Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NICHOLAS EMILIOU
prednesené 23. apríla 2026(1)
Vec C-683/24
Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH
proti
Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Handelsgericht Wien (Obchodný súd Viedeň, Rakúsko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Právomoc Súdneho dvora – Prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania – Rozsudky Foglia I a Foglia II – Skutočný spor – Nevyhnutnosť odpovede na položené prejudiciálne otázky – Justičná spolupráca v občianskych a obchodných veciach – Uznanie a výkon rozsudkov vydaných v členských štátoch – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Články 45 a 46 – Dôvody zamietnutia uznania a výkonu – Ustanovenie o verejnom poriadku “
I.      Úvod
1.        Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Handelsgericht Wien (Obchodný súd Viedeň, Rakúsko), patrí do série vecí(2) týkajúcich sa občianskoprávnych žalôb podaných spotrebiteľmi na súdy (okrem iného) Rakúska a Nemecka proti prevádzkovateľom online hazardných hier usadeným na Malte. Spotrebitelia sa v podstate na základe pravidiel týkajúcich sa bezdôvodného obohatenia alebo mimozmluvnej zodpovednosti domáhajú vrátenia sumy stávok, ktoré uskutočnili u prevádzkovateľov, z dôvodu, že títo prevádzkovatelia konali v rozpore s miestnymi právnymi predpismi v oblasti hazardných hier.
2.        Tento návrh sa konkrétne týka ťažkostí, ktorým čelia veritelia pri pokusoch o výkon rozsudkov, ktorými sa vyhovelo týmto žalobám, na Malte. Predkladajúci vnútroštátny súd sa svojimi otázkami predovšetkým pýta, či je ustanovenie maltského práva, podľa ktorého takýto rozsudok v danom štáte nemožno uznať ani považovať za vykonateľný, zlučiteľné s pravidlami týkajúcimi sa uznávania a výkonu rozsudkov, ktoré sa stanovujú v nariadení (EÚ) č. 1215/2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach(3) (ďalej len „nariadenie Brusel Ia“).
3.        Tieto otázky však nepoložil maltský súd v kontexte konania, ktoré by sa týkalo výkonu takéhoto rozsudku, ale rakúsky súd, ktorý bol vyzvaný, aby rozhodol o zodpovednosti právnika, ktorý pre spoločnosť financujúcu takéto žaloby vypracoval posudok týkajúci sa práve tejto otázky zlučiteľnosti. Tento pomerne nezvyčajný kontext vyvoláva predbežnú otázku prípustnosti prejednávaného návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
4.        Podľa článku 36 ods. 1 nariadenia Brusel Ia platí, že „rozsudok vydaný v členskom štáte sa uznáva v ostatných členských štátoch bez osobitného konania“.
5.        V zmysle článku 39 tohto nariadenia „rozsudok vydaný v členskom štáte, ktorý je v tomto členskom štáte vykonateľný, je vykonateľný v iných členských štátoch bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie jeho vykonateľnosti“.
6.        Článok 45 ods. 1 písm. a) rovnakého nariadenia stanovuje, že „uznanie rozsudku sa na návrh zainteresovaného účastníka zamietne… ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public) dožiadaného členského štátu“.
7.        Článok 46 nariadenia Brusel Ia stanovuje, že „výkon rozsudku sa na návrh osoby, proti ktorej sa žiada o výkon, zamietne, ak sa preukáže existencia niektorého z dôvodov uvedených v článku 45“.
8.        Podľa článku 48 tohto nariadenia „súd o návrhu na zamietnutie výkonu rozhodne bezodkladne“.
9.        Na základe článku 52 rovnakého nariadenia platí, že „za žiadnych okolností sa rozsudok vydaný v členskom štáte nesmie v dožiadanom členskom štáte skúmať z hľadiska rozhodnutia vo veci samej“.
B.      Vnútroštátne právo
1.      Rakúske právo
10.      Ustanovenie § 1299 Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (Všeobecný občiansky zákonník; ďalej len „ABGB“) stanovuje:
„Kto verejne vykonáva funkciu, umeleckú činnosť, živnosť alebo remeslo alebo kto dobrovoľne prevezme obchod, ktorého vykonanie vyžaduje osobitné umelecké vedomosti alebo mimoriadnu usilovnosť, týmto dáva najavo, že má potrebnú usilovnosť a potrebné mimoriadne vedomosti; musí teda zodpovedať za ich neexistenciu. Ak osoba, ktorá obchod prenechala, poznala jeho neskúsenosť alebo ju pri zvyčajnej pozornosti mohla rozpoznať, tak zodpovednosť nesie aj posledná uvedená osoba.“
11.      Ustanovenie § 1300 ABGB stanovuje:
„Znalec je zodpovedný aj v prípade, že koná za odmenu a z nedbanlivosti poskytne nesprávnu radu pri výkone svojho umenia alebo odboru. S výnimkou tohto prípadu je radca zodpovedný iba za škodu, ktorú druhému spôsobil vedome poskytnutím rady.“(4)
2.      Maltské právo
12.      Článok 56A Att dwar il-Logħob (zákon o hazardných hrách)(5) (ďalej len „maltský zákon o hazardných hrách“), ktorý bol zavedený zákonom Att tal-2023 li jemenda l-Att dwar il-Logħob (zákon o zmene zákona o hazardných hrách)(6), stanovuje:
„Bez ohľadu na ustanovenia Občianskeho súdneho poriadku alebo iných právnych predpisov za zásadu verejného poriadku sa považuje to, že:
a)      žaloba proti držiteľovi licencie alebo súčasným alebo bývalým zamestnancom a/alebo riadiacim pracovníkom držiteľa licencie vo veciach týkajúcich sa poskytovania služieb hazardných hier alebo voči hráčovi z dôvodu prijatia takýchto služieb hazardných hier je vylúčená, ak takáto žaloba:
(i)      popiera alebo podkopáva zákonnosť poskytovania služieb hazardných hier na území alebo z územia Malty na základe licencie udelenej orgánmi verejnej moci alebo zákonnosť zákonnej povinnosti alebo naturálnej obligácie, ktorá vyplýva z poskytnutia takýchto služieb hazardných hier, a
(ii)      týka sa povolenej činnosti, ktorá je zákonná v zmysle zákona a iných uplatniteľných regulačných nástrojov.
b)      Súd na území Malty zamietne uznanie a/alebo výkon akéhokoľvek zahraničného rozsudku alebo uznesenia, ktoré boli vydané na základe žaloby, ktorá má povahu uvedenú v písmene a).“
III. Skutkový stav, konanie a prejudiciálne otázky
13.      Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH (ďalej len „Spielerschutz Sigma“), ktorá je žalobkyňou vo veci samej, je spoločnosť špecializujúca sa na financovanie súdneho konania. V rámci svojich činností financuje okrem iného žaloby podané hráčmi s domicilom v Rakúsku proti prevádzkovateľom s maltskými licenciami, ktorí poskytujú služby online hazardných hier v danom členskom štáte bez licencie požadovanej podľa rakúskeho práva (ďalej len „dotknuté súdne konania“).
14.      Po prijatí článku 56A maltského zákona o hazardných hrách Spielerschutz Sigma v snahe posúdiť riziká, ktoré by táto zmena maltského právneho predpisu mohla predstavovať pre jej podnikateľský model, poverila spoločnosť Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB (ďalej len „právny poradca“), ktorá je žalovanou vo veci samej, aby vypracovala znalecký posudok týkajúci sa zlučiteľnosti tohto ustanovenia s právom Únie.
15.      Právny poradca vo svojom právnom posudku z 5. júla 2023 v podstate dospel k dvom záverom: (i) článok 56A maltského zákona o hazardných hrách zjavne porušuje právo Únie a je preto nemysliteľné, aby ho maltské súdy uplatňovali, a (ii) konania o výkone na Malte by sa mali na základe článku 48 nariadenia Brusel Ia v prvom stupni ukončiť v lehote šiestich mesiacov.
16.      Spielerschutz Sigma na základe tohto posudku ďalej financovala dotknuté súdne konania v Rakúsku. Robila tak do 1. augusta 2023, keď maltský súd v rozpore so stanoviskom právneho poradcu na základe článku 56A maltského zákona o hazardných hrách zamietol uznanie a výkon podľa nariadenia Brusel Ia v konaní financovanom touto spoločnosťou.
17.      Spielerschutz Sigma v nadväznosti na toto rozhodnutie podala na Handelsgericht Wien (Obchodný súd Viedeň) žalobu, ktorou sa domáha vrátenia odmeny za právny posudok, ktorý považuje za chybný. Ďalej požadovala, aby súd určil, že právny poradca je zodpovedný za všetky budúce straty vyplývajúce z financovania dotknutých súdnych konaní od 5. júla 2023 (dátum posudku) do 1. augusta 2023 (dátum vydania rozhodnutia maltského súdu, ktorým sa zamietlo uznanie a výkon).
18.      Vzhľadom na to, že predkladajúci vnútroštátny súd mal pochybnosti o výklade ustanovení práva Únie, o ktoré sa opierali účastníčky konania vo veci samej, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 1 ods. 1 a 2 v spojení s článkom 45 ods. 1 písm. a), článkami 46 a 52 [nariadenia Brusel Ia] vykladať v tom zmysle, že tieto ustanovenia bránia vnútroštátnemu právnemu predpisu, ktorý vychádzajúc zo zodpovedajúcej zásady verejného poriadku, ktorá je zákonom upravená vo vnútroštátnom práve, vylučuje uznanie a výkon rozhodnutí súdov iných členských štátov pre všetky konania proti držiteľom licencie a súčasným a predchádzajúcim riadiacim pracovníkom a kľúčovým zamestnancom držiteľa licencie vo veciach týkajúcich sa poskytnutia služby hazardných hier, ak takáto žaloba popiera alebo podkopáva zákonnosť poskytnutia služieb hazardných hier na území alebo z územia Malty na základe licencie udelenej [príslušným] úradom alebo zákonnosť právnej povinnosti alebo naturálnej obligácie, ktorá vyplýva z poskytnutia takýchto služieb hazardných hier, a týka sa povolenej činnosti, ktorá je v zmysle tohto vnútroštátneho zákona a iných vnútroštátnych uplatniteľných regulačných nástrojov zákonná?
2.      Má sa článok 45 ods. 1 a článok 46 [nariadenia Brusel Ia] vykladať v tom zmysle, že tieto ustanovenia bránia vnútroštátnemu právnemu predpisu, ktorý bez ohľadu na príslušné podanie návrhu na súd, ktorý má rozhodnúť o uznaní rozhodnutia, alebo vykonávajúci súd a využitie všetkých opravných prostriedkov v členskom štáte súdu prvého stupňa povinnou osobou a bez preskúmania súdom, ktorý má rozhodnúť o uznaní rozhodnutia, alebo vykonávajúcim súdom vylúči uznanie (článok 45 [nariadenia Brusel Ia]) a výkon (článok 46 [nariadenia Brusel Ia]) rozhodnutí súdov iných členských štátov pre všetky konania proti držiteľom licencie a súčasným a predchádzajúcim riadiacim pracovníkom a kľúčovým zamestnancom držiteľa licencie vo veciach týkajúcich sa poskytnutia služby hazardných hier, ak takáto žaloba popiera alebo podkopáva zákonnosť poskytnutia služieb hazardných hier na území alebo z územia Malty na základe licencie udelenej [príslušným] úradom alebo zákonnosť právnej povinnosti alebo naturálnej obligácie, ktorá vyplýva z poskytnutia takýchto služieb hazardných hier, a týka sa povolenej činnosti, ktorá je zákonná v zmysle tohto vnútroštátneho zákona a iných vnútroštátnych uplatniteľných regulačných nástrojov?
3.a.      Má sa článok 45 ods. 1 písm. a) a článok 46 [nariadenia Brusel Ia] vykladať v tom zmysle, že tieto ustanovenia bránia vnútroštátnemu právnemu predpisu, ktorý stanovuje, že uznanie a výkon súdnych rozhodnutí je v rozpore s verejným poriadkom, pričom jeho jediným cieľom je, aby v rámci štátnej podpory súkromného podnikania, ktorá je upravená vo vnútroštátnom ústavnom práve, chránil držiteľov licencie pre online hazardné hry pred uznaním a výkonom týchto súdnych rozhodnutí vydaných súdmi iných členských štátov v ich neprospech?
3.b.      Má sa článok 45 ods. 1 písm. a) a článok 46 [nariadenia Brusel Ia] vykladať v tom zmysle, že bránia zamietnutiu uznania a výkonu [dožiadaného] súdu vo vykonávajúcom štáte z dôvodov verejného poriadku, ak toto zamietnutie vychádza výlučne z toho, že uznanie takéhoto rozsudku odporuje ekonomickým a finančným záujmom dožiadaného štátu, keďže poskytovatelia hazardných hier podstatným spôsobom prispievajú do národného hospodárstva a k príjmom tohto členského štátu?
4.      Má sa článok 52 [nariadenia Brusel Ia] vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie bráni vnútroštátnemu právnemu predpisu, ktorý vylučuje uznanie a/alebo výkon rozhodnutia súdu iného členského štátu v konaní proti držiteľovi licencie a súčasným a predchádzajúcim riadiacim pracovníkom a kľúčovým zamestnancom držiteľa licencie vo veciach týkajúcich sa poskytnutia služby hazardných hier, keďže činnosť poskytovateľa hazardných hier posudzovaná podľa maltského práva by bola prípustná?
5.      Má sa článok 48 [nariadenia Brusel Ia] vykladať v tom zmysle, že dôjde k porušeniu v ňom upravenej povinnosti bezodkladného rozhodnutia, ak v lehote šiestich mesiacov ešte nebolo vydané rozhodnutie súdu prvého stupňa o návrhu na uznanie bez toho, aby to vychádzalo z okolností alebo prieťahov zo strany účastníkov konania alebo tretích osôb v jednotlivom konaní o uznaní?“
19.      Písomné pripomienky predložili žalobkyňa a žalovaná vo veci samej, belgická, česká, nemecká, grécka, maltská a rakúska vláda, ako aj Európska komisia.
IV.    Analýza
20.      Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania je podľa môjho názoru neprípustný, pretože odpoveď na položené prejudiciálne otázky sa nezdá nevyhnutná na vyriešenie sporu prebiehajúceho na predkladajúcom vnútroštátnom súde. V prvej časti týchto návrhov preto podrobne preskúmam procesné otázky, ktoré vznikajú v prejednávanej veci (časť A). Potom sa budem iba v záujme úplnosti zaoberať podstatou položených prejudiciálnych otázok (časť B).
A.      Procesné otázky
21.      Nemecká a maltská vláda v prejednávanej veci vyjadrujú pochybnosti v súvislosti s právomocou Súdneho dvora odpovedať na položené prejudiciálne otázky a/alebo prípustnosťou návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Niektoré vlastnosti sporu vo veci samej podľa ich názoru vyvolávajú pochybnosti o tom, či naozaj ide o skutočný spor.
22.      Ďalej tvrdia, že odpoveď na položené prejudiciálne otázky nie je pre predkladajúci vnútroštátny súd nevyhnutná na vydanie rozsudku. Aj keby Súdny dvor vykladal ustanovenia práva Únie spôsobom, ktorý sa líši od výkladu podaného v predmetnom právnom posudku, na založenie zodpovednosti právneho poradcu podľa vnútroštátneho práva by to samo osebe nepostačovalo.
23.      So zreteľom na tieto tvrdenia je užitočné začať niekoľkými úvodnými pripomienkami týkajúcimi sa (rozdielnych, no doplňujúcich sa) pojmov „právomoc“ a „prípustnosť“.
1.      Právomoc Súdneho dvora
24.      Pojem „právomoc“ sa v podstate týka rozsahu právomocí, ktoré sa Súdnemu dvoru Európskej únie priznávajú v Zmluvách v záujme plnenia jeho úlohy zabezpečovať „dodržiavanie práva pri výklade a uplatňovaní zmlúv“ (článok 19 ods. 1 ZEÚ). Rovnako ako všetky ostatné inštitúcie Únie musí Súdny dvor „kon[ať] v medziach právomocí, ktoré sú [mu] zverené zmluvami, a v súlade s postupmi, podmienkami a cieľmi v nich ustanovenými“ (článok 13 ods. 2 ZEÚ).(7)
25.      Podľa článku 267 prvého odseku ZFEÚ platí, že Súdny dvor „má právomoc vydať [rozhodnutie o prejudiciálnych otázkach], ktoré sa týkajú… výkladu zmlúv… [a] platnosti a výkladu aktov inštitúcií, orgánov alebo úradov alebo agentúr Únie“. Z uvedeného vyplýva, že Súdny dvor nemá právomoc vykladať okrem iného vnútroštátne právo ani medzinárodné dohody, v prípade ktorých Únia nie je zmluvnou stranou. Rovnako ho nemožno žiadať, aby uplatňoval právo Únie na skutkové okolnosti konkrétnej veci.(8)
26.      Keď sa teda otázka týka výkladu ustanovení práva Únie – chápaných široko ako ustanovení aktov primárneho práva alebo aktov prijatých inštitúciami alebo orgánmi Únie, ktoré sú spôsobilé vyvolávať právne účinky –, Súdny dvor má právomoc a v zásade povinnosť odpovedať na ňu(9) s výnimkou prípadu, keď je jeho právomoc výslovne vylúčená ustanoveniami Zmlúv.(10)
27.      Súdny dvor napriek tomu objasnil, že „v rámci prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ… môže… uskutočniť výklad práva Únie iba v hraniciach právomocí, ktoré mu boli zverené“(11). Na tomto základe vyhlásil, že nemá právomoc, keď ustanovenia práva Únie, ktorých výklad sa požadoval, nemali žiadnu spojitosť so sporom vo veci samej, pretože boli zjavne neuplatniteľné ratione materiae, ratione temporis, ratione personae alebo ratione loci.(12) Výraz „zjavne“ treba chápať v tom zmysle, že neuplatniteľnosť týchto ustanovení bola očividná a nesporná. Súdny dvor si však nepochybne zachováva právomoc vykladať pôsobnosť ustanovení práva Únie práve na to, aby mohol určiť, či sú v danej veci uplatniteľné.
28.      V takýchto situáciách, keď chýba spojitosť medzi právom Únie a situáciou vo veci samej, Súdny dvor konštatoval, že vec nepatrí do pôsobnosti práva Únie. Možno si však klásť otázku, či by nebolo vhodnejšie považovať tieto prípady za prípady neprípustnosti.(13)
29.      Nech už je to akokoľvek, predkladajúci vnútroštátny súd v prejednávanej veci žiada o výklad viacerých ustanovení nariadenia Brusel Ia. Takéto otázky očividne patria do právomoci Súdneho dvora. Okrem toho nemožno povedať, že by tieto ustanovenia práva Únie zjavne nemali žiadnu spojitosť so sporom vo veci samej. Po prvé článok 56A maltského zákona o hazardných hrách – vnútroštátne opatrenie, s ktorým účastníčky konania nesúhlasia – sa v skutočnosti týka rovnakej otázky, aká sa upravuje v ustanoveniach nariadenia Brusel Ia, a teda uznávania a výkonu cudzích rozsudkov. Po druhé má spor zrejme pôvod v ťažkostiach, ktorým čelia niektorí občania Únie, keď sa na Malte usilujú dosiahnuť výkon rozsudkov vydaných súdmi iných členských štátov, alebo je s nimi aspoň do istej miery prepojený. Súdny dvor teda na prejednanie položených prejudiciálnych otázok právomoc má.
2.      Prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania
30.      Pojem „prípustnosť“ sa naopak týka splnenia (zväčša procesných) podmienok, ktoré Súdnemu dvoru umožňujú účinne plniť jeho úlohu podľa článku 267 ZFEÚ. Tieto podmienky môžu byť štrukturálne, ako je požiadavka, aby návrh pochádzal od „súdu členského štátu“, alebo môžu súvisieť s okolnosťami, ako je požiadavka, aby bola odpoveď na položené prejudiciálne otázky pre predkladajúci vnútroštátny súd nevyhnutná na vydanie rozsudku alebo aby tento návrh spĺňal formálne požiadavky stanovené v článku 94 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
31.      V prejednávanej veci boli predložené dva možné dôvody neprípustnosti: po prvé údajne vykonštruovaná povaha sporu [časť a)] a po druhé údajná irelevantnosť položených prejudiciálnych otázok pre vyriešenie tohto sporu [časť b)]. Postupne sa budem zaoberať každým z nich.
a)      Vykonštruovaná povaha sporu
32.      Niektorí z účastníkov konania, ktorí v tomto konaní predložili pripomienky, tvrdia, že spor vo veci samej je „vykonštruovaný“, pretože predstavuje „procesnú konštrukciu vytvorenú účastníkmi konania“, ktorej cieľom je spochybniť zlučiteľnosť článku 56A maltského zákona o hazardných hrách s právom Únie. V tejto súvislosti vychádzajú z rozsudkov Súdneho dvora Foglia I a Foglia II.(14)
33.      Vo svojich návrhoch vo veci European Lotto(15) som už varoval pred príliš ochotným využívaním judikatúry Foglia s cieľom vyhlásiť návrh na začatie prejudiciálneho konania za neprípustný z dôvodu, že spor vo veci samej nie je skutočný.
34.      Na tomto mieste nie je potrebné v plnom rozsahu opakovať dôvody, na ktorých je toto stanovisko založené. Postačia dve pripomienky.
35.      Po prvé pojem „skutočný“ spor vyvoláva koncepčné aj praktické problémy. Ak účastník konania podá žalobu s cieľom uplatniť si svoje práva, nie je na tom nič inherentne nesprávne, a to ani v prípade, že názory účastníkov konania na dotknuté právne otázky sa vo všeobecnosti zhodujú. Rovnako nie je per se neprípustné, aby sa účastníci konania pokúsili objasniť svoje práva a povinnosti predložením vzorovej veci a na tento účel ju predložili súdu, ktorý považujú za súd s právomocou.
36.      Zistenie skutočných zámerov účastníkov konania je okrem toho v praxi často chúlostivé alebo aj nemožné. Keď je navyše predkladajúci vnútroštátny súd v súlade s vnútroštátnym právom povinný v spore rozhodnúť a Súdny dvor by na položené prejudiciálne otázky odmietol odpovedať, tento súd by to prinútilo vykladať a uplatňovať právo Únie aj napriek jeho pochybnostiam. Tento výsledok by sotva napomáhal jednotnému uplatňovaniu a súdržnosti práva Únie.
37.      Po druhé takisto za zmienku stojí, že – pokiaľ viem – od vydania rozsudkov Foglia I a Foglia II Súdny dvor výlučne z dôvodu, že spor nie je skutočný, návrh na začatie prejudiciálneho konania za neprípustný nevyhlásil, a to ani v prípadoch, v ktorých sa takáto vlastnosť dala predpokladať. Tento prístup je zrejme v súlade s kritikou judikatúry Foglia vyjadrenou v rámci právnej náuky.(16)
38.      Za týchto okolností možno opodstatnene uvažovať, či bola táto línia judikatúry implicitne zrušená alebo aspoň či by sa mala prehodnotiť.
39.      Napriek tomu si nemyslím, že logika, na ktorej sú založené tieto rozsudky, by sa mala úplne odmietnuť. Ak sa bude správne chápať a uplatňovať iba za výnimočných okolností, stále môže byť užitočná.
40.      Podľa ustálenej judikatúry sa právne subjekty nemôžu dovolávať právnych noriem Únie podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom.(17) Výkon práva priznaného právom Únie môže predstavovať zneužitie, pokiaľ napriek formálnemu dodržaniu relevantných podmienok nie je dosiahnutý cieľ sledovaný touto právnou úpravou a skutočným úmyslom účastníkov konania je získať nenáležitú výhodu tým, že sa umelo vytvárajú potrebné podmienky.(18)
41.      V tomto kontexte možno judikatúru Foglia chápať v tom zmysle, že rieši situácie, v ktorých ide o zneužitie konania, konkrétne keď existujú jasné, objektívne a konzistentné indície, že spor bol umelo vykonštruovaný výlučne s cieľom dosiahnuť rozhodnutie Súdneho dvora.
42.      V niektorých právnych poriadkoch vrátane právnych poriadkov viacerých členských štátov Únie sa takéto procesné konštrukcie zvyčajne opisujú ako „zneužitie konania“.(19) Tento pojem v podstate označuje zneužitie súdneho konania, keď toto konanie nie je začaté na účel presadzovania hmotných práv prostredníctvom využitia účinnej súdnej ochrany, ale na zabezpečenie nenáležitej výhody využitím súdneho procesu. Môže k tomu dôjsť napríklad vtedy, keď je žaloba podaná s cieľom zastrašiť alebo obťažovať slabšieho účastníka konania (s cieľom prinútiť ho konať určitým spôsobom alebo ho dokonca priviesť k platobnej neschopnosti), úmyselne zdržovať výkon spravodlivosti alebo nenáležite obchádzať uplatnenie pravidiel Únie alebo vnútroštátnych pravidiel, ktorými by sa inak situácia riadila.
43.      V zneužívajúcom súdnom konaní zvyčajne ide o žaloby, ktoré sú neopodstatnené, šikanózne alebo zjavne nedôvodné. Právne poriadky vo všeobecnosti na boj proti takémuto správaniu poskytujú súdom osobitné procesné nástroje alebo zásady, ktoré im umožňujú prijať primerané opatrenia jednak na ochranu prípadného dobromyseľného účastníka alebo účastníkov konania a jednak na zaistenie integrity súdneho systému a riadneho výkonu spravodlivosti. Tieto opatrenia môžu zahŕňať okrem iného zamietnutie žaloby v skrátenom konaní a uloženie finančných sankcií alebo priznanie náhrady trov konania alebo škody vo vzťahu k účastníkovi konania konajúcemu nedobromyseľne.
44.      Pojem „zneužitie konania“ právu Únie nie je neznámy. V judikatúre súdov Únie(20) totiž možno nájsť viacero explicitných alebo implicitných odkazov, a to aj vo vzťahu k využívaniu prejudiciálneho konania.(21) Za zmienku takisto stojí, že normotvorca Únie len nedávno zaviedol výslovné ustanovenie zahŕňajúce tento pojem v smernici (EÚ) 2024/1069 o strategických žalobách proti verejnej účasti.(22) Cieľom tejto smernice je stanoviť ochranné opatrenia proti zjavne neopodstatneným nárokom alebo zneužívajúcim súdnym konaniam v občianskoprávnych veciach s cezhraničnými dôsledkami, ktoré sú začaté proti fyzickým a právnickým osobám z dôvodu ich účasti na verejnom živote. V jej článku 4 bode 3 sa stanovuje špecifické vymedzenie pojmu „zneužívajúce súdne konanie“.(23)
45.      Logickým základom judikatúry Foglia je podľa môjho názoru v podstate zneužitie konania.(24) Súdny dvor v týchto veciach konštatoval, že spor predstavuje umelú procesnú konštrukciu vytvorenú s cieľom podnietiť súd členského štátu, aby rozhodol o zlučiteľnosti právnych predpisov iného členského štátu s právom Únie. V prípade účastníkov konania sa v podstate dospelo k záveru, že sa zúčastňujú na neprípustnej forme taktizovania pri výbere súdu tým, že presmerovali spor z jeho „prirodzeného“ súdu.(25)
46.      Napriek tomu nie som úplne presvedčený, že v konaniach vedúcich k rozsudkom Foglia I a Foglia II skutočne išlo o zneužitie konania. Ako som vysvetlil vo svojich návrhoch vo veci European Lotto,(26) na tom, že účastníci konania predložia občianskoprávny alebo obchodnoprávny spor súdu s právomocou (napríklad talianskemu súdu) a v tomto kontexte nastolia otázku týkajúcu sa zlučiteľnosti právnych predpisov iného členského štátu (napríklad francúzskeho práva) s právom Únie namiesto toho, aby začali konanie na francúzskych súdoch, nie je nič neprípustné. Všeobecnejšia logika zneužitia konania, na ktorej je založená táto línia judikatúry, sa mi však zdá rozumná a spôsobilá zachovať si relevantnosť, aj keď len za výnimočných okolností. Patria k nim situácie, keď Súdny dvor na základe jasných a konzistentných indícií dospeje k záveru, že spor vo veci samej – alebo žiadosť, aby vnútroštátny súd podal návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ –predstavuje zneužitie konania. Súdny dvor v takýchto prípadoch oprávnene môže zastávať názor, že poskytnutie odpovede na položené prejudiciálne otázky by uľahčilo dosiahnutie zneužívajúceho cieľa, a môže teda vyhlásiť návrh na začatie prejudiciálneho konania za neprípustný.
47.      Takéto situácie však zostávajú výnimočné. Pri neexistencii presvedčivých dôkazov o zneužití by Súdny dvor s konštatovaním, že spor nie je skutočný, mal byť opatrný.
48.      V prejednávanej veci rovnako ako vo veci European Lotto(27) nevidím žiadne jasné, objektívne a konzistentné indície, ktoré by naznačovali takéto zneužitie konania.
b)      Nevyhnutnosť odpovede na položenú prejudiciálnu otázku
49.      S nemeckou a maltskou vládou naopak súhlasím v tom, že prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný z dôvodu, že odpoveď na položené prejudiciálne otázky nie je pre predkladajúci vnútroštátny súd nevyhnutná na vydanie rozsudku vo veci samej.
50.      Z článku 267 ZFEÚ vyplýva, že požadované prejudiciálne rozhodnutie musí byť „nevyhnutné“ pre „vydanie rozhodnutia“ predkladajúceho vnútroštátneho súdu vo veci, ktorú prejednáva. Účelom prejudiciálneho konania nie je formulovanie poradných názorov na všeobecné alebo hypotetické otázky, ale pomoc vnútroštátnym súdom pri riešení konkrétnych sporov.(28)
51.      Súdny dvor tradične vykladá požiadavku „nevyhnutnosti“ široko v súlade s duchom spolupráce, na ktorom je založený článok 267 ZFEÚ.(29) Položená prejudiciálna otázka nemusí byť rozhodujúca pre výsledok sporu ani sa nemusí týkať jeho jadra. Postačuje, aby bola odpoveď relevantná pre jeho vyriešenie.
52.      Hoci judikatúra Súdneho dvora príležitostne odkazuje na relevantnosť a nevyhnutnosť ako dve samostatné požiadavky vzťahujúce sa na prípustnosť položených prejudiciálnych otázok, v skutočnosti sú to len dve vyjadrenia rovnakej myšlienky. Ako výstižne podotkol generálny advokát Bobek, „relevantnosť a potreba sú… dvoma stranami jednej mince: otázka je relevantná, ak je odpoveď na ňu potrebná v súvislosti s rozhodnutím vnútroštátneho súdu vo veci samej, a naopak“(30). V ustálenej judikatúre Súdneho dvora sa totiž v súvislosti s prejudiciálnymi otázkami položenými podľa článku 267 ZFEÚ uvádza prezumpcia relevantnosti,(31) zatiaľ čo možno sotva nájsť nejakú stopu po zodpovedajúcej samostatnej prezumpcii nevyhnutnosti.(32)
53.      Tieto úvahy prirodzene vyvolávajú nasledujúcu otázku: kedy sa má odpoveď na položenú prejudiciálnu otázku považovať za relevantnú pre vyriešenie sporu? V tejto súvislosti je zrejme rozhodujúcim kritériom to, či na predkladajúcom vnútroštátnom súde prebieha konanie, v rámci ktorého má vydať súdne rozhodnutie, pri ktorom bude môcť zohľadniť prejudiciálne rozhodnutie.  (33)
54.      Judikatúra Súdneho dvora v tejto súvislosti poskytuje užitočné usmernenia. Objasňuje, že s cieľom konštatovať „nevyhnutnosť“ v zmysle článku 267 ZFEÚ musí existovať spojitosť – dostatočne priama a nie iba vedľajšia(34) – medzi sporom prebiehajúcim na predkladajúcom vnútroštátnom súde a ustanoveniami práva Únie, ktorých výklad sa požaduje, aby bol tento výklad pre predkladajúci vnútroštátny súd objektívne potrebný na vydanie rozsudku. Podľa Súdneho dvora možno túto spojitosť konštatovať, keď: (i) sa spor z meritórneho hľadiska aspoň čiastočne riadi právom Únie; (ii) otázka sa týka výkladu ustanovení práva Únie procesnej povahy, ktoré môžu byť uplatniteľné, alebo (iii) požadovaná odpoveď zrejme môže poskytnúť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu výklad práva Únie, ktorý mu umožní rozhodnúť o procesných otázkach vnútroštátneho práva predtým, ako bude môcť rozhodnúť o merite sporu.(35)
55.      Podľa môjho názoru z toho vyplýva, že otázky sú prípustné, keď predkladajúci vnútroštátny súd môže z odpovedí poskytnutých Súdnym dvorom vyvodiť právne záväzné dôsledky(36) hmotnoprávnej alebo procesnoprávnej povahy na účely veci samej. Tento vplyv musí byť konkrétny, špecifický a predvídateľný;(37) nemôže byť čisto hypotetický, teoretický alebo len špekulatívny.(38) Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorým sa žiada o prvky výkladu práva Únie, ktoré majú len vedľajší význam alebo ktoré by predkladajúci vnútroštátny súd mohol v konečnom dôsledku ignorovať bez toho, aby to malo vplyv na jeho rozhodnutie, sa preto musí vyhlásiť za neprípustný.(39)
56.      Prípustnosť prejudiciálnych otázok položených v prejednávanej veci sa musí posudzovať so zreteľom na tieto úvahy.
57.      V prejednávanej veci sa zdá pomerne jasné, že situácia nepatrí do druhej ani tretej kategórie identifikovanej v bode 54 vyššie. Návrh na začatie prejudiciálneho konania treba v zásade skúmať so zreteľom na prvú kategóriu vyššie, keďže predkladajúci vnútroštátny súd žiada o výklad viacerých hmotnoprávnych ustanovení práva Únie, konkrétne článkov 1, 45, 46, 48 a 52 nariadenia Brusel Ia.
58.      Ústrednou otázkou teda je, či existuje dostatočne priama vecná spojitosť medzi týmito ustanoveniami a sporom prebiehajúcim na predkladajúcom vnútroštátnom súde.
59.      Takáto priama spojitosť podľa môjho názoru neexistuje.
60.      Spor vo veci samej sa týka údajnej nedostatočnej starostlivosti právneho poradcu pri vypracúvaní právneho posudku týkajúceho sa zlučiteľnosti článku 56A maltského zákona o hazardných hrách s právom Únie. Ústrednou otázkou teda nie je, či je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách v skutočnosti zlučiteľný s právom Únie, ale to, či bolo posúdenie právneho poradcu v čase, keď k nemu došlo, vykonané s náležitou starostlivosťou.
61.      Toto posúdenie sa riadi vnútroštátnym právom a zvyčajne zahŕňa porovnanie so správaním, aké sa očakáva od primerane obozretného a informovaného príslušníka právnického povolania. V tomto kontexte nezáleží na tom, či sa v konečnom dôsledku preukáže, že posudok je správny, ale na tom, či bol primerane obhájiteľný so zreteľom na právny rámec a informácie dostupné v príslušnom čase.
62.      Takéto posúdenie nespadá do rozsahu právomoci Súdneho dvora podľa článku 267 ZFEÚ. Súdny dvor môže vykladať právo Únie, ale nemôže určiť, či bol konkrétny právny posudok prijateľný alebo vypracovaný s dostatočnou starostlivosťou.
63.      Treba uznať, že odpovede Súdneho dvora by predkladajúci vnútroštátny súd mohli do istej miery zaujímať. Neumožnili by mu však vyvodiť právne záväzné závery na účely vyriešenia sporu. Boli by nanajvýš prvkami, ktoré by tento súd mohol zohľadniť, keby to považoval za vhodné.
64.      Za týchto okolností je spojitosť medzi predmetnými ustanoveniami práva Únie a sporom vo veci samej príliš neistá a nepriama na to, aby odôvodňovala splnenie požiadavky nevyhnutnosti.
65.      Ak by sa akceptoval opak, hrozilo by rozšírenie rozsahu prejudiciálneho konania za jeho náležité hranice. Poľahky si možno predstaviť analogické situácie – ako sú spory týkajúce sa akademického hodnotenia alebo simulované súdne spory (za predpokladu, že ich prejednáva vnútroštátny súd) –, v ktorých by mohli na okraj vzniknúť otázky práva Únie bez toho, aby boli skutočne nevyhnutné na vyriešenie sporu.
66.      Takéto situácie si podľa môjho názoru uplatnenie článku 267 ZFEÚ nevyžadujú.
67.      Tento záver podporuje uznesenie Súdneho dvora Horn(40) týkajúce sa porovnateľnej situácie, v ktorej išlo o spor medzi právnikom a jedným z jeho klientov. Právnik svojmu klientovi poradil, aby na nemecký súd nepodával proti Spolkovej republike Nemecko žalobu o náhradu škody, ktorá by mohla v budúcnosti vyplynúť z údajne nezákonnej povahy diplomatických opatrení schválených v roku 2000 na úrovni Únie proti Rakúsku.(41) Vnútroštátny súd prejednávajúci spor však na účely svojho posúdenia považoval za nevyhnutné položiť Súdnemu dvoru viacero otázok týkajúcich sa zlučiteľnosti týchto opatrení s rôznymi ustanoveniami práva Únie.
68.      Súdny dvor v stručnom uznesení vyhlásil tento návrh na začatie prejudiciálneho konania za zjavne neprípustný. Podotkol predovšetkým to, že samotná skutočnosť, že odporúčanie právnika „sa týkalo šance na úspech žaloby o náhradu škody podanej proti Spolkovej republike Nemecko v nadväznosti na opatrenia prijaté proti Rakúskej republike zo strany ostatných členských štátov, neznamená, že dôvodnosť žaloby o vyplatenie odmeny závisí od platnosti uvedených opatrení“. Súdny dvor ďalej zdôraznil, že „zákonnosť a riadne plnenie vzájomných povinností strán právnej konzultácie, o ktorú ide vo veci samej, sú nezávislé od platnosti právnych aktov a skutkových okolností predstavujúcich jej predmet“(42). Tieto úvahy sú podľa môjho názoru rovnako uplatniteľné aj na prejednávaný návrh.
69.      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor vyhlásil prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania za neprípustný.
70.      Pre prípad, že by Súdny dvor zastával odlišný názor, a v záujme úplnosti sa však teraz budem zaoberať hlavnými hmotnoprávnymi záležitosťami nastolenými v rámci položených prejudiciálnych otázok.
B.      Hmotnoprávne otázky
1.      (Ne)zlučiteľnosť článku 56A maltského zákona o hazardných hrách s pravidlami nariadenia Brusel Ia (otázky č. 1 až 4)
71.      Predkladajúci vnútroštátny súd sa prvými štyrmi otázkami v podstate pýta, či články 36, 39 a 52 nariadenia Brusel Ia členskému štátu bránia v prijatí ustanovenia, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, podľa ktorého sa rozsudok v občianskych a obchodných veciach vydaný proti prevádzkovateľovi online hazardných hier s licenciou v danom štáte súdom iného členského štátu nesmie uznať ani vykonať z dôvodu verejného poriadku, pokiaľ tento rozsudok považuje služby poskytované týmto prevádzkovateľom za nezákonné v tomto inom členskom štáte napriek skutočnosti, že tieto služby sú podľa práva prvého členského štátu zákonné.
72.      V ďalšom texte najprv uvediem logiku, na ktorej je založený článok 56A maltského zákona o hazardných hrách [časť a)], a potom preskúmam jeho zlučiteľnosť s nariadením Brusel Ia [časť b)].
a)      Logika článku 56A maltského zákona o hazardných hrách
73.      Maltské orgány v istom období prijali hospodársku politiku zameranú na to, aby sa Malta stala európskym „centrom“ rýchlo sa rozrastajúceho odvetvia online hazardných hier. Na tento účel (okrem iného) zaviedli pomerne liberálny regulačný a právny rámec zahŕňajúci režim udeľovania licencií, ktorý je v súčasnosti upravený maltským zákonom o hazardných hrách.
74.      Ako vysvetľuje maltská vláda, maltská licencia na hazardné hry bola vytvorená ako povolenie „na mieste poskytovania“, ktoré prevádzkovateľom umožňuje poskytovať služby hazardných hier nielen na Malte, ale aj z Malty do iných štátov, pokiaľ títo prevádzkovatelia dodržiavajú maltské právo a na prevádzku v týchto štátoch existuje „opodstatnený právny dôvod“.(43) Maltské orgány všeobecnejšie konzistentne zastávajú názor, že táto licencia v spojení s článkom 56 ZFEÚ prevádzkovateľom hazardných hier v prípade, že dodržiavajú maltské právo, umožňuje ponúkať služby na celom vnútornom trhu – alebo aspoň v členských štátoch, „ktorých právny rámec je neprijateľne reštriktívny“ podľa tohto ustanovenia.(44) V skutočnosti sa významný počet prevádzkovateľov online hazardných hier rozhodol zapísať do obchodného registra na Malte a získať takúto licenciu s cieľom poskytovať svoje služby najmä v zahraničí.
75.      V tomto kontexte sa začali prevádzkovatelia s maltskou licenciou zameriavať najmä na trhy, ako je Rakúsko a Nemecko (prostredníctvom reklamy, vytvárania webových sídel v nemčine atď.), a poskytovať tam služby online hazardných hier bez toho, aby dodržiavali vnútroštátne pravidlá uplatniteľné v týchto štátoch. Podľa maltskej vlády títo prevádzkovatelia konali na základe „opodstatnenej domnienky“, že na základe svojej maltskej licencie a článku 56 ZFEÚ na to majú právo, pretože dotknuté vnútroštátne právne predpisy boli podľa ich názoru „neprijateľne reštriktívne“.
76.      V posledných rokoch podal značný počet spotrebiteľov v týchto členských štátoch na svoje vnútroštátne súdy občianskoprávne žaloby, ktorými sa domáhal vrátenia súm stávok prehraných pri využívaní týchto služieb.(45) Tieto žaloby sú zvyčajne založené na tvrdení, že zmluvy o hazardných hrách uzavreté s maltskými prevádzkovateľmi hazardných hier sú podľa vnútroštátneho práva neplatné, pretože dané služby sa poskytovali v rozpore s miestnymi regulačnými požiadavkami a napriek tomu, že prevádzkovatelia dodržiavali maltské právo, teda boli v dotknutom členskom štáte nezákonné. Títo prevádzkovatelia preto musia dané stávky vrátiť na základe pravidiel týkajúcich sa bezdôvodného obohatenia.(46) Zdá sa, že okrem iného na rakúske a nemecké súdy boli podané alebo sa na nich v súčasnosti prejednávajú tisícky takýchto žalôb.(47)
77.      Hoci dotknutí prevádzkovatelia tvrdia, že služby poskytované v týchto cieľových členských štátoch boli v skutočnosti zákonné (najmä preto, že miestne právne predpisy v oblasti hazardných hier sú nezlučiteľné s článkom 56 ZFEÚ a nemali by sa teda uplatňovať),(48) súdy dotknutých členských štátov väčšinou tieto tvrdenia zamietli a žalobám o vrátenie vyhoveli.
78.      Maltský zákonodarca tvárou v tvár rastúcemu počtu týchto rozsudkov zasiahol. Keďže zastával názor, že tieto rozhodnutia tým, že služby poskytované prevádzkovateľmi na základe platných maltských licencií na hazardné hry považujú za nezákonné, „bezdôvodne napádajú“(49) maltský regulačný a právny rámec, prostredníctvom Bill 55 (zákon č. 55) zaviedol do maltského zákona o hazardných hrách článok 56A.
79.      Podľa tohto ustanovenia platí, že „bez ohľadu na ustanovenia Občianskeho súdneho poriadku alebo iných právnych predpisov“ maltské súdy z dôvodov verejného poriadku „na území Malty zamietn[u] uznanie a/alebo výkon“ akéhokoľvek cudzieho rozsudku, ktorý v podstate (i) vyhovel žalobe proti prevádzkovateľovi hazardných hier s maltskou licenciou (ii) na základe nezákonnosti služieb poskytovaných týmto prevádzkovateľom v členskom štáte (vo všeobecnosti alebo vo vzťahu ku konkrétnej hazardnej hre) aj napriek tomu, že (iii) tieto služby boli podľa maltského práva zákonné.(50)
80.      Rozsudky opísaného druhu zahŕňajúce predovšetkým rozsudky, ktoré vyhoveli žalobám hráčov o vrátenie a ktoré sa rozoberali v predchádzajúcich bodoch, preto nemožno na Malte vykonať, čím sa veriteľom odopiera prístup k majetku maltských prevádzkovateľov hazardných hier, ktorý sa tam nachádza. Pre oprávnených z týchto rozsudkov je v dôsledku toho v podstate nemožné získať platbu.(51)
b)      Nedostatky článku 56A maltského zákona o hazardných hrách
81.      Vo svojich návrhoch vo veci European Lotto som vysvetlil, že hoci súdy členských štátov majú v sporoch medzi súkromnými osobami právomoc posúdiť zlučiteľnosť právnych predpisov iných členských štátov s právom Únie (vrátane predkladajúceho vnútroštátneho súdu v prípade článku 56A maltského zákona o hazardných hrách v spore medzi spoločnosťou Spielerschutz Sigma a právnym poradcom), túto právomoc musia vykonávať s istou zdržanlivosťou. Uvedené platí o to viac, keď právo Únie ponecháva vnútroštátnym orgánom určitú mieru voľnej úvahy (čo platí aj v tomto prípade, pozri bod 89 nižšie). Aby tieto súdy rozptýlili pochybnosti, pokiaľ ide o ich legitímnosť preskúmať suverénne rozhodnutia iného členského štátu, právne predpisy iného členského štátu by mali napádať iba v situáciách zjavnej nezlučiteľnosti, napríklad keď judikatúra Súdneho dvora jasne a konzistentne určuje medze voľnej úvahy, ktorou členské štáty disponujú v danej oblasti.
82.      Prejednávaná vec podľa môjho názoru patrí k takýmto situáciám. Ako uvádzajú všetky dotknuté strany, ktoré na Súdnom dvore predložili pripomienky (samozrejme s výnimkou maltskej vlády), ustanovenie, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, je zjavne nezlučiteľné s pravidlami upravujúcimi uznanie a výkon rozsudkov stanovenými v kapitole III nariadenia Brusel Ia v zmysle ustáleného výkladu Súdneho dvora.
83.      Rozsudky, na ktoré sa zameriava článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, v rozsahu, v akom (i) sa týkajú „občianskych a obchodných vecí“ v zmysle článku 1 ods. 1 nariadenia Brusel Ia a (ii) vydali ich súdy iných členských štátov, patria do pôsobnosti pravidiel stanovených v kapitole III tohto nariadenia.(52) Uvedené platí predovšetkým v prípade rozsudkov vydaných okrem iného súdmi rôznych členských štátov, ktorými sa vyhovelo žalobám hráčov o vrátenie a ktoré sa rozoberali v predchádzajúcej časti. Uznanie a výkon týchto rozsudkov na Malte sa teda riadi (výlučne)(53) týmito pravidlami.
84.      Podľa článkov 36 a 39 nariadenia Brusel Ia sa majú takéto rozsudky uznať a vykonať(54) vo všetkých ostatných členských štátoch bez osobitného konania alebo vyhlásenia vykonateľnosti. Tieto ustanovenia sú vyjadrením základného cieľa tohto nástroja, ktorým je „voľný obeh rozsudkov“ v Únii a ktorý zasa prispieva k riadnemu fungovaniu tohto trhu a k účinnej ochrane práva na prístup k spravodlivosti v Únii.(55) Vnútroštátne ustanovenie, ktoré stanovuje, že uznanie alebo výkon týchto rozsudkov sa zamietne, je teda v priamom rozpore s týmito pravidlami.
85.      Je pravda, že nariadenie Brusel Ia stanovuje obmedzené výnimky zo zásad uvedených v jeho článkoch 36 a 39. Podľa článku 45 ods. 1 platí, že uznanie rozsudku vydaného súdom členského štátu sa na návrh zainteresovaného účastníka v dožiadanom členskom štáte zamietne (iba) v prípade, že je daný niektorý z dôvodov neuznania, ktoré sú taxatívne vymenované v danom odseku.(56) Podľa článku 46 sa navyše výkon takéhoto rozsudku na návrh osoby, proti ktorej sa oň žiada, v dožiadanom štáte zamietne (iba) na základe rovnakých dôvodov. O jeden takýto dôvod stanovený v článku 45 ods. 1 písm. a) ide v prípade, keď by bolo uznanie (alebo výkon) dotknutého rozsudku v dožiadanom členskom štáte „v zjavnom rozpore s verejným poriadkom (ordre public)“ tohto štátu.
86.      Maltská vláda sa v prejednávanej veci opiera o túto výnimku. Článok 56A maltského zákona o hazardných hrách podľa jej názoru predstavuje „deklaratórne ustanovenie“, ktoré má „maltským súdom pomôcť“ pri uplatňovaní ustanovenia „o verejnom poriadku“ v článku 45 ods. 1 písm. a) nariadenia Brusel Ia.(57) Toto ustanovenie len „objasňuje“(58) (alebo potvrdzuje(59)), že predmetné rozsudky by sa na Malte nemali uznávať ani vykonávať na základe článku 45 ods. 1 písm. a) a článku 46 daného nariadenia, pretože takéto uznanie alebo výkon by boli v zjavnom rozpore s maltským „verejným poriadkom“.
87.      Maltská vláda v tejto súvislosti uvádza, že žaloby o vrátenie podané proti prevádzkovateľom s maltskou licenciou sú oportunistické, predstavujú zneužitie slobody prijímať služby zaručenej článkom 56 ZFEÚ(60) a sú založené na vnútroštátnych právnych predpisoch v oblasti hazardných hier, ktoré sú podľa jej názoru „neprijateľne reštriktívne“ v zmysle daného ustanovenia. Tvrdia, že keď rakúske a nemecké súdy vyhovejú týmto žalobám a považujú služby poskytované týmito prevádzkovateľmi vo svojich členských štátoch za nezákonné, „opomínajú konať s cieľom riešiť nedostatky a neodôvodnenú povahu vnútroštátneho reštriktívneho režimu“ so zreteľom na článok 56 ZFEÚ a navyše ignorujú skutočnosť, že dotknutí prevádzkovatelia mali platnú maltskú licenciu a dodržiavali maltský právny a regulačný rámec. Uznanie alebo výkon takýchto rozsudkov na Malte by teda predstavovali zjavné porušenie článku 56 ZFEÚ, ktorý je súčasťou maltského „verejného poriadku“, a navyše by ohrozili „integritu“ tohto regulačného rámca najmä tým, že by spochybnili platnosť týchto licencií a oslabili tak právnu istotu, ktorú majú týmto prevádzkovateľom zaručiť na vnútornom trhu.
88.      Túto argumentáciu nepovažujem za presvedčivú. Článok 45 ods. 1 písm. a) a článok 46 nariadenia Brusel Ia v skutočnosti očividne ustanovenie, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, nezahŕňajú.
89.      Hoci v súlade s pripomienkou maltskej vlády v zásade každému členskému štátu prináleží, aby si vymedzil obsah svojho „verejného poriadku“, táto voľná úvaha nie je neobmedzená. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že článok 45 ods. 1 písm. a) sa ako výnimka zo všeobecných pravidiel uznávania a výkonu stanovených v článkoch 36 a 39 nariadenia Brusel Ia musí vykladať „striktne“ a že odvolanie na ustanovenie „o verejnom poriadku… treba použiť len vo výnimočných prípadoch“, lebo inak by bol ohrozený cieľ voľného pohybu rozsudkov sledovaný týmto nástrojom. Preto je Súdny dvor oprávnený a „prináleží“ mu „kontrolovať hranice, v rámci ktorých súd členského štátu môže použiť tento pojem a neuznať rozhodnutie pochádzajúce z iného členského štátu“.(61) Ustanovenie, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, tieto hranice očividne prekračuje.
90.      Konkrétnejšie po prvé, pokiaľ ide o údajnú protiprávnosť rozsudkov, na ktoré sa zameriava článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, treba pripomenúť, že súdy členského štátu vo všeobecnosti nemôžu zamietnuť uznanie alebo výkon rozsudku vydaného v inom členskom štáte na základe ustanovenia „o verejnom poriadku“ len preto, že sa domnievajú, že v tomto rozsudku bolo nesprávne uplatnené právo Únie vrátane článku 56 ZFEÚ.(62)
91.      Keby bol v rozsudku, ktorý vydal súd členského štátu – napríklad v konaní týkajúcom sa žalôb o vrátenie podaných hráčmi proti maltskému prevádzkovateľovi hazardných hier –, skutočne nesprávne uplatnený článok 56 ZFEÚ, dotknutému prevádzkovateľovi by prináležalo napadnúť tento rozsudok v štáte pôvodu tak, že by využil prostriedky nápravy stanovené v právnom poriadku daného štátu. Tento systém spoločne s mechanizmom prejudiciálnych rozhodnutí stanoveným v článku 267 ZFEÚ poskytuje jednotlivcom dostatočné záruky v tejto súvislosti.
92.      Len čo sa rozsudok v štáte pôvodu stane konečným – potenciálne v nadväznosti na vyčerpanie všetkých dostupných prostriedkov nápravy v členskom štáte pôvodu –, účastníci konania v zásade musia prijať všetky konštatovania, ktoré obsahuje.(63) Hmotnoprávne otázky práva Únie predovšetkým nemožno opätovne preskúmať vo fáze uznania a výkonu na súdoch dožiadaného členského štátu. Článok 52 nariadenia Brusel Ia takéto preskúmanie výslovne vylučuje, pretože stanovuje, že „za žiadnych okolností sa rozsudok vydaný v členskom štáte nesmie v dožiadanom členskom štáte skúmať z hľadiska rozhodnutia vo veci samej“. Tento zákaz dožiadanému súdu bráni okrem iného v opätovnom posúdení skutkových alebo právnych zistení súdu členského štátu pôvodu. Rozsudky vydané v členských štátoch teda zo zásady musia byť v iných členských štátoch uznané a vykonané bez ohľadu na (údajné) pochybenie týkajúce sa práva Únie, ktoré by mohli obsahovať.(64)
93.      Po druhé so zreteľom na vyššie uvedené úvahy podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že využitie ustanovenia „o verejnom poriadku“ v článku 45 ods. 1 písm. a) nariadenia Brusel Ia je možné len vo „výnimočných prípadoch“, keď by uznanie alebo výkon dotknutého rozsudku v dožiadanom členskom štáte „neprijateľným spôsobom narúšal[i] právny poriadok [tohto štátu]“, pretože by boli „zjavným porušením právneho predpisu, ktorý je v [tomto štáte] považovaný za podstatný pre právny poriadok, alebo práva, ktoré je v tomto právnom poriadku považované za zásadné“.(65) Táto hranica je mimoriadne vysoká.
94.      V plnej miere akceptujem, že scenár opísaný v predchádzajúcom bode môže zahŕňať scenár uznania alebo výkonu cudzieho rozsudku, v prípade ktorého došlo k „zjavn[ému] porušen[iu] právneho predpisu, ktorý je… považovaný za podstatný“ v práve Únie,(66) keďže tieto predpisy sú neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku daného štátu. Takisto som ochotný prijať, že článok 56 ZFEÚ predstavuje takýto „predpis“.(67) Využitie ustanovenia „o verejnom poriadku“ však musí zostať výnimočné aj vtedy, keď ide o porušenie hmotnoprávneho pravidla, ako je článok 56 ZFEÚ. Ako sa pripomína vyššie, toto ustanovenie by sa malo využiť iba vtedy, keď by uznanie alebo výkon cudzieho rozsudku neprijateľným spôsobom narúšali právny poriadok Únie.(68) To by sa mohlo stať len v prípade, keď by uznanie alebo výkon takéhoto rozsudku – vydaného potom, ako dotknutý prevádzkovateľ vyčerpal dostupné prostriedky nápravy v štáte pôvodu – viedli k do očí bijúcemu porušeniu slobody poskytovať služby, ako je priama diskriminácia na základe štátnej príslušnosti, bez akéhokoľvek preukázateľného odôvodnenia.(69)
95.      Maltský zákonodarca v prejednávanej veci legitímne nemohol abstraktným a všeobecným spôsobom tak, ako to robí článok 56A, vychádzať z predpokladu, že každý rozsudok v občianskych a obchodných veciach, v ktorom sa služby poskytované prevádzkovateľom s maltskou licenciou považujú v členskom štáte za nezákonné, aj keď sú zákonné podľa maltského práva, je nevyhnutne nezlučiteľný s článkom 56 ZFEÚ, a už vôbec nie z predpokladu, že uznanie alebo výkon takéhoto rozsudku by viedli k do očí bijúcej, „neprijateľnej“ forme porušenia, o akej sa uvažuje v predchádzajúcom bode.
96.      Takéto všeobecné posúdenie je v rozpore so zásadou, na ktorej sú založené pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu stanovené v nariadení Brusel Ia, konkrétne so zásadou „vzájomnej dôvery“, ktorá vyžaduje, aby členské štáty vzájomne priznávali dôveru svojim právnym poriadkom a súdnym inštitúciám.(70) Na tomto základe maltské orgány na účely odôvodnenia prijatia opatrenia, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, nemohli predpokladať, že súdy iných členských štátov „systematicky“ a „slepo“ (aby som použil formuláciu maltskej vlády) uplatňujú vnútroštátne právne predpisy v oblasti hazardných hier v rozpore s článkom 56 ZFEÚ alebo „nehanebne tolerujú“ žaloby hráčov o vrátenie(71) najmä tým, že v súvislosti s touto otázkou nepodávajú náležité návrhy na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor.(72)
97.      Článok 56A maltského zákona o hazardných hrách je navyše evidentne založený na obzvlášť širokom výklade článku 56 ZFEÚ uvedenom v bode 74 vyššie,(73) podľa ktorého sú prevádzkovatelia s maltskou licenciou na hazardné hry na základe článku 56 ZFEÚ oprávnení voľne a zákonne poskytovať svoje služby v celej Únii, pokiaľ dodržiavajú maltské právo.
98.      Súdny dvor však takýto výklad slobody poskytovať služby v oblasti hazardných hier konzistentne odmieta. Opakovane zdôraznil, že vzhľadom na to, že s hazardnými hrami – najmä tými, ktoré sa ponúkajú online – sa spájajú významné spoločenské riziká (vrátane závislosti, finančnej škody, prania špinavých peňazí), a vzhľadom na „významné rozdiely morálneho, náboženského a kultúrneho charakteru medzi členskými štátmi“ v tejto súvislosti tieto štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o úpravu služieb hazardných hier poskytovaných na ich území podľa ich vnútroštátneho práva.(74)
99.      Členské štáty navyše v zásade môžu uplatniť svoje právne predpisy v oblasti hazardných hier aj na prevádzkovateľov, ktorí poskytujú služby spotrebiteľom na ich území z iného členského štátu, ako je Malta.(75) Zásada „krajiny pôvodu“, podľa ktorej by bol na regulovanie dotknutých služieb príslušný iba členský štát usadenia, sa v tejto súvislosti v oblasti online hazardných hier neuplatňuje.(76)
100. Členské štáty navyše pri absencii harmonizácie licenčných podmienok na úrovni Únie nie sú povinné uznávať licencie na hazardné hry vydané inými členskými štátmi a umožniť tak prevádzkovateľom s takýmito licenciami poskytovať služby na ich území čisto na tomto základe.(77) Za súčasného stavu práva Únie je maltská licencia na hazardné hry v zásade platná iba na území Malty a prípadne v členských štátoch, ktoré sa rozhodnú takéto licencie uznávať.(78)
101. Argument, ktorý v minulosti uviedla maltská vláda(79) a podľa ktorého by bolo „nepotrebné“ (a teda neprimerané podľa článku 56 ZFEÚ) uplatňovať na prevádzkovateľov s licenciou na Malte reštriktívne požiadavky stanovené v právnych predpisoch v oblasti hazardných hier hostiteľského členského štátu, pretože maltské právo v spojení s dohľadom maltských orgánov už zaručuje vysokú úroveň ochrany pred závislosťou od hazardných hier, nadmernými výdavkami alebo praním špinavých peňazí, Súdny dvor takisto konzistentne zamieta. V oblasti hazardných hier sa má proporcionalita vnútroštátnych regulačných opatrení posudzovať iba na základe morálneho, náboženského a kultúrneho kontextu v dotknutom členskom štáte a úrovne ochrany, ktorú chce tento štát zabezpečiť na svojom území. Zatiaľ čo Malta sa teda rozhodla upraviť hazardné hry konkrétnym spôsobom so zreteľom na vlastné charakteristiky, iné členské štáty môžu prijať odlišné – aj reštriktívnejšie – pravidlá odrážajúce ich vlastnú spoločnosť a posúdenie súvisiacich rizík. Už len z tohto dôvodu sa takéto pravidlá nemôžu vo vzťahu k maltským prevádzkovateľom považovať za „nepotrebné“. Pokiaľ ide o dohľad Maltského úradu pre hazardné hry, postačuje pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že členský štát nie je povinný „spoľahnúť [sa] na kontroly vykonávané orgánmi iného členského štátu prostredníctvom regulačných systémov, na ktoré on sám nemá dosah“(80).
102. Možno zhrnúť, že iné členské štáty sú oprávnené na prevádzkovateľov s licenciou na Malte uplatňovať vlastné reštriktívne právne predpisy v oblasti hazardných hier. Od týchto prevádzkovateľov môžu vyžadovať, aby dodržiavali vnútroštátne pravidlá upravujúce monopoly, licenčné požiadavky či iné regulačné obmedzenia. Takisto sa môžu rozhodnúť, že niektoré hazardné hry zakážu úplne alebo ich upravia spôsobom, ktorý sa výrazne odchyľuje od prístupu na Malte.(81) Nevyhnutne teda vzniknú situácie, v ktorých sú služby poskytované prevádzkovateľom hazardných hier s maltskou licenciou alebo konkrétna hazardná hra, ktorú ponúka, nezákonné v jednom členskom štáte, zatiaľ čo podľa maltského práva sú zákonné, pričom tieto rozdiely samy osebe v rozpore s článkom 56 ZFEÚ nie sú.(82) Skutočnosť, že prevádzkovatelia online hazardných hier s licenciou na Malte môžu byť povinní dodržiavať nielen maltské právo, ale aj právo členského štátu alebo členských štátov, na ktoré sa zameriavajú ich služby – a že ak to neurobia, môže to mať dôsledky podľa miestneho občianskeho práva, ako je neplatnosť zmlúv o hazardných hrách uzavretých s miestnymi spotrebiteľmi –, je skrátka dôsledkom súbežnej existencie rôznych vnútroštátnych regulačných režimov. V tomto kontexte sa súdne rozhodnutia stanovujúce takéto občianskoprávne dôsledky v zásade musia uznať a vykonať v celej Únii vrátane tých členských štátov, v ktorých sú predmetné služby podľa ich vlastných právnych predpisov v oblasti hazardných hier zákonné.
103. Treba uznať, že v niektorých rozsudkoch, na ktoré sa zameriava článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, sa môžu uplatňovať vnútroštátne právne predpisy v oblasti hazardných hier, ktoré sú aspoň čiastočne ťažko zlučiteľné s článkom 56 ZFEÚ. Súdny dvor už navyše mal príležitosť na to, aby sa týmto rozporom zaoberal.(83) Okrem toho platí, že aj keď takéto právne predpisy v zásade sú zlučiteľné s článkom 56 ZFEÚ, môžu vznikať situácie, v ktorých sa vyhovenie žalobám o vrátenie smerujúcim proti prevádzkovateľom s maltskou licenciou ukáže ako neprimerané, a teda ako nesúladné s týmto ustanovením.(84) Nie som však presvedčený, že uznanie a výkon týchto konkrétnych rozsudkov by spravidla spĺňali vysokú hranicu „neprijateľnosti“ vymedzenú v bode 94 vyššie. Takéto posúdenie by maltské súdy v každom prípade mohli vykonať iba v každom jednotlivom prípade.
104. Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie, že uznaním a výkonom rozsudkov stanovených v článku 56A maltského zákona o hazardných hrách na Malte by sa „ohrozil“ liberálny maltský právny rámec upravujúci hazardné hry, „platnosť“ maltských licencií alebo minimálne „právna istota“, ktorú majú tieto licencie zabezpečovať svojim držiteľom, a tým aj povinnosť maltského štátu „podporovať súkromné podnikanie“ podľa článku 18 maltskej ústavy, uviedol by som tieto pripomienky.
105. Aj keby sa predpokladalo, že článok 18 maltskej ústavy vyjadruje „podstatné pravidlo“ maltského právneho poriadku, nerozumiem, ako by sa uznaním alebo výkonom dotknutých rozsudkov „ohrozila“ povinnosť maltského štátu „podporovať súkromné podnikanie“. Nič v týchto rozsudkoch danému štátu nebráni, aby tak v oblasti hazardných hier robil prostredníctvom prijatia a zachovávania liberálneho právneho rámca na svojom území. Tieto rozsudky spochybňujú len extrateritoriálne účinky, ktoré maltské orgány mienia spojiť s týmto rámcom. Dané rozsudky naopak odhaľujú medze tvrdenia, že dodržiavanie dotknutého rámca by držiteľom maltských licencií zabezpečilo právo voľne poskytovať svoje služby v celej Únii.
106. Ako však správne podotýka nemecká vláda, členský štát si nemôže na základe vlastnej ústavy nárokovať právomoc regulovať a liberalizovať hospodársku činnosť v iných štátoch mimo vlastného územia. Členský štát v rovnakom duchu nemôže legitímne odmietnuť uznať rozsudok vydaný v inom členskom štáte, v ktorom sa konštatuje, že činnosti daného prevádzkovateľa sú podľa vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti hazardných hier na území daného štátu nezákonné, len preto, že tieto činnosti by boli podľa liberálnejších právnych predpisov v oblasti hazardných hier dožiadaného štátu zákonné. Takýto prístup by v podstate popieral právomoc členských štátov upraviť činnosti hazardných hier na vlastnom území, ako sa povoľuje v článku 56 ZFEÚ.
107. Po štvrté, ako uviedli všetky dotknuté strany s výnimkou maltskej vlády, za ústavnou „fasádou“ článku 56A maltského zákona o hazardných hrách možno v jadre tohto ustanovenia odhaliť ochranný účel. Je vytvorené s cieľom chrániť odvetvie, ktoré samotná maltská vláda opisuje ako „kľúčové“ pre národné hospodárstvo,(85) pred potenciálne významnými finančnými dôsledkami, ktoré by mohli vyplynúť z toho, že dotknutí prevádzkovatelia by museli uspokojiť nároky hráčov. Tieto nároky navyše môžu mať rozsiahlejšie dôsledky pre dané odvetvie a v konečnom dôsledku môžu mať vplyv na zamestnanosť a verejné príjmy v danom členskom štáte. Do istej miery môžu ovplyvniť dokonca aj hospodársku politiku maltských orgánov spočívajúcu v zabezpečení, aby sa Malta stala európskym „centrom“ odvetvia online hazardných hier.
108. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora však platí, že skutočnosť, že s výkonom určitých cudzích rozsudkov sa môžu spájať závažné hospodárske dôsledky pre vnútroštátneho prevádzkovateľa, odvetvie alebo dokonca dožiadaný členský štát, neodôvodňuje využitie ustanovenia „o verejnom poriadku“ v článku 45 ods. 1 písm. a) nariadenia Brusel Ia.(86) Všeobecnejšie možno povedať, že členský štát v záujme podpory vlastných hospodárskych záujmov – či už z hľadiska konkurencieschopnosti, hrubého domáceho produktu, zamestnanosti, alebo daňových príjmov – nemôže svoje odvetvie chrániť pred občianskoprávnou zodpovednosťou vyplývajúcou z jeho (potenciálne nezákonných) činností v iných členských štátoch. Takýto prístup nielenže by zbavil potenciálne legitímne vnútroštátne právne predpisy ich účinnosti, ale navyše by narušil hospodársku súťaž a vytvoril nerovnaké podmienky na vnútornom trhu.
109. Doplním ešte poslednú pripomienku. Ak maltské orgány skutočne zastávajú názor, že niektoré členské štáty s pomocou svojich vnútroštátnych súdov zachovávajú právne predpisy v oblasti hazardných hier, ktoré sú nezlučiteľné s článkom 56 ZFEÚ, na úkor prevádzkovateľov s maltskou licenciou a nepriamo maltského hospodárstva, prijatie ustanovenia, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, nemožno považovať za primeranú reakciu. Členské štáty nie sú v reakcii na údajné porušenia práva Únie inými členskými štátmi oprávnené uplatňovať jednostranné „odvetné“ opatrenia.(87) Primeraným postupom by naopak bolo začatie konania o nesplnení povinnosti podľa článku 259 ZFEÚ.
110. So zreteľom na predchádzajúce úvahy navrhujem odpoveď na prvé štyri prejudiciálne otázky v tom zmysle, že články 36, 39 a 52 nariadenia Brusel Ia členskému štátu bránia v prijatí ustanovenia, ako je článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, podľa ktorého sa rozsudok v občianskych a obchodných veciach vydaný proti prevádzkovateľovi online hazardných hier s licenciou v danom štáte súdom iného členského štátu nesmie uznať ani vykonať z dôvodu verejného poriadku, pokiaľ tento rozsudok považuje služby poskytované týmto prevádzkovateľom za nezákonné v tomto inom členskom štáte napriek skutočnosti, že tieto služby sú podľa práva prvého členského štátu zákonné. Predovšetkým platí, že výnimka stanovená v článku 45 ods. 1 písm. a) a článku 46 daného nariadenia takéto ustanovenie nezahŕňa.
2.      Údajné omeškania maltských súdov (piata otázka)
111. Predkladajúci vnútroštátny súd sa svojou piatou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 48 nariadenia Brusel Ia vykladať v tom zmysle, že povinnosť súdov prejednávajúcich návrh na zamietnutie výkonu rozsudku vydaného v inom členskom štáte rozhodnúť „bezodkladne“ nie je splnená, keď tieto súdy nevydali prvostupňové rozhodnutie v tejto veci do šiestich mesiacov a toto omeškanie nemožno pripísať účastníkom konania ani tretím stranám zúčastneným na konaní.
112. Táto otázka vychádza z tvrdenia spoločnosti Spielerschutz Sigma, že v konaniach na maltských súdoch týkajúcich sa výkonu cudzích rozsudkov, ktorými sa vyhovelo žalobám hráčov o vrátenie, v praxi môže trvať vydanie prvostupňového rozhodnutia mesiace alebo dokonca roky, a to bez akéhokoľvek vysvetlenia týchto omeškaní.
113. Článok 48 nariadenia Brusel Ia stanovuje, že keď osoba, proti ktorej sa žiada o výkon, podá návrh na zamietnutie výkonu podľa jeho článku 46, súdy dožiadaného členského štátu „o [tomto návrhu] rozhodn[ú] bezodkladne“.
114. Toto ustanovenie teda daným súdom ukladá povinnosť vybavovať tieto návrhy rýchlo. Cieľom tejto povinnosti je zabezpečiť „rýchle… uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v niektorom členskom štáte“(88) a prispieť tak k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu aj účinnému prístupu k spravodlivosti v Únii.
115. Zo samotného znenia článku 48 nariadenia Brusel Ia však vyplýva, že sa nestanovuje žiadna konkrétna lehota. Ako teda podotýka Komisia, skutočnosť, že súdy dožiadaného členského štátu nerozhodli o návrhu na zamietnutie výkonu do šiestich mesiacov od jeho podania, nemožno samu osebe považovať za porušenie tohto ustanovenia. Splnenie povinnosti konať rýchlo sa musí posudzovať v každom jednotlivom prípade so zreteľom na všetky relevantné okolnosti. To nezahŕňa len správanie účastníkov konania a tretích strán zúčastnených na konaní, ale aj zložitosť veci.(89) Nemožno vylúčiť scenár, v ktorom by návrh na zamietnutie výkonu vyvolal citlivé otázky a vyžadoval si viacero výmen vyjadrení a celkovo viac než šesť mesiacov rozhodovania bez ohľadu na toto správanie.
116. So zreteľom na pripomienky dotknutých strán v súvislosti so situáciou na Malte však treba zdôrazniť toto. Ako sa vysvetľuje v predchádzajúcej časti, súdy dožiadaného štátu sa podľa článku 52 nariadenia Brusel Ia pri rozhodovaní o návrhu na zamietnutie výkonu nežiadajú o preskúmanie skutkových alebo právnych zistení, ku ktorým dospel súd pôvodu, ale len o overenie, či je daný niektorý z dôvodov zamietnutia stanovených v článku 45 ods. 1 tohto nariadenia. Z toho vyplýva, že súdy dožiadaného štátu nemôžu odôvodniť omeškania pri rozhodovaní o takýchto návrhoch tým, že sa venujú neopodstatnenému preskúmaniu dôvodnosti predmetného rozsudku.
117. Správanie týchto súdov je navyše takisto relevantné pri určovaní toho, či v danej veci nebola splnená povinnosť stanovená v článku 48 nariadenia Brusel Ia. V tejto súvislosti je dlhé obdobie nečinnosti z ich strany, ktoré nie je nijako vysvetlené, nezlučiteľné s touto povinnosťou.(90) Takéto nevysvetlené omeškania môžu v praxi predstavovať „nepriame“ zamietnutie uznania alebo výkonu, keďže môžu nadmerne – alebo dokonca na neurčito – oddialiť výkon dotknutého rozsudku v dožiadanom členskom štáte. Ak sú takéto omeškania systematické, takisto môžu povzbudzovať zdržovanie zo strany povinného z rozsudku, ktorého môže lákať podávanie nedôvodných návrhov na zamietnutie výkonu výlučne na tento účel. V prípade takýchto situácií v konečnom dôsledku hrozí, že zásada vykonateľnosti zakotvená v článku 39 tohto nariadenia bude zbavená praktickej účinnosti.
118. So zreteľom na predchádzajúce úvahy navrhujem odpoveď na piatu otázku v tom zmysle, že článok 48 nariadenia Brusel Ia sa má vykladať tak, že povinnosť súdov prejednávajúcich návrh na zamietnutie výkonu rozsudku vydaného v inom členskom štáte rozhodnúť „bezodkladne“ nie je porušená, keď tieto súdy nevydali prvostupňové rozhodnutie v tejto veci do šiestich mesiacov a toto omeškanie nemožno pripísať účastníkom konania ani tretím stranám zúčastneným na konaní. To, či táto povinnosť bola porušená, sa musí určiť v každom jednotlivom prípade so zreteľom na všetky relevantné okolnosti vrátane správania účastníkov konania a zúčastnených tretích strán, zložitosti veci a správania súdov dožiadaného členského štátu.
V.      Návrh
119. Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor vyhlásil prejudiciálne otázky, ktoré položil Handelsgericht Wien (Obchodný súd Viedeň, Rakúsko), za neprípustné.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Pozri návrhy, ktoré som predniesol vo veciach Wunner (C-77/24, ďalej len „moje návrhy vo veci Wunner“, EU:C:2025:432, body 19 až 22); European Lotto and Betting a Deutsche Lotto- und Sportwetten (C-440/23, ďalej len „moje návrhy vo veci European Lotto“, EU:C:2025:668, body 16 až 18); Mr Green (C-198/24, EU:C:2025:852, body 1 až 5) a Tipico (C-530/24, ďalej len „moje návrhy vo veci Tipico“, EU:C:2026:230, bod 1).
3      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2012 (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1). V týchto návrhoch budem bez rozlišovania odkazovať nielen na rozsudky, ktoré sa týkajú tohto nástroja, ale aj jeho predchodcov, konkrétne nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42) a Dohovoru o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [neoficiálny preklad], ktorý bol podpísaný v Bruseli 27. septembra 1968 (Ú. v. ES L 304, 1978, s. 36). Výklad ustanovení Bruselského dohovoru a nariadenia Brusel I podaný Súdnym dvorom totiž možno uplatniť na nariadenie Brusel Ia, ak predmetné ustanovenia možno kvalifikovať ako rovnocenné [pozri najmä rozsudok z 15. júna 2017, Kareda (C-249/16, EU:C:2017:472, bod 27). V prípade ustanovení relevantných pre prejednávanú vec to tak je.
4      Z odpovede predkladajúceho vnútroštátneho súdu na žiadosť Súdneho dvora o informácie vyplýva, že v rakúskom práve sa osobitný režim zodpovednosti právnikov nestanovuje. Podľa relevantnej judikatúry sa majú právnici považovať za znalcov v zmysle § 1299 a 1300 ABGB, čo má za následok, že ich zodpovednosť sa riadi týmito ustanoveniami. Hoci Rechtsanwaltsordnung (Právnický kódex) obsahuje pravidlá týkajúce sa profesionálnych povinností právnikov, vnútroštátne súdy zastávajú názor, že tieto ustanovenia nepriznávajú vynútiteľné práva jednotlivcom, ktorí sa domáhajú náhrady škody za ich porušenie, ale len vyjadrujú štandard starostlivosti vyžadovaný podľa § 1299 ABGB.
5      Dodatok k Maltskému vládnemu vestníku č. 19 991 z 15. mája 2018, oddiel A, s. 509.
6      Dodatok k Maltskému vládnemu vestníku č. 21 071 zo 16. júna 2023, oddiel A, s. 473.
7      Podobne návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Gullotta a Farmacia di Gullotta Davide & C. (C‑497/12, EU:C:2015:168).
8      Pozri napríklad rozsudok zo 16. júna 2022, DuoDecad (C‑596/20, EU:C:2022:474, body 34 a 37).
9      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2024, Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:653, body 31 a 33).
10      Pozri najmä článok 24 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ a článok 275 prvý odsek ZFEÚ.
11      Pozri napríklad rozsudok z 15. novembra 2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, bod 40 a citovaná judikatúra).
12      Pozri rozsudky z 27. marca 2014, Torralbo Marcos (C‑265/13, EU:C:2014:187, bod 30); z 27. júna 2018, Varna Holideis (C‑364/17, EU:C:2018:500, body 17 a 18); z 3. júna 2021, Servicio Aragonés de Salud (C‑942/19, EU:C:2021:440, body 36 a 37), a z 19. októbra 2017, Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:773, body 23 a 24).
13      Judikatúra totiž v tejto súvislosti nebola vždy konzistentná. Pozri okrem iného WAHL, N. et al.: The Gatekeepers of Article 267 TFEU: On Jurisdiction and Admissibility of References for Preliminary Rulings. In: Common Market Law Review. Roč. 55, č. 2, 2018, s. 513 – 516, a IANNUCCELLI, P.: L’indépendance du juge national et la recevabilité de la question préjudicielle concernant sa propre qualité de «juridiction». In: Il Diritto dell'Unione Europea. 2021, s. 828 – 831.
14      Rozsudky z 11. marca 1980, Foglia (104/79, ďalej len „rozsudok Foglia I“, EU:C:1980:73), a zo 16. decembra 1981, Foglia (244/80, ďalej len „rozsudok Foglia II“, EU:C:1981:302) (spolu ďalej len „judikatúra Foglia“).
15      Ich body 78 až 89.
16      Pozri moje návrhy vo veci European Lotto (poznámka pod čiarou 67).
17      Pozri okrem iného rozsudok z 13. marca 2014, SICES a i. (C‑155/13, EU:C:2014:145, bod 29 a citovaná judikatúra).
18      Pozri okrem iného rozsudok zo 17. júla 2014, Torresi (C‑58/13 a C‑59/13, EU:C:2014:2088, body 44 až 46). Pokiaľ ide o zákaz zneužitia práv v práve Únie, pozri tiež rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i. (C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, body 281 až 283).
19      Pozri napríklad TARUFFO, M. (ed.): Abuse of Procedural Rights: Comparative Standards of Procedural Fairness. Kluwer, 1999.
20      Pozri okrem iného rozsudky z 5. marca 1980, Simmenthal/Komisia (243/78, EU:C:1980:65, bod 11); zo 14. februára 1989, Bossi/Komisia (346/87, EU:C:1989:59, body 31 až 35); zo 14. novembra 2012, Nexans France a Nexans/Komisia (T‑135/09, EU:T:2012:596, bod 108), a z 10. júla 2025, Chmieka (C‑99/24, EU:C:2025:563, bod 72 a citovaná judikatúra).
21      Pozri napríklad rozsudky z 8. novembra 1990, Gmurzynska-Bscher (C‑231/89, EU:C:1990:386, bod 23), a zo 7. marca 1996, Associazione Italiana per il WWF a i. (C‑118/94, EU:C:1996:86, bod 15).
22      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 11. apríla 2024 o ochrane osôb zapojených do verejnej účasti pred zjavne neopodstatnenými nárokmi alebo zneužívajúcimi súdnymi konaniami (Ú. v. EÚ L, 2024/1069).
23      Vymedzenie je založené po prvé na zámere súdneho konania: konanie, „ktoré sa v skutočnosti nezačína s cieľom uplatniť alebo vykonať právo, ale ktorého hlavným zámerom je zabrániť verejnej účasti alebo ju obmedziť či sankcionovať a v ktorom sa často využíva nerovnováha moci medzi stranami a uplatňujú neopodstatnené nároky“. Toto vymedzenie dopĺňa súbor ukazovateľov takéhoto zámeru, ako je „neprimeraná, nadmerná alebo zveličená povaha nároku alebo jeho časti…“, „existencia viacerých konaní iniciovaných žalobcom alebo pridruženými stranami v súvislosti s podobnými záležitosťami“, „zastrašovanie, obťažovanie alebo vyhrážanie sa zo strany žalobcu alebo zástupcov žalobcu…“, „použitie procesných taktík v zlej viere, ako je spôsobovanie prieťahov v konaní, podvodné alebo zneužívajúce taktizovanie pri výbere jurisdikcie alebo ukončenie konaní v neskoršom štádiu konania v zlej viere“.
24      Pozri v tejto súvislosti MANCINI, F.: Short note on abuse of procedure in Community law. In: TARUFFO, M. (ed.): c. d., poznámka pod čiarou 20, s. 234 a 235.
25      V tejto súvislosti pozri napríklad LIPSTEIN, K.: Foglia v. Novello – Some Unexplored Aspects. In: CAPOTORTI, F. et al. (eds.): Du droit international au droit de l’integration. Festschrift Liber Amicorum Pierre Pescatore. Nomos, 1987, s. 382 a 383, a GINÉS MARTÍN, D.: The Court of Justice in the Archives Project – Analysis of the Foglia case (244/80). Academy of European Law, Working Paper 2021/03, s. 25 – 27.
26      Body 40 až 67.
27      Pozri mutatis mutandis body 86 až 89 mojich návrhov.
28      Pozri rozsudok z 9. januára 2024, G. a i. (Vymenovanie sudcov na všeobecné súdy v Poľsku) (C‑181/21 a C‑269/21, EU:C:2024:1, body 62 a 63 a citovaná judikatúra).
29      Pozri rozsudok z 20. apríla 2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Obec Ginosa) (C‑348/22, EU:C:2023:301, bod 81 a citovaná judikatúra).
30      Návrhy v spojených veciach Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim a i. (C‑748/19 až C‑754/19, EU:C:2021:403, bod 77). Tento názor je takisto v súlade so spôsobom, akým judikatúru Súdneho dvora chápe právna náuka. Pozri napríklad BROBERG, M., FENGER, N.: Broberg and Fenger on Preliminary References to the European Court of Justice. 3rd ed., Oxford University Press, 2021, s. 142, a LENAERTS, K., GUTMAN, K., NOWAK, J. T.: EU Procedural Law. Oxford University Press, 2023, s. 92.
31      Pozri okrem mnohých iných rozsudok z 2. decembra 2025, Stichting Right to Consumer Justice a Stichting App Stores Claims (C‑34/24, EU:C:2025:936, bod 39).
32      V rámci celého súboru judikatúry Súdneho dvora sa mi podarilo nájsť iba jediný prípad, kde Súdny dvor uvádzal „prezumpciu nevyhnutnosti a relevantnosti“: rozsudok z 19. októbra 2017, Paper Consult (C-101/16, EU:C:2017:775, bod 29).
33      Pozri v tomto zmysle okrem iného rozsudok z 9. januára 2024, G. a i. (Vymenovanie sudcov na všeobecné súdy v Poľsku) (C‑181/21 a C‑269/21, EU:C:2024:1, bod 64 a citovaná judikatúra).
34      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júla 1992, Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:332, bod 28), a z 22. marca 2022, Prokurator Generalny (Disciplinárny senát Najvyššieho súdu –
Vymenovanie) (C‑508/19, EU:C:2022:201, bod 71). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro vo veci Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:178, bod 7).
35      Pozri rozsudok z 26. marca 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny (C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, body 48 až 51 a citovaná judikatúra).
36      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. júla 1997, Leur-Bloem (C‑28/95, EU:C:1997:369, bod 29), a zo 16. júna 2015, Gauweiler a i. (C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 12 a citovaná judikatúra). Pozri tiež stanovisko 1/91 (Prvé stanovisko k Dohode o EHP) zo 14. decembra 1991 (EU:C:1991:490, bod 61).
37      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2015, Gauweiler a i. (C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 14).
38      Podobne návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bobek v spojených veciach Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim a i. (C‑748/19 až C‑754/19, EU:C:2021:403, bod 106). Pozri tiež rozsudok zo 16. júla 1992, Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:332, body 30 až 33).
39      Pozri v tomto zmysle uznesenie zo 16. mája 1994, Monin Automobiles (C‑428/93, EU:C:1994:192, body 12 až 16); návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro vo veci Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:178, bod 5); generálny advokát Léger vo veci der Weduwe (C‑153/00, EU:C:2002:247, bod 51), a generálny advokát Tizzano vo veci Bacardi-Martini a Cellier des Dauphins (C‑318/00, EU:C:2002:544, bod 35).
40      Uznesenie z 24. júla 2003 (C‑44/03, EU:C:2003:419).
41      Išlo o dvojstranné opatrenia prijaté ostatnými 14 členskými štátmi Únie v nadväznosti na vstup krajne pravicovej Strany slobody (FPÖ) vedenej Jörgom Haiderom do rakúskej koaličnej vlády. Pozri vyhlásenie portugalského predsedníctva Únie v mene XIV členských štátov (31. januára 2000), dostupné online.
42      Uznesenie z 24. júla 2003, Horn (C‑44/03, EU:C:2003:419, bod 15).
43      Pozri Maltese Gaming Authority (Maltský úrad pre hazardné hry, Malta; MGA): Amendments to the Gaming Act introduced through Bill 55. 21. júna 2023 (https://www.mga.org.mt/amendments-to-the-gaming-act-introduced-through-bill-55/).
44      Ako vysvetľuje maltská vláda, prevádzkovatelia hazardných hier s licenciou na Malte musia predtým, ako začnú ponúkať svoje služby v danom členskom štáte, „vykonať posúdenie z hľadiska zásad vnútorného trhu a relevantnej judikatúry Súdneho dvora“.
45      Právomoc týchto súdov vyplýva z pravidla forum actoris stanoveného v prospech spotrebiteľov v článku 18 ods. 1 nariadenia Brusel Ia. Takisto sa zdá, že tieto žaloby sú v mnohých prípadoch financované špecializovanými spoločnosťami na financovanie sporov výmenou za podiel zo sumy vrátených stávok alebo náhrady škody, ktorá je napokon hráčom priznaná. K takýmto spoločnostiam v skutočnosti patrí aj Spielerschutz Sigma.
46      V niektorých prípadoch sa hráči subsidiárne domáhajú náhrady strát na základe práva v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti, pričom tvrdia, že poskytovanie služieb hazardných hier v rozpore s miestnymi pravidlami v oblasti hazardných hier predstavuje protiprávne konanie zakladajúce zodpovednosť [pozri moje návrhy vo veci Wunner (body 12 a 21) a Tipico (body 25 a 29)].
47      Pozri PENA, P., SCHUMANN, H., PEIGNÉ, M.: EU citizens lose out as Malta regulatory ‘sledgehammer’ protects gambling giants. In: Investigate Europe. 6. marca 2025. Podobné žaloby sa zrejme prejednávajú na holandských súdoch (pozri de GRAEF, M.: The House Doesn’t Always Win: Gambling Providers Must Pay. In: Solv. Blog).
48      Pozri moje návrhy vo veci Tipico (body 26 a 48).
49      Pozri v tejto súvislosti MGA: c. d.
50      Dôvodová správa k zákonu č. 55 uvádza, že účelom tohto ustanovenia je „zákonná kodifikácia dlho existujúcej maltskej verejnej politiky na podporu usadenia prevádzkovateľov hazardných hier na území Malty, ktorí svoje služby poskytujú na lokálnej aj medzinárodnej úrovni spôsobom, ktorý je v súlade s miestnym zákonodarstvom, aby sa podporilo súkromné podnikanie v súlade s článkom 18 maltskej ústavy“.
51      Práve z toho dôvodu Komisia 18. júna 2025 začala proti Malte konanie o nesplnení povinnosti, pričom zastávala názor, že článok 56A maltského zákona o hazardných hrách je v rozpore s pravidlami nariadenia Brusel Ia [INNFR(2025)2100].
52      Pozri článok 2 písm. a) nariadenia Brusel Ia. Naopak rozsudky, na ktoré sa síce vzťahuje článok 56A maltského zákona o hazardných hrách, ale netýkajú sa „občianskych a obchodných vecí“ a/alebo boli vydané súdmi tretích štátov, do pôsobnosti nariadenia Brusel Ia nepatria.
53      Keď sa totiž uplatňujú pravidlá stanovené v kapitole III nariadenia Brusel Ia, vylučujú interné pravidlá týkajúce sa uznávania a výkonu cudzích rozsudkov dožiadaného členského štátu [pozri rozsudok z 9. decembra 2003, Gasser (C-116/02, EU:C:2003:657, bod 72)].
54      Za predpokladu, že je vykonateľný v členskom štáte, v ktorom bol vydaný.
55      Pozri odôvodnenia 1, 3, 4 a 6 nariadenia Brusel Ia.
56      Pozri odôvodnenie 30 nariadenia Brusel Ia a rozsudok z 23. októbra 2014, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-302/13, EU:C:2014:2319, bod 46).
57      Upozornenie „bez ohľadu na… in[é] právn[e] predpis[y]“ na úvod článku 56A maltského zákona o hazardných hrách by bolo implicitným odkazom (okrem iného) na článok 45 ods. 1 písm. a) a článok 46 nariadenia Brusel Ia. Podľa tejto vlády totiž platí, že keď maltské súdy odopierajú takýmto rozsudkom právny účinok, robia tak na základe týchto ustanovení vykladaných so zreteľom na článok 56A.
58      Pozri MGA: c. d.
59      Pripomínam, že dôvodová správa k zákonu č. 55 uvádza, že článok 56A je len „kodifikáci[ou] dlho existujúcej maltskej verejnej politiky“ v tejto oblasti.
60      Hráči podľa názoru tejto vlády využívali slobodu prijímať cezhraničné služby bez akýchkoľvek vád, no potom tvrdili, že sú nezákonné podľa vnútroštátneho práva, aby mohli získať späť svoje straty. Pozri ďalej moje návrhy vo veci European Lotto (body 90 až 98).
61      Pozri okrem iného rozsudky z 28. marca 2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, body 21 až 23); zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, body 41 a 42), a zo 7. septembra 2023, Charles Taylor Adjusting (C-590/21, EU:C:2023:633, body 32 až 34).
62      Pozri rozsudky z 11. mája 2000, Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, bod 33), a zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, bod 49).
63      Súdny dvor v tejto súvislosti opakovane zdôraznil, že vzhľadom na dôležitosť zásady res iudicata pre stabilitu práva a právnych vzťahov a pre riadny výkon spravodlivosti právo Únie spravidla nevyžaduje, aby vnútroštátny súd zrušil záväzný účinok konečného rozsudku, a to ani v prípade, keď obsahuje pochybenia týkajúce sa práva Únie [pozri okrem iného rozsudok z 2. apríla 2020, CRPNPAC a Vueling Airlines (C-370/17 a C-37/18, EU:C:2020:260, body 88 a 89 a citovaná judikatúra)]. Keď však súdy členského štátu uplatnili právo Únie zjavne nesprávnym spôsobom, tento štát môže byť braný na zodpovednosť [pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. septembra 2003, Köbler (C-224/01, EU:C:2003:513, body 50 a 59), a zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, bod 66)].
64      Pozri okrem iného rozsudky z 28. marca 2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, bod 36); zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, bod 43), a zo 4. októbra 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, bod 36). Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Alber vo veci Renault (C-38/98, EU:C:1999:325, body 60, 65 a 66).
65      Pozri okrem iného rozsudky z 28. marca 2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, bod 37); zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, bod 44), a zo 7. septembra 2023, Charles Taylor Adjusting (C-590/21, EU:C:2023:633, bod 35).
66      Pozri napríklad rozsudok zo 7. septembra 2023, Charles Taylor Adjusting (C-590/21, EU:C:2023:633, body 37 až 40).
67      Pozri analogicky rozsudok z 1. júna 1999, Eco Swiss (C-126/97, EU:C:1999:269, bod 36).
68      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, body 48 až 50), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Alber vo veci Renault (C-38/98, EU:C:1999:325, bod 67).
69      Pokiaľ ide o to, že diskriminácia na základe štátnej príslušnosti je najmenej prijateľná forma obmedzenia v práve vnútorného trhu Únie, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci Rakúsko/Nemecko (C-591/17, EU:C:2019:99, body 1 a 2).
70      Pozri odôvodnenie 26 nariadenia Brusel Ia a rozsudky z 9. decembra 2003, Gasser (C-116/02, EU:C:2003:657, bod 72), a zo 16. júla 2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, bod 63).
71      V tejto súvislosti pripomínam, že generálny advokát Saugmandsgaard Øe vo svojich návrhoch, ktoré predniesol v spojených veciach CRPNPAC a Vueling Airlines (C-370/17 a C-37/18, EU:C:2019:592, bod 103), zdôraznil, že v súlade so zásadou vzájomnej dôvery „vnútroštátny súd… nemožno… podozrievať z protekcionizmu, keďže jeho nezávislosť predpokladá dodržanie objektívnosti a neexistenciu akéhokoľvek záujmu na vyriešení sporu okrem striktného uplatňovania právnych noriem“.
72      Tento predpoklad sa navyše ukázal ako nesprávny, pretože od prijatia článku 56A maltského zákona o hazardných hrách bolo na Súdny dvor podaných viacero návrhov na začatie prejudiciálneho konania týkajúcich sa zlučiteľnosti vnútroštátnych pravidiel v oblasti hazardných hier a žalôb o vrátenie. Pozri okrem iného návrhy na začatie prejudiciálneho konania v prejednávaných veciach C-530/24 a C-9/25, Tipico.
73      Pozri tiež napríklad rozsudok z 15. septembra 2011, Dickinger a Ömer (C-347/09, EU:C:2011:582, body 94 až 96).
74      Pozri okrem iného rozsudky z 24. marca 1994, Schindler (C-275/92, EU:C:1994:119, bod 60); z 8. septembra 2009 Liga Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International (C-42/07, EU:C:2009:519, bod 57), a z 24. januára 2013, Stanleybet a i. (C-186/11 a C-209/11, EU:C:2013:33, bod 24).
75      Maltská vláda často prezentuje „cezhraničnú povahu“ služieb poskytovaných prevádzkovateľmi s licenciou na Malte ako dôvod, prečo by sa tieto služby mali riadiť iba maltským právom a nie právom štátov, kde sa nachádzajú príjemcovia týchto služieb. V tejto súvislosti by som zdôraznil, že služby poskytované týmito prevádzkovateľmi zvyčajne nie sú len dostupné z týchto iných štátov bez akéhokoľvek osobitného zámeru prevádzkovateľov obchodovať so spotrebiteľmi v týchto štátoch. Na tieto iné štáty a ich spotrebiteľov sú naopak zamerané (prostredníctvom webových sídel v jazyku cieľovej krajiny, používania domény najvyššej úrovne dotknutej krajiny, reklamy atď.). To ešte viac odôvodňuje uplatnenie právnych predpisov v oblasti hazardných hier dotknutých štátov [pozri analogicky moje návrhy vo veci Wunner (body 63 až 66)].
76      Služby online hazardných hier boli predovšetkým vyňaté z pôsobnosti smernice 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. ES L 178, 2000, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399) [článok 1 ods. 5 písm. d)], a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách) (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 95, 2010, s. 1) (pozri odôvodnenie 22), v ktorých sa inak zavádza zásada „krajiny pôvodu“.
77      Pozri okrem iného rozsudky z 8. septembra 2010, Stoß a i. (C-316/07, C-358/07 až C-360/07, C-409/07 a C-410/07, EU:C:2010:504, body 108 až 116), a z 12. septembra 2013, Biasci a i. (C‑660/11 a C-8/12, EU:C:2013:550, bod 41). Pozri tiež moje návrhy vo veci Tipico (bod 38).
78      Pozri moje návrhy vo veci Tipico (body 55 a 56).
79      Pozri napríklad rozsudok z 15. septembra 2011, Dickinger a Ömer (C-347/09, EU:C:2011:582, body 94 až 96).
80      Pozri okrem iného rozsudok z 12. septembra 2013, Biasci a i. (C-660/11 a C-8/12, EU:C:2013:550, bod 42 a citovaná judikatúra).
81      Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci Tipico (body 31, 32 a 37).
82      Pozri okrem iného rozsudok z 22. júna 2017, Unibet International (C-49/16, EU:C:2017:491, bod 37 a citovaná judikatúra). Maltská vláda však tvrdí, že podľa maltského práva môžu prevádzkovatelia s licenciou na Malte zákonne poskytovať služby iba v členských štátoch, v ktorých sú právne predpisy v oblasti hazardných hier „neprijateľne reštriktívne“ podľa článku 56 ZFEÚ. Toto stanovisko si však vyžaduje dve objasnenia. Po prvé, ako sa uvádza v bode 101 vyššie, maltská vláda zrejme predpokladá, že akýkoľvek právny predpis v oblasti hazardných hier, ktorý obmedzuje možnosť prevádzkovateľa hazardných hier s licenciou na Malte poskytovať služby na území členského štátu, je spravidla „neprijateľne reštriktívny“ (keďže maltský regulačný rámec už dotknutý verejný záujem chráni dostatočne). Po druhé, aj keď sa konštatuje, že miestne právne predpisy nespĺňajú požiadavky článku 56 ZFEÚ, maltských prevádzkovateľov hazardných hier to automaticky neoprávňuje na poskytovanie služieb na území dotknutého členského štátu. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že členský štát nemá „povinnos[ť] liberalizovať trh hazardných hier, ak sa tento štát domnieva, že takáto liberalizácia nie je zlučiteľná s úrovňou ochrany spotrebiteľov a so sociálnym poriadkom, ktorý má tento člensky štát v úmysle zaručiť“ [pozri okrem iného rozsudok z 24. januára 2013, Stanleybet a i. (C-186/11 a C-209/11, EU:C:2013:33, bod 46)]. Za týchto okolností má členský štát naďalej „možnosť reformy“ svojich právnych predpisov s cieľom dosiahnuť súlad s článkom 56 ZFEÚ.
83      Pokiaľ ide o nedostatky nemeckého monopolu na športové stávky, pozri napríklad rozsudky z 8. septembra 2010, Stoß a i. (C-316/07, C-358/07 až C-360/07, C-409/07 a C-410/07, EU:C:2010:504), a z 8. septembra 2010, Carmen Media Group (C-46/08, EU:C:2010:505).
84      Pozri v tejto súvislosti moje návrhy vo veci Tipico (body 75 až 86). Vo svojich návrhoch vo veci European Lotto (body 94 až 97) som už naopak vysvetlil, prečo takéto žaloby v rozpore s tvrdením maltskej vlády nemôžu predstavovať zneužitie slobody prijímať služby. Zásada zneužitia práva Únie totiž nemá v tomto kontexte žiadny vplyv vzhľadom na to, že tieto žaloby sú v plnej miere založené na vnútroštátnom práve.
85      Maltská vláda uviedla, že odvetvie hazardných hier v roku 2023 predstavovalo približne 7 % národného hospodárstva, zatiaľ čo pracovné miesta vytvorené týmto odvetvím predstavovali približne 5,2 % všetkých pracovných miest na Malte.
86      Pozri rozsudok z 23. októbra 2014, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-302/13, EU:C:2014:2319, body 56 až 58).
87      Pozri okrem iného rozsudok z 23. mája 1996, Hedley Lomas (C-5/94, EU:C:1996:205, bod 20 a citovaná judikatúra).
88      Pozri odôvodnenie 4 nariadenia Brusel Ia.
89      Pozri analogicky ESĽP, 21. júla 2022, Bieliński v. Poľsko (CE:ECHR:2022:0721JUD004876219, bod 42 a citovaná judikatúra).
90      Pozri analogicky ESĽP, 24. novembra 1994, Beaumartin v. Francúzsko (CE:ECHR:1994:1124JUD001528789, bod 33).