62021CJ0389
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
zo 4. mája 2023 (
*1
)
„Odvolanie – Hospodárska a menová politika – Prudenciálny dohľad nad úverovými inštitúciami – Nariadenie (EÚ) č. 575/2013 – Výpočet ukazovateľa finančnej páky – Meranie expozície – Článok 429 ods. 14 – Vylúčenie expozícií, ktoré spĺňajú určité podmienky – Čiastočné zamietnutie povolenia – Diskrečná právomoc Európskej centrálnej banky (ECB) – Žaloba o neplatnosť – Zjavne nesprávne posúdenie – Súdne preskúmanie“
Vo veci C‑389/21 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 24. júna 2021,
Európska centrálna banka (ECB), v zastúpení: F. Bonnard, M. Ioannidis, R. Ugena a C. Zilioli, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľka,
ďalší účastník konania:
Crédit lyonnais, so sídlom v Lyone (Francúzsko), v zastúpení: A. Champsaur a A. Delors, avocats,
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory A. Arabadžiev, predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu prvej komory, podpredseda Súdneho dvora L. Bay Larsen (spravodajca), sudcovia P. G. Xuereb a A. Kumin,
generálny advokát: N. Emiliou,
tajomník: M. Siekierzyńska, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. júna 2022,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta 27. októbra 2022,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Európska centrálna banka (ECB) sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 14. apríla 2021, Crédit lyonnais/ECB (T‑504/19, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2021:185), ktorým tento súd vyhovel žalobe spoločnosti Crédit lyonnais o neplatnosť rozhodnutia Európskej centrálnej banky (ECB) ECB‑SSM‑2019‑FRCAG‑39 ECB z 3. mája 2019 (ďalej len „sporné rozhodnutie“), prijatého na základe článku 4 ods. 1 písm. d), a článku 10 nariadenia Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63), a článku 429 ods. 14 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1), zmeneného delegovaným nariadením Komisie (EÚ) 2015/62 z 10. októbra 2014 (Ú. v. EÚ L 11, 2015, s. 37) (ďalej len „nariadenie č. 575/2013“), v rozsahu, v akom toto rozhodnutie odmieta povoliť spoločnosti Crédit lyonnais vylúčiť určité expozície z výpočtu ukazovateľa finančnej páky.
Právny rámec
Nariadenie č. 575/2013
2
Odôvodnenia 90, 91 a 94 nariadenia č. 575/2013 stanovujú:
„(90)
Roky predchádzajúce finančnej kríze charakterizoval nadmerný nárast expozícií inštitúcií vo vzťahu k ich vlastným zdrojom (finančná páka). Straty a nedostatok finančných prostriedkov počas finančnej krízy nútili inštitúcie, aby podstatne zmiernili využívanie finančnej páky v priebehu krátkeho obdobia. V dôsledku toho zosilneli tlaky smerom nadol na ceny aktív, čo spôsobilo inštitúciám ďalšie straty, ktoré zasa viedli k ďalšiemu poklesu ich vlastných zdrojov. Zníženie dostupnosti úverov pre reálne hospodárstvo a hlbšia a dlhšia kríza boli konečnými dôsledkami tejto negatívnej špirály.
(91)
Požiadavky na vlastné zdroje založené na rizikách sú nevyhnutné na zabezpečenie dostatočných vlastných zdrojov na krytie nepredpokladaných strát. Kríza však ukázala, že samotné tieto požiadavky nie sú postačujúce na to, aby zabránili inštitúciám vziať na seba nadmerné a neudržateľné riziko využívania finančnej páky.
…
(94)
Ukazovateľ finančnej páky predstavuje pre [Európsku ú]niu nový nástroj v oblasti regulácie a dohľadu. V súlade s medzinárodnými dohodami by sa mal predovšetkým zaviesť ako dodatočný znak, ktorý sa môže uplatňovať na jednotlivé inštitúcie na základe rozhodnutia orgánov dohľadu podľa vlastného uváženia Povinnosťou predkladať správy uloženou inštitúciám by sa umožnilo primerané preskúmanie a kalibrácia na účely prechodu na záväzné opatrenie v roku 2018.“
3
Článok 4 ods. 1 body 93 a 94 tohto nariadenia stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
93.
‚finančná páka‘: je relatívna výška aktív inštitúcie, podsúvahových záväzkov a podmienených záväzkov zaplatiť, postúpiť alebo poskytnúť kolaterál, vrátane záväzkov z prijatých finančných prostriedkov, urobených prísľubov, derivátov alebo zmlúv o repo transakciách, avšak s výnimkou prísľubov, ktoré možno uplatniť len počas likvidácie inštitúcie, a to v porovnaní s vlastnými zdrojmi inštitúcie;
94.
‚riziko nadmerného využívania finančnej páky‘: je riziko vyplývajúce zo zraniteľnosti inštitúcie z dôvodu finančnej páky alebo podmienenej finančnej páky, ktoré si môže vyžiadať neplánované opravné opatrenia jej podnikateľského plánu, vrátane núdzového predaja aktív, ktorý môže vyústiť do straty alebo úpravy hodnoty zostávajúcich aktív.“
4
Článok 116 ods. 4 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Vo výnimočných situáciách sa s expozíciami voči subjektom verejného sektora môže zaobchádzať ako s expozíciami voči ústrednej vláde, regionálnej vláde alebo miestnym orgánom, v ktorých jurisdikcii boli zriadené, ak podľa stanoviska príslušných orgánov v tejto jurisdikcii neexistuje rozdiel v riziku medzi takýmito expozíciami vzhľadom na existenciu primeranej záruky zo strany ústrednej vlády, regionálnej vlády alebo miestneho orgánu.“
5
Článok 412 ods. 1 toho istého nariadenia znie:
„Inštitúcie majú v držbe likvidné aktíva, ktorých súčet hodnôt pokrýva záporný tok likvidity mínus kladný tok likvidity za stresových podmienok, s cieľom zabezpečiť, aby inštitúcie zachovávali úrovne vankúšov likvidity, ktoré sú primerané na vyrovnanie sa s akoukoľvek možnou nerovnováhou medzi kladným a záporným tokom likvidity za závažne stresových podmienok počas obdobia tridsiatich dní. …“
6
Článok 429 ods. 2 a 14 nariadenia č. 575/2013 stanovuje:
„2.   Ukazovateľ finančnej páky sa vypočíta ako miera kapitálu inštitúcie vydelená veľkosťou celkovej expozície tejto inštitúcie a vyjadruje sa v percentách.
…
…
14.   Príslušné orgány môžu inštitúcii povoliť, aby z veľkosti expozície vylúčila expozície, ktoré spĺňajú všetky tieto podmienky:
a)
sú expozíciami voči subjektu verejného sektora;
b)
zaobchádza sa s nimi v súlade s článkom 116 ods. 4;
c)
vyplývajú z vkladov, ktoré musí inštitúcia na základe právnej povinnosti previesť na subjekt verejného sektora uvedený v písmene a) na účely financovania investícií všeobecného záujmu.“
7
Článok 429a ods. 1 písm. j) nariadenia č. 575/2013, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/876 z 20. mája 2019 (Ú. v. EÚ L 150, 2019, s. 1) (ďalej len „zmenené nariadenie č. 575/2013“), uplatniteľný od 28. júna 2021 v súlade s článkom 3 ods. 2 nariadenia 2019/876, stanovuje:
„1.   Odchylne od článku 429 ods. 4 môže inštitúcia zo svojej veľkosti celkovej expozície vylúčiť ktorékoľvek z týchto expozícií:
…
j)
expozície, ktoré spĺňajú všetky tieto podmienky:
i)
sú expozíciami voči subjektu verejného sektora;
ii)
zaobchádza sa s nimi v súlade s článkom 116 ods. 4;
iii)
vyplývajú z vkladov, ktoré musí inštitúcia na základe právnej povinnosti previesť na subjekt verejného sektora uvedený v bode i) na účely financovania investícií všeobecného záujmu.“
Nariadenie č. 1024/2013
8
Odôvodnenie 55 nariadenia č. 1024/2013 znie:
„Poverenie úlohami dohľadu znamená pre ECB značnú zodpovednosť z hľadiska ochrany finančnej stability v Únii a uplatňovania jej právomocí v oblasti dohľadu najúčinnejším a najprimeranejším spôsobom. …“
9
Článok 4 ods. 1 písm. d) a článok 4 ods. 3 tohto nariadenia stanovuje:
„1.   V rámci článku 6 má ECB v súlade s odsekom 3 tohto článku výhradnú právomoc vykonávať na účely prudenciálneho dohľadu v súvislosti so všetkými úverovými inštitúciami usadenými v zúčastnených členských štátoch tieto úlohy:
…
d)
zabezpečovať dodržiavanie súladu s aktmi uvedenými v článku 4 ods. 3 prvom pododseku, ktorými sa voči úverovým inštitúciám stanovujú prudenciálne požiadavky v oblastiach požiadaviek na vlastné zdroje, sekuritizácie, obmedzení veľkých expozícií, likvidity, pákového efektu a podávania správ a zverejňovania informácií o týchto záležitostiach;
…
3.   ECB na účely vykonávania úloh, ktorými bola poverená podľa tohto nariadenia, a s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň dohľadu uplatňuje celé príslušné právo Únie a v prípade, keď sa toto právo Únie skladá zo smerníc, vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto smernice transponujú. …“
10
Podľa článku 6 ods. 1 uvedeného nariadenia:
„ECB vykonáva svoje úlohy v rámci jednotného mechanizmu dohľadu zloženého z ECB a príslušných vnútroštátnych orgánov. ECB zodpovedá za zabezpečenie účinného a konzistentného fungovania jednotného mechanizmu dohľadu.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
11
Crédit Lyonnais je akciová spoločnosť založená podľa francúzskeho práva, ktorá má povolenie ako úverová inštitúcia. Táto úverová inštitúcia je dcérskou spoločnosťou Crédit Agricole SA a z tohto titulu podlieha priamemu prudenciálnemu dohľadu ECB.
12
Dňa 5. mája 2015 Crédit agricole vo svojom mene a v mene subjektov, ktoré sú súčasťou skupiny Crédit agricole, vrátane Crédit lyonnais, požiadala ECB o povolenie vylúčiť expozície voči Caisse des dépôts et consignations (Štátna depozitná pokladnica, Francúzsko, ďalej len „ŠDP“) vyplývajúce z vkladov na vkladných knižkách A, ľudových vkladných knižkách a vkladných knižkách spoločného trvalo udržateľného rozvoja, ktoré sa podľa uplatniteľnej francúzskej právnej úpravy musia povinne previesť do ŠDP (ďalej spolu len „regulované úspory“) z veľkosti expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky.
13
Rozhodnutím z 24. augusta 2016 ECB odmietla udeliť spoločnosti Crédit agricole požadované povolenie. Toto rozhodnutie bolo zrušené rozsudkom Všeobecného súdu z 13. júla 2018, Crédit agricole/ECB (T‑758/16, EU:T:2018:472).
14
Dňa 26. júla 2018 Crédit agricole vo svojom mene, ako aj v mene subjektov, ktoré sú súčasťou skupiny Crédit agricole, vrátane Crédit lyonnais, opätovne požiadala ECB o povolenie vylúčiť expozície voči ŠDP vyplývajúce z vkladov vložených na vkladné knižky regulovaných úspor z veľkosti expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky.
15
ECB po tom, čo spoločnosti Crédit agricole oznámila návrh rozhodnutia a dostala jej pripomienky v tejto súvislosti, prijala 3. mája 2019 sporné rozhodnutie.
16
Týmto rozhodnutím boli spoločnosti Crédit agricole a subjekty, ktoré sú súčasťou skupiny Crédit agricole, s výnimkou spoločnosti Crédit lyonnais, oprávnené vylúčiť všetky svoje expozície voči ŠDP vyplývajúce z vkladných knižiek regulovaných úspor z veľkosti expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky. Naopak, spoločnosti Crédit lyonnais bolo povolené vylúčiť iba 66 %.
17
Na podporu uvedeného rozhodnutia sa ECB domnievala, že podmienky uvedené v článku 429 ods. 14 písm. a) až c) nariadenia č. 575/2013 boli v prejednávanej veci splnené. ECB, ktorá sa domnievala, že disponuje diskrečnou právomocou na udelenie výnimky podľa tohto ustanovenia, uplatnila metódu zohľadňujúcu tri skutočnosti, a to kreditnú kvalitu francúzskej ústrednej správy, riziko núdzového predaja aktív a úroveň koncentrácie expozícií voči ŠDP, ktoré vyplývajú z vkladov vložených na vkladných knižkách regulovaných úspor.
18
Na záver ECB dospela k záveru, že expozície voči ŠDP dohliadaných subjektov predstavujú nízke riziko. Pokiaľ však ide o Crédit lyonnais, domnievala sa, pričom vychádzala z hodnotenia troch prvkov svojej metodiky a najmä z desaťdňovej lehoty na úpravu medzi pozíciami tejto úverovej inštitúcie a pozíciami ŠDP, z vysokej a narastajúcej koncentrácie expozícií uvedenej úverovej inštitúcie voči ŠDP súvisiacich s regulovanými úsporami, ako aj zo skutočnosti, že na túto inštitúciu sa nevzťahuje mechanizmus solidarity existujúci na úrovni skupiny Crédit agricole, že rovnováha medzi záujmom uplatňovať rizikovo neutrálny ukazovateľ finančnej páky a záujmom vyňať niektoré nízkorizikové expozície odôvodňuje, aby sa jej na účely výpočtu tohto ukazovateľa udelilo percento vylúčenia len 66 % pre jej expozície voči ŠDP.
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
19
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 12. júla 2019 podala Crédit lyonnais žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom toto rozhodnutie odmieta povoliť spoločnosti Crédit lyonnais vylúčiť všetky jej expozície voči ŠDP vyplývajúce z vkladov na vkladných knižkách regulovaných úspor z veľkosti expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky.
20
Na podporu tejto žaloby Crédit lyonnais uviedla tri žalobné dôvody založené po prvé na porušení článku 266 ZFEÚ vyplývajúcom z toho, že ECB nesprávne vykonala rozsudok Všeobecného súdu z 13. júla 2018, Crédit agricole/ECB (T‑758/16, EU:T:2018:472), po druhé na porušení článku 429 ods. 14 a článku 400 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 575/2013, ako aj po tretie na zjavne nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila ECB.
21
Všeobecný súd zamietol prvý a druhý žalobný dôvod, pričom v bode 69 napadnutého rozsudku konštatoval, že tvrdenie uvedené v tretej časti prvého žalobného dôvodu, ktoré sa týka otázky, či posúdenie vykonané ECB bolo v súlade s bodom 81 rozsudku z 13. júla 2018, Crédit agricole/ECB (T‑758/16, EU:T:2018:472), treba preskúmať spoločne s tretím žalobným dôvodom.
22
V bodoch 101 až 123 napadnutého rozsudku Všeobecný súd preskúmal prvú časť tretieho žalobného dôvodu týkajúcu sa zjavne nesprávneho posúdenia, ktorého sa dopustila ECB v spornom rozhodnutí pri posúdení rizika núdzového predaja.
23
V rámci tohto preskúmania Všeobecný súd v prvom rade v bodoch 107 až 114 napadnutého rozsudku uviedol, že regulované úspory majú určité podstatné vlastnosti, a to po prvé charakter týchto úspor ako „bezpečného prístavu“ v prípade bankovej krízy, ktorý nebol uvedený v spornom rozhodnutí, po druhé existencia dvojitej záruky Francúzskej republiky v súvislosti s regulovanými úsporami a po tretie skutočnosť, že uvedené úspory nemôžu prispieť k nadmernému využívaniu finančnej páky, keďže musia byť prevedené na ŠDP, a teda nemôžu byť na rozdiel od iných druhov bankových vkladov investované do rizikových alebo nelikvidných aktív.
24
Všeobecný súd v druhom rade v bodoch 105 a 115 až 117 tohto rozsudku konštatoval, že vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 107 až 114 uvedeného rozsudku odôvodnenie sporného rozhodnutia založené na mimoriadne likvidnej povahe regulovaných úspor samo osebe nepostačuje na podloženie záveru, ku ktorému dospela ECB vo vzťahu ku spoločnosti Crédit lyonnais a podľa ktorého v prejednávanej veci existovalo riziko núdzového predaja aktív, takže dôvodnosť tohto záveru závisela od ďalšieho prvku, z ktorého ECB v podstate vychádzala, a to od skúsenosti vyplývajúcej z nedávnych bankových kríz.
25
V tejto súvislosti Všeobecný súd po tretie v bodoch 118 až 122 toho istého rozsudku konštatoval, že príklad, ktorý ECB zohľadnila pri vyvodení záveru, že skúsenosť s nedávnymi bankovými krízami preukázala, že došlo k masívnym výberom, sa netýkal vkladov vykazujúcich vzhľadom na skutočnosti pripomenuté v bode 23 tohto rozsudku dostatočne blízke vlastnosti s vkladmi do regulovaných úspor.
26
Všeobecný súd v bode 123 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že prvej časti tretieho žalobného dôvodu treba vyhovieť, keďže ECB pri posúdení rizika núdzového predaja nevzala do úvahy všetky vlastnosti regulovaných úspor, a v bode 124 tohto rozsudku z toho vyvodil, že ECB nevykonala „správne uplatnenie“ bodu 81 rozsudku z 13. júla 2018, Crédit agricole/ECB (T‑758/16, EU:T:2018:472), takže bolo potrebné prijať tvrdenie uvedené v tejto súvislosti v tretej časti prvého žalobného dôvodu.
27
V bode 125 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že odôvodnenie sporného rozhodnutia týkajúce sa posúdenia rizika núdzového predaja je teda nezákonné.
28
V bode 126 tohto rozsudku sa vzhľadom na metodológiu použitú ECB v spornom rozhodnutí domnieval, že ostatné odôvodnenia tohto rozhodnutia týkajúce sa kreditnej kvality francúzskej ústrednej správy a úrovne koncentrácie expozícií voči ŠDP, aj keby neboli nezákonné, neumožňujú odôvodniť odmietnutie žiadosti spoločnosti Crédit lyonnais zo strany ECB. Na základe tejto metodológie by totiž zohľadnenie len týchto odôvodnení podľa Všeobecného súdu neviedlo k tomu, že by bolo spoločnosti Crédit lyonnais odmietnuté úplné uplatnenie výnimky stanovenej v článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013.
29
V dôsledku toho Všeobecný súd bez toho, aby vykonal analýzu tvrdení týkajúcich sa ostatných odôvodnení sporného rozhodnutia, zrušil toto rozhodnutie v rozsahu, v akom ECB nepovolila žalobkyni vylúčiť z výpočtu ukazovateľa finančnej páky 34 % jej expozícií voči ŠDP vyplývajúcich z vkladov vložených na vkladných knižkách regulovaných úspor z veľkosti expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky.
Návrhy účastníkov konania
30
ECB svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a
–
uložil spoločnosti Crédit lyonnais povinnosť nahradiť trovy konania.
31
Crédit lyonnais navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie ako zjavne nedôvodné a
–
uložil ECB povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
32
ECB uvádza na podporu svojho odvolania štyri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na tom, že Všeobecný súd nerešpektoval hranice výkonu svojho súdneho preskúmania. Druhý až štvrtý odvolací dôvod sú založené na porušení povinnosti odôvodnenia, skreslení dôkazov predložených Všeobecnému súdu a porušení článku 4 ods. 1 bodu 94, ako aj článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013.
Argumentácia účastníkov konania
33
V rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu sa ECB domnieva, že Všeobecný súd prekročil hranice výkonu svojho súdneho preskúmania.
34
ECB na úvod uvádza, že pokiaľ inštitúcie alebo orgány Únie disponujú širokou mierou voľnej úvahy, najmä z dôvodu komplexných hospodárskych posúdení, ktoré musia vykonať, je právomoc preskúmania súdov Únie obmedzená. Okrem chýbajúceho alebo nedostatočného odôvodnenia, skreslenia skutkového stavu, nesprávneho právneho posúdenia a zneužitia právomoci môžu len sankcionovať zjavne nesprávne posúdenie, ktorého sa dopustila dotknutá inštitúcia alebo orgán pri prijímaní rozhodnutia, ktoré im bolo predložené, pričom však posúdenie tejto inštitúcie alebo tohto orgánu nenahrádzajú svojím posúdením.
35
Zo znenia článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 vyplýva, že príslušné orgány uvedené v tomto ustanovení majú širokú mieru voľnej úvahy, najmä pokiaľ ide o ich technickú právomoc v oblasti bankového dohľadu a dôverné informácie, ku ktorým môžu mať z tohto dôvodu prístup. Uvedené ustanovenie totiž stanovuje, že aj keď dotknuté expozície spĺňajú podmienky, ktoré sú v ňom vymenované, príslušné orgány môžu povoliť alebo odmietnuť vylúčenie merania expozície, o ktoré žiada inštitúcia.
36
V tejto súvislosti však Všeobecný súd nepreukázal, že závery ECB boli zjavne nedôvodné vzhľadom na skutkové okolnosti, ktoré ECB preukázala. V skutočnosti sa opieral o iné dôvody, než sú dôvody, ktoré ECB uviedla na podporu sporného rozhodnutia. Okrem toho, že dôvody uvedené Všeobecným súdom sú nepresné, preskúmanie vykonané Všeobecným súdom v prejednávanej veci znamenalo, že bolo naň prenesené vykonanie komplexných ekonomických posúdení.
37
Zatiaľ čo teda ECB v napadnutom rozhodnutí usúdila, že riziko núdzového predaja, hoci málo pravdepodobné, existovalo, a že ak by sa v prípade spoločnosti Crédit Lyonnais naplnilo, mohlo by viesť k značným stratám vzhľadom na úroveň expozície tejto úverovej inštitúcie voči ŠDP, Všeobecný súd na základe svojho vlastného posúdenia určitých vlastností regulovaných úspor dospel k záveru, že toto riziko nebolo v prípade spoločnosti Crédit lyonnais preukázané. Všeobecný súd preto nahradil posúdenie vykonané ECB svojím vlastným posúdením.
38
K takémuto nahradeniu došlo vo vzťahu k viacerým dôvodom sporného rozhodnutia.
39
Po prvé ECB vytýka Všeobecnému súdu, že v bodoch 107 až 110 napadnutého rozsudku konštatoval, že keďže regulované úspory majú povahu „bezpečného prístavu“, je nepravdepodobné alebo len málo pravdepodobné, že vklady vložené na vkladné knižky regulovaných úspor budú predmetom masívnych výberov vkladateľov počas krátkeho časového obdobia. Ona však neignorovala tento charakter „bezpečného prístavu“ v prípade bankovej krízy, ale dospela k záveru, že táto charakteristika neumožňuje v prípade neexistencie právneho mechanizmu obmedzujúceho možnosť výberu vkladateľov úplne vylúčiť riziko masívnych výberov.
40
ECB sa domnieva, že hoci odôvodnenie uvedené na podporu sporného rozhodnutia bolo koherentné, dôkazy, o ktoré sa Všeobecný súd opieral v napadnutom rozsudku, nie sú relevantné z dôvodu ich zastaranosti alebo všeobecnej povahy, že Všeobecný súd ich nesprávne vyložil a že nemôžu podložiť závery, ktoré z nich vyvodil v tomto rozsudku.
41
Po druhé ECB tvrdí, že Všeobecný súd sa v bode 113 napadnutého rozsudku nesprávne domnieval, že vklady vložené na vkladné knižky s regulovanými úsporami, ktoré na ŠDP previedla Crédit lyonnais, nemohli viesť k riziku nadmerného využívania finančnej páky, hoci ECB sa v spornom rozhodnutí domnievala, že toto riziko, hoci nízke, nemožno ignorovať.
42
V tejto súvislosti ECB uvádza, že povinnosť previesť na ŠDP časť vkladov vložených na vkladné knižky regulovaných úspor je jednou z podmienok, ktoré musia expozície spĺňať v súlade s článkom 429 ods. 14 písm. c) nariadenia č. 575/2013, aby mohli byť vylúčené z veľkosti expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky. Všeobecný súd tým, že dospel k záveru, že táto podmienka postačuje na vylúčenie akéhokoľvek rizika nadmerného využívania finančnej páky, nahradil posúdenie ECB svojím posúdením a nezohľadnil definíciu tohto rizika uvedenú v článku 4 ods. 1 bode 94 tohto nariadenia, ktorý neodkazuje na slobodu používania vkladov. ECB sa domnieva, že na účely určenia, či existuje riziko nadmerného využívania finančnej páky v zmysle tohto ustanovenia, treba určiť, či je inštitúcia schopná splniť povinnosť v čase, keď musí byť splnená, a v prípade, že to tak nie je, či musí pristúpiť k núdzovému predaju, aby mohla splniť túto povinnosť. V prejednávanej veci nemohlo byť vylúčené riziko nadmerného využívania finančnej páky na jednej strane, pretože neexistovala simultánnosť medzi výbermi súm uložených na vkladných knižkách regulovaných úspor, ktoré uskutočnili vkladatelia, a vrátením týchto súm zo strany ŠDP a na druhej strane neexistovala právna úprava obmedzujúca možnosť výberu uvedených súm.
43
Po tretie ECB uvádza, že Všeobecný súd sa v bode 122 napadnutého rozsudku domnieval, že z dôvodu ochrany vkladných knižiek regulovaných úspor stanovenej dvojitou zárukou Francúzskej republiky vkladatelia vnímajú úroveň bezpečnosti týchto vkladných knižiek ako vyššiu než úroveň bezpečnosti vkladov, na ktoré sa vzťahuje len ochrana prostredníctvom mechanizmu ochrany vyplývajúceho z prebratia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/49/EÚ zo 16. apríla 2014 o systémoch ochrany vkladov (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 149). Všeobecný súd usúdil, že táto dvojitá záruka prispieva k zabráneniu tomu, aby tieto úspory boli predmetom masívnych výberov počas krátkeho časového obdobia. ECB sa však v spornom rozhodnutí domnievala, že uvedená dvojitá záruka nemôže zabrániť akémukoľvek riziku masívnych výberov v takomto časovom období, a preto sa toto riziko musí zohľadniť na účely posúdenia rizika nadmerného využívania finančnej páky.
44
Po štvrté ECB tvrdí, že Všeobecný súd v bode 116 napadnutého rozsudku nahradil jej vlastné posúdenie tým, že sa domnieval, že likvidná povaha vkladov vložených na vkladných knižkách regulovaných úspor prispievala k tomu, že tieto vkladné knižky majú v čase krízy postavenie „bezpečného prístavu“. ECB sa však domnievala, že treba zohľadniť skutočnosť, že likvidita regulovaných úspor bránila vylúčeniu akékoľvek rizika hromadného výberu počas krátkeho obdobia.
45
Okrem toho Všeobecný súd vychádzal z výňatku z výročnej správy Observatoire de l’épargne réglementée (Stredisko pre monitorovanie regulovaných úspor, Francúzsko), ktorého obsah neumožňuje podložiť závery, ktoré z toho Všeobecný súd vyvodil.
46
Crédit lyonnais sa domnieva, že tvrdenia ECB nie sú dôvodné.
47
Tvrdí, že Všeobecný súd správne uplatnil štandardy súdneho preskúmania stanovené judikatúrou Súdneho dvora v oblastiach, v ktorých autor rozhodnutia, ktorého zrušenie sa navrhuje, disponuje voľnou úvahou. Toto preskúmanie podľa tejto judikatúry, a to aj v oblasti menovej politiky, vyžaduje, aby sa overilo dodržanie určitých procesných požiadaviek, medzi ktoré patrí povinnosť starostlivo a nestranne preskúmať všetky okolnosti danej situácie.
48
Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku domnieval, že ECB sa v rámci svojej analýzy vlastností regulovaných úspor, ktorej cieľom bolo posúdiť prudenciálne riziko spojené s expozíciami spoločnosti Crédit lyonnais voči ŠDP, zjavne opierala o skutočnosti, ktoré nie sú v tejto súvislosti relevantné, a opomenula zohľadniť alebo úmyselne nezohľadnila relevantné skutočnosti, a to postavenie týchto vkladných knižiek ako „bezpečného prístavu“ v čase krízy, neexistenciu slobody pri používaní vkladov vložených na uvedené vkladné knižky inštitúciou, ktorá ich prijíma, a dvojitú záruku Francúzskej republiky.
49
Crédit lyonnais spochybňuje tvrdenia ECB uvedené proti odôvodneniu Všeobecného súdu.
50
Po prvé Crédit lyonnais tvrdí, že Všeobecný súd poukázal na medzeru v odôvodnení ECB, keďže ECB vychádzala výlučne z likvidity vkladov vložených na vkladných knižkách regulovaných úspor bez toho, aby zohľadnila povahu týchto vkladných knižiek ako „bezpečného prístavu“ v čase krízy. Takáto povaha, ktorú ECB nespochybňuje, by znamenala, že uvedené vkladné knižky majú len slabú schopnosť vystaviť inštitúciu, ktorá prijala tieto úspory, riziku masívnych výberov v prípade krízy.
51
Crédit lyonnais okrem toho tvrdí, že ECB pred Všeobecným súdom nespochybnila dôkazy, ktoré predložila vo svojej žalobe na prvom stupni a ktoré boli zohľadnené v odôvodnení napadnutého rozsudku.
52
Po druhé, pokiaľ ide o posúdenie rizika finančnej páky, Všeobecný súd správne zohľadnil zámer normotvorcu, ako je uvedený v bodoch 48 až 51 rozsudku z 13. júla 2018, Crédit agricole/ECB (T‑758/16, EU:T:2018:472), a analýzy Európskeho orgánu pre bankovníctvo (ďalej len „EBA“). Okrem toho sa obmedzil na konštatovanie, že vklady vložené na vkladných knižkách regulovaných úspor nie sú voľne k dispozícii inštitúciám, ktoré ich prijímajú.
53
Po tretie Všeobecný súd v súvislosti s dvojitou zárukou Francúzskej republiky v prospech vkladov vložených na vkladných knižkách regulovaných úspor v bodoch 114 a 122 napadnutého rozsudku len konštatoval, že systém ochrany vkladov zavedený smernicou 2014/49 nemá rovnaké vlastnosti ako tento mechanizmus dvojitej záruky, najmä pokiaľ ide o vnímanie bezpečnosti vkladov sporiteľmi. Všeobecný súd sa tak domnieval, že odôvodnenie ECB v rozsahu, v akom je založené výlučne na systéme zavedenom touto smernicou a nezohľadňuje dvojitú záruku Francúzskej republiky, nie je relevantné na účely posúdenia rizika finančnej páky, ktorému sumy vložené na vkladné knižky regulovaných úspor vystavujú spoločnosť Crédit lyonnais.
54
Po štvrté Všeobecný súd v bode 115 napadnutého rozsudku zohľadnil všetky dôkazy, ktoré mu boli predložené v rámci preskúmania sporu, ktorý mu bol predložený, pričom sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia pri ich výklade. ECB nepredložila dôkazy podporujúce jej tvrdenie, podľa ktorého likvidita vkladov vložených na vkladné knižky regulovaných úspor sama osebe vytvára riziko núdzového predaja. Všeobecný súd tak v bode 116 napadnutého rozsudku zohľadnil skutočnosť, že táto povaha môže skutočne podporiť výbery sporiteľmi, ale konštatoval medzeru v odôvodnení sporného rozhodnutia, keďže toto rozhodnutie je v tejto súvislosti založené výlučne na uvedenej povahe a ignoruje dôkazy predložené v opačnom zmysle.
Posúdenie Súdnym dvorom
55
Ako Všeobecný súd v podstate pripomenul v bode 98 napadnutého rozsudku, keďže ECB disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri rozhodovaní, či prizná alebo neprizná výhodu podľa článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013, súdne preskúmanie, ktoré musí súd Únie vykonať v súvislosti s dôvodnosťou odôvodnenia takého rozhodnutia, akým je sporné rozhodnutie, nesmie viesť k tomu, aby nahradil posúdenie ECB svojím vlastným posúdením, ale má overiť, či toto rozhodnutie nespočíva na vecne nesprávnych skutočnostiach a či nie je poznačené zjavne nesprávnym posúdením alebo zneužitím právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. januára 1979, Racke, 98/78, EU:C:1979:14, bod 5; z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia, C‑326/05 P, EU:C:2007:443, bod 76; z 11. septembra 2014, CB/Komisia, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, bod 46, ako aj z 11. decembra 2018, Weiss a i., C‑493/17, EU:C:2018:1000, bod 24).
56
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že súd Únie musí overiť nielen vecnú presnosť, spoľahlivosť a koherentnosť predložených dôkazov, ale tiež preskúmať, či tieto dôkazy predstavujú súbor relevantných údajov, ktoré treba zohľadniť pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé opodstatniť závery, ktoré sa z nich vyvodili (rozsudky z 26. marca 2019, Komisia/Taliansko, C‑621/16 P, EU:C:2019:251, bod 104, ako aj z 11. novembra 2021, Autostrada Wielkopolska/Komisia a Poľsko, C‑933/19 P, EU:C:2021:905, bod 117).
57
Ak totiž inštitúcia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, má zásadný význam dodržiavanie procesných záruk, medzi ktoré patrí povinnosť inštitúcie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné okolnosti danej situácie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, EU:C:1991:438, bod 14, ako aj z 11. decembra 2018, Weiss a i., C‑493/17, EU:C:2018:1000, bod 30).
58
V prejednávanej veci Všeobecný súd s cieľom rozhodnúť o dôvodnosti posúdenia ECB týkajúceho sa existencie rizika núdzového predaja najprv v bodoch 107 až 114 napadnutého rozsudku posúdil niektoré skutočnosti týkajúce sa vlastností vkladných knižiek regulovaných úspor, na ktoré poukázala Crédit lyonnais vo svojej žalobe na prvom stupni, a to ich postavenie „bezpečného prístavu“ v prípade bankovej krízy, neexistenciu slobody pri využívaní vkladov vložených na tieto vkladné knižky inštitúciou, ktorá ich prijíma, ako aj dvojitú záruku Francúzskej republiky, ktorá sa vzťahuje na tieto vklady.
59
Na účely tohto posúdenia Všeobecný súd vykonal najmä porovnanie medzi vlastnosťami vkladov vložených na vkladné knižky regulovaných úspor a vlastnosťami bežných vkladov. V bodoch 111 a 113 tohto rozsudku tak konštatoval, že druhé z nich môžu byť investované do aktív, ktoré by mohli prispieť k vytvoreniu nadmerného využívania finančnej páky, zatiaľ čo v prípade prvých z nich je len málo pravdepodobné, že prispejú k vytvoreniu takejto finančnej páky.
60
Všeobecný súd ďalej v bode 115 uvedeného rozsudku a vzhľadom na posúdenie skutočností uvedených v bodoch 107 až 114 toho istého rozsudku konštatoval, že odôvodnenie založené na osobitne likvidnej povahe vkladov vložených na tieto vkladné knižky samo osebe neumožňuje preukázať dôvodnosť záveru ECB, podľa ktorého expozície voči ŠDP v súvislosti s týmito vkladmi predstavovali riziko núdzového predaja.
61
Všeobecný súd v bode 116 toho istého rozsudku dodal, že z dôkazov predložených spoločnosťou Crédit lyonnais vyplýva, že posúdenie ECB týkajúce sa vplyvu osobitne likvidnej povahy uvedených vkladov na riziko núdzového predaja nezohľadňuje skutočnosť, že táto povaha sa v prípade bankovej krízy podieľa aj na kvalite „bezpečného prístavu“ regulovaných úspor, podobne ako ich vysoká úroveň bezpečnosti.
62
Všeobecný súd napokon v bode 120 napadnutého rozsudku konštatoval, že príklad, na ktorom bol založený záver ECB, podľa ktorého expozície voči ŠDP v súvislosti s vkladmi vloženými na vkladné knižky regulovaných úspor predstavovali riziko núdzového predaja, sa netýkal vkladov, ktoré mali dostatočne podobné vlastnosti ako tieto vkladné knižky na to, aby mohli byť riadne zohľadnené.
63
V tejto súvislosti sa Všeobecný súd v bode 122 tohto rozsudku s odkazom na posúdenia vykonané v bodoch 107 až 110 a 114 uvedeného rozsudku domnieval, že možnosť, že tieto vklady budú predmetom masívnych a náhlych výberov v prípade krízy, sa líši od možnosti týkajúcej sa vkladov, ktoré ECB v napadnutom rozhodnutí zohľadnila ako príklad.
64
Všeobecný súd z toho v bodoch 125 a 126 napadnutého rozsudku vyvodil, že odôvodnenie sporného rozhodnutia založené na úrovni rizika núdzového predaja bolo „nezákonné“, a preto ďalšie dva prvky metodológie uvedenej aj v bode 17 tohto rozsudku, a to kreditná kvalita francúzskej ústrednej správy a úroveň koncentrácie expozícií spoločnosti Crédit lyonnais voči ŠDP, nemohli viesť k tomu, že ECB v spornom rozhodnutí odmietla priznať spoločnosti Crédit lyonnais výnimku stanovenú v článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013 pre všetky expozície tejto úverovej inštitúcie voči ŠDP. V bode 127 napadnutého rozsudku preto zrušil toto rozhodnutie v rozsahu, v akom ním bolo odmietnuté vylúčiť z výpočtu ukazovateľa finančnej páky spoločnosti Crédit lyonnais 34 % týchto expozícií.
65
Z bodov napadnutého rozsudku uvedených v bodoch 58 až 64 tohto rozsudku vyplýva, že na účely odôvodnenia tohto čiastočného zrušenia sporného rozhodnutia Všeobecný súd jednak vykonal svoje vlastné posúdenie vlastností regulovaných úspor, pričom dospel najmä k záveru, že postavenie regulovaných úspor ako „bezpečného prístavu“ je protiváhou likvidity týchto úspor, a jednak konštatoval, že ECB založila svoje odôvodnenie týkajúce sa skúseností z nedávnych bankových kríz na príklade výberu vkladov, ktorých vlastnosti neboli dosť blízke vlastnostiam regulovaných úspor, keďže regulované úspory sa odlišujú od vkladov, na ktoré sa vzťahuje tento príklad, a to tým, že inštitúcia, ktorá ich prijíma, nemá slobodu používať vklady vložené na vkladné knižky regulovaných úspor, ako aj na ich postavení „bezpečného prístavu“ v prípade bankovej krízy spojenej s dvojitou zárukou Francúzskej republiky, ktorú požívajú tieto vklady.
66
Všeobecný súd sa tak domnieval, že úroveň rizika núdzového predaja, ktorá vyplývala z jeho vlastného posúdenia vlastností regulovaných úspor a ich kumulovaného účinku, nebola dostatočne vysoká na to, aby odôvodnila odmietnutie vylúčiť všetky expozície spoločnosti Crédit lyonnais voči ŠDP z merania jej expozícií na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky.
67
V prvom rade však treba konštatovať, že Všeobecný súd nespochybnil zistenia ECB týkajúce sa vlastností regulovaných úspor, ktoré ju viedli k záveru, že tieto charakteristiky neumožňovali úplne vylúčiť akékoľvek riziko masívnych výberov, ktoré by mohli prinútiť Crédit lyonnais, aby uskutočnila núdzové predaje počas desaťdňovej lehoty na úpravu medzi jej vlastnými pozíciami a pozíciami ŠDP.
68
Z bodu 116 napadnutého rozsudku tak vyplýva, že Všeobecný súd sa pri posúdení vlastností regulovaných úspor domnieval, že vysoká likvidita týchto úspor a dvojitá záruka Francúzskej republiky, ktorú požívajú sumy uložené na vkladných knižkách regulovaných úspor, prispievajú k tomu, aby im bolo priznané postavenie „bezpečného prístavu“ v prípade bankovej krízy. Ako pritom ECB tvrdí pred Súdnym dvorom, na účely posúdenia rizika núdzového predaja v spornom rozhodnutí zohľadnila vlastnosti, ktoré podľa Všeobecného súdu dávajú tým istým úsporám kvalitu „bezpečného prístavu“.
69
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že Všeobecný súd nespochybnil zistenia ECB uvedené v spornom rozhodnutí týkajúce sa vysokej likvidity regulovaných úspor v prípade neexistencie zákonného ustanovenia obmedzujúceho výbery týchto úspor, ako aj povinnosti spoločnosti Crédit lyonnais vrátiť vklady vkladateľom počas desaťdňovej lehoty na úpravu medzi jej vlastnými pozíciami a pozíciami ŠDP.
70
V dôsledku toho sa nemožno domnievať, že odôvodnenie, na základe ktorého Všeobecný súd pristúpil k čiastočnému zrušeniu sporného rozhodnutia, spochybňuje vecnú správnosť, spoľahlivosť a koherentnosť skutočností zohľadnených v tomto rozhodnutí, ani že preukazuje, že tieto skutočnosti nepredstavujú všetky relevantné údaje, ktoré musí ECB v prejednávanej veci zohľadniť.
71
V druhom rade v rozsahu, v akom Všeobecný súd napriek tomu dospel k záveru, že údaje zohľadnené ECB nemohli podložiť závery, ktoré sa z nich vyvodili v spornom rozhodnutí, treba konštatovať, že tento záver Všeobecného súdu vyplýva z jeho vlastného posúdenia úrovne rizika núdzových predajov, pričom toto posúdenie sa napriek tomu, že sa opiera o tie isté skutočnosti, aké zohľadnila ECB, odchyľuje od posúdenia vykonaného touto inštitúciou bez toho, aby preukázalo jeho zjavne nesprávny charakter.
72
Týmto odôvodnením Všeobecný súd nevykonal preskúmanie zjavne nesprávneho posúdenia, ktoré mu prislúchalo, v súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 55 až 57 tohto rozsudku, ale nahradil posúdenie ECB svojím vlastným posúdením, a to v prípade, keď táto inštitúcia disponuje širokou mierou voľnej úvahy.
73
Okrem toho, pokiaľ ide o posúdenie Všeobecného súdu v bodoch 117 až 122 napadnutého rozsudku týkajúce sa odôvodnenia ECB založeného na skúsenostiach z nedávnych bankových kríz, Všeobecný súd v tomto rozsudku nepreukázal, v čom úvahy uvedené v bode 121 tohto rozsudku, podľa ktorých vklady vykonané z titulu regulovaných úspor nemožno investovať, na rozdiel od vkladov splatných na požiadanie uvedených v bode 118 uvedeného rozsudku, do rizikových alebo nelikvidných aktív, preukazujú zjavne nesprávne posúdenie rizikového scenára masívnych výberov, ktoré vykonala ECB pri analýze rizika núdzových predajov, ktorému bola vystavená Crédit lyonnais. To isté platí, pokiaľ ide o úvahy uvedené v bode 122 toho istého rozsudku a založené na rozdiele medzi dvojitou zárukou Francúzskej republiky, ktorá sa vzťahuje na regulované úspory, a mechanizmom ochrany vyplývajúcim zo smernice 2014/49.
74
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Crédit lyonnais, pričom nahradil posúdenie rizika núdzových predajov, ktorému bola vystavená Crédit lyonnais, svojím vlastným posúdením bez toho, aby preukázal, v čom je posúdenie ECB obsiahnuté v tomto rozhodnutí v tejto súvislosti postihnuté zjavne nesprávnym posúdením. Tým prekročil hranice svojho súdneho preskúmania pripomenuté v bode 55 tohto rozsudku. Rovnako sa nesprávne domnieval, že ECB si nesplnila svoju povinnosť starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné skutočnosti predmetnej situácie, ktorá jej vyplýva z judikatúry pripomenutej v bode 57 tohto rozsudku.
75
Z vyššie uvedeného vyplýva, že bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné odvolacie dôvody, treba vyhovieť prvému odvolaciemu dôvodu a v dôsledku toho zrušiť napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom sa ním vyhovelo prvej časti tretieho žalobného dôvodu a čiastočne tretej časti prvého žalobného dôvodu a čiastočne zrušilo sporné rozhodnutie.
O žalobe na prvom stupni
76
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje.
77
Tak je to v prejednávanej veci, keďže Súdny dvor má k dispozícii všetky informácie potrebné na rozhodnutie o žalobe spoločnosti Crédit lyonnais podanej na prvom stupni.
78
Táto žaloba je založená na troch žalobných dôvodoch uvedených v bode 20 tohto rozsudku.
79
Ako vyplýva z bodu 21 tohto rozsudku, prvý žalobný dôvod, s výnimkou tvrdenia v jeho tretej časti, ktoré sa týka porušenia článku 266 ZFEÚ v dôsledku nesprávneho vykonania ECB bodu 81 rozsudku z 13. júla 2018, Crédit Agricole/ECB (T‑758/16, EU:T:2018:472), a druhý žalobný dôvod Všeobecný súd zamietol bez toho, aby Crédit lyonnais v rámci vzájomného odvolania spochybnila správnosť posúdení, ktoré Všeobecný súd v súvislosti s nimi vykonal. Za týchto podmienok je napadnutý rozsudok, pokiaľ ide o tieto posúdenia, právoplatný, a to napriek čiastočnému zrušeniu tohto rozsudku vyplývajúcemu z vyhovenia prvému odvolaciemu dôvodu ECB (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. marca 2021, Komisia/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, bod 109 až 111).
80
Z toho vyplýva, že Súdny dvor musí preskúmať len tretí žalobný dôvod uplatnený v prvostupňovom konaní, ako aj tvrdenie uvedené v tretej časti prvého žalobného dôvodu uvedené v predchádzajúcom bode.
O tretej časti prvého žalobného dôvodu a prvej časti tretieho žalobného dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
81
V tretej časti prvého žalobného dôvodu a v prvej časti tretieho žalobného dôvodu, ktoré treba preskúmať spoločne, Crédit lyonnais tvrdí, že ECB pri posúdení rizika núdzového predaja nevykonala podrobnú analýzu vlastností vkladných knižiek regulovaných úspor, hoci tak mala urobiť v súlade s judikatúrou, ktorá je tiež pripomenutá v bode 57 tohto rozsudku.
82
Crédit lyonnais po prvé tvrdí, že viaceré štúdie a ekonomické správy preukazujú, že tieto vkladné knižky predstavujú „bezpečný prístav“ v prípade bankovej krízy z dôvodu záruky zo strany Francúzskej republiky, ktorú požívajú vklady na týchto knižkách, čo v skutočnosti predstavuje mimoriadne bezpečný sporiaci produkt, takže predpoklad hromadného výberu týchto vkladov v čase krízy nie je vierohodný.
83
Crédit lyonnais v tejto súvislosti spochybňuje odkaz ECB na scenár výberov týkajúci sa 10 až 30 % krytých vkladov za menej ako päť dní, ktorý predstavuje neoveriteľný a irelevantný predpoklad.
84
Okrem toho ECB nepreukázala, v čom by desaťdňová lehota medzi výbermi vkladateľov, ktorí sú držiteľmi vkladných knižiek regulovaných úspor, a vyplatením súm zodpovedajúcich týmto výberom zo strany ŠDP v prospech spoločnosti Crédit lyonnais vytvárala riziko likvidity v rámci posúdenia ukazovateľa finančnej páky, hoci v rámci ukazovateľa likvidity ho nevytvárala, ako to uznala ECB.
85
Po druhé Crédit Lyonnais sa domnieva, že vkladné knižky regulovaných úspor sú súčasťou štrukturálne vyváženého mechanizmu z hľadiska súvahy, keďže vklady na týchto účtoch centralizované v ŠDP zodpovedajú pohľadávkam v rovnakej výške, ktoré má Crédit Lyonnais voči ŠDP. Sumy prijaté na uvedených vkladných knižkách sa nemôžu investovať do rizikových aktív a sú dokonale kryté povinnosťou uloženou ŠDP vrátiť sumy týchto vkladov vybraných vkladateľmi, takže inštitúcia, ktorá podobne ako Crédit Lyonnais prijíma uvedené vklady, sa nemusí urýchlene zbavovať aktív, aby získala potrebnú likviditu na pokrytie výberov.
86
Po tretie Crédit lyonnais uvádza, že objem vkladov na vkladných knižkách s regulovanými úsporami nezávisí od stratégie inštitúcie, ktorá ich prijíma, ale od faktorov mimo jej kontroly. Táto inštitúcia funguje len ako tranzitný prostriedok medzi vkladateľom a ŠDP.
87
Tieto vlastnosti vkladných knižiek regulovaných úspor preukazujú, že tieto vkladné knižky nevystavujú úverové inštitúcie riziku nadmerného využívania finančnej páky, čo potvrdzuje správa EBA z 3. augusta 2016 týkajúca sa expozícií, na ktoré sa vzťahujú osobitné mechanizmy zákonnej záruky, ako aj článok 429a ods. 1 písm. j) nariadenia č. 575/2013 v znení zmien.
88
ECB sa domnieva, že túto argumentáciu treba odmietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
89
Ako bolo uvedené v bodoch 55 až 57 tohto rozsudku, ECB pri rozhodovaní o tom, či treba priznať alebo nepriznať výhodu podľa článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013, disponuje širokou mierou voľnej úvahy, takže súdne preskúmanie, ktoré musí súd Únie vykonať v súvislosti s dôvodnosťou odôvodnenia takého rozhodnutia, akým je sporné rozhodnutie, nesmie viesť k tomu, aby nahradil posúdenie ECB svojím vlastným posúdením, ale má overiť, či toto rozhodnutie nespočíva na vecne nesprávnych skutkových okolnostiach a či nie je poznačené zjavne nesprávnym posúdením alebo zneužitím právomoci.
90
V prejednávanej veci sa ECB domnievala, že expozície voči ŠDP vyplývajúce z vkladov na vkladných knižkách regulovaných úspor predstavujú pre inštitúcie podliehajúce jej dohľadu nízke prudenciálne riziko, ale pokiaľ ide o Crédit lyonnais, pretrváva prudenciálne riziko, ktoré treba zohľadniť tým, že sa vylúčenie týchto expozícií z merania expozícií na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky tejto inštitúcie obmedzí na 66 %.
91
V rámci analýzy, na ktorej bol založený takýto záver, ECB vzhľadom na vlastnosti regulovaných úspor vrátane, ako výslovne vyplýva z posúdenia pripomienok č. 2 a 4 predložených spoločnosťou Crédit agricole, ktoré sa nachádzajú v prílohe sporného rozhodnutia, vlastností týkajúcich sa existencie dvojitej záruky Francúzskej republiky, či inštitúcie podliehajúce dohľadu ECB môžu počas obdobia bankovej krízy byť vystavené hromadným výberom v krátkom čase, ktoré si môže vyžadovať prijatie opravných opatrení, ktoré nie sú stanovené v podnikateľskom pláne, vrátane núdzového predaja aktív s cieľom disponovať potrebnými finančnými prostriedkami na vyhovenie žiadostiam o výber v zmysle článku 4 ods. 1 bodu 94 nariadenia č. 575/2013.
92
Je zrejmé, že ECB vykonala prognostickú prudenciálnu analýzu, v ktorej určila účinky, ktoré by mohli mať udalosti, ktorých výskyt nie je istý, na schopnosť inštitúcie vyrovnať sa s týmito udalosťami.
93
Hoci ECB musí na účely vykonania tejto analýzy v rámci širokej miery voľnej úvahy, ktorou disponuje, vychádzať zo scenárov, ktoré nie sú vzhľadom na dostupné údaje nepravdepodobné, nemožno vzhľadom na to, že uvedená analýza má prognostickú povahu, dospieť k záveru, že je povinná preukázať existenciu minulých udalostí s rovnakými charakteristikami ako analyzovaný scenár.
94
Pokiaľ však ide o odkaz na scenár výberov týkajúcich sa 10 až 30 % chránených vkladov za menej ako päť dní, ktorý použila ECB v spornom rozhodnutí, nezdá sa, že by tento scenár, ktorý sa zakladá na príklade, ku ktorému skutočne došlo v situácii, ktorá vykazuje prvky porovnateľné s prvkami expozícií voči ŠDP vyplývajúcimi z vkladov uskutočnených na vkladných knižkách regulovaných úspor, bol zjavne nepravdepodobný.
95
V tejto súvislosti tvrdenia a skutočnosti uvedené spoločnosťou Crédit lyonnais, pokiaľ ide o kvalitu týchto vkladných knižiek ako „bezpečného prístavu“, ktorá súvisí najmä so skutočnosťou, že tieto vkladné knižky požívajú záruku Francúzskej republiky, nepochybne umožňujú konštatovať, že počas niektorých minulých bankových kríz mala celková úroveň vkladov na niektorých vkladných knižkách s regulovanými úsporami narastať.
96
Toto všeobecné konštatovanie však nemôže viesť k tomu, že scenár počítajúci s možnosťou – hoci len obmedzenou – hromadného výberu regulovaných úspor uložených v spoločnosti Crédit lyonnais, ktorý ECB použila v rámci svojej prognostickej analýzy rizika núdzového predaja, bude považovaný za úplne nepravdepodobný.
97
Hoci totiž tvrdenia a skutočnosti uvádzané spoločnosťou Crédit lyonnais, ktoré umožňujú vykonať toto konštatovanie, môžu, ako pripustila ECB, vysvetliť, že v prípade napätia alebo krízy na finančných trhoch budú sporitelia vo všeobecnosti náchylní obrátiť sa na tieto formy bezpečného a likvidného investovania na úkor iných foriem rizikovejších alebo menej likvidných investícií, tieto tvrdenia a skutočnosti nepreukazujú, že akékoľvek riziko, že vkladatelia pristúpia k okamžitým a masívnym výberom týchto úspor, ktoré môžu napríklad opätovne investovať do zdravších inštitúcií, je zjavne vylúčené. Uvedené tvrdenia musia byť teda zamietnuté.
98
Pokiaľ ide o existenciu dvojitej záruky Francúzskej republiky v súvislosti s regulovanými úsporami, Crédit lyonnais nepreukázala, v čom sa ECB v spornom rozhodnutí dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že vzhľadom na skúsenosti z nedávnych bankových kríz nepovažovala uvedenú vlastnosť za spôsobilú ochrániť túto úverovú inštitúciu pred akýmkoľvek rizikom masívnych výberov, a teda pred akýmkoľvek rizikom núdzového predaja.
99
Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Crédit lyonnais založené na skutočnosti, že regulované úspory sa prejavujú štrukturálne vyváženými operáciami v súvahe inštitúcie, ktorá prijíma vklady vložené na tento účel, treba uviesť, že ECB sa domnievala, že v systéme prevodu, na ktorý sa vzťahuje podmienka stanovená v článku 429 ods. 14 písm. c) nariadenia č. 575/2013, ktorá je splnená expozíciami voči ŠDP vyplývajúcimi z takýchto vkladov, hromadné výbery by samy osebe nespôsobili nedostatok aktív pre inštitúciu povinnú reagovať na žiadosti o výber, ak by v prípade neexistencie mechanizmu obmedzujúceho možnosť výberu mohla takáto inštitúcia požadovať a okamžite prijať od subjektov verejného sektora, na ktoré boli uvedené vklady prevedené, sumy zodpovedajúce takto vybratým sumám. ECB však v spornom rozhodnutí konštatovala, že v prejednávanej veci to tak nie je.
100
Zohľadnila totiž skutočnosť, že sumy vložené na vkladné knižky regulovaných úspor boli prevedené do ŠDP na účely financovania investícií vo verejnom záujme a že existovala povinnosť ŠDP zaručená Francúzskou republikou vrátiť inštitúciám prijímajúcim tieto vklady sumy, ktoré vybrali od vkladateľov. Domnievala sa však, že desaťdňová lehota na úpravu medzi výberom uložených súm a vrátením vybraných súm zo strany ŠDP naďalej predstavuje riziko núdzového predaja.
101
Nezdá sa však, že by voľba tejto inštitúcie založená na scenári výberov, ktorý nie je zjavne nepravdepodobný, spočívajúci v zohľadnení dôsledkov, ktoré by táto desaťdňová lehota na úpravu mohla mať na potrebu dotknutej inštitúcie prijať nápravné opatrenia, ktoré nie sú stanovené v podnikateľskom pláne, vrátane núdzového predaja aktív, prekročila hranice širokej miery voľnej úvahy, ktorou ECB disponovala na účely posúdenia úrovne považovaného prudenciálneho rizika, ktoré sa považuje za relevantné na účely uplatnenia článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013.
102
Túto úvahu nespochybňuje ani tvrdenie spoločnosti Crédit lyonnais, podľa ktorého ECB nepreukázala, v čom by táto desaťdňová lehota na úpravu mohla vyvolať riziko likvidity v rámci posúdenia vykonaného na určenie ukazovateľa finančnej páky, hoci v rámci posúdenia vykonaného na určenie požiadavky na krytie likvidity by to tak nebolo.
103
Treba totiž uviesť, že ECB v spornom rozhodnutí odôvodnila zohľadnenie takejto desaťročnej lehoty tým, že zdôraznila, že v rámci výpočtu ukazovateľa finančnej páky sa na rozdiel od výpočtu ukazovateľa likvidity neurčí žiadny vhodný konkrétny časový horizont.
104
V tejto súvislosti treba uviesť, ako zdôraznila ECB pred Všeobecným súdom, že cieľom požiadavky na krytie likvidity, ktorá je upravená najmä článkom 412 nariadenia č. 575/2013, je, aby celková hodnota likvidných aktív pokrývala „záporný tok likvidity mínus kladný tok likvidity za stresových podmienok“ s cieľom zabezpečiť, aby inštitúcie zachovávali „úrovne vankúšov likvidity, ktoré sú primerané na vyrovnanie sa s akoukoľvek možnou nerovnováhou medzi kladným a záporným tokom likvidity za závažne stresových podmienok počas obdobia tridsiatich dní“. Ukazovateľ finančnej páky je upravený najmä článkom 429 tohto nariadenia a jeho cieľom je chrániť inštitúciu pred rizikom nadmerného využívania finančnej páky, teda rizikom „finančnej páky alebo podmienenej finančnej páky, ktoré si môže vyžiadať prijatie opravných opatrení, ktoré nie sú stanovené v podnikateľskom pláne, vrátane núdzového predaja aktív, ktorý môže vyústiť do straty alebo úpravy hodnoty zostávajúcich aktív“. Zatiaľ čo teda cieľom požiadavky na likviditu je zabezpečiť dostatočné krytie záporných tokov likvidity za závažne stresových podmienok počas obdobia 30 dní, ukazovateľ finančnej páky má za cieľ zabrániť tomu, aby inštitúcia, ktorá sa nachádza v situácii nedostatočnej likvidity, bola nútená vykonať opravné opatrenia, ako je „núdzový“ predaj aktív, za znehodnotených podmienok.
105
ECB pritom uviedla, že ak by sa výber vo výške 30 % vkladov regulovaných úspor mal uskutočniť za menej ako päť dní, v prípade spoločnosti Crédit lyonnais by to predstavovalo 5,4 miliardy eur. Domnieval sa, že možnosť takéhoto objemu a takejto rýchlosti výberov nemôže byť pre túto úverovú inštitúciu vylúčená a že v takom prípade by táto inštitúcia musela pristúpiť k opatreniam, ktoré nie sú stanovené v podnikateľskom pláne, vrátane núdzového predaja aktív, aby mala k dispozícii prostriedky potrebné na vyhovenie žiadostiam o výber.
106
Z toho vyplýva, že vzhľadom na tieto rozdiely v časovom horizonte, ktoré vyplývajú z nariadenia č. 575/2013, sa nezdá, že by posúdenie ECB týkajúce sa zohľadnenia desaťdňovej lehoty medzi výbermi vkladateľov a vrátením súm zo strany ŠDP v rámci uplatnenia článku 429 ods. 14 tohto nariadenia obsahovalo zjavne nesprávne posúdenie.
107
Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Crédit lyonnais založené na tom, že objem regulovaných úspor nezávisí od stratégie inštitúcie prijímajúcej tieto úspory, ale od faktorov mimo jej kontroly, treba konštatovať, že Crédit lyonnais sa obmedzila na uvedenie skutočností, ktoré môžu preukázať, že na tento objem majú vplyv aj faktory, ktoré nemôže ovplyvniť. Netvrdila ani nepreukázala, že nemala žiadnu formu vplyvu na objem vkladov na vkladných knižkách regulovaných úspor.
108
Za týchto podmienok treba toto tvrdenie spoločnosti Crédit lyonnais odmietnuť.
109
Rovnako treba odmietnuť tvrdenia spoločnosti Crédit lyonnais založené na článku 429a ods. 1 písm. j) nariadenia č. 575/2013 v znení zmien a na správe EBA uvedenej v bode 87 tohto rozsudku.
110
Na jednej strane totiž toto ustanovenie nadobudlo účinnosť až po prijatí sporného rozhodnutia, a teda nie je uplatniteľné ratione temporis v rámci prejednávanej veci. Okrem toho, ako vyplýva zo znenia uvedeného ustanovenia, jeho cieľom nie je automaticky vylúčiť určité expozície, ako sú expozície súvisiace s regulovanými úsporami, z veľkosti celkovej expozície na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky, ale odstrániť povinnosť dotknutých inštitúcií získať povolenie od príslušných orgánov na účely takéhoto vylúčenia tým, že sa na ne prenesie zodpovednosť za posúdenie, či je toto vylúčenie odôvodnené expozíciami, ktoré spĺňajú podmienky stanovené v nariadení č. 575/2013.
111
Navyše, pokiaľ by táto legislatívna zmena mohla znamenať, že normotvorca sa domnieval, že expozície súvisiace s regulovanými úsporami nevytvárajú riziko finančnej páky, toto konštatovanie neumožňuje domnievať sa, že ECB mala vnímať situáciu spoločnosti Crédit lyonnais vzhľadom na údaje, ktoré článok 429a ods. 1 písm. j) nariadenia č. 575/2013 v znení zmien poskytuje o úmysle normotvorcu, pokiaľ ide o budúci režim týchto expozícií.
112
Pokiaľ ide na druhej strane o správu EBA uvedenú v bode 87 tohto rozsudku, treba uviesť, že táto správa odporúčala uplatnenie analogickej výnimky, ako je výnimka vyplývajúca z článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013, na iné expozície, než sú expozície vyplývajúce z vkladov na vkladných knižkách s regulovanými úsporami.
113
V každom prípade táto správa, ktorá nezaväzuje ECB pri prijímaní rozhodnutia na základe tohto článku, umožňuje nanajvýš uviesť, že EBA sa domnievala, že tieto iné expozície mali tiež nízky rizikový profil, čo zodpovedá, ako bolo uvedené v bode 90 tohto rozsudku, celkovému posúdeniu, ktoré v spornom rozhodnutí vykonala ECB, pokiaľ ide o vkladné knižky regulovaných úspor.
114
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Crédit lyonnais svojimi tvrdeniami nepreukázala, že posúdenie ECB týkajúce sa rizika núdzového predaja spôsobeného jej expozíciami voči ŠDP v dôsledku vkladov vložených na vkladné knižky regulovaných úspor, ktoré prispelo k odôvodneniu vylúčenia iba 66 % týchto expozícií z merania expozícií na účely výpočtu ukazovateľa finančnej páky, je poznačené zjavne nesprávnym posúdením.
115
Z toho vyplýva, že prvú časť tretieho žalobného dôvodu a tretiu časť prvého žalobného dôvodu treba zamietnuť.
O druhej časti tretieho žalobného dôvodu
Argumentácia účastníkov konania
116
Crédit lyonnais sa domnieva, že ECB neuvádza skutočnosti, ktoré by mohli potvrdiť pravdepodobnosť platobnej neschopnosti Francúzskej republiky, ktoré by umožnili odôvodniť odmietnutie, hoci aj čiastočné, povoliť vylúčenie stanovené v článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013.
117
ECB sa domnieva, že túto argumentáciu treba zamietnuť.
Posúdenie Súdnym dvorom
118
V bode 2.2.1 sporného rozhodnutia ECB zohľadnila kreditnú kvalitu francúzskej ústrednej správy na účely posúdenia, či v prípade zlyhania ŠDP existuje riziko, že táto správa nebude schopná vrátiť dohliadaným subjektom sumy prevedené na ŠDP, ktoré zodpovedajú vkladom vykonaným na vkladných knižkách regulovaných úspor, ktoré by sporitelia vybrali.
119
Okrem toho z tohto bodu sporného rozhodnutia vyplýva, že ECB sa domnievala, že toto riziko samo osebe nevyvoláva „prudenciálne problémy“, ktoré by odôvodňovali, že nepovolí vylúčenie požadované podľa článku 429 ods. 14 nariadenia č. 575/2013.
120
Vzhľadom na rating udelený Francúzskej republike externými subjektmi zaoberajúcimi sa hodnotením úverov, medzi ktoré patrí Standard & Poor’s, ktorý nebol „najvyšší možný“, a na päťročné kótovanie swapov na úverové riziko, ktoré zahŕňalo „pravdepodobnosť platobnej neschopnosti [tejto krajiny], ktorá nie je nulová“, sa však ECB domnievala, že význam expozície inštitúcií podliehajúcich jej prudenciálnemu dohľadu voči ŠDP je relevantným prvkom, ktorý treba zohľadniť pri posúdení celkového prudenciálneho rizika, ktoré predstavuje situácia týchto inštitúcií.
121
Z toho vyplýva, že ECB vykonala posúdenie rizika neplatenia zo strany Francúzskej republiky na základe skutočností, ktoré umožňovali odôvodnene sa domnievať, že riziko spojené s kreditnou kvalitou francúzskej ústrednej správy nie je nulové, pričom Crédit lyonnais nepreukázala, že toto posúdenie je postihnuté zjavným omylom.
122
V tejto súvislosti treba uviesť, že v prejednávanej veci bolo úlohou ECB, aby v rámci uplatnenia širokej miery voľnej úvahy, ktorou disponovala, určila, či malé riziko neplatenia zo strany Francúzskej republiky, ktoré konštatovala na základe posúdenia, ktoré neobsahovalo zjavný omyl, malo byť zohľadnené na účely posúdenia, ktoré jej prislúchalo.
123
Z toho vyplýva, že vzhľadom na túto širokú mieru voľnej úvahy sa nemožno domnievať, že stanovená úroveň rizika a vplyv tohto rizika na situáciu inštitúcií, ktoré podliehajú jeho dohľadu, sú postihnuté zjavne nesprávnym posúdením.
124
Je teda potrebné zamietnuť druhú časť tretieho žalobného dôvodu a s ňou aj tento žalobný dôvod ako celok.
125
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba žalobu podanú na prvom stupni zamietnuť.
O trovách
126
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
127
Podľa článku 138 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
128
Keďže v prejednávanej veci ECB navrhla zaviazať Crédit lyonnais na náhradu trov konania tak pred Súdnym dvorom, ako aj Všeobecným súdom, a Crédit lyonnais nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila ECB, tak v tomto odvolacom konaní, ako aj v prvostupňovom konaní.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 14. apríla 2021, Crédit lyonnais/ECB (T‑504/19, EU:T:2021:185), sa zrušuje v rozsahu, v akom vyhovel prvej časti tretieho žalobného dôvodu, ako aj čiastočne tretej časti prvého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní a zrušil rozhodnutie ECB‑SSM‑2019‑FRCAG‑39 Európskej centrálnej banky (ECB) z 3. mája 2019 v rozsahu, v akom toto rozhodnutie nepovolilo vylúčiť z výpočtu ukazovateľa finančnej páky spoločnosti Crédit lyonnais 34 % jej expozícií voči Caisse des dépôts et consignations (Štátna depozitná pokladňa).
2.
Žaloba, ktorú podala Crédit lyonnais vo veci T‑504/19, na prvom stupni sa zamieta.
3.
Crédit lyonnais je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.