UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá komora)
z 8. apríla 2019 (*)
„REACH – Zastúpenie advokátom, ktorý nemá postavenie tretej osoby – Zjavná neprípustnosť“
Vo veci T‑481/18,
Electroquimica Onubense, SL,
so sídlom v Palos de la frontera (Španielsko), v zastúpení: D. González Blanco, advokát,
žalobkyňa,
proti
Európskej chemickej agentúre (ECHA), v zastúpení: J.‑P. Trnka, C.‑M. Bergerat a M. Heikkilä, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci C. García Molyneux, advokát,
žalovanej,
ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu SME D (2018) 2931‑DC ECHA z 31. mája 2018, ktorým sa konštatuje, že žalobkyňa nespĺňa podmienky na priznanie zníženia poplatku stanoveného pre malé podniky a ktorým sa jej ukladá zaplatenie správneho poplatku,
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora),
v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová, sudcovia P. Nihoul (spravodajca) a J. Svenningsen,
tajomník: E. Coulon,
vydal toto
Uznesenie
Skutkový stav a konanie
1        Túto žalobu podal 1. augusta 2018 v mene žalobkyne, spoločnosti Electroquimica Onubense, SL, Daniel González Blanco.
2        Vo vyjadrení k žalobe z 29. novembra 2018 Európska chemická agentúra (ECHA) vzniesla námietku neprípustnosti založenú na tom, že advokát zastupujúci žalobkyňu podľa všetkého nespĺňa podmienku nezávislosti požadovanú štatútom Súdneho dvora Európskej únie a Rokovacím poriadkom Všeobecného súdu. ECHA sa opierala o okolnosť, podľa ktorej advokát žalobkyne v žalobe ako kontaktný údaj poskytol e‑mailovú adresu obsahujúcu názov domény žalobkyne.
3        Opatrením na zabezpečenie priebehu konania na základe článku 89 ods. 3 rokovacieho poriadku bola žalobkyňa vyzvaná, aby sa vyjadrila k prípustnosti žaloby, pokiaľ ide o námietku neprípustnosti vznesenú ECHA tak, že uvedie, či jej zástupca bol v čase podania žaloby súčasťou štruktúry žalobkyne alebo akejkoľvek inej s ňou spojenej spoločnosti, a ak by to tak bolo, aby spresnila jeho úlohu v rámci administratívneho a finančného riadenia tejto spoločnosti. Žalobkyňa tejto výzve vyhovela v stanovenej lehote.
Návrhy účastníkov konania
4        Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        rozhodol, že žaloba o preskúmanie rozhodnutia SME D (2018) 2931‑DC ECHA z 31. mája 2018, ktorým sa konštatuje, že žalobkyňa nespĺňa podmienky na priznanie zníženia poplatku stanoveného pre malé podniky a ktorým sa jej ukladá zaplatenie správneho poplatku, bola podaná včas a vo vhodnej forme,
–        so zreteľom na uvedené dôvody vydal nové rozhodnutie, ktorým sa stanoví, že žalobkyňa je stredným podnikom na účely uplatňovania nariadenia Komisie (ES) č. 340/2008 zo 16. apríla 2008 o poplatkoch Európskej chemickej agentúre podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH) (Ú. v. EÚ L 107, 2008, s. 6).
5        ECHA navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        nariadil dokazovanie, ktorým by žalobkyni uložil, aby predložila potvrdenie o zamestnaní alebo podobný oficiálny dokument správy sociálneho zabezpečenia španielskej vlády, preukazujúci profesijné postavenie jej advokáta,
–        vyhlásil žalobu za neprípustnú,
–        subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
6        Vo svojich pripomienkach k písomným otázkam položeným Všeobecným súdom žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd vyhlásil žalobu za prípustnú.
Právny stav
7        Podľa článku 126 rokovacieho poriadku ak je žaloba zjavne neprípustná, Všeobecný súd môže na návrh sudcu spravodajcu kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
8        Keďže sa v prejednávanej veci Všeobecný súd považuje za dostatočne oboznámený so spisovým materiálom, prijme rozhodnutie bez toho, aby bolo potrebné pokračovať v konaní.
9        V súlade s článkom 19 tretím a štvrtým odsekom a článkom 21 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktoré sa uplatňujú na Všeobecný súd podľa článku 53 prvého odseku tohto štatútu, iní účastníci konania ako členské štáty a inštitúcie Európskej únie, štáty, ktoré sú zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP), a Dozorný úrad Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO), uvedený v tejto dohode, musia byť zastúpení advokátom, ktorý má oprávnenie vystupovať pred súdom členského štátu alebo iného štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP.
10      Podľa judikatúry z vyššie uvedených ustanovení, a najmä z použitia výrazu „zastúpení“ v článku 19 treťom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, vyplýva, že na účely podania žaloby na Všeobecný súd je účastník konania v zmysle tohto článku povinný využiť služby „tretej osoby“, ktorá má oprávnenie vystupovať pred súdom členského štátu alebo štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP (pozri uznesenie z 18. novembra 2014, Justice & Environment/Komisia, T‑221/14, neuverejnené, EU:T:2014:1002, bod 8 a citovanú judikatúru).
11      Táto požiadavka využitia tretej osoby zodpovedá predstave o úlohe advokáta, podľa ktorej sa advokát považuje za spolupracovníka spravodlivosti a má poskytnúť svojmu klientovi úplne nestranne a vo vyššom záujme spravodlivosti všetku právnu pomoc, ktorú klient potrebuje (pozri uznesenie z 18. novembra 2014, Justice & Environment/Komisia, T‑221/14, neuverejnené, EU:T:2014:1002, bod 9 a citovanú judikatúru).
12      Pojem nezávislosť advokáta pred súdmi Únie sa definuje nielen pozitívne, teda odvolaním sa na profesijnú disciplínu, ale aj negatívne, teda neexistenciou pracovnoprávneho vzťahu medzi advokátom a jeho klientom (pozri rozsudok zo 6. septembra 2012, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisia, C‑422/11 P a C‑423/11 P, EU:C:2012:553, bod 24 a citovanú judikatúru).
13      V prejednávanej veci žalobkyňa vo svojich pripomienkach predložených v nadväznosti na otázky Všeobecného súdu poukazuje na to, že pán González Blanco je zamestnaný u žalobkyne od 15. februára 2017 na pozícii referenta pre ľudské zdroje.
14      Podľa judikatúry citovanej v bode 12 vyššie takýto pracovnoprávny vzťah, ktorý znamená, že žalobkyňa rozhoduje o prijatí svojho zástupcu do podniku, jeho pracovných podmienkach a ukončení pracovnoprávneho vzťahu, ktorý ho viaže k nej, vylučuje, aby zástupca disponoval potrebnou nezávislosťou.
15      Za týchto podmienok nemôže byť pán González Blanco vzhľadom na svoju funkciu referenta pre ľudské zdroje žalobkyne, vykonávanú v postavení jej zamestnanca, považovaný za tretiu osobu nezávislú od žalobkyne. V skutočnosti existuje riziko, že z dôvodu týchto funkcií bude odborný názor pána González Blanca, prinajmenšom čiastočne, ovplyvnený jeho pracovným prostredím, takže nevyhnutne vo vzťahu k žalobkyni vykazuje menší stupeň nezávislosti ako externý advokát vo vzťahu k svojmu klientovi (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. novembra 2016, Dimos Athinaion/Komisia, T‑360/16, neuverejnené, EU:T:2016:694, bod 10 a citovanú judikatúru).
16      Tieto úvahy nemôžu byť spochybnené tvrdeniami žalobkyne.
17      Po prvé žalobkyňa tvrdí, že jej zástupca je oprávnený vystupovať pred súdmi členského štátu a že v rámci tohto konania predložil procesnú plnú moc na konanie v jej mene.
18      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že skutočnosť, že pán González Blanco má oprávnenie vystupovať pred súdom členského štátu alebo štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o EHP, je nevyhnutnou podmienkou na to, aby bol oprávnený vystupovať pred súdmi Únie. Podľa judikatúry však toto oprávnenie nie je dostatočné (uznesenie z 18. novembra 2014, Justice & Environment/Komisia, T‑221/14, neuverejnené, EU:T:2014:1002, bod 8). Z jeho oprávnenia vystupovať pred vnútroštátnymi súdmi teda nie je možné vyvodiť, že pán González Blanco je automaticky oprávnený vystupovať pred Všeobecným súdom. Skutočnosť, že žalobkyňa predložila v súlade s článkom 51 ods. 3 rokovacieho poriadku procesnú plnú moc, ktorá jej zástupcu oprávňuje konať v jej mene v tomto konaní, teda nie je relevantná pri posudzovaní odlišnej požiadavky, podľa ktorej musí mať tento zástupca postavenie tretej osoby voči žalobkyni.
19      Po druhé žalobkyňa tvrdí, že činnosť zamestnanca zodpovedného za ľudské zdroje je v Španielsku zlučiteľná so slobodným povolaním advokáta, ktoré vykonáva pán González Blanco na svoj účet, a teda nezávisle a na vlastnú zodpovednosť.
20      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že koncepcia úlohy advokáta, definovaná v bode 11 vyššie, zodpovedá spoločným právnym tradíciám členských štátov. Táto koncepcia sa však v rámci sporov pred súdmi Únie uplatňuje objektívne, a teda nutne nezávisle od vnútroštátnych právnych poriadkov (pozri uznesenie z 20. novembra 2017, BikeWorld/Komisia, T‑702/15, EU:T:2017:834, bod 32 a citovanú judikatúru).
21      Podľa tejto judikatúry sa musia ustanovenia týkajúce sa zastupovania účastníkov konania iných ako členských štátov a inštitúcií pred súdmi Únie vykladať v rámci možností autonómne bez toho, aby odkazovali na vnútroštátne právo.
22      Zlučiteľnosť funkcií vykonávaných v prejednávanom prípade zástupcom žalobkyne ako jej zamestnancom v Španielsku so slobodným povolaním advokáta nie je preto sama osebe spôsobilá preukázať splnenie požiadavky nezávislosti, keďže táto požiadavka sa musí posúdiť vzhľadom na kritériá pripomenuté v bodoch 10 až 12 vyššie.
23      Po tretie žalobkyňa tvrdí, že pán González Blanco vystupuje v tomto konaní tak, že ju zastupuje nezávisle ako samostatný profesionál, a nie ako zamestnanec.
24      V prejednávanom prípade by toto tvrdenie malo byť zamietnuté. Keďže pán González Blanco je zamestnancom žalobkyne, tento pracovnoprávny vzťah mu neumožňuje, aby sa v rámci sporov pred súdmi Únie a z dôvodov uvedených v bode 12 vyššie dovolával skutočnosti, že koná výlučne ako advokát, prípadne vykonáva činnosť ako samostatne zárobkovo činná osoba a nie ako zamestnanec žalobkyne.
25      Z vyššie uvedených dôvodov je potrebné dospieť k záveru, že keďže návrh na začatie konania podpísal pán González Blanco, táto žaloba nebola podaná v súlade s článkom 19 tretím a štvrtým odsekom a článkom 21 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktoré sa uplatňujú na Všeobecný súd podľa článku 53 prvého odseku tohto štatútu.
26      Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobu je potrebné odmietnuť ako zjavne neprípustnú bez toho, aby bolo potrebné nariadiť dokazovanie požadované ECHA.
O trovách
27      Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
28      Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom ECHA.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora)
nariadil:
1.      Žaloba sa odmieta ako zjavne neprípustná.
2.      Electroquimica Onubense, SL, je povinná nahradiť trovy konania.
V Luxemburgu 8. apríla 2019
Tajomník
Predsedníčka
E. Coulon
I. Pelikánová
* Jazyk konania: španielčina.