предоставили на португалските органи такава информация въз основа на член 12 от Рамково решение 2008/909, тъй като не са счели, че променят характера на признатото наказание по смисъла на член 8 от него. Независимо от това те са информирали португалските органи, че са отложили изпълнението на наказанието лишаване от свобода.
44.
Разграничението между мярка, която представлява осъждане, и мярка, която се отнася до изпълнението или прилагането на наказанието, невинаги е ясно изразено (
18
).
45.
Така в настоящия случай испанското правителство твърди, че отлагането не е променило „характера“ на наказанието. И че това все още е наказание лишаване от свобода с продължителност шест месеца, макар изпълнението му да е отложено с двугодишен изпитателен срок.
46.
Според мен, ако се провери дали е променен аспектът на наказанието, лишаващо лицето от свобода, могат да бъдат намерени някои насоки относно това дали се променя „характерът“ на наказанието. В това отношение, по мое мнение, разликата е в това дали лишаването от свобода е неизбежно, както е при наказанието лишаване от свобода, или под условие, както е при наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение. Този довод подкрепя становището на португалското правителство и на Комисията, че наказанието лишаване от свобода и наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение са две наказания с различен характер.
47.
В контекста на настоящото дело португалският съд, след като е приел YX за виновен, е счел за целесъобразно същият да изтърпи наказание лишаване от свобода. Ако е смятал, че изпълнението на наказанието лишаване от свобода следва да бъде отложено, този съд е можел да наложи наказание с отложено изпълнение (
19
). Взаимното признаване, на което се основава сътрудничеството по наказателноправни въпроси, изисква органите на изпълняващата държава да приемат решението относно вината и подходящото наказание, така както е постановено от съда на издаващата държава.
48.
От това следва, че отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода от испанския съд променя характера на наложеното от португалския съд наказание лишаване от свобода, чието отлагане не е било предвидено. Тъй като испанската правна система признава наказания лишаване от свобода за срок от шест месеца, Испания, в качеството си на изпълняваща държава, не може да се позове нито на член 8, параграф 2, нито на член 8, параграф 3 от Рамково решение 2008/909, за да отложи изпълнението на такова наказание.
2. Доводи, основани на член 17 от Рамково решение 2008/909
49.
Член 17 от Рамково решение 2008/909 се отнася до изпълнението на наказанието, към което по принцип се прилага правото на изпълняващата държава. Параграфи 3 и 4 от тази разпоредба разглеждат условното освобождаване.
50.
В тази насока испанското правителство твърди, че наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение е подобно на предсрочното или условното освобождаване. И в двата случая наказанието лишаване от свобода или не се изтърпявало изобщо, или се изтърпявало само частично. Освен това и в двата случая решението за отлагане или предсрочно прекратяване на изпълнението на наказанието лишаване от свобода било тясно свързано с личното положение и поведението на осъдения и можело да се разглежда в светлината на това, че допринася за по-добрата му социална реинтеграция.
51.
Според испанското правителство член 17 от Рамково решение 2008/909 разглежда предсрочното или условното освобождаване като форма на изпълнение на наказанието лишаване от свобода и предвид сходствата, такова трябва да бъде и отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода
52.
Въпреки че доводът на испанското правителство има известна тежест, все пак е ясно, че макар член 17 от Рамково решение 2008/909 да засяга предсрочното освобождаване, в него не се споменава наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение.
53.
Причината, поради която това рамково решение урежда въпроса за предсрочното освобождаване, вероятно се крие във факта, че законодателят е забелязал значителни различия между правилата за предсрочно освобождаване, които съществуват в отделните държави членки. В същото време предсрочното освобождаване задължително се извършва след започване на изпълнението на наказанието лишаване от свобода и следователно едва ли може да се разбира като нещо различно от форма на изпълнение на наказанието. За да отговори на възможните проблеми, които могат да възникнат във връзка с това, член 17, параграф 3 предвижда задължението на изпълняващата държава да информира издаващата държава за своите правила относно предсрочното или условното освобождаване, и оправомощава издаващата държава да оттегли удостоверението, ако не е съгласна с политиката на изпълняващата държава относно предсрочното освобождаване (
20
). По силата на член 13 от Рамково решение 2008/909 оттеглянето на удостоверението не е възможно след започване на изпълнението в изпълняващата държава. Поради това е необходимо да се предвиди законодателно решение, което да позволи на издаващата държава членка да не се съгласи с политиката на изпълняващата държава членка за предсрочно освобождаване, преди да започне изпълнението в последната.
54.
Законодателят на Съюза не е предвидил такава възможност в случай на отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода.
55.
По мое мнение, и за разлика от довода на испанското правителство, законодателният избор да се решат в член 17 проблемите, произтичащи от различията в правилата относно предсрочното освобождаване, но не и относно наказанията лишаване от свобода с отложено изпълнение, предлага един (терминологичен) довод, който е в полза на отхвърлянето на позицията, че отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода е форма на изпълнение на това наказание. Това насочва по-скоро към извода, че законодателят на Съюза възприема отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода не като форма на изпълнение на това наказание, а като различно наказание.
56.
Този извод се подкрепя от по-широкия контекст, от който е част Рамково решение 2008/909.
3. Доводи, основани на контекста
57.
В същата година, в която приема Рамково решение 2008/909, законодателят на Съюза приема и Рамково решение 2008/947/ПВР (
21
), приложимо към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции.
58.
Както поддържа Комисията, тези две рамкови решения имат различно приложно поле и взаимно се изключват. Ако съдебното сътрудничество предполага признаване и изпълнение на наказание лишаване от свобода, приложимите правила се съдържат в Рамково решение 2008/909. Ако съдебното сътрудничество се отнася до признаването и изпълнението на наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение, правилата се съдържат в Рамково решение 2008/947.
59.
Това законодателно решение създава впечатлението, че законодателят на Съюза разглежда наказанията лишаване от свобода с отложено и без отложено изпълнение като два различни вида наказания.
60.
В настоящия случай както изпълняващите органи, така и органите на издаващата държава са действали въз основа на Рамково решение 2008/909.
4. Доводи, основани на целта на Рамково решение 2008/909
61.
Изводът, че наказанието лишаване от свобода не следва да се изменя в наказание лишаване от свобода с отложено изпълнение от страна на изпълняващата държава, е в съзвучие с целта на Рамково решение 2008/909.
62.
Една от целите на този инструмент е да се даде възможност за взаимно признаване на наказания в областта на наказателното право. Когато въз основа на взаимното признаване държава членка се съгласи да изпълни съдебно решение, постановено в друга държава членка, и не се позовава на някое от основанията за неизпълнение на такова решение, изпълнението следва да бъде, както отбелязва Комисията, просто продължение на делото, така както е започнало в издаващата държава (
22
).
63.
Съгласна съм. Фактът, че изпълнението на наказание лишаване от свобода се извършва в държава членка, различна от тази, в която е наложено наказанието, не следва да променя изпълнението на това наказание по същия начин, по който не би се променило съдебно решение, ако то се изпълнява в друг район на същата държава и под юрисдикцията на съд, различен от този, който е наложил наказанието. Дори ако някои правила, които уреждат изпълнението на наказанието, са различни, изпълнението се явява просто продължение на осъждането.
64.
Следователно принципът на взаимно признаване, както е залегнал в Рамково решение 2008/909, следва на практика да доведе до автоматично сътрудничество между държавите членки в областта на правоприлагането. Той следва да предполага задължение за изпълняващата държава да изпълни чуждестранно съдебно решение, без да изследва дали такова решение би било постановено, ако процесът е протекъл в съответствие с вътрешното право на изпълняващата държава (
23
).
65.
Ето защо преценката от страна на изпълняващата държава дали наложеното в издаващата държава наказание съответства на наказанието, което би било наложено за същото престъпление в изпълняващата държава, следва да се счита за противоречаща на целите и духа на Рамково решение 2008/909 (
24
).
66.
Въпреки че, както посочва испанското правителство, отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода в Испания е възможно на два етапа: i) когато се налага наказание лишаване от свобода и ii) когато то се отлага, вторият етап не допуска съдът на издаващата държава да преценява вината и дали наказанието е подходящо.
67.
Поради това на изпълняващата държава не следва да се разрешава да взема решение за отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода, ако съдът на издаващата държава не е наложил такова наказание.
5. Доводи, изведени от съдебната практика
68.
Накрая, трябва да разгледам доводите на испанското правителство, представени в писменото му становище и потвърдени в съдебното заседание, че решения Ardic (
25
) и Minister for Justice and Equality (Отмяна на отлагането на изпълнението на наказание) (
26
) подкрепят довода му, че решението за отлагане на изпълнението на наказание лишаване от свобода е форма на изпълнение на това наказание, а не го изменя.
69.
В тези решения Съдът постановява, че решение, с което се постановява изпълнение на по-рано отложено наказание лишаване от свобода, не засяга характера или размера на наказанията лишаване от свобода, наложени с влезли в сила осъдителни решения на съответното лице (
27
).
70.
Португалското правителство и Комисията смятат, че тези дела са неотносими към настоящото дело, тъй като касаят различен въпрос. Не мога да се съглася с тази гледна точка. Въпреки че налагат Съда да тълкува понятието „съдебния процес, вследствие на който е постановено решението“, съдържащо се в член 4а от Рамково решение 2002/584, тези дела засягат сходна дилема — дали отмяната на отлагането на изпълнението на наказание е част от осъждането, или е просто изпълнение на вече наложено наказание. Поради това считам, че тези дела всъщност са относими към настоящия случай.
71.
Подобно на Комисията обаче считам, че решението за отлагане на наказанието лишаване от свобода, което е предмет на настоящото дело, и отмяната на отлагането, която е предмет на споменатите дела, са от различно естество. Докато вземането на решение за отлагане на наказанието лишаване от свобода е част от процеса на постановяване на присъдата, който включва произнасяне по вината и подходящата санкция, отмяната на отлагането означава изпълнение на наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение, чиито условия вече са били определени във фазата на осъждането.
72.
Ето защо фактът, че според Съда отмяната на отлагането на изпълнението на наказанието лишаване от свобода е форма на изпълнение на наказанието, не пречи на извода, че обратно, вземането на решение за отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода е част от осъждането.
6. Междинно заключение
73.
В заключение, считам, че съгласно правото на Съюза наказанието лишаване от свобода с отложено изпълнение и наказанието лишаване от свобода без отложено изпълнение са два различни вида наказания. Следователно изпълняващата държава не може да отложи изпълнението на наказание лишаване от свобода като форма за изпълнение на наказание, което е поела задължение да признае. Такова отлагане не е въпрос на изпълнение, който се урежда от член 17 от Рамково решение 2008/909. Напротив, то променя характера на наказанието и по принцип е забранено от член 8 от Рамково решение 2008/909.
74.
В настоящия случай, ако изпълняващата държава не желае да приведе в изпълнение наказанието лишаване от свобода, тя има възможност да изпълни ЕЗА и да предаде осъденото лице на издаващата държава, за да може то да изтърпи наказанието в тази държава.
75.
След като обаче е отказала да изпълни ЕЗА на основание член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584 поради местопребиваването на осъденото лице и след като е признала осъдителната присъда, изпълняващата държава не може да се позове на прилагането на вътрешното си право, за да отложи изпълнението на ефективното наказание лишаване от свобода, наложено от издаващата държава.
76.
Като е решил да отложи изпълнението на наказанието лишаване от свобода — определено от португалския съд като пропорционално на данъчното престъпление, извършено от YX — испанският съд не е започнал изпълнението, а е изменил наказанието в разрез с член 8 от Рамково решение 2008/909. Тъй като изпълнението на наказанието все още не е започнало, португалските органи все още могат да решат да оттеглят удостоверението.
IV. Заключение
77.
С оглед на изложеното дотук предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, отправени от Tribunal Judicial da Comarca do Porto — Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (Районен съд Порто, наказателно отделение на Вила Нова де Гайя), както следва:
„1)
Членове 8 и 17 от Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа на взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз,
78. трябва да се тълкуват в смисъл, че:
след като е отказала да изпълни европейска заповед за арест на основание член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки поради местопребиваването на осъденото лице и след като е признала осъдителната присъда, изпълняващата държава не може да се позове на прилагането на вътрешното си право, за да отложи изпълнението на ефективното наказание лишаване от свобода, наложено от издаващата държава,
съдебният орган на изпълняващата държава може да измени надлежно влязло в сила решение на съдебния орган на издаващата държава само в случаите, предвидени в член 8, параграфи 2 и 3 от Рамково решение 2008/909. В тази насока изпълняващата държава може да замени наказанието с друго, различно по характер, само ако характерът на наказанието, постановено от съда на издаващата държава, не е признат от правната система на изпълняващата държава.
2)
Член 17, параграф 1 от Рамково решение 2008/909
трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска изпълняващата държава да отложи изпълнението на ефективно наказание лишаване от свобода, като приложи условията на вътрешното си право, когато компетентните органи на издаващата държава не са направили това в съответствие с правото на тази държава.
3)
С оглед на отговорите на предходните въпроси не е необходимо да се отговаря на четвъртия въпрос“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не отговаря на действителното име на никоя от страните в производството.
(
2
)	Вж. например решение от 11 март 2020 г., SF (Европейска заповед за арест — гаранция за връщане в изпълняващата държава) (C‑314/18, EU:C:2020:191, т. 51).
(
3
)	Рамково решение на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (OВ L 327, 2008 г., стр. 27) (наричано по-нататък „Рамково решение 2008/909“).
(
4
)	Както е обяснено в определението за преюдициално запитване, такава замяна на наказанието лишаване от свобода с глоба е възможна на основание член 45 от португалския Наказателен кодекс.
(
5
)	В това отношение определението за преюдициално запитване препраща към член 45, параграф 2 и член 49, параграф 3 от португалския Наказателен кодекс.
(
6
)	В съдебното заседание португалското правителство допълнително обясни, че в подобна ситуация португалският съдия няма друг избор, освен да наложи първоначалното наказание лишаване от свобода. Както то изясни, към този момент вече не е възможно съдията да вземе решение за отлагане на изпълнението на наказанието лишаване от свобода.
(
7
)	Рамково решение на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3, наричано по-нататък „Рамково решение 2002/584“).
(
8
)	Тази разпоредба позволява изпълнението на наказание лишаване от свобода до две години да бъде отложено за период от две до пет години.
(
9
)	Вж. решение от 29 юни 2017 г., Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, т. 22—24).
(
10
)	Така, ако причина за несъвместимостта е срокът, адаптираното наказание не трябва да бъде по-малко от максималното наказание, предвидено за подобни престъпления съгласно законодателството на изпълняващата държава (член 8, параграф 2 от Рамково решение 2008/909). Ако несъвместимостта се дължи на характера на наказанието, адаптираното наказание или мярка съответстват във възможно най-голяма степен на наказанието, наложено от издаващата държава, и във всички случаи, наказанието не може да бъде заменено с парична санкция (член 8, параграф 3 от Рамково решение 2008/909).
(
11
)	Пояснявайки понятието за съдебен процес, вследствие на който е постановено решение по смисъла на член 4а от Рамково решение 2002/584, Съдът приема, че понятието „решение“, съдържащо се в него, се отнася до съдебен акт, който след разглеждане на делото от фактическа и правна страна окончателно се произнася по вината на лицето и съответно по наложеното му наказание лишаване от свобода. Вж. решение от 22 декември 2017 г., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, т. 67).
(
12
)	Вж. решение от 8 ноември 2016 г., Огнянов (C‑554/14, EU:C:2016:835, т. 36). Съдът потвърждава този извод по дело, свързано с подобен контекст относно прилагането на член 5, параграф 3 от Рамково решение 2002/584, а не на член 4, параграф 1 от него, с решение от 11 март 2020 г.SF (Европейска заповед за арест — гаранция за връщане в изпълняващата държава) (C‑314/18, EU:C:2020:191; т. 65). Вж. и решение от 15 април 2021 г., AV (Обща присъда) (C‑221/19, EU:C:2021:278, т. 35).
(
13
)	Вж. решение от 11 септември 2008 г., CEPSA (C‑279/06, EU:C:2008:485, т. 31 и цитираната съдебна практика).
(
14
)	Вж., ex multis, решение от 16 декември 2021 г., AB и др. (Отмяна на амнистия) (C‑203/20, EU:C:2021:1016, т. 46); решение от 8 април 2025 г., Европейска прокуратура (Съдебен контрол върху процесуалните актове) (C‑292/23, EU:C:2025:255, т. 36).
(
15
)	Вж. член 4 от Рамково решение 2008/909 и приложение I към него.
(
16
)	Член 13 от Рамково решение 2008/909.
(
17
)	По настоящото дело не е ясно дали органите на издаващата държава вече са издали удостоверение.
(
18
)	Вж. в това отношение решение от 3 април 2025 г., MA (C‑743/24, EU:C:2025:230, т. 26) (Alchaster II). Вж. и заключението на генерален адвокат Richard de la Tour по дело SH (C‑798/23, EU:C:2025:265, т. 68), в което той се позовава на решението на Европейския съд по правата на човека („ЕСПЧ“) от 10 ноември 2022 г., Kupinskyy/Украйна (CE:ECHR:2022:l110JUD000508418, § 49 и цитираната съдебна практика).
(
19
)	Изглежда обаче, че след повторното налагане на наказание лишаване от свобода след алтернативното наказание глоба, която не е била платена, португалският съд е бил възпрепятстван от закона да отложи изпълнението на първоначалното наказание лишаване от свобода (вж. точка 7 и бележка под линия 6 от настоящото заключение).
(
20
)	Това означава, че законодателят на Съюза признава, че издаващата държава може да откаже наказанието, постановено от нейния съд, да бъде приведено в изпълнение в друга държава членка, ако това би довело до по-ранно освобождаване от предвиденото в наказанието и в закона, уреждащ предсрочното освобождаване в издаващата държава.
(
21
)	Рамково решение на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции (ОВ L 337, 2008 г., стр. 102) (наричано по-нататък „Рамково решение 2008/947“).
(
22
)	Комисията определи това изискване като принцип на продължаващото изпълнение.
(
23
)	Вж. в тази насока Mitsilegas, V. EU Criminal Law after Lisbon: Rights, Trust and the Transformation of Justice in Europe. Hart Publishing Ltd, 2016, p. 128; Schiff
Berman, P. Global Legal Pluralism. A Jurisprudence of Law Beyond Borders. Cambridge University Press, 2012, p. 16.
(
24
)	Вж. в тази насока Доклада на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно прилагането от страна на държавите членки на Рамкови решения 2008/909/ПВР, 2008/947/ПВР и 2009/829/ПВР относно взаимно признаване към съдебни решения, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, относно решения за пробация и алтернативни санкции и към мерки за процесуална принуда като алтернатива на предварителното задържане (COM(2014) 57 final, стр. 8).
(
25
)	Решение от 22 декември 2017 г. (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
26
)	Решение от 23 март 2023 г. (C‑514/21 и C‑515/21, EU:C:2023:235).
(
27
)	Решение от 22 декември 2017 г., Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, т. 78). Съдът потвърждава тази позиция в решение от 23 март 2023 г., Minister for Justice and Equality (Отмяна на отлагането на изпълнението на наказание) (C‑514/21 и C‑515/21, EU:C:2023:235, т. 53).