62023CJ0409
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 17. oktobra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2008/48/ES – Področje uporabe – Potrošniške kreditne pogodbe – Izjeme – Člen 2(2)(f) – Pogodbe o kreditih brez obresti in drugih stroškov ali z zanemarljivimi stroški – Storitev odloženega plačila ‚Kupi zdaj, plačaj pozneje‘ – Zamuda pri plačilu – Zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave“
V zadevi C‑409/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) z odločbo z dne 30. junija 2023, ki je na Sodišče prispela 4. julija 2023, v postopku
Riverty GmbH, pravna naslednica Arvato Finance BV,
proti
MI,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik tretjega senata v funkciji predsednika četrtega senata, S. Rodin, sodnik, in O. Spineanu-Matei (poročevalka), sodnica,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Riverty GmbH, pravno naslednico Arvato Finance BV, I. M. A. Lintel, advocate,
–
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in M. H. S. Gijzen, agentki,
–
za češko vlado M. Smolek, S. Šindelková in J. Vláčil, agenti,
–
za nemško vlado J. Möller, M. Hellmann in J. Simon, agenti,
–
za avstrijsko vlado A. Posch, J. Schmoll in M. Winkler-Unger, agenti,
–
za finsko vlado M. Pere, agentka,
–
za norveško vlado K. H. Aarvik, M. I. R. Norum in S. Runde, agenti,
–
za Evropsko komisijo P. Ondrůšek in F. van Schaik, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(2)(f) in člena 3(g) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Riverty GmbH, kot pravno naslednico družbe Arvato Finance BV (v nadaljevanju: Arvato), ki je ponudnica storitve odloženega plačila, in MI, potrošnico, ki se je za to storitev odločila pri spletnem nakupu.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah 10 in 13 Direktive 2008/48 je navedeno:
„(10)
Opredelitve iz te direktive določajo obseg uskladitve [harmonizacije]. Obveznost držav članic za izvajanje določb te direktive bi se torej morala omejiti na področje njene uporabe, kakor je določeno v teh opredelitvah. Ta direktiva pa ne bi smela posegati v uporabo določb te direktive s strani držav članic v skladu z zakonodajo Skupnosti za področja, ki jih ne ureja. S tem bi država članica lahko obdržala ali sprejela nacionalno zakonodajo, ki je skladna z določbami te direktive ali nekaterimi njenimi določbami o kreditnih pogodbah izven področja uporabe te direktive, na primer o kreditnih pogodbah, pri katerih je vrednost kredita manj kot 200 EUR ali več kot 75000 EUR. […]
[…]
(13)
Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za določeno vrsto kreditne pogodbe, kot je bančna kartica z odlogom plačila, pod pogoji, pod katerimi se mora kredit odplačati v treh mesecih in se plačajo le neznatni stroški.“
4
Člen 2 te direktive, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
„1.   Ta direktiva se uporablja za kreditne pogodbe.
2.   Ta direktiva se ne uporablja za naslednje:
[…]
(c)
kreditne pogodbe, pri katerih je skupni znesek kredita manj kot 200 EUR ali več kot 75000 EUR;
[…]
(f)
kreditne pogodbe, s katerimi se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov, ter kreditne pogodbe, ki določajo, da se mora kredit odplačati v roku treh mesecev[,] in pri katerih se plačajo zgolj zanemarljivi stroški;
[…].“
5
Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve:
[…]
(c)
‚kreditna pogodba‘ pomeni pogodbo, s katero dajalec kredita odobri ali obljubi, da bo odobril potrošniku kredit v obliki odloga plačila, posojila ali drugega podobnega finančnega dogovora […]
[…]
(g)
‚skupni stroški kredita za potrošnika‘ pomeni vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani, razen notarskih stroškov; stroški, povezani s pomožnimi storitvami v zvezi s kreditno pogodbo, zlasti zavarovalne premije, so tudi vključeni, če je sklenitev dodatne storitvene pogodbe obvezna že za samo pridobitev kredita ali pod pogoji, ki se tržijo;
[…]
(i)
‚efektivna obrestna mera‘ pomeni skupne stroške kredita za potrošnika, izražene kot letni odstotek skupnega zneska kredita, po potrebi vključno s stroški iz člena 19(2);
[…].“
6
Člen 5 te direktive, naslovljen „Predpogodbene informacije“, določa:
„1.   Preden postane potrošnik zavezan izpolnjevanju kreditne pogodbe ali ponudbe, zagotovi dajalec kredita in, kjer je primerno, kreditni posrednik na temelju kreditnih pogojev dajalca kredita ter, kjer je to primerno, na izraženih preferencah potrošnika in informacijah, ki jih je ta posredoval, potrošniku informacije, da lahko primerja različne ponudbe in se tako zavestno odloči, ali bo sklenil kreditno pogodbo. Takšne informacije se na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov zagotovijo z obrazcem standardne informacije o evropskem potrošniškem kreditu iz Priloge II. […]
Zadevne informacije opredeljujejo:
[…]
(g)
efektivno obrestno mero in skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik […]
[…]
(l)
veljavno obrestno mero v primeru zapadlih plačil ter pravila za njeno prilagoditev in, kjer je to potrebno, stroške v primeru zamude pri odplačevanju;
[…].“
7
Člen 10 Direktive 2008/48, naslovljen „Informacije, ki se morajo vključiti v kreditne pogodbe“, v odstavku 2 določa:
„Kreditna pogodba jasno in jedrnato navaja:
[…]
(g)
efektivno obrestno mero in skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik […]
[…]
(l)
obrestno mero v primeru zapadlih plačil, ki velja ob sklenitvi kreditne pogodbe, ter pravila za njeno prilagoditev in, kjer je to potrebno, vse stroške v primeru zamude pri odplačevanju;
[…].“
8
Člen 19 te direktive, naslovljen „Izračun efektivne obrestne mere“, določa:
„1.   Efektivna obrestna mera, ki je na letni osnovi enaka trenutni vrednosti vseh prihodnjih ali obstoječih obveznosti (črpanj, odplačil in stroškov), o katerih sta se dajalec kredita in potrošnik dogovorila, se izračuna v skladu z matematično formulo iz dela I Priloge I.
2.   Za namen izračuna efektivne obrestne mere se določijo celotni stroški kredita potrošniku, razen kateri koli stroški, ki jih potrošnik plača za neizpolnjevanje katerih koli obveznosti iz kreditne pogodbe, in stroški, razen nakupne cene, ki jih mora za blago ali storitve plačati ne glede na to, ali gre za kreditno ali gotovinsko transakcijo.
Stroški vodenja računa, na katerem se evidentirajo plačilne transakcije in črpanja, stroški uporabe plačilnih sredstev za plačilne transakcije in črpanja ter drugi stroški v zvezi s plačilnimi transakcijami se vključijo v skupne stroške kredita potrošniku, razen če je odprtje računa neobvezno in so stroški računa jasno in ločeno prikazani v kreditni pogodbi ali kateri koli drugi pogodbi, sklenjeni s potrošnikom.
3.   Izračun efektivne obrestne mere temelji na predpostavki, da je kreditna pogodba veljavna do dogovorjenega roka ter da dajalec kredita in potrošnik izpolnita svoje obveznosti pod pogoji in do datumov iz kreditne pogodbe.
[…]“
9
Člen 22 navedene direktive, naslovljen „Usklajevanje [Harmonizacija] in obveznost izvajanja te direktive“, v odstavku 3 določa:
„Države članice […] zagotovijo, da se določbam, ki jih sprejmejo pri izvajanju te direktive, ni mogoče izogniti z načinom oblikovanja pogodb, zlasti z vnašanjem črpanj ali kreditnih pogodb, ki spadajo v področje uporabe te direktive, v kreditne pogodbe, katerih značilnosti ali namen bi lahko omogočili, da se izognejo njeni uporabi.“
10
Priloga II k tej direktivi je naslovljena „Standardne informacije o evropskem potrošniškem kreditu“. Ta priloga določa več informacij, ki jih je treba zagotoviti potrošniku, med drugim o identiteti in kontaktnih podatkih dajalca kredita ali kreditnega posrednika, glavnih značilnostih kreditnega proizvoda ter strošku kredita in povezanih stroških. V okviru te zadnje točke so navedeni stroški, ki jih mora potrošnik plačati v primeru zamude pri plačilu.
Nizozemsko pravo
11
Burgerlijk Wetboek (civilni zakonik) v členu 57(1)(g) in (2) knjige 7 določa:
„1.   V tem naslovu se uporabijo naslednje opredelitve:
[…]
(g)
‚skupni stroški kredita za potrošnika‘ so vsi stroški, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani, razen notarskih stroškov; […]
[…]
2.   V skupne stroške kredita za potrošnika iz odstavka 1(g) so vključeni tudi stroški, povezani s pomožnimi storitvami v zvezi s kreditno pogodbo, zlasti zavarovalne premije, kadar je sklenitev pogodbe o taki storitvi obvezna že za samo pridobitev kredita ali pridobitev kredita pod pogoji, pod katerimi se trži.“
12
Člen 58(2)(e) knjige 7 tega zakonika določa:
„[…]
2.   Ta naslov se ne uporablja za:
[…]
(e)
kreditne pogodbe, s katerimi se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov, ter kreditne pogodbe, ki določajo, da se mora kredit odplačati v roku treh mesecev, in pri katerih se plačajo zgolj zanemarljivi stroški; […].“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
13
Družba Riverty je pravna naslednica družbe Arvato, ki je delovala pod imenom AfterPay. Družba AfterPay je bila ponudnik istoimenske storitve odloženega plačila, ponujene ob spletnih nakupih, v zameno za plačilo provizije v višini 1 EUR.
14
V skladu s splošnimi pogoji plačila, ki jih je uporabljala družba Arvato, je bila izbira plačila prek te storitve povezana s tem, da je trgovec, potem ko je sprejel zahtevo za uporabo te storitve, na družbo AfterPay prenesel pravice v zvezi z zneskom, ki ga stranka dolguje za naročilo, ki ga je oddala prek spleta. Ta stranka je zato lahko znesek za izpolnitev obveznosti plačala zgolj družbi AfterPay in v ta namen prejela račun, na katerem je bil naveden dolgovani znesek, ločeno od dostave tega naročila. Plačilo je bilo treba izvršiti v štirinajstih dneh od datuma izdaje računa, razen če je bil pisno dogovorjen drugačen rok.
15
V primeru neplačila v predpisanem roku je dolgovani znesek postal takoj izterljiv, ne da bi bilo treba navedeni stranki poslati dodaten opomin. V tem primeru si je družba Arvato pridržala pravico, da zaračuna administrativne stroške, katerih znesek se je povečal za vsak opomin za plačilo, mesečne zakonske obresti na dolgovani znesek in vse razumne stroške, ki so nastali pri sodni ali zunajsodni izterjavi plačila. Najnižji znesek, zaračunan za stroške zunajsodne izterjave, je znašal 40 EUR.
16
MI je kot potrošnica 27. februarja 2019 oziroma nekaj dni pred tem datumom prek spletne trgovine kupila tri izdelke v skupnem znesku 37,97 EUR (v nadaljnjem besedilu: nakupna cena izdelkov). Ob tej priložnosti je kot način plačila izbrala storitev AfterPay.
17
Istega dne je družba Arvato poslala povzetek plačila na elektronski naslov, ki ga je predložila ta potrošnica, za znesek 38,97 EUR, sestavljen iz nakupne cene izdelkov in provizije za plačilo v višini 1 EUR, pri čemer je bil rok plačila določen na 13. marec 2019. Družba Arvato je navedla tudi, da se v primeru neplačila v tem roku dolgovani znesek v skladu z nizozemskimi predpisi, ki se uporabljajo na tem področju, poveča iz naslova stroškov zunajsodne izterjave za 40 EUR.
18
Družba Arvato je od 15. marca do 6. decembra 2019 navedeni potrošnici po elektronski pošti poslala šest opominov za plačilo. V teh elektronskih sporočilih je bila navedena obveznost plačila nakupne cene izdelkov in opredeljeni administrativni stroški, ki so nastali zaradi neizpolnitve te obveznosti, in sicer najprej v višini 9,50 EUR in nato 12,50 EUR. Družba Arvato je z zadnjenavedenim elektronskim sporočilom, poslanim 6. decembra 2019, od iste potrošnice zahtevala plačilo nakupne cene izdelkov v petnajstih dneh po prejemu zadnjenavedenega elektronskega sporočila, s pridržkom, da se ji v primeru neplačila zaračuna dodatni znesek 40 EUR zaradi stroškov izterjave.
19
Družba Arvato je pri Kantonrechter te Arnhem (sodnik posameznik na okrajnem sodišču v Arnhemu, Nizozemska) vložila predlog, naj se MI naloži plačilo zneska 80,20 EUR, povečanega za zakonske obresti, izračunane od zneska 38,97 EUR od 9. oktobra 2020. Ta družba je nato zmanjšala tako zahtevani znesek, saj se je odpovedala plačilu 1 EUR.
20
Kantonrechter te Arnhem (sodnik posameznik na okrajnem sodišču v Arnhemu) je v skladu z nacionalnim pravom pri Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), ki je predložitveno sodišče, vložil več „vprašanj za predhodno odločanje“. Med temi vprašanji so vprašanja, ali zamudne obresti, to je obresti, ki niso povezane s plačilom za zagotavljanje kredita, in stroški zunajsodne izterjave, ki jih mora potrošnik plačati v primeru neizpolnitve kreditne pogodbe, spadajo med stroške kredita, ali pa je treba te obresti in druge stroške upoštevati pri presoji, ali je zadevna kreditna pogodba pogodba, „s katero se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov“, ali pogodba, „pri kateri se plačajo zgolj zanemarljivi stroški“, v smislu člena 2(2)(f) Direktive 2008/48, oziroma – celo – ali je treba v okviru preučitve navedenih vprašanj upoštevati zakonsko ali pogodbeno naravo teh obresti in drugih stroškov ter njihove zneske glede na zakonsko določene stopnje.
21
Predložitveno sodišče trdi, da je bil pojem „skupni stroški kredita za potrošnika“ iz člena 3(g) Direktive 2008/48 v nizozemsko pravo „čim bolj dobesedno“ prenesen s členom 57(1)(g) in (2) knjige 7 civilnega zakonika. Po mnenju navedenega sodišča je v členu 58(2)(e) knjige 7 tega zakonika ponovljeno besedilo iz člena 2(2)(f) te direktive v zvezi z izključitvijo kreditnih pogodb, „s katerimi se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov“, ter pogodb, „ki določajo, da se mora kredit odplačati v roku treh mesecev[,] in pri katerih se plačajo zgolj zanemarljivi stroški“, v smislu zadnjenavedene določbe.
22
Predložitveno sodišče v odgovor na del vprašanj, ki mu jih je postavil Kantonrechter te Arnhem (sodnik posameznik na okrajnem sodišču v Arnhemu, Nizozemska), meni, da je pogodba, v okviru katere je določen plačilni rok, kreditna pogodba, če izpolnjuje pogoje, določene za tako opredelitev v veljavni nacionalni zakonodaji, in da mora biti pojem „drugi stroški“ v smislu člena 58(2)(e) knjige 7 civilnega zakonika „kombiniran“ s pojmom „skupni stroški kredita za potrošnika“ v smislu člena 57(1)(g) knjige 7 tega zakonika.
23
Vendar predložitveno sodišče meni, da niti na podlagi Direktive 2008/48 niti na podlagi sodne prakse Sodišča v zvezi s to direktivo ni mogoče odgovoriti na vprašanje, ali je treba zamudne obresti in stroške zunajsodne izterjave šteti za stroške kredita in ali jih je treba upoštevati pri ugotavljanju, ali je zadevna pogodba kreditna pogodba, „s kater[o] se podelijo krediti brez obresti in drugih stroškov“, ali pa kreditna pogodba, „pri kater[i] se plačajo zgolj zanemarljivi stroški“, v smislu člena 2(2)(f) te direktive.
24
V zvezi s tem navedeno sodišče na prvem mestu v zvezi z nacionalnim pravnim okvirom pojasnjuje, da se zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave, ki so predmet postopka v glavni stvari, nanašajo na obresti in stroške, ki jih ima dajalec kredita, da bi dosegel zunajsodno poplačilo svoje terjatve. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da civilni zakonik v primeru, ko je dolžnik fizična oseba, ki deluje za namene zunaj svoje trgovske ali poklicne dejavnosti, določa, da nadomestilo, ki se zahteva za stroške zunajsodne izterjave, ustreza odstotku glavnega dolga in ne sme biti nižje od 40 EUR niti višje od 6775 EUR.
25
Iz tega predloga je razvidno tudi, da na področju kreditnih pogodb, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2008/48, nizozemski predpisi dajalcu kredita prepovedujejo, da zahteva plačilo kredita, ki presega najvišje zakonsko dovoljeno plačilo, in da to najvišje dovoljeno plačilo vključuje zamudne obresti in stroške zunajsodne izterjave, pri čemer dajalec kredita posledično ne more zahtevati nadomestila iz naslova stroškov zunajsodne izterjave, zaradi katerega bi se plačilo kredita povečalo nad najvišje dovoljeno plačilo.
26
Na drugem mestu, v zvezi z upoštevnimi določbami Direktive 2008/48 predložitveno sodišče na podlagi povezane razlage člena 5(1)(l), člena 10(2)(l) te direktive in Priloge II k tej direktivi sklepa, da je treba stroške, dolgovane v primeru zamude pri plačilu, med katere spadajo zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave, ki se zahtevajo v obravnavani zadevi, vključiti v „skupne stroške kredita za potrošnika“ iz člena 3(g) navedene direktive.
27
Predložitveno sodišče še navaja, da čeprav iz člena 19(3) iste direktive izhaja, da se stroški, ki jih je treba plačati v primeru neizpolnitve pogodbene obveznosti, ne upoštevajo pri izračunu efektivne obrestne mere (EOM), to še ne pomeni, da ti stroški ne morejo spadati med skupne stroške kredita za potrošnika.
28
Vendar predložitveno sodišče pojasnjuje, da naj bi bilo prav tako mogoče šteti, da se lahko navedeni stroški vključijo v „skupne stroške kredita za potrošnika“ le, če je na podlagi pogojev odobritve kredita in drugih okoliščin, ki so obstajale ob sklenitvi pogodbe, mogoče domnevati, da je zaračunavanje teh stroškov del kreditodajalčevega poslovnega modela.
29
Navedeno sodišče v zvezi z izjemo iz člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 trdi, da bi bila navedena izjema lahko brez pomena, če bi bilo razsojeno, da morajo obresti in drugi stroški, določeni v tej določbi, vključevati obresti in stroške zunajsodne izterjave, ki so v primeru neplačila dolgovani na podlagi zakona.
30
V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali spadajo zamudne obresti in zunajsodni stroški k skupnim stroškom kredita za potrošnika v smislu člena 3(g) Direktive [2008/48] in jih je treba upoštevati pri presoji, ali gre za kreditno pogodbo, ‚s kater[o] se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov‘ ali ‚pri kater[i] se plačajo zgolj zanemarljivi stroški‘, v smislu člena 2(2)(f) te direktive?
2.
Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembno, ali so zamudne obresti in zunajsodni stroški dolgovani po zakonu ali pogodbeno določeni? Ali je – če gre za pogodbeno določene zamudne obresti in zunajsodne stroške – pomembno, ali so te obresti in stroški višji od tistih, ki bi bili dolgovani po zakonu, če ne bi bili dogovorjeni?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
31
Najprej je treba ugotoviti, da je iz stališča nizozemske vlade razvidno, da se Direktiva 2008/48 na podlagi nizozemskega nacionalnega prava uporablja za kreditne pogodbe, pri katerih je skupni znesek kredita nižji od 200 EUR.
32
Ugotoviti je treba tudi, da je za odgovor na vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, treba preučiti dva vidika. Prvi vidik se v bistvu nanaša na razlago pojmov „obresti“ in „drugi stroški“ v smislu člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 ter na vprašanje, ali zakonska oziroma pogodbena podlaga zamudnih obresti in zunajsodnih stroškov izterjave – ki jih dajalec kredita zahteva v primeru neizpolnitve obveznosti plačila, ki jo ima potrošnik na podlagi kreditne pogodbe – ter po potrebi njihov znesek pomenijo merila, ki so koristna za to razlago. Drugi vidik pa se nanaša na razlago pojma „skupni stroški kredita za potrošnika“ iz člena 3(g) te direktive.
33
Kot je razvidno iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, predložitveno sodišče navaja povezavo med pojmom „drugi stroški“ v smislu člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 in pojmom „skupni stroški kredita za potrošnika“ v smislu člena 3(g) te direktive, pri čemer se sprašuje, ali so zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave zajeti tako s prvim kot z drugim od teh pojmov.
34
Vendar pa člen 2(2)(f) Direktive 2008/48 prispeva k razmejitvi področja uporabe te direktive, zaradi česar bi lahko odgovor na vprašanje, ali zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave spadajo pod pojem „skupni stroški kredita za potrošnika“ v smislu člena 3(g) navedene direktive, postal nepotreben.
35
Zato je treba najprej razložiti člen 2(2)(f) Direktive 2008/48 ter preučiti upoštevnost zakonske ali pogodbene narave obresti in stroškov v primeru neizpolnitve obveznosti ter po potrebi njihovega zneska za to razlago, preden se po potrebi preuči obseg pojma „skupni stroški kredita za potrošnika“ v smislu člena 3(g) te direktive.
Drugi del prvega vprašanja in drugo vprašanje
36
Predložitveno sodišče z drugim delom prvega vprašanja in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj in na prvem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(2)(f) Direktive 2008/48 razlagati tako, da zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave, ki jih mora potrošnik plačati v primeru zamude ali neizpolnitve obveznosti plačila, ki mu je naložena na podlagi kreditne pogodbe, spadajo pod pojma „obresti“ in „drugi stroški“ v smislu te določbe. To sodišče sprašuje tudi, ali sta zakonska oziroma pogodbena podlaga teh obresti in drugih stroškov ter dejstvo, da bi bile navedene obresti in drugi stroški na podlagi pogodbe morebiti višji od tistih, ki bi bili dolgovani na podlagi zakona, upoštevna elementa za to razlago.
37
V zvezi s tem je treba pojasniti, da so zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave iz postopka v glavni stvari, kot pojasnjuje predložitveno sodišče, obresti in stroški v primeru neizpolnitve obveznosti.
38
V skladu s členom 2(2)(f) Direktive 2008/48 so kreditne pogodbe, „s katerimi se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov“, in kreditne pogodbe, „ki določajo, da se mora kredit odplačati v roku treh mesecev in pri katerih se plačajo zgolj zanemarljivi stroški“, izključene s področja uporabe te direktive.
39
Za razlago te določbe in zlasti v njej navedenih pojmov „obresti“ in „drugi stroški“ je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso upoštevati ne le besedilo navedene določbe, ampak tudi njen kontekst ter cilje in namen, ki jim sledi akt, katerega del je (glej v tem smislu sodbo z dne 11. januarja 2024, Inditex, C‑361/22, EU:C:2024:17, točka 43 in navedena sodna praksa).
40
Na prvem mestu, v zvezi z besedilom člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 je treba ugotoviti, da ta določba zgolj navaja „obresti“ in „druge stroške“, ne da bi opredelila ta pojma ali napotovala na druge pojme, ki se prav tako uporabljajo v okviru te direktive, kot so „stroški v primeru zamude pri odplačilu“, „stroški v primeru zapadlih plačil“, „stroški“, „provizije“ oziroma „davki“.
41
Pojem „obresti“ v dobesednem pomenu pa pomeni tako obresti, ki se obračunajo ali so dolgovane od vloženega oziroma posojenega kapitala, kot tudi kompenzacijske ali zamudne obresti in ima tako več mogočih pomenov.
42
Pojem „drugi stroški“ je prav tako splošen pojem, ki lahko zajema več kategorij izdatkov, tako da ima ta pojem spremenljiv pomen, odvisno od konteksta, v katerem se uporablja.
43
Vendar primerjava različnih jezikovnih različic člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 vsebuje nekaj indicev v zvezi z razlago pojmov „obresti“ in „drugi stroški“ v smislu te določbe. Natančneje, med temi različicami so tiste, ki se bolj na kratko sklicujejo le na neobstoj obresti ali drugih stroškov, kot so različica v nemškem jeziku („zins- und gebührenfreie Kreditverträge“), grškem jeziku („symvaseis pistosis oi opoies einai atokes kai choris alles epivarynseis“), francoskem jeziku („contrats de crédit sans intérêt et sans autres frais“) ali nizozemskem jeziku („kredietovereenkomsten zonder rente en andere kosten“). V drugih jezikovnih različicah, med drugim v španskem jeziku („los contratos de crédito concedidos libres de intereses y sin ningún otro tipo de gastos“), angleškem jeziku („where the credit is granted free of interest and without any other charges“), hrvaškem jeziku („ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada“), italijanskem jeziku („contratti di credito che non prevedono il pagamento di interessi o altre spese“) ali romunskem jeziku („contractele de credit în baza cărora creditul este acordat fără dobândă și fără alte costuri“), je izrecno navedeno, da se kredit odobri brez predvidenih obresti ali drugih stroškov.
44
Iz besedila teh drugonavedenih različic izrecno izhaja, da je treba uporabo člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 preučiti glede na obresti in druge stroške, ki so bili predvideni ob sklenitvi kreditne pogodbe. Neizpolnitev obveznosti plačila s strani potrošnika in trajanje take morebitne neizpolnitve pa sta ob sklenitvi kreditne pogodbe načeloma nepredvidljiva. Zato obresti in stroški neizpolnitve obveznosti niso del „obresti“ in „drugih stroškov“ v smislu člena 2(2)(f) Direktive 2008/48, in to ne glede na to, ali sta uporaba in višina teh obresti in stroškov določeni z zakonom ali s kreditno pogodbo.
45
Ta razlaga je podprta tako s kontekstom, v katerega se umešča ta določba, kot s cilji Direktive 2008/48.
46
Na drugem mestu, glede konteksta, v katerega je umeščena navedena določba, je treba ugotoviti, da so v skladu s členom 19(2) in (3) Direktive 2008/48 stroški, ki jih potrošnik plača za neizpolnitev katerih koli obveznosti iz kreditne pogodbe, izključeni iz izračuna EOM, pri čemer ta izračun temelji na predpostavki, da bo kreditna pogodba ostala veljavna v dogovorjenem obdobju ter da bosta dajalec kredita in potrošnik izpolnila svoje obveznosti pod pogoji in v rokih, določenih v tej pogodbi. Zato je treba za razlago člena 2(2)(f) te direktive izhajati iz te predpostavke.
47
Na tretjem mestu, razlaga iz točke 44 te sodbe ustreza cilju člena 2(2)(f) Direktive 2008/48, ki je, tako kot je namen drugih določb tega člena, razmejiti področje uporabe te direktive. Če bi bilo treba pri ugotavljanju, ali pogodba spada na področje uporabe navedene direktive, upoštevati obresti in stroške neizpolnitve obveznosti, pa bi ta določba v veliki meri izgubila pomen in polni učinek, saj bi se uporabljala le v zelo malo verjetnem primeru, v katerem zamuda ali neplačilo ne bi imela nobene pravne posledice za kreditojemalca, in sicer niti naložitve zamudnih obresti niti naložitve drugih stroškov zaradi neizpolnitve obveznosti plačila.
48
V obravnavani zadevi družba Arvato zahteva plačilo nakupne cene za izdelke v znesku 37,97 EUR skupaj z zakonskimi obrestmi od 9. oktobra 2024 in plačilo zakonskih stroškov zunajsodne izterjave v višini 40 EUR, katerih znesek je na spodnji meji razpona, določenega v nizozemski zakonodaji. Take obresti in stroški načeloma niso zajeti s pojmoma „obresti“ in „drugi stroški“ v smislu člena 2(2)(f) Direktive 2008/48 in se jih torej ne sme upoštevati pri ugotavljanju, ali zadevna kreditna pogodba spada na področje uporabe te direktive.
49
Vendar predložitveno sodišče in nizozemska vlada trdita, da ni mogoče izključiti, da je na podlagi okoliščin sklenitve zadevne pogodbe mogoče domnevati, da je zaračunavanje stroškov neizpolnitve obveznosti del poslovnega modela dajalca kredita, zaradi česar naj bi bilo treba te obresti upoštevati pri preverjanju, ali se uporabi člen 2(2)(f) Direktive 2008/48.
50
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 22(3) Direktive 2008/48 državam članicam nalaga, da morajo zagotoviti, da se določbam, ki jih sprejmejo pri izvajanju te direktive, ni mogoče izogniti z načinom oblikovanja pogodb (sodba z dne 11. septembra 2019, Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, točka 30).
51
Zato bo moralo predložitveno sodišče preveriti, ali dajalec kredita dejansko želi obiti obveznosti, ki jih ima na podlagi Direktive 2008/48, tako da že ob sklenitvi kreditne pogodbe – z namenom pridobitve gospodarske koristi od obračunavanja obresti in stroškov neizpolnitve obveznosti – predvideva, da potrošnik ne bo izpolnil svoje obveznosti plačila. V ta namen bo moralo navedeno sodišče preučiti vse okoliščine, ki so obstajale ob sklenitvi zadevne pogodbe, in druge upoštevne elemente, kot so zlasti zakonska oziroma pogodbena podlaga obresti in stroškov v primeru neizpolnitve obveznosti, roki, v katerih te obresti in stroški zapadejo v plačilo, ter znesek navedenih obresti in stroškov.
52
Glede na vse zgornje preudarke je treba na drugi del prvega vprašanja in na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2(2)(f) Direktive 2008/48 razlagati tako, da – s pridržkom primerov, v katerih dajalec kredita že ob sklenitvi kreditne pogodbe predvideva, z namenom pridobitve ekonomske koristi, da potrošnik ne bo izpolnil obveznosti plačila – zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave, ki jih mora potrošnik plačati v primeru zamude ali neizpolnitve obveznosti plačila, ki mu je naložena s kreditno pogodbo, niso zajeti s pojmoma „obresti“ in „drugi stroški“ v smislu te določbe, in sicer načeloma ne glede na to, ali imajo te obresti in drugi stroški zakonsko oziroma pogodbeno podlago, in ne glede na to, ali so navedene obresti in drugi stroški na podlagi pogodbe morebiti višji od tistih, ki bi jih bilo treba plačati na podlagi zakona.
Prvi del prvega vprašanja
53
Glede na odgovor na drugi del prvega vprašanja in na drugo vprašanje na prvi del prvega vprašanja ni treba odgovoriti.
Stroški
54
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člen 2(2)(f) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS
je treba razlagati tako, da
– s pridržkom primerov, v katerih dajalec kredita že ob sklenitvi kreditne pogodbe predvideva, z namenom pridobitve ekonomske koristi, da potrošnik ne bo izpolnil obveznosti plačila – zamudne obresti in stroški zunajsodne izterjave, ki jih mora potrošnik plačati v primeru zamude ali neizpolnitve obveznosti plačila, ki mu je naložena s kreditno pogodbo, niso zajeti s pojmoma „obresti“ in „drugi stroški“ v smislu te določbe, in sicer načeloma ne glede na to, ali imajo te obresti in drugi stroški zakonsko oziroma pogodbeno podlago, in ne glede na to, ali so navedene obresti in drugi stroški na podlagi pogodbe morebiti višji od tistih, ki bi jih bilo treba plačati na podlagi zakona.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.