62019CJ0881
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
13. siječnja 2022. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Usklađivanje zakonodavstava – Uredba (EU) br. 1169/2011 – Prilog VII. dio E točka 2. podtočka (a) – Informiranje potrošača o hrani – Označivanje i prezentiranje hrane – Direktiva 2000/36/EZ – Prilog I. dio A točka 2. podtočka (c) – Proizvodi od kakaa i čokolade – Popis sastojaka hrane namijenjene potrošačima u državi članici”
U predmetu C‑881/19,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Krajský soud v Brně (Okružni sud u Brnu, Češka Republika), odlukom od 25. listopada 2019., koju je Sud zaprimio 4. prosinca 2019., u postupku
Tesco Stores ČR a.s.
protiv
Ministerstvo zemědělství,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: E. Regan, predsjednik vijeća, C. Lycourgos, predsjednik četvrtog vijeća, I. Jarukaitis, I. Ziemele i M. Ilešič (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: E. Tanchev,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani postupak,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Tesco Stores ČR a.s., L. Šrubař, advokát,
–
za Ministerstvo zemědělství, R. Pokorný,
–
za češku vladu, M. Smolek, J. Vláčil i J. Očková, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, B. Hofstötter, P. Ondrůšek i B. Rous Demiri, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 6. listopada 2021.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Priloga VII. dijela E točke 2. podtočke (a) Uredbe (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 (SL 2011., L 304, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 20., str. 168. i ispravci SL 2015., L 326, str. 73. i SL 2016., L 266, str. 7.) u vezi s Prilogom I. dijelom A točkom 2. podtočkom (c) Direktive 2000/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. lipnja 2000. o kakau i čokoladnim proizvodima namijenjenim prehrani ljudi (SL 2000., L 197, str. 19.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 32., str. 79.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava Tesco Stores ČR a.s. (u daljnjem tekstu: društvo Tesco) i Ministerstvo zemědělství (Ministarstvo poljoprivrede, Češka Republika) u vezi s označivanjem proizvoda koje društvo Tesco prodaje u Češkoj Republici.
Pravni okvir
Uredba br. 1169/2011
3
U uvodnim izjavama 1., 3., 4., 13., 17., 20., 22. i 26. Uredbe br. 1169/2011 navedeno je:
„(1)
Člankom 169. [UFEU‑a] utvrđuje se da [Europska] unija mora doprinijeti postizanju visoke razine zaštite potrošača mjerama koje donosi u skladu s njegovim člankom 114.
[…]
(3)
Kako bi se postigla visoka razina zaštite zdravlja potrošača i zajamčilo njihovo pravo na informacije, potrebno je osigurati primjereno informiranje potrošača u vezi s hranom koju konzumiraju. […]
(4)
Uredbom (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakona o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka u područjima sigurnosti hrane [(SL 2002., L 31, str. 1.)] opće je načelo zakona o hrani pružiti potrošačima osnovu kojom će im se omogućiti da budu informirani pri odabiru hrane koju konzumiraju te da se spriječe svi postupci kojima se potrošača može dovesti u zabludu.
[…]
(13)
Potrebno je donijeti zajedničke definicije, načela, zahtjeve i procedure radi izrade jasnoga okvira i zajedničke osnove za mjere Unije i nacionalne mjere kojima se uređuje područje informacija o hrani.
[…]
(17)
Osnovni razlog zašto se zahtijevaju obvezne informacije o hrani bio bi taj da se potrošačima omogući prepoznavanje i pravilna upotreba hrane te donošenje odluka koje odgovaraju njihovim pojedinačni prehrambenim potrebama. […]
[…]
(20)
Propisima o informacijama o hrani trebalo bi zabraniti uporabu informacija kojima bi se potrošače moglo dovesti u zabludu, posebno glede karakteristika hrane, učincima ili svojstvima hrane, ili pripisivanjem hrani ljekovitih svojstva. […]
[…]
(22)
Trebalo bi izraditi popis svih obveznih informacija koje bi načelno trebalo osigurati za svu hranu namijenjenu krajnjem potrošaču i objektima javne prehrane. Taj bi popis trebao sadržavati informacije koje su već propisane postojećim zakonodavstvom Unije jer se ono, općenito, smatra vrijednom stečevinom u pogledu informiranja potrošača.
[…]
(26)
Etikete hrane trebale bi biti jasne i razumljive kako bi se pomoglo potrošačima koji žele biti bolje informirani pri odabiru hrane i prehrane kada donose odluke. […]”
4
Poglavlje I. Uredbe br. 1169/2011, naslovljeno „Opće odredbe”, sadržava njezine članke 1. i 2.
5
Članak 1. te uredbe, naslovljen „Predmet i područje primjene”, u stavku 1. određuje:
„Ovom se Uredbom utvrđuje osnova za postizanje visoke razine zaštite potrošača u vezi s informacijama o hrani, vodeći računa o razlikama u percepciji potrošača i njihovim potrebama za informacijama, istodobno osiguravajući nesmetano funkcioniranje unutarnjega tržišta.”
6
Članak 2. navedene uredbe, naslovljen „Definicije”, u stavku 2. određuje:
„Primjenjuju se i sljedeće definicije:
[…]
(c)
‚obvezne informacije o hrani’ su podaci koje je u skladu s odredbama Unije potrebno pružiti krajnjem potrošaču;
[…]
(f)
‚sastojak’ je tvar ili proizvod, uključujući arome, prehrambene aditive i prehrambene enzime, te bilo koji sastavni dio složenog sastojka koji se koristi u proizvodnji ili pripremi hrane i koji se nalazi u gotovom proizvodu, čak i u izmijenjenom obliku; rezidue se ne smatraju ‚sastojcima’;
[…]
(h)
‚složeni sastojak’ je sastojak koji je proizveden od više sastojaka;
[…]
(n)
‚propisani naziv’ je naziv hrane propisan odredbama Unije koje se primjenjuju na tu hranu ili, ako takve odredbe Unije ne postoje, naziv propisan propisima i odredbama koji se primjenjuju u državi članici u kojoj se hrana prodaje krajnjem potrošaču ili objektima javne prehrane;
[…]”
7
U poglavlju II. Uredbe br. 1169/2011, naslovljenom „Opća načela o informacijama o hrani”, članak 3. naslovljen „Opći ciljevi”, u stavku 1. propisuje:
„Pružanjem informacija o hrani treba se postići visoka razina zaštite zdravlja i interesa potrošača uspostavom temelja pomoću kojih će krajnji potrošači biti informirani pri odabiru hrane i pomoću kojih će upotrebljavati i koristiti hranu na siguran način, s posebnim naglaskom na zdravstvene, gospodarske, okolišne, socijalne i etičke okolnosti.”
8
Poglavlje III. te uredbe, naslovljeno „Opći zahtjevi o informacijama o hrani i odgovornosti subjekata u poslovanju s hranom”, sadržava, među ostalim, njezine članke 6. i 7.
9
U skladu s člankom 6. navedene uredbe, naslovljenim „Osnovni zahtjev”:
„Svu hranu koja je namijenjena krajnjem potrošaču ili objektima javne prehrane moraju pratiti informacije o hrani u skladu s ovom Uredbom.”
10
U članku 7. iste uredbe, naslovljenom „Prakse poštenog informiranja”, u stavku 1. propisuje se:
„Informacije o hrani ne smiju biti obmanjujuće, a posebno:
(a)
glede karakteristika hrane, posebno njezine prirode, identiteta, svojstava, sastava, količine, roka trajanja, zemlje podrijetla ili mjesta podrijetla, načina proizvodnje;
[…]”
11
Poglavlje IV. Uredbe br. 1169/2011, naslovljeno „Obvezne informacije o hrani”, u odjeljku 1. naslovljenom „Sadržaj i prezentiranje”, sadržava, među ostalim, njezine članke 9. i 15.
12
Članak 9. te uredbe, naslovljen „Popis obveznih podataka”, u stavku 1. određuje:
„U skladu s člancima 10. do 35. te vodeći računa o iznimkama iz ovog Poglavlja, obvezno treba navesti sljedeće podatke:
(a)
naziv hrane;
(b)
popis sastojaka;
[…]”
13
Članak 15. navedene uredbe, naslovljen „Jezični zahtjevi”, u stavcima 1. i 2. propisuje:
„1.   Ne dovodeći u pitanje članak 9. stavak 3., obvezne informacije o hrani moraju biti napisane na jeziku koji potrošači države članice u kojoj se hrana stavlja na tržište mogu lako razumjeti.
2.   Države članice u kojima se hrana stavlja na tržište mogu za vlastito državno područje odlučiti da se podaci navode na jednome ili više službenih jezika Unije.”
14
U poglavlju IV. iste uredbe, u odjeljku 2., naslovljenom „Detaljne odredbe o obveznim podacima”, njezin članak 17., naslovljen „Naziv hrane”, u stavku 1. određuje:
„Naziv hrane mora biti propisani naziv. Ako takav naziv ne postoji, naziv hrane mora odgovarati njenom uobičajenom nazivu ili, ako takav uobičajeni naziv ne postoji ili se ne koristi, treba navesti opisni naziv hrane.”
15
Članak 18., naslovljen „Popis sastojaka”, koji se nalazi u istom odjeljku 2. poglavlja IV. Uredbe br. 1169/2011, u stavcima 1., 2. i 4. određuje:
„1.   Popis sastojaka mora biti naslovljen ili mu mora prethoditi navod koji se sastoji ili koji uključuje riječ ‚sastojci’. Popis sastojaka mora uključivati sve sastojke hrane navedene padajućim redoslijedom s obzirom na masu koja je utvrđena u vrijeme njihove upotrebe u proizvodnji hrane.
2.   Sastojci se navode pod njihovim specifičnim nazivom, gdje je primjenjivo, u skladu sa zahtjevima iz članka 17. i Priloga VI.
[…]
4.   Tehnička pravila za primjenu stavaka 1. i 2. ovog članka utvrđena su u Prilogu VII.”
16
Prilog VII. Uredbi br. 1169/2011, naslovljen „Navođenje i označivanje sastojaka”, sadržava, među ostalim, dio E, naslovljen „Navođenje složenih sastojaka”, koji propisuje:
„1.
Složeni sastojak može biti naveden u popis sastojaka pod vlastitim nazivom ako je taj naziv utvrđen posebnim propisom ili uobičajen i to prema njegovoj ukupnoj masi, nakon čega odmah slijedi popis njegovih sastojaka.
2.
Ne dovodeći u pitanje članak 21., popis sastojaka složenih sastojaka nije obvezan:
(a)
ako je sastav složenoga sastojka utvrđen postojećim odredbama Unije i ako složeni sastojak čini manje od 2 % gotovoga proizvoda. […]
[…]
(c)
ako je složeni sastojak hrana za koju popis sastojaka nije propisan odredbama Unije.”
Direktiva 2000/36
17
U uvodnim izjavama 7. i 8. Direktive br. 2000/36 navedeno je:
„(7)
Kako bi se zajamčila jedinstvena priroda unutarnjeg tržišta, mora postojati mogućnost kretanja svih čokoladnih proizvoda obuhvaćenih ovom Direktivom unutar Zajednice pod trgovačkim nazivima utvrđenim u odredbama Priloga I. ovoj Direktivi.
(8)
Slijedeći opća pravila o označivanju hrane utvrđena u Direktivi vijeća 79/112/EEZ od 18. prosinca 1978. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na označivanje, prezentiranje i oglašavanje hrane [(SL 1979., L 33, str. 1.)], posebno je obvezno navođenje sastojaka u skladu s njezinim člankom 6.; ovom Direktivom Direktiva 79/112/EEZ postaje primjenljiva na kakao i čokoladne proizvode s ciljem pružanja potrošačima ispravnih informacija.”
18
U skladu s člankom 3. točkom 1. Direktive 2000/36:
„Direktiva 79/112/EEZ primjenjuje se na proizvode definirane u Prilogu I., podložno slijedećim uvjetima:
1.
Trgovački nazivi navedeni u Prilogu I. primjenjuju se samo na u njemu navedene proizvode i moraju se koristiti u trgovini za njihovo označivanje.
Međutim, ti se trgovački nazivi mogu također koristiti dodatno i u skladu s odredbama ili običajima primjenljivim u državama članicama u kojima se proizvod prodaje krajnjem potrošaču, za označivanje drugih proizvoda koji se ne mogu zamijeniti s proizvodima definiranim u Prilogu I.”
19
Člankom 4. Direktive 2000/36 propisuje se:
„Za proizvode definirane u Prilogu I., države članice ne usvajaju nacionalne odredbe koje nisu predviđene ovom Direktivom.”
20
Prilog I. toj direktivi, naslovljen „Trgovački nazivi, definicije i karakteristike proizvoda”, sadržava dio A naslovljen „Trgovački nazivi i definicije”. U točki 2. podtočki (c) tog dijela navodi se:
„Čokoladni prah
je proizvod koji se sastoji od mješavine kakaovog praha i šećera, a sadrži najmanje 32 % kakaovog praha.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
21
Grupa Tesco, multinacionalni trgovac na malo sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini, upravlja supermarketima, među ostalim, u Češkoj Republici. Njegova češka podružnica stavljala je na tržište određene prehrambene proizvode pod nazivom robne marke „Monte” u svojim trgovinama u Češkoj Republici. Predmetni proizvodi, odnosno čokoladni mliječni desert s lješnjacima od 220 g, Monte čokoladni mliječni desert od 100 g i Monte drink čokoladni mliječni napitak s lješnjacima od 200 ml bili su označeni popisom sastojaka u kojem se, među ostalim, navodio čokoládový prášek (prah od čokolade), bez daljnjeg preciziranja njegovih sastojaka.
22
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, inspektorát v Brně (Državna inspekcija za poljoprivredne i prehrambene proizvode, inspektorat u Brnu, Češka Republika) (u daljnjem tekstu: SZPI) naložila je 27. svibnja 2016. društvu Tesco povlačenje predmetnih proizvoda iz njegovih objekata u Češkoj Republici te mu je zabranila daljnje stavljanje tih proizvoda na tržište. Ona se oslonila na činjenicu da je označivanje navedenih proizvoda sadržavalo navod „čokoládový prášek” („prah od čokolade”) bez preciziranja njegovih sastojaka, protivno članku 9. stavku 1. točki (b), u vezi s člankom 18. stavcima 1. i 4. Uredbe br. 1169/2011. Usto, iz Priloga I. dijela A točke 2. podtočke (c) Direktive 2000/36 proizlazi da se na češkom jeziku treba koristiti izraz „čokoláda v prášku” („čokoladni prah”), a ne izraz „čokoládový prášek” („prah od čokolade”).
23
Nakon prigovora koji je podnijelo društvo Tesco, SZPI je dvjema različitim odlukama od 6. lipnja 2016. poništio mjere donesene 27. svibnja 2016. Tako je prvom odlukom poništio zabranu stavljanja na tržište predmetnih proizvoda i, drugom odlukom, povlačenje tih proizvoda iz svih objekata u Češkoj Republici.
24
Međutim, u okviru ubrzanog postupka preispitivanja, ústřední inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce (Glavni inspektorat Državne inspekcije za poljoprivredne i prehrambene proizvode, Češka Republika) dvjema odlukama od 2. veljače 2017. preinačio je SZPI‑ove odluke od 6. lipnja 2016. i odbio prigovor društva Tesco.
25
Ministarstvo poljoprivrede dvjema odlukama od 21. travnja 2017. odbilo je tužbu koju je društvo Tesco podnijelo protiv odluka donesenih u okviru ubrzanog postupka preispitivanja.
26
Društvo Tesco je protiv tih odluka podnijelo tužbu Krajskom soudu v Brně (Okružni sud u Brnu, Češka Republika), tvrdeći da se iznimka na temelju Priloga VII. dijela E točke 2. podtočke (a) Uredbe br. 1169/2011 također primjenjuje na čokoládový prášek („prah od čokolade”) s obzirom na to da je sadržaj te formule istovjetan sadržaju čokoláde v prášku („čokoladni prah”). Prema mišljenju društva Tesco, zaključak prema kojem je odlučujuća samo verzija Direktive 2000/36 na češkom jeziku protivna je načelima funkcioniranja prava Unije s obzirom na to da su sve jezične verzije odredbe prava Unije vjerodostojne.
27
Presudom od 26. veljače 2019. Krajský soud v Brně (Okružni sud u Brnu) odbio je navedenu tužbu smatrajući da je naziv iz svake jezične verzije Priloga I. Direktivi 2000/36 obvezujući.
28
Društvo Tesco je protiv te presude podnijelo žalbu u kasacijskom postupku Nejvyšší správní soudu (Vrhovni upravni sud, Češka Republika). Presudom od 11. srpnja 2019. taj je sud ukinuo pobijanu presudu i vratio predmet Okružnom sudu na ponovno odlučivanje.
29
Budući da je pred njim ponovno pokrenut postupak, Krajský soud v Brně (Okružni sud u Brnu) napominje da je svrha i Direktive 2000/36 i Uredbe br. 1169/2011 zaštita potrošača. Stoga je važno da gospodarski subjekti u svakoj državi članici slijede nazive koje je predvidio zakonodavac Unije na jeziku koji je lako razumljiv u toj državi članici.
30
Usto, sud koji je uputio zahtjev ističe da se sudska praksa Suda o rješavanju razlike između različitih jezičnih verzija propisa Unije ne primjenjuje u ovom slučaju. Naime, ne postoji nikakva razlika između jezičnih verzija Direktive 2000/36, unatoč postojanju jednog ili više naziva za isti sastojak u skladu s pojedinačnim jezičnim verzijama. Radi se o autonomnim popisima obveznih naziva na odnosnim službenim jezicima koji su propisani za proizvode namijenjene potrošačima države članice u kojoj se dotični službeni jezik koristi. Presuda od 14. lipnja 2017., TofuTown.com (C‑422/16, EU:C:2017:458), na koju se poziva Nejvyšší správní soud (Vrhovni upravni sud), također se može tumačiti na način da je nemoguće koristiti sinonime ili prijevode obvezujućih naziva.
31
U tim je okolnostima Krajský soud v Brně (Okružni sud u Brnu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li pravilo koje proizlazi iz Priloga VII. dijela E točke 2. podtočke (a) [Uredbe br. 1169/2011] tumačiti tako da se, kada je riječ o prehrambenom proizvodu namijenjenom krajnjem korisniku u Češkoj Republici, u sastavu proizvoda može navesti složeni sastojak naveden u Prilogu I. dijelu A točki 2. podtočki (c) [Direktive 2000/36] bez opisivanja njegova sastava samo ako je naziv tog složenog sastojka označen točno u skladu s češkom jezičnom verzijom Priloga I. [Direktivi 2000/36]?»
Prethodno pitanje
32
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Prilog VII. dio E točku 2. podtočku (a) Uredbe br. 1169/2011 tumačiti na način da je gospodarski subjekt, u okviru označivanja proizvoda koji se stavljaju na tržište na državnom području države članice, oslobođen obveze navođenja svih sastojaka koji čine složeni sastojak u smislu članka 2. stavka 2. točke (h) te uredbe samo ako je taj složeni sastojak, koji je predmet oznake trgovačkim nazivom na temelju Priloga I. dijela A Direktive 2000/36, na popisu sastojaka naveden korištenjem tog trgovačkog naziva u jezičnoj verziji države članice o kojoj je riječ.
33
Kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, to se pitanje postavlja u okviru spora koji je nastao kada je društvo Tesco stavljalo na tržište određene prehrambene proizvode u Češkoj Republici, s obzirom na to da čokoladni prah, koji ulazi u proizvodnju tih prehrambenih proizvoda, nije bio naveden na popisu sastojaka tih proizvoda koristeći naziv pod kojim je takav složeni sastojak naveden u češkoj verziji Priloga I. Direktivi 2000/36, odnosno „čokoláda v prášku”. Društvo Tesco taj je naziv zamijenilo vlastitim češkim prijevodom drugih jezičnih verzija tog priloga, poput njemačke verzije „Schokoladenpulver” i poljske verzije (koja sadržava pojmove „proszek czekoladowy”, kao i „czekolada w proszku”). Ti prijevodi doveli su do uporabe izraza „čokoládový prášek” („prah od čokolade”) za označivanje tog složenog sastojka.
34
Kao prvo, valja podsjetiti na to da Direktiva 2000/36 provodi potpuno usklađivanje trgovačkih naziva koji se odnose na proizvode od kakaa i čokolade namijenjene prehrani ljudi kako bi se zajamčila jedinstvenost unutarnjeg tržišta. Stoga su trgovački nazivi predviđeni u Prilogu I. Direktivi 2000/36, u skladu s njezinim člankom 3. točkom 1., obvezni i rezervirani za proizvode iz navedenog priloga. Osim toga, budući da članak 4. Direktive 2000/36 zabranjuje državama članicama da donesu nacionalne odredbe koje nisu predviđene tom direktivom u pogledu proizvoda definiranih u njezinu Prilogu I., treba smatrati da je navedena direktiva stvorila obvezujući i iscrpan sustav trgovačkih naziva (vidjeti u tom smislu presudu od 25. studenoga 2010., Komisija/Italija, C‑47/09, EU:C:2010:714, t. 29. i 36.).
35
Kao drugo, iz Priloga I. dijela A točke 2. podtočke (c) Direktive 2000/36, u vezi s člankom 3. točkom 1., kao i uvodnom izjavom 7. te direktive, proizlazi da proizvod koji se sastoji od mješavine kakao praha i šećera koji sadržava najmanje 32 % kakao praha u svrhu primjene navedene direktive treba označiti kao „čokoladni prah”.
36
Iz toga slijedi da se, pod pretpostavkom da složeni proizvod o kojem je riječ u glavnom postupku ispunjava kriterije za označivanje kao „čokoladni prah” u smislu Priloga I. dijela A točke 2. podtočke (c) Direktive 2000/36, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, taj složeni sastojak mora u trgovini označivati kao „čokoladni prah“.
37
Taj zaključak potvrđuje činjenica da naziv „čokoladni prah” iz Priloga I. dijela A točke 2. podtočke (c) Direktive 2000/36 predstavlja „propisani naziv” određen odredbama Unije koje se primjenjuju na tu hranu, u smislu članka 2. stavka 2. točke (n) Uredbe br. 1169/2011. Takav naziv mora se upotrebljavati na cijelom području Unije, u skladu s člancima 17. i 18. te uredbe. Usto, na temelju članka 15. stavka 1. navedene uredbe, taj naziv mora na prehrambenom proizvodu biti na jeziku koji je lako razumljiv potrošačima u državi članici u kojoj se taj prehrambeni proizvod stavlja na tržište.
38
Kao drugo, valja istaknuti da u skladu s člankom 9. stavkom 1. točkom (b) i člankom 18. stavkom 1. Uredbe br. 1169/2011, popis sastojaka koji se mora nalaziti na hrani mora uključivati sve sastojke hrane navedene padajućim redoslijedom s obzirom na masu koja je utvrđena u vrijeme njihove upotrebe u proizvodnji hrane.
39
S obzirom na to, u skladu s Prilogom VII. dijelom E točkom 2. podtočkom (a) Uredbe 1169/2011 navođenje sastojaka koji čine složeni sastojak nije obvezno ako je sastav složenoga sastojka utvrđen postojećim odredbama Unije i ako složeni sastojak čini manje od 2 % gotovoga proizvoda.
40
U tom pogledu, iz točaka 36. i 37. ove presude proizlazi da je takvo izostavljanje sastojaka koji čine složeni sastojak, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, dopušteno samo ako je taj složeni sastojak označen nazivom koji je za njega predviđen na temelju propisa prava Unije i na jeziku koji je lako razumljiv potrošačima u državi članici u kojoj se hrana stavlja na tržište. U ovom je slučaju stoga očito da, kako bi se ostvarilo pravo na izuzeće predviđeno u Prilogu VII. dijelu E točki 2. podtočki (a) Uredbe br. 1169/2011, složeni sastojak koji se navodi na prehrambenim proizvodima koji se stavljaju na tržište u Češkoj Republici, mora biti naveden pod njegovim nazivom na češkom jeziku.
41
Kao treće, valja razmotriti može li se iznimka predviđena u Prilogu VII. dijelu E točki 2. podtočki (a) Uredbe br. 1169/2011 primijeniti čak i u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj gospodarski subjekt nije koristio naziv složenog sastojka kako on glasi u verziji Priloga I. Direktivi 2000/36 na češkom jeziku, nego je taj naziv zamijenio vlastitim prijevodom na češki jezik naziva tog sastojka, kako je on naveden u drugim jezičnim verzijama tog Priloga I.
42
Kao prvo, u tom pogledu valja istaknuti da se u dijelu u kojem se njime uvodi odstupanje od pravila prema kojem se svi sastojci koji čine prehrambeni proizvod moraju navesti na popisu njegovih sastojaka, Prilog VII. dio E točka 2. podtočka (a) Uredbe br. 1169/2011 treba usko tumačiti.
43
Kao drugo, valja istaknuti da se Uredbom br. 1169/2011 nastoji, među ostalim, kao što to proizlazi iz njezina članka 1. stavka 1. i članka 3. stavka 1., s obzirom na uvodne izjave 1., 3. i 4. navedene uredbe, osigurati visoka razina zaštite potrošača u području informiranja o hrani, uzimajući u obzir razlike u percepciji potrošača (presuda od 1. listopada 2020., Groupe Lactalis, C‑485/18, EU:C:2020:763, t. 43. i navedena sudska praksa).
44
U tu svrhu Uredba br. 1169/2011 ima za cilj osigurati, u skladu s njezinim člankom 3. stavkom 1. i u vezi s uvodnim izjavama 3. i 4. te uredbe, da informacije koje se pružaju potrošačima omoguće da donesu informiranu odluku (vidjeti u tom smislu presudu od 12. studenoga 2019., Organisation juive européenne i Vignoble Psagot, C‑363/18, EU:C:2019:954, t. 53.).
45
Konkretnije, iz uvodne izjave 17. Uredbe br. 1169/2011 proizlazi da obvezujuća priroda informacija o sastavu hrane proizlazi iz potrebe da se „potrošačima omogući prepoznavanje i pravilna upotreba hrane te donošenje odluka koje odgovaraju njihovim pojedinačnim prehrambenim potrebama”.
46
Tim se ciljem zahtijeva da su informacije koje se odnose na hranu točne, neutralne i objektivne (vidjeti u tom smislu presude od 22. rujna 2016., Breitsamer und Ulrich, C‑113/15, EU:C:2016:718, t. 69. i od 1. listopada 2020., Groupe Lactalis, C‑485/18, EU:C:2020:763, t. 44.). Također, te informacije ne smiju dovesti potrošača u zabludu, a osobito u pogledu prirode hrane, njezina identiteta, osobina, sastava, količine, trajnosti, porijekla, metode izrade ili proizvodnje (presuda od 4. lipnja 2015., Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände, C‑195/14, EU:C:2015:361, t. 31.).
47
Međutim, takav bi cilj bio ozbiljno ugrožen ako bi gospodarski subjekti, kada su obvezni poštovati trgovački naziv složenog sastojka, kako je propisan odredbom prava Unije, mogli ne poštovati naziv tog sastojka, kako je on naveden u relevantnoj jezičnoj verziji tog propisa i slobodno prevoditi pojmove kojima je taj složeni sastojak označen u drugim jezičnim verzijama navedenog propisa.
48
Naime, kao što to u biti ističe nezavisni odvjetnik u točkama 63. i 71. svojeg mišljenja, takvi slobodni prijevodi ne omogućuju potrošačima da sa sigurnošću saznaju sastav takvog složenog sastojka samo njegovim čitanjem na popisu sastojaka prehrambenog proizvoda u kojem je sadržan.
49
U ovom slučaju valja istaknuti, konkretnije, da je samo pojam „čokoláda v prášku” („čokoladni prah”) precizno definiran u Prilogu I. dijelu A točki 2. podtočki (c) Direktive 2000/36. Suprotno tomu, takva definicija ne postoji za pojam „čokoládový prášek” („prah od čokolade”) u kontekstu Unijina propisa.
50
Okolnost da, kao što je to društvo Tesco istaknulo u svojem pisanom odgovoru na pitanja Suda, složeni sastojak o kojem je riječ u glavnom postupku sadržava kakao i šećer te sadržava najmanje 32 % kakaa i stoga u potpunosti ispunjava zahtjeve iz Priloga I. Direktivi 2000/36 kako bi se mogao kvalificirati kao „čokoladni prah”, ne mijenja činjenicu da, u ovom slučaju, samo naziv tog složenog sastojka, kako je on naveden u verziji na češkom jeziku Priloga I. Direktivi 2000/36, može ispuniti zahtjev odgovarajuće informacije koja se mora pružiti potrošačima.
51
Usto, omogućavanje gospodarskim subjektima da navedu složeni sastojak, koji ima svoj trgovački naziv na temelju Direktive 2000/36, slobodno prevodeći takav naziv, kako je on naveden u drugim jezičnim verzijama te direktive, ugrozilo bi potpuno usklađivanje trgovačkih naziva provedeno navedenom direktivom, kako je opisano u točki 34. ove presude. Naime, iz toga bi slijedilo da bi popis sastojaka prehrambenog proizvoda mogao navoditi složeni sastojak iz Priloga I. Direktivi 2000/36 pod nazivom koji nije naveden ni u jednoj jezičnoj verziji tog priloga i koji stoga odstupa od propisanog naziva utvrđenog tom direktivom.
52
U tom pogledu valja još dodati da uzimanje u obzir načela ekvivalentnosti između različitih jezičnih verzija odredbe prava Unije ne može dovesti do toga da se gospodarskom subjektu omogući da ne poštuje ni jednu od tih verzija. Isto tako, utvrđenje iz točke 47. ove presude ne dovodi u pitanje načelo prema kojem se, u slučaju razlike između jezičnih verzija neke odredbe prava Unije, ne mora dati prednost jednoj od tih verzija. Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 44. svojeg mišljenja, puka činjenica da različite jezične verzije predviđaju različite nazive za složeni sastojak o kojem je riječ, pri čemu neke od njih koriste samo jedan naziv, dok druge koriste više njih, ne znači da postoje razlike u jezičnim verzijama.
53
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na upućeno pitanje valja odgovoriti tako da Prilog VII. dio E. točku 2. podtočku (a) Uredbe br. 1169/2011 treba tumačiti na način da je gospodarski subjekt, u okviru označivanja proizvoda koji se stavljaju na tržište na državnom području države članice, oslobođen obveze navođenja svih sastojaka koji čine složeni sastojak u smislu članka 2. stavka 2. točke (h) te uredbe samo ako je taj složeni sastojak, koji je predmet oznake trgovačkim nazivom na temelju Priloga I. dijela A Direktive 2000/36, na popisu sastojaka naveden korištenjem tog trgovačkog naziva u jezičnoj verziji države članice o kojoj je riječ.
Troškovi
54
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Prilog VII. dio E točku 2. podtočku (a) Uredbe (EU) br. 1169/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o informiranju potrošača o hrani, izmjeni uredbi (EZ) br. 1924/2006 i (EZ) br. 1925/2006 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Komisije 87/250/EEZ, Direktive Vijeća 90/496/EEZ, Direktive Komisije 1999/10/EZ, Direktive 2000/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Komisije 2002/67/EZ i 2008/5/EZ i Uredbe Komisije (EZ) br. 608/2004 treba tumačiti na način da je gospodarski subjekt, u okviru označivanja proizvoda koji se stavljaju na tržište na državnom području države članice, oslobođen obveze navođenja svih sastojaka koji čine složeni sastojak u smislu članka 2. stavka 2. točke (h) te uredbe samo ako je taj složeni sastojak, koji je predmet oznake trgovačkim nazivom na temelju Priloga I. dijela A Direktive 2000/36 EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. lipnja 2000. o kakau i čokoladnim proizvodima namijenjenim prehrani ljudi, na popisu sastojaka naveden korištenjem tog trgovačkog naziva u jezičnoj verziji države članice o kojoj je riječ.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: češki