SKLEP
 
Višje sodišče v Mariboru je v senatu, ki so ga sestavljali višji sodnici in sodnik Janez  
Polanec kot predsednik in Alenka Kuzmič ter Danica Šantl Feguš kot člana, 
v gospodarskem sporu tožeče stranke: D. d.o.o.,  ..., Maribor, ki jo zastopa Odvetniška  
družba M. v S. G. , zoper toženo stranko:  V. GmbH,  … ki jo zastopa Odvetniška  
družba A. v L.,  
zaradi  plačila odškodnine v višini 14,952.889,35 EUR s pp,
o pritožbi tožeče stranke zoper sklep Okrožnega sodišča v Mariboru I Pg 846/2015  z  
dne 21. 4. 2016, 
na seji 15. julija 2016
1
I Cpg  263/2016
SKLENILO:
I. Pritožba se zavrne in sklep sodišča prve stopnje potrdi. 
II. Pravdni stranki krijeta sami svoje stroške pritožbenega postopka. 
OBRAZLOŽITEV:
1. Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče pravdni postopek prekinilo. 
2. Proti temu sklepu se pritožuje tožeča stranka. S prekinitvijo postopka se ne strinja  
in  pritožbenemu  sodišču  predlaga,  da  sklep  razveljavi,  ter  da  se  predmetni  
postopek nadaljuje.  Izpostavlja,  da  ugovor  mednarodne  litispendence,  ki  ga  je  
podala  tožena  stranka,  ni  utemeljen.  Tožeča  stranka  je  na  toženo  naslovila  
odškodninski zahtevek dne 30. 6. 2015 z namenom izvensodne rešitve zadeve.  
Tožena  stranka  je  zakonitega  zastopnika  tožeče  stranke  povabila  na  Dunaj  na 
sedež tožene družbe dne 20. 7. 2015, ter mu ponudila pogajanje in mirno rešitev  
spora. Dne 22. 7. 2015 je tožena stranka pred Deželnim sodiščem v Celovcu zoper  
tožečo stranko vložila tako imenovano negativno ugotovitveno tožbo, s katero si je 
zlonamerno želela zagotoviti pristojnost avstrijskega sodišča brez utemeljenega  
pravnega interesa. Slednja tožba je bila tožeči stranki skupaj s prevodom vročena  
šele 20. 10. 2015. Zaradi iztekajočega se 3-letnega roka za vložitev odškodninske  
tožbe je tožeča stranka pred Okrožnim sodiščem v Mariboru zoper toženo stranko  
vložila predmetno tožbo, in sicer že dne 24. 9. 2015, ko ji ni bilo, niti ji ni moglo  
biti znano, da naj bi tožena stranka zoper njo kjerkoli uveljavljala kakršnekoli  
sodne  zahtevke.  Po  stališču  pritožbe  tožbeni  zahtevek  negativne  ugotovitvene  
tožbe,  da  se  ugotovi,  da  tožeči  stranki  zoper  toženo  ne  pripada  pravica  do  
zahtevkov iz kakršnegakoli pravnega razloga, ter da tožena stranka tožeči v zvezi s 
poplavnim dogodkom na Dravi meseca novembra 2012 iz kakršnegakoli pravnega  
razloga ne odgovarja, niti ni istoveten z zahtevkom v tej pravdi. Podana je zgolj  
subjektivna, ne  pa  tudi  objektivna identiteta  zahtevkov, prav tako zanj tožena  
stranka  nima  potrebnega  pravnega  interesa.  Očitno  je,  da  je  tako  imenovano  
negativno ugotovitveno tožbo, ki je slovenski sistem ne pozna, vložila takoj po  
prejemu predloga  tožeče stranke za izvensodno poravnavo, to je dobre tri mesece  
pred iztekom 3-letnega roka za odškodninsko tožbo, čeprav je dajatvene zahtevke  
lahko pričakovala, glede na vsa medijska poročanja o oškodovancih v Sloveniji,  
ter  si  je  glede  na  prejeti  odškodninski  zahtevek  želela  zagotoviti  pristojnost  
2
avstrijskega  sodišča  v odločanju o samem odškodninskem zahtevku konkretne  
tožeče  stranke.  Po  mnenju  tožeče  stranke  je  smiselno  in  logično,  da  vložena  
dajatvena tožba odvzame pravni interes negativni ugotovitveni tožbi, ki jo je v  
Republiki  Avstriji  tožena  vložila  zoper  tožečo  stranko.  Dajatvena  tožba  je  
obsežnejša od ugotovitvene po svojem predmetu, saj je njen zasledovalni cilj širši.  
Gre zgolj za povezana zahtevka, nikakor ne istovetna, zato sodišče upoštevaje prvi  
odstavek  30.  člena  Uredbe  št.  1215/2012  ni  dolžno  prekiniti  postopka  ter  je  
odločitev o prekinitvi v diskreciji naslovnega sodišča. S prekinitvijo predmetnega  
postopka in izrekom naslovnega sodišča, da v zadevi ni pristojno, bi se toženi  
stranki omogočilo očitno zlorabo prava, saj z vložitvijo negativne ugotovitvene  
tožbe  zoper  tožečo  stranko  v  Avstriji  več  kot  jasno  skuša  zlorabiti  pravila  o  
mednarodni pristojnosti iz 32. člena Uredbe št. 1215/2012, saj si s takšno tožbo, ki  
ni niti istovetna, niti izdana sodba ne razrešuje konkretnega spora med strankami,  
zgolj kupuje forum v nasprotju z namenom same Uredbe Bruselj-1, v nasprotju z  
6. členom Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki omogoča pravočasno  
rešitev  zadev  in  v  nasprotju  s  17.  členom  Evropske  konvencije  o  človekovih 
pravicah, ki prepoveduje zlorabo pravic udeležencev. 
3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo pritrjuje sprejeti odločitvi sodišča prve  
stopnje,  predlaga  zavrnitev  pritožbe  kot  neutemeljene  ter  priglaša  stroške  
pritožbenega postopka. 
4. Pritožba ni utemeljena. 
5. Sodišče  druge  stopnje  ob  preizkusu  izpodbijanega  sklepa  v  mejah  razlogov,  
uveljavljenih  s  pritožbo,  in  v  okviru  uradnega  preizkusa  zadeve  po  drugem  
odstavku 350. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s  
366. členom istega zakona ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na ugotovljeno  
dejansko stanje sprejelo pravilno procesno odločitev. Sprejeto odločitev je tudi  
skrbno  in  zanesljivo  obrazložilo,  zato  sodišče  druge  stopnje  v  izogib  
nepotrebnemu ponavljanju kot pravilne povzema razloge sodišča prve stopnje za  
sprejeto odločitev, ter v zvezi s pritožbenimi navedbami le še dodaja.
6. V  obravnavani  gospodarski  zadevi  je  tožeča  stranka,  gospodarska  družba  s  
sedežem v Sloveniji, dne 14. 8. 2015, proti toženi stranki, gospodarski družbi s  
sedežem  v  Avstriji,  vložila  tožbo  zaradi  plačila  odškodnine.  V  tej  zatrjuje  
odgovornost tožene stranke za škodo, ki je tožeči stranki nastala zaradi poplavnih  
dogodkov v novembru leta 2012 na reki Dravi. Ker je tožena stranka v odgovoru  
na  tožbo  podala  ugovor  litispendence  in  ugovor  mednarodne  nepristojnosti  
Okrožnega sodišča v Mariboru zaradi že dne 22. 7. 2015 vložene tožbe, ki jo je  
tožena stranka zoper tožečo stranko vložila pred Deželnim sodiščem v Celovcu v  
Avstriji in s katero zoper tožečo stranko uveljavlja ugotovitveni zahtevek, da v tej  
zadevi  tožeči  stranki  v  zvezi  s  poplavnim  dogodkom  na  Dravi  v  letu  2012  iz  
3
kakršnegakoli  pravnega  razloga  ne  pripada  pravica  do  zahtevkov,  oziroma  
podrejeno, da tožena stranka v tej zadevi v zvezi s poplavnim dogodkom na Dravi  
novembra 2012 iz kakršnegakoli pravnega razloga tožeči stranki v tej pravdi ne  
odgovarja,  je  sodišče  prve  stopnje,  sledeč  določbi  prvega  odstavka  29.  člena  
Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. 12. 2012 o  
pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih 
zadevah (v nadaljevanju Uredba) obravnavani pravdni postopek prekinilo.
7. Izpodbijano odločitev je sprejelo z obrazložitvijo, da je avstrijsko sodišče tisto, ki  
je prvo začelo postopek, da ni nobenega dvoma o tem, da postopek v Sloveniji in  
postopek  v  Avstriji  tečeta  med  istima  strankama  in  da  gre  v  obravnavanih  
postopkih za enake dejanske in pravne elemente in za zasledovanje istega cilja, saj  
gre  v  obeh  postopkih  za  vprašanje  obstoja  odgovornosti  v  tem  sporu  tožene  
stranke zaradi poplavnih dogodkov v novembru leta 2012 na reki Dravi in  s tem  
za iste zahtevke v smislu prvega odstavka 29. člena Uredbe. 
8. Sodišče prve stopnje je uvodoma pravilno obrazložilo, da ker sta tako Avstrija kot  
Slovenija državi članici Evropske unije, in ker gre torej v tej zadevi za gospodarski 
spor  med  dvema  gospodarskima  družbama  iz  različnih  držav članic  Evropske  
unije, je sodišče za odločitev uporabilo določbe Uredbe. 
9. Citirana Uredba v prvem odstavku 29. člena določa, da če pred sodišči različnih  
držav članic tečejo postopki z istim zahtevkom med istima strankama, vsa sodišča,  
razen tistega,  ki  je  prvo začelo postopek,  po uradni  dolžnosti  prekinejo svoje  
postopke, vse dokler se ne ugotovi pristojno sodišče, ki je prvo začelo postopek.  
Presoja pravilnosti izpodbijane odločitve je tako omejena zgolj na ugotovitev, ali  
je  sodišče  prve  stopnje,  potem  ko  se  je  z  odgovorom  na  tožbo  seznanilo  z  
dejstvom, da je pred avstrijskim sodiščem v teku postopek med istima pravdnima  
strankama, v katerem tožena stranka napram tožeči stranki uveljavlja zahtevek na  
ugotovitev neobstoja njene odgovornosti za poplavne dogodke v novembru leta  
2012,  pravilno ugotovilo obstoj treh odločilnih elementov,  in sicer  istovetnost  
strank, istovetnost zahtevkov in začetek teka postopkov, ki so od prvostopnega  
sodišča  po  uradni  dolžnosti,  torej  ne  odvisno  od  morebitnega  ugovora  
litispendence, terjali sprejem izpodbijane odločitve.
10. Okoliščine,  ki  zadevajo  vprašanja  pristojnosti,  niso  predmet  presoje  v  okviru  
izpodbijane odločitve, saj je namen prekinitve postopka prav v tem, da se najprej  
ugotovi pristojnost sodišča,  ki je  prvo začelo postopek,  zato se  sodišče  druge  
stopnje do pritožbenih navajanj, ki zadevajo vprašanje pristojnosti, ki v tej fazi  
postopka tudi ni bilo predmet presoje prvostopnega sodišča, ni opredeljevalo.
4
11. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da postopek v Sloveniji in postopek v  
Avstriji tečeta med istima strankama, s čemer je tedaj podan element identitete  
strank, kar pritožbeno tudi ni sporno. 
12. Pritožbena sporna tudi ni ugotovitev sodišča prve stopnje, d a je avstrijsko sodišče  
tisto,  ki  je  prvo  začelo  postopek,  saj  je  bila  tožba  pred  avstrijskim  sodiščem 
vložena dne 22. 7. 2015, pred slovenskim sodiščem pa dne 24. 9. 2015. Sodišče  
prve stopnje je v zvezi s tem tudi pravilno uporabilo določbo 32. člena Uredbe, ki  
veže začetek teka postopka na trenutek, ko je pisanje o začetku postopka vloženo  
pri sodišču in ne na trenutek vročitve tožbe nasprotni stranki, kot to sicer velja po  
slovenskem ZPP.
13. Pravilna je tudi presoja sodišča prve stopnje, da gre v obeh postopkih za zahtevka  
z enakimi dejanskimi in pravnimi elementi, torej za istovetnost zahtevkov in so  
nasprotna pritožbena uveljavljanja neutemeljena. Sodišče prve stopnje je razloge  
za presojo, da gre v obeh postopkih za istovetna zahtevka, obrazložilo v točki 8  
obrazložitve izpodbijanega sklepa, ter jih sodišče druge stopnje kot pravilne v  
celoti povzema, saj jim v bistvu ni kaj dodati. Medtem ko obrazložitve sodišča  
prve stopnje, da zahtevka v obeh primerih temeljita na istih dejanskih in pravnih  
elementih  ter  zasledujeta  isti  cilj,  pritožba  niti  ne  izpodbija,  pa  so  njena  
razumevanja učinka morebitne uspešne uveljavitve negativnega ugotovitvenega  
zahtevka  v  postopku  pred  avstrijskim  sodiščem  napačna.  Učinek  morebitne  
ugodilne sodbe ne bi bil le v možnosti ugovora zoper dajatveni tožbeni zahtevek  
tožeče stranke, pač pa bi takšna sodba predstavljala pravnomočno razsojeno stvar  
o vsebini spornega razmerja med strankama po obeh zahtevkih. Ko sodišče ob  
pogojih iz prvega odstavka 29. člena Uredbe postopek prekine, se namreč, potem  
ko se ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek, vsa sodišča, razen  
tistega, ki je prvo začelo postopek, izrečejo za nepristojna v korist tega sodišča  
(tretji odstavek 29. člena Uredbe). Cilji in namen določb Uredbe so namreč jasni;  
čimbolj  zmanjšati  možnost  sočasnih  postopkov  in  zagotoviti,  da  v  različnih  
državah  članicah  niso  izdane  nezdružljive  sodne  odločbe.  Navedeno  pa  se  
uresničuje  prav  z  doslednim  spoštovanjem  določb  o  litispendenci,  kot  so  
opredeljene v Oddelku 9 Uredbe in čemur je pravilno sledilo tudi sodišče prve  
stopnje.
14. Neutemeljena  in  brez  relevantnega  vpliva  na  izpodbijano  odločitev  so  tudi  
pritožbena navajanja in razlogovanja o namenih, ki so vodila toženo stranko k  
vložitvi tožbe pred avstrijskim sodiščem. S tem, da je za zaščito svojega pravnega  
položaja, potem ko se je nakazovala možnost odškodninske tožbe zoper njo, saj je  
bila  z  odškodninskim  zahtevkom  neposredno  izzvan,  sama  vložila  tožbo  za  
razbremenitev svoje odgovornosti, toženi stranki gotovo ni mogoče očitati zlorabe  
pravic in tudi ne zlorabe pravil o mednarodni pristojnosti. Tožeča stranka bo v  
postopku  pred  avstrijskim  sodiščem,  če  meni,  da  slednje  ni  pristojno  za  
5
obravnavanje  zadeve,  lahko  vložila  ugovor  mednarodne  pristojnosti,  in  
uveljavljala  vse  argumente,  ki  jih  je  v  zvezi  s  tem  navajala  v  tej  zadevi  ter  
avstrijskemu sodišču predlagala, da se izreče za nepristojno v korist mariborskega  
sodišča, kot je to v obrazložitvi izpodbijanega sklepa obrazložolo že sodišče prve  
stopnje. 
15. Glede  na  vse  obrazloženo  je  sodišče  druge  stopnje  pritožbo  zavrnilo  kot  
neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP). 
16. Tožeča  stranka,  neuspešna  s  pritožbo,  in  tožena  stranka,  ki  z  odgovorom  na  
pritožbo ni prispevala k sprejeti odločitvi sodišča druge stopnje, krijeta sami svoje  
stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim  
odstavkom 154. in 155. členom istega zakona).
Maribor, 15. julij 2016
Predsednik senata:
Janez Polanec   
6