62022CO0032_RES
Дело C‑32/22 P(I)
Anheuser-Busch Inbev SA/NVиAmpar BVBA
срещу
Magnetrol International NVиЕвропейска комисия
Определение на Съда (голям състав) от 1 август 2022 година
„Обжалване — Встъпване — Държавни помощи — Схема за помощ, прилагана от Кралство Белгия — Допускане на встъпвания в производство по обжалване на решение на Общия съд — Отмяна на решението на Общия съд — Връщане на делото на Общия съд за ново разглеждане — Решение на Общия съд за отказ да приложи към преписката по делото представено от встъпила страна в производството по обжалване писмено становище относно решението, с което се разпорежда това връщане — Мълчаливо решение на Общия съд за отказ да признае на встъпила страна в производство по обжалване качеството на встъпила страна в производството пред Общия съд — Допустимост на жалбата — Качество на встъпила страна в производство пред Общия съд на встъпила страна в производство по обжалване“
Обжалване — Допустимост — Решения, подлежащи на обжалване — Страна, допусната да встъпи по дело на етапа на обжалването пред Съда на решение на Общия съд — Отмяна на решението на Общия съд и връщане на делото на последния за ново разглеждане — Решение на Общия съд за отказ да признае на встъпилата страна в производство по обжалване качеството на встъпила страна след връщането на делото на Общия съд — Жалба, подадена срещу това решение от встъпилата страна в производството по обжалване пред Съда — Допустимост
(член 57, първа алинея от Статута на Съда)
(вж. т. 30—57)
Съдебно производство — Встъпване — Страна, допусната да встъпи по дело на етапа на обжалването пред Съда на решение на Общия съд — Отмяна на решението на Общия съд и връщане на делото на последния за ново разглеждане — Страна, която е допусната да встъпи на етапа на обжалването пред Съда и се ползва автоматично с качеството на встъпила страна пред Общия съд
(член 40 от Статута на Съда)
(вж. т. 67—98)
Резюме
С решение от 11 януари 2016 г. (
1
) Комисията квалифицира като неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ схемата за освобождаване от данък на свръхпечалбата, прилагана от Белгия от 2004 г. по отношение на белгийските образувания на групи от мултинационални предприятия. Вследствие на това Комисията разпорежда възстановяването на така предоставените помощи от бенефициерите, чийто окончателен списък Кралство Белгия следва впоследствие да изготви.
Последното и Magnetrol International NV сезират Общия съд с жалби за отмяна на това решение, заведени съответно под номера T‑131/16 и T‑263/16. Други жалби за отмяна са подадени срещу същото това решение от Atlas Copco Airpower NV и Atlas Copco AB (
2
), от Anheuser-Busch InBev SA/NV и Ampar BVBA (
3
), както и от Soudal NV (
4
) и Esko-Graphics BVBA (
5
) (наричани по-нататък заедно „жалбоподателите“). Тъй като дела T‑131/16 и T‑263/16 са избрани от Общия съд за „пилотни“ дела, производствата по другите посочени по-горе дела са спрени до разрешаването на спора по първите две дела.
След съединяването на дела T‑131/16 и T‑263/16 Общият съд уважава жалбите на Кралство Белгия и Magnetrol International NV и отменя решението на Комисията (
6
).
Сезиран с подадена от Комисията жалба, председателят на Съда допуска жалбоподателите да встъпят в подкрепа на исканията на Magnetrol International NV в производството по обжалване.
С решение от 16 септември 2021 г. (
7
) Съдът отменя решението на Общия съд и връща двете дела за ново разглеждане, без да се произнася по съдебните разноски.
След връщането на делото на Общия съд жалбоподателите представят пред него писмени становища относно изводите, които следва да се направят от решението на Съда с оглед решаването на спора по дело T‑263/16 RENV.
С писма от 6 декември 2021 г. секретарят на Общия съд уведомява жалбоподателите, че тъй като техните писмени становища не представляват документ, предвиден в Процедурния правилник на Общия съд, председателят на сезирания състав на Общия съд е решил да не ги приложи към преписката по дело T‑263/16 RENV (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
С три определения Съдът, заседаващ в голям състав, уважава жалбите, подадени от жалбоподателите срещу това решение. Той приема, че страните, чието дело е спряно от Общия съд до окончателното произнасяне по пилотно дело и които са били допуснати да встъпят по това пилотно дело на етапа на обжалването пред Съда, запазват това качество на встъпили страни в случай на отмяна от Съда на решението на Общия съд по пилотното дело и връщане на делото на последния за ново разглеждане.
Съображения на Съда
Най-напред, Съдът отхвърля възражението за недопустимост, изведено от естеството на обжалваното решение, с което Комисията твърди, че отказът на Общия съд да приложи писмените становища на жалбоподателите към преписката по дело T‑263/16 RENV, не може да бъде предмет на обжалване.
В това отношение Съдът отбелязва, че въпреки краткостта си писмата на секретаря на Общия съд от 6 декември 2021 г. трябва да се разбират в смисъл, че изразяват решението на Общия съд за отказ да признае на жалбоподателите качеството на встъпила страна по дело T‑263/16 RENV.
Що се отнася до правото на жалбоподателите да подадат жалба срещу такова решение на основание член 57, първа алинея от Статута на Съда, който оправомощава лицата, чиято молба за встъпване е отхвърлена от Общия съд, да подадат жалба, Съдът отбелязва, че в случая Общият съд наистина не е отхвърлил молби за встъпване, тъй като жалбоподателите не са подали такива пред него. При все това съдържанието на решенията, съобщени на жалбоподателите от секретаря на Общия съд, е сходно с това, което би имало решение на Общия съд да отхвърли молба за встъпване, подадена от всеки от тези жалбоподатели.
Освен това, когато Съдът отмени решение на Общия съд в производството по обжалване и върне делото на последния с мотива, че фазата на производството не позволява да се постанови окончателно решение по делото, не може разумно да се очаква от встъпила в производството по обжалване страна формално да подаде молба за встъпване пред Общия съд само за да може да подаде жалба срещу решението за отхвърляне на тази молба. Всъщност такава молба при всички случаи би била отхвърлена от Общия съд като просрочена в приложение на разпоредбите на неговия Процедурен правилник.
В този контекст, ако встъпила в производството по обжалване страна няма право въз основа на член 57, първа алинея от Статута на Съда да подаде жалба срещу решение на Общия съд, с което ѝ се отказва качеството на встъпила страна след връщането на делото на тази юрисдикция, тази страна би била лишена от всякаква съдебна защита, която да ѝ позволи евентуално да защити правото си на встъпване пред Общия съд, въпреки че член 57, първа алинея от посочения статут цели да гарантира именно такава защита. Всъщност в хипотезата, при която встъпилата страна основателно се позовава на качеството си на встъпила страна пред Общия съд, тя не би могла да разполага с никакво друго средство за правна защита, за да изтъкне процесуалните си права.
По-нататък, Съдът отхвърля възражението за недопустимост, изведено от Комисията от просрочването на жалбата, подадена от Soudal NV и Esko-Graphics BVBA.
За тази цел Съдът отбелязва, че макар жалбата да е била подадена извън предвидения в член 57, първа алинея от Статута на Съда двуседмичен срок от съобщаването на обжалваното решение, удължен еднократно със срок от десет дни поради отдалеченост, този срок все пак може да се дерогира в случай на извинима грешка на засегнатата страна. Съгласно постоянната съдебна практика този извиним характер може да се признае по-специално в изключителна ситуация, в която поради поведението на дадена институция, включително на юрисдикция на Съюза, съответната страна е изпитала действителна несигурност относно сроковете, в които трябва да бъде подадена жалба.
В случая отказът на Общия съд да признае на Soudal NV и Esko-Graphics BVBA, встъпили страни в производството по въззивно обжалване, качеството на встъпила страна в производството след връщането на делото, е в разрез с отдавна следвания от тази юрисдикция подход, официално утвърден в нейната съдебна практика. Освен това писмото на секретаря на Общия съд е твърде кратко, доколкото в него не се уточнява изрично, че Общият съд отрича качеството на встъпила страна на жалбоподателите, и не съдържа никакво конкретно позоваване на основанието за приетото решение. Накрая, към датата на подаване на жалбата от Soudal NV и Esko-Graphics BVBA основанието, на което е трябвало да се подаде тази жалба — член 56 или член 57 от Статута на Съда — не следвало ясно нито от практиката на Съда, нито от посочения статут, при все че срокът за подаване на жалбата е различен в двата случая: жалба на основание член 56 от Статута на Съда трябва да бъде подадена в срок от два месеца, считано от съобщаването на решението на Общия съд, докато тя трябва да бъде подадена в двуседмичен срок съгласно член 57 от посочения статут.
С оглед на тези обстоятелства Съдът приема за извинима грешката, допусната от Soudal NV и Esko-Graphics BVBA относно срока за подаване на жалбата им.
След като отхвърля различните повдигнати от Комисията възражения за недопустимост, Съдът разглежда основателността на подадените от жалбоподателите жалби.
В това отношение Съдът най-напред отбелязва, че Процедурният правилник на Общия съд не уточнява качеството, което трябва да се признае, в рамките на производство след връщането на делото за ново разглеждане, на встъпилите страни в производството по обжалване. При това положение е ясно, че разглеждането от Общия съд на дело след връщането му от Съда е част от приемствеността на производството по обжалване пред Съда, което е изрично отразено в Процедурния правилник на Общия съд.
Така член 217 от последния позволява на страните в производството след връщането на делото да представят писмените си становища относно изводите, които следва да се направят въз основа на решението на Съда с оглед на решаването на спора, когато отмененото решение е прието след приключване на писмената фаза на производството по същество от Общия съд, за да се гарантира приемствеността на разглеждането на спора пред юрисдикциите на Съюза. Отказът да се признае на встъпила страна в производството по обжалване, която е могла да обоснове интерес от изхода на делото пред Съда, качеството на встъпила страна в производството след връщането на делото за ново разглеждане, обаче би довел до лишаване на тази страна от всякаква възможност да представи становище пред Общия съд относно последиците, които следва да се изведат от решение на Съда, което впрочем е засегнало нейните интереси.
Нещо повече, разрешението, възприето от Общия съд в обжалваното решение, поставя приемствеността на разглеждането на спора по дадено дело в зависимост от решението на Съда сам да постанови окончателно решение по спора или, напротив, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане. Всъщност, когато Съдът постановява окончателно решение по делото, встъпилата страна по въззивната жалба може да изложи доводите си пред юрисдикцията на Съюза, призована да се произнесе по първоинстанционната жалба, докато, ако се следва възприетото от Общия съд разрешение, тя ще бъде лишена от такава възможност в случай на връщане на делото на Общия съд за ново разглеждане.
Впрочем изключването на встъпилата във въззивното производство страна от производството след връщането на делото за ново разглеждане явно може да засегне приемствеността на разглеждането на спора пред юрисдикциите на Съюза, още повече че тази встъпила страна би трябвало да може отново да участва, при спазване на приложимите процесуални изисквания, в производството пред Съда в случай на обжалване на решението на Общия съд, постановено след връщането на делото за ново разглеждане.
Подобно изключване също така поставя проблем, що се отнася до възлагането на съдебните разноски, доколкото Съдът се произнася по съдебните разноски само когато жалбата е неоснователна или когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора. Обратно, когато Съдът върне делото на Общия съд, последният следва да се произнесе по разпределянето на съдебните разноски, свързани с производството по обжалване, включително разноските, които са направени, или тези, които следва да бъдат възстановени от встъпилите в производството по обжалване страни. При това положение да се отрече на последните качеството на страна в производството пред Общия съд, би означавало съдебните разноски да не бъдат заплатени или Общият съд да се произнесе по искания за възлагане на съдебни разноски на лице, което не е страна в производството пред него.
Съдът приема, че Статутът на Съда, спазването на процесуалните права, гарантирани на встъпилите страни с Процедурния правилник на Общия съд, и принципът на добро правораздаване налагат, при последователно провеждане на производствата пред Съда и пред Общия съд, встъпилите страни по дело на стадия на въззивното производство по обжалване да се ползват автоматично от качеството на встъпила страна в производство пред Общия съд, когато делото е върнато на тази юрисдикция след отмяната на обжалваното решение.
Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, която е накарала Съда да отмени решението му, с което е отказал да приложи към преписката по дело T‑263/16 RENV представените от жалбоподателите писмени становища, като по този начин е отказал да признае на тези жалбоподатели качеството на встъпила страна по това дело.
(
1
)	Решение (ЕС) 2016/1699 от 11 януари 2016 година относно схемата за държавна помощ във връзка с освобождаването от данък на свръхпечалбата SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), прилагана от Белгия (нотифицирано под номер C(2015) 9837) (ОВ L 260, 2016 г., стр. 61).
(
2
)	Регистрирана под номер T‑278/16.
(
3
)	Регистрирана под номер T‑370/16.
(
4
)	Регистрирана под номер T‑201/16.
(
5
)	Регистрирана под номер T‑335/16.
(
6
)	Решение от 14 февруари 2019 г., Белгия и Magnetrol International/Комисия (T‑131/16 и T‑263/16, EU:T:2019:91).
(
7
)	Решение от 16 септември 2021 г., Комисия/Белгия и Magnetrol International (C‑337/19 P, EU:C:2021:741).