62019CJ0092
DOMSTOLENS DOM (sjunde avdelningen)
den 17 september 2020 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Miljö – Främjande av kraftvärme – Nationell lagstiftning som föreskriver ett stödarrangemang – Stödarrangemang till förmån för kraftvärmeanläggningar som inte är högeffektiva förlängt till efter den 31 december 2010”
I mål C‑92/19,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien) genom beslut av den 11 oktober 2018, som inkom till domstolen den 5 februari 2019, i målet
Burgo Group SpA
mot
Gestore dei Servizi Energetici SpA ‐ GSE,
ytterligare deltagare i rättegången:
Ministero dello Sviluppo economico,
Autorità per l’Energia elettrica e il Gas,
meddelar
DOMSTOLEN (sjunde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P.G. Xuereb samt domarna T. von Danwitz och A. Kumin (referent),
generaladvokat: G. Hogan,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Burgo Group SpA, genom R. Montanaro, L.G. Ferrua Magliani och E. Assuntini, avvocati,
–
Gestore dei Servizi Energetici SpA ‐ GSE, genom A. Police, A. Pugliese och P.R. Molea, avvocati,
–
Italiens regering, genom G. Palmieri, i egenskap av ombud, biträdd av G. Palatiello, avvocato dello Stato,
–
Europeiska kommissionen, genom G. Gattinara, D. Recchia, K. Talabér-Ritz och Y.G. Marinova, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 12.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/8/EG av den 11 februari 2004 om främjande av kraftvärme på grundval av efterfrågan på nyttiggjord värme på den inre marknaden för energi och om ändring av direktiv 92/42/EEG (EUT L 52, 2004, s. 50), av artikel 107.1 FEUF samt av principerna om likabehandling och icke-diskriminering.
2
Begäran har framställts i mål mellan Burgo Group SpA och Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE (bolag för drift av energisektorn, Italien) angående det sistnämndas beslut att inte bevilja Burgo Group ett stödsystem som bland annat medför befrielse från förvärv av ”gröna certifikat”.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3
Direktiv 2004/8 antogs enligt Europeiska unionens miljöpolitik med stöd av artikel 175.1 EG.
4
I skälen 1, 2, 11, 15, 16, 24, 26 och 32 i direktivet anges följande:
”(1)
Möjligheterna att använda kraftvärme för att spara energi är inte tillräckligt utnyttjade i gemenskapen för närvarande. Främjande av högeffektiv kraftvärme på grundval av efterfrågan på nyttiggjord värme är en prioritering för gemenskapen eftersom nyttan med kraftvärme kan bli avsevärd med tanke på besparingar av primärenergi, undvikande av överföringsförluster och minskning av utsläpp, framför allt av växthusgaser. Dessutom kan en effektiv energianvändning genom kraftvärme bidra på ett positivt sätt till försörjningstryggheten och till Europeiska unionens och medlemsstaternas konkurrenssituation. Därför är det nödvändigt att vidta åtgärder för att se till att möjligheterna utnyttjas bättre inom ramen för den inre marknaden för energi.
(2)
I Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG [av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 96/92/EG – Uttalanden om verksamheter som rör nedläggning och avfallshantering (EUT L 176, 2003, s. 37)] fastställs gemensamma regler för produktion, överföring, distribution och leverans av el inom den inre marknaden för el. I detta sammanhang bidrar utvecklingen av kraftvärme till att öka konkurrensen, även med hänsyn till nya marknadsaktörer.
…
(11)
Högeffektiv kraftvärme definieras i detta direktiv genom de energibesparingar som uppnås genom kombinerad produktion av värme och el, i förhållande till separat produktion. För att kraftvärmeproduktionen skall kunna betecknas som ”högeffektiv” bör energibesparingarna vara mer än 10 [procent]. För att energibesparingarna skall bli så stora som möjligt och för att undvika att de går förlorade bör största möjliga uppmärksamhet riktas mot driftsvillkoren för kraftvärmepannor.
…
(15)
Det allmänna syftet med detta direktiv bör vara att fastställa en harmoniserad metod för beräkning av kraftvärmeproducerad el och nödvändiga riktlinjer för dess genomförande, med beaktande av metoder som för närvarande utarbetas av de europeiska standardiseringsorganisationerna. Beräkningsmetoden bör gå att anpassa beroende på den tekniska utvecklingen. Tillämpningen av beräkningarna i bilagorna II och III på mikrokraftvärmepannor kan i enlighet med proportionalitetsprincipen baseras på värden från ett typgodkännandeförfarande som godkänts av ett behörigt oberoende organ.
(16)
De definitioner av kraftvärme och högeffektiv kraftvärme som används i detta direktiv påverkar inte användningen av de definitioner i nationell lagstiftning som används för andra syften än de som fastställs i detta direktiv. …
…
(24)
Offentligt stöd bör vara förenligt med bestämmelserna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön, inbegripet när det gäller icke-kumulation av stöd. Enligt dessa riktlinjer kan för närvarande vissa typer av offentligt stöd tillåtas om det kan påvisas att stödåtgärderna gynnar miljön därför att verkningsgraden är ovanligt hög, därför att energiåtgången kan minska eller därför att tillverkningsprocessen påverkar miljön mindre. Sådant stöd kommer i vissa fall att vara nödvändigt för att kraftvärmepotentialen skall kunna utnyttjas ytterligare, i synnerhet med tanke på behovet av att internalisera de externa kostnaderna.
…
(26)
Medlemsstaterna har olika stödmekanismer för kraftvärme på nationell nivå, till exempel. investeringsstöd, skattebefrielse eller skattereduktion, gröna certifikat och system med direkt prisstöd. Ett viktigt medel att uppnå detta direktivs mål är att garantera att dessa mekanismer fungerar väl till dess att ett harmoniserat rättsligt ramverk på gemenskapsnivå blir operativt, för att bibehålla investerarnas förtroende. Kommissionen har för avsikt att övervaka situationen och rapportera om de erfarenheter som gjorts vid tillämpningen av nationella stödsystem.
…
(32)
I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 5 [EG] bör allmänna principer om en ram för främjande av kraftvärme på den inre marknaden för energi fastställas på gemenskapsnivå, men detaljerna kring genomförandet bör utformas av medlemsstaterna så att varje medlemsstat kan välja det system som är lämpligast. Detta direktiv begränsar sig till de minimiåtgärder som krävs för att uppnå dessa mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta syfte.”
5
Enligt artikel 1 är syftet med detta direktiv ”att öka energieffektiviteten och förbättra försörjningstryggheten genom att skapa en ram för främjande och utveckling av högeffektiv kraftvärme på grundval av efterfrågan på nyttiggjord värme och primärenergibesparingar på den inre marknaden för energi med hänsyn till särskilda nationella omständigheter, i synnerhet klimatförhållanden och ekonomiska villkor”.
6
I artikel 2 i direktiv 2004/8 föreskrivs att direktivet ”skall tillämpas på framställning av kraftvärme enligt definitionen i artikel 3 och kraftvärmeteknik som förtecknas i bilaga I”.
7
I direktivets artikel 3, som har rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”I detta direktiv avses med
a)
kraftvärme: samtidig framställning i en och samma process av värmeenergi och elenergi och/eller mekanisk energi,
…
i)
högeffektiv kraftvärme: kraftvärme som uppfyller kriterierna i bilaga III,
…”
8
Artikel 7 i det direktivet har rubriken ”Stödarrangemang”. I artikel 7.1 föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall se till att stödet till kraftvärme – befintliga och framtida kraftvärmepannor – grundas på efterfrågan på nyttiggjord värme och primärenergibesparingar, mot bakgrund av de möjligheter som finns att minska efterfrågan på energi genom andra ekonomiskt genomförbara eller miljövänliga åtgärder, liksom andra energieffektivitetsåtgärder.”
9
Artikel 12 i direktiv 2004/8 har rubriken ”Alternativa beräkningar”. I artikel 12.3 föreskrivs följande:
”Fram till slutet av 2010 får medlemsstaterna med hjälp av en annan metod bestämma att kraftvärme är högeffektiv kraftvärme utan att kontrollera att kraftvärmeproduktionen uppfyller kriterierna i bilaga III a, om det på nationell nivå visas att kraftvärmeproduktion som har identifierats med hjälp av en annan beräkningsmetod i genomsnitt uppfyller kriterierna i bilaga III a. …”
10
I bilaga III till detta direktiv, som har rubriken ”Metod för att fastställa kraftvärmeprocessens effektivitet”, anges i punkt a att högeffektiv kraftvärmeproduktion vid tillämpning av detta direktiv ska uppfylla olika kriterier, bland annat att ”[k]raftvärmeproduktionen i kraftvärmepannor skall innebära besparingar beräknade enligt led b av primärenergi på minst 10 [procent] jämfört med referensvärdena för separat produktion av värme och el”.
Italiensk rätt
Lagstiftningsdekret nr 79/1999
11
I decreto legislativo n. 79 – Attuazione della direttiva 96/92/CE recante norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica (lagstiftningsdekret nr 79 om införlivande av direktiv 96/92/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el) av den 16 mars 1999 (GURI nr 75 av den 31 mars 1999), i den lydelse som var tillämplig vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 79/1999), föreskrivs följande i artikel 2.8:
”Kraftvärme är kombinerad produktion av el och värme på de villkor som fastställs av [Autorità per l’Energia elettrica e il Gas (Elenergi- och gasmyndigheten, Italien) (nedan kallad AEEG), vilket säkerställer en betydande energibesparing jämfört med separat produktion.”
12
Artikel 3.3 i nämnda lagstiftningsdekret har följande lydelse:
”[AEEG] ska fastställa de villkor som ska säkerställa att alla nätanvändare får tillgång till nätet på samma villkor, och att transporttjänsten och inmatningsordningstjänsten är opartiska och neutrala. Vid utövandet av denna befogenhet ska AEEG eftersträva målet att så effektivt som möjligt använda den el som producerats eller, under alla omständigheter, tillförs det nationella elnätet, med iakttagande av de tekniska kraven avseende detta. AEEG ska dessutom föreskriva en skyldighet att i första hand använda el producerad från förnybara energikällor och kraftvärme.”
13
Artikel 11 i nämnda lagstiftningsdekret har följande lydelse:
”1.   För att stödja användningen av förnybar energi, energibesparingar, minskning av utsläpp av kolanhydrid och användning av nationella energiresurser från och med år 2001 är importörer och enheter med ansvar för anläggningar som varje år importerar eller producerar el från icke-förnybara energikällor skyldiga att under följande år till det nationella nätet överföra en kvot av grön el från anläggningar som tagits i bruk eller som har ökat sin produktion inom gränserna för den ytterligare produktionskapaciteten efter det att detta dekret trätt i kraft.
2.   Den skyldighet som föreskrivs i punkt 1 gäller import och produktion av elektrisk energi, dock inte kraftvärme, kraftverkets egen förbrukning och export med mer än 100 GWh; den kvot som avses i punkt 1 fastställs ursprungligen till två procent av denna energi som överstiger 100 GWh.
3.   Samma enheter kan även fullgöra denna skyldighet genom att helt eller delvis förvärva motsvarande kvot eller därmed sammanhängande rättigheter från andra producenter, under förutsättning att energi från förnybara energikällor tillförs det nationella elnätet, eller från den systemansvarige för det nationella överföringssystemet. …
4.   Den systemansvarige för det nationella överföringssystemet ska säkerställa prioriteringen av el producerad i anläggningar som i storleksordning använder förnyelsebara energikällor, kraftvärmesystem, på grundval av de särskilda kriterier som fastställs av [AEEG], och nationella primära bränslekällor, varvid de sistnämnda inte får överstiga 15 procent av den primära energi som behövs för att producera förbrukad elenergi.
…”
14
Det framgår av beslutet om hänskjutande att den stödordning som föreskrivs i artikel 11.1–11.4 i lagstiftningsdekret nr 79/1999 har upphävts från och med den 1 januari 2016 för andra kraftvärmeanläggningar än högeffektiva sådana, genom artikel 25 i decreto legislativo n. 28 – Attuazione della direttiva 2009/28/CE sulla promozione dell’uso dell’energia da fonti rinnovabili, recante modifica e successiva abrogazione delle direttive 2001/77/CE e 2003/30/CE (lagstiftningsdekret nr 28 om införlivande av direktiv 2009/28/EG om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG av den 3 mars 2011 (ordinarie tillägg till GURI no 71, av den 28 mars 2011).
15
Den hänskjutande domstolen har för övrigt preciserat att decreto legislativo n. 102 – Attuazione della direttiva 2012/27/UE sull’efficienza energetica, che modifica le direttive 2009/125/CE e 2010/30/UE e abroga le direttive 2004/8/CE e 2006/32/CE (lagstiftningsdekret nr 102 om införlivande av direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet, om ändring av direktiven 2009/125/EG och 2010/30/EU samt om upphävande av direktiven 2004/8/EG och 2006/32/EG) av den 4 juli 2014 (GURI nr 165 av den 18 juli 2014), har skjutit fram datumet för avskaffandet av stödmekanismen till den 19 juli 2014.
AEEG:s beslut nr 42/02
16
Med tillämpning av artikel 2.8 i lagstiftningsdekret nr 79/1999 fastställde AEEG, genom beslut nr 42/02 av den 19 mars 2002, minimikraven för att en anläggning för elproduktion ska kunna klassificeras som en ”kraftvärmeanläggning”.
Lagstiftningsdekret nr 20/2007
17
I artikel 3.1 i decreto legislativo n. 20 – Attuazione della direttiva 2004/8/CE sulla promozione della cogenerazione basata su una domanda di calore utile nel mercato interno dell’energia, nonché modifica alla direttiva 92/42/CEE (lagstiftningsdekret nr 20 om införlivande av direktiv 2004/8) av den 8 februari 2007 (GURI nr 54 av den 6 mars 2007), i den lydelse som var tillämplig vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 20/2007), föreskrivs följande:
”Fram till och med den 31 december 2010, och utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2, ska kraftvärme betraktas som högeffektiv kraftvärme när den motsvarar definitionen i artikel 2.8 i lagstiftningsdekret [nr 79/1999].”
18
I artikel 6.1 i lagstiftningsdekret nr 20/2007 föreskrivs följande:
”För att säkerställa att stödet till kraftvärme grundar sig på efterfrågan på nyttiggjord värme och samtidigt på primärenergibesparingar ska högeffektiv kraftvärme omfattas av bestämmelserna i artiklarna 3.3, 4.2, 11.2 och 11.4 i lagstiftningsdekret [nr 79/1999]. Högeffektiv kraftvärme åtnjuter de fördelar som följer av tillämpningen av åtgärderna för genomförande av artikel 9.1 i lagstiftningsdekret [nr 79/1999] och artikel 16.4 i lagstiftningsdekret nr 164 av den 23 maj 2000.”
19
Det framgår av beslutet om hänskjutande att bilaga III till direktiv 2004/8 har införlivats med den italienska rättsordningen genom bilaga III till lagstiftningsdekret nr 20/2007.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
20
Burgo Group äger ett stort antal kraftvärmeanläggningar i Italien, vilka samtidigt producerar el och nyttiggjord värme. Bolaget ansökte om att GSE skulle befria det från skyldigheten enligt nationell rätt att för åren 2011, 2012 och 2013 köpa gröna certifikat för sina kraftvärmeanläggningar.
21
Det framgår av beslutet om hänskjutande att dessa anläggningar hade beviljats ett sådant undantag fram till den 31 december 2010, i enlighet med AEEG:s beslut nr 42/02.
22
Samtliga ansökningar från Burgo Group om dispens från skyldigheten att köpa gröna certifikat för åren 2011, 2012 och 2013 avslogs av GSE. Motiveringen för dessa avslagsbeslut var att det i gällande nationell lagstiftning, nämligen lagstiftningsdekret nr 20/2007, varigenom direktiv 2004/8 införlivats med nationell rätt, föreskrivs att från och med den 1 januari 2011 är det endast kraftvärmeanläggningar som uppfyller kriterierna i bilaga III till det dekretet, genom vilken bilaga III till detta direktiv införlivats, som kan komma i åtnjutande av de fördelar som föreskrivs i nationell lagstiftning, bland annat dispens från att köpa gröna certifikat. Burgo Groups kraftvärmeanläggningar uppfyller emellertid inte dessa kriterier, eftersom de inte har de egenskaper som erfordras för att anses utgöra högeffektiva anläggningar.
23
Burgo Group överklagade dessa avslagsbeslut vid Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio, Italien). Bolagets överklaganden ogillades genom domar som meddelades under år 2015.
24
Den hänskjutande domstolen har preciserat att Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio) i dessa avgöranden i huvudsak fann, för det första, att enligt artikel 12.3 i direktiv 2004/8 och i enlighet med den nationella bestämmelsen om införlivande av denna bestämmelse, så var det från och med den 1 januari 2011 endast högeffektiva kraftvärmeanläggningar som var eller blivit förenliga med kriterierna för energieffektivitet i bilaga III till det direktivet som kunde komma i åtnjutande av de fördelar som föreskrivs i nationell rätt och, i synnerhet, undantag från skyldigheten att köpa gröna certifikat. Den hänskjutande domstolen har, för det andra, påpekat att domstolen i första instans ansett att det även framgick av denna artikel 12.3 och av den nationella bestämmelsen om införlivande av artikel 12.3 att medlemsstaterna fram till och med den 31 december 2010 hade möjlighet att fastställa en annan metod för att definiera högeffektiv kraftvärme, under förutsättning att det hade visats att denna metod i genomsnitt motsvarade kriterierna i denna bilaga III.
25
I AEEG:s beslut nr 42/02 föreskrivs således en sådan alternativ metod för definition av högeffektiv kraftvärme som, i enlighet med artikel 12.3 i direktiv 2004/8 och den nationella lagstiftning genom vilken denna artikel införlivas, kan tillämpas till och med den 31 december 2010. En motsatt tolkning skulle, för det första, innebära att den tidsgräns som anges i denna bestämmelse, det vill säga den 31 december 2010, fråntogs all betydelse; för det andra skulle räckvidden av kriterierna i bilaga III till det direktivet gå förlorad och för det tredje skulle den tekniska och ekonomiska ansträngningen hos dem som investerat för att anpassa kraftvärmeanläggningarna för att göra dem förenliga med kriterierna för energieffektivitet som avses i denna bilaga visa sig ha varit onödig.
26
Burgo Group, som ansåg att Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio) hade gjort en felaktig tolkning och tillämpning av i synnerhet direktiv 2004/8, överklagade dessa domar till Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien).
27
Burgo Group har vid den hänskjutande domstolen bland annat gjort gällande att Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio) felaktigt underlät att beakta EU-domstolens dom av den 26 september 2013, IBV & Cie (C‑195/12, EU:C:2013:598), i vilken EU‑domstolen tillämpade det nationella stödsystem som var aktuellt i det målet inte bara på högeffektiva kraftvärmeanläggningar, utan även på samtliga kraftvärmeanläggningar. Enligt bolaget är det dessutom enligt nationell rätt möjligt att tillämpa förmåner och, i synnerhet, undantag från skyldigheten att köpa gröna certifikat, på bolag som driver kraftvärmeanläggningar som inte är högeffektiva, även efter december 2010. Artikel 11 i lagstiftningsdekret nr 79/1999, i vilken det särskilt föreskrivs ett undantag från skyldigheten att förvärva gröna certifikat för kraftvärmeanläggningar, upphävdes således först från och med den 19 juli 2014.
28
Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Utgör [direktiv 2004/8] (särskilt artikel 12) hinder för att tolka artiklarna 3 och 6 i lagstiftningsdekret nr 20/2007 så, att de gör det möjligt att tillerkänna de förmåner som föreskrivs i lagstiftningsdekret nr 79/1999[, i synnerhet de som avses i artikel 11 i detsamma och i AEEG:s beslut nr 42/02, vilket utgör genomförandet av den föregående bestämmelsen], även för kraftvärmeanläggningar som inte är högeffektiva, även efter den 31 december 2010?
2)
Utgör artikel 107 FEUF hinder för att tolka artiklarna 3 och 6 i lagstiftningsdekret nr 20/2007 på det sätt som anges i den första frågan, i den mån den bestämmelsen, enligt denna tolkning, skulle kunna medföra ”statligt stöd” och därmed vara oförenlig med principen om fri konkurrens?
3)
I samband med den första och den andra frågan och i beaktande av vad Burgo Group uttryckligen har framhållit, iakttas i nationella bestämmelser, enligt vilka erkännande av en stödordning för kraftvärmeanläggningar som inte är [högeffektiva] får bibehållas till och med den 31 december 2015, likhetsprincipen och icke-diskrimineringsprincipen i [unions]rätten? Italiensk rätt kan nämligen tolkas i den riktningen genom artikel 25.11 c.1 i lagstiftningsdekret nr 28/2011, enligt vilket de ovannämnda bestämmelserna i artikel 11 i lagstiftningsdekret nr 79/1999 upphävs från och med den 1 januari 2016 och nu från och med den 19 juli 2014 (enligt artikel 10.15 i lagstiftningsdekret nr 102/2014).”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
29
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 12.3 i direktiv 2004/8 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som gör det möjligt för kraftvärmeanläggningar som inte kännetecknas som högeffektiva anläggningar, i den mening som avses i detta direktiv, att även efter den 31 december 2010 fortsätta att omfattas av ett stödarrangemang för kraftvärme, enligt vilket de sålunda är undantagna bland annat från skyldigheten att köpa gröna certifikat.
30
Det ska påpekas att de stödarrangemang för kraftvärme som kan upprättas på nationell nivå inte regleras i artikel 12.3 i direktiv 2004/8, utan i artikel 7 i det direktivet.
31
EU-domstolen har tolkat artikel 7 i direktiv 2004/8 så, att dess tillämpningsområde inte är begränsat till enbart kraftvärmeanläggningar som är kännetecknade som högeffektiva anläggningar i den mening som avses i detta direktiv. Domstolen preciserade att unionslagstiftaren inte hade för avsikt att begränsa tillämpningsområdet till högeffektiva kraftvärmeanläggningar i den mening som avses i artikel 3 i) i det direktivet och påpekade att artikel 2 i samma direktiv, som avser, såsom framgår av dess rubrik, att definiera ”tillämpningsområdet” för direktivet, understryker att direktivet är tillämpligt på ”kraftvärme enligt definitionen i artikel 3” och att unionslagstiftaren har varit noga med att definiera begreppen kraftvärme och högeffektiv kraftvärme (se för ett liknande resonemang, dom av den 26 september 2013, IBV & Cie, C‑195/12, EU:C:2013:598, punkterna 36 och 37).
32
Tillämpningsområdet för artikel 7 i direktiv 2004/8 om nationella stödarrangemang är inte begränsat till endast ”högeffektiv” kraftvärme (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 september 2013, IBV & Cie, C‑195/12, EU:C:2013:598, punkt 38), och medlemsstaterna får, under de förhållanden som föreskrivs i den artikeln, föreskriva stödarrangemang till kraftvärmeanläggningar som inte är högeffektiva.
33
Artikel 12.3 i direktivet, som ger medlemsstaterna möjlighet att ”fram till slutet av år 2010” på grundval av sina egna kriterier definiera en ”kraftvärmeproduktion som högeffektiv kraftvärme”, är utan inverkan på tolkningen av ovannämnda artikel 7.
34
Även om det i artikel 12.3 i direktiv 2004/8 föreskrivs en möjlighet för medlemsstaterna att fram till den 31 december 2010 på vissa villkor fastställa att kraftvärme är högeffektiv kraftvärme enligt en annan beräkningsmetod än den som föreskrivs i punkt a i bilaga III till direktivet, påverkar den bestämmelsen inte medlemsstaternas möjlighet att föreskriva stödarrangemang för kraftvärme som inte är högeffektiv eller system med gemensamt stöd för dessa båda typer av kraftvärme.
35
Artikel 12.3 utgör således inte hinder för att medlemsstaterna, även efter den 31 december 2010, genomför stödmekanismer för kraftvärme, som exempelvis undantag från skyldigheten att köpa gröna certifikat, till förmån för kraftvärme som inte är högeffektiv.
36
Med beaktande av det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande: Artikel 12.3 i direktiv 2004/8 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en nationell lagstiftning som gör det möjligt för kraftvärmeanläggningar som inte kännetecknas som högeffektiva anläggningar, i den mening som avses i detta direktiv, att även efter den 31 december 2010 fortsätta att omfattas av ett stödarrangemang för kraftvärme, enligt vilket de sålunda är undantagna bland annat från skyldigheten att köpa gröna certifikat.
Den andra och den tredje frågan
37
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra och den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 107 FEUF samt principerna om likabehandling och icke-diskriminering utgör hinder för en nationell lagstiftning som gör det möjligt för kraftvärmeanläggningar som inte kännetecknas som högeffektiva anläggningar, i den mening som avses i detta direktiv, att även efter den 31 december 2010 fortsätta att omfattas av ett stödarrangemang för kraftvärme, enligt vilket de sålunda är undantagna från bland annat skyldigheten att köpa gröna certifikat.
38
För att EU-domstolen ska kunna ge en tolkning av unionsrätten som är användbar för den nationella domstolen, krävs det enligt artikel 94 c i domstolens rättegångsregler bland annat att begäran om förhandsavgörande ska innehålla en redogörelse för de skäl som lett den hänskjutande domstolen till att undra över tolkningen eller giltigheten av vissa unionsbestämmelser samt för det samband som den hänskjutande domstolen har funnit mellan unionsbestämmelserna och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det nationella målet.
39
Av EU-domstolens fasta praxis följer att det, inom ramen för det samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna som införts genom artikel 267 FEUF, uteslutande ankommer på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. Eftersom de frågor som ställts i förevarande mål avser tolkningen av unionsrätten, är EU-domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande (dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
40
Frågor om tolkningen av unionsrätten presumeras således vara relevanta. En tolkningsfråga från en nationell domstol kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet, om frågorna är hypotetiska eller om EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska och rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 27 och där angiven rättspraxis).
41
Vad gäller den andra och den tredje frågan uppfyller beslutet om hänskjutande emellertid inte de sakprövningsvillkor som anges i punkterna 38–40 i förevarande dom.
42
För det första är det nämligen inte möjligt att utifrån detta beslut förstå varför den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet är förenlig med artikel 107 FEUF. Sådana stödarrangemang skulle visserligen under vissa förutsättningar kunna utgöra statligt stöd i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse. I beslutet om hänskjutande preciseras emellertid inte villkoren för att tillämpa dessa stödarrangemang och i synnerhet inte vilka omständigheter som skulle kunna göra det möjligt att kvalificera dem som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 FEUF. Vidare har den hänskjutande domstolen inte preciserat varför EU-domstolens tolkning av artikel 107 FEUF är nödvändig för att avgöra det mål som är anhängigt vid den.
43
För det andra gör det beslutet det inte heller möjligt att förstå varför de unionsrättsliga principerna om likabehandling och icke-diskriminering skulle utgöra hinder för en nationell lagstiftning som gör det möjligt att fortsätta att tillämpa stödarrangemang för kraftvärme som inte är högeffektiv fram till den 31 december 2015. Den hänskjutande domstolen har nämligen inte redogjort för skälen till att den undrar över huruvida den aktuella lagstiftningen är förenlig med dessa principer, utan den har endast redogjort för de slutsatser som parterna i det nationella målet har dragit i detta avseende.
44
Eftersom EU-domstolen inte har tillgång till de uppgifter som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på den andra och den tredje frågan, kan dessa frågor inte tas upp till sakprövning.
Rättegångskostnader
45
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjunde avdelningen) följande:
Artikel 12.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/8/EG av den 11 februari 2004 om främjande av kraftvärme på grundval av efterfrågan på nyttiggjord värme på den inre marknaden för energi och om ändring av direktiv 92/42/EEG ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en nationell lagstiftning som gör det möjligt för kraftvärmeanläggningar som inte kännetecknas som högeffektiva anläggningar, i den mening som avses i detta direktiv, att även efter den 31 december 2010 fortsätta att omfattas av ett stödarrangemang för kraftvärme, enligt vilket de sålunda är undantagna från bland annat skyldigheten att köpa gröna certifikat.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.