62024CJ0150_RES
Vec C‑150/24 [Aroja] (
i
)
A
proti
Rikoskomisario B
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein oikeus)
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 5. marca 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prisťahovalecká politika – Spoločné normy a postupy na účely návratu neoprávnene sa zdržiavajúcich štátnych príslušníkov tretích krajín – Smernica 2008/115/ES – Zaistenie na účely odsunu – Článok 15 ods. 5 a 6 – Výpočet trvania už uskutočneného zaistenia – Sčítanie všetkých predchádzajúcich dôb zaistenia – Podmienky – Vykonanie jediného a toho istého rozhodnutia o návrate – Článok 15 ods. 3 druhá veta – Zaistenie predĺžené nad rámec pôvodnej maximálnej doby stanovenej podľa článku 15 ods. 5 – Preskúmanie súdnym orgánom – Vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej je vykonanie tohto preskúmania viazané na žiadosť zaistenej osoby – Okamih, kedy sa takéto preskúmanie musí vykonať – Dôsledky nepreskúmania v riadnom čase“
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Prisťahovalecká politika – Návrat štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území – Smernica 2008/115 – Zaistenie na účely odsunu – Maximálna doba – Výpočet – Sčítanie všetkých dôb zaistenia v členskom štáte uskutočnené s cieľom vykonať jedno a to isté rozhodnutie o návrate
(Charta základných práv Európskej únie, článok 6; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115, článok 15 ods. 5 a 6)
(pozri body 53 – 69, 73, bod 1 výroku)
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Prisťahovalecká politika – Návrat štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území – Smernica 2008/115 – Zaistenie na účely odsunu – Preskúmanie v primeraných časových intervaloch – Prekročenie maximálnej doby pôvodného zaistenia šiestich mesiacov – Povinnosť preskúmania súdnym orgánom – Viazanosť vykonania preskúmania na žiadosť zaistenej osoby – Neprípustnosť
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115, článok 15 ods. 3 a 5)
(pozri body 75 – 79, bod 2 výroku)
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Prisťahovalecká politika – Návrat štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území – Smernica 2008/115 – Zaistenie na účely odsunu – Prípadné predĺženie zaistenia – Rozhodnutie správneho orgánu o predĺžení zaistenia nad rámec pôvodnej maximálnej doby šiestich mesiacov – Preskúmanie súdnym orgánom – Povinnosť vykonať toto preskúmanie čo najskôr po prijatí správneho rozhodnutia
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115, článok 15 ods. 2, 3, 5 a 6)
(pozri body 80 – 89, bod 3 výroku)
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Prisťahovalecká politika – Návrat štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na území – Smernica 2008/115 – Zaistenie na účely odsunu – Prípadné predĺženie zaistenia – Rozhodnutie správneho orgánu o predĺžení zaistenia nad rámec pôvodnej maximálnej doby šiestich mesiacov – Neexistencia včasného preskúmania súdnym orgánom – Dôsledky – Automatické zrušenie zaistenia – Neexistencia – Podmienky
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115, článok 15 ods. 1 až 6)
(pozri body 90 – 100, bod 4 výroku)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Korkein oikeus (Najvyšší súd, Fínsko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, rozhodol o výpočte maximálnych dôb zaistenia neoprávnene sa zdržiavajúcich štátnych príslušníkov tretích krajín na účely odsunu a o procesných zárukách uplatniteľných na dlhodobé zaistenie vzhľadom na článok 15 smernice 2008/115 (
1
).
V septembri 2022 prišiel A, marocký štátny príslušník, nelegálne do Fínska, hoci sa v tom čase na neho vzťahoval zákaz vstupu do schengenského priestoru. V deň jeho príchodu bol prvýkrát zaistený na účely jeho odsunu do Maroka.
V septembri 2023 bol A po tretíkrát zaistený na účely toho istého odsunu. K tomuto dátumu už bol zaistený celkovú dobu piatich mesiacov a 23 dní. Podľa predkladajúceho vnútroštátneho súdu však boli splnené podmienky na prekročenie pôvodnej maximálnej šesťmesačnej doby zaistenia vzhľadom na to, že výkon odsunu sa oneskoril jednak z dôvodu nespolupráce A a jednak z dôvodu, že z Marockého kráľovstva neboli získané potrebné dokumenty. Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (Súd prvej inštancie Južná Karélia, Fínsko) túto tretiu dobu zaistenia preskúmal ex offo a zachoval ju potom, čo pôvodná maximálna šesťmesačná doba zaistenia mohla byť prekročená.
Vzhľadom na to, že jeho odvolanie bolo zamietnuté, podal A návrh na zrušenie tohto rozhodnutia na predkladajúci vnútroštátny súd. Na podporu svojho návrhu sa odvolával na nezákonnosť jeho zaistenia z dôvodu, že o otázke prekročenia maximálnej šesťmesačnej doby nebolo rozhodnuté v súlade s uplatniteľnými procesnými pravidlami. Predkladajúci vnútroštátny súd zastáva názor, že výklad, podľa ktorého sa musia zohľadniť všetky dosiahnuté doby zaistenia na účely posúdenia maximálnej doby zaistenia, môže byť odôvodnený skutočnosťou, že počas týchto dôb bolo zaistenie A založené na rovnakom právnom základe.
S prihliadnutím na tieto skutočnosti si predkladajúci vnútroštátny súd kladie otázku, či sa bez výnimky musia sčítať po sebe nasledujúce doby zaistenia prerušené obdobiami na slobode, alebo či a z akých dôvodov možno predchádzajúce doby zaistenia vylúčiť z výpočtu. Okrem toho sa pýta na požiadavky na lehotu, ktorým podlieha súdne preskúmanie dlhodobého zaistenia a na dôsledky jeho prípadnej protiprávnosti.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor v prvom rade vyložil článok 15 ods. 5 a 6 smernice 2008/115 v tom zmysle, že na účely overenia, či bola dosiahnutá maximálna doba zaistenia stanovená členským štátom na základe jedného z týchto ustanovení, treba sčítať všetky doby zaistenia neoprávnene sa zdržiavajúceho štátneho príslušníka tretej krajiny v tomto členskom štáte uskutočnené na základe článku 15 tejto smernice s cieľom vykonať jedno a to isté rozhodnutie o návrate. Tento výklad nie je spochybnený okolnosťou, že tieto doby zaistenia boli prerušované obdobiami pobytu na slobode.
Súdny dvor totiž pripomenul, že akékoľvek zaistenie štátneho príslušníka tretej krajiny predstavuje závažný zásah do práva dotknutej osoby na slobodu zakotveného v článku 6 Charty základných práv Európskej únie. Tiež spresnil, že takéto opatrenie má zabezpečiť účinnosť konania o návrate a nemá žiadny trestný účel.
Súdny dvor ďalej zdôraznil, že podmieniť prípadné sčítanie existenciou určitých skutkových okolností by mohlo ohroziť cieľ zaistiť v členských štátoch rovnakú maximálnu dobu zaistenia. Takéto nezohľadnenie týchto dôb by navyše v závislosti od konkrétneho prípadu mohlo viesť k porušeniu zásady proporcionality, ktorá vyžaduje, aby každé zaistenie pred odsunom bolo čo najkratšie.
Pokiaľ ide o existenciu rizika úteku a skutočnosť, že dotknutý štátny príslušník tretej krajiny sa vyhýba alebo bráni príprave návratu alebo vykonaniu procesu odsunu, Súdny dvor uviedol, že tieto skutočnosti predstavujú dôvody umožňujúce odôvodniť zaistenie. Začatie plynutia novej lehoty zaistenia na základe týchto dôvodov, hoci ide o výkon jedného a toho istého rozhodnutia o návrate, by však mohlo zbaviť potrebného účinku maximálnu dobu zaistenia stanovenú smernicou 2008/115. Pokiaľ ide o prípadné zohľadnenie ďalších skutkových okolností charakterizujúcich situáciu dotknutého štátneho príslušníka, ktoré nie sú spresnené a majú premenlivú a subjektívnu povahu, by pritom vzhľadom na právnu neistotu, ktorá by z toho vyplývala, vystavilo dotknuté osoby riziku svojvôle.
V druhom rade vzhľadom na to, že súdny orgán je povinný preskúmať rozhodnutie o predĺžení zaistenia nad rámec pôvodnej doby šiestich mesiacov, Súdny dvor konštatoval, že článok 15 ods. 3 druhá veta smernice 2008/115 bráni tomu, aby vykonanie súdneho preskúmania prekročenia maximálnej doby pôvodného zaistenia šiestich mesiacov stanovenej v článku 15 ods. 5 tejto smernice bolo viazané na žiadosť zaistenej osoby.
V treťom rade Súdny dvor zdôraznil, že v prípade neexistencie pravidiel stanovených právom Únie týkajúcich sa procesných podmienok súdneho preskúmania zaistenia v prípade dlhodobého zaistenia majú členské štáty naďalej právomoc v súlade so zásadou procesnej autonómie a s výhradou dodržania zásad ekvivalencie a efektivity upraviť tieto podmienky pri súčasnom zabezpečení dodržiavania základných práv a plnej účinnosti ustanovení práva Únie. S výhradou dodržania týchto zásad preto nie sú členské štáty povinné stanoviť, že súdne preskúmanie rozhodnutia správneho orgánu o predĺžení zaistenia nad rámec pôvodnej maximálnej doby zaistenia sa uskutoční pred dosiahnutím tejto doby. Zásada ekvivalencie tak vyžaduje, aby sa preskúmanie neuskutočnilo neskôr ako preskúmanie stanovené v článku 15 ods. 2 smernice 2008/115, pokiaľ ide o zaistenie, keďže zaistenie a predĺženie zaistenia majú podobnú povahu. Musí sa preto uskutočniť čo najskôr od prijatia tohto rozhodnutia.
V štvrtom a poslednom rade Súdny dvor konštatoval, že absencia včasného súdneho preskúmania správneho rozhodnutia o predĺžení zaistenia nad rámec pôvodnej maximálnej doby šiestich mesiacov, stanovenej v článku 15 ods. 5 smernice 2008/115, automaticky nevedie k povinnosti okamžite ukončiť zaistenie, ak sú v čase vykonania tohto súdneho preskúmania splnené všetky hmotnoprávne podmienky odôvodňujúce pokračovanie zaistenia a maximálna doba zaistenia stanovená podľa tohto článku 15 ods. 6 tejto smernice nie je dosiahnutá. Súdny dvor k tomuto bodu pripomenul, že povinnosť súdneho preskúmania rozhodnutí správnych orgánov o predĺžení zaistenia nad rámec pôvodnej maximálnej doby šiestich mesiacov nepatrí medzi podmienky zákonnosti zaistenia podľa smernice 2008/115, ale medzi podmienky, ktorých cieľom je zabezpečiť právo štátnych príslušníkov tretích krajín zaistených členským štátom na účinnú súdnu ochranu.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (Ú. v. EÚ L 348, 2008, s. 98).