61982CJ0168_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 22 . april 1982, indgaaet til Domstolens justitskontor den 14 .
juni 1982, har Tribunale di Milano i medfoer af EKSF-traktatens artikel 41 anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af Kommissionens beslutning nr . 1887 af 10 . december 1981, hvori det i artikel 2 er bestemt, at EKSF ' s fordringer paa selskabet Ferriere Sant ' Anna udgoer privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse .
2 Det spoergsmaal, der er forelagt Domstolen, er blevet rejst under en tvist vedroerende passivopgoerelsen i boet efter selskabet Ferriere Sant ' Anna, der blev erklaeret konkurs af Tribunale di Milano den 14 . maj 1980, idet der under boets behandling er rejst krav om, at et beloeb paa 27 383 405 lire, som naevnte selskab skylder EKSF i afgifter for staalproduktion og for tillaeg i anledning af forsinket betaling, anerkendes som privilegeret fordring .
3 Efter at naevnte selskab var blevet erklaeret konkurs, meddelte Kommissionen ved skrivelse af 19 . november 1980 boets kurator fordringens beloeb og anmodede om, at fordringen anerkendtes som privilegeret fordring .
4 Ved skifterettens afgoerelse af 20 . maj 1981 blev EKSF ' s fordring anerkendt alene som simpel fordring og indfoert i opgoerelsen af boets passiver .
5 Den 29 . juni 1981 rejste Kommissionen i henhold til artikel 98 i den italienske konkurslov indsigelse mod denne afgoerelse for Tribunale di Milano med paastand om, at fordringen blev anerkendt som privilegeret fordring eller subsidiaert, at det omtvistede spoergsmaal blev forelagt De europaeiske Faellesskabers Domstol til afgoerelse .
6 Kommissionen har under behandlingen af den i henhold til foernaevnte artikel 98 rejste indsigelse i medfoer af EKSF-traktatens artikler 49 og 50 vedtaget en individuel beslutning, rettet til selskabet Ferriere Sant ' Anna . I beslutningens artikel 2 bestemmes, at de omhandlede fordringer »er privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse« . Denne beslutning er efter anmodning fra Kommissionen af den kompetente italienske minister blevet forsynet med fuldbyrdelsespaategning .
7 Kommissionen har i retsmoedet ved Tribunale di Milano den 4 . april 1982 under henvisning til foernaevnte beslutning nedlagt paastand om, at dens fordring anerkendes som privilegeret fordring, og subsidiaert, for det tilfaelde at denne principale paastand ikke tages til foelge, at Domstolen i henhold til EKSF-traktatens artikel 41 anmodes om en afgoerelse vedroerende den omhandlede beslutnings gyldighed .
8 Tribunale di Milano har i medfoer af foernaevnte artikel anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :
»Er beslutningen af 10 . december 1981 nr . C(81 ) 1887 def . fra Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber gyldig, for saa vidt det deri ( artikel 2 ) er bestemt, at de fordringer, som EKSF har paa selskabet Ferriere Sant ' Anna ( for EKSF-afgifter samt renter heraf ) skal anses for ' privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse« .
9 Domstolen har anmodet Kommissionen om foer retsmoedet naermere at oplyse, »hvilket formaal og hvilken raekkevidde beslutningen af 10 . december 1981, navnlig artikel 2, har i forhold til hovedsagen«, og Kommissionen har herefter svaret, at »udtalelsen om, at fordringen er en privilegeret fordring, er konstaterende og ikke konstitutiv, idet fordringens privilegerede beskaffenhed foelger af de i Kommissionens svarskrift omtalte faellesskabsretlige grundsaetninger og bestemmelser« .
10 Det forenede Kongeriges regering og selskabet Ferriere Sant ' Anna ' s konkursbo har paa baggrund af dette svar samt de forhold, hvorunder Kommissionen har truffet den omtvistede beslutning, bestrid, at betingelserne for at anvende EKSF-traktatens artikel 41 overhovedet er opfyldt . De har blandt andet gjort gaeldende, at saafremt den omtvistede retsakts eneste formaal, som anfoert af Kommissionen, har vaeret at fastslaa retsstillingen efter gaeldende faellesskabsret, er retsakten blot at anse for en udtalelse fra Kommissionen og ikke som en egentlig beslutning, saaledes at Domstolen er inkompetent til at traeffe en praejudiciel afgoerelse i medfoer af traktatens artikel 41 .
11 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes . I EKSF-traktatens artikel 41 bestemmes nemlig, at »alene Domstolen har kompetence til praejudicielt at traeffe bestemmelse om gyldigheden af Den Hoeje Myndigheds og Raadets afgoerelser, saafremt der ved en tvist for national domstol opstaar spoergsmaal herom« . Selv om det er ubestridt, at den omtvistede beslutnings gyldighed, for saa vidt angaar stoerrelsen af de oekonomiske forpligtelser, den indebaerer, ikke laengere i medfoer af EKSF-traktatens artikel 92 kan anfaegtes, staar det dog fast, at beslutningens artikel 2 har til formaal over for tredjemand, og det vil navnlig sige over for vedkommende virksomheds oevrige kreditorer, at affoede retsvirkninger i forbindelse med den bobehandling, der foregaar ved den nationale ret . Da denne ret med henblik paa afgoerelsen af den sag, den har faaet forelagt, har fundet det paakraevet at anmode om en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af artikel 2 i beslutningen, er betingelserne i henhold til EKSF-traktatens artikel 41 opfyldt .
12 Kommissionen har gjort gaeldende, at den omtvistede beslutning maa anses for gyldig efter faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger og bestemmelser, der forpligter enhver medlemsstat til at give EKSF ' s afgifter samme fortrinsstilling som den, der tilkendes tilsvarende fordringer i statens besiddelse .
13 Den har herved foerst fremhaevet, at Den Hoeje Myndighed ifoelge EKSF-traktatens artikler 49 og 50 besidder en vis fiskal kompetence, herunder en adgang til at paalaegge virksomhederne en skat, som den i et vist omfang selv bestemmer stoerrelsen af, og som opkraeves direkte af virksomhederne, og fordringer paa denne skat kan endog tvangsfuldbyrdes i henhold til traktatens artikel 92 . Heraf foelger, at reglerne om EKSF-afgifter maa vaere saaledes indrettet, at der altid haves sikkerhed for effektiv betaling af dem, hvorfor de maa gives samme fortrinsstilling som tilsvarende skatter, der opkraeves af staterne .
14 Den fiskale kompetence, der ved artiklerne 49 og 50 i EKSF-traktaten er tillagt Den Hoeje Myndighed ( i dag Kommissionen ) for at goere det muligt for denne paa bedst mulig maade at udfoere de opgaver, der er paalagt den ved traktaten, kan vel ikke frakendes betydning . Men af EKSF-afgifternes beskaffenhed og formaal, saaledes som disse bestemmes af de naevnte artikler, foelger ikke, at afgifterne i tilfaelde af en virksomheds konkurs uden videre skal gives den samme fortrinsstilling som den, der ifoelge medlemsstaternes lovgivning tilkendes tilsvarende interne skatter .
15 Af en sammenlignende undersoegelse af de nationale retsordener fremgaar det faktisk, at i det omfang, der i konkurs gives visse typer fordringer en fortrinsstilling, er denne, for saa vidt som den bryder med det almindelige princip om fordringshavernes ligestilling, kun mulig paa grundlag af specielle forud eksisterende lovbestemmelser . Da der ikke ses at foreligge en saerbestemmelse om privilegium for Kommissionens fordringer for afgifter i tilfaelde af konkurs, kan en saadan fortrinsstilling ikke anerkendes .
16 Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at det af den almindelige lighedsgrundsaetning foelger, at EKSF, naar det gaelder inddrivelse af fordringer, ikke boer stilles ringere end medlemsstaterne, der giver deres egne fordringer paa tilsvarende skatter stilling som privilegerede fordringer .
17 Kommissionen har til stoette for denne opfattelse henvist til Domstolens praksis, blandt andet i dommen af 27 . marts 1980 ( Meridionale Industria Salumi, forenede sager 66, 127 og 128/79, Sml ., s . 1237 ), hvori det fastslaas, at medlemsstaterne ikke maa goere opkraevningen af faellesskabsafgifter og -gebyrer mindre effektiv end opkraevningen af tilsvarende nationale afgifter og gebyrer .
18 Selv om det er korrekt, at en medlemsstat ikke kan gennemfoere inddrivelse af faellesskabsafgifter hos skyldnerne paa andre betingelser og efter andre regler end de regler, der gaelder for inddrivelsen af lignende interne afgifter, indebaerer princippet om ligebehandling ikke i og for sig, at medlemsstaterne i tilfaelde af skyldnerens konkurs skal give EKSF-afgifter den samme fortrinsstilling som den, der anerkendes for tilsvarende fordringer i statens besiddelse, naar der ikke findes en klar og praecis faellesskabsbestemmelse, der blandt andet fastslaar den placering i konkursordenen, som afgiften og den statslige skat, som den svarer til, skal have .
19 Det maa herefter fastslaas, at Domstolen ikke uden en bestemmelse, som den naevnte, der er vedtaget af faellesskabslovgiveren inden for rammerne af traktatens bestemmelser, gennem sin praksis kan danne en regel, ved hvilken der indfoeres en saadan bestemmelse om privilegium, som Kommissionen vil paaberaabe sig . Det er, som fastslaaet af Domstolen i dom af 5 . marts 1980 ( Ferwerda, sag 265/78, Sml ., s . 617 ), ikke muligt ved en retslig fortolkning at raade bod paa det forhold, at der ikke findes en retlig regulering, der noedvendigvis maa vaere af teknisk og detaljeret karakter .
20 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares saaledes, at Kommissionens beslutning af 10 . december 1981 er ugyldig, for saa vidt det i beslutningens artikel 2 bestemmes, at EKSF ' s afgiftskrav paa det konkursramte selskab er privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af Den italienske Republiks regering, Det forenede Kongeriges regering samt Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af Tribunale di Milano ved kendelse af 22 . april 1982, for ret :
Kommissionens beslutning af 10 . december 1981 er ugyldig, for saa vidt det i beslutningens artikel 2 bestemmes, at EKSF ' s afgiftskrav paa det konkursramte selskab er privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse .