62017CJ0115
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
zo 7. augusta 2018 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EHS) č. 1964/82 – Nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania s cieľom získať osobitné vývozné náhrady na určité druhy vykosteného hovädzieho mäsa – Zmena nariadenia č. 1964/82 rozširujúca oprávnenosť na poskytnutie osobitných vývozných náhrad – Zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona – Článok 49 ods. 1 tretia veta Charty základných práv Európskej únie“
Vo veci C‑115/17,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) z 23. novembra 2016 a doručený Súdnemu dvoru 6. marca 2017, ktorý súvisí s konaním:
Administration des douanes et droits indirects,
Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
proti
Hubertovi Clergeauovi,
Jeanovi‑Lucovi Labroussovi,
Jeanovi‑Jacquovi Berthellemymu,
Alainovi Bouchetovi,
Jeanovi‑Pierrovi Duboisovi,
Marcelovi Gérymu,
Jeanovi‑Paulovi Matratovi,
Jeanovi‑Pierrovi Paziotovi,
Patriceovi Raillotovi,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predseda piatej komory J. L. da Cruz Vilaça, podpredseda Súdneho dvora A. Tizzano (spravodajca), sudcovia A. Borg Barthet, M. Berger a F. Biltgen,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: V. Giacobbo‑Peyronnel, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. februára 2018,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
H. Clergeau, J.‑L. Labrousse, A. Bouchet a J.‑P. Matrat, v zastúpení: P. Spinosi a B. Paillard, avocats
–
francúzska vláda, v zastúpení: D. Colas, S. Horrenberger a E. de Moustier, splnomocnení zástupcovia,
–
grécka vláda, v zastúpení: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou a M. Tassopoulou, splnomocnení zástupcovia,
–
rakúska vláda, v zastúpení: G. Eberhard, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Lewis a D. Bianchi, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 12. apríla 2018,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu zásady retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Administration des douanes et droits indirects (Správa ciel a nepriamych daní, Francúzsko) a Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) [Národná verejnoprávna inštitúcia pre poľnohospodárske výrobky a morské produkty (FranceAgriMer) (Francúzsko)] na jednej strane a Hubertom Clergeaum, Jeanom‑Lucom Labroussom, Jeanom‑Jacquom Berthellemym, Alainom Bouchetom, Jeanom‑Pierrom Duboisom, Marcelom Gérym, Jeanom‑Paulom Matratom, Jeanom‑Pierrom Paziotom a Patriceom Raillotom (ďalej len „obžalovaní vo veci samej“) na druhej strane vo veci trestnej zodpovednosti uvedených fyzických osôb za nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania, ktorých cieľom bolo získať výhodu v súvislosti s vývozom.
Právny rámec
Právo Únie
3
Nariadenie Komisie (EHS) č. 1964/82 z 20. júla 1982 ustanovujúce podmienky poskytovania osobitných vývozných náhrad na určité kusy vykosteného mäsa hovädzieho dobytka (Ú. v. ES L 212, 1982, s. 48; Mim. vyd. 03/005, s. 146), stanovilo podmienky, za ktorých možno poskytnúť osobitné vývozné náhrady na určité akosti mäsa.
4
Podľa druhého odôvodnenia tohto nariadenia:
„… vzhľadom na situáciu na trhu, hospodársku situáciu v sektore hovädzieho a teľacieho mäsa a rozsahu predaja určitých produktov tohto sektora by sa mali určiť podmienky, ktorými sa riadi vyplácanie osobitných vývozných náhrad…“
5
Na tento účel článok 1 uvedeného nariadenia uvádzal:
„Na jednotlivo balené kusy bez kosti z čerstvých alebo chladených zadných štvrtí dospelého samčieho hovädzieho dobytka sa môžu uplatňovať osobitné vývozné náhrady, ak sú splnené podmienky tohto nariadenia.
…“
6
Článok 2 ods. 1 toho istého nariadenia stanovoval:
„Prevádzkovateľ predloží príslušným orgánom určeným členskými štátmi vyhlásenie uvádzajúce jeho úmysel vykostiť zadné štvrte, ako je definované podľa podmienok tohto nariadenia, a jeho zámer vyviezť celé množstvo kusov získaných vykostením, pričom každý kus je balený jednotlivo.“
7
Článok 1 a článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1964/82 boli s účinnosťou od 19. januára 1998 zmenené nariadením Komisie (ES) č. 2469/97 z 11. decembra 1997, ktorým sa mení nariadenie č. 1964/82, nariadenie (EHS) č. 3846/87, ktorým sa stanovuje nomenklatúra poľnohospodárskych výrobkov na vývozné náhrady a nariadenie (ES) č. 1445/95 o pravidlách uplatňovania dovozných a vývozných povolení v sektore hovädzieho a teľacieho mäsa (Ú. v. ES L 341, 1997, s. 8; Mim. vyd. 03/022, s. 125).
8
Druhé odôvodnenie nariadenia č. 2469/97 stanovovalo:
„keďže v dôsledku implementácie Dohody o poľnohospodárstve, uzatvorenej v rámci Uruguajského kola multilaterálnych obchodných rokovaní, by sa mali zaviesť mechanizmy, ktoré umožnia lepšie sa zamerať na výrobky z hovädzieho a teľacieho mäsa, ktoré sa majú uprednostniť pri vývozoch do tretích krajín; keďže zavedením osobitnej náhrady za vykostené kusy z predných štvrtí dospelých býkov by sa tento cieľ dosiahol; keďže mechanizmy ustanovené nariadením [č. 1964/82] sa musia z tohto dôvodu rozšíriť aj na tieto výrobky.“
9
Článok 1 nariadenia č. 1964/82, zmenený nariadením č. 2469/97, uvádzal:
„Jednotlivo balené kusy bez kosti z čerstvých alebo chladených predných štvrtí a zadných štvrtí dospelých býkov s priemerným obsahom chudého mäsa 55 % alebo vyšším majú za podmienok uvedených v tomto nariadení nárok na osobitné vývozné náhrady.
…“
10
Nariadenie Komisie (ES) č. 1359/2007 z 21. novembra 2007, ktorým sa ustanovujú podmienky poskytovania osobitných vývozných náhrad na určité kusy vykosteného mäsa hovädzieho dobytka (Ú. v. EÚ L 304, 2007, s. 21), s účinnosťou od 1. januára 2008 zrušilo a nahradilo nariadenie č. 1964/82.
11
Podľa odôvodnenia 3 nariadenia č. 1359/2007:
„Vzhľadom na situáciu na trhu, hospodársku situáciu v sektore hovädzieho a teľacieho mäsa a rozsahu predaja určitých produktov tohto sektora by sa mali určiť podmienky, ktorými sa riadi vyplácanie osobitných vývozných náhrad. Mali by sa ustanoviť najmä podmienky pre určité kusy mäsa získaného vykostením štvrtí samčieho hovädzieho dobytka.“
12
Do článkov 1 a 2 uvedeného nariadenia je v podstate doslovne prebraté znenie článku 1 nariadenia č. 1964/82, ktoré bolo zmenené nariadením č. 2469/97.
Francúzske právo
13
Článok 426 colného zákonníka stanovuje:
„Za zakázaný dovoz alebo vývoz tovaru bez oznámenia sa považujú:
…
4.
nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania, ktorými sa dosiahne alebo sa má dosiahnuť vrátenie cla, oslobodenie od cla, zníženie cla alebo akákoľvek iná výhoda v súvislosti s dovozom alebo vývozom v plnom rozsahu alebo čiastočne, s výnimkou porušenia predpisov o kvalite alebo balení, ak týmito porušeniami nemalo byť alebo nie je dosiahnuté vrátenie cla, oslobodenie od cla, zníženie cla alebo finančná výhoda;
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
14
Dňa 21. decembra 1990 začal procureur de la République de La Rochelle (štátny prokurátor v La Rochelle, Francúzsko) vyšetrovanie proti neznámemu páchateľovi vo veci trestného činu nepravdivých vyhlásení alebo podvodných konaní v zmysle článku 426 bodu 4 colného zákonníka. Predmetom tohto vyšetrovania boli skutky spáchané v súvislosti s aktivitami spoločnosti Clergeau SA, ktorá je činná najmä v oblasti nákupu a predaja, transportu, vývozu a dovozu mäsa, ako aj v oblasti porážania zvierat.
15
Dňa 25. mája 2010 ukončila vyšetrovacia komora Cour d’appel de Poitiers (Odvolací súd Poitiers, Francúzsko) uvedené vyšetrovanie a postavila obžalovaných vo veci samej pred trestný súd.
16
Uvedeným obžalovaným sa v podstate vytýka, že v období rokov 1987 až 1992 spáchali skutky, ktoré viedli k získaniu osobitných vývozných náhrad v zmysle nariadenia č. 1964/82 spoločnosťou Clergeau, na ktoré nemala nárok, a spočívali v tom, že ako „kusy bez kosti zo zadných štvrtí“ dospelých býkov v zmysle článku 1 uvedeného nariadenia deklarovala časti mäsa, ktoré nezodpovedali tejto definícii. Obžalovaní vo veci samej totiž dodávali do schváleného vývozného skladu kusy pochádzajúce predovšetkým z predných štvrtí, pričom na poskytnutie takýchto náhrad boli spôsobilé len kusy zo zadných štvrtí.
17
Rozsudkom Tribunal correctionnel de La Rochelle (Trestný súd La Rochelle, Francúzsko) z 3. decembra 2013, ktorý bol v odvolacom konaní potvrdený rozsudkom Cour d’appel de Poitiers (Odvolací súd Poitiers) z 12. marca 2015, boli obžalovaní vo veci samej zbavení obžaloby.
18
Správa ciel a nepriamych daní a FranceAgriMer podali proti tomuto rozsudku kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd, ktorý podal tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý sa domnieva, že v súvislosti s prvým dôvodom kasačného opravného prostriedku podaným FranceAgriMer vzniká otázka práva Únie týkajúca sa výkladu zásady retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 Charty.
19
Na podporu uvedeného dôvodu kasačného opravného prostriedku FranceAgriMer v podstate tvrdí, že Cour d’appel de Poitiers (Odvolací súd Poitiers) porušil pravidlá časovej pôsobnosti trestného práva, keďže v spore vo veci samej retroakívne uplatnil zmenu kritérií spôsobilosti na osobitné vývozné náhrady, ktoré boli pôvodne stanovené v nariadení č. 1964/82. Na túto zmenu sa totiž nevzťahuje zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, lebo zmena sa netýkala znakov skutkovej podstaty trestného činu ani nedošlo k zmene kvalifikácie skutku, o ktorý ide vo veci samej.
20
Vnútroštátny súd najskôr uvádza, že nariadenie č. 1964/82 stanovovalo osobitné vývozné náhrady na vykostené kusy zo zadných štvrtí dospelých býkov. Toto nariadenie však bolo po spáchaní skutkov, o ktoré ide vo veci samej, nahradené nariadením č. 1359/2007, ktoré rozšírilo nárok na tieto náhrady aj na kusy z predných častí. V prejednávanej veci tak vzniká otázka, či na základe zásady retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona sa majú tieto zmeny uplatniť na spor vo veci samej.
21
V tejto súvislosti uvedený súd v prvom rade poznamenáva, že táto zásada súvisí s myšlienkou, podľa ktorej možno skutkové podstaty trestných činov a tresty stanoviť len vtedy, ak sa ukážu ako nevyhnutné. Posúdenie tejto nevyhnutnosti má pritom v oblasti hospodársko‑právnej úpravy, ktorá je premenlivá, osobitnú povahu. V tejto oblasti okolnosť, že opatrenie sa už nejaví ako nevyhnutné vo vzťahu k aktuálnej ekonomickej situácii, neznamená, že jeho porušenie, ku ktorému došlo v minulosti, už nemožno sankcionovať.
22
Vnútroštátny súd následne uvádza, že článok 426 bod 4 colného zákonníka preberá do francúzskeho právneho poriadku povinnosť, vychádzajúcu z článku 4 ods. 3 ZEÚ, potrestať osoby, ktoré v dôsledku nepravdivých vyhlásení alebo podvodných konaní získajú osobitné vývozné náhrady, na ktoré nemajú nárok. Toto vnútroštátne ustanovenie, ktoré je právnym základom pre stíhanie vo veci samej, sa pritom v priebehu času vôbec nezmenilo.
23
Uvedený súd nakoniec zastáva názor, že aplikácia zásady retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona za takých okolností, o aké ide vo veci samej, by viedlo k oslabeniu stíhania činov, ktoré poškodzujú finančné záujmy Európskej únie. Uplatnením zásady uvedenej v článku 49 ods. 1 Charty by tak mohlo dôjsť k porušeniu článku 4 ods. 3 ZEÚ.
24
Za týchto podmienok Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 49 Charty… vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby bola určitá osoba odsúdená za to, že neoprávnene získala vývozné náhrady z dôvodu podvodného konania alebo nepravdivých vyhlásení týkajúcich sa povahy tovaru, pre ktorý boli náhrady požadované, zatiaľ čo v dôsledku zmeny právnej úpravy, ktorá nastala po predmetnom skutku, sa tovar, ktorý skutočne vyviezla, stal spôsobilý na poskytnutie týchto náhrad?“
O prejudiciálnej otázke
25
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate snaží zistiť, či sa zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty, má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby bola určitá osoba odsúdená za to, že neoprávnene získala osobitné vývozné náhrady podľa nariadenia č. 1964/82 z dôvodu podvodných konaní alebo nepravdivých vyhlásení týkajúcich sa povahy tovaru, pre ktorý boli náhrady požadované, zatiaľ čo v dôsledku zmeny tohto nariadenia, ku ktorej došlo po tom, čo nastali predmetné skutky, sa tovar, ktorý vyviezla, stal spôsobilý na poskytnutie týchto náhrad.
26
Na úvod treba pripomenúť, že zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona tak, ako je upravená v článku 49 ods. 1 Charty, je súčasťou primárneho práva Únie. Aj pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy, ktorá priznala Charte rovnakú právnu váhu ako Zmluvám, Súdny dvor rozhodol, že táto zásada vyplývala z ústavných tradícií spoločných pre členské štáty a v dôsledku toho sa mala považovať za súčasť všeobecných zásad práva Únie, ktoré musí vnútroštátny súd dodržiavať, keď uplatňuje vnútroštátne právo (rozsudok zo 6. októbra 2016, Paoletti a i., C‑218/15, EU:C:2016:748, bod 25).
27
Okolnosť, že skutky, o ktoré ide vo veci samej, boli spáchané v priebehu rokov 1987 až 1992, to znamená pred 1. decembrom 2009, keď nadobudla platnosť Lisabonská zmluva, preto sama osebe nebráni tomu, aby sa v prejednávanej veci uplatnila zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty.
28
Navyše treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora základné práva zaručené v právnom poriadku Únie sa uplatnia vo všetkých situáciách, ktoré upravuje právo Únie, avšak nie mimo týchto situácií (rozsudok zo 14. júna 2017, Online Games a i., C‑685/15, EU:C:2017:452, bod 55).
29
V prejednávanej veci stačí uviesť, že podľa informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom sú obžalovaní vo veci samej stíhaní na základe článku 426 bodu 4 colného zákonníka za to, že vykonali nepravdivé vyhlásenia alebo sa dopustili podvodných konaní, ktoré viedli k získaniu osobitných vývozných náhrad podľa nariadenia č. 1964/82. Cieľom tohto ustanovenia colného zákonníka je tak najmä stíhať činy, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie v súlade s povinnosťami, ktoré členským štátom ukladá článok 4 ods. 3 ZEÚ a článok 325 ZFEÚ.
30
Za týchto podmienok treba konštatovať, že skutková podstata podľa článku 426 bodu 4 colného zákonníka a trestné konanie, o ktoré ide vo veci samej, patria do pôsobnosti základných práv zaručených v právnom poriadku Únie v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 28 tohto rozsudku, takže vnútroštátny súd je v rámci uvedeného konania povinný zabezpečiť dodržiavanie zásady retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty (pozri analogicky rozsudok z 3. mája 2005, Berlusconi a i., C‑387/02, C‑391/02 a C‑403/02, EU:C:2005:270, bod 69).
31
Na zodpovedanie otázky, ktorú položil vnútroštátny súd, však treba pripomenúť, že po spáchaní skutkov, o ktoré ide vo veci samej, bol článok 1 nariadenia č. 1964/82 zmenený s účinnosťou od 19. januára 1998 nariadením č. 2469/97, ktoré rozšírilo oprávnenosť na poskytnutie osobitných vývozných náhrad podľa nariadenia č. 1964/82 na také kusy z predných štvrtí dospelých býkov, ako sú tie, na ktoré sa vzťahovali nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania, ktoré sa vytýkajú obžalovaným vo veci samej. Táto zmena bola následne prevzatá do článku 1 nariadenia č. 1359/2007, ktorým bolo kodifikované a s účinnosťou od 1. januára 2008 nahradené nariadenie č. 1964/82.
32
Je preto potrebné overiť, či vzhľadom na uvedenú zmenu kritérií spôsobilosti stanovených v článku 1 nariadenia č. 1964/82 bráni zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty, tomu, aby za takých okolností, aké nastali vo veci samej, bola určitá osoba odsúdená za to, že vykonala nepravdivé vyhlásenia alebo sa dopustila podvodných konaní v zmysle článku 426 bodu 4 colného zákonníka.
33
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že uplatnenie miernejšieho ustanovenia trestného zákona v sebe nevyhnutne zahŕňa postupné uplatňovanie zákonov v časovom slede a spočíva na konštatovaní, že zákonodarca zmenil názor buď na trestnú kvalifikáciu skutkov, alebo na trest, ktorý sa má uložiť za spáchanie trestného činu (rozsudok zo 6. októbra 2016, Paoletti a i., C‑218/15, EU:C:2016:748, bod 27).
34
Na jednej strane treba však uviesť, ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, že od spáchania trestného činu, o ktorý ide vo veci samej, francúzsky zákonodarca nijako nezmenil skutkovú podstatu stanovenú v článku 426 bode 4 colného zákonníka. Nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania, ktoré vedú k získaniu takej výhody v súvislosti s vývozom, ako je osobitná vývozná náhrada stanovená v nariadení č. 1964/82, teda zostávajú naďalej rovnako trestné, ako to bolo v čase skutkových okolností vo veci samej.
35
Je teda potrebné konštatovať, rovnako ako to urobila generálna advokátka v bode 41 svojich návrhov, že v prejednávanej veci francúzsky zákonodarca nijako nezmenil svoje posúdenie, pokiaľ ide o trestnú kvalifikáciu skutkov alebo trest, ktorý sa má obžalovaným vo veci samej uložiť za trestný čin, ktorý sa im vytýka.
36
Na druhej strane, čo sa týka zmeny, ku ktorej došlo v právnej úprave Únie pripomenutej v bode 31 tohto rozsudku, je potrebné zdôrazniť, ako to vyplýva z druhého odôvodnenia nariadenia č. 2469/97, že účelom zavedenia osobitnej vývoznej náhrady za vykostené kusy z predných štvrtí dospelých býkov bolo prispôsobiť uvedenú právnu úpravu meniacim sa podmienkam na trhu s mäsom, a najmä vývoju situácie na celosvetovom trhu v nadväznosti na vykonávanie dohôd uzatvorených v rámci Uruguajského kola mnohostranných obchodných rokovaní.
37
Rozhodnutie normotvorcu Únie zmeniť kritériá spôsobilosti stanovené v článku 1 nariadenia č. 1964/82 vychádza teda z čisto ekonomického a odborného posúdenia situácie na celosvetovom trhu s mäsom.
38
Je preto potrebné konštatovať, že uvedený normotvorca nemal pri zavádzaní tejto zmeny v úmysle spochybniť trestnú kvalifikáciu alebo stanovenie trestu príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, ktorý sa má uložiť za konania, ktoré vedú k neoprávnenému získaniu osobitných vývozných náhrad stanovených v nariadení č. 1964/82, ako sú nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania, ktoré sa vytýkajú obžalovaným vo veci samej.
39
Navyše treba zdôrazniť, ako to uvádza najmä francúzska vláda vo svojich písomných pripomienkach, že zmena vykonaná v právnej úprave Únie nezmenila znaky skutkovej podstaty trestného činu, ktorý sa vytýka obžalovaným vo veci samej.
40
Keďže sa tento trestný čin vzťahuje na nepravdivé vyhlásenia alebo podvodné konania, ktoré vedú k získaniu osobitných vývozných náhrad podľa nariadenia č. 1964/82, nezdá sa, že samotná okolnosť, že tovar, na ktorý sa tieto náhrady požadovali, sa po spáchaní skutkov, o ktoré ide vo veci samej, stal spôsobilý na poskytnutie tejto náhrady, môže ovplyvniť trestnosť takýchto nepravdivých vyhlásení alebo podvodných konaní.
41
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na položenú otázku odpovedať tak, že zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby bola určitá osoba odsúdená za to, že neoprávnene získala osobitné vývozné náhrady podľa nariadenia č. 1964/82 z dôvodu podvodného konania alebo nepravdivých vyhlásení týkajúcich sa povahy tovaru, pre ktorý boli náhrady požadované, zatiaľ čo v dôsledku zmeny tohto nariadenia, ku ktorej došlo po tom, čo nastali predmetné skutky, sa tovar, ktorý vyviezla, stal spôsobilý na poskytnutie týchto náhrad.
O trovách
42
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Zásada retroaktívneho uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona, ktorá je zakotvená v článku 49 ods. 1 tretej vete Charty základných práv Európskej únie, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby bola určitá osoba odsúdená za to, že neoprávnene získala osobitné vývozné náhrady podľa nariadenia Komisie (EHS) č. 1964/82 z 20. júla 1982 ustanovujúceho podmienky poskytovania osobitných vývozných náhrad na určité kusy vykosteného mäsa hovädzieho dobytka, z dôvodu podvodného konania alebo nepravdivých vyhlásení týkajúcich sa povahy tovaru, pre ktorý boli náhrady požadované, zatiaľ čo v dôsledku zmeny tohto nariadenia, ku ktorej došlo po tom, čo nastali predmetné skutky, sa tovar, ktorý vyviezla, stal spôsobilý na poskytnutie týchto náhrad.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.