62023CC0672
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 3. travnja 2025. (
1
)
Spojeni predmeti C‑672/23 i C‑673/23
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
protiv
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C‑672/23)
i
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
protiv
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23)
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Gerechtshof Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima – Sudska nadležnost u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Posebna nadležnost – Članak 8. točka 1. – Međunarodna i mjesna nadležnost – Više tuženika – Uska povezanost – Članak 101. UFEU‑a – Pojam poduzetnika – Solidarna odgovornost – Odgovornost u silaznoj i uzlaznoj liniji – Pravo na naknadu štete uzrokovane zabranjenim sporazumom predviđeno pravom Unije – Uzročnost – Šteta nastala izvan EGP‑a”
I. Uvod
1.
U dvama prvostupanjskim postupcima za naknadu štete koji se temelje na zakonodavstvu o zabranjenim sporazumima, iz kojih proizlaze ovi zahtjevi za prethodnu odluku, Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu, Nizozemska) suočio se s velikim brojem tuženika (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: tuženici) koji imaju sjedište u različitim mjestima, a dijelom i u različitim državama.
2.
Neki od tih tuženika, od kojih samo jedan po postupku ima sjedište u Amsterdamu, sudjelovali su u povredi zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije. Prema navodima tužitelja, ostali tuženici svi pripadaju istim poduzetnicima u smislu zakonodavstva o zabranjenim sporazumima kao i ti počinitelji povrede i stoga ih se može smatrati solidarno odgovornima za njihovu povredu.
3.
U žalbenim postupcima Gerechtshof Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska) pita u kojem je opsegu Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu) međunarodno i mjesno nadležan za sve tužbe. Ključno za to je, kao i u predmetu Athenian Brewery i Heineken (
2
), postoji li među tužbenim zahtjevima uska povezanost u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe (EU) br. 1215/2012 o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles I.a) (
3
), tako da se svi postupci mogu voditi u sjedištu jednog tuženika, odnosno takozvanog osnovnog tuženika.
II. Pravni okvir
4.
Pravni okvir ovih predmeta čini članak 8. točka 1. Uredba Bruxelles I.a, kojim se određuje sljedeće:
„Osoba koja ima domicil u državi članici, može također biti tužena:
1.
ako je ona jedan od više tuženika, pred sudom mjesta u kojem jedan od njih ima domicil, ako su tužbeni zahtjevi međusobno tako usko povezani da ih je [svrhovitije] saslušati i o njima odlučiti zajedno, kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim postupcima”.
III. Činjenice i zahtjevi za prethodnu odluku
A.
Predmet C‑672/23
5.
Predmet C‑672/23 odnosi se na utvrđivanje solidarne odgovornosti tuženikâ za štetu koja je nastala zbog povrede zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije u obliku zabranjenog sporazuma u području podzemnih i podmorskih energetskih kabela te dopunskih proizvoda, radova i usluga. Komisija je utvrdila tu povredu u Odluci od 2. travnja 2014. (u daljnjem tekstu: Odluka Komisije) (
4
) za razdoblje od 18. veljače 1999. do 29. siječnja 2009. Sudionici zabranjenog sporazuma dogovarali su, među ostalim, cijene i dijelili projekte u okviru geografske podjele tržišta, i to unutar i izvan EGP‑a.
6.
Komisija je utvrdila da su Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB i Nexans France SAS sudjelovali u zabranjenom sporazumu. U svojoj odluci Komisija je smatrala da su Prysmian SpA, Pirelli & C. SpA, The Goldman Sachs Group Inc., ABB Ltd. i Nexans SA odgovorni u uzlaznoj liniji kao (neizravna) društva majke društava koja su sudjelovala u zabranjenom sporazumu.
7.
Međutim, tužba u glavnom postupku nije podnesena samo protiv tih društava navedenih u Odluci Komisije, nego i protiv drugih društava koja su podijeljena u tri grupe poduzetnika. U središtu su Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB i Nexans France SAS. Od svih tuženika samo Draka Holding BV, koje je društvo kći društva Prysmian Cavi e Sistemi i ima sve udjele u kapitalu društva Prysmian Netherlands BV, ima sjedište u Amsterdamu u Nizozemskoj. Sva druga tužena društva (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Draka i dr.) imaju sjedište u drugim mjestima unutar i izvan Nizozemske.
8.
Tužitelji iz glavnog postupka u tom predmetu, Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain i dr. (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: EWGB i dr.), upravljaju visokonaponskim mrežama u zemljama Zaljeva.
9.
EWGB i dr. zatražili su pred Rechtbankom Amsterdam (Sud u Amsterdamu) da se utvrdi da su Draka i dr. prema njima solidarno odgovorni zbog njihova sudjelovanja u zabranjenom sporazumu. Osim toga, zatražili su naknadu štete čiji iznos treba utvrditi u zasebnom postupku. Prema informacijama suda koji je uputio zahtjev, riječ je o šteti nastaloj izvan EGP‑a.
10.
U presudi koja se pobija u glavnom postupku Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu) proglasio se nenadležnim za odlučivanje o tužbama protiv tuženikâ sa sjedištem izvan Nizozemske. EWGB i dr. podnijeli su žalbu protiv toga. Tuženici sa sjedištem unutar Nizozemske nisu istaknuli prigovor mjesne nenadležnosti u prvostupanjskom postupku. Stoga sud koji je uputio zahtjev, odnosno Gerechtshof Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu), u skladu s nizozemskim postupovnim pravom treba pretpostaviti da je Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu) mjesno nadležan za sve tuženike sa sjedištem u Nizozemskoj.
B.
Predmet C‑673/23
11.
I predmet C‑673/23 odnosi se na utvrđivanje solidarne odgovornosti tuženikâ iz glavnog postupka u prvom stupnju za štetu koja je nastala zbog dviju povreda zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije. To je utvrdilo talijansko tijelo nadležno za tržišno natjecanje Autorità garante della concorrenza e del mercato (AGCM) u Odluci od 17. srpnja 2019. (u daljnjem tekstu: Odluka AGCM‑a). Riječ je o zabranjenom sporazumu o kartonskim pločama koji je postojao od 2. veljače 2004. do 30. ožujka 2017. i o zabranjenom sporazumu o ambalaži od 7. rujna 2005. do 30. ožujka 2017.
12.
AGCM je utvrdio da su Smurfit Kappa Italia SpA i Toscana Ondulati SpA sudjelovali u povredama. DS Smith Holding Italia SpA smatrao se odgovornim kao neizravno društvo majka.
13.
Međutim, tužba u glavnom postupku u prvom stupnju nije podnesena samo protiv tih društava navedenih u Odluci AGCM‑a, nego i protiv drugih društava koja su podijeljena u dvije grupe poduzetnika. U središtu je, s jedne strane, Smurfit Kappa Italia SpA i, s druge strane, Toscana Ondulati SpA. Od tih tuženika samo Smurfit International BV ima sjedište u Amsterdamu u Nizozemskoj. Sva druga društva (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Smurfit i dr.) imaju sjedište u drugim mjestima unutar i izvan Nizozemske.
14.
Tužitelji iz glavnog postupka u prvom stupnju (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: Unilever i dr.) dobivali su ambalažni materijal od sudionika u zabranjenom sporazumu.
15.
Unilever i dr. zatražili su pred Rechtbankom Amsterdam (Sud u Amsterdamu) da se utvrdi da su Smurfit i dr. prema njima solidarno odgovorni zbog njihova sudjelovanja u zabranjenim sporazumima. Osim toga, zatražili su naknadu štete čiji iznos treba utvrditi u zasebnom postupku.
16.
U presudi koja se pobija u glavnom postupku Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu) proglasio se međunarodno i mjesno nadležnim za odlučivanje o tužbama protiv tuženikâ sa sjedištem izvan Nizozemske. Usto je polazio od toga da njegova mjesna nadležnost, neovisno o članku 8. točki 1. Uredbe Bruxelles I.a, za tuženike koji imaju sjedište u Nizozemskoj, ali ne u Amsterdamu proizlazi iz nizozemskog građanskog postupovnog prava i upuštanja tih stranaka u postupak u kojem nije istaknut prigovor nenadležnosti. Smurfit i dr. podnijeli su protiv toga žalbu Gerechtshofu Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu).
C.
Prethodna pitanja
17.
U tom okviru Gerechtshof Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu) Sudu je uputio sljedeća pitanja, koja se u dvama predmetima uvelike podudaraju (u nastavku su naznačene razlike između pitanja u dvama predmetima):
Pitanje 1.a
Postoji li uska povezanost u smislu članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a između,
i.
s jedne strane, tužbe protiv glavnog tuženika (također: referentni tuženik) koji nije primatelj Komisijine odluke o zabranjenom sporazumu (C‑672/23)/odluke nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje o zabranjenom sporazumu (C‑673/23), ali koji se, kao subjekt u pogledu kojeg se tvrdi da pripada poduzetniku u smislu prava tržišnog natjecanja Unije (u daljnjem tekstu: poduzetnik), smatra odgovornim u silaznoj (C‑672/23)/uzlaznoj liniji (C‑673/23) za utvrđenu povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije, i,
ii.
s druge strane, tužbe protiv
(A)
sutuženika koji je primatelj te odluke, i/ili
(B)
sutuženika koji nije primatelj odluke i u pogledu kojeg se tvrdi da kao pravni subjekt pripada poduzetniku koji se u odluci u javnopravnom smislu smatra odgovornim za povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije?
Je li pritom važno
(a)
to što je referentni tuženik koji se smatra odgovornim u silaznoj (C‑672/23)/uzlaznoj liniji (C‑673/23) u razdoblju u kojem se provodio zabranjeni sporazum samo imao udjele i upravljao njima;
(b)
u slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 4.a, to što je referentni tuženik koji se smatra odgovornim u silaznoj (C‑672/23)/uzlaznoj liniji (C‑673/23) sudjelovao u proizvodnji, distribuciji, prodaji i/ili isporuci proizvoda koji su predmet zabranjenog sporazuma i/ili u pružanju usluga koje su predmet zabranjenog sporazuma;
(c)
(C‑673/23) nalazi li se sjedište referentnog tuženika u državi članici u kojoj je nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje utvrdilo (samo) povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije na nacionalnom tržištu;
(c)
(C‑672/23)/(d) (C‑673/23) smatra li se sutuženik koji je primatelj odluke u toj odluci
i.
stvarnim sudionikom zabranjenog sporazuma u smislu da je stvarno sudjelovao u utvrđenom sporazumu koji se protivi pravilima o tržišnom natjecanju (ili u više takvih sporazuma) i/ili u usklađenom djelovanju, ili
ii.
pravnim subjektom koji pripada poduzetniku koji se u javnopravnom smislu smatra odgovornim za povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije;
(d)
(C‑672/23)/(e) (C‑673/23) to što je sutuženik koji nije primatelj odluke stvarno proizvodio, distribuirao, prodavao i/ili isporučivao proizvode koji su predmet zabranjenog sporazuma i/ili pružao usluge koje su predmet zabranjenog sporazuma;
(e)
(C‑672/23)/(f) (C‑673/23) pripadaju li referentni tuženik i sutuženik istom poduzetniku;
(f)
(C‑672/23)/(g) (C‑673/23) to što su tužitelji izravno ili neizravno kupovali proizvode od referentnog tuženika i/ili od sutuženika odnosno izravno ili neizravno od njih primali usluge?
Pitanje 1.b
Je li za odgovor na pitanje 1.a relevantno to što je predvidivo da će dotični sutuženik biti tužen pred sudom nadležnim za referentnog tuženika? Ako je odgovor potvrdan: je li ta predvidivost zaseban kriterij prilikom primjene članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a? Postoji li ona u načelu s obzirom na presudu od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800)? Na koji način okolnosti navedene u pitanju 1.a (točke (a) do (f) (C‑672/23)/točke (a) do (g) (C‑673/23)) u ovom slučaju čine predvidivim to da će sutuženik biti tužen pred sudom nadležnim za referentnog tuženika?
Pitanje 2.
Treba li prilikom utvrđivanja nadležnosti uzeti u obzir i eventualno prihvaćanje tužbe protiv referentnog tuženika? Ako je odgovor potvrdan: je li za tu ocjenu dovoljno da se ne može unaprijed isključiti mogućnost prihvaćanja tužbe?
Pitanje 3.a (C‑672/23)
Obuhvaća li pravo na naknadu štete u skladu s pravom Unije, koje svaka osoba ima na temelju utvrđene povrede zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije, pravo na isticanje štete nastale izvan EGP‑a?
Pitanje 3.b (C‑672/23)/Pitanje 3. (C‑673/23)
Treba li odnosno je li moguće pretpostavku odlučujućeg utjecaja društava majki (kojima je izrečena novčana kazna) na gospodarsku djelatnost društava kćeri priznatu u pravu tržišnog natjecanja („pretpostavka Akzo”) primijeniti u (građanskopravnim) predmetima koji se odnose na štetu nastalu zabranjenim sporazumom?
Pitanje 3.c (C‑672/23)
Ispunjava li posredničko holding društvo, koje isključivo upravlja udjelima i ima ih, drugi kriterij iz presude Sumal (postojanje konkretne veze između obavljanja gospodarske djelatnosti i predmeta povrede za koju se društvo majka smatra odgovornim)?
Pitanje 4.a
Mogu li prilikom primjene članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a različiti tuženici sa sjedištem u istoj državi članici (zajedno) biti referentni tuženik?
Pitanje 4.b
Određuje li se izravno i neposredno člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a mjesno nadležni sud na način koji ima prednost pred nacionalnim pravom?
Pitanje 4.c
U slučaju niječnog odgovora na pitanje 4.a, odnosno da samo jedan tuženik može biti referentni tuženik, i potvrdnog odgovora na pitanje 4.b, odnosno da se člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a izravno određuje mjesno nadležni sud na način koji ima prednost pred nacionalnim pravom:
postoji li prilikom primjene članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a prostor za interno upućivanje sudu u domicilu tuženika u istoj državi članici?
IV. Postupak pred Sudom
18.
Rješenjem od 18. siječnja 2024. predsjednik Suda odredio je spajanje predmeta C‑672/23 i C‑673/23 za potrebe pisanog i usmenog postupka, kao i donošenja presude.
19.
EWGB i dr., Nexans Nederland, Pirelli & C., ABB, Prysmian Netherlands i dr. te Prysmian, The Goldman Sachs Group, DS Smith Italy, Unilever Europe, Smurfit Kappa Europe i dr., kao i Europska komisija, o predmetima su se očitovali pisano, a 23. siječnja 2025. i usmeno.
V. Pravna ocjena
20.
Prvim pitanjem, koje je u obama predmetima gotovo potpuno istovjetno, sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati postoji li u okolnostima tih predmeta međunarodna nadležnost u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a.
21.
Četvrtim pitanjem, koje je u obama predmetima istovjetno, nastoji se pojasniti uređuje li se člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a i eventualno u kojem opsegu i mjesna nadležnost.
22.
Drugo i treće prethodno pitanje u dvama predmetima odnosi se na to treba li i, u slučaju potvrdnog odgovora, u kojem opsegu izglede za prihvaćanje tužbe protiv osnovnog tuženika uzeti u obzir prilikom određivanja nadležnosti.
23.
Tuženici smatraju da se tužbe ne mogu prihvatiti. Stoga tvrde da pitanja o određivanju nadležnosti nisu bitna za odlučivanje i da na njih uopće ne treba odgovoriti.
24.
U tim ću okolnostima nakon kratkog prikaza dosadašnje sudske prakse o pojmu poduzetnika iz zakonodavstva o zabranjenim sporazumima i njegovim implikacijama s gledišta propisa o nadležnosti, iz koje već proizlazi velik dio odgovora na ova pitanja (A.), najprije razmotriti pitanja o uzimanju u obzir izgledâ za prihvaćanje tužbe u okviru ispitivanja nadležnosti (B.), nakon čega ću se posvetiti pitanjima međunarodne (C.) i mjesne nadležnosti (D.).
A.
Pojam poduzetnika iz zakonodavstva o zabranjenim sporazumima i međunarodna nadležnost
25.
Pojam „poduzetnik” iz članka 101. UFEU‑a obuhvaća svaki subjekt koji se bavi gospodarskom djelatnošću, neovisno o pravnom statusu tog subjekta. On tako označava gospodarsku jedinicu čak i ako se, s pravnog gledišta, ta gospodarska jedinica sastoji od nekoliko fizičkih ili pravnih osoba (
5
). Kvalifikacija kao „gospodarska jedinica” i stoga kao „poduzetnik” dovode ipso iure do solidarne odgovornosti subjekata od kojih je gospodarska jedinica sastavljena u trenutku počinjenja povrede (
6
).
26.
Pritom pravno odvojene osobe organizirane u obliku grupe tvore jednog te istog poduzetnika ako ne određuju samostalno svoje ponašanje na predmetnom tržištu, nego su, osobito s obzirom na ekonomske, organizacijske i pravne veze između njih i društva majke, u tu svrhu podvrgnute učincima stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja koji provodi ta upravljačka jedinica (
7
).
27.
U slučaju kad društvo majka ima (gotovo) 100 % udjela u kapitalu društva kćeri, postoji oboriva pretpostavka prema kojoj društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na gospodarsku djelatnost društva kćeri (u daljnjem tekstu: pretpostavka kontrole), tako da mu se može pripisati povreda društva kćeri i za nju može solidarno odgovarati (
8
).
28.
Subjekti koji su dužni naknaditi štetu uzrokovanu zabranjenim sporazumom ili djelovanjem zabranjenim člankom 101. UFEU‑a poduzetnici su, u smislu te odredbe, koji su sudjelovali u tom zabranjenom sporazumu ili tom djelovanju (
9
).
29.
Međutim, mogućnost priznata žrtvi protutržišne prakse da se u okviru tužbe za naknadu štete pozove na odgovornost društva kćeri umjesto na odgovornost društva majke ne može biti automatski dostupna protiv bilo kojeg društva kćeri društva majke (
10
).
30.
Naprotiv, za utvrđivanje postojanja gospodarske jedinice između društva majke i društva kćeri tužitelj, osim ekonomskih, organizacijskih i pravnih veza između tih društava, treba dokazati i konkretnu vezu između gospodarske djelatnosti tog društva kćeri i predmeta povrede društva majke (
11
).
31.
U skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a, osoba koja ima domicil u državi članici, ako je ona jedan od više tuženika, također može biti tužena pred sudom mjesta u kojem jedan od njih ima domicil, ako su tužbeni zahtjevi međusobno „tako usko povezani” da ih je svrhovitije saslušati i o njima odlučiti zajedno, kako bi se izbjegla opasnost od proturječnih sudskih odluka koje bi nastale u odvojenim postupcima. U tom pogledu da bi se odluke smatrale proturječnima nije dovoljno postojanje razlika u ishodu sporova, već je potrebno da ta razlika nastane u okviru iste činjenične i pravne situacije (
12
).
32.
Taj je uvjet ispunjen ako je više poduzetnika – koji su sudjelovali u povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije, koja je utvrđena u Komisijinoj odluci – obuhvaćeni zahtjevima koji se temelje na njihovu sudjelovanju u toj povredi i to unatoč činjenici da su na različit način, kako geografski tako i vremenski, sudjelovali u toj povredi (
13
).
33.
To vrijedi i u slučaju zahtjeva koji se temelje na sudjelovanju društva u povredi pravilâ tržišnog natjecanja prava Unije i koji su podneseni protiv tog društva kao i protiv njegova društva majke i u kojima se tvrdi da zajedno čine jednog te istog poduzetnika (
14
).
B.
Izgledi za prihvaćanje tužbe protiv osnovnih tuženika
34.
U odgovoru na drugo prethodno pitanje valja ispitati treba li i, prema potrebi, u kojem opsegu eventualno prihvaćanje tužbe protiv osnovnog tuženika uzeti u obzir prilikom određivanja nadležnosti (1.). Nakon toga razmotrit ću probleme meritornog ispitivanja tužbi protiv osnovnih tuženika o kojima je riječ u ovom slučaju, koji su predmet trećeg prethodnog pitanja, ako se pokažu relevantnima za utvrđivanje nadležnosti (2.).
1. Uzimanje u obzir izgledâ za prihvaćanje tužbe protiv osnovnog tuženika u okviru ispitivanja nadležnosti
35.
Drugim pitanjem, koje je u obama predmetima istovjetno, sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati treba li prilikom utvrđivanja nadležnosti uzeti u obzir i eventualno prihvaćanje tužbe protiv osnovnog tuženika. U slučaju potvrdnog odgovora, nastoji doznati je li prilikom te ocjene dovoljno da se prihvaćanje tužbe ne može unaprijed isključiti.
36.
Kao što je to Sud naglasio u svojoj u presudi Athenian Brewery i Heineken (
15
), sud koji vodi postupak u stadiju provjere međunarodne nadležnosti ne ispituje ni dopuštenost ni osnovanost tužbenog zahtjeva, nego isključivo utvrđuje poveznice s državom suda koje opravdavaju njegovu nadležnost na temelju članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a. Sud pred kojim se vodi postupak treba naime zbog razloga pravne sigurnosti u načelu moći donijeti odluku o vlastitoj nadležnosti bez razmatranja merituma predmeta (
16
).
37.
Međutim, članak 8. točka 1. Uredbe Bruxelles I.a ne smije se zlouporabiti na način da se podnese tužba protiv više tuženika samo u cilju da se jednome od njih ili više njih uskrati nadležnost suda države članice u kojoj ima domicil (
17
). To bi bio slučaj kada postoje uvjerljivi indiciji koji omogućuju zaključak da je podnositelj zahtjeva stvorio ili na umjetan način održavao uvjete za primjenu navedene odredbe (
18
).
38.
Međutim, u tom pogledu nije dovoljno da tužba protiv osnovnog tuženika (možda) djeluje neosnovano. Naprotiv, u trenutku njezina podnošenja treba biti očito neosnovana, konstruirana odnosno bez ikakvog stvarnog interesa za tužitelja (
19
).
39.
Slijedom toga, na pitanje 2. u obama predmetima valja odgovoriti na način da je točno da u okviru ispitivanja nadležnosti u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a treba uzeti u obzir izglede za prihvaćanje tužbe protiv osnovnog tuženika, ali samo kao indiciju za to da tužitelj nije umjetno stvorio uvjete za primjenu te odredbe, što može biti slučaj u pogledu očito neosnovane tužbe.
2. Izgledi za prihvaćanje u ovim glavnim postupcima
40.
Pitanja 3.a do 3. c u predmetu C‑672/23 i pitanje 3. u predmetu C‑673/23 odnose se na izglede za prihvaćanje tužbi protiv osnovnih tuženika o kojima je riječ u ovom slučaju (
20
). Budući da sud koji je uputio zahtjev u glavnim postupcima razmatra samo nadležnost (
21
), ta pitanja bitna su za odlučivanje samo ako su relevantna za utvrđivanje nadležnosti.
41.
Stoga ću u nastavku samo pojasniti može li se na temelju okolnosti koje je naveo sud koji je uputio zahtjev (šteta izvan EGP‑a (a), primjena pretpostavke kontrole (b) i korištenje posredničkim holding društvom (c)) smatrati da su tužbe protiv osnovnih tuženika očito neosnovane.
a) Pravo na naknadu štete uzrokovane zabranjenim sporazumom predviđeno pravom Unije i šteta izvan EGP‑a
42.
Pitanjem 3.a u predmetu C‑672/23 sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati obuhvaća li pravo na naknadu štete uzrokovane zabranjenim sporazumom predviđeno pravom Unije, koje svaka osoba ima na temelju povrede zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije, pravo na naknadu štete nastale izvan EGP‑a. To pitanje posljedica je okolnosti da EWGB i dr. imaju sjedište i obavljaju djelatnost u zemljama Zaljeva i da sud koji je uputio zahtjev polazi od toga da je njihova šteta nastala ondje (
22
).
43.
Protivno tvrdnjama tuženikâ, kontroverzna stajališta sudionika u ovom postupku pokazuju da se ne čini da tužba za naknadu takve štete ima toliko malo izgleda za prihvaćanje da bi trebalo smatrati da je očito neosnovana. Naprotiv, ona nameće složeno pravno pitanje koje valja detaljno razmotriti.
44.
Tako je točno da su stranke prije svega uglavnom suglasne u pogledu toga da se šteta nastala izvan EGP‑a može nadoknaditi na temelju prava na naknadu štete u skladu s člankom 101. UFEU‑a samo ako proizlazi iz povrede te odredbe.
45.
Međutim, točka u pogledu koje više nisu suglasne odnosi se ne pitanje o tome u kojem opsegu šteta nastala izvan EGP‑a može ispuniti taj uvjet. Tako EWGB i dr. smatraju da je uzročna veza između njihove štete i povrede članka 101. UFEU‑a očita jer su robu koja je predmet zabranjenog sporazuma izravno stekli od sudionikâ zabranjenog sporazuma. Suprotno tomu, Draka i dr. smatraju da šteta nastala u zemljama Zaljeva ni na koji način ne može biti obuhvaćena područjem primjene članka 101. UFEU‑a. Komisija ističe pak samo da šteta, kako bi se mogla nadoknaditi na tom temelju, treba proizlaziti iz narušavanja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, pri čemu ne navodi što to, prema njezinu mišljenju, znači u ovim okolnostima.
46.
Ako u glavnom postupku u predmetu C‑672/23 treba meritorno ispitati zahtjeve EWGB‑a i dr. za naknadu štete, s obzirom na povezanost činjenica s trećim zemljama najprije bi trebalo provjeriti primjenjivost prava na naknadu štete uzrokovane zabranjenim sporazumom predviđenog pravom Unije. To pravo primjenjivo je u okviru činjenica povezanih s trećom zemljom ako mjerodavno međunarodno privatno pravo nadležnog suda dovodi do njegove primjenjivosti. U ovom slučaju to se ni na koji način ne može isključiti od početka jer je riječ o pravu koje proizlazi iz protupravnog postupanja u obliku zabranjenog sporazuma o kablovima koje se, među ostalim, očitovalo na području Unije (
23
). To može dovesti do primjenjivosti članka 101. UFEU‑a u skladu s privatnim pravom država članica (
24
).
47.
Ako je primjenjivo pravo na naknadu štete uzrokovane zabranjenim sporazumom predviđeno pravom Unije, valja ispitati jesu li ispunjeni njegovi uvjeti.
48.
Oni su ispunjeni ako između sporazuma zabranjenog u skladu s člankom 101. UFEU‑a ili djelovanja i štete postoji uzročna veza (
25
). Dakle, potreban je dokaz povrede zakonske zabrane iz članka 101. UFEU‑a, štete i uzročnosti između tih dviju okolnosti.
49.
Povreda članka 101. UFEU‑a postoji ako je sporno djelovanje obuhvaćeno njegovim teritorijalnim područjem primjene. To je slučaj u pogledu djelovanja koja su se očitovala ili u EGP‑u ili koja imaju kvalificirane učinke na EGP (
26
). Nije sporno da djelovanje o kojem je riječ u ovom slučaju ispunjava te uvjete jer su sudionici zabranjenog sporazuma o kablovima dogovarali, među ostalim, cijene i dijelili projekte u okviru podjele tržišta unutar i izvan EGP‑a (
27
).
50.
To djelovanje može biti uzrok prima facie štete koja je nastala u trećoj zemlji ako je ona prouzročena provedbom zabranjenog sporazuma u EGP‑u ili njegovim učincima na EGP (i stoga povredom članka 101. UFEU‑a koji je primjenjiv u tom slučaju). To se čini prilično očitim u slučaju štete poput one koju ističu EWGB i dr. Naime, prema njihovim navodima, ta šteta nastala je zbog toga što su na temelju zabranjenog sporazuma povećane cijene robe koju su stekli izravno od europskih sudionika zabranjenog sporazuma.
51.
Međutim, dosad nije pojašnjeno pitanje mogu li se osobe s domicilom u trećim zemljama pozvati na pravo na naknadu štete uzrokovane zabranjenim sporazumom predviđeno pravom Unije kako bi zatražile naknadu štete nastale izvan EGP‑a.
52.
Tako prema ustaljenoj sudskoj praksi svatko ima pravo tražiti naknadu bilo koje štete koju je pretrpio kada postoji uzročna veza između navedene štete i zabranjenog sporazuma ili djelovanja zabranjenog člankom 101. UFEU‑a (
28
). To pravo proizlazi iz toga da članak 101. stavak 1. UFEU‑a proizvodi izravne učinke u odnosima među pojedincima i stvara prava za pojedince koja nacionalni sudovi moraju štititi (
29
).
53.
Međutim, koliko je vidljivo, Sud još nije imao priliku odlučiti o tome vrijedi li to odnosno eventualno pod kojim to uvjetima vrijedi (
30
) i za štetu koja je osobama s domicilom u trećim zemljama nastala u trećim zemljama.
54.
U tim okolnostima na pitanje 3.a suda koji je uputio zahtjev u predmetu C‑672/23 valja odgovoriti na sljedeći način: činjenica da je šteta koja se ističe pred sudom države članice u okviru tužbe za naknadu štete koja se temelji na zakonodavstvu o zabranjenim sporazumima nastala izvan EGP‑a ne dovodi do toga da tužbu u okviru ispitivanja nadležnosti treba smatrati očito neosnovanom.
b) Pretpostavka kontrole u okviru zakonodavstva o zabranjenim sporazumima i privatna provedba prava u okviru zakonodavstva o zabranjenim sporazumima
55.
Pitanjem 3.b u predmetu C‑672/23 i pitanjem 3. u predmetu C‑673/23 sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati treba li pretpostavku kontrole (
31
) primijeniti u predmetima koji se odnose na štetu nastalu zabranjenim sporazumom odnosno može li se ona primijeniti u tim predmetima.
56.
Sud je potvrdno odgovorio na to pitanje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (
32
), što je logično. Naime, kao što je to Sud već prije pojasnio, pojam „poduzetnik”, u smislu pravila tržišnog natjecanja Unije, koji je autonoman pojam prava Unije, ne može imati različit doseg u okviru izricanja novčanih kazni i tužbi za naknadu štete zbog povrede tih pravila (
33
).
57.
U okviru članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a sud se može ograničiti na provjeru toga da nije a priori isključeno da tuženici o kojima je riječ pripadaju istom poduzetniku, kako bi se mogao proglasiti nadležnim. Takvu provjeru mora provesti osobito u slučaju u kojem se tužitelj poziva na pojam poduzetnika u smislu prava tržišnog natjecanja, a posebno na činjenicu da društvo majka drži gotovo cijeli kapital društva kćeri, tako da se primjenjuje pretpostavka kontrole (
34
). Suprotno tomu, pripadnost predmetnih društava istom poduzetniku sveobuhvatno se provjerava tek prilikom meritornog ispitivanja tužbi, pod uvjetom da se sud pred kojim je pokrenut postupak proglasi nadležnim (
35
).
58.
Stoga na pitanje 3.b u predmetu C‑672/23 i pitanje 3. u predmetu C‑673/23 treba odgovoriti na način da se oboriva pretpostavka prema kojoj društvo majka koje je izravno ili neizravno vlasnik cijelog ili gotovo cijelog kapitala društva kćeri izvršava odlučujući utjecaj na to društvo kćer može primijeniti u predmetima koji se odnose na štetu nastalu zabranjenim sporazumom.
c) Posredničko holding društvo i pojam poduzetnika iz zakonodavstva o zabranjenim sporazumima
59.
Pitanje 3.c u predmetu C‑672/23 posljedica je okolnosti da je Draka Holding BV, osnovni tuženik u glavnom postupku u tom predmetu, holding društvo koje se smatra odgovornim u silaznoj liniji za povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma koju je počinilo njegovo društvo majka Prysmian Cavi e Sistemi (
36
).
60.
U skladu s tim, sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati može li takvo posredničko holding društvo, koje isključivo upravlja udjelima i ima ih, ispuniti drugi kriterij iz presude Sumal (postojanje konkretne veze između obavljanja gospodarske djelatnosti i predmeta povrede za koju se društvo majka smatralo odgovornim) (
37
).
61.
Gospodarska djelatnost potrebna za tu konkretnu vezu svaka je djelatnost koja se sastoji od ponude robe ili usluga na danom tržištu (
38
).
62.
Ako se razmatra samo za sebe, holding koji isključivo upravlja udjelima i ima te udjele ne može obavljati gospodarsku djelatnost u tom smislu. Naime, time što samo ima udjele i njima upravlja ne djeluje na tržištu na način da nudi robu i usluge.
63.
Međutim, uvodno sažeta načela za pripisivanje odgovornosti unutar gospodarske jedinice (
39
) po analogiji se mogu primijeniti na pitanje o gospodarskoj djelatnosti posredničkog holding društva kao što je Draka Holding BV.
64.
U skladu s tim, takvom posredničkom holding društvu kao što je Draka Holding BV pripisuje se gospodarska djelatnost njegova društva kćeri (Prysmian Netherlands BV) ako to društvo kći unatoč vlastitoj pravnoj osobnosti ne odlučuje samostalno o svojem ponašanju na tržištu, nego ono u bitnome provodi upute svojeg društva majke, posredničkog holding društva (takozvani vladajući holding). Takva oboriva pretpostavka postoji u slučaju društva majke koje je vlasnik cijelog ili gotovo cijelog kapitala svojeg društva kćeri (
40
). Stoga u ovom slučaju valja pretpostaviti da Draka Holding BV, s obzirom na to da ima sve udjele u kapitalu društva Prysmian Netherlands BV (
41
), kontrolira tu kćer i da mu stoga treba pripisati njezinu gospodarsku djelatnost.
65.
Sama okolnost da je objekt pripisivanja holding, odnosno da se njemu pripisuje ponašanje kćeri, ne može isključiti pripisivanje ponašanja (
42
). Naime, to pripisivanje temelji se na okolnosti da je majka (ovdje Draka Holding BV) u trenutku povrede zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma mogla imati odlučujući utjecaj na poslovnu politiku svoje kćeri (ovdje Prysmian Netherlands BV). Međutim, holding može izvršavati takav utjecaj kao i svako drugo društvo majka koje upravlja svojim društvom kćeri.
66.
Ako takva kći holdinga (ovdje Prysmian Netherlands BV) obavlja gospodarsku djelatnost, holding (ovdje Draka Holding BV) u svakom slučaju neizravno sudjeluje u toj djelatnosti kroz utjecaj koji ima na nju. To vrijedi i u slučaju posredničkog holding društva (ovdje Draka Holding BV), koje je pak podložno odlučujućem utjecaju koji izvršava društvo majka (ovdje Prysmian Cavi e Sistemi) i služi samo kao sredstvo s kojim potonje izvršava utjecaj na društva kćeri u vlasništvu društva Draka Holding BV, osobito Prysmian Netherlands BV. Stoga je za pitanje odgovornosti holdinga (ovdje Draka Holding BV) u smislu prava tržišnog natjecanja odlučujuće obavlja li njegova kći (ovdje Prysmian Netherlands BV) gospodarsku djelatnost koja ima konkretnu vezu s predmetom povrede za koju se njezina društvo baka i društvo majka holdinga (ovdje Prysmian Cavi e Sistemi) smatra odgovornim (
43
).
67.
Slijedom toga, na pitanje 3.c u predmetu C‑672/23 treba odgovoriti na način da može postojati konkretna veza između djelatnosti posredničkog holding društva (ovdje Draka Holding BV), koje isključivo upravlja udjelima i ima te udjele, i predmeta povrede prava tržišnog natjecanja za koju se odgovornim smatra društvo majka (ovdje Prysmian Cavi e Sistemi) koje na njega izvršava odlučujući utjecaj (ovdje Prysmian Netherlands BV). To je osobito slučaj kad kći posredničkog holding društva, na koju on izvršava odlučujući utjecaj, obavlja gospodarsku djelatnost koja je u konkretnoj vezi s predmetom povrede koju je počinilo društvo baka (ovdje Prysmian Cavi e Sistemi).
C.
Međunarodna nadležnost
68.
Pitanjem 1.a, koje je gotovo istovjetno u obama predmetima, sud koji je uputio zahtjev u biti nastoji doznati koji su kriteriji prema kojima treba ocijeniti je li Rechtbank Amsterdam (Sud u Amsterdamu) međunarodno nadležan i za odlučivanje o tužbama protiv osnovnih tuženika (
44
) i tužbama protiv različitih sutuženika jer među tim tužbenim zahtjevima postoji „uska povezanost” u smislu članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a (1.). Pitanje 1.b odnosi se na to je li predvidivost takvog kumuliranja tužbi zaseban kriterij prilikom primjene te odredbe (2.).
1. „Uska povezanost” i pojam poduzetnika
69.
Kao što se to navodi u uvodu, s jedne strane, postoji „uska povezanost” u smislu članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a i stoga ista činjenična i pravna situacija u slučaju tužbi koje se podnose protiv različitih poduzetnika zbog njihova sudjelovanja u zajedničkoj povredi članka 101. UFEU‑a (
45
).
70.
Kao što je to također pojašnjeno, s druge strane, postoji takva „uska povezanost” i stoga ista činjenična i pravna situacija u slučaju tužbi koje se podnose protiv različitih društava istog poduzetnika zbog povrede zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma koju je počinio taj poduzetnik (
46
).
71.
Ako se kombiniraju, ta dva pristupa znače da u slučajevima poput ovog, u kojima su različita društva sudjelovala u zajedničkoj povredi zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije, postoji uska povezanost među tužbama protiv tih društava i protiv svih društava s kojima čine poduzetnika. Razlog tomu je to što se svakom dijelu poduzetnika povreda pripisuje kao da ju je počinio sâm taj dio (
47
) te stoga i u takvom slučaju odgovornost svih tuženika proizlazi iz istih činjenica i pravnih osnova, tako da postoji ista činjenična i pravna situacija.
72.
Kao što je to već pojašnjeno, pritom je u okviru ispitivanja međunarodne nadležnosti dovoljno da se ne čini da je unaprijed isključena mogućnost da predmetna društva pripadaju istom poduzetniku (
48
).
73.
Pritom osobito u pogledu odgovornosti u silaznoj liniji koju ima društvo kći za povredu svojeg društva majke (kao što je to slučaj u predmetu C‑672/23) treba biti ispunjen zahtjev konkretne veze između gospodarske djelatnosti kćeri (ili, u slučaju holding društva, unuke) (
49
) i predmeta povrede majke. Razlog tomu je „funkcionalna” priroda koncepta gospodarske jedinice koji se uvijek odnosi na konkretnu povredu (
50
).
74.
Nije nužno da je kći ili unuka sudionikâ zabranjenog sporazuma sama izravno prodala proizvode koji su predmet zabranjenog sporazuma oštećenicima, kao što se to dogodilo u slučaju Sumal (
51
). Takav dodatni uvjet s pravom se nije postavio u presudi u tom predmetu jer to nije relevantno za pitanje postojanja gospodarske jedinice s obzirom na konkretnu povredu. Naprotiv, odlučujuće je samo postoji li konkretna veza između gospodarske djelatnosti kćeri ili unuke i predmeta povrede, primjerice jer se protutržišni sporazum društva majke ili društva bake odnosio na iste proizvode kao što su oni koje je stavljalo na tržište društvo kći ili društvo unuka (
52
) ili jer ono se ono bavi proizvodnjom tih proizvoda.
75.
Osim toga, različite dodatne okolnosti koje sud koji je uputio zahtjev navodi u okviru pitanja 1.a, osobito navođenje predmetnih društava u Komisijinim odlukama ili odlukama nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje, nisu same po sebi relevantne za kriterij postojanja uske povezanosti među tužbenim zahtjevima, nego samo za stvarni dokaz postojanja takve povezanosti (
53
).
76.
I okolnost da su tužitelji od nekih tuženih poduzetnika stekli proizvode ili usluge koje su predmet zabranjenog sporazuma je u okviru ispitivanja nadležnosti samo moguća, ali ne nužno potrebna (
54
) indicija za postojanje štete i za to da je ona uzrokovana povredom.
77.
Naposljetku, valja napomenuti da u pogledu uporabe pojma poduzetnika prilikom provjere primjenjivosti članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a nije odlučujuće postoji li taj pojam u pravu primjenjivom na meritum koje treba odrediti naknadno (
55
). Naime, prilikom te provjere mjerodavno je samo postoji li „uska povezanost”. Međutim, taj pojam treba autonomno tumačiti uzimajući u obzir sustav i ciljeve članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a (
56
). Za to autonomno tumačenje odlučujuće je samo pravo Unije.
78.
Sve u svemu, na pitanje 1.a u obama predmetima stoga treba odgovoriti na način da postoji uska povezanost u smislu članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a među tužbama podnesenima protiv društava u slučaju kojih postoje ozbiljne indicije za to da su dijelovi poduzetnika u smislu zakonodavstva o zabranjenim sporazumima koji su zajednički počinili povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije, pod uvjetom da unaprijed nije isključena mogućnost da tužena društva pripadaju predmetnim poduzetnicima.
2. „Uska povezanost” i predvidivost
79.
Pitanjem 1.b, koje je istovjetno u obama predmetima, nastoji se doznati koju ulogu ima predvidivost tužbe pred sudom nadležnim u mjestu osnovnog tuženika za sutuženika prilikom primjene članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a.
80.
Predvidivost sudske nadležnosti cilj je odredbi Uredbe Bruxelles I.a o nadležnosti (
57
). Drugim riječima, te su odredbe namijenjene tomu da tuženici mogu predvidjeti pred kojim sudovima mogu biti tuženi.
81.
Stoga predvidivost nije samostalan kriterij koji se ispituje uz ostale kriterije. Naprotiv, ona je opće načelo koje se konkretizira na temelju kriterija koje treba ispitati. To znači da se pojmovi utvrđeni u Uredbi Bruxelles I.a ne smiju tumačiti u suprotnosti s time. Slijedom toga, u okviru tumačenja treba ispitati je li rezultat u skladu s načelom predvidivosti (
58
).
82.
Međutim, pritom nije potrebno da je sutuženik u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a konkretno sâm predvidio da će biti tužen pred sudom nadležnim u mjestu osnovnog tuženika. Naprotiv, dovoljna je apstraktna predvidivost koja postoji ako obaviješten i razuman tuženik može predvidjeti pred kojim sudom može biti tužen izvan države u kojoj ima domicil (
59
).
83.
Ovo je osobito točno kada tuženik može utvrditi situacije u kojima postoji „uska povezanost”. Imajući u vidu pravnu situaciju iznesenu u točkama 25. do 33. ovog mišljenja, to vrijedi za tužbe za naknadu štete koje se temelje na zakonodavstvu o zabranjenim sporazumima, kada je tuženik kao dio poduzetnika u smislu članka 101. UFEU‑a sudjelovao u jedinstvenoj povredi prava tržišnog natjecanja (
60
).
84.
U takvoj situaciji dio poduzetnika mora također biti svjestan da može biti tužen u sjedištu dijela drugog poduzetnika koji je sudjelovao u povredi. To je zato što je na temelju tog sudjelovanja relevantan dio poduzetnika uspostavio usku povezanost s drugim sudionicima.
85.
Stoga načelo predvidivosti, koje valja uzeti u obzir prilikom tumačenja članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a, ne isključuje mogućnost da se potvrdi „uska povezanost” u smislu te odredbe u slučajevima poput ovog.
86.
Na pitanje 1.b u obama predmetima stoga treba odgovoriti na način da predvidivost sudske nadležnosti u okviru određivanja nadležnosti u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a nije kriterij, nego opće načelo koje treba poštovati prilikom tumačenja svakog pravila o posebnoj nadležnosti iz te uredbe.
D.
Mjesna nadležnost
87.
Pitanja 4.a do 4.c, koja su istovjetna u obama predmetima, odnose se na to uređuje li se člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a i eventualno u kojem opsegu uz međunarodnu i mjesna nadležnost. Na ta pitanja može se odgovoriti zajedno.
88.
Pitanjem 4.b sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati određuje li se izravno i neposredno člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a mjesno nadležni sud na način koji ima prednost pred nacionalnim pravom.
89.
Da je tomu tako, proizlazi iz teksta te odredbe, koji glasi „pred sudom mjesta u kojem jedan od njih ima domicil”. To označava samo sud koji je u skladu s pravom države članice nadležan za osobe koje imaju domicil u tom mjestu. To isključuje sudove u dotičnoj državi članici koje treba odrediti u skladu s drugim kriterijima (primjerice, nastanak štete, tužiteljev domicil…).
90.
O tome još nije donesena odluka u kontekstu članka 8. stavka 1. Uredbe Bruxelles I.a. Međutim, taj tekst, koji se nalazi i u drugim odredbama ove uredbe, Sud uvijek tumači na isti način. Ako se upućuje na „sudove države članice”, kao u članku 4. stavku 1., članku 7. točki 6. ili članku 11. stavku 1. točki (a) Uredbe Bruxelles I.a, to označava samo međunarodnu nadležnost (
61
). S druge strane, ako se upućuje na „sud mjesta u (…)”, kao u članku 7. točkama 2. do 5., članku. 11. stavku 1. točki (b) i članku 18. Uredbe Bruxelles I.a, to označava mjesnu kao i stvarnu nadležnost relevantnog suda (
62
).
91.
Ta razlika postoji i kada se uspoređuju različite jezične verzije. Čak i ako se u engleskoj verziji, za razliku od njemačke, francuske i nizozemske verzije, upotrebljava množina „courts”, izrazom „for the place where (…)” određuje se mjesna nadležnost u istim slučajevima kao i u drugim jezicima, dok se u odredbama koje određuju samo međunarodnu nadležnost upotrebljava samo tekst „courts of the Member State”.
92.
Štoviše, to tumačenje potvrđuje Izvješće P. Jenarda o Konvenciji od 27. rujna 1968. o [sudskoj] nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (
63
). Iz tog izvješća također proizlazi razlika između pojmova „sudovi države članice” i „sud mjesta u (…)” s odgovarajućim posljedicama (
64
). U pogledu članka 6. točke 1. te konvencije, koji je prethodnik članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a, u tom se izvješću konkretno navodi da se treba odrediti sud „na čijem području” tuženik ima domicil (
65
).
93.
Pitanjem 4.a sud koji je uputio zahtjev u biti nastoji doznati mogu li istodobno postoji različiti osnovni tuženici. Taj sud osobito nastoji doznati može li biti nadležan za odlučivanje o tužbi protiv sutuženika i u slučaju kad među tužbama protiv sutuženika i osnovnog tuženika sa sjedištem u mjestu njegove nadležnosti ne postoji uska povezanost, ali ona vjerojatno postoji među tužbama protiv sutuženika i drugog tuženika sa sjedištem u Nizozemskoj.
94.
Sud koji je uputio zahtjev postavlja to pitanje samo za slučaj da predmetni osnovni tuženici (
66
) ne mogu biti prikladni referentni tuženici. Međutim, budući da su ti osnovni tuženici u skladu s prethodnim razmatranjima i podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev prikladni referentni tuženici i da je usto jasna mjesna nadležnost u glavnim postupcima zbog toga što je tuženici nisu osporavali (
67
), pitanje se čini hipotetskim.
95.
U svakom slučaju, u skladu s tekstom članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a jasno je da se bitnim smatra specifični tuženik koji ima domicil u mjestu nadležnosti suda pred kojim je pokrenut postupak. Stoga sutuženik koji ima domicil u mjestu nadležnosti drugog suda ne može kao osnovni tuženik biti odlučujući za nadležnost suda pred kojim je pokrenut postupak.
96.
Nastavno na to, sud koji je uputio zahtjev pitanjem 4.c nastoji doznati postoji li u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a prostor za interno upućivanje među sudovima dotične države članice ako sud pred kojim je pokrenut postupak nije nadležan za odlučivanje o tužbi protiv osnovnog tuženika.
97.
U Uredbi Bruxelles I.a spominju se samo međunarodna nadležnost i priznavanje odluka, ali ne i interna postupovna pravila država članica (
68
). Stoga u tom pogledu treba primijeniti nacionalne propise koji vrijede za nacionalni sud pod uvjetom da njihova primjena ne utječe na koristan učinak pravila prava Unije o nadležnosti (
69
). Prema tome, sud koji se smatra nenadležnim može iskoristiti mogućnost upućivanja u skladu sa svojim nacionalnim postupovnim pravom pod uvjetom da se time ne ograničava djelotvorna provedba Uredbe Bruxelles I.a.
98.
Sve u svemu, na pitanje 4. stoga treba odgovoriti na način da u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a osnovni tuženik može biti samo jedan tuženik, koji ima domicil u mjestu nadležnosti suda pred kojim je pokrenut postupak, jer se tom odredbom izravno ne uređuje samo međunarodna, nego i mjesna nadležnost. Tomu se ne protivi interno upućivanje drugom sudu iste države članice pod uvjetom da to ne utječe na djelotvornu provedbu Uredbe.
VI. Zaključak
99.
Na temelju prethodnih razmatranja predlažem Sudu da na pitanja koja je uputio Gerechtshof Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska) odgovori na sljedeći način:
1.a
Postoji uska povezanost u smislu članka 8. točke 1. Uredbe Bruxelles I.a među tužbama podnesenima protiv društava u slučaju kojih postoje ozbiljne indicije za to da su dijelovi poduzetnika u smislu zakonodavstva o zabranjenim sporazumima koji su zajednički počinili povredu zabrane sklapanja zabranjenih sporazuma u skladu s pravom Unije, pod uvjetom da unaprijed nije isključena mogućnost da tužena društva pripadaju predmetnim poduzetnicima.
1.b
Predvidivost sudske nadležnosti u okviru određivanja nadležnosti u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a nije kriterij, nego opće načelo koje treba poštovati prilikom tumačenja svakog pravila o posebnoj nadležnosti iz te uredbe.
2.
Točno je da u okviru ispitivanja nadležnosti u skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a treba uzeti u obzir izglede za prihvaćanje tužbe protiv osnovnog tuženika, ali samo kao indiciju za to da tužitelj nije umjetno stvorio uvjete za primjenu te odredbe, što može biti slučaj u pogledu očito neosnovane tužbe.
3.a
Činjenica da je šteta koja se ističe pred sudom države članice u okviru tužbe za naknadu štete koja se temelji na zakonodavstvu o zabranjenim sporazumima nastala izvan EGP‑a ne dovodi do toga da tužbu u okviru ispitivanja nadležnosti treba smatrati očito neosnovanom.
3.b
Oboriva pretpostavka prema kojoj društvo majka koje je izravno ili neizravno vlasnik cijelog ili gotovo cijelog kapitala društva kćeri izvršava odlučujući utjecaj na to društvo kćer može se primijeniti u predmetima koji se odnose na štetu nastalu zabranjenim sporazumom.
3.c
Može postojati konkretna veza između djelatnosti posredničkog holding društva, koje isključivo upravlja udjelima i ima te udjele, i predmeta povrede prava tržišnog natjecanja za koju se odgovornim smatra društvo majka koje na njega izvršava odlučujući utjecaj. To je osobito slučaj kada kći posredničkog holding društva, na koju on izvršava odlučujući utjecaj, obavlja gospodarsku djelatnost koja je u konkretnoj vezi s predmetom povrede koju je počinilo društvo baka.
4.
U skladu s člankom 8. točkom 1. Uredbe Bruxelles I.a osnovni tuženik može biti samo jedan tuženik, koji ima domicil u mjestu nadležnosti suda pred kojim je pokrenut postupak, jer se tom odredbom izravno ne uređuje samo međunarodna, nego i mjesna nadležnost. Tomu se ne protivi interno upućivanje drugom sudu iste države članice pod uvjetom da to ne utječe na djelotvornu provedbu Uredbe.
(
1
)	Izvorni jezik: njemački
(
2
)	Vidjeti presudu od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85), kao i moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798).
(
3
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. te ispravci SL 2014., L 160, str. 40., SL 2016., L 202, str. 57. i SL 2025./90143, L)
(
4
)	Odluka Komisije C(2014) 2139 final, AT.39610 – Energetski kabeli
(
5
)	Presude od 10. rujna 2009., Akzo Nobel i dr./Komisija (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, t. 54. i 55.); od 27. travnja 2017., Akzo Nobel i dr./Komisija (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, t. 47. i 48.) i od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 41.)
(
6
)	Presude od 26. siječnja 2017., Villeroy & Boch/Komisija (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, t.. 150.), i od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 44.)
(
7
)	Vidjeti presudu od 12. svibnja 2022., Servizio Elettrico Nazionale i dr. (C‑377/20, EU:C:2022:379, t. 108. i navedena sudska praksa).
(
8
)	Ustaljena sudska praksa od presude od 10. rujna 2009., Akzo Nobel i dr./Komisija (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, t. 54. i sljedeće)
(
9
)	Presuda od 14. ožujka 2019., Skanska Industrial Solutions i dr. (C‑724/17, EU:C:2019:204, t. 32.)
(
10
)	Presuda od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 46.)
(
11
)	Presuda od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 52.)
(
12
)	Presude od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 20.) i od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 22.)
(
13
)	Presude od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 21.) i od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 26.)
(
14
)	Presuda od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 27.)
(
15
)	Presuda od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 41.)
(
16
)	Presuda od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 42.); vidjeti i moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, t. 52.) te presude od 3. srpnja 1997., Benincasa (C‑269/95, EU:C:1997:337, t. 27.) i od 28. siječnja 2015., Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, t. 61.).
(
17
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, t. 59.) te po analogiji, kad je riječ o članku 6. točki 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.) (u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles I), presudu od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 27. i navedena sudska praksa); u pogledu članka 6. točke 1. Konvencije iz Bruxellesa iz 1968. o [sudskoj] nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 1972., L 299, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 3.) vidjeti presudu od 27. rujna 1988., Kalfelis (189/87, EU:C:1988:459, t. 9.).
(
18
)	Kad je riječ o članku 6. točki 1. Uredbe Bruxelles I, vidjeti po analogiji presudu od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 29.).
(
19
)	Vidjeti u tom smislu u pogledu članka 6. točke 1. Uredbe Bruxelles I presudu od 13. srpnja 2006., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, t. 33.) te mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetu Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:302, t. 66.). Vidjeti i moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, t. 59.).
(
20
)	Draka Holding BV (predmet C‑672/23) i Smurfit International BV (predmet C‑673/23), vidjeti točke 7. i 13. ovog mišljenja.
(
21
)	Vidjeti točke 10. i 16. ovog mišljenja.
(
22
)	Vidjeti točke 8. i 9. ovog mišljenja.
(
23
)	Vidjeti točku 5. ovog mišljenja.
(
24
)	Vidjeti primjerice za Njemačku članak 40. (Protupravno postupanje) Einführungsgesetza zum Bürgerlichen Gesetzbuche (Zakon o uvođenju Građanskog zakonika, u daljnjem tekstu: EGBGB) u verziji objavljenoj 21. rujna 1994. (BGBl. I str. 2494.; 1997. I str. 1061.) i kako je zadnje izmijenjen člankom 15. Zakona od 23. listopada 2024. (BGBl. 2024. I br. 323). Vidjeti sad i članak 6. (Nelojalna konkurencija i radnje koje ograničavaju slobodu tržišnog natjecanja) Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze (SL 2007., L 199, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.; u daljnjem tekstu: Uredba Rim II). Ta je uredba u ovom slučaju primjenjiva samo na jedan dio istaknutog prava. Naime, ističe se šteta koja je nastala u razdoblju u kojem se provodio zabranjeni sporazum od 18. veljače 1999. do 29. siječnja 2009. (vidjeti točku 5. ovog mišljenja). U skladu s člancima 31. i 32., Uredba Rim II primjenjiva je, međutim, samo na štetu koja proizlazi iz događaja koji su se dogodili nakon 11. siječnja 2009.
(
25
)	Presude od 20. rujna 2001., Courage i Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, t. 26.); od 13. srpnja 2006., Manfredi i dr. (C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, t. 61. i 63.) i od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 34.)
(
26
)	Vidjeti presude od 27. rujna 1988., Ahlström Osakeyhtiö i dr./Komisija (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 i 125/85 do 129/85, EU:C:1988:447, t. 17. i 18.); od 9. studenoga 2000., Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, t. 25.) i od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, t. 41. do 49.). Vidjeti i mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetu Intel Corporation/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2016:788, t. 280. i sljedeće).
(
27
)	Vidjeti točku 5. ovog mišljenja.
(
28
)	Presuda od 12. prosinca 2019., Otis Gesellschaft i dr. (C‑435/18, EU:C:2019:1069, t. 22., 23. i 30. i navedena sudska praksa); vidjeti i uvodne izjave 11., 12. i 13. te članak 1. stavak 1., članak 2. točku 6. i članak 3. stavak 1. Direktive 2014/104 EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. studenoga 2014. (SL 2014., L 349, str. 1.).
(
29
)	Presuda od 28. siječnja 2025., ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, t. 60. i navedena sudska praksa); vidjeti i uvodnu izjavu 3. Direktive 2014/104.
(
30
)	Vidjeti u tom pogledu mutatis mutandis u vezi s pravom Unije o javnoj nabavi presude od 22. listopada 2024., Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C‑652/22, EU:C:2024:910, t. 39. i sljedeće), i od 13. ožujka 2025., CRRC Qingdao Sifang i dr. (C‑266/22, EU:C:2025:178, t. 56. i sljedeće). U tim je slučajevima isključenje osoba s domicilom u trećim zemljama o kojima je bila riječ, međutim, bilo zakonski predviđeno.
(
31
)	U skladu s tim, u slučaju društva majke koja ima (gotovo) 100 % udjela u kapitalu društva kćeri postoji oboriva pretpostavka prema kojoj društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na gospodarsku djelatnost društva kćeri, vidjeti točku 27. ovog mišljenja.
(
32
)	Presuda od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 39.)
(
33
)	Presude od 14. ožujka 2019., Skanska Industrial Solutions i dr. (C‑724/17, EU:C:2019:204, t. 47.) i od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 38.)
(
34
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 45. i 46.); vidjeti i moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, t. 46., 47. i 59.).
(
35
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, t. 48. do 51.).
(
36
)	Vidjeti točku 7. ovog mišljenja.
(
37
)	Vidjeti točku 30. ovog mišljenja.
(
38
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 10. siječnja 2006., Cassa di Risparmio di Firenze i dr. (C‑222/04, EU:C:2006:8, t. 108.).
(
39
)	Vidjeti točke 26. do 30. ovog mišljenja.
(
40
)	Vidjeti u tom smislu presude od 11. srpnja 2013., Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, t. 42. do 44.).
(
41
)	Vidjeti točku 7. ovog mišljenja.
(
42
)	Vidjeti u tom smislu presude od 11. srpnja 2013., Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, t. 43.) i od 18. srpnja 2013., Schindler Holding i dr./Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, t. 85. i sljedeće).
(
43
)	Čini se da nije nemoguće da se utvrdi konkretna veza između djelatnosti holdinga i predmeta povrede koju je počinilo operativno društvo, ovisno o slučaju, kroz potporu koju holding izravno pruža operativnom društvu u vezi s tim predmetom, (primjerice financiranje, zaduživanje ili slično). No, koliko je vidljivo, takvi elementi ovdje nisu navedeni.
(
44
)	Draka Holding BV (predmet C‑672/23) i Smurfit International BV (predmet C‑673/23), vidjeti točke. 7 i 13. ovog mišljenja.
(
45
)	Vidjeti presude od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 21.) i od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 26.) i točku 32. ovog mišljenja.
(
46
)	Vidjeti u tom smislu točku 27. presude od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85) navedenu u točki 33. ovog mišljenja.
(
47
)	Vidjeti presudu od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 42. do 44.), kao i moje mišljenje u predmetu Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, t. 40.).
(
48
)	Vidjeti točku 57. ovog mišljenja.
(
49
)	Vidjeti točke 64. do 66. ovog mišljenja.
(
50
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 46.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:293, t. 23. i sljedeće); vidjeti također Bauermeister, T., „Das Unternehmen im europäischen Wettbewerbsrecht”, Neue Zeitschrift für Gesellschaftsrecht 2022., str. 59. i sljedeće, 66. i sljedeće.
(
51
)	Presuda od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 8. do 10.)
(
52
)	Presuda od 6. listopada 2021., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, t. 51. i 52.)
(
53
)	Vidjeti osobito u pogledu odluka nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje presudu od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 30. do 32.).
(
54
)	Pravo na naknadu štete može postojati i u slučaju kad šteta ne nastaje izravnim ili neizravnim stjecanjem proizvodâ ili usluga od sudionikâ zabranjenog sporazuma, vidjeti u tom pogledu presude od 5. lipnja 2014., Kone i dr. (C‑557/12, EU:C:2014:1317) (u pogledu zaštitne cijene (umbrella pricing)) i od 12. prosinca 2019., Otis Gesellschaft i dr. (C‑435/18, EU:C:2019:1069) (u pogledu štete nastale javnom tijelu koje je dodijelilo zajmove pod povoljnim uvjetima radi stjecanja dobara koja su predmet zabranjenog sporazuma).
(
55
)	Vidjeti u tom pogledu točku 46. ovog mišljenja.
(
56
)	Presude od 13. srpnja 2006., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, t. 29.) i od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 16.)
(
57
)	Vidjeti osobito uvodne izjave 15. i 16. Uredbe Bruxelles I.a te presude od 15. srpnja 2021., Volvo i dr. (C‑30/20, EU:C:2021:604, t. 42.) i od 29. srpnja 2024., FTI Touristik (Međunarodni element) (C‑774/22, EU:C:2024:646, t. 33.).
(
58
)	Vidjeti presude od 1. prosinca 2011., Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, t. 81.); od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 23.); od 5. srpnja 2018., flyLAL‑Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533, t. 40.) i od 29. srpnja 2019., Tibor‑Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, t. 34.).
(
59
)	Vidjeti u tom smislu u pogledu članka 6. točke 1. Uredbe Bruxelles I presudu od 13. srpnja 2006., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, t. 24. i 25.).
(
60
)	Vidjeti u tom smislu presude od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, t.. 23. i 24.), i od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, t. 34. i 35.).
(
61
)	Presude od 29. srpnja 2024., FTI Touristik (Međunarodni element) (C‑774/22, EU:C:2024:646 t. 42.), i od 30. lipnja 2022., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, t. 37., 38. i 42.)
(
62
)	Presude od 3. svibnja 2007., Color Drack (C‑386/05, EU:C:2007:262, t. 30.), od 15. srpnja 2021., Volvo i dr. (C‑30/20, EU:C:2021:604, t. 33.), od 30. lipnja 2022., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, t. 37., 38. i 42.), i od 29. srpnja 2024., FTI Touristik (Međunarodni element) (C‑774/22, EU:C:2024:646, t. 42.)
(
63
)	SL 1979., C 59, str. 1.
(
64
)	Izvješće P. Jenarda, str. 22.
(
65
)	Izvješće P. Jenarda, str. 26.
(
66
)	Draka Holding BV (predmet C‑672/23) i Smurfit International BV (predmet C‑673/23), vidjeti točke 7. i 13. ovog mišljenja.
(
67
)	Vidjeti točke 10. i 16. ovog mišljenja.
(
68
)	Presude od 15. svibnja 1990., Hagen (C‑365/88, EU:C:1990:203, t. 17.) i od 6. listopada 2021., TOTO i Vianini Lavori (C‑581/20, EU:C:2021:808, t. 68.)
(
69
)	Presuda od 7. ožujka 1995., Shevill i dr. (C‑68/93, EU:C:1995:61, t. 36.)