62023CC0517
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 24. listopada 2024. (
1
)
Predmet C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
protiv
DocMorris NV
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Lijekovi za humanu primjenu – Direktiva 2001/83/EZ – Područje primjene – Lijekovi koji se izdaju na liječnički recept – Oglašavanje ukupnog asortimana lijekova ljekarne – Poklon‑bonovi ili određeni postotak popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda – Izravni rabati i plaćanja”
I. Uvod
1.
Je li pacijentima koji koriste lijekove koje je propisao liječnik i koje privlači rabat koji nudi inozemna ljekarna koja prodaje na daljinu prvenstveno privlačna potrošnja lijekova ili pak kupnja u određenoj ljekarni koja nudi rabat? Postoji li istinska potreba za zaštitu takvih pacijenata od nepravilne i prekomjerne potrošnje lijekova? Jesu li oni žrtve farmaceutske industrije i onih koji prodaju svoje proizvode ili pak svojih bolesti za koje traže lijek ili olakšanje? Ponašaju li se pacijenti koji boluju, recimo, od kronične bolesti, asocijalno kada „unovčavaju” kupnju lijeka koji će im biti nadoknađen?
2.
Upravo su ta pitanja, predstavljena na ilustrativan način, središnja tema ovog zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka).
3.
U predmetom slučaju DocMorris, nizozemska ljekarna koja prodaje na daljinu, a koja je već više puta bila stranka u postupcima u vezi s kojima je Sudu upućeno prethodno pitanje, ponovno se našao pred Sudom, ovaj put u vezi s rabatima. Različite prakse stranih kompanija koje nude rabate trn su u oku gospodarskim subjektima koji su već čvrsto povezani s nacionalnim tržištem, a koji tvrde da ponuda rabata za prodaju lijekova koji se izdaju samo na liječnički recept predstavlja „oglašavanje lijekova” u smislu Direktive 2001/83/EZ (
2
).
4.
Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud), suočen s proturječnom sudskom praksom njemačkih nižih sudova, traži smjernice za definiciju „oglašavanja”, osobito u kontekstu niza predmeta koje je Sud rješavao u posljednjih deset godina.
5.
U ovom ću mišljenju zauzeti stajalište da kampanje za popuste poput onih o kojima je riječ u ovom predmetu ne predstavljaju oglašavanje u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83, s obzirom na to da se provode u okviru kupnje lijekova koji se izdaju samo na liječnički recept.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
6.
Glava VIII. Direktive 2001/83, naslovljena „Oglašavanje”, i njezina glava VIII.a, naslovljena „Informiranje i oglašavanje”, sadržavaju članke 86. do 88. odnosno članke 88.a do 100. te direktive.
7.
Članak 86. te direktive propisuje:
„1.   Za potrebe ove glave, pod ‚oglašavanjem lijekova’ podrazumijeva se svaki oblik izravnog obavješćivanja (door‑to‑door), pridobivanja ili poticanja, kojima je namjena promicanje propisivanja, izdavanja, prodaje i potrošnje lijekova; uključujući posebno:
–
oglašavanje lijekova prema stanovništvu,
–
oglašavanje lijekova prema osobama ovlaštenim za propisivanje ili izdavanje lijekova,
–
posjete stručnih suradnika prodaje lijekova osobama ovlaštenim za propisivanje lijekova,
–
davanje uzoraka,
–
poticanje propisivanja ili izdavanja lijekova davanjem darova, obećanjem neke povlastice ili nagrade, nagrađivanjem u novcu, ili ostvarivanju bilo kakve druge koristi, osim kada je njihova stvarna vrijednost minimalna,
–
sponzoriranje promidžbenih skupova na kojima sudjeluju osobe ovlaštene za propisivanje ili izdavanje lijekova,
–
sponzoriranje znanstvenih skupova na kojima sudjeluju osobe ovlaštene za propisivanje ili izdavanje lijekova, a posebno plaćanje troškova puta i smještaja na takvim skupovima.
2.   Odredbe ove glave ne odnose se na sljedeće:
–
označivanje kao i uputu o lijeku propisane odredbama glave V.,
–
korespondencija kojoj je priložen materijal koji ne služi u promidžbene svrhe, kojom se daje odgovor na određeno pitanje u vezi s pojedinim lijekom,
–
informativne objave o činjenicama i stručni materijali koji se primjerice odnose na promjene u pakiranju, upozorenja na nuspojave ili druge izmijenjene sigurnosne informacije, trgovački katalozi i cjenici, pod uvjetom da ne sadrže nikakve tvrdnje o lijeku,
–
informacije koje se odnose na ljudsko zdravlje ili bolesti, pod uvjetom da ne postoji čak niti neizravno navođenje lijekova.”
8.
Članak 87. stavak 3. Direktive 2001/83 propisuje:
„Oglašavanje o lijeku:
–
mora biti objektivno sa svrhom poticanja racionalne uporabe lijeka, predstavljajući lijek bez uveličavanja njegovih svojstava,
–
ne smije dovoditi korisnike u zabludu.”
9.
Prema članku 88. stavcima 1. do 3. te direktive:
„1.   Države članice zabranjuju oglašavanje prema stanovništvu lijekova koji:
(a)
se izdaju samo na liječnički recept, u skladu s glavom VI.;
[…]
2.   Oglašavanje o lijekovima prema stanovništvu je dopušteno ako su lijekovi po svojem sastavu i namjeni određeni za primjenu bez posjeta liječniku u svrhu postavljanja dijagnoze, propisivanju ili praćenju liječenja, a uz savjet ljekarnika, ako je potrebno.
3.   Države članice ovlaštene su na svojem području zabraniti oglašavanje prema stanovništvu lijekova za čije se troškove može ostvariti naknada istih.”
B.
Njemačko pravo
10.
Članak 7. stavak 1. prva rečenica Gesetza über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (Zakon o oglašavanju u zdravstvenom sektoru, u daljnjem tekstu: HWG), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku, propisuje:
„Nije dopušteno nuditi, najaviti, dati ili kao pripadnik stručnih krugova primiti pogodnosti i druge reklamne darove (robu ili usluge), osim ako je riječ o:
1.   pogodnostima i reklamnim darovima kod kojih se radi o stvarima male vrijednosti. […] Pogodnosti i reklamni darovi za lijekove nisu dopušteni ako se daju u suprotnosti s odredbama o cijenama koje su na snazi na temelju [Arzneimittelgesetza (Zakon o lijekovima)];
2.   pogodnostima i reklamnim darovima
(a)
koji se daju u određenom novčanom iznosu ili novčanom iznosu koji se izračunava na određeni način […]
[…]
Pogodnosti i reklamni darovi za lijekove, predviđeni u točki (a), nisu dopušteni ako se daju u suprotnosti s odredbama o cijenama koje su na snazi na temelju Zakona o lijekovima. […]”
III. Činjenice, postupak i prethodna pitanja
11.
Društvo DocMorris putem poštanske narudžbe krajnjim kupcima u Njemačkoj isporučuje lijekove koji se izdaju bez liječničkog recepta i lijekove koji se izdaju na liječnički recept. Apothekerkammer Nordrhein predstavnik je ljekarnika za okrug Sjeverna Rajna u Njemačkoj.
12.
Od 2012. društvo DocMorris provodilo je različite kampanje za popuste kojima je kupcima prilikom kupnje lijekova koji se izdaju na liječnički recept nudilo pogodnost u obliku popusta na plaćanje u gotovini ili poklon‑bona na određeni novčani iznos ili određenog postotka popusta za sljedeću kupnju nekog drugog proizvoda od društva DocMorris (lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept ili nemedicinskih proizvoda za zdravlje ili ljepotu).
13.
Apothekerkammer Nordrhein smatra da se tim oblicima oglašavanja povređuje sustav obveznih cijena lijekova koji se izdaju na liječnički recept, koji je određen u okviru Zakona o lijekovima, te je stoga, u mjeri u kojoj je to relevantno za revizijski postupak, u razdoblju od 2013. do 2015. protiv društva DocMorris ishodilo pet rješenja o određivanju privremene mjere radi prestanka takvog oglašavanja, u okviru privremenih mjera koje je donio Landgericht Köln (Zemaljski sud u Kölnu, Njemačka), i od kojih je svako pravilno izvršeno.
14.
Apothekerkammer Nordrhein je 8. svibnja 2013. (broj predmeta 84 O 90/13), 26. rujna 2013. (broj predmeta 84 O 220/13) i 4. studenoga 2014. (broj predmeta 84 O 208/14) od Landgerichta Köln (Zemaljski sud u Kölnu) ishodio rješenja o privremenoj mjeri protiv oglašavanja društva DocMorris. Svako od tih triju rješenja bilo je pravilno izvršeno. Landgericht Köln (Zemaljski sud u Kölnu) dvjema je presudama od 22. ožujka 2017. ukinuo rješenja o privremenoj mjeri od 8. svibnja 2013. i 4. studenoga 2014.
15.
Apothekerkammer Nordrhein je 5. studenoga 2013. od Landgerichta Köln (Zemaljski sud u Kölnu) (broj predmeta 84 O 256/13) ishodio rješenje o privremenoj mjeri, koje je izvršeno 21. siječnja 2014., protiv sljedećeg oglasa društva DocMorris:
„Pošaljite svoj recept odmah! […] Nažalost, ne možemo Vas poštedjeti odlaska do poštanskog sandučića. Međutim, kao naknadu za troškove putovanja autobusom i vlakom, novi kupci od nas će dobiti 10 eura koji će se odmah oduzeti od iznosa računa kada pošaljete recept”.
Za narudžbu lijekova koji se izdaju na liječnički recept u iznosu od najmanje 50 eura obećavao se popust. Landgericht Köln (Zemaljski sud u Kölnu) ukinuo je to rješenje o privremenoj mjeri presudom od 22. ožujka 2017.
16.
Apothekerkammer Nordrhein je 29. rujna 2015. od Landgerichta Köln (Zemaljski sud u Kölnu) (broj predmeta 81 O 82/15) ishodio rješenje o privremenoj mjeri, koje je izvršeno 26. svibnja 2016., protiv sljedećeg oglasa društva DocMorris:
„Poklon‑bon u vrijednosti od 5 eura za Vašu sljedeću narudžbu na temelju recepta[.]”
Navedeni iznos odmah bi se odbio od iznosa računa. Landgericht Köln (Zemaljski sud u Kölnu) ukinuo je to rješenje o privremenoj mjeri pravomoćnom presudom od 21. ožujka 2017.
17.
Sud koji je uputio zahtjev naglašava da su sva navedena rješenja ukinuta zbog promijenjenih okolnosti, s obzirom na presudu Suda u predmetu Deutsche Parkinson Vereinigung (
3
).
18.
U okviru izvršenja nekih od rješenja o privremenoj mjeri društvu DocMorris su na tuženikov zahtjev izrečene upravne novčane kazne.
19.
Društvo DocMorris od Apothekerkammera Nordrhein traži naknadu štete jer su rješenja o privremenoj mjeri bila neopravdana od samog početka.
20.
Landgericht Köln (Zemaljski sud u Kölnu) odbio je tužbu. U žalbenom postupku društvo DocMorris u biti je od suda zahtijevalo da se Apothekerkammeru Nordrhein naloži da mu plati naknadu štete u iznosu od najmanje 18476648,12 eura, uvećanom za kamate, i da utvrdi da je Apothekerkammer Nordrhein obvezan platiti naknadu štete za eventualnu drugu štetu.
21.
Apothekerkammer Nordrhein u svojem zahtjevu za reviziju ostaje pri svojem zahtjevu da se tužba odbije u cijelosti.
22.
U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlukom od 13. srpnja 2023., koju je Sud zaprimio 10. kolovoza 2023., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li oglašavanje kupnje lijekova koji se izdaju na liječnički recept iz ukupnog asortimana proizvoda ljekarne obuhvaćeno područjem primjene odredbi o oglašavanju lijekova sadržanih u Direktivi 2001/83 (glave VIII. i VIII.a, članci 86. do 100.)?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li u skladu s odredbama glave VIII., a osobito člankom 87. stavkom 3. Direktive 2001/83, tumačenje nacionalne odredbe (u ovom slučaju: članka 7. stavka 1. drugog dijela prve rečenice prvog dijela točke 2. podtočke (a) HWG‑a) na način da se njome ljekarni koja prodaje na daljinu sa sjedištem u drugoj državi članici zabranjuje da ukupan asortiman lijekova koji se izdaju na liječnički recept oglašava reklamnim darovima u obliku poklon‑bonova u određenom novčanom iznosu ili određenom postotku popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda?
3.
Nadalje, u slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li u skladu s odredbama glave VIII., a osobito člankom 87. stavkom 3. Direktive 2001/83, tumačenje nacionalne odredbe (u ovom slučaju: članka 7. stavka 1. drugog dijela prve rečenice prvog dijela točke 2. podtočke (a) HWG‑a) na način da se njome ljekarni koja prodaje na daljinu sa sjedištem u drugoj državi članici dopušta da ukupan asortiman lijekova koji se izdaju na liječnički recept oglašava reklamnim darovima u obliku sniženja cijena i plaćanja s izravnim učinkom?”
23.
Pisana očitovanja podnijele su stranke glavnog postupka, estonska i poljska vlada te Europska komisija. Stranke glavnog postupka i Komisija sudjelovali su na raspravi koja je održana 27. lipnja 2024.
IV. Ocjena
A.
Prvo pitanje: područje primjene Direktive 2001/83
24.
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi doznati predstavljaju li kampanje za popuste koje provodi ljekarna, kojima se kupcima prilikom kupnje lijekova na liječnički recept nudi pogodnost u obliku popusta na plaćanje u gotovini ili poklon‑bona na određeni novčani iznos ili određenog postotka popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda (lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept ili nemedicinskih proizvoda za zdravlje ili ljepotu), „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83.
25.
U ovom slučaju društvo DocMorris svojim je kupcima nudilo takve popuste.
26.
Budući da je riječ o prekograničnoj aktivnosti na unutarnjem tržištu, ovaj bi se predmet mogao odnositi kako na temeljne slobode zajamčene Ugovorima, osobito slobodno kretanje robe (lijekova) i slobodno pružanje usluga (trgovačke djelatnosti vođenja ljekarne), tako i na posebna pravila koja je zakonodavac Unije donio u području oglašavanja lijekova.
27.
Naime, kao što je sud koji je uputio zahtjev to pomno objasnio u svojem zahtjevu za prethodnu odluku, iako sporovi pred nacionalnim sudovima, u kojima je pozvan da odluči povodom revizije, imaju za temelj primjenu sudske prakse Suda u kontekstu slobodnog kretanja robe, poglavito presudu Deutsche Parkinson Vereinigung (
4
), on od Suda traži smjernice (tumačenje njegove sudske prakse) o Direktivi 2001/83, odnosno presudama u predmetima DocMorris (
5
) i EUROAPTIEKA (
6
).
28.
To zahtijeva kratko sažimanje navedene sudske prakse Suda, u mjeri u kojoj je to potrebno za ovaj predmet.
29.
Ovo zapravo nije prvi put da su Sudu upućena pitanja u vezi s cijenama koje naplaćuju i rabata koje nude (ponajprije) ljekarne koje prodaju na daljinu i upravo u tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev traži dodatno pojašnjenje o tome što je propisano ili dopušteno pravom Unije kada ljekarnici kupcima nude rabate za lijekove.
1. Dosadašnja sudska praksa Suda
30.
Postoje dva smjera sudske prakse, koji se nadopunjuju.
a) Slobodno kretanje u skladu s UFEU‑om
31.
U presudi Deutsche Parkinson Vereinigung Sud se suočio s pitanjem je li zabrana sustava rabata prema kojem bi društvo DocMorris pacijentima omogućavalo različite bonuse prilikom kupnje lijekova za Parkinsonovu bolest, koji se izdaju na liječnički recept i koji su dostupni samo u ljekarnama, a koja je utemeljena na nacionalnom pravu (
7
), protivna temeljnoj slobodi slobodnog kretanja robe iz članaka 34. i 36. UFEU‑a.
32.
Sud je utvrdio da jest protivna, s obzirom na to da predmetna mjera predstavlja mjeru s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje prema članku 34. UFEU‑a koja se ne može opravdati na temelju članka 36. UFEU‑a jer prekoračuje ono što je prikladno za postizanje predviđenih ciljeva (
8
) i da stoga nije proporcionalna (
9
). S tim u vezi, Sud je naglasio da ne postoje dokazi koji podupiru tvrdnju da je potrebno osigurati ravnomjernu opskrbu lijekovima koji se izdaju na liječnički recept za bitne medicinske svrhe na čitavom području Njemačke, koja ispunjava uvjete iz članka 36. UFEU‑a (
10
). Ključno je da je Sud smatrao da postoje određeni čimbenici koji upućuju na to da bi jače tržišno natjecanje cijenama među ljekarnama imalo pozitivne učinke na ravnomjernu opskrbu lijekovima jer bi potaknulo otvaranje ljekarni na područjima na kojima bi se zbog njihova malog broja mogle primjenjivati veće cijene (
11
); da bi tržišno natjecanje cijenama ljekarni koje prodaju na daljinu moglo dovesti do poticanja tradicionalnih ljekarni da poboljšaju određene aktivnosti od općeg interesa, poput izrade magistralnih lijekova sukladno uputi liječnika ili na održavanje određenih zaliha i asortimana lijekova (
12
); i da bi tržišno natjecanje cijenama moglo koristiti pacijentu s obzirom na to da bi ono, ovisno o slučaju, omogućilo ponudu lijekova na recept u Njemačkoj po povoljnijim cijenama od onih koje ta država članica trenutačno propisuje (
13
).
b) Oglašavanje prema Direktivi 2001/83
33.
U presudi A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (
14
) – koja se odnosila na djelatnost ljekarne sa sjedištem u jednoj državi članici koja se sastojala od široke i raznolike oglašivačke kampanje za njezinu uslugu internetske prodaje lijekova usmjerene na potrošače u drugoj državi članici – Sud je u biti presudio da oglašavanje i prodaja lijekova na internetu ne spadaju u područje primjene Direktive 2001/83, koja se odnosi na oglašavanje lijekova, nego u područje primjene Direktive 2000/31/EZ (
15
).
34.
Nakon toga, u presudi DocMorris (
16
) – koja se odnosila na reklamnu kampanju u obliku nagradne igre kojom se sudionicima omogućuje dobivanje predmeta za svakodnevnu upotrebu koji nisu lijekovi, pri čemu je sudjelovanje u toj nagradnoj igri bilo uvjetovano naručivanjem lijeka koji se izdaje na liječnički recept – Sud je presudio da ta reklamna kampanja nije imala za cilj utjecati na kupčev izbor određenog lijeka, nego na izbor ljekarne u kojoj kupac kupuje taj lijek, do kojeg dolazi kasnije, tako da ta reklamna kampanja nije obuhvaćena područjem primjene glave VIII. Direktive 2001/83.
35.
Naposljetku, u presudi EUROAPTIEKA – koja se odnosila na promotivnu prodaju ljekarna i društava koja distribuiraju lijekove za maloprodaju, koja su nudila sniženje od 15 % prodajne cijene bilo kojeg lijeka prilikom kupnje najmanje triju proizvoda – Sud je presudio da je takva praksa obuhvaćena pojmom „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83. Sud je naglasio da je to tako čak i kada se te informacije ne odnose na jedan određeni lijek, nego na neodređene lijekove.
c) Analiza
36.
Iako su presude A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (
17
) i DocMorris donesene u predmetima u kojima je u glavnom postupku postojao prekogranični element, u presudi EUROAPTIEKA taj element nije postojao. U tom je predmetu u glavnom postupku postojala takozvana „potpuno unutarnja situacija”.
37.
Kao što Komisija u svojim pisanim očitovanjima to pravilno naglašava, iz sudske prakse o Direktivi 2001/83 za potrebe ovog predmeta mogu se zaključiti dvije bitne stvari.
38.
Kao prvo, iz presude EUROAPTIEKA proizlazi da pojam oglašavanja lijekova prema Direktivi 2001/83 nije ograničen na oglašavanje pojedinačnih lijekova. Taj pojam obuhvaća i okolnosti u kojima se daju informacije o neodređenim lijekovima. Dakle, činjenica da se informacije u ovom predmetu odnose, među ostalim, na sve lijekove iz ukupnog asortimana ljekarne koji se izdaju na liječnički recept ne isključuje primjenjivost te direktive.
39.
Kao drugo, iz presude DocMorris proizlazi da, u slučaju oglašavanja ljekarne u kojem se koriste informacije o neodređenim lijekovima, valja ispitati je li cilj oglašavanja poticanje kupnje lijekova ili utjecaj na kasniju odluku o izboru ljekarne u kojoj se lijek kupuje. U potonjem slučaju oglašavanje nije obuhvaćeno područjem primjene Direktive 2001/83.
40.
Uzimajući u obzir tu sudsku praksu, sada ću prijeći na analizu u skladu s Direktivom 2001/83.
2. Članak 86. stavak 1. Direktive 2001/83
a) Tekstualno tumačenje
41.
Najprije valja podsjetiti na to da je Direktiva 2001/83 dovela do potpunog usklađivanja u području oglašavanja lijekova te da se u njoj izričito navode situacije u kojima su države članice ovlaštene donijeti odredbe koje odstupaju od pravila predviđenih tom direktivom (
18
).
42.
U skladu s člankom 86. stavkom 1. Direktive 2001/83, pod „oglašavanjem lijekova” podrazumijeva se svaki oblik izravnog obavješćivanja (door‑to‑door), pridobivanja ili poticanja, kojima je namjena promicanje propisivanja, izdavanja, prodaje i potrošnje lijekova (
19
).
43.
Iz teksta te odredbe, osobito iz izraza „svaki oblik”, proizlazi da je pojam oglašavanja lijekova koji je usvojio zakonodavac Unije vrlo širok (
20
).
44.
Međutim, iz samog teksta više odredaba sadržanih u glavama VIII. i VIII.a Direktive 2001/83 proizlazi da se mnoge odredbe o oglašavanju po svojoj prirodi više odnose na proizvođače (
21
), nositelje odobrenja za stavljanje lijeka u promet, dobavljače na veliko (
22
), stručne suradnike prodaje i uvoznike lijekova, a ne na ljekarne koje prodaju lijekove krajnjim kupcima, to jest pacijentima. Primjerice, čini mi se da se oglašavanje lijekova osobama koje su ovlaštene za njihovo propisivanje ili izdavanje (članak 86. stavak 1. druga alineja Direktive 2001/83) ili posjeti stručnih suradnika prodaje lijekova osobama ovlaštenima za njihovo propisivanje (članak 86. stavak 1. treća alineja te direktive) ne odnose na ljekarne koje prodaju pacijentima, nego na daljnje subjekte u lancu distribucije. Isto vrijedi i za članak 89. stavak 1. točku (b) Direktive 2001/83 (
23
): ako se za kupnju najmanje triju proizvoda nudi sniženje prodajne cijene od 15 % bilo kojeg lijeka, tada, kao što je to Sud presudio u presudi EUROAPTIEKA, po prirodi stvari ljekarna koja prodaje pacijentu ne može navesti naziv lijeka.
45.
Sud dosljedno smatra da, iako definicija sadržana u članku 86. stavku 1. Direktive 2001/83 izričito naglašava svrhu poruke, ona ne daje nikakvu naznaku glede osoba koje šire takve informacije (
24
). Svrha poruke predstavlja temeljno obilježje oglašavanja u smislu članka 86. stavka 1. te direktive i odlučujući čimbenik za razlikovanje oglašavanja od obične informacije (
25
). Sud je stoga tu odredbu primijenio ratione personae na „neovisne treće osobe” (
26
), kao i na ljekarne i društva koja distribuiraju lijekove (
27
).
46.
Što se, konkretno, djelatnosti ljekarne tiče, kada svrha poruke nije utjecaj na kupčev izbor određenog lijeka, nego na izbor ljekarne u kojoj će kupac kasnije kupiti taj lijek, ta poruka nije obuhvaćena pojmom „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83 (
28
).
47.
Primjenjujući te kriterije na predmetni slučaj, proizlazi da je svrha poruke koju prenose poslovne prakse DocMorrisa potaknuti pacijenta da dođe u ljekarnu tog društva. S obzirom na to da poruka glasi „dođite k nama”, umjesto „kupite ove (određene ili neodređene) lijekove”, DocMorris je usredotočen na prodaju komu (pacijentu), a ne na prodaju čega ((određenih ili neodređenih) lijekova).
48.
To se utvrđenje, prema mojem mišljenju, primjenjuje i na rabate koji se daju odmah i na one koji će se odobravati s obzirom na buduće kupnje.
49.
Što se tiče rabata koji se odobravaju odmah, ključno je da u ovom predmetu pacijent već zna koji proizvod kupiti. Taj je proizvod propisao stručnjak koji je za to ovlašten. Rabati se nude samo u vezi s prodajom lijekova na liječnički recept. Nakon što pacijent dobije liječnički recept, jedino što mu preostaje jest da odabere u kojoj će ljekarni nabaviti proizvod. Sve ostalo već je odredio liječnik: je li lijek propisan, količina koja je propisana kao i doziranje i vremenski razmaci u kojima pacijent treba uzimati lijekove.
50.
Što se tiče budućih rabata, pacijentu se prenosi ista poruka kao ona koja je opisana. Fokus nije na poticanju pacijenta da kupi određeni broj lijekova. Rabati se primjenjuju na ukupan asortiman ljekarne, koji uključuje lijekove koji se ne izdaju na liječnički recept i nemedicinske proizvode za zdravlje ili ljepotu. Stoga, kao što će to biti detaljnije objašnjeno u nastavku (drugo i treće pitanje), lijekovi su samo dio tog asortimana.
51.
Osim toga, po tome se ovaj predmet znatno razlikuje od onoga u kojem je Sud donio presudu EUROAPTIEKA. U tom predmetu, kada je ljekarna ponudila 15 % sniženja na prodajnu cijenu bilo kojeg lijeka ako su kupljena najmanje tri proizvoda, ta je ljekarna izravno i nedvosmisleno potaknula kupca da kupi više (neodređenih) lijekova. Pacijent nije mogao imati koristi od te promocije bez kupnje određenog broja lijekova. Kao što je to već sažeto navedeno, očito je da takva praksa, prema mojem mišljenju, predstavlja „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83. Osim toga, to sam predložio Sudu u svojim dvama mišljenjima u tom predmetu.
52.
Stoga me tekstualno tumačenje članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83 dovodi do međuzaključka da poslovna praksa koju primjenjuje ljekarna poput one u ovom predmetu ne predstavlja oglašavanje lijeka u smislu te odredbe.
53.
To utvrđenje podupire sustavno i teleološko tumačenje članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83.
b) Sustavno i teleološko tumačenje
54.
Sada ću se usredotočiti na članak 86. stavak 1. Direktive 2001/83 u okviru sustava i opće logike te direktive.
55.
Direktiva 2001/83 klasičan je primjer mjere za usklađivanje (
29
) u području unutarnjeg tržišta, kao što to jasno pokazuju njezine uvodne izjave.
56.
Polazišna točka političkih institucija Unije (
30
) bila je stajalište da, iako je temeljni cilj svih pravila kojima se uređuju proizvodnja, promet i primjena lijekova zaštita zdravlja ljudi (
31
), taj se cilj mora ostvariti na način kojim se na području Zajednice neće spriječiti razvoj farmaceutske industrije ili promet lijekovima (
32
). Te su institucije utvrdile da se promet lijekovima na području Unije otežava nejednakošću nacionalnih odredbi koje se odnose na lijekove (
33
) i da su one izravno utjecale na funkcioniranje unutarnjeg tržišta (
34
). Da bi se takve prepreke uklonile, odlučeno je da se odgovarajuće odredbe (
35
) usklade.
57.
Pravna osnova za to nastojanje jest članak 114. UFEU‑a, koji je nedvojbeno najvažnija od svih nadležnosti za usklađivanje u UFEU‑u. U skladu s tom odredbom (
36
), da bi se ostvarili ciljevi utvrđeni člankom 26. UFEU‑a, zakonodavac Unije u okviru redovnog zakonodavnog postupka (
37
) može donijeti mjere za usklađivanje „čiji je cilj uspostava i funkcioniranje unutarnjeg tržišta”. Sud shvaća da se tom odredbom zahtijeva da se mjerama za usklađivanje istinski poboljšaju uvjeti za uspostavu i funkcioniranje unutarnjeg tržišta (
38
).
58.
Svakoj mjeri usklađivanja cilj je približiti nacionalne razine zaštite (u ovom slučaju) zdravlja s razinom zaštite Unije. To je sama svrha usklađivanja. Stoga je smisao usklađivanja nacionalnih odredbi o oglašavanju lijekova stvaranje jednakih uvjeta za gospodarske subjekte, čime im se omogućuje slobodna trgovina, očito, unutar samih pravila koja je donio zakonodavac Unije. S tim u vezi, što se tiče razine zaštite na razini Unije, ona mora biti visoka, kako to proizlazi iz članka 114. stavka 3. UFEU‑a (
39
).
59.
Kao što je Apothekerkammer Nordrhein to više puta istaknuo, s obzirom na to da lijekovi nisu proizvodi kao bilo koji drugi, osobitost tržišta takvih proizvoda zahtijeva da se zaštita zdravlja ljudi uzme u obzir u svim fazama. Dakle, navedena uvodna izjava 2. Direktive 2001/83, na koju se poziva i Sud (
40
), potvrđuje da je temeljni cilj kojem ta direktiva teži zaštita zdravlja ljudi.
60.
Pravila o oglašavanju sadržana u glavama VIII. (
41
) i VIII.a (
42
) Direktive 2001/83 treba razmatrati u tom kontekstu. Uvodna izjava 43. te direktive odnosi se upravo na područje oglašavanja lijekova i u biti navodi (
43
) da razlike između mjera koje su države članice donijele u tom području mogu utjecati na funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Stoga je izražena namjera te direktive da se takve razlike uklone (
44
).
61.
U tom bih pogledu želio naglasiti kako sam drugdje istaknuo da, kad je kupnja lijeka uvjetovana dobivanjem liječničkog recepta, pod nadzorom osoba ovlaštenih za propisivanje takvih proizvoda, oglašivačka kampanja ljekarne ne može potaknuti neracionalnu uporabu lijekova (
45
).
62.
Što se tiče poslovnih praksi o kojima je riječ u ovom predmetu, ne vidim kako bi one dovele do zlouporabe u potrošnji lijekova (
46
). Ponovno ističem da je odluka o propisivanju proizvoda već donesena. Taj recept već pridonosi tomu da će se lijek koristiti u predviđenu svrhu.
63.
Sugerirati drukčije, kao što je to učinio Apothekerkammer Nordrhein na raspravi, tvrdnjom da pacijenti mogu uvjeravati liječnike da im propisuju određene proizvode ili veće količine određenih proizvoda, ne samo da poništava standardne pretpostavke na kojima počiva cjelokupno zakonodavstvo Unije i nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ (liječnici, kao stručnjaci, propisuju, pri čemu su pacijenti samo primatelji) nego i pokušava baciti loše svjetlo na druge: potaknuti pohlepnim ljekarnama koje prodaju na daljinu, najčešće sa sjedištem u inozemstvu, navodno ranjivi pacijenti navode beskrupulozne liječnike da im propisuju prekomjernu količinu lijekova. U tom pogledu mogu se nadalje pozvati na ranija utvrđenja u kojima je Sud presudio sljedeće (
47
): „Posve je moguće da je liječnik na zahtjev upućenog pacijenta potaknut da propiše lijek različit od onog koji je prvotno odabrao i da posljedično činjenični podaci pridonose, čak i neznatno, povećanju prodaje. Međutim, takva mogućnost nije dovoljna da bi se dokazala promotivna namjera proizvođača lijeka. Osim toga, načelno ne predstavlja posebnu opasnost za zdravlje pacijenta ako liječnik smatra da se može predvidjeti propisivanje jednog ili drugog lijeka i ne može ugroziti objektivnost kojom liječnik, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 50. Direktive 2001/83, mora postupiti prilikom izdavanja recepta određenom pacijentu. Liječnik koji propisuje lijek dužan je, sa stajališta profesionalnog ponašanja, ne propisati određeni lijek ako nije prikladan za terapijsko liječenje njegova pacijenta” (
48
).
64.
Naposljetku, izneseno rasuđivanje odražava načela sadržana u članku 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), kojim se priznaje sloboda poduzetništva. Prirodno je da ljekarna nastoji samo promovirati svoje poslovanje, za razliku od poticanja svojih kupaca na potrošnju lijekova. Direktivom 2001/83 u načelu se uređuje samo potonji aspekt. Članak 16. Povelje, prema mojem mišljenju, zahtijeva predloženo tumačenje Direktive, tako da prvi aspekt promotivnih aktivnosti, odnosno promoviranje ljekarne, ne bude praktički isključen.
3. Zaključak
65.
Glavna je svrha kampanja za popuste uvjeriti pacijente da odaberu ljekarnu DocMorris umjesto neke druge. Njihova svrha nije uvjeriti pacijente da koriste više lijekova nego što bi to inače činili. Naprotiv, strana ljekarna pokušava ući na njemačko tržište stvarajući stabilan protok narudžbi: budući da pacijenti koji koriste lijekove koji se izdaju na liječnički recept često pate od kroničnih i možda neizlječivih bolesti, koristit će takve proizvode dulje vrijeme. Ljekarne prirodno žele iskoristiti to unosno tržište na kojem je jedan recept često dio veće „pretplate”.
66.
Stoga predlažem da se na prvo pitanje odgovori da kampanje za popuste koje provodi ljekarna, kojima se kupcima prilikom kupnje lijekova na liječnički recept nudi pogodnost u obliku popusta na plaćanje u gotovini ili poklon‑bona na određeni novčani iznos ili određenog postotka popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda (lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept ili nemedicinskih proizvoda za zdravlje ili ljepotu), ne predstavljaju „oglašavanje lijekova” u smislu članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83.
B.
Daljnja razmatranja
67.
S obzirom na odgovor koji sam predložio na prvo pitanje, drugo i treće pitanje nije potrebno ispitivati. Međutim, radi cjelovitosti ipak ću ih ispitati. Prije toga, želio bih naglasiti da će sud koji je uputio zahtjev, ako se odredbe Direktive 2001/83 ne primjenjuju, morati uzeti u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, osobito temeljne slobode koje su njime zajamčene (
49
).
68.
Zabrana oglašavanja kao što je ono o kojem je riječ u predmetnom slučaju predstavlja mjeru s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje na temelju članka 34. UFEU‑a. Ključno je, kao u presudi Deutsche Parkinson Vereinigung, a za razliku od presude DocMorris, da oglašavanje o kojem je riječ u ovom predmetu ne predstavlja način prodaje jer navedena zabrana farmaceutskim proizvodima koji se zakonito stavljaju na tržište u drugim državama članicama sprečava pristup njemačkom tržištu. Osim toga, na temelju presude Deutsche Parkinson Vereinigung, ne postoji mogućnost opravdanja.
C.
Drugo i treće pitanje
69.
Kao što sam to već naveo, ocjena u nastavku odnosi se na slučaj da Sud u pogledu prvog pitanja donese zaključak drukčiji od onoga koji se predlaže u ovom mišljenju.
70.
Svojim drugim i trećim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti želi doznati protivi li se odredbama glave VIII., a osobito članku 87. stavku 3. Direktive 2001/83, primjena ljekarne kampanja za popuste kojima se kupcima prilikom kupnje lijekova na liječnički recept nudi pogodnost u obliku popusta na plaćanje u gotovini ili poklon‑bona na određeni novčani iznos ili određenog postotka popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda (lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept ili nemedicinskih proizvoda za zdravlje ili ljepotu).
71.
To pitanje zahtijeva sljedeća razmatranja.
72.
Kao prvo, kad je situacija obuhvaćena područjem primjene Direktive 2001/83, primjenjuje se njezin članak 88. stavak 1. točka (a), zbog čega je zabranjeno oglašavanje lijekova koji se izdaju samo na liječnički recept.
73.
Kao drugo, predmetno oglašavanje odnosi se isključivo na kupnju lijeka koji se izdaje samo na liječnički recept. Prilikom te kupnje aktiviraju se i trenutačni i budući rabati. S obzirom na to, obje vrste rabata bile bi isključene člankom 88. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2001/83.
74.
Kao treće, ističem da u predmetnom slučaju sâm sud koji je uputio zahtjev sumnja u primjenu članka 88. stavka 1. točke (a) Direktive 2001/83 u glavnom postupku (
50
). Prema mojem mišljenju, ako se utvrdi da je ta direktiva primjenjiva, takvim sumnjama nema mjesta. One, naprotiv, dokazuju da, kao što je to detaljno istaknuto u analizi prvog pitanja, slučajevi poput onih iz glavnog postupka nisu obuhvaćeni područjem primjene Direktive 2001/83.
75.
Stoga je odgovor koji predlažem na drugo i treće pitanje da članak 88. stavak 1. točku (a) Direktive 2001/83 treba tumačiti na način da mu se protivi primjena ljekarne kampanja za popuste kojima se kupcima prilikom kupnje lijekova na liječnički recept nudi pogodnost u obliku popusta na plaćanje u gotovini ili poklon‑bona na određeni novčani iznos ili određenog postotka popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda (lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept ili nemedicinskih proizvoda za zdravlje ili ljepotu).
V. Zaključak
76.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na pitanje koje je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
Članak 86. stavak 1. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu
treba tumačiti na način da kampanje za popuste koje provodi ljekarna, kojima se kupcima prilikom kupnje lijekova na liječnički recept nudi pogodnost u obliku popusta na plaćanje u gotovini ili poklon‑bona na određeni novčani iznos ili određenog postotka popusta za sljedeću kupnju drugih proizvoda (lijekova koji se ne izdaju na liječnički recept ili nemedicinskih proizvoda za zdravlje ili ljepotu), ne predstavljaju „oglašavanje lijekova” u smislu te odredbe.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.), kako je izmijenjena Direktivom 2004/27/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. (SL 2004., L 136, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 61., str. 101.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2001/83)
(
3
)	Presuda od 19. listopada 2016. (C‑148/15, u daljnjem tekstu: presuda Deutsche Parkinson Vereinigung, EU:C:2016:776)
(
4
)	Vidjeti osobito točke 4., 6., 7., 9., 10., 17. i 64. zahtjeva za prethodnu odluku.
(
5
)	Presuda od 15. srpnja 2021. (C‑190/20, u daljnjem tekstu: presuda DocMorris, EU:C:2021:609). Vidjeti osobito točke 53., 54., 62. i 64. zahtjeva za prethodnu odluku.
(
6
)	Presuda od 22. prosinca 2022. (C‑530/20, u daljnjem tekstu: presuda EUROAPTIEKA, EU:C:2022:1014). Vidjeti osobito točke 54. i 59. zahtjeva za prethodnu odluku.
(
7
)	Članak 78. Zakona o lijekovima (u daljnjem tekstu: Arzneimittelgesetz), u verziji koja je u to vrijeme bila primjenjiva
(
8
)	Odnosno zaštite zdravlja i života ljudi
(
9
)	Vidjeti presudu Deutsche Parkinson Vereinigung (točku 46. i izreku).
(
10
)	Vidjeti presudu Deutsche Parkinson Vereinigung (točku 37.).
(
11
)	Vidjeti presudu Deutsche Parkinson Vereinigung (točku 38.).
(
12
)	Vidjeti presudu Deutsche Parkinson Vereinigung (točku 40.).
(
13
)	Vidjeti presudu Deutsche Parkinson Vereinigung (točku 43.).
(
14
)	Presuda od 1. listopada 2020. (C‑649/18, EU:C:2020:764, t. 50. i 59.) Vidjeti i presudu EUROAPTIEKA (točku 49.).
(
15
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)
(
16
)	Točka 21. i sljedeće. Vidjeti i presudu EUROAPTIEKA (točku 50.).
(
17
)	Presuda od 1. listopada 2020. (C‑649/18, EU:C:2020:764)
(
18
)	Vidjeti presudu od 8. studenoga 2007., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, t. 39.). Situacije u kojima države članice mogu donijeti takve odredbe mogu se pronaći, među ostalim, u članku 88. stavku 3.; članku 89. stavku 1. točki (b); članku 89. stavku 2., članku 91. i članku 96. stavku 2. Direktive 2001/83. O razlici između oglašavanja i promocije vidjeti Grzybczyk, K., u Ogiegło, L. (ur.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, 2. izdanje, Varšava, 2015., članak 52.
(
19
)	Ta definicija izravno proizlazi iz teksta članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83, a ne, kao što se čini da Sud to implicira u presudi EUROAPTIEKA (točka 47.), „iz tekstualnog, sustavnog i teleološkog tumačenja članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83.”. O pojmu oglašavanja vidjeti i Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N. i Piekarczyk, K., u Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N. i Piekarczyk, K. (ur.), Reklama produktów leczniczych. Komentarz do čl. 52. do 64. ustawy – Prawo farmaceutyczne, Varšava, 2020., članak 52.
(
20
)	Vidjeti presudu od 5. svibnja 2011., MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, t. 29.) i moje mišljenje u predmetu EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, t. 45.). Vidjeti i Streinz, R. i Klaus, B. „C. V. Arzneimittelrecht”, t. 130., u Dauze, M. A. i Ludwigs, M., Handbuch des EU‑Wirtschaftsrechts, svezak 1., EL 53 (2021.), C. H. Beck, München, 2024.
(
21
)	O općim obvezama proizvođača i uvoznika vidjeti glavu IV. Direktive 2001/83.
(
22
)	Članak 1. točka 17. Direktive 2001/83 definira „promet lijeka na veliko” kao „sve aktivnosti nabave, skladištenja, isporučivanja ili izvoza lijekova, osim izdavanja lijekova stanovništvu. Takve aktivnosti provode se kod proizvođača ili njihovim depoima, uvoznika, drugih veleprodaja ili ljekarni i osoba ovlaštenih izdavati lijekove stanovništvu u određenoj državi članici”.
(
23
)	U skladu s tom odredbom, ne dovodeći u pitanje članak 88. Direktive 2001/83, svako oglašavanje lijeka stanovništvu mora sadržavati sljedeće podatke: naziv lijeka kao i uobičajeno ime ako lijek sadrži samo jednu djelatnu tvar; nužne obavijesti za pravilnu primjenu lijeka i izričito pozivanje na pažljivo čitanje upute o lijeku ili uputa na vanjskom pakiranju.
(
24
)	Vidjeti presudu od 2. travnja 2009., Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, t. 20. i sljedeće). Vidjeti i moje (dopunsko) mišljenje u predmetu EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, t. 30.).
(
25
)	Vidjeti presudu od 5. svibnja 2011., MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, t. 31.).
(
26
)	Vidjeti presudu od 2. travnja 2009., Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, t. 22.).
(
27
)	Vidjeti presudu EUROAPTIEKA (točku 55.)
(
28
)	Vidjeti u tom pogledu presudu DocMorris (točku 21.)
(
29
)	Drugdje sam tvrdio da se pojmovi „koordinacija”, „približavanje” i „harmonizacija” koriste naizmjenično u cijelom UFEU‑u. Vidjeti moja mišljenja u spojenim predmetima Trijber i Harmsen (C‑340/14 i C‑341/14, EU:C:2015:505, t. 52.) i u spojenim predmetima X i Visser (C‑360/15 i C‑31/16, EU:C:2017:397, t. 108.). Vidjeti o ovom pitanju i Ignatowicz, Z., u Olszewski, W. L. (ur.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, Varšava, 2016., članak 52.
(
30
)	Za potrebe ovog mišljenja shvaćam da političke institucije Europske unije čine Europski parlament, Vijeće Europske unije i Komisija.
(
31
)	Vidjeti uvodnu izjavu 2. Direktive 2001/83.
(
32
)	Vidjeti uvodnu izjavu 3. Direktive 2001/83.
(
33
)	Izuzimajući tvari ili kombinacije tvari koje su hrana, hrana za životinje ili proizvodi za osobnu higijenu
(
34
)	Vidjeti uvodnu izjavu 4. Direktive 2001/83.
(
35
)	Vidjeti uvodnu izjavu 5. Direktive 2001/83. Vidjeti i presudu od 8. studenoga 2007., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, t. 19.).
(
36
)	Vidjeti članak 114. stavak 1. UFEU‑a.
(
37
)	I nakon savjetovanja s Gospodarskim i socijalnim odborom
(
38
)	Vidjeti presude od 5. listopada 2000., Njemačka/Parlament i Vijeće (C‑376/98, EU:C:2000:544, t. 83. i sljedeće); od 12. prosinca 2006., Njemačka/Parlament i Vijeće (C‑380/03, EU:C:2006:772, t. 24.); od 8. lipnja 2010., Vodafone i dr. (C‑58/08, EU:C:2010:321, t. 32.) i od 3. rujna 2015., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Komisija (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, t. 26.).
(
39
)	U skladu s tom odredbom, Komisija će u svojim prijedlozima o zdravlju, sigurnosti, zaštiti okoliša i zaštiti potrošača polaziti od visoke razine zaštite, posebice vodeći računa o svakom novom razvoju utemeljenom na znanstvenim činjenicama. U okviru svojih ovlasti Parlament i Vijeće također će težiti ostvarivanju tog cilja.
(
40
)	Vidjeti presudu EUROAPTIEKA (točku 39.).
(
41
)	Pod naslovom „Oglašavanje”
(
42
)	Pod naslovom „Informacije i oglašavanje”
(
43
)	Tekst uvodne izjave 43. glasi: „Sve države članice su usvojile daljnje posebne mjere u vezi s oglašavanjem lijekova. Navedene mjere su različite. Te razlike vjerojatno imaju utjecaj na funkcioniranje unutarnjeg tržišta s obzirom da oglašavanje koje se provodi u jednoj državi članici vjerojatno ima utjecaja i u drugim državama članicama”.
(
44
)	Vidjeti u tom pogledu moje (dopunsko) mišljenje u predmetu EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, t. 40.).
(
45
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, t. 71.) i moje (dopunsko) mišljenje u predmetu EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, t. 29.).
(
46
)	Članak 1. točka 16. Direktive 2001/83 definira „zlouporabu lijekova” kao „trajnu ili povremenu hotimičnu prekomjernu uporabu lijeka koja je popraćena štetnim fizičkim ili psihičkim učinkom”.
(
47
)	Činjenica da su ta utvrđenja iznesena u kontekstu predmeta koji se odnosio na oglašavanje određenog lijeka, koje također nije bilo usmjereno javnosti, navodi me na zaključak da se primjenjuju a fortiori u ovom slučaju.
(
48
)	Vidjeti presudu od 5. svibnja 2011., MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, t. 37. i navedenu sudsku praksu).
(
49
)	Osim ako nacionalni sud koji ocjenjuje činjenice utvrdi da se predmetna poslovna praksa pretežno provodi na internetu, pri čemu fizičko oglašavanje predstavlja samo sporedni element. U takvoj situaciji nacionalni sud trebao bi uzeti u obzir presudu od 1. listopada 2020., A (Oglašavanje i prodaja lijekova na internetu) (C‑649/18, EU:C:2020:764) i ispitati moguću primjenu Direktive 2000/31.
(
50
)	Vidjeti točku 66. i sljedeće zahtjeva za prethodnu odluku.