62024CJ0136_RES
Vec C‑136/24 P
Alaa Hamoudi
proti
Európskej agentúre pre pohraničnú a pobrežnú stráž
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 18. decembra 2025
„Odvolanie – Spoločná politika v oblasti azylu a prisťahovalectva – Nariadenie (EÚ) 2019/1896 – Európske integrované riadenie hraníc na vonkajších hraniciach Európskej únie – Európska pohraničná a pobrežná stráž – Európska agentúra pre pohraničnú a pobrežnú stráž (Frontex) – Povinnosti, ktoré má Frontex v oblasti ochrany základných práv – Praktiky okamžitého núteného návratu (‚pushback‘) do tretej krajiny v regióne Egejského mora – Mimozmluvná zodpovednosť agentúry Frontex – Skutočná a určitá škoda – Dôkazné bremeno – Účinná súdna ochrana – Dôkaz prima facie – Povinnosť Všeobecného súdu Európskej únie prešetriť vec“
Odvolanie – Odvolacie dôvody – Potreba presného spochybnenia bodu odôvodnenia Všeobecného súdu – Potreba presne uviesť právne tvrdenia podporujúce uvádzané odvolacie dôvody – Neexistencia – Neprípustnosť
[Článok 256 ods. 1 druhý pododsek ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 168 ods. 1 písm. d) a článok 169 ods. 2]
(pozri body 54, 55)
Odvolanie – Odvolacie dôvody – Pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov – Právna otázka
(Článok 256 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek)
(pozri bod 60)
Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Protiprávnosť – Škoda – Existencia a rozsah škody – Dôkazné bremeno
(Článok 340 druhý odsek ZFEÚ)
(pozri bod 71)
Právo Európskej únie – Hodnoty a ciele Únie – Hodnoty – Rešpektovanie zásady právneho štátu – Pôsobnosť – Účinné súdne preskúmanie – Právo na účinný prostriedok nápravy – Žaloba o náhradu škody – Posúdenie z hľadiska celkového systému súdnej ochrany jednotlivcov
(Článok 2 ZEÚ; článok 256 ods. 1, článok 268 a článok 340 druhý a tretí odsek ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 72 – 75)
Právo Európskej únie – Zásady – Právo na účinnú súdnu ochranu – Dôkazné bremeno a vykonávanie dôkazov – Práva, ktoré jednotlivcom priznáva právo Únie – Povinnosť Všeobecného súdu neohroziť účinnosť súdnej ochrany – Rešpektovanie zásad rovnosti zbraní a kontradiktórnosti – Povinnosť zabezpečiť plné rešpektovanie práva na účinný prostriedok nápravy
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 77, 78)
Súdne konanie – Vykonanie dôkazných prostriedkov – Žiadosť o predloženie dokumentov – Voľná úvaha súdu Únie – Obmedzenia – Povinnosť zabezpečiť plné rešpektovanie požiadaviek vyplývajúcich z práva na účinný prostriedok nápravy – Pôsobnosť – Pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov, ktoré neumožňujú zaručiť účinnú súdnu ochranu – Povinnosť súdu Únie doplniť dostupné informácie
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, články 88, 89 a 91)
(pozri body 79, 80 – 83)
Odvolanie – Odvolacie dôvody – Preskúmanie odmietnutia Všeobecného súdu vykonať dôkazné prostriedky zo strany Súdneho dvora – Preskúmanie posúdenia Všeobecného súdu týkajúceho sa potreby doplniť informácie zo strany Súdneho dvora – Údajné obete operácie okamžitého núteného návratu – Posúdenie existencie presvedčivých dôkazov namiesto dôkazu prima facie Všeobecným súdom – Nesprávne právne posúdenie – Zrušenie napadnutého uznesenia
(Článok 256 ZFEÚ)
(pozri body 104 – 106, 110 – 112)
Odvolanie – Odvolacie dôvody – Preskúmanie odmietnutia Všeobecného súdu vykonať dôkazné prostriedky zo strany Súdneho dvora – Preskúmanie posúdenia Všeobecného súdu týkajúceho sa potreby doplniť informácie zo strany Súdneho dvora – Dôkazy – Dôkazná hodnota – Dôkazy postačujúce na poskytnutie dôkazu prima facie – Posúdenie súdom Únie – Rešpektovanie zásady voľného hodnotenia dôkazov – Svedecká výpoveď žalobcu odmietnutá z dôvodu, že má malú dôkaznú hodnotu – Nezohľadnenie všetkých predložených dôkazov – Nesprávne právne posúdenie
(Článok 256 ZFEÚ)
(pozri body 115 – 117, 119, 123, 152)
Odvolanie – Odvolacie dôvody – Preskúmanie odmietnutia Všeobecného súdu vykonať dôkazné prostriedky zo strany Súdneho dvora – Preskúmanie posúdenia Všeobecného súdu týkajúceho sa potreby doplniť informácie zo strany Súdneho dvora – Dôkazy – Dôkazy postačujúce na poskytnutie dôkazu prima facie – Odmietnutie súdu Únie pokračovať v konaní a prešetriť vec, ktorá mu bola predložená, pred rozhodnutím o nej – Porušenie článku 47 Charty základných práv – Nesprávne právne posúdenie
(Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 130 – 132, 147, 148, 150)
Zhrnutie
Veľká komora Súdneho dvora vyhovela odvolaniu, ktoré podal Alaa Hamoudi, sýrsky štátny príslušník (ďalej len „odvolateľ“), proti uzneseniu Všeobecného súdu z 13. decembra 2023 (
1
), a vzhľadom na povinnosť zabezpečiť účinnú súdnu ochranu spresnila uplatniteľný dôkazný štandard a povinnosti prešetriť vec, ktoré má Všeobecný súd, keď utečenec tvrdí, že bol obeťou operácie okamžitého núteného návratu, na ktorej sa údajne podieľala Európska agentúra pre pohraničnú a pobrežnú stráž (Frontex), a z tohto dôvodu podá žalobu o náhradu škody proti tejto agentúre.
Všeobecný súd napadnutým uznesením zamietol žalobu odvolateľa (
2
), ktorou sa odvolateľ domáhal náhrady škody, ktorá mu údajne vznikla v dôsledku toho, že Frontex porušila určité práva zakotvené v Charte základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) (
3
), ako aj určité povinnosti, ktoré tejto agentúre vyplývajú z nariadenia 2019/1896 (
4
). K tomuto porušeniu údajne došlo v rámci operácií agentúry Frontex v Egejskom mori a konkrétnejšie pri údajnej operácii vrátenia z územia Únie do Turecka uskutočnenej gréckymi orgánmi (ďalej len „operácia okamžitého núteného návratu“). Pri tejto operácii odvolateľ spolu s ďalšími osobami, ktoré utiekli zo svojej krajiny pôvodu, ktorá je treťou krajinou, bol údajne vrátený na more len niekoľko hodín po svojom príchode na grécky ostrov bez toho, aby mal možnosť podať žiadosť o medzinárodnú ochranu.
Počas prvostupňového konania odvolateľ s cieľom preukázať, že bol prítomný pri tejto operácii, poukázal na viaceré dôkazy, a to na svoju vlastnú svedeckú výpoveď, na článok zverejnený na internetovom portáli a dve videá, ktoré sú súčasťou tohto článku, ako aj na štyri fotografie. Navyše viackrát navrhol, aby Všeobecný súd prijal opatrenia na zabezpečenie priebehu konania alebo nariadil dokazovanie, najmä s cieľom dosiahnuť, aby Frontex predložila určité dokumenty, ktoré mala k dispozícii a ktoré mohli podporiť žalobu odvolateľa.
Všeobecný súd konštatoval, že dôkazy predložené odvolateľom sú nedostatočné na to, aby sa presvedčivo preukázalo, že odvolateľ bol prítomný pri operácii okamžitého núteného návratu, a teda že skutočne vznikla uvádzaná škoda, a zamietol žalobu z dôvodu, že je zjavne bez právneho základu.
Na podporu svojho odvolania odvolateľ najmä uviedol, že Všeobecný súd porušil zásady upravujúce dôkazné bremeno tým, že uložil požiadavky týkajúce sa dôkazného bremena, ktoré je ťažké alebo dokonca nemožné splniť v rámci operácií okamžitého núteného návratu.
Konkrétnejšie uviedol, že Všeobecný súd sa dopustil viacnásobného nesprávneho právneho posúdenia tým, že nezohľadnil potrebu upraviť dôkazné bremeno a nerozhodol o návrhu odvolateľa na uloženie povinnosti agentúre Frontex predložiť určité dokumenty vzhľadom na konkrétne okolnosti jeho žaloby o určenie mimozmluvnej zodpovednosti agentúry Frontex za škodu, ktorá mu údajne vznikla z dôvodu údajných porušení nariadenia 2019/1896 a Charty v dôsledku jeho údajného okamžitého núteného návratu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor vo svojom rozsudku najmä overil, či si Všeobecný súd nesplnil svoju povinnosť upraviť pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov na účely zabezpečenia účinnej súdnej ochrany odvolateľa.
Súdny dvor na úvod predovšetkým pripomenul, že hoci Frontex a vnútroštátne orgány zodpovedné za riadenie hraníc nesú spoločnú zodpovednosť za integrované riadenie vonkajších hraníc Únie, Frontex v plnej miere zodpovedá za každé rozhodnutie, ktoré prijme, a za každú činnosť, za ktorú je výlučne zodpovedná podľa nariadenia 2019/1896. V oblasti mimozmluvnej zodpovednosti článok 97 ods. 4 tohto nariadenia a článok 340 druhý odsek ZFEÚ, ktorý konkretizuje, stanovujú, že Frontex nahradí všetky škody spôsobené jej orgánmi alebo jej zamestnancami pri výkone ich povinností, a to v súlade so všeobecnými zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov.
Súdny dvor zdôraznil, že podľa judikatúry je vznik mimozmluvnej zodpovednosti Únie v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ podmienený súčasným splnením niekoľkých podmienok, najmä podmienky týkajúcej sa skutočnej povahy škody, ktorá vyžaduje, aby škoda, ktorej náhrada sa žiada, bola skutočná a určitá. Pokiaľ jedna z týchto podmienok nie je splnená, žalobu treba zamietnuť v celom rozsahu.
Súdny dvor sa následne zaoberal pravidlami týkajúcimi sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov v súvislosti so vznikom mimozmluvnej zodpovednosti Únie. Pripomenul, že v zásade prináleží účastníkovi konania, ktorý sa dovoláva vzniku tejto zodpovednosti, aby preukázal, že podmienky vzniku tejto zodpovednosti sú splnené. Tento účastník konania je teda najmä povinný preukázať existenciu a rozsah škody, ktorú namieta. Na tento účel môže predkladať dôkazy akejkoľvek povahy na základe zásady slobodného predkladania dôkazov.
Pri výkone právomoci rozhodovať spory týkajúce sa náhrady škody podľa článku 340 druhého odseku ZFEÚ priznanej Všeobecnému súdu a Súdnemu dvoru (
5
) však musia súdy Únie zaručiť účinnú súdnu ochranu jednotlivcov.
Žaloba o náhradu škody sa má totiž posudzovať z hľadiska celkového systému súdnej ochrany jednotlivcov zavedeného Zmluvami a táto žaloba prispieva k účinnosti tejto ochrany. Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že zásada účinnej súdnej ochrany vyplýva tak z článku 2 ZEÚ, ako aj z článku 47 Charty a že uplatňovanie pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov nemôže ohroziť účinnosť súdnej ochrany práv, ktoré jednotlivcom priznáva právo Únie. Všeobecný súd teda nemôže uložiť dôkazné bremeno, ktoré je príliš ťažké, ak nie je nemožné uniesť, alebo spochybniť zásadu rovnosti zbraní, ale musí zabezpečiť plné rešpektovanie práva na účinný prostriedok nápravy tým, že zohľadní konkrétne okolnosti veci, ktorú prejednáva, a v prípade potreby upraví pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov.
Súdny dvor napokon pripomenul, že Všeobecnému súdu boli zverené právomoci na účely prípravy vecí, ktoré mu boli predložené, a ich prešetrenia, čo mu dovoľuje najmä prijať opatrenia na zabezpečenie priebehu konania a vykonať dôkazné prostriedky. Všeobecný súd teda môže účastníkov konania požiadať, aby predložili všetky dokumenty alebo všetky listiny týkajúce sa veci a poskytli všetky informácie alebo všetky údaje, ktoré považuje za potrebné.
Hoci Všeobecnému súdu prináleží rozhodnúť o potrebe uplatnenia týchto právomocí, musí sa zabezpečiť úplný súlad s požiadavkami vyplývajúcimi z článku 47 Charty. Preto vo výnimočných prípadoch, keď uplatnenie pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov neumožňuje zaručiť účinnú súdnu ochranu žalobcu, Všeobecný súd musí využiť tieto právomoci na doplnenie informácií, ktoré má k dispozícii vo veci, ktorú prejednáva, pokiaľ mu žalobca predložil aspoň minimum dôkazov potvrdzujúcich užitočnosť tohto postupu. Všeobecný súd teda nemôže jednoducho zamietnuť tvrdenia žalobcu pre nedostatok dôkazov, keď práve tento súd má právomoc najmä tým, že vyhovie návrhu žalobcu na vykonanie dôkazných prostriedkov, ako je predloženie dokumentov, odstrániť prípadnú neistotu o správnosti týchto tvrdení.
Súdny dvor poukázal na to, že v konaní o odvolaní, ktorým sa spochybňuje uplatnenie pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov Všeobecným súdom, mu prináleží overiť, či si Všeobecný súd splnil povinnosti v úplnom súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z článku 47 Charty.
V tejto súvislosti Súdny dvor v prvom rade poznamenal, že operácia okamžitého núteného návratu, o akú ide vo veci, ktorá je predmetom odvolacieho konania, sa vyznačuje značnou zraniteľnosťou osôb, voči ktorým sa vykonáva, a absenciou identifikácie a individualizovaného zaobchádzania s týmito osobami zo strany orgánov. Okrem toho sa tieto osoby v čase skutkových okolností nachádzajú v situácii, ktorá im veľmi sťažuje získanie dôkazov na účely preukázania takýchto skutočností, či dokonca vylučuje akúkoľvek možnosť získať ich. Naopak, Frontex vzhľadom na svoje úlohy stanovené v nariadení 2019/1896 v zásade môže mať informácie, ktoré sú relevantné na účely preukázania existencie okamžitého núteného návratu.
Najmä vzhľadom na tieto osobitosti nemožno od osôb, ako je odvolateľ, požadovať, aby predložili presvedčivé dôkazy o tom, že k tejto operácii došlo a že boli počas nej prítomné. Neexistencia úpravy dôkazného bremena by totiž mohla brániť všetkým súdnym konaniam začatým obeťami operácie okamžitého núteného návratu proti agentúre Frontex z dôvodu údajne protiprávnych konaní, ktorých sa dopustila táto agentúra, v dôsledku čoho by Frontex získala faktickú imunitu, a tak by bola ohrozená účinná ochrana základných práv týchto obetí. Plné rešpektovanie práva na účinný prostriedok nápravy, ktoré je zaručené v článku 47 Charty, ako aj v EDĽP, ako ho vykladá Európsky súd pre ľudské práva, vyžaduje, aby postačovalo, ak tieto osoby predložia dôkaz prima facie o tom, že táto operácia, na ktorej sa agentúra Frontex zúčastnila, sa uskutočnila a že boli počas nej prítomné. Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že konštatoval, že je potrebné posúdiť, či odvolateľ predložil presvedčivé dôkazy o tejto prítomnosti. Toto nesprávne právne posúdenie nevyhnutne ovplyvnilo jeho posúdenie týkajúce sa dôkazov predložených odvolateľom, keďže toto posúdenie bolo vykonané s ohľadom na príliš vysoký dôkazný štandard, v rozpore s plným rešpektovaním práva na účinný prostriedok nápravy.
V druhom rade Súdny dvor na základe konštatovaní Všeobecného súdu preskúmal, či odvolateľ predložil taký dôkaz prima facie. Pripomenul, že dôsledkom zásady slobodného predkladania dôkazov je zásada voľného hodnotenia dôkazov, podľa ktorej jediným relevantným kritériom pre posúdenie dôkaznej hodnoty riadne predložených dôkazov je ich dôveryhodnosť.
Pokiaľ ide najmä o posúdenie dôkaznej hodnoty písomnej svedeckej výpovede odvolateľa, Súdny dvor konštatoval, že toto posúdenie vyžaduje, aby sa overila dôveryhodnosť a vierohodnosť informácií, ktoré sú v nej uvedené. Svedeckú výpoveď žalobcu najmä nemožno odmietnuť z dôvodu, že má malú dôkaznú hodnotu, bez zohľadnenia všetkých dôkazov predložených v konkrétnom prípade. Konštatovanie, aké uviedol Všeobecný súd, že svedecká výpoveď samotného žalobcu má vo všeobecnosti malú dôkaznú hodnotu, teda predstavuje nesprávne právne posúdenie. Okrem toho z konštatovaní Všeobecného súdu vyplýva, že písomná svedecká výpoveď odvolateľa bola dostatočne podrobná, konkrétna a konzistentná na to, aby predstavovala dôkaz prima facie o tom, že odvolateľ bol skutočne obeťou operácie okamžitého núteného návratu, čo navyše potvrdzujú iné dôkazy predložené odvolateľom, najmä článok na internetovom portáli, ktoré tak tvoria súbor zhodujúcich sa dôkazov.
V treťom rade Súdny dvor poukázal na to, že ak odvolateľ predloží dôkaz prima facie o tom, že sa stal obeťou okamžitého núteného návratu, a vytýka agentúre Frontex, že sa podieľala na tomto okamžitom nútenom návrate, Všeobecný súd je povinný pokračovať v konaní a prešetriť vec, ktorá mu bola predložená, s cieľom posúdiť na základe všetkých informácií, ktoré má k dispozícii, pravdivosť tejto okolnosti. Ak sa dospeje k záveru, že tento dôkaz prima facie nebol vyvrátený počas výsluchu odvolateľa ani dôkazmi a tvrdeniami, ktoré uviedli ostatní účastníci konania vo svojich podaniach, alebo dokonca inými prípadnými dôkazmi získanými v priebehu prešetrovania veci Všeobecným súdom, táto okolnosť sa musí považovať za preukázanú.
Všeobecný súd bol najmä v prejednávanom prípade povinný prijať opatrenia na zabezpečenie priebehu konania alebo nariadiť dokazovanie s cieľom získať od agentúry Frontex všetky relevantné informácie, ktoré mala k dispozícii, aby objasnil skutkové okolnosti predmetnej operácie okamžitého núteného návratu a aby mohol mať dostatok informácií na posúdenie dôvodnosti žaloby odvolateľa a zaručil účinnú súdnu ochranu jeho práv. Všeobecný súd sa teda tým, že zamietol návrhy odvolateľa v tomto zmysle, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
Vzhľadom na vyššie uvedené Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie a vrátil vec Všeobecnému súdu.
(
1
)	Uznesenie z 13. decembra 2023, Hamoudi/Frontex (T‑136/22, EU:T:2023:821, ďalej len „napadnuté uznesenie“).
(
2
)	Táto žaloba bola založená na článku 268 ZFEÚ, podľa ktorého „Súdny dvor Európskej únie má právomoc rozhodovať spory o náhrade škody podľa článku 340 druhého a tretieho odseku“, a na článku 340 ZFEÚ, v ktorého druhom odseku sa uvádza, že „v prípade nezmluvnej zodpovednosti Únia, v súlade so zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov, napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií“.
(
3
)	Články 1, 2, 3, 4, 6, 18, 19 a 21.
(
4
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1896 z 13. novembra 2019 o európskej pohraničnej a pobrežnej stráži a zrušení nariadení (EÚ) č. 1052/2013 a (EÚ) 2016/1624 (Ú. v. EÚ L 295, 2019, s. 1). Údajné porušenie sa týka najmä článku 46 ods. 4 a 5 tohto nariadenia.
(
5
)	Článok 268 ZFEÚ v spojení s článkom 256 ods. 1 ZFEÚ.