62025TC0150
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JOSÉ MARTÍN Y PÉREZ DE NANCLARES
föredraget den 21 januari 2026 (
1
)
Mål T‑150/25
Zollamt Österreich
ytterligare deltagare i rättegången:
G GmbH
(begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike))
”Begäran om förhandsavgörande – Tullunion – Unionens tullkodex – Artikel 33 i förordning (EU) nr 952/2013 – Beslut om bindande klassificeringsbesked – Artikel 34.3–34.6 i förordning nr 952/2013 – Beslut om bindande klassificeringsbesked upphör att gälla, upphävs eller återkallas – Artikel 44.4 i förordning nr 952/2013 – Överklagande av ett beslut om bindande klassificeringsbesked – Rättelse – Retroaktiv verkan av ett domstolsbeslut”
I. Inledning
1.
Frågan om bestämmelsers långsiktiga effekter är ett klassiskt tema i den juridiska doktrinen. Sedan den romerska rätten gäller den allmänna principen att ”bestämmelser inte ska ha retroaktiv verkan”, (
2
) särskilt när det gäller bestämmelser som fastställer eller begränsar rättigheter. Detta är en av de väsentliga grunderna för kravet på att rättssäkerhet ska garanteras. Däremot är svaret på frågan om domstolsavgörandens verkningar i tiden inte lika kategoriskt, särskilt när det gäller beslut om upphävande av rättsakter.
2.
Detta är just huvudfrågan i förevarande mål, vilken aldrig har kommit upp tidigare. Denna fråga ger tribunalen möjlighet att undersöka verkningarna i tiden av ett avgörande som meddelats av en nationell rättslig myndighet, i enlighet med artikel 44 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (
3
) (nedan kallad unionens tullkodex), avseende ett beslut om bindande klassificeringsbesked.
3.
Ett bindande tulltaxebesked är ett dokument genom vilket Europeiska unionens medlemsstaters tullmyndigheter vid förfrågan informerar de ekonomiska aktörerna om det tulltaxenummer i tulltaxan (enligt tullnomenklaturen) under vilket en vara ska klassificeras när dessa aktörer ämnar importera eller exportera varan i fråga. Detta besked, som förutsätter en viss tolkning av Kombinerade tullnomenklaturen för varor, möjliggör för de ekonomiska aktörerna att förutse de tullavgifter (som de eventuellt är skyldiga att betala) samt att beräkna beloppet för exportbidragen (som de eventuellt kan erhålla inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken). (
4
)
4.
Införandet av detta förfarande hade till syfte att garantera de ekonomiska aktörerna en viss rättssäkerhet i deras verksamhet, men även att underlätta tullmyndigheternas arbete och uppnå en större enhetlighet i tillämpningen av unionens lagstiftning om tullar. (
5
)
5.
Det nationella målet rör en tvist mellan en ekonomisk aktör och Zollamt Österreich (Österrikes tullmyndighet) (nedan kallad tullmyndigheten), angående ett beslut om klassificeringsbesked. Parterna i det nationella målet är nämligen oense om klassificeringen av en vara som den ekonomiska aktören saluför.
6.
Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen, Österrike) biföll den ekonomiska aktörens ansökan och ändrade beslutet om klassificeringsbesked.
7.
Den hänskjutande domstolen, till vilken beslutet har överklagats, önskar få klarhet i huruvida Bundesfinanzgerichts (Federala skattedomstolen) avgörande har retroaktiv verkan.
II. Tillämpliga bestämmelser
A.
Unionsrätt
8.
I skäl 26 i unionens tullkodex föreskrivs att ”[f]ör att säkra en jämn avvägning mellan å ena sidan tullmyndigheternas behov av att säkerställa en korrekt tillämpning av tullagstiftningen, å andra sidan de ekonomiska aktörernas rätt till rättvis behandling, bör tullmyndigheterna få omfattande kontrollbefogenheter och de ekonomiska aktörerna få rätt att överklaga”.
9.
I artikel 33 i unionens tullkodex, som har rubriken ”Beslut som avser bindande besked”, föreskrivs i punkt 1 att ”[t]ullmyndigheterna ska på grundval av en ansökan fatta beslut som rör bindande klassificeringsbesked”.
10.
Artikel 34 i denna tullkodex, med rubriken ”Hantering av beslut som rör bindande besked”, har följande lydelse:
”1.   Ett beslut om bindande klassificeringsbesked ska upphöra att gälla innan den period som avses i artikel 33.3 löper ut om det inte längre är förenligt med lagstiftningen på grund av något av följande:
a)
antagandet av en ändring av de nomenklaturer som avses i artikel 56.2 a och b,
b)
antagandet av åtgärder enligt artikel 57.4,
med verkan från och med den dag då ändringen eller åtgärderna börjar tillämpas.
…
3.   Beslut om bindande klassificeringsbesked … ska inte upphöra att gälla med retroaktiv verkan.
4.   Med undantag från artikel 23.3 och artikel 27 ska beslut om bindande klassificeringsbesked … upphävas om de grundas på felaktiga eller ofullständiga uppgifter från de sökande.
5.   Beslut om bindande klassificeringsbesked … ska återkallas i enlighet med artikel 23.3 och artikel 28. Sådana beslut ska dock inte återkallas på ansökan av innehavaren av beslutet.
6.   Beslut om bindande klassificeringsbesked … får inte ändras.
…”
11.
I artikel 43 i denna tullkodex föreskrivs att ”[a]rtiklarna 44 och 45 ska inte tillämpas på överklaganden som inges i syfte att upphäva, återkalla eller ändra ett beslut rörande tillämpningen av tullagstiftningen som fattas av en rättslig myndighet eller av tullmyndigheter som agerar som rättsliga myndigheter”.
12.
Artikel 44 i unionens tullkodex, med rubriken ”Rätt att överklaga”, har följande lydelse:
”1.   Varje person ska ha rätt att överklaga beslut som fattats av tullmyndigheterna när det gäller tillämpningen av tullagstiftningen om beslutet eller sanktionen berör personen direkt och personligen.
…
2.   Rätten att överklaga får utövas i åtminstone två instanser:
a)
I första instans, vid tullmyndigheterna eller en rättslig myndighet eller ett annat organ som utsetts för det ändamålet …,
b)
I andra instans, vid ett högre oberoende organ, som kan vara en rättslig myndighet eller ett likvärdigt specialiserat organ …
…
4.   Medlemsstaterna ska se till att förfarandet för överklaganden gör det möjligt att skyndsamt bekräfta eller rätta till beslut som fattats av tullmyndigheterna.”
13.
I artikel 45 i denna tullkodex, med rubriken ”Uppskjutande av genomförandet”, föreskrivs följande:
”1.   Ett överklagande får inte medföra att genomförandet av det ifrågasatta beslutet skjuts upp.
2.   Tullmyndigheterna ska dock helt eller delvis skjuta upp genomförandet av ett sådant beslut, om de har goda skäl att anta att det ifrågasatta beslutet är oförenligt med tullagstiftningen eller om det är fara att den person som har överklagat kan vållas irreparabel skada.
…”
B.
Österrikisk rätt
14.
279 § Bundesabgabenordnung (den federala skattelagen) har följande lydelse:
”1.   Utom i de fall som avses i 278 § ska förvaltningsdomstolen alltid själv avgöra målet i sak genom dom. Den har rätt att både i domslutet och när det gäller skälen ange sin egen uppfattning i stället för skattemyndighetens och följaktligen ändra det överklagade beslutet i alla avseenden, upphäva det eller avvisa klagomålet som ogrundat.
2.   Genom att det överklagade beslutet upphävs återgår förfarandet till den situation det befann sig i innan detta beslut meddelades.
…”
III. Bakgrund till tvisten och begäran om förhandsavgörande
15.
Den 27 oktober 2022 meddelade tullmyndigheten, på begäran av bolaget G GmbH, ett beslut om klassificeringsbesked avseende en vara med beskrivningen ”stasband för engångsbruk” som den klassificerade under varukod 4008 219000, med en angiven giltighetstid från den 27 oktober 2022 till den 26 oktober 2025.
16.
Den 22 november 2022 lämnade G in en begäran om omprövning av detta beslut och gjorde gällande att klassificeringsbeskedet var materiellt felaktigt. Tullmyndigheten avslog denna begäran.
17.
I sitt beslut av den 12 mars 2024 biföll federala skattedomstolen G:s överklagande och ändade det överklagade beslutet till att den aktuella varan skulle klassificeras enligt varukod 4014 900000.
18.
Tullmyndigheten överklagade Bundesfinanzgerichts (Federala skattedomstolen) avgörande till Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike). Tullmyndigheten anser att Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen), i sitt avgörande, på grundval 279 § i den federala skattelagen, hade för avsikt att ändra klassificeringsbeskedet med retroaktiv verkan, vilket inte är tillåtet enligt unionens tullkodex, särskilt dess artikel 34.3 och 34.6. Vidare är villkoren för att upphäva ett klassificeringsbesked, såsom de föreskrivs i artikel 27.1 i denna tullkodex, inte uppfyllda i det aktuella fallet.
19.
Den hänskjutande domstolen har påpekat att Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen), enligt 279 § 1 i den federala skattelagen, har behörighet att ersätta skattemyndighetens bedömning med sin egen, såväl i domslutet som i domskälen, och därmed att ändra det angripna administrativa beslutet, upphäva det eller avslå en begäran om omprövning av detta beslut. Vidare har det avgörande från Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen) som är aktuellt i det nationella målet, enligt 279 § 1 i den federala skattelagen, retroaktiv verkan från den dag då klassificeringsbeskedet meddelades av tullmyndigheten, vilket är förenligt med unionsrättens princip om ett effektivt domstolsskydd.
20.
Den hänskjutande domstolen har emellertid, i huvudsak, angett att unionens tullkodex uttryckligen, i artikel 34, anger i vilka situationer klassificeringsbeskeden ska upphöra att gälla, återkallas eller upphävas och vilka verkningar detta får i tiden. Den har därvid understrukit att klassificeringsbeskeden, enligt artikel 34.5 i unionens tullkodex, inte ska återkallas på ansökan av innehavaren av beslutet. Vidare har den påpekat att beslut om bindande klassificeringsbesked, enligt artikel 34.3, inte ska upphöra att gälla med retroaktiv verkan och att enligt artikel 34.6 får beslut om bindande klassificeringsbesked inte ändras.
21.
Under dessa omständigheter har den hänskjutande domstolen uttryckt tveksamhet beträffande huruvida de ovannämnda bestämmelserna i unionens tullkodex har någon betydelse för överklaganden enligt artikel 44 i denna tullkodex och, i så fall, vilken.
22.
Mot denna bakgrund har Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen) beslutat att vilandeförklara målet och, enligt artikel 267 FEUF, ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Ska artiklarna 33, 34, 44 och 45 i [unionens tullkodex], mot bakgrund av att medlemsstaterna enligt artikel 44.4 i denna [tullkodex] ska se till att förfarandet för överklaganden gör det möjligt att skyndsamt bekräfta eller rätta till beslut som fattats av tullmyndigheterna, tolkas så, att beslut om överklagande som har ingetts i enlighet med artikel 44.2 i samma [tullkodex] mot ett bindande klassificeringsbesked som har utfärdats i enlighet med artikel 33 i denna [tullkodex] har retroaktiv verkan från tidpunkten för tullmyndighetens utfärdande av detta bindande klassificeringsbesked?
2)
Om svaret på den första frågan är nekande, ska artiklarna 33, 34, 44 och 45 i [unionens tullkodex] tolkas så, att medlemsstaterna i sina nationella rättegångsregler får föreskriva att beslutet avseende ett överklagande som har ingetts i enlighet med artikel 44.2 i samma [tullkodex] av ett bindande klassificeringsbesked som har utfärdats i enlighet med artikel 33 i denna [tullkodex] ska ha retroaktiv verkan från tidpunkten för tullmyndighetens utfärdade av detta bindande klassificeringsbesked?”
IV. Förfarandet vid domstolen och tribunalen
23.
Begäran om förhandsavgörande gavs in till domstolens kansli den 21 februari 2025. Domstolen överlämnade denna begäran till tribunalen, i enlighet med artikel 50b i stadgan för Europeiska unionens domstol.
24.
G, den italienska regeringen och Europeiska kommissionen har gett in skriftliga yttranden. Kommissionen närvarade vid förhandlingen den 10 december 2025.
V. Rättslig bedömning
25.
Genom sina båda tolkningsfrågor som jag anser ska prövas tillsammans, önskar den hänskjutande domstolen, i huvudsak, få klarhet i om en nationell bestämmelse enligt vilken ett beslut avseende ett överklagande, som har getts in enligt artikel 44.2 i unionens tullkodex, av ett beslut om ett bindande klassificeringsbesked som utfärdats enligt artikel 33 i denna tullkodex, ska ha retroaktiv verkan från det datum då tullmyndigheten utfärdade detta beslut om klassificeringsbesked, är förenligt med unionsrätten.
26.
Det ska inledningsvis påpekas att den hänskjutande domstolen har preciserat att Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen), enligt 279 § 1 i den federala skattelagen, har en möjlighet att ändra det beslut om bindande klassificeringsbesked som tullmyndigheten har utfärdat, men att den inte har frågat huruvida denna behörighet att ändra beslut är förenlig med artikel 44 i unionens tullkodex. (
6
) Den önskar endast få fastställt vilka verkningar ett beslut som antas av en nationell domstol om bindande klassificeringsbesked har i tiden.
27.
Den hänskjutande domstolen har således bett om en tolkning av artikel 44.4 i unionens tullkodex. Den har, i synnerhet, frågat om en rättelse enligt denna bestämmelse för det fall överklagandet bifalls, ska ha en retroaktiv verkan och huruvida de bestämmelser som särskilt föreskrivs i artiklarna 33 och 34.3–34.6 i denna tullkodex kan påverka svaret på denna fråga.
28.
Det framgår härvidlag av fast rättspraxis att vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. (
7
)
29.
Mot denna bakgrund inleder jag min bedömning med en tolkning av artikel 44.4 i unionens tullkodex (A), innan jag prövar om 279 § i den federala skattelagen är förenlig med denna bestämmelse (B).
A.
Tolkning av artikel 44.4 i unionens tullkodex
30.
Mot bakgrund av den hänskjutande domstolens tvivel, i synnerhet vad gäller den inverkan som artiklarna 33 och 34 i unionens tullkodex skulle kunna ha på tolkningen av artikel 44.4 i denna tullkodex, anser jag att det är lämpligt att börja med att analysera bakgrunden till och de mål som eftersträvas med de olika bestämmelserna (1) och därefter behandla själva lydelsen av artikel 44.4 i denna tullkodex och således dess räckvidd (2).
1. Bakgrunden till och målen med artiklarna 33, 34 och 44 i unionens tullkodex
31.
För det första och för att bättre beskriva det mål som eftersträvas med artikel 44 i unionens tullkodex och, i synnerhet, dess punkt 4, anser jag att det kan vara intressant att backa lite i tiden och erinra om det sammanhang i vilket ekonomiska aktörers rätt att överklaga beslut i tullärenden på unionsnivå uppkom.
32.
I början av 1980-talet behandlade kommissionen ekonomiska aktörers rätt att väcka talan och lade, den 29 januari 1981, vid rådet fram ett förslag till ett direktiv om harmonisering av lagar, förordningar och administrativa bestämmelser om utövandet av en rätt att överklaga beslut i tullärenden. (
8
)
33.
I förslaget underströks, i huvudsak, att det, på grund av de betydande variationerna mellan medlemsstaterna beträffande följderna av att ett överklagande gavs in mot ett tullbeslut, var nödvändigt att på gemenskapsnivå fastställa villkoren för ett sådant överklagande.
34.
Följaktligen föreskrevs i artikel 2.1 i detta förslag en möjlighet att överklaga ett beslut i syfte att få ett beslut om tillämpning av tullbestämmelserna upphävt eller ändrat. I artikel 7 föreskrevs att ingivandet av ett överklagande inte innebar att det angripna beslutets verkställighet skulle skjutas upp, såvida inte tullmyndigheten beslutade annorlunda.
35.
Det var emellertid först när rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
9
) (nedan kallad den tidigare tullkodexen) infördes och dess artiklar 243–246 antogs som ett faktisk rätt för ekonomiska aktörer att överklaga fastställdes.
36.
Därefter tillkom, vid antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 450/2008 av den 23 april 2008 om fastställande av en tullkodex för gemenskapen (Moderniserad tullkodex), (
10
) en nyhet i förhållande till artikel 243 i den tidigare tullkodexen. Artikel 23.4 i denna förordning införde nämligen en skyldighet för medlemsstaterna att se till att förfarandet för överklaganden gör det möjligt att skyndsamt bekräfta eller rätta till beslut som fattats av tullmyndigheterna.
37.
Slutligen återger artikel 44.4 i unionens tullkodex innehållet i artikel 23.4 i förordning nr 450/2008.
38.
Detta tillägg, som utgör kärnan i förevarande mål, är enligt min uppfattning ett uttryck för unionslagstiftarens vilja att ytterligare reglera och harmonisera följderna av att ett överklagande av ett beslut i ett tullärende ogillas eller bifalls och att, såsom kommissionen angav vid förhandlingen, ytterligare garantera att ekonomiska aktörer får åtnjuta ett faktiskt och effektivt domstolsskydd.
39.
För det andra ska det även understrykas att det är i syfte att säkra en jämn avvägning mellan å ena sidan tullmyndigheternas behov av att säkerställa en korrekt tillämpning av tullagstiftningen, och å andra sidan de ekonomiska aktörernas rätt till rättvis behandling, som tullmyndigheterna har fått omfattande kontrollbefogenheter och de ekonomiska aktörerna fått rätt att överklaga. (
11
)
40.
På liknande sätt har de ekonomiska aktörernas rätt att överklaga skapats för att skydda dem från eventuellt maktmissbruk från tullmyndigheternas sida och oegentligheter som dessa skulle kunna göra sig skyldiga till vid tillämpningen av tullagstiftningen.
41.
För det tredje är det, för att förstå förhållandet mellan artiklarna 33, 34 och 44 i unionens tullkodex, nödvändigt att beakta deras respektive roll i unionens tullkodex.
42.
Till att börja med finns dessa bestämmelser i olika avsnitt i denna tullkodex. Artiklarna 33 och 34 finns i avsnitt 3 som har rubriken ”Beslut med stöd av tullagstiftningen”, medan artikel 44 omfattas av avsnitt 6 med rubriken ”Överklaganden”.
43.
Schematiskt antas beslut i enlighet med artiklarna 33 och 34 i unionens tullkodex av tullmyndigheterna, vilka agerar som administrativ myndighet och tillämpar de materiella bestämmelserna, medan beslut enligt artikel 44 i denna tullkodex antas antingen av en rättslig myndighet, eller av en tullmyndighet som agerar som rättslig myndighet, inom ramen för bestämmelserna om förvaltningsrättsliga tvister.
44.
Med andra ord har artiklarna 33 och 34 i unionens tullkodex respektive artikel 44 i denna tullkodex till syfte att reglera olika förfarandet och att avgränsa olika myndigheters behörighet. (
12
)
45.
Artiklarna 33 och 34 i unionens tullkodex avser tullmyndigheternas behörighet i egenskap av administrativ myndighet. Närmare bestämt reglerar artikel 33 det förfarande som ska leda till utfärdandet av ett beslut om bindande klassificeringsbesked, medan artikel 34 rör dessa myndigheters förvaltning av sådana beslut.
46.
Artikel 34.3 i unionens tullkodex har, i detta sammanhang, till syfte att reglera verkningarna i tiden av att ett beslut om klassificeringsbesked har upphört att gälla, för det fall ett sådant beslut om klassificeringsbesked, på grund av de omständigheter som anges i dess punkt 1, har upphört att gälla före utgången av den period som avses i artikel 33.3 i denna tullkodex.
47.
Artikel 34.4 i denna tullkodex avser den specifika situation där ett beslut om klassificeringsbesked har upphävts, av tullmyndigheterna, i det hypotetiska fallet att sökanden har lämnat felaktiga eller ofullständiga uppgifter. Artikel 34.5 gäller däremot den situation där beslut om klassificeringsbesked har återkallats och artikel 34.6 föreskriver att beslut om klassificeringsbesked inte får ändras.
48.
Vad artikel 44 i denna tullkodex beträffar, avser den tvister angående beslut som antagits av tullmyndigheterna. Den föreskriver således, i punkt 1, en rätt för varje person att överklaga beslut som fattats av tullmyndigheterna när det gäller tillämpningen av tullagstiftningen om beslutet eller sanktionen berör personen direkt och personligen (
13
) och, i punkterna 2–4, de allmänna principer som ska vägleda medlemsstaterna när den utformar sina processrättsliga bestämmelser på området.
49.
För det fjärde går det ingen förbi att den terminologi som används i artiklarna 33 och 34 i unionens tullkodex skiljer sig från den som används i artikel 44.4 i denna tullkodex. Medan beslut som fattats av tullmyndigheterna kan leda till att giltigheten av besluten om bindande klassificeringsbesked upphör, eller till att de upphävs eller återkallas, kan nämligen beslut som fattats av de rättsliga myndigheterna medföra antingen en bekräftelse (för det fall överklagandet ogillas) eller en rättelse (för det fall överklagandet bifalls) av de beslut om bindande klassificeringsbesked som har angripits vid dem. Denna sistnämnda aspekt är enligt min uppfattning särskilt viktig, eftersom en rättelse av ett beslut nödvändigtvis innebär en ändring av detta och, när det gäller beslut om bindande klassificeringsbesked, utövandet av denna behörighet är förbehållet de rättsliga myndigheterna.
50.
Jag anser att det av dessa omständigheter följer att artiklarna 33 och 34 respektive artikel 44 i unionens tullkodex ska prövas separat när det gäller bedömningen av deras räckvidd. Verkningarna i tiden av tullmyndigheternas beslut kan således inte villkora eller ha något inflytande på verkningarna av de rättsliga myndigheternas beslut. Mer allmänt förefaller inte unionslagstiftaren ha avsett att likställa behandlingen av rättsliga myndigheters beslut med behandlingen av tullmyndigheters beslut. På samma sätt är den omständigheten att det av artikel 34 i denna tullkodex följer att endast tullmyndigheternas upphävanden av beslut om bindande klassificeringsbesked, under de förutsättningar som föreskrivs i dess punkt 4, ska ha en retroaktiv verkan, och inte upphörande av giltigheten av beslut om bindande klassificeringsbesked eller återkallande av dessa, inte relevant för tolkningen av räckvidden av artikel 44 i denna tullkodex. I synnerhet anser jag inte att den, principiellt, kan motivera ståndpunkten att en rättelse av beslut om bindande klassificeringsbesked till följd av ett avgörande av en nationell domstol, i enlighet med artikel 44.4 i denna tullkodex, inte får vara retroaktiv.
51.
Mot denna bakgrund anser jag inte att det finns anledning att uppehålla sig vid verkningarna i tiden av beslut om upphävande, återkallelse eller upphörande av giltighet som antas av tullmyndigheterna enligt artikel 34 i unionens tullkodex för att fastställa verkningarna i tiden av rättsliga myndigheters beslut, i vid mening, som antas på grundval av artikel 44 i denna tullkodex.
2. Räckvidd av artikel 44.4 i unionens tullkodex
52.
I artikel 44.4 i unionens tullkodex föreskrivs att medlemsstaterna ska se till att förfarandet för överklaganden gör det möjligt att skyndsamt bekräfta eller rätta till beslut som fattats av tullmyndigheterna.
53.
Det framgår i detta hänseende av fast rättspraxis att fastställandet av betydelsen av och räckvidden för sådana uttryck som inte definierats i unionsrätten och inte hänvisar till medlemsstaternas rättsordningar ska ske i enlighet med deras normala betydelse i vanligt språkbruk, med beaktande av det sammanhang i vilket de används och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som de ingår i. (
14
)
54.
Ordet ”rättelse” definieras inte i unionens tullkodex. Enligt en bred tolkning är syftet med en rättelse emellertid att korrigera ett fel. Rättsakten rättas för att korrigera en felaktighet och syftet är att denna rättsakt ska utformas så som den borde ha utformats när den antogs (
15
). Således ger ordet ”rättelse” i sig uttryck för själva idén om retroaktivitet.
55.
Det är förvisso så att ordet ”rättelse” i princip används när det rör sig om att korrigera materiella felaktigheter, det vill säga stavfel, grammatikfel, uppenbara fel eller felaktiga beräkningar, och det är, omvänt, inte möjligt att tala om en enkel ”rättelse” när ändringen medför att innehållet i den berörda rättsakten ändras, det vill säga när den ändras materiellt. (
16
)
56.
Inom ramen för artikel 44.4 i unionens tullkodex är emellertid den rättelse som avses en följd av den rättsliga myndighetens beslut att bifalla den ekonomiska aktörens överklagande. I detta sammanhang och särskilt mot bakgrund av rätten till ett effektivt rättsmedel kan ordet ”rättelse” inte tolkas så, att det betyder ”rätta en materiell felaktighet”, utan snarare ”korrigera ett misstag”, om jag får uttrycka mig så. I slutändan förblir idén emellertid densamma. Det rör sig om att framställa beslutet om bindande klassificeringsbesked så som det skulle ha framställts redan när det ursprungligen antogs.
57.
Således anser jag att artikel 44.4 i unionens tullkodex ska tolkas så, att den innebär att ett rättelse av ett beslut om bindande klassificeringsbesked i princip ska ha retroaktiv verkan.
58.
Denna tolkning överensstämmer dessutom, enligt min uppfattning, med den balans som ska finnas mellan rättssäkerhetsprincipen, å ena sidan, och den rätt till ett effektivt domstolsskydd som garanteras i artikel 47 första stycket i Europeiska unionens stadga, å den andra.
59.
Domstolen har nämligen i fast rättspraxis slagit fast att det bidrar till rättssäkerheten, som är en grundläggande princip i unionsrätten, att ett förvaltningsbeslut vinner laga kraft efter utgången av en rimlig frist för att överklaga eller på grund av att rättsmedlen har uttömts, utan att detta medför att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten. (
17
)
60.
Rättssäkerheten kräver således endast att verkningarna av ett beslut om bindande klassificeringsbesked som har överklagats vinner laga kraft, det vill säga blir ”skrivna i sten”, först när överklagandet har ogillats eller, om inget överklagande har getts in, vid utgången av fristen för ett sådant.
61.
Jag anser således att rättssäkerhetsprincipen inte kan åberopas för att motivera att verkningarna av ett beslut om bindande klassificeringsbesked bibehålls under perioden från att det träder i kraft till tidpunkten då det överklagande som getts in mot det till domstol bifalls. Motsatsen skulle nämligen leda till att sådana verkningar blir slutgiltiga, trots att den nationella rättsliga myndigheten fastställt att beslutet om bindande klassificeringsbesked är olagligt och detta beslut således i sig inte har vunnit laga kraft.
62.
Vidare skulle ett upprätthållande av verkningarna av ett beslut om bindande klassificeringsbesked kunna strida mot rätten till ett effektivt domstolsskydd, eftersom dessa verkningar skulle kvarstå i förhållande till en ekonomisk aktör trots att denne, inom den angivna fristen, lämnat in ett överklagande av beslutet om bindande klassificeringsbesked. Att anse att ändringen inte har skett retroaktiv skulle således få en allvarlig konsekvens för den ekonomiska aktören, som skulle fråntas den tullklassificering som den redan från början begärt, trots att felet härrörde från en felaktig bedömning från tullmyndighetens sida och inte från den ekonomiska aktörens agerande.
63.
Slutligen är ståndpunkten att den ändring som föreskrivs i artikel 44.4 i unionens tullkodex endast skulle ha verkan för framtiden (ex nunc) inte förenlig med det mål som eftersträvas med artikel 45.2 i denna tullkodex, vilket är att garantera överklagandens effektivitet.
64.
I denna sistnämnda bestämmelse föreskrivs nämligen att tullmyndigheterna helt eller delvis ska skjuta upp genomförandet av det ifrågasatta beslutet, om de har goda skäl att anta att det är fara att den person som har överklagat kan vållas irreparabel skada.
65.
Domstolen har redan slagit fast att villkoret ”irreparabel skada” innebär ett krav på att granska om en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet av den domstol som dömer i saken skulle göra det möjligt att vända på den situation som skulle uppstå på grund av beslutets omedelbara verkställighet. (
18
)
66.
Uppskjutandet av verkställigheten hör således samman med möjligheten att retroaktiv ändra den rättsliga situationen för den person som har överklagat beslutet.
67.
Vidare vill jag nämna den synpunkt som den italienska regeringen har framfört om att det är svårt att säkerställa att alla medlemsstaterna faktiskt får kännedom om en nationell domstols beslut att upphäva eller ändra med retroaktiv verkan.
68.
Detta argument övertygar inte mig, på grund av det system för informationsutbyte som har inrättats inom unionen. Det ska i detta hänseende påpekas att enligt artikel 21.1 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/2447 av den 24 november 2015 om närmare regler för genomförande av vissa bestämmelser i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (
19
) ska, för utbyte och lagring av uppgifter om ansökningar och beslut som avser bindande klassificeringsbesked eller alla påföljande händelser som kan påverka den ursprungliga ansökan eller det ursprungliga beslutet, ett för detta ändamål inrättat elektroniskt system enligt artikel 16.1 i kodexen användas. Den behöriga tullmyndigheten ska göra uppgifter tillgängliga genom detta system utan dröjsmål, dock senast inom sju dagar efter det att myndigheten fått kännedom om uppgifterna.
69.
Följaktligen ska, som kommissionen påpekade vid förhandlingen, när ett beslut om bindande klassificeringsbesked upphävs eller ändras till följd av en nationell domstols avgörande, den berörda tullmyndighet utan dröjsmål göra denna uppgift tillgänglig genom detta elektroniska system, varvid den blir synlig för alla de övriga tullmyndigheterna.
B.
Huruvida 279 § i den federala skattelagen är förenlig med artikel 44 i unionens tullkodex
70.
Enligt den hänskjutande domstolen ska, enligt 279 § i den federala skattelagen, det beslut som Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen) har antagit ha retroaktiv verkan från dagen då beslutet om bindande klassificeringsbesked utfärdades av tullmyndigheten.
71.
Det ska erinras om att varken domstolen eller tribunalen är behörig att i ett mål om förhandsavgörande uttala sig om tolkningen av nationella bestämmelser. Denna uppgift ankommer i stället uteslutande på den hänskjutande domstolen. I samband med fördelningen av behörighet mellan unionsdomstolarna och de nationella domstolarna åligger det nämligen domstolen eller tribunalen att beakta den faktiska och rättsliga bakgrunden till tolkningsfrågorna, såsom denna framställts i begäran om förhandsavgörande. (
20
)
72.
Det ska således anses att de beslut om ändring av besluten om bindande klassificeringsbesked som Bundesfinanzgericht (Federala skattedomstolen) har antagit enligt 279 § har en retroaktiv verkan. Denna bedömning överensstämmer, enligt den hänskjutande domstolen, med majoritetens ståndpunkt i doktrinen i Österrike. (
21
)
73.
Det ska emellertid påpekas att domstolen redan har haft tillfälle att, i sitt beslut av den 19 januari 2005, SmithKline Beecham (C‑206/03, EU:C:2005:31, punkt 52), påpeka att det ankommer på myndigheterna och domstolarna i en medlemsstat att, inom ramen för sin behörighet, vidta nödvändiga allmänna eller särskilda åtgärder för att avhjälpa att ett oriktigt bindande klassificeringsbesked är oförenligt med unionsrätten. Sådana särskilda åtgärder är bland annat att upphäva det oriktiga bindande klassificeringsbeskedet och meddela ett nytt besked som är förenligt med unionsrätten.
74.
Detta beslut meddelades när den tidigare tullkodexen var i kraft
75.
Domstolen har således preciserat att tillämpliga processuella bestämmelser omfattas av artiklarna 243–246 i den tidigare tullkodexen och i andra hand – enligt artikel 245 i denna tullkodexen och principen om medlemsstaternas självbestämmanderätt i processuella frågor – av den nationella rättsordningen i varje medlemsstat. Dessa förfaranden får emellertid varken vara mindre förmånliga än dem som reglerar liknande situationer av intern art (likvärdighetsprincipen) eller göra det i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av gemenskapsrätten (effektivitetsprincipen). (
22
)
76.
Det är slutligen viktigt att understryka att enligt domstolen omfattas de närmare reglerna om och verkningarna av de beslut som efter överklagande fattas av den nationella domstolen också av den nationella rätten, inom gränserna för likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen. (
23
)
77.
Jag anser att denna rättspraxis, som meddelades enligt den tidigare tullkodexen, fortfarande är relevant beträffande villkoren för de nationella domstolarnas beslut, eftersom artiklarna 43–45 i unionens tullkodex är, så att säga, identiska med artiklarna 243–246 i den tidigare tullkodexen. De är således begränsade till att föreskriva en rätt att överklaga för de berörda personerna, nödvändigheten av en dubbel kontrollnivå, vilken medlemsstat som är behörig i detta avseende och i vilka situationer verkställigheten av tullmyndighetens beslut som har överklagats ska skjutas upp. Med andra ord och i enlighet med artikel 43 i denna tullkodex, (
24
) anger dessa bestämmelser ingenting beträffande villkoren avseende avgöranden som meddelas av de nationella domstolarna.
78.
Däremot anser jag, beträffande verkningarna av beslut som meddelats av de nationella domstolarna, att den lösning som domstolen har slagit fast ska nyanseras. I synnerhet ska, enligt artikel 44.4 i unionens tullkodex, medlemsstaterna se till att förfarandet för överklaganden gör det möjligt att skyndsamt bekräfta eller rätta till beslut som fattats av tullmyndigheterna. Denna bestämmelse hade ingen motsvarighet i den tidigare tullkodexen. (
25
)
79.
Visserligen preciseras inte i artikel 44.4 i unionens tullkodex när eller på vilket sätt rättelsen av besluten om bindande klassificeringsbesked ska ske, (
26
) men den kräver likväl en skyndsam reaktion efter ett överklagande. Jag anser emellertid att denna bestämmelse dels medför en skyldighet för medlemsstaterna att vidta åtgärder som gör det möjligt för en ekonomisk aktör att förfoga över ett rättsenligt beslut om bindande klassificeringsbesked, dels en retroaktiv verkan av den rättelse som gjorts i detta hänseende. Detta är det mål som eftersträvas med 279 § i den federala skattelagen.
80.
Mot denna bakgrund anser jag att artikel 44.4 i unionens tullkodex ska tolkas så, att den inte utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken beslutet om ett överklagande, som i enlighet med artikel 44.2 i denna tullkodex har riktats mot ett beslut om bindande klassificeringsbesked som meddelats enligt artikel 33 i denna tullkodex, ska ha retroaktiv verkan från dagen då tullmyndigheterna utfärdade detta beslut om bindande klassificeringsbesked.
VI. Förslag till avgörande
81.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen lämnar följande svar till Verwaltungsgerichtshof (Högsta förvaltningsdomstolen, Österrike):
Artikel 44.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen
ska tolkas så,
att den inte utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken beslutet om ett överklagande, som i enlighet med artikel 44.2 i denna förordning har riktats mot ett beslut om bindande klassificeringsbesked som meddelats enligt artikel 33 i denna förordning, ska ha retroaktiv verkan från dagen då tullmyndigheterna utfärdade detta beslut om bindande klassificeringsbesked.
José Martín y Pérez de Nanclares
Föredraget vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 21 januari 2026.
Underskrifter
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	Denna princip anges nämligen i huvudtexten till Codex justianius: ”Leges et constitutiones futuris certum est dare formam negotiis, non ad facta praeterita revocari, nisi nominatim et de praeterito tempore et adhuc pendentibus negotiis, cautum sit” (Första boken, avsnitt 14, lag 7).
(
3
)	EUT L 269, 2013, s. 1.
(
4
)	Förslag till avgörande av generaladvokaten Léger i de förenade målen Timmermans Transport och Hoogenboom Production (C‑133/02 och C‑134/02, EU:C:2003:460, punkt 4).
(
5
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 januari 1998, Lopex Export (C‑315/96, EU:C:1998:31, punkt 19). Det bakomliggande syftet är således att undvika ett alltför stort antal tvister med de ekonomiska aktörerna. Se Albert, J.-L., ”Droit douanier européen”, JurisClasseur Europe Traité – Synthèse, LexisNexis, 2021, punkt 35.
(
6
)	För alla eventualiteter vill jag påpeka att rätt tolkning av domstolens praxis tycks vara att den inte utgör hinder för att de nationella domstolarna utövar sin reformbehörighet i detta hänseende (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 19 januari 2005, SmithKline Beecham, C‑206/03, EU:C:2005:31, punkt 55, och dom av den 14 april 2011, British Sky Broadcasting Group och Pace, C‑288/09 och C‑289/09, EU:C:2011:248, punkt 94).
(
7
)	Se dom av den 21 december 2023, G.K. m.fl. (Europeiska åklagarmyndigheten) (C‑281/22, EU:C:2023:1018, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
(
8
)	EGT C 33, 1981, s. 2; för en inblick i utvecklingen av rätten att överklaga beslut i tullärenden, se Walsh, T., European Union Customs Code, Kluwer Law International in Alphen aan den Rijn, The Netherlands: Wolters Kluwer, 2015, sidorna 985–1021 (s. 986).
(
9
)	EGT L 302, 1992, s. 1.
(
10
)	EUT L 145, 2008, s. 1.
(
11
)	Skäl 26 i unionens tullkodex.
(
12
)	Beträffande behörighetsfördelningen mellan tullmyndigheter och domstolar på området tullkontroller, se dom av den 21 september 2023, OGL-Food Trade Lebensmittelvertrieb (C‑770/21, EU:C:2023:690, punkterna 69 och 72).
(
13
)	Det ska erinras om att denna rätt till överklagande inte specifikt avser beslut om bindande klassificeringsbesked, utan gäller alla beslut som fattas av tullmyndigheterna.
(
14
)	Se dom av den 20 november 2025, Servoprax (Stasband för medicinska ändamål) (C‑631/23, EU:C:2025:906, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
(
15
)	Detta resonemang förefaller bekräftas av en jämförelse, i enlighet med de tolkningsregler som domstolen har fastställt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 december 2024, Network One Distribution, C‑506/23, EU:C:2024:1003, punkt 27 och där angiven rättspraxis), språkversionerna av artikel 44.4 i unionens tullkodex: ”corrección” på spanska, ”correction” på engelska, ”Berichtigung” på tyska och ”correzione” på italienska.
(
16
)	Vad gäller rättelser av en förordning, se de gränser som domstolen slog fast i sina domar av den 2 juni 1994, AC-ATEL Electronics Vertriebs (C‑30/93, EU:C:1994:224, punkterna 20–24) och av den 22 december 2010, Premis Medical (C‑273/09, EU:C:2010:809, punkterna 29, 30, 36 och 59). Beträffande gränser för ändringar av beslut som antas av EU:s immaterialrättsmyndighet och gemenskapens växtsortmyndighet, se dom av den 9 september 2011, dm-drogerie markt/harmoniseringskontoret – Distribuciones Mylar (dm) (T‑36/09, EU:T:2011:449, punkterna 74 och 75) respektive dom av den 25 juni 2020, Siberia Oriental/OCVV (Siberia) (T‑737/18, EU:T:2020:289, punkt 53). Gällande gränser för rättelser av domstolens och tribunalens avgöranden, se beslut av den 24 november 2022, European Food m.fl. (C‑333/19, ej publicerat, EU:C:2022:936, punkt 6 och där angiven rättspraxis) respektive av den 27 maj 2024, EVH/kommissionen (T‑53/21 REC, ej publicerat, EU:T:2024:338, punkterna 9 och 11 samt där angiven rättspraxis).
(
17
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 januari 2004, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17, punkt 24), dom av den 12 februari 2008, Kempter (C‑2/06, EU:C:2008:78, punkterna 57 och 58), dom av den 27 juni 2013, Agrokonsulting-04 (C‑93/12, EU:C:2013:432, punkt 48) och dom av den 9 september 2021, Adler Real Estate m.fl. (C‑546/18, EU:C:2021:711, punkt 38).
(
18
)	Det ska även, på motsatt vis, kontrolleras om uppskov med verkställighet av detta beslutet skulle förhindra det från att få full verkan för det fall att talan i saken ogillades (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 17 juli 1997, Giloy, C‑130/95, EU:C:1997:372, punkterna 35 och 36).
(
19
)	EUT L 343, 2015, s. 558.
(
20
)	Se, för ett liknande resonemang, besluten av den 24 april 2009, Koukou (C‑519/08, EU:C:2009:269, punkt 43 och där angiven rättspraxis) och av den 30 juni 2011, Wamo (C‑288/10, EU:C:2011:443, punkt 27).
(
21
)	Enligt den österrikiska doktrinen följer den retroaktiva verkan av beslut som antas enligt 279 § i den federala skattelagen av lydelsen i punkt 2 i denna bestämmelse och av rätten till ett effektiv rättsmedel. Se, i detta hänseende, Fischerlehner, J., Das neue Abgabenverfahren, Manz, Wien, 2013, s. 325, och Gunacker-Slawitsch, B., ”II. Das Verfahren vor dem Bundesfinanzgericht”, i Ehrke-Rabel, T (red.), Rechtsmittelverfahren in Abgabensachen, Manz, Wien, 2013, sidorna 37–101 (sidorna 77 och 78). För en uttrycklig bekräftelse av ändringsbesluts retroaktiva verkan, se Ritz, C., ”§ 279 BAO”, i Ritz/Koran (red), BAO – Bundesabgabenordnung, red. nr 8, Linde, Wien, 2025, punkterna 2 och 18.
(
22
)	Beslut av den 19 januari 2005, SmithKline Beecham (C‑206/03, EU:C:2005:31, punkt 53).
(
23
)	Beslut av den 19 januari 2005, SmithKline Beecham (C‑206/03, EU:C:2005:31, punkt 55).
(
24
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 april 2024, OSTP Italy (C‑770/22, EU:C:2024:299, punkt 47).
(
25
)	Se punkt 36 i detta förslag till avgörande. Det ska emellertid påpekas att en ändring, med retroaktiv verkan, av ett beslut om bindande klassificeringsbesked redan förekom under den tidigare tullkodexen, åtminstone i vissa medlemsstater (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 april 2011, Sony Supply Chain Solutions (Europe), C‑153/10, EU:C:2011:224, punkterna 16 och 17).
(
26
)	Således utgör, exempelvis, artiklarna 44 och 45 i unionens tullkodex inte hinder för nationell lagstiftning som föreskriver att domar i första instans som ännu inte vunnit laga kraft ska vara omedelbart verkställbara, och de kräver inte heller att det i den nationella lagstiftningen föreskrivs att sådana domar har denna karaktär (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 april 2024, OSTP Italy, C‑770/22, EU:C:2024:299, punkt 42).