62024CC0002
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
A. RANTOS
представено на 27 март 2025 година (
1
)
Дело C‑2/24 P
Teva Pharmaceutical Industries Ltd,
Cephalon Inc.
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Конкуренция — Картели — Пазар на модафинил — Споразумение за доброволно уреждане на патентни спорове с цел да се забави пускането на пазара на по-евтин генеричен вариант на модафинила — Решение за установяване на нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП — Жалба за отмяна — Ограничаване с оглед на целта — Ограничаване с оглед на резултата — Критерии за преценка“
I. Въведение
1.
С жалбата си до Съда Teva Pharmaceutical Industries Ltd (наричано по-нататък „Teva“) и Cephalon Inc. (наричани по-нататък заедно „жалбоподателите“) искат да бъде отменено решение на Общия съд на Европейския съюз от 18 октомври 2023 г., Teva Pharmaceutical Industries и Cephalon/Комисия (T‑74/21, EU:T:2023:651, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Общият съд отхвърля жалбата им. С последната те са искали, главно, отмяна на Решение C(2020) 8153 final на Европейската комисия от 26 ноември 2020 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39686-CEPHALON) (наричано по-нататък „оспорваното решение на Комисията“) (
2
) — съгласно което жалбоподателите са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, сключвайки споразумение с цел уреждане на патентен спор между тях — и при условията на евентуалност, отмяна или намаляване на размера на наложените глоби.
2.
В основата на този случай стои споразумение за доброволно уреждане на спорове (наричано по-нататък „Споразумението за уреждане на спорове“), сключено между жалбоподателите — две фармацевтични предприятия, по силата на което едното от тях, Teva, се задължава да не пуска генеричния си лекарствен продукт на съответните пазари на модафинил в замяна не на директни плащания, а на съвкупност от търговски сделки, предвидена в това споразумение. С оспорваното си решение Комисията по-специално приема, че посоченото споразумение представлява ограничаване на конкуренцията както с оглед на целта, така и с оглед на резултата по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП. Вследствие на това на Cephalon и Teva са наложени глоби в размер съответно на 30 480 000 евро и 30 000 000 евро.
3.
Това дело се вписва в контекста на делата, по които са постановени решения Generics (UK) и др. (
3
), Lundbeck (
4
) и Servier (
5
), отнасящи се до квалифицирането на споразумения за доброволно уреждане на патентен спор като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта по смисъла на член 101 ДФЕС. То по-специално дава възможност на Съда да изясни приложимите критерии за установяване на ограничаване на конкуренцията по смисъла на тази разпоредба в контекста на споразумение за уреждане на патентни спорове, сключено между, от една страна, производител на оригинален лекарствен продукт, притежател на вторични патенти, свързани с фармацевтичен продукт, и от друга страна, производител на генеричен вариант на този лекарствен продукт.
II. Обстоятелствата по спора
4.
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 2—43 от обжалваното съдебно решение и за целите на настоящото заключение могат да бъдат обобщени по следния начин.
А. Разглеждани оператори
5.
Cephalon е биофармацевтично дружество, установено в Съединените щати, което доставя както оригинални, така и генерични фармацевтични продукти по целия свят. Основните му дейности включват научноизследователска и развойна дейност, както и пускане на пазара на лекарствени продукти, и са съсредоточени по-специално върху нарушенията на централната нервна система.
6.
Teva е мултинационално фармацевтично дружество, което осъществява дейност в областта на разработването, производството и търговията с генерични лекарствени продукти, както и с иновативни и специализирани фармацевтични продукти, активни фармацевтични съставки и лекарствени продукти, които се отпускат без лекарско предписание.
7.
През октомври 2011 г. Cephalon е придобито от Teva, след като Комисията одобрява нотифицираната концентрация с Решение C(2011) 7435 final (дело COMP/M. 6258 — Teva/Cephalon) от 13 октомври 2011 г. (
6
), прието на основание член 6, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 139/2004 (
7
) (наричано по-нататък „решението за концентрация“).
Б. Разглежданите продукт и патенти
8.
Разглежданият в настоящото дело продукт съответства на лекарствените продукти, съдържащи активната фармацевтична съставка (по-нататък „АФС“), наречена „модафинил“. Модафинилът е открит през 1976 г. от лаборатория Lafon — френско фармацевтично предприятие. Става въпрос за дългосрочно стимулиращ агент, който се използва за лечението на някои нарушения на съня.
9.
През 1993 г. Cephalon придобива изключителните права върху модафинила и през 1997 г. започва да го продава в Обединеното кралство с марката „Provigil“. През 2005 г. това предприятие продава модафинил в няколко държави от Европейското икономическо пространство (ЕИП).
10.
Що се отнася до ЕИП, сроковете на действие на различните национални патенти за молекулата, притежавани от Cephalon, за АФС на модафинила са изтекли най-късно през 2003 г., докато срокът на защита на данните относно тази АФС е изтекъл най-късно през 2005 г. Макар срокът на действие на патентите за молекулата на модафинила да е изтекъл, Cephalon все още притежавал вторични патенти за размера на частиците и други патенти, свързани с модафинила, чийто срок на действие в ЕИП се предвиждал да изтече през 2015 г.
11.
Лекарственият продукт „Provigil“ е най-важният продукт в портфолиото на Cephalon от гледна точка на продажбите. Предвид навлизането на пазара на генерични продукти в близко бъдеще и за да защити дейността си в разглежданата област, Cephalon работи върху продукт от второ поколение, наречен „Nuvigil“, основан на АФС на модафинила, който възнамерява да пусне на пазара, за да замени постепенно „Provigil“ от 2006 г. нататък, най-напред в Съединените щати, а след това в ЕИП. Освен това Cephalon предвижда пускането на пазара на друг лекарствен продукт на основата на модафинил, наречен „Sparlon“. В крайна сметка Cephalon не пуска в продажба нито „Nuvigil“, нито „Sparlon“ в ЕИП.
12.
В края на 2002 г., когато четири дружества от сектора на генеричните лекарствени продукти, сред които Teva, подават заявление за издаване на регулаторното разрешение за пускане на пазара в Съединените щати на техните генерични продукти с модафинил, Cephalon започва производство за установяване на нарушение на патент в Съединените щати. През юни 2005 г. Teva пуска на пазара в Обединеното кралство своя генеричен продукт с модафинил.
13.
На 6 юли 2005 г., след размяна на писма, Cephalon започва съдебно производство във връзка с патенти срещу Teva пред High Court of Justice (England & Wales) (Висш съд (Англия и Уелс), Обединеното кралство) и иска временно съдебно разпореждане, за да попречи на Teva да продава своя генеричен продукт с модафинил в Обединеното кралство. След това Teva предявява насрещен иск за обявяване на недействителност. Преди съдебното заседание по разглеждането на искането за временно разпореждане, насрочено за 11 юли 2005 г., Teva се съгласява да преустанови продажбата на генерични продукти с модафинил в Обединеното кралство. В замяна на това Cephalon се съгласява да предостави гаранция в размер на 2,1 милиона британски лири (GBP) (или около 3,07 милиона евро), в случай че Teva спечели в съдебното производство и има право да претендира обезщетение за пропуснати ползи.
14.
В края на ноември 2005 г. започват преговорите за споразумение за доброволно уреждане на споровете.
В. Споразумението за уреждане на спорове
15.
На 8 декември 2005 г. Cephalon и Teva сключват Споразумението за уреждане на спорове, което е сключено и за техните дъщерни дружества и влиза в сила на 4 декември 2005 г.
16.
В това споразумение се предвижда, по-специално в член 2, че Teva се задължава да не навлиза самостоятелно на пазара на модафинил, да не се конкурира с Cephalon на този пазар (наричана по-нататък „клаузата за неконкуриране“) и да не оспорва притежаваните от Cephalon патенти за модафинил (наричана по-нататък „клаузата за неоспорване“) (наричани по-нататък заедно „ограничителните клаузи“).
17.
Членове 2.2—2.6 от Споразумението за уреждане на спорове са посветени на съвкупност от сделки, свързани със: лиценз, предоставен от Teva на Cephalon, относно правата върху интелектуална собственост на Teva; лиценз, предоставен от Cephalon на Teva, за използване на данните, наречени „CEP1347“, съвместно разработени от Cephalon в рамките на изследвания относно лечението на болестта на Паркинсон; доставката на АФС на модафинила от Teva на Cephalon; плащания от Cephalon на Teva за избегнатите съдебни разноски; дистрибуцията на продуктите на Cephalon от Teva в Обединеното кралство.
18.
Освен това в член 3 от това споразумение се предвиждат генерични права в полза на Teva. Съгласно този член Cephalon предоставя на Teva неизключителен лиценз за пускане на пазара на генеричния му продукт с модафинил, включително в ЕИП, считано от 2012 г. (или по-рано, в случай че някой субект пусне на пазара генеричен продукт с модафинил).
19.
В съответствие с член 4 от посоченото споразумение Teva и Cephalon се задължават да прекратят незабавно съдебните си спорове във връзка с модафинила в Съединените щати и в Обединеното кралство.
20.
Накрая, посоченото споразумение съдържа също сумите или лицензионните възнаграждения по различните сделки, посочени в точки 16 и 18 от настоящото заключение.
III. Оспорваното решение на Комисията
21.
На 26 ноември 2020 г. Комисията приема оспорваното си решение, в което установява, че жалбоподателите са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, като са участвали в Споразумението за уреждане на спорове във фармацевтичния сектор срещу обратно плащане. Нарушението засяга Германия, Австрия, Белгия, България, Кипър, Дания, Испания, Финландия, Франция, Гърция, Унгария, Ирландия, Исландия, Италия, Латвия, Лихтенщайн, Литва, Люксембург, Норвегия, Нидерландия, Полша, Португалия, Румъния, Обединеното кралство, Словакия и Швеция и продължава от 4 декември 2005 г. до 12 октомври 2011 г., с изключение на България и Румъния, където нарушението започва на 1 януари 2007 г., както и Унгария, където нарушението е преустановено на 14 юни 2011 г. (
8
). За констатираното нарушение Комисията налага на Cephalon и Teva глоби в размер, съответно, на 30480000 евро и на 30000000 евро (
9
).
IV. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
22.
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 5 февруари 2021 г., жалбоподателите искат отмяна на оспорваното решение на Комисията, а при условията на евентуалност — отмяна или намаляване на размера на наложените глоби.
23.
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват четири основания, изведени, първото, от допусната от Комисията грешка при прилагане на правото и установяване на фактите, тъй като квалифицирала Споразумението за уреждане на спорове като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“, второто, от грешка при прилагане на правото и установяване на фактите, тъй като Комисията квалифицирала Споразумението за уреждане на спорове като „ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата“, третото, изтъкнато при условията на евентуалност, от неправилно прилагане на член 101, параграф 3 ДФЕС, и накрая, с четвъртото основание, също изтъкнато при условията на евентуалност, жалбоподателите искат отмяна на наложените им глоби или поне значителна частична отмяна на наложената на Teva глоба.
24.
В обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда, на първо място, първото основание, изведено от допусната от Комисията грешка при квалифицирането на Споразумението за уреждане на спорове като съставляващо „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“ (
10
). Първо, той отхвърля оплакванията, свързани с неприлагането на подходящия правен критерий за установяване на „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“ (
11
). Второ, Общият съд отхвърля оплакванията, свързани с наличието на правдоподобно обяснение за сключените в рамките на това споразумение сделки, различно от това да служат единствено като насрещна престация за ограничителните клаузи (
12
). Трето, Общият съд отхвърля оплакванията във връзка с установения в решение Generics (UK) критерий, отнасящ се за наличието на доказани, релевантни, присъщи за съответното споразумение и достатъчно съществени благоприятни последици за конкуренцията (
13
). Четвърто, Общият съд отхвърля оплакванията, свързани с грешките, които Комисията била допуснала при преценката на икономическия и правен контекст на Споразумението за уреждане на спорове (
14
).
25.
На второ място, Общият съд отхвърля второто основание, изведено от допусната от Комисията грешка, тъй като квалифицирала посоченото споразумение като „ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата“, доколкото тази институция се основала единствено на потенциалните последици от него (
15
).
26.
На трето място, Общият съд отхвърля третото и четвъртото основание, изтъкнати от жалбоподателите при условията на евентуалност. Той съответно отхвърля, от една страна, третото основание, изведено от грешка в преценката, допусната от Комисията в оспорваното ѝ решение, доколкото в последното се преценява, че същото споразумение не отговаря на условията за освобождаване от отговорност, предвидени в член 101, параграф 3 ДФЕС (
16
), и от друга страна, четвъртото основание, изведено от нарушение на принципите на правна сигурност, на недопускане на обратно действие и на защита на оправданите правни очаквания, както и на принципите nullum crimen sine lege и nulla poena sine lege, допуснато от Комисията при налагането на глобите (
17
).
27.
На четвърто и последно място, Общият съд отхвърля искането на жалбоподателите за отмяна или намаляване на размера на глобите, наложени с оспорваното решение на Комисията (
18
).
28.
С оглед на тези съображения Общият съд отхвърля жалбата на жалбоподателите и ги осъжда да заплатят съдебните разноски.
V. Производството пред Съда и исканията на страните
29.
С жалбата си до Съда жалбоподателите искат от него да обяви жалбата за допустима и да я уважи, да отмени обжалваното съдебно решение, да върне делото на Общия съд за ново произнасяне, освен ако Съдът счита, че делото е достатъчно изяснено, за да отмени оспорваното решение на Комисията, и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително направените от жалбоподателите в производството пред Съда и пред Общия съд. От своя страна Комисията иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
VI. Анализ
30.
В подкрепа на жалбата си до Съда жалбоподателите изтъкват две основания, изведени, съответно, от допусната от Общия съд грешка при прилагане на правото, от една страна, при прилагането на критерия, позволяващ да се установи дали има ограничаване на конкуренцията с оглед на целта в контекста на споразумение за доброволно уреждане на спорове за фармацевтични патенти, по смисъла на съдебната практика, установена с решение Generics (UK) (A), и от друга страна, при анализа на антиконкурентните последици от Споразумението за уреждане на спорове (Б).
А. По първото основание от жалбата до Съда
31.
С първото си основание, което се състои от две части, жалбоподателите твърдят, че Общият съд е приложил неправилно произтичащия от решение Generics (UK) правен критерий, който позволява да се установи дали има ограничаване на конкуренцията с оглед на целта при споразумение за доброволно уреждане на спор.
32.
Първата част се отнася до извършеното от Общия съд тълкуване на първия аспект на критерия, установен с това решение, и по-точно до въпроса дали прехвърлянето на средства, предвидено по споразумение за уреждане на спор, се обяснява единствено с интереса на страните да не се конкурират въз основа на качествата (
19
). Втората част от своя страна се съсредоточава върху втория аспект на този критерий, и по-специално върху условията, при които такова споразумение може да създаде доказани благоприятни последици за конкуренцията, които могат да породят основателни съмнения, че то е достатъчно вредно за конкуренцията (
20
).
33.
За да се улесни анализът на настоящото основание, струва ми се полезно да припомня критериите, изведени в практиката на Съда относно квалифицирането като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“ на споразуменията за отлагане на навлизане (наричани „pay for delay“), и по-специално принципите, произтичащи от решение Generics (UK), което е в основата на настоящото дело, както и последващата практика на Съда в тази област.
1.
По квалифицирането на споразуменията за отлагане на навлизане като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“
34.
В самото начало ще припомня, че съгласно постоянната практика на Съда понятието „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“ може да се прилага само за някои тайни договаряния между предприятия, които сами по себе си разкриват достатъчна степен на вредност за конкуренцията, за да може да се приеме, че разглеждане на последиците им не е необходимо (
21
).
35.
Що се отнася по-специално до споразуменията — като разглежданото в случая споразумение за уреждане на спорове — за доброволно уреждане на спорове относно патент, отнасящ се за процеса за производство на станала достъпна за свободно използване АФС, които са сключени между производител на оригинални лекарствени продукти и производител на генерични лекарствени продукти и водят до отлагане на навлизането на генеричните лекарствени продукти на пазара в замяна на прехвърляне на парични или непарични средства от първият в полза на втория, Съдът е приел, че такива споразумения невинаги могат да се считат за „ограничения с оглед на целта“ по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС (
22
).
36.
В това отношение трябва да се отбележи, че съгласно съдебната практика, след като оцени шансовете си за успех в съдебното производство, водено между него и съответния производител на оригиналния лекарствен продукт, производител на генерични лекарствени продукти може да реши да се откаже от навлизане на съответния пазар и да сключи с последния споразумение за доброволно уреждане на спора в това производство. Такова споразумение не може винаги да се счита за ограничаване с оглед на целта по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС. Фактът, че такова споразумение се придружава с прехвърляния на средства от производителя на оригинални лекарствени продукти в полза на производител на генерични лекарствени продукти, не е достатъчна причина то да се квалифицира като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“, тъй като е възможно прехвърлянията на средства да се окажат обосновани. Такъв може да бъде случаят, когато производителят на генерични лекарствени продукти получава от производителя на оригинални лекарствени продукти суми, съответстващи действително на компенсирането на разноски или неудобства, свързани със спора между тях, или съответстващи на възнаграждение за действителната доставка на стоки или услуги на производителя на оригинални лекарствени продукти (
23
).
37.
Поради това, след като споразумение за доброволно уреждане на спор за валидността на патент между производител на генерични лекарствени продукти и производител на оригинални лекарствени продукти, притежател на този патент, се придружава от прехвърляния на средства от производителя на оригинални лекарствени продукти в полза на производителя на генерични лекарствени продукти, трябва да се провери, най-напред, дали положителното нетно салдо от тези прехвърляния може да се обоснове изцяло, както се има предвид в предходната точка от настоящото заключение, с необходимостта да се компенсират свързани с този спор разноски или неудобства, като например разноски и хонорари за съветниците на последния производител, или с необходимостта да се изплати възнаграждение за действителната доставка на стоки или услуги от него на производителя на оригиналния лекарствен продукт (
24
). Доброволното уреждане на такъв спор всъщност предполага, че производителят на генерични лекарствени продукти признава валидността на съответния патент, тъй като се отказва да го оспорва. Следователно при т.нар. „обратно“ плащане от производителя на оригинални лекарствени продукти в полза на производителя на генерични лекарствени продукти единствено поемането на такива разноски или възнаграждението за такива доставени стоки или услуги може да се счете за последователно спрямо такова признаване и съответно за годно да бъде обосновано от гледна точка на конкуренцията (
25
).
38.
В случай че това нетно положително салдо от прехвърлянията не се обосновава изцяло с такава необходимост, на второ място, трябва да се провери дали в отсъствие на такава обосновка тези прехвърляния се обясняват единствено с търговския интерес на тези производители на лекарствени продукти да не се конкурират въз основа на качествата. В рамките на тази проверка трябва да се определи дали посоченото салдо, включително евентуални обосновани разноски, е достатъчно значимо, за да бъде производителят на генерични лекарствени продукти действително стимулиран да се откаже от навлизане на съответния пазар, без да се изисква това нетно положително салдо непременно да надхвърля печалбите, които той би реализирал при свой успех в патентното производство (
26
).
39.
Предвид сложността на споразуменията за уреждане на спорове преценката на степента на тяхната икономическа вредност за правилното функциониране на конкуренцията на съответния пазар не може да се извърши абстрактно и предполага подробен и основан на обективни съображения анализ на това споразумение, но също и на неговите цели, както и на икономическия и правен контекст, в който то се вписва (
27
).
2.
По първата част от първото основание: неправилно прилагане на първия аспект на критерия, установен с решение Generics (UK)
40.
В подкрепа на първата част от първото основание жалбоподателите оспорват точки 45—47 от обжалваното съдебно решение, и по-специално правния критерий, използван от Общия съд, за да квалифицира ангажиментите за неконкуриране и за неоспорване, поети в рамките на Споразумението за уреждане на спорове, като „ограничения на конкуренцията с оглед на целта“.
41.
Според тях обжалваното съдебно решение е опорочено от грешки при прилагане на правото в три отношения. Първо, правният критерий, използван в точки 46 и 47 от това решение, бил по своята същност съпоставителен и съответствал на това, което се изисквало при проверката дали има ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата, а не с оглед на целта, което било в противоречие с решение Generics (UK) (подраздел а). Второ, в точка 45 от посоченото съдебно решение Общият съд формулирал правен стандарт, който е по-строг от съдържащия се в решение Generics (UK) (подраздел б). Накрая, трето, в същото съдебно решение бил одобрен критерий, който страните е невъзможно да удовлетворят, в пряко противоречие с решение Generics (UK) (подраздел в).
а)
По използвания от Общия съд потенциално възможен сценарий
1) Резюме на доводите на страните
42.
От една страна, жалбоподателите упрекват Общия съд, че в точка 46 от обжалваното съдебно решение е приел, че „за да определи дали всяка от търговските сделки е имала за единствено правдоподобно обяснение целта да се насърчи Teva да приеме ограничителните клаузи и по този начин да се откаже от основана на качествата конкуренция с Cephalon, или дали тези сделки при всички положения биха били сключени при нормални пазарни условия, Комисията е трябвало да сравни това, което действително се е случило с това, което би се случило при липсата на ограничителните клаузи“. Както е изложен от Общия съд, разглежданият критерий предполагал съпоставителен анализ, спадащ към преценката на ограничения на конкуренцията с оглед на резултата. По същите съображения жалбоподателите твърдят, че съдържащият се в точка 47 от това решение извод, че „приложеният от Комисията правен критерий не е равнозначен на сравнителен анализ, който спада към преценката на споразуменията като ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата“, е опорочен от грешка при прилагане на правото.
43.
От друга страна, макар в точка 46 от посоченото съдебно решение клаузите за неконкуриране и за неоспорване да се посочват като отделна част от Споразумението за уреждане на спорове („при липсата на ограничителните клаузи“), утвърденият от Общия съд критерий на практика изисквал за всяка търговска сделка да се преценява дали тя действително е щяла да се сключи или дали това е щяло да стане при същите условия, ако Споразумението за уреждане на спорове цялостно го е нямало. Установявайки такъв критерий обаче, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като смесил преценката на ограничаването на конкуренцията с оглед на целта с тази с оглед на резултата.
2) Правен анализ
i) По релевантността на потенциално възможния сценарий при анализа на антиконкурентната цел
44.
В самото начало ще припомня, че споразумения за доброволно уреждане на спор, чрез които производител на генерични лекарствени продукти, който възнамерява да навлезе на даден пазар, признава, поне временно, валидността на патент, притежаван от производител на оригинални лекарствени продукти, и поради това се задължава да не я оспорва и да не навлиза на този пазар, могат да породят ограничаващи конкуренцията последици, тъй като оспорването на валидността и обхвата на патент е част от нормалната конкуренция в секторите, в които съществуват изключителни права върху технологии (
28
).
45.
Такива споразумения обаче не могат да се считат във всички случаи за ограничаване на конкуренцията с оглед на целта по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС, тъй като прехвърлянето на средства, предвидено в рамките на тези споразумения, както и ангажиментите за неконкуриране и за неоспорване могат да се окажат обосновани (
29
). Следователно квалифицирането като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта е възможно само когато ограниченията за конкуренцията, произтичащи от клаузите за неконкуриране и за неоспорване, предвидени в споразуменията за уреждане на спорове, почиват не на признаване на валидността на патентите на производителя на оригинални лекарствени продукти, а на прехвърляне на средства от него в полза на съответния производител на генерични лекарствени продукти, което представлява стимул за последния да се откаже да се конкурира въз основа на качествата (
30
).
46.
Следователно, за да се определи дали споразумение може да се квалифицира като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“, трябва не да се анализира всяка от неговите клаузи поотделно, а да се прецени дали това споразумение, разглеждано като едно цяло, има определена степен на икономическа вредност за правилното функциониране на конкуренцията на съответния пазар (
31
).
47.
След това уточнение трябва да се провери дали в случая са изпълнени критериите, изведени от практиката на Съда и припомнени в предходните точки от настоящото заключение, и съответно дали при анализа на ограничаването на конкуренцията с оглед на целта Общият съд правилно е приел в точка 46 от обжалваното съдебно решение, че за целите на тази преценка следва да се анализира дали търговските сделки, съдържащи се в споразумението, действително са щели да се сключат или дали това е щяло да стане при същите условия („при липсата на ограничителните клаузи“).
48.
Поради причините, които ще изложа в следващите точки, считам, че следваният от Общия съд подход не противоречи на метода, установен в решение Generics (UK), и на по-скорошната практика на Съда в тази област (
32
).
49.
Всъщност ще отбележа, първо, че тъй като решаващият критерий за квалифицирането на споразумение за доброволно уреждане на спор като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“ е дали единствената насрещна престация за прехвърлянето на средства, което производителят на генерични лекарствени продукти е получил от страна на производителя на оригиналния лекарствен продукт, е въздържането от навлизане на пазара (
33
), Общият съд не може да бъде критикуван, че е съсредоточил проверката си върху съдържащите се в ограничителните клаузи ангажименти за неконкуриране и за неоспорване, които на практика представляват въздържане от навлизане на пазара. Освен това Общият съд не се е ограничил до формален и абстрактен анализ на ограничителните клаузи, а след подробен анализ и цялостна преценка на Споразумението за уреждане на спорове е искал да определи дали включването на тези клаузи в това споразумение — и следователно в ангажимента на Teva да се въздържа от самостоятелно навлизане на пазара на генерични лекарствени продукти — представлява насрещната престация за прехвърлянето на средства от Cephalon в полза на Teva чрез търговски сделки (
34
).
50.
В това отношение следва да се отбележи, както следва от точки 43—46 от обжалваното съдебно решение, че с използвания подход Общият съд всъщност цели да установи въз основа на хипотетичен сценарий дали сключените между жалбоподателите споразумения се отклоняват от нормалните пазарни условия, като се придържа по-специално към целите и икономическия и правен контекст, в който тези споразумения се вписват към момента на сключването им, за да определи стимулиращия ефект на предвиденото в посочените споразумения прехвърляне на средства (
35
). В това отношение обаче сама по себе си практиката на Съда не изключва възможността съпоставителни елементи да се вземат предвид, за да се установи ограничаване на конкуренцията с оглед на целта (
36
).
51.
Второ, ще отбележа, че макар извършеният от Общия съд в точка 46 от обжалваното съдебно решение анализ, състоящ се в разглеждане на свързаните сделки, ако ограничителните клаузи ги е нямало, да предполага в известна степен анализ на хипотетично положение, от точки 43—47 от това решение достатъчно ясно следва, че той е извършен, за да се провери дали тези клаузи представляват стимул за Teva да се откаже от конкуренция с Cephalon въз основа на качествата, за да се определи обективната тежест на съответната практика. Както обаче правилно отбелязва Общият съд в точки 47—50 от посоченото съдебно решение, подобна преценка не трябва да се смесва със съпоставителния анализ, спадащ към преценката на споразуменията като ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата (
37
).
52.
Каквото и да е наименованието на този анализ, фактът, че той включва хипотетичен или съпоставителен елемент, сам по себе си не означава, че той съответства на т.нар. „съпоставителен“ метод, при който хипотетичен сценарий се използва, за да се възстанови конкурентната ситуация, която би преобладавала на пазара, ако Споразумението за уреждане на спорове го е нямало, за да се оценят произтичащите от това последици за конкуренцията (
38
). Освен това е ясно, че преценката, извършена от Общия съд, за да установи дали има ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, се различава от методологията, използвана за анализ на антиконкурентните последици от Споразумението за уреждане на спорове, описана в точки 221—223 и 230—254 от обжалваното съдебно решение (
39
).
ii) По използвания от Общия съд „съпоставителен“ сценарий
53.
Според жалбоподателите установеният от Общия съд в точка 46 от обжалваното съдебно решение критерий всъщност изисква да се прецени за всяка търговска сделка дали тя действително е щяла да се сключи или дали това е щяло да стане при същите условия „при липсата на споразумението за уреждане на спорове“, разглеждано в неговата цялост, а не „при липсата на ограничителните клаузи“, както следва от тази точка от обжалваното съдебно решение. Всъщност, тъй като тези клаузи били неразделна част от Споразумението за уреждане на спорове, не било възможно те да бъдат разгледани поотделно, противно на следващото от установения от Общия съд критерий.
54.
В самото начало ще отбележа, че според мен с този довод, на който почива в значителна степен първата част от първото основание, жалбоподателите всъщност се стремят да докажат, че изложеният от Общия съд критерий съответства на критерия, произтичащ от решение Generics (UK), за преценката дали има ограничаване на конкуренцията с оглед на резултата, поради което не може, освен ако не се допусне грешка при прилагане на правото, да се използва, за да се установи наличието на ограничаване на конкуренцията с оглед на целта.
55.
Според мен обаче този довод се основава на неправилен прочит на обжалваното съдебно решение и не може да бъде приет.
56.
В това отношение ми се струва необходимо да подчертая, както следва от точка 43 от обжалваното съдебно решение, че в съответствие с практиката на Съда Общият съд е възнамерявал да извърши цялостна преценка на интересите и стимулите на съответните страни, за да провери дали търговските сделки, съдържащи се в Споразумението за уреждане на спорове, могат да имат други обяснения освен търговския интерес на жалбоподателите да не се конкурират въз основа на качествата.
57.
Както обаче правилно отбелязва Общият съд в точки 50 и 56 от обжалваното съдебно решение, такъв анализ предполага да се анализират заедно търговските сделки и Споразумението за уреждане на спорове, тъй като тези споразумения са част от една и съща съвкупност от договори. Всъщност, като се имат предвид съществуващите договорни връзки между Споразумението за уреждане на спорове и търговските сделки, които на практика ги правят неделими, е трудно да се разбере как последните биха могли да се тълкуват поотделно. Това важи в още по-голяма степен, като се има предвид, че целта на този анализ, както е видно от точка 50 от настоящото заключение, е именно да се установи стимулиращият ефект на прехвърлянето на средства и да се определи дали включването на ограничителните клаузи в Споразумението за уреждане на спорове (и следователно ангажиментът на Teva да се въздържа или да отложи навлизането си на пазара) представлява насрещната престация за прехвърлянето на средства от Cephalon чрез търговски сделки (
40
).
58.
Освен това, противно на твърденията на жалбоподателите, нищо в обжалваното съдебно решение не сочи, че Общият съд не е извършил описания в предходната точка от настоящото заключение анализ (
41
), тъй като точки 61 и 162 от обжалваното съдебно решение показват обратното (
42
), или че той на практика е изискал да се докаже какво би се случило при липсата на Споразумението за уреждане на спорове в неговата цялост (
43
).
б)
По довода на жалбоподателите относно използването от Общия съд на правен стандарт, който е по-строг от установения в решение Generics (UK)
59.
Жалбоподателите подчертават, че съгласно решение Generics (UK) споразумение за доброволно уреждане на спор е споразумение, чиято цел е предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията, ако от всички налични данни е видно, че прехвърлянията на средства могат да се обяснят единствено с търговския интерес на страните по това споразумение да не се конкурират въз основа на качествата (
44
). Освен това Съдът приел, че е достатъчно това обяснение да е „правдоподобно“, за да не попадат схемите в определението за споразумение, ограничаващо конкуренцията с оглед на целта (
45
). В точка 45 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд приел, че Комисията е длъжна да провери дали търговските сделки, за които се отнася Споразумението за уреждане на спорове, са щели да бъдат сключени при толкова благоприятни условия и при липсата на ограничителните клаузи. Така Общият съд не само изопачил критерия, установен в предходната практика на Съда (
46
), потвърдена с решение Generics (UK), но и обърнал тежестта на доказване в противоречие с това решение (
47
).
60.
Считам, че оплакването на жалбоподателите не може да се приеме поради следните причини.
61.
Както следва от точка 53 от обжалваното съдебно решение, неоспорвана от жалбоподателите, като цитира точки 83 и 87 от решение Generics (UK) Общият съд правилно въвежда принципа, че Комисията трябва да докаже, че в разглеждания контекст клаузите за неконкуриране и за неоспорване, уговорени в рамките на съответното споразумение за уреждане на спорове, са довели до споразумение, което ограничава конкуренцията с оглед на целта, и съответно да докаже, че видно от анализа на това споразумение предвидените в него прехвърляния на средства се обясняват единствено с търговския интерес както на притежателя на съответния патент, така и на предполагаемия нарушител да не се конкурират въз основа на качествата.
62.
Всъщност жалбоподателите твърдят в първоинстанционното производство, че за съдържащите се в Споразумението за уреждане на спорове търговски сделки има правдоподобно обяснение, различно от това да служат единствено като насрещна престация за ограничителните клаузи. Следователно Общият съд е проверил, както следва от точка 61 от обжалваното съдебно решение, дали за всяка от търговските сделки, предвидени в това споразумение, Комисията е допуснала грешка в преценката, заключавайки, че целта на посочените сделки е била да служат за прехвърляне на средства от Cephalon на Teva като насрещна престация за ангажимента на Teva да се откаже от самостоятелно навлизане на пазарите на генерични лекарствени продукти и от конкуриране с Cephalon при модафинила.
63.
След подробен анализ на оспорваното решение на Комисията, в точка 162 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до неоспорения от жалбоподателите извод, че Комисията е приложила подходящия правен критерий, установявайки, че всяка от търговските сделки, предвидени в Споразумението за уреждане на спорове, не е имала друга цел, освен да увеличи нивото на целокупното извършвано прехвърляне на средства в полза на Teva чрез това споразумение, за да го насърчи да приеме ограничителните клаузи (
48
).
64.
Следователно, противно на твърденията на жалбоподателите, от направения от Общия съд анализ в обжалваното съдебно решение не следва, че той е изискал от жалбоподателите да докажат, че друго обяснение е сигурно, а по-скоро следва, че обясненията им не са счетени за правдоподобни. Следователно Общият съд не е обърнал тежестта на доказване и не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Комисията надлежно е доказала, както се изисква в решение Generics (UK), че прехвърлянията на средства по свързаните сделки се обясняват единствено с търговския интерес на Teva и Cephalon да не се конкурират въз основа на качествата.
в)
По довода на жалбоподателите относно установяването от Общия съд на критерий, който страните е невъзможно да удовлетворят
1) Резюме на доводите на страните
65.
Жалбоподателите упрекват Общия съд, че не е приложил правилно критерия, установен в точка 43 от обжалваното съдебно решение, за да провери дали за търговските сделки, съдържащи се в споразумение за уреждане на спорове, може да има други обяснения освен търговския интерес както на притежателя на патента, така и на предполагаемия нарушител, да не се конкурират въз основа на качествата. В това отношение те подчертават, че към момента на сключване на Споразумението за уреждане на спорове са водели спорове по целия свят, свързани със защитаващите модафинила патенти на Cephalon, и че „ако Споразумението за уреждане на спорове го е нямало“, страните са щели да продължат да спорят. В такова положение Cephalon нямало никакъв интерес да сключва каквато и да било търговско сделка с Teva, отнасяща се за предмета на спора, и имало съвсем малък интерес от сключването изобщо на споразумение, както самата Комисия признала в съображение 794 от оспорваното ѝ решение.
66.
Жалбоподателите съответно упрекват Общия съд, че е установил критерий, който на практика не може да бъде удовлетворен. Този критерий, така както е приложен от Общия съд, непременно изключвал сключването на търговски сделки едновременно със споразумение за уреждане на спор, а това противоречало на съдебната практика, установена с решение Generics (UK).
67.
Накрая, те твърдят, че в случая релевантният въпрос, който трябва да се постави в този контекст, е дали, ако се предположи, че Teva и Cephalon са уредили своя спор, за всяка от търговските сделки може да се намери правдоподобно обяснение.
2) Анализ
68.
Първо, ще отбележа, че този довод отчасти се основава на вече анализирания в точки 56—58 от настоящото заключение довод, че Общият съд възнамерявал да разгледа търговските сделки „при липсата на споразумението за уреждане на спорове“. Както обаче бе обяснено в посочените по-горе точки, тъй като този довод се основава на неправилен прочит на обжалваното съдебно решение, той следва да се отхвърли.
69.
Второ, следва да се поясни, че „цялостната преценка“, която Общият съд е бил длъжен да извърши, се отнася не до въпроса дали жалбоподателите са щели да сключат каквато и да било търговска сделка независимо от Споразумението за уреждане на спорове, а до това дали за търговските сделки, съдържащи се в Споразумението за уреждане на спорове, може да има други обяснения освен търговския интерес на жалбоподателите да не се конкурират въз основа на качествата, както ясно следва от точка 43 от обжалваното съдебно решение. Именно такъв обаче е анализът, който е направил Общият съд, без да се отклонява от посочения в точка 43 критерий, както следва от точки 61 и 162 от обжалваното съдебно решение (
49
).
70.
Трето, противно на твърденията на жалбоподателите, от обжалваното съдебно решение не следва, че Общият съд е изключил възможността за сключване на търговски сделки едновременно със споразумение за уреждане на спорове. Напротив, Общият съд действително признава тази възможност, като анализира съвкупността от споразумения, сключени между страните в рамките на доброволното уреждане на техните спорове (
50
).
71.
Четвърто, ще отбележа, че релевантният в случая въпрос, за да се установи ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, е дали за търговските сделки, сключени в рамките на споразумение за доброволно уреждане на спор, може да има правдоподобно обяснение, в смисъл че целите им не се изразяват в ограничаване или нарушаване на конкуренцията на пазара, насърчавайки потенциален конкурент да се откаже от навлизане на пазара в замяна на необосновано прехвърляне на средства. В случая обаче, макар това да не е видно ясно от изолирания прочит на точки 45 и 46 от обжалваното съдебно решение, трябва да се констатира, както следва от точки 61 и 162 от това решение, че Общият съд е направил именно такъв анализ (
51
).
72.
С оглед на гореизложеното считам, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото и че поради това първата част от първото основание от жалбата до Съда трябва да бъде отхвърлена.
3.
По втората част от първото основание: неправилно прилагане на втория аспект на критерия, установен с решение Generics (UK)
73.
С втората част от първото основание жалбоподателите твърдят, че обжалваното съдебно решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, а именно непълнота и противоречивост на мотивите относно прилагането на втория аспект на критерия, установен в решение Generics (UK), който се отнася до отчитането на благоприятни за конкуренцията фактори при констатирането на ограничаване на конкуренцията с оглед на целта (
52
).
74.
В самото начало уточнявам, че жалбоподателите не оспорват всички мотиви, които Общият съд развива, за да отхвърли третата част от първото им основание в първоинстанционното производство (относно втория аспект на критерия, установен с решение Generics (UK) (
53
). По-конкретно, в рамките на тази втора част от първото основание те оспорват само мотивите, изложени от Общия съд в точки 182 и 183 от обжалваното съдебно решение, за да отхвърли изтъкнатите от тях доводи с цел да докажат, че благоприятните последици за конкуренцията, произтичащи от Споразумението за уреждане на спорове, са видни ясно от решението за концентрация.
75.
Преди да се пристъпи към анализ по същество на тази част, най-напред следва да се отхвърлят изложените в писмената дуплика на Комисията твърдения, че доводите на жалбоподателите относно противоречивия характер на логическия анализ на Общия съд трябва да се обявят за недопустими, тъй като са „нови“. Всъщност противоречивият характер на този логически анализ вече е бил отбелязан в жалбата до Съда и с доводите, съдържащи се в репликата относно тази страна на същата втора част, само се отговаря на доводите, изложени от Комисията в писмения ѝ отговор.
76.
Най-напред е важно да се разгледа и относимостта на посочената част. Всъщност, дори да се предположи, че мотивите, съдържащи се в точки 182 и 183 от обжалваното съдебно решение, не са пълни или са противоречиви, според мен подобна констатация не би могла да доведе до отмяна на това съдебно решение. Както изтъква Комисията, в рамките на същата част жалбоподателите оспорват само един елемент от логическия анализ, с който Общият съд отхвърля третата част от първото основание, изтъкнато в първоинстанционното производство. По-конкретно жалбоподателите не оспорват логическия анализ на Общия съд в точки 177—180 и 186—190 от посоченото съдебно решение, който сам по себе си би могъл да бъде достатъчен за отхвърлянето на втората част от първото основание. От анализа, извършен от Общия съд в посочените по-горе точки, обаче следва, че той е разгледал и отхвърлил доводите, изведени от принципно благоприятния за конкуренцията характер на Споразумението за уреждане на спорове, като е приел, че навлизането на Teva на пазарите на модафинил трябва да се квалифицира по-скоро като „забавено, контролирано и ограничено навлизане на тези пазари, отколкото като ранно навлизане“, както са твърдели жалбоподателите (
54
), и че констатацията за наличие на ограничаване на конкуренцията с оглед на целта не може да се отхвърли поради твърдения акцесорен характер на ограничителните клаузи (
55
). В това отношение следва да се отбележи, че макар поне отчасти да се отнася до правни въпроси, които могат да бъдат оспорени пред Съда на етапа на обжалването пред него, тази преценка на Общия съд не се оспорва от жалбоподателите в рамките на настоящото производство по обжалване.
77.
Следователно втората част от първото основание трябва да се счете за неотносима.
78.
Ако обаче според Съда изложените по-горе съображения не поставят под въпрос относимостта на тази част от основанието, при условията на евентуалност в следващите точки ще анализирам посочената част по същество.
79.
В това отношение подчертавам, че макар в решение Generics (UK) Съдът да приема, че споразуменията за доброволно уреждане на спор, съпроводени от благоприятни последици за конкуренцията, които могат да породят основателни съмнения, че споразуменията са достатъчно вредни за конкуренцията, не могат да съставляват ограничения с оглед на целта (
56
), тази позиция е уточнена в скорошните му решения European Superleague Company (
57
) и Servier. Всъщност от тези решения следва, че не е необходимо да се вземат предвид евентуалните положителни или благоприятни за конкуренцията последици от дадено поведение, за да се прецени дали то трябва да се квалифицира като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта по член 101, параграф 1 ДФЕС, включително при евентуално разглеждане на въпроса дали съответното поведение е с изискваната степен на вредност за целите на такова квалифициране (
58
).
80.
След това уточнение следва да се разгледат доводите на жалбоподателите относно твърдяната противоречивост и непълнота на логическия анализ на Общия съд.
81.
Според тях точки 182 и 183 от обжалваното съдебно решение не дават достатъчно мотивирана обосновка, за да се установи, че решението за концентрация не е съдържало доказателства за благоприятните последици за конкуренцията, произтичащи от Споразумението за уреждане на спорове (
59
). Следователно Общият съд не подкрепил твърдението си, че това решение не позволява да възникне основателно съмнение в достатъчно вредния характер на това споразумение за конкуренцията.
82.
Считам, че доводите, изтъкнати от жалбоподателите в подкрепа на втората част от първото основание, трябва да бъдат отхвърлени поради изложените по-долу съображения.
83.
Първо, ще отбележа, че оспорваното решение на Комисията и решението за концентрация почиват на различни референтни рамки, както правилно приема Общият съд в точка 182 от обжалваното съдебно решение. Така в оспорваното си решение Комисията преценява ограничаването на конкуренцията, причинено със Споразумението за уреждане на спорове, от гледна точка на член 101, параграф 1 ДФЕС, докато в решението за концентрация пък се оценява вероятното въздействие на концентрацията върху конкуренцията от 2011 г. нататък, тоест прогнозна оценка при отчитане на Споразумението за уреждане на спорове като даденост.
84.
Второ, ще отбележа, че противно на твърденията на жалбоподателите „предимствата“, произтичащи от Споразумението за уреждане на спорове“, посочени в точка 183, първо изречение от обжалваното съдебно решение, не могат да се считат за признание, че Споразумението за уреждане на спорове само по себе си е имало благоприятни последици за конкуренцията. Всъщност с употребата на този израз Общият съд само констатира, че през октомври 2011 г., а именно в момента, в който Комисията извършва анализа на концентрацията между Teva и Cephalon, Споразумението за уреждане на спорове поставя Teva в по-благоприятно конкурентно положение спрямо другите производители на генерични лекарствени продукти, които са изправени пред висящи съдебни дела в областта на патентите (
60
). Освен това, противно на твърденията на жалбоподателите, от точка 183 от това съдебно решение не следва, че според Общия съд в решението за концентрация Комисията е признала, че Teva се е възползвало от произтичащите от Споразумението за уреждане на спорове предимства, от които то не би се ползвало при липсата на това уреждане на спорове, тъй като този аспект не е бил разгледан в това решение. Освен това, противно на твърденията на жалбоподателите, думата „въпреки“, употребена в третото изречение от точка 183 от посоченото съдебно решение, се отнася не до „предимствата“, а до Споразумението за уреждане на спорове.
85.
От изложения по-горе анализ следва, че доводите, изтъкнати от жалбоподателите в подкрепа на втората част от първото основание, се основават главно на неправилен прочит на точки 182 и 183 от обжалваното съдебно решение, който не може да бъде приет, и по-специално на погрешното отправно виждане, че решението за концентрация признава благоприятни за конкуренцията последици, свързани със Споразумението за уреждане на спорове. Освен това е очевидно, че посочените в точка 183 от това решение „предимства“, които се отнасят до анализа на концентрацията, не са релевантни, за да се установи дали Споразумението за уреждане на спорове е породило благоприятни последици за конкуренцията по смисъла на решение Generics (UK) в сравнение с положението, което би съществувало, ако това споразумение го е нямало. Следователно Общият съд не може да бъде упрекнат, че е изложил непълни и противоречиви мотиви.
86.
С оглед на гореизложеното предлагам втората част от първото основание да се отхвърли като неотносима или във всеки случай като неоснователна.
4.
Заключителни бележки по констатацията за ограничаване на конкуренцията с оглед на целта
87.
В заключение на анализа на първото основание от жалбата бих искал да добавя няколко последни бележки относно критериите, позволяващи да се установи ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, що се отнася до Споразумението за уреждане на спорове, в светлината по-специално на скорошните решения на Съда от 27 юни 2024 г. (
61
), които, потвърждавайки установената с решение Generics (UK) съдебна практика, същевременно внесоха някои полезни и нелишени от релевантност за настоящото дело разяснения.
88.
В това отношение ще припомня, както следва от съдебната практика, посочена по-специално в точки 37 и 38 от настоящото заключение, че отказ или отлагане на навлизане на пазара на генерични лекарствени продукти срещу прехвърляния на средства от производителя на оригинални лекарствени продукти в полза на производителя на тези генерични лекарствени продукти трябва да се счита за съставляващо ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, ако тези прехвърляния на средства се обясняват единствено с търговския интерес на тези производители на лекарствени продукти да не се конкурират въз основа на качествата.
89.
За целите на тази проверка във всеки отделен случай трябва да се преценява дали нетното положително салдо от прехвърлянията на средства е достатъчно значимо, за да бъде производителят на генерични лекарствени продукти действително стимулиран да се откаже от навлизане на съответния пазар и съответно да не се конкурира въз основа на качествата си с производителя на оригинални лекарствени продукти, без да се изисква това нетно положително салдо непременно да надхвърля печалбите, които този производител на генерични лекарствени продукти би реализирал при свой успех в патентното производство (
62
).
90.
Съдът приема, че това е така, по-специално когато прехвърлянията на средства, договорени в рамките на споразумение за уреждане на спорове, не съответстват или не са свързани с компенсирането на разноски или неудобства, свързани със спора между съответните страни (
63
), когато сумите, съответстващи на възнаграждение за доставката на стоки или услуги на производителя на оригинални лекарствени продукти, се окажат необосновани или прекомерни (
64
), или още когато ангажимент за неконкуриране или за неоспорване, предвиден в споразумение за доброволно уреждане на спор, се отнася до различни пазари или надхвърля приложното поле на първоначално оспорвания патент и пазарите, обхванати от него (
65
).
91.
В разглеждания случай, в това отношение ще отбележа, че според Общия съд в оспорваното си решение Комисията правилно приема, че някои сключени между Teva и Cephalon споразумения са спомогнали за необосновано прехвърляне на средства (
66
) и че нивото на прехвърлянето на средства, извършено чрез поредица от сключени между тях сделки, е допринесло за приемането от Teva на ограничителните клаузи или може да се обясни единствено с факта, че представлява насрещна престация за приемането от Teva на ограничителните клаузи (
67
). Освен това в точки 151 и 152 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че това дружество е получило от Cephalon плащане на сума в размер на 5,57 милиона евро без никаква насрещна престация и че тази сума не е свързана с никакви разходи, направени от Teva, така че това плащане не може да съответства „действително на компенсирането на разходите или неудобствата, свързани със съдебния спор“, както изисква практиката на Съда (
68
). Уточнявам също, че в точка 202 от това решение Общият съд приема, че ангажиментът за неконкуриране надхвърля приложното поле на притежаваните от Cephalon патенти, заключавайки в точка 204 от посоченото решение, че „целта на Споразумението за уреждане на спорове е да се задържи Teva извън пазарите на модафинил чрез прехвърляне на средства с общо ниво, което е достатъчно високо, за да го насърчи да отложи независимите си усилия да навлезе на тези пазари“.
92.
Така, от една страна, тъй като правният критерий, на който се основава Общият съд, за да установи ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, не се поставя под въпрос от изложения по-горе анализ, предлагам първото основание да се отхвърли. От друга страна, тъй като жалбоподателите не оспорват извода на Общия съд в точка 162 от обжалваното съдебно решение, че никоя от търговските сделки, предвидени в Споразумението за уреждане на спорове, няма друго правдоподобно обяснение освен да стимулира чрез прехвърляне на средства Teva да не се конкурира с Cephalon въз основа на качествата (
69
), считам, че Общият съд правилно е квалифицирал това споразумение като „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“ по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС.
Б. По второто основание от жалбата до Съда
93.
В подкрепа на своето второ основание от жалбата си до Съда жалбоподателите изтъкват, че Общият съд е допуснал редица грешки при прилагане на правото при разглеждането на антиконкурентните последици от Споразумението за уреждане на спорове (
70
).
94.
В това отношение ще припомня, че антиконкурентните цел и резултат на дадено споразумение са не кумулативни, а алтернативни условия за прилагането на забраната, посочена в член 101, параграф 1 ДФЕС. Следователно дадено споразумение се оказва забранено, независимо от последиците от него, след като целта му противоречи на конкуренцията. От това следва, че не е необходимо последиците от споразумение да се вземат предвид, когато е установено, че то действително има за цел предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията в рамките на общия пазар. С оглед на гореизложените съображения, и по-специално на констатацията, направена в точка 91 от настоящото заключение, считам, че не е необходимо да се разглежда второто основание от жалбата до Съда, отнасящо се за антиконкурентните последици от Споразумението за уреждане на спорове.
VII. Заключение
95.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам Съдът да се произнесе, както следва:
–
отхвърля жалбата,
–
осъжда Teva Pharmaceutical Industries Ltd и Cephalon Inc. да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	ОВ C 32, 2021 г., стр. 7. Консолидираната версия на решението на Комисията (налична само на английски език) е достъпна на следния адрес: https://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/39686/39686_4072_5.pdf.
(
3
)	Решение от 30 януари 2020 г., Generics (UK) и др. (C‑307/18 P, EU:C:2020:52, наричано по-нататък „решение Generics (UK)“).
(
4
)	Вж. в това отношение решения от 25 март 2021 г., Lundbeck/Комисия (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, наричано по-нататък „решение Lundbeck), Sun Pharmaceutical Industries и Ranbaxy (UK)/Комисия (C‑586/16 P, EU:C:2021:241), Generics (UK)/Комисия (C‑588/16 P, EU:C:2021:242), Arrow Group и Arrow Generics/Комисия (C‑601/16 P, EU:C:2021:244), Xellia Pharmaceuticals и Alpharma/Комисия (C‑611/16 P, EU:C:2021:245), и Merck/Комисия (C‑614/16 P, EU:C:2021:246).
(
5
)	Вж. в това отношение решения от 27 юни 2024 г., Servier и др./Комисия (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, наричано по-нататък „решение Servier), Lupin/Комисия (C‑144/19 P, EU:C:2024:545), Комисия/KRKA (C‑151/19 P, EU:C:2024:546), Niche Generics/Комисия (C‑164/19 P, EU:C:2024:547), Unichem Laboratories/Комисия (C‑166/19 P, EU:C:2024:548), Комисия/Servier и др. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549), Mylan Laboratories и Mylan/Комисия (C‑197/19 P, EU:C:2024:550), Teva UK и др./Комисия (C‑198/19 P, EU:C:2024:551), и Biogaran/Комисия (C‑207/19 P, EU:C:2024:553).
(
6
)	ОВ C 46, 2014 г., стр. 1.
(
7
)	Регламент на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (Регламент за сливанията на ЕО) (ОВ L 24, 2004 г.; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201).
(
8
)	Оспорваното решение на Комисията, член 1.
(
9
)	Оспорваното решение на Комисията, член 2.
(
10
)	Обжалваното съдебно решение, точки 27—205.
(
11
)	Обжалваното съдебно решение, точки 30—57.
(
12
)	Обжалваното съдебно решение, точки 58—166.
(
13
)	Обжалваното съдебно решение, точки 167—191.
(
14
)	Обжалваното съдебно решение, точки 192—205.
(
15
)	Обжалваното съдебно решение, точки 206—255.
(
16
)	Обжалваното съдебно решение, точки 256—274.
(
17
)	Обжалваното съдебно решение, точки 275—307.
(
18
)	Обжалваното съдебно решение, точки 308—311.
(
19
)	Решение Generics (UK), точка 87.
(
20
)	Решение Generics (UK), точка 111.
(
21
)	Решение Generics (UK), точка 67 и цитираната съдебна практика.
(
22
)	Решение Generics (UK), точки 84 и 85.
(
23
)	Решение Servier, точка 163 и цитираната съдебна практика.
(
24
)	Решение Generics (UK), точки 86 и 92.
(
25
)	Решение Servier, точка 164.
(
26
)	Вж. решения Generics (UK), точки 87—94, Lundbeck, точки 114, 115 и 134, и Servier, точка 165.
(
27
)	Вж. решение Lundbeck, точка 131 и цитираната съдебна практика.
(
28
)	Вж. в този смисъл решения Generics (UK), точка 81 и цитираната съдебна практика, както и Servier, точки 84, 105, 293 и 350.
(
29
)	Такъв би бил случаят например, когато тези ангажименти се основават на признаване на валидността на съответния патент от страните по това споразумение.
(
30
)	Вж. в този смисъл съдебната практика, цитирана в точка 38 от настоящото заключение. Вж. също заключението на генерален адвокат Kokott по дело Generics (UK) и др. (C‑307/18, EU:C:2020:28, т. 114—119 и цитираната съдебна практика).
(
31
)	Вж. решение Servier, точка 294.
(
32
)	Вж. точки 34—39 от настоящото заключение.
(
33
)	Вж. в този смисъл решение Generics (UK), точки 87 и 88, както и Lundbeck, точка 114 и цитираната съдебна практика.
(
34
)	Макар да е възможно изолираният прочит на точки 45 и 46 от обжалваното съдебно решение да се разбере в смисъл, че Общият съд е възнамерявал да извърши абстрактен анализ на ограничителните клаузи чрез разглеждане на хипотетичния сценарий, основан на сравнението на „това, което действително се е случило с това, което би се случило при липсата на ограничителните клаузи“, това обаче не е така, както следва от описанието в точки 43 и 44 от това решение на анализа, който е възнамерявал да извърши, и от действително извършения анализ, предвид точки 61—162 от посоченото съдебно решение. Вж. в това отношение и точки 57 и 58 от настоящото заключение.
(
35
)	С други думи, както следва от точка 61 от обжалваното съдебно решение, целта на този анализ е била да се определи дали Teva е можело да получи същите икономически предимства, произтичащи от търговските сделки, при липсата на ангажимент да не влиза в конкуренция с Cephalon на пазарите на модафинил и да не оспорва вторичните патенти на Cephalon. Вж. в това отношение и оспорваното решение на Комисията, съображение 700.
(
36
)	Вж. в това отношение решения от 11 септември 2014 г., CB/Комисия (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, т. 53 и 54 и цитираната съдебна практика), и от 2 април 2020 г., Budapest Bank и др. (C‑228/18, EU:C:2020:265, т. 82 и 83).
(
37
)	Трябва съответно да се отхвърли критиката на жалбоподателите, че Общият съд не е обяснил защо посоченият от Комисията правен критерий не е равнозначен на съпоставителен анализ, тъй като в точки 47—50 от обжалваното съдебно решение Общият съд се е погрижил да уточни причините, поради които подходът, описан в точки 45 и 46 от това съдебно решение и оспорен от тези жалбоподатели, не спада към преценката на последиците от Споразумението за уреждане на спорове.
(
38
)	Вж. в това отношение решение от 27 юни 2024 г., Комисия/KRKA (C‑151/19 P, EU:C:2024:546, т. 316 и цитираната съдебна практика, и т. 318).
(
39
)	Аналогично, от прочита на оспорваното решение на Комисията е видно, от една страна, че обстоятелствата, взети предвид от нея за нуждите на нейната преценка дали има ограничаване с оглед на целта, не са били взети предвид, за да се преценят действителните или потенциалните антиконкурентни последици от Споразумението за уреждане на спорове, и от друга страна, че съпоставителният метод, използван в рамките на анализа на последиците от разглежданата практика, не е бил употребен за установяване на антиконкурентната цел. Вж. в това отношение точки 707 и 1036 от оспорваното решение на Комисията.
(
40
)	В това отношение е важно да се уточни, че в точка 163 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че „[н]е се оспорва, че посочените сделки са били договорени едновременно и по взаимозависим начин. Следва също да се констатира, че Споразумението за уреждане на спорове е сключено като едно-единствено правно обвързващо споразумение, което представлява основата на всички сключени от жалбоподателите актове. Освен това от хода на преговорите, както е анализиран от Комисията в [оспорваното ѝ] решение въз основа на доказателствата, е видно, че както Cephalon, така и Teva са се опитали да намерят комбинация от сделки с определена обща стойност, която е достатъчно изгодна за последното, за да приеме то ограничителните клаузи“.
(
41
)	Такъв, изглежда, е и анализът, използван в решение Servier, в точка 294 от което Съдът приема, че поради тесните връзки между клаузите за неоспорване и за непредлагане на пазара, предвидени в споразумението за уреждане на спор, и търговските сделки, сключени между страните, е абсолютно необходимо тези клаузи да се разгледат не поотделно, а като формиращи едно цяло. Вж. в това отношение и решение от 27 юни 2024 г., Lupin/Комисия (C‑144/19 P, EU:C:2024:545, т. 67).
(
42
)	Вж. в това отношение също точки 58, 62 и 63 от настоящото заключение.
(
43
)	Независимо от собственото си тълкуване на точка 46 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателите не посочват никоя друга точка от това съдебно решение, която би могла да подкрепи позицията им, а се позовават единствено на точки 705 и 783 от оспорваното решение на Комисията, които според тях доказвали, че според последната преценките дали разглежданите търговски сделки са щели да бъдат сключени, „ако ограничителните клаузи ги е нямало“ или „ако Споразумението за уреждане на спорове го е нямало“, са взаимозаменяеми. Макар, действително, Комисията, изглежда, е използвала тези два термина по взаимозаменяем начин в няколко ограничени случаи в оспорваното си решение, все пак не споделям доводите на жалбоподателите. Следва всъщност да се констатира, че раздел 6 от това решение, отнасящ се до констатацията за ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, който включва точките от оспорваното решение на Комисията, на които се позовават жалбоподателите, почива на подробен анализ на различните договорени и сключени от страните споразумения. В рамките на този анализ Комисията разглежда тези споразумения като образуващи съвкупност от договорни отношения поради неразривните им връзки, за да установи, че сделките, предвидени в рамките на Споразумението за уреждане на спорове, и свързаните с тях прехвърляния на средства, извършени чрез търговските сделки, представляват стимул за Teva да приеме ограничителните клаузи и съответно да се въздържи от самостоятелно навлизане на пазара и от конкуриране с Cephalon въз основа на качествата. Вж. в това отношение точки 588, 595, 678, 693 и 694—707 от оспорваното решение на Комисията.
(
44
)	Решение Generics (UK), точка 111.
(
45
)	Решение Generics (UK), точка 89.
(
46
)	В това отношение жалбоподателите имат предвид решение от 7 януари 2004 г., Aalborg Portland и др./Комисия (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, EU:C:2004:6, т. 57).
(
47
)	В репликата си жалбоподателите твърдят, че дори да се приеме, че в обжалваното съдебно решение няма обръщане на тежестта на доказване, като с него е потвърдена констатацията на Комисията за ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, Общият съд е изопачил наложения от Съда правен критерий, тъй като е установил по-нисък праг на доказване от изисквания в решение Generics (UK) за установяването на такова ограничение.
(
48
)	В това отношение в същата точка от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че в хода на административното производство Комисията по-специално е разгледала за всяка търговска сделка обосновката за алтернативните обяснения, дадени от жалбоподателите, и интереса както на Cephalon, така и на Teva, от осъществяване на съответното прехвърляне на средства. Общият съд добавя, че освен това Комисията правилно е констатирала, че всички сделки са достатъчни, за да насърчат Teva да приеме ангажиментите за неконкуриране и за неоспорване.
(
49
)	Вж. в това отношение точки 60—62, 66 и 67 от настоящото заключение.
(
50
)	Вж. точки 56, 61 и 162 от обжалваното съдебно решение. Що се отнася до преценката на Комисията, тя не се основава просто на общата хипотеза, че жалбоподателите е нямало да сключат никакъв вид търговска сделка, докато не разрешат патентния си спор. Напротив, Комисията е разгледала подробно специфичните обстоятелства около договарянето на допълнителните търговски сделки, за да определи дали, ако клаузите за неконкуриране и за неоспорване ги е нямало, те са щели да сключат такива сделки. Вж. в това отношение точки 627—638 от оспорваното решение на Комисията.
(
51
)	Вж. също точки 60—62, 66, 67 и 69 от настоящото заключение. В това отношение следва да се припомни липсата на оспорване в жалбата на жалбоподателите на извода на Общия съд в точка 162 от обжалваното съдебно решение, че без да допуска грешки, Комисията е установила, че всяка от търговските сделки, предвидени в Споразумението за уреждане на спорове, не е имала друга цел, освен да увеличи нивото на целокупното извършвано прехвърляне на средства в полза на Teva чрез Споразумението за уреждане на спорове, за да го насърчи да приеме ограничителните клаузи.
(
52
)	Решение Generics (UK), точка 111.
(
53
)	Вж. обжалваното съдебно решение, точки 167—191.
(
54
)	Вж. обжалваното съдебно решение, точки 178—180.
(
55
)	Вж. обжалваното съдебно решение, точки 186—190.
(
56
)	Решение Generics (UK), т. 107 и 111. Това обаче е, при условие че тези благоприятни последици за конкуренцията са доказани, релевантни, присъщи на съответното споразумение и достатъчно значими.
(
57
)	Решение от 21 декември 2023 г. (C‑333/21, EU:C:2023:1011).
(
58
)	Вж. решения Servier, точки 76, 66 и 145 и цитираната съдебна практика, от 27 юни 2024 г., Комисия/Servier и др. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, т. 288), и от 21 декември 2023 г., European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, т. 166 и цитираната съдебна практика).
(
59
)	В това отношение жалбоподателите подчертават, че в решението за концентрация Комисията е посочила, че тъй като Споразумението за уреждане на спорове е отстранило пречките в областта на интелектуалната собственост, правещи навлизането на други производители на генерични лекарствени продукти крайно несигурно в краткосрочен план, Споразумението за уреждане на спорове позволява на Teva да стане най-значимия конкурент на Cephalon на пазара на модафинил. Упражняваният от Teva върху Cephalon конкурентен натиск бил счетен за такъв, че Комисията изискала от Teva да прехвърли правата си за производство и за продажба на своя продукт с модафинил, за да се изключи застъпването на дейности между страните по концентрацията.
(
60
)	Освен това Общият съд приема, че въпреки Споразумението за уреждане на спорове и клаузата относно забраната за навлизане на пазара преди 2012 г. Teva упражнява по-силен конкурентен натиск върху Cephalon от останалите производители на генерични лекарствени продукти. Това обаче не означава, че ако Teva не е било подписало Споразумението за уреждане на спорове, през октомври 2011 г. то би упражнявало по-слаб конкурентен натиск от упражнявания на практика при действието на това споразумение. Този въпрос обаче не е разгледан в решението за концентрация. Вж. в това отношение оспорваното решение на Комисията, точка 1004.
(
61
)	Вж. в това отношение решения от 27 юни 2024 г., Lupin/Комисия (C‑144/19 P, EU:C:2024:545), Комисия/KRKA (C‑151/19 P, EU:C:2024:546), Niche Generics/Комисия (C‑164/19 P, EU:C:2024:547), Unichem Laboratories/Комисия (C‑166/19 P, EU:C:2024:548), Комисия/Servier и др. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549), Mylan Laboratories и Mylan/Комисия (C‑197/19 P, EU:C:2024:550), Teva UK и др./Комисия (C‑198/19 P, EU:C:2024:551), Servier, както и Biogaran/Комисия (C‑207/19 P, EU:C:2024:553).
(
62
)	Вж. точка 38 от настоящото заключение
(
63
)	Вж. в този смисъл решение Generics (UK), точка 86.
(
64
)	Вж. в този смисъл решение Servier, точка 333.
(
65
)	Вж. в този смисъл решение от 27 юни 2024 г., Комисия/Servier и др. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, т. 211).
(
66
)	Вж. обжалваното съдебно решение, точка 142, що се отнася до споразумението за дистрибуция в Обединеното кралство.
(
67
)	Вж. в това отношение обжалваното съдебно решение, точка 87, що се отнася до лиценза за правата върху интелектуална собственост на Teva; точка 106 от това решение, що се отнася до споразумението за доставка на АФС модафинил, и точка 120 от посоченото съдебно решение относно сделката CEP-1347.
(
68
)	Вж. обжалваното съдебно решение, точка 157.
(
69
)	С жалбата си до Съда жалбоподателите всъщност не оспорват обжалваното съдебно решение в частта, в която Общият съд отхвърля втората част от първото основание, изтъкнато в първоинстанционното производство, относно факта, че Комисията не е доказала, че допълнителните сделки се обясняват единствено с интереса на страните да не се конкурират въз основа на качествата.
(
70
)	С първата част от второто основание жалбоподателите твърдят, че Общият съд не е отговорил на изтъкнато от тях в първоинстанционното производство основание, а именно че след като дадено споразумение действително е приведено в действие, Комисията трябва да докаже, че то има реални отрицателни последици за конкуренцията — като например действителното отстраняване чрез споразумението на потенциалната конкуренция от пазара — вместо да доказва, че споразумението просто може да отстрани конкуренцията. С втората част от това второ основание жалбоподателите твърдят, че Общият съд е влязъл в противоречие със собственото си решение от 12 декември 2018 г., Krka/Комисия (T‑684/14, EU:T:2018:918, т. 358, 359 и 361), като по този начин е потвърдил подход, който по същество премахва разграничението между ограниченията с оглед на целта и с оглед на резултата.