62022CC0661
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 5 octombrie 2023 (
1
)
Cauza C‑661/22
ABC Projektai UAB, fosta Bruc Bond UAB,
împotriva
Lietuvos bankas
[cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei)]
„Trimitere preliminară – Operațiune efectuată de o instituție de plată constând în păstrarea fondurilor clienților fără un ordin de plată specific dincolo de termenul legal de executare a operațiunii de plată – Calificarea operațiunii – Directiva (UE) 2015/2366 – Servicii de plată în cadrul pieței interne – Directiva 2009/110/CE – Emiterea de monedă electronică”
1.
Jurisprudența Curții cu privire la directivele privind serviciile de plată (
2
) se dezvoltă progresiv (
3
), însă, dacă nu ne înșelăm, până în prezent a fost pronunțată o singură hotărâre (
4
) care interpretează Directiva 2009/110/CE (
5
) privind moneda electronică.
2.
Această cerere de decizie preliminară va permite Curții să clarifice noțiunea de „monedă electronică”. În special, ea va trebui să stabilească dacă există o emisiune de monedă electronică (o activitate care face, prin urmare, obiectul Directivei 2009/110) atunci când un prestator de servicii de plată (denumit în continuare „PSP”) primește fonduri fără un ordin de plată specific și le păstrează pentru un termen mai lung decât cel prevăzut de lege.
I. Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii
1. Directiva 2015/2366
3.
Articolul 4 („Definiții”) prevede:
„În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
[…]
3.
«serviciu de plată» înseamnă oricare dintre activitățile comerciale enumerate în anexa I;
4.
«instituție de plată» înseamnă persoana juridică autorizată, în conformitate cu articolul 11, să furnizeze și să presteze servicii de plată în întreaga Uniune;
5.
«operațiune de plată» înseamnă acțiunea, inițiată de plătitor sau în numele acestuia ori de beneficiarul plății, de a plasa, transfera sau retrage fonduri, indiferent de eventualele obligații subiacente existente între plătitor și beneficiarul plății;
[…]
13.
«ordin de plată» înseamnă o dispoziție a unui plătitor sau a unui beneficiar al plății către prestatorul său de servicii de plată prin care se solicită executarea unei operațiuni de plată;
[…]”
4.
Articolul 18 („Activități”) prevede:
„(1)   Pe lângă prestarea de servicii de plată, instituțiile de plată au dreptul să desfășoare următoarele activități:
(a)
prestarea de servicii auxiliare operaționale și conexe în sensul strict al cuvântului, cum ar fi asigurarea executării operațiunilor de plată, a serviciilor de schimb valutar, a activităților de păstrare în custodie, precum și a stocării și procesării datelor;
(b)
operarea sistemelor de plată, fără a aduce atingere articolului 35;
(c)
activități comerciale altele decât prestarea de servicii de plată, având în vedere dreptul Uniunii și dreptul intern aplicabil.
(2)   Atunci când instituțiile de plată prestează unul sau mai multe servicii de plată, acestea pot deține doar conturi de plăți care sunt folosite exclusiv pentru operațiunile de plată.
(3)   Orice fonduri primite de instituțiile de plată de la utilizatorii serviciilor de plată în vederea prestării de servicii de plată nu reprezintă un depozit sau alte fonduri rambursabile în înțelesul articolului 9 din Directiva 2013/36/UE și nici monedă electronică, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (2) din Directiva 2009/110/CE.
[…]
(5)   Instituțiile de plată nu exercită activitatea de primire de depozite sau de alte fonduri rambursabile în înțelesul articolului 9 din Directiva 2013/36/UE.
[…]”
5.
Alineatul (1) al articolului 78 („Primirea ordinelor de plată”) prevede:
„Statele membre se asigură că momentul primirii este cel în care prestatorul de servicii de plată al plătitorului intră în posesia ordinului de plată.
Contul plătitorului nu se debitează înainte de primirea ordinului de plată. […]”
6.
Alineatul (1) al articolului 83 („Operațiunile de plată într‑un cont de plăți”) prevede:
„Statele membre solicită prestatorului de servicii de plată al plătitorului să garanteze că, după momentul primirii astfel cum se menționează la articolul 78, valoarea operațiunii de plată este creditată în contul prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății cel târziu până la sfârșitul următoarei zile lucrătoare. Termenul respectiv poate fi prelungit cu o zi lucrătoare pentru operațiunile de plată inițiate pe suport de hârtie.”
2. Directiva 2009/110
7.
În conformitate cu articolul 2 („Definiții”):
„În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
1.
«instituție emitentă de monedă electronică» înseamnă o persoană juridică care a fost autorizată în temeiul titlului II din prezenta directivă să emită monedă electronică;
2.
«monedă electronică» înseamnă orice valoare monetară stocată electronic, inclusiv magnetic, reprezentând o creanță asupra emitentului, care este emisă la primirea fondurilor, în scopul efectuării unor tranzacții de plată, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctul 5 din Directiva 2007/64/CE, și care este acceptată de o persoană fizică sau juridică, alta decât emitentul de monedă electronică;
[…]”
8.
Articolul 10 („Interzicerea emiterii de monedă electronică”) prevede:
„Fără a aduce atingere articolului 18, statele membre interzic emiterea de monedă electronică de către persoanele fizice sau juridice care nu sunt emitenți de monedă electronică.”
9.
În conformitate cu articolul 11 („Emiterea și răscumpărarea”):
„(1)   Statele membre asigură că emitenții de monedă electronică emit monedă electronică la valoarea nominală, la primirea fondurilor.
(2)   Statele membre asigură că, la cererea deținătorului de monedă electronică, emitenții de monedă electronică răscumpără, în orice moment și la valoarea nominală, valoarea monetară a monedei electronice pe care o dețin.
(3)   Contractul dintre emitentul de monedă electronică și deținătorul de monedă electronică prevede în mod clar și detaliat condițiile de răscumpărare, inclusiv orice taxă aferentă, iar deținătorul de monedă electronică este informat în legătură cu aceste condiții înainte ca acesta să încheie contractul sau să accepte oferta.
[…]”
B.
Dreptul național
1. Legea privind plățile (
6
)
10.
În conformitate cu articolul 2 alineatele 11 și, respectiv, 40, „beneficiar al plății” înseamnă orice persoană fizică sau juridică, altă entitate sau o subdiviziune a unei entități care figurează într‑un ordin de plată ca destinatar al fondurilor care au făcut obiectul unei operațiuni de plată și „plătitor” înseamnă o persoană fizică sau juridică, o altă entitate sau subdiviziune a unei entități, care este titularul unui cont de plăți și care autorizează un ordin de plată din acel cont de plăți sau, în cazul în care nu există un cont de plăți, care emite un ordin de plată.
11.
În conformitate cu articolul 5, serviciile de plată sunt operațiunile de plată, inclusiv transferurile de fonduri într‑un cont de plăți deschis la prestatorul de servicii de plată al utilizatorului sau la un alt prestator de servicii de plată; debitările directe, inclusiv debitările directe singulare; operațiunile de plată printr‑un card de plată sau un dispozitiv asemănător sau transferurile‑credit, inclusiv ordinele de plată programată (punctul 3), precum și transferurile de fonduri (punctul 6).
12.
În conformitate cu articolul 6 alineatul 3, instituțiile de plată fac parte dintre prestatorii de servicii de plată.
13.
Articolul 38 alineatul 1 prevede că prestatorul de servicii de plată al plătitorului rambursează plătitorului valoarea operațiunii de plată neautorizate imediat după ce a aflat despre operațiune sau a fost informat cu privire la ea, cel târziu la sfârșitul următoarei zile lucrătoare, și readuce contul de plăți debitat la starea în care s‑ar fi aflat dacă operațiunea de plată neautorizată nu ar fi avut loc, cu excepția cazului în care prestatorul de servicii de plată al plătitorului are motive întemeiate să suspecteze că a fost comisă o fraudă și comunică aceste motive în scris autorității de supraveghere. Prestatorul de servicii de plată al plătitorului trebuie să se asigure de asemenea că plătitorul nu suferă pierderi ca urmare a dobânzilor datorate prestatorului de servicii de plată sau de către prestatorul de servicii de plată.
14.
Articolul 42 alineatul 2 prevede că utilizatorul serviciilor de plată care inițiază ordinul de plată și prestatorul său de servicii de plată pot conveni ca executarea ordinului de plată să înceapă într‑o anumită zi, la sfârșitul unei anumite perioade sau în ziua în care plătitorul a pus fondurile la dispoziția prestatorului de servicii de plată. În acest caz, ziua astfel convenită se consideră a fi ziua primirii ordinului de plată. În cazul în care ziua convenită nu este o zi lucrătoare pentru prestatorul de servicii de plată, ordinul de plată se consideră primit în următoarea zi lucrătoare.
15.
Articolul 46 alineatul 1 prevede că prestatorul de servicii de plată al plătitorului se asigură că, la primirea unui ordin de plată, suma aferentă unei operațiuni de plată în euro efectuate în Lituania și destinate unui alt stat membru este creditată în contul prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății cel târziu până la sfârșitul primei zile lucrătoare următoare, cu excepția cazului prevăzut la alineatul 3 al articolului menționat. Acest termen poate fi prelungit cu încă o zi lucrătoare în cazul în care operațiunea de plată este inițiată pe suport de hârtie.
16.
Articolul 46 alineatul 3 precizează că, în cazul în care transferurile‑credit sunt efectuate în Lituania în euro, prestatorul de servicii de plată al plătitorului trebuie să se asigure că, la primirea ordinului de plată, valoarea operațiunii de plată este creditată în contul prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății în aceeași zi, atunci când ordinul de plată este primit într‑o zi lucrătoare înainte de ora 12. În cazul în care ordinul de plată a fost primit după ora 12, prestatorul de servicii de plată al plătitorului trebuie să se asigure că valoarea operațiunii de plată este creditată în contul prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății cel târziu în prima zi lucrătoare următoare. În situația prevăzută la articolul 42 alineatul 2 din legea respectivă, prestatorul de servicii de plată al plătitorului se asigură că valoarea operațiunii de plată este creditată în contul prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății în ziua executării ordinului de plată și, în cazul în care ziua respectivă nu este o zi lucrătoare pentru prestatorul de servicii de plată, în următoarea zi lucrătoare.
2. Legea privind instituțiile de plată (
7
)
17.
Articolul 4 alineatul 3 prevede că o instituție de plată care prestează unul sau mai multe servicii de plată poate deține conturi de plăți destinate exclusiv prestării de servicii de plată. Fondurile primite de instituția de plată de la utilizatorii serviciilor de plată pentru prestarea de servicii de plată nu constituie depozite sau alte fonduri rambursabile sau monedă electronică.
18.
Articolul 4 alineatul 5 prevede că instituția de plată nu poate primi depozite sau alte fonduri rambursabile de la participanți neprofesioniști de pe piață și nu poate emite monedă electronică.
3. Legea privind moneda electronică (
8
)
19.
În conformitate cu articolul 2 alineatul 1, „monedă electronică” înseamnă o valoare monetară, reprezentând o creanță asupra emitentului, care este pusă în circulație la momentul la care persoanele fizice sau juridice transferă fonduri emitentului și care are următoarele caracteristici: este stocată în formă electronică, inclusiv magnetică, cu scopul de a efectua plăți și este acceptată de alte persoane decât emitentul de monedă electronică.
20.
Articolul 5 interzice emiterea de monedă electronică de către orice persoană fizică sau juridică care nu este un emitent de monedă electronică.
21.
Articolul 6 alineatul 1 prevede că emitenții de monedă electronică emit monedă electronică la valoarea nominală la primirea fondurilor de la persoane fizice sau juridice.
II. Situația de fapt, litigiul și întrebarea preliminară
22.
Bruc Bond UAB (care a devenit ulterior ABC Projektai UAB) (
9
) era o entitate autorizată de Lietuvos bankas (Banca Lituaniei) să furnizeze servicii de plată (
10
).
23.
La 16 aprilie 2020, Banca Lituaniei a retras autorizația ABC Projektai invocând zece motive, dintre care numai unul este relevant pentru prezenta trimitere preliminară, și anume faptul că aceasta a emis monedă electronică fără a avea statutul de instituție emitentă de monedă electronică (denumită în continuare „IEME”).
24.
Potrivit Băncii Lituaniei, ABC Projektai a păstrat fondurile clienților mai mult timp decât era necesar pentru executarea operațiunilor de plată sau din motive tehnice (
11
). Începând cu 20 februarie 2017, conturile a șase dintre clienții ABC Projektai au fost creditate cu fonduri primite de clienți (plăți primite) fără un obiect specific al plății, iar transferurile de fonduri (plăți efectuate) nu au avut loc timp de mai multe zile (sau, în unele cazuri, luni) (
12
), cu excepția debitării comisioanelor ABC Projektai.
25.
În opinia Băncii Lituaniei, un astfel de comportament a implicat emitere de monedă electronică, deși ABC Projektai susține că a avertizat clienții cu privire la necesitatea de a trimite ordine de plată și cu privire la faptul că, în cazul neprimirii lor, urma să returneze fondurile, după cum afirmă că a procedat.
26.
ABC Projektai a introdus o acțiune împotriva deciziei Băncii Lituaniei la Vilniaus apygardos administracinis teismas (Tribunalul Administrativ Regional din Vilnius, Lituania), care a respins‑o la 8 iunie 2021.
27.
ABC Projektai a declarat recurs împotriva hotărârii primei instanțe la Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei). Aceasta consideră în esență că, în cazul în care serviciul de plată nu este furnizat de o IEME și nu vizează emiterea sau răscumpărarea valorii nominale a serviciilor electronice, acesta nu constituie o activitate legată de emiterea de monedă electronică.
28.
Banca Lituaniei se opune recursului, insistând asupra faptului că ABC Projektai a emis monedă electronică fără să fie autorizată în acest sens. Ea susține că acest lucru reiese din poziția adoptată de Consiliul de supraveghere al Băncii Lituaniei în ceea ce privește fondurile deținute în conturile de plăți (
13
). În plus, poziția respectivă ar fi fost adoptată în concertare cu Comisia Europeană.
29.
În acest context, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei) a adresat Curții următoarea întrebare preliminară:
„În împrejurări precum cele din cauza principală, atunci când o instituție de plată acceptă fonduri fără un ordin de plată specific de a le transfera în aceeași zi lucrătoare sau în următoarea zi lucrătoare, iar fondurile rămân, peste termenul stabilit de reglementare pentru executarea serviciului de plată, în contul instituției de plată destinat efectuării operațiunii de plată, actele instituției de plată trebuie considerate:
a)
o parte a unui serviciu de plată sau a unei operațiuni de plată, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctele 3 și 5 din Directiva 2015/2366, efectuată de instituția de plată sau
b)
emitere de monedă electronică în sensul articolului 2 punctul 2 din Directiva 2009/110?”
III. Procedura în fața Curții
30.
Cererea de decizie preliminară a fost înregistrată la Curte la 20 octombrie 2022.
31.
Au formulat observații scrise ABC Projektai, guvernele german, ceh, polonez și lituanian, precum și Comisia Europeană.
32.
S‑a considerat că nu este necesar să se organizeze o ședință.
IV. Apreciere
A.
Considerații introductive: noțiuni aplicabile
1. Moneda electronică
33.
Evoluția digitală determină o remodelare profundă a furnizării de servicii financiare, iar sectorul plăților de retail este vizat în principal de această tendință (
14
). Reglementarea Uniunii, în special Directiva 2015/2366, abia reușește să facă față acestei schimbări tehnologice rapide (
15
), astfel încât Comisia a propus abrogarea și înlocuirea sa cu o alta (
16
).
34.
Una dintre noutățile privind furnizarea de servicii de plată a fost apariția monedei electronice, emisă de IEME și utilizată pe scară largă în prezent (
17
). Regimul său a fost reglementat de Directiva 2000/46/CE (
18
), până la momentul abrogării acesteia prin Directiva 2009/110, care este în vigoare.
35.
Directiva 2009/110 a actualizat noțiunea de monedă electronică pentru a o face mai clară și mai neutră din punct de vedere tehnologic (
19
). În conformitate cu definiția stabilită la articolul 2 alineatul (2) din directivă, această noțiune implică o valoare monetară stocată electronic, inclusiv magnetic (
20
), care:
–
reprezintă o creanță asupra emitentului;
–
este emisă la primirea fondurilor, în scopul efectuării unor tranzacții de plată, și
–
este acceptată de o persoană fizică sau juridică, alta decât emitentul de monedă electronică (
21
).
36.
Produsele de monedă electronică pot fi bazate pe hardware sau software, în funcție de tehnologia utilizată pentru stocarea valorii monetare. Există de asemenea sisteme care combină caracteristicile bazate pe hardware și software.
37.
În ceea ce privește produsele bazate pe hardware, puterea de cumpărare rezidă într‑un dispozitiv fizic personal, precum un card cu cip, cu funcții de securitate bazate tot pe hardware. Valoarea monetară este transferată de obicei prin intermediul cititoarelor de dispozitive care nu necesită conectivitate de rețea în timp real la un server la distanță.
38.
Produsele bazate pe software utilizează software specializat care funcționează pe dispozitive personale obișnuite, ca de exemplu calculatoare sau tablete. Pentru a permite transferul de valoare monetară, dispozitivul personal trebuie în general să stabilească o conexiune online cu un server la distanță care controlează utilizarea puterii de cumpărare.
39.
Reglementarea juridică a monedei electronice, pe de o parte, și a serviciilor de plată, pe de altă parte, este cuprinsă în două directive diferite, dar interdependente (
22
), a căror existență separată este regândită (
23
).
2. Servicii de plată, operațiuni de plată și conturi de plăți
40.
Articolul 4 din Directiva 2015/2366 conține definițiile noțiunilor utilizate în partea sa dispozitivă. În contextul prezentului litigiu sunt relevante următoarele:
–
La punctul 3, prin „servicii de plată” se înțelege oricare dintre activitățile comerciale enumerate în anexa I. Dintre acestea, cel puțin trei implică operațiuni asupra unui cont de plăți (
24
).
–
La punctul 5, aceasta definește „operațiunea de plată” ca fiind o acțiune, inițiată de plătitor sau în numele acestuia ori de beneficiarul plății, de a plasa, transfera sau retrage fonduri, indiferent de eventualele obligații subiacente existente între plătitor și beneficiarul plății.
–
La punctul 12, se prevede că prin „cont de plăți” se înțelege un cont deținut în numele unuia sau mai multor utilizatori de servicii de plată și utilizat pentru executarea operațiunilor de plată (
25
).
B.
Analiza întrebării preliminare
41.
Instanța de trimitere prezintă în mod clar situația de fapt cu care a fost sesizată. Aceasta descrie acțiunile unei instituții de plată care:
–
acceptă fonduri fără să fi primit un ordin de plată specific de a le transfera în aceeași zi lucrătoare sau în ziua lucrătoare următoare și
–
păstrează aceste fonduri în contul instituției depășind termenul de prestare a serviciilor de plată stabilit de legislația lituaniană.
42.
Pornind de la această situație de fapt, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă acțiunile astfel descrise ar trebui să intre sub incidența Directivei 2015/2366 sau, mai degrabă, să fie calificate drept emitere de monedă electronică (
26
), în sensul Directivei 2009/110 (
27
).
43.
Directiva 2015/2366 stabilește normele de executare a operațiunilor de plată în cazul în care fondurile sunt constituite din monedă electronică. Totuși, directiva menționată nu reglementează emiterea de monedă electronică care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2009/110. PSP, ca atare, nu au posibilitatea să emită monedă electronică, această activitate necesitând o autorizație specifică.
44.
Articolul 18 din Directiva 2015/2366 prevede:
–
Atunci când instituțiile de plată prestează unul sau mai multe servicii de plată (
28
), acestea pot deține numai conturi de plăți (
29
), care sunt folosite exclusiv pentru operațiunile de plată [alineatul (2)].
–
„Orice fonduri primite de instituțiile de plată de la utilizatorii serviciilor de plată în vederea prestării de servicii de plată nu reprezintă un depozit sau alte fonduri rambursabile […] și nici monedă electronică […]” [alineatul (3)].
45.
În următoarele considerații vom argumenta că păstrarea, de către o instituție de plată, a fondurilor primite de la un utilizator este, în principiu, o operațiune care implică gestionarea unui cont de plăți. În opinia noastră, nu își pierde acest caracter atunci când fondurile respective sunt deținute peste perioada prevăzută de lege pentru executarea ordinelor de plată asupra lor (
30
).
46.
Prin urmare, activitatea descrisă de instanța de trimitere constituie, prima facie, un serviciu de plată în sensul articolului 4 alineatul (3) și al anexei I la Directiva 2015/2366.
47.
Totuși, există posibilitatea (teoretică) ca această activitate să implice emiterea de monedă electronică, care este supusă dispozițiilor Directivei 2009/110?
48.
Pentru a răspunde la această întrebare, este necesar să se evalueze, în primul rând, efectele existenței unui termen‑limită specific pentru ca un PSP să execute ordinele de plată primite de la utilizator și, în al doilea rând, dacă activitatea descrisă în decizia de trimitere poate fi inclusă printre cele care fac obiectul Directivei 2009/110.
1. Termenul de executare a ordinelor de plată
49.
Articolul 83 alineatul (1) din Directiva 2015/2366 stabilește un termen scurt pentru ca PSP‑ul plătitorului să crediteze valoarea operațiunii de plată în contul beneficiarului plății (mai exact, în contul PSP al beneficiarului plății) (
31
).
50.
Acest termen începe să curgă din momentul primirii ordinului de plată. Or, în temeiul articolului 78 alineatul (2), PSP și plătitorul pot conveni asupra unei alte date care să reprezinte „momentul primirii în sensul articolului 83” din Directiva 2015/2366 (
32
).
51.
Astfel cum subliniază guvernul ceh (
33
), dispozițiile articolului 78 alineatul (2) din Directiva 2015/2366 ar fi golite de sens dacă PSP ar fi obligat să respecte termenul prevăzut la articolul 83 alineatul (1) de la momentul primirii fondurilor, iar nu de la cel al primirii ordinului de plată al plătitorului.
52.
Termenul de executare prevăzut la articolul 83 din Directiva 2015/2366 începe să curgă de la primirea ordinului de plată, iar nu atunci când titularul contului de plăți transferă fonduri în contul respectiv. Cu alte cuvinte, termenul nu începe să curgă de la primirea fondurilor dacă plătitorul nu a dat un ordin de plată în legătură cu fondurile respective.
53.
Legătura dintre termenul de executare a operațiunii de plată și primirea ordinului de plată asigură faptul că PSP acționează în conformitate cu o acțiune inițiată de plătitor (articolul 4 punctul 5 din Directiva 2015/2366) sau cu o dispoziție a unui plătitor (articolul 4 punctul 13 din Directiva 2015/2366).
54.
Această legătură justifică faptul că titularul de cont poate (așa cum se întâmplă adesea) să transfere fonduri în contul său de plăți, fără ca acest transfer să fie deja însoțit de un ordin de plată. Titularul de cont are dreptul de a păstra fonduri în cont pentru executarea unor ordine de plată viitoare. În mod logic, PSP nu va putea executa un ordin de plată primit dacă nu există fonduri în contul de plăți al plătitorului.
55.
În același sens, Directiva 2015/2366 menționează anumite servicii de plată care necesită, pentru buna lor executare, o disponibilitate „continuă” a fondurilor în contul de plăți. De exemplu, executarea de debitări directe (
34
) presupune, într‑o anumită măsură, o disponibilitate continuă a fondurilor în contul de plăți: nu ar fi deloc practic pentru utilizator să efectueze cu puțin timp înainte transferul de fonduri pentru fiecare debitare, cu riscul suplimentar ca valoarea debitării să se modifice.
56.
Disponibilitatea continuă a fondurilor în contul de plăți rezultă de asemenea din situații precum cea prevăzută la articolul 78 alineatul (2) din Directiva 2015/2366, care reglementează executarea ordinelor de plată a posteriori și într‑un termen convenit.
57.
Guvernul lituanian și instanța de trimitere par să sugereze, dimpotrivă, că va exista o emisiune de monedă electronică dacă PSP primește fonduri într‑un cont de plăți fără ca titularul să transmită ordinele de plată pentru executare, caz în care PSP ar trebui să procedeze la restituirea acelor fonduri, iar nu să le mențină (în așteptare) în contul de plăți. Aceasta a fost critica pe care Banca Lituaniei a adresat‑o ABC Projektai.
58.
Apreciem că acest argument, în ceea ce privește conversia fondurilor în monedă electronică, nu își găsește susținere în Directiva 2015/2263.
59.
În opinia noastră, un PSP încalcă directiva respectivă (
35
), dar rămâne în domeniul de aplicare al acesteia dacă primește ordine de plată și nu le execută în conformitate cu articolele 78 și 83. Prin încălcarea dispozițiilor contractuale aplicabile gestiunii contului de plăți, s‑ar putea de asemenea angaja răspunderea PSP‑ului în temeiul articolului 89 din Directiva 2015/2366, însă acesta nu este un motiv pentru conversia fondurilor în monedă electronică. O astfel de conversie nu are loc doar pentru că fondurile sunt transferate într‑un cont de plăți și sunt păstrate în acesta pentru executarea unor ordine de plată viitoare.
60.
Directiva 2015/2366, cu excepția unor cazuri determinate în mod expres, realizează o armonizare deplină [articolul 107 alineatul (1)]. În consecință, normele naționale care îi contravin trebuie lăsate neaplicate, astfel cum s‑ar întâmpla dacă un stat membru ar stabili în sarcina PSP un termen obligatoriu de executare a ordinelor de plată calculat din momentul primirii fondurilor în contul plătitorului.
61.
Articolul 10 din Directiva 2015/2366 impune protejarea fondurilor utilizatorilor de servicii de plată deținute de PSP, garantându‑le acestora (a) fie că fondurile nu vor fi amestecate cu cele ale unei persoane fizice sau juridice, alta decât utilizatorul serviciilor de plată în numele căruia sunt deținute, (b) fie că fondurile sunt acoperite de o poliță de asigurare sau de o altă garanție comparabilă din partea unei societăți de asigurări sau a unei instituții de credit, care nu aparține aceluiași grup cu cel din care face parte însuși PSP.
62.
Prin urmare, nu există niciun risc pentru utilizator în cazul în care transferă sau păstrează fonduri într‑un cont de plăți pentru o perioadă și emite ulterior ordine de plată care vizează fondurile respective. De la momentul primirii acelui ordin de plată, PSP va trebui să îl execute cu celeritatea prevăzută la articolul 83 din Directiva 2015/2366.
63.
Fondurile primite de PSP de la utilizatorii care dețin un cont de plăți pot fi utilizate numai pentru operațiuni de plată [articolul 18 alineatul (2) din Directiva 2015/2366]. Prin urmare, acestea trebuie să fie întotdeauna disponibile și să se afle sub controlul titularului de cont, care nu va primi dobânzi dacă le păstrează în cont pentru operațiuni de plată viitoare. Fondurile respective, astfel cum am subliniat deja atunci când am reprodus articolul 18 alineatul (3) din Directiva 2015/2366, nu reprezintă depozite sau alte fonduri rambursabile în sensul articolului 9 din Directiva 2013/36 și nici monedă electronică.
2. Elemente determinante pentru emiterea de monedă electronică
64.
Din definiția cuprinsă în Directiva 2009/110 și din alte dispoziții ale acesteia se poate deduce că emiterea de monedă electronică implică următoarele elemente (
36
):
–
Utilizatorul pune la dispoziția IEME fonduri, iar IEME creează un activ suplimentar pentru o sumă care nu este mai mică decât valoarea monetară respectivă. Plata anticipată este punctul de plecare pentru emiterea de monedă electronică.
–
Utilizatorul și IEME încheie un contract în temeiul căruia aceasta din urmă emite monedă electronică în scopul efectuării operațiunilor de plată. Scopul monedei electronice este tocmai acela de a servi drept instrument de plată pe care utilizatorul o va efectua către o persoană care acceptă această formă monetară.
–
Moneda electronică este stocată prin mijloace electronice sau magnetice.
–
Valoarea monetară reprezintă un drept (o creanță) a utilizatorului față de emitent. Acesta din urmă este obligat să o ramburseze (
37
) la cererea titularului (
38
).
–
Moneda electronică este acceptată ca mijloc de plată de o persoană fizică sau juridică, alta decât emitentul.
65.
În opinia noastră, care coincide în esență cu cea a ABC Projektai și a guvernelor german, ceh și polonez, precum și cu cea a Comisiei, în împrejurările descrise de instanța de trimitere, nu sunt întrunite mai multe dintre elementele esențiale pentru a considera că activitatea ABC Projektai a constituit emisiune de monedă electronică.
66.
În primul rând, astfel cum tocmai am explicat, emiterea de monedă electronică necesită un acord specific sub forma unui contract. Utilizatorul trebuie să convină cu IEME să îi livreze, în această formulă, fondurile corespunzătoare în scopul efectuării operațiunilor de plată. IEME emite monedă electronică tocmai pentru că utilizatorul își exprimă dorința de a utiliza această metodă de plată și predă fondurile către IEME pentru plăți ulterioare.
67.
Or, sub rezerva aprecierii finale a instanței de trimitere, niciun element din dosar nu conduce la concluzia că a existat un astfel de contract sau că utilizatorul și‑a exprimat dorința ca ABC Projektai să emită monedă electronică pentru valoarea monetară a fondurilor transferate. Transferul de fonduri într‑un cont de plăți și păstrarea lor în contul respectiv fără a ordona imediat operațiuni de plată corespunzătoare valorii acestor fonduri nu implică o manifestare de voință (tacită) a utilizatorului de a emite monedă electronică.
68.
Desigur, componenta subiectivă, și anume scopul (
39
) urmărit de utilizator, nu ar fi determinantă ca atare dacă nu ar fi inclusă într‑un contract încheiat cu IEME, care constituie un element structural (și, în aceeași măsură, obiectiv) al emiterii de monedă electronică.
69.
Contractul respectiv trebuie să exprime voința ambelor părți, astfel încât utilizatorul și IEME să convină în mod explicit că aceasta din urmă va emite monedă electronică pentru valoarea monetară a fondurilor primite de la utilizator. În caz contrar, ar fi vorba despre un transfer de fonduri către un cont de plăți pentru ca PSP sau IEME însăși (
40
) să realizeze în favoarea utilizatorului servicii de plată.
70.
În al doilea rând, în împrejurările descrise de instanța de trimitere, nu este îndeplinită nici cerința plății anticipate, care este o altă caracteristică distinctivă a monedei electronice. În cazul plății anticipate, IEME deține controlul asupra fondurilor transferate de utilizator pentru ca, odată convertite în monedă electronică, să efectueze plăți ulterioare.
71.
În cazul emiterii de monedă electronică, controlul asupra fondurilor revine IEME (
41
), iar nu utilizatorului care utilizează valoarea monetară ca instrument de plată. IEME controlează, până la încetarea contractului, fondurile primite de la utilizator (
42
) sub formă de valoare monetară stocată electronic. Moneda electronică este un activ suplimentar care este creat de IEME pe baza acestor fonduri.
72.
Dimpotrivă, în cazul serviciilor de plată furnizate pe baza unui cont de plăți, utilizatorul, iar nu PSP deține controlul deplin asupra fondurilor transferate în contul respectiv.
73.
În prezenta cauză, sub rezerva aprecierii instanței de trimitere, se pare că fondurile din conturile de plăți nu erau controlate de ABC Projektai, ci de titulari ai conturilor, care puteau în orice moment să transmită ordinele de plată către ABC Projektai în vederea executării.
74.
În al treilea rând, întrucât moneda electronică este un activ suplimentar controlat de IEME, această instituție trebuie să țină o evidență contabilă specială, care să permită aplicarea metodei specifice de calcul al fondurilor proprii prevăzute la articolul 5 alineatul (3) din Directiva 2009/110.
75.
Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă ABC Projecktai dispunea de astfel de conturi speciale pentru moneda electronică și pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii, aspect care nu poate fi dedus din informațiile furnizate Curții.
76.
În al patrulea rând, în cazul conturilor de plăți, titularul deține controlul asupra fondurilor, astfel cum tocmai am arătat, și le poate retrage după cum dorește. În cazul monedei electronice există de asemenea posibilitatea ca plătitorul să ceară IEME să „răscumpere” partea neutilizată pentru a efectua plăți către terți. Totuși, conversia monedei electronice la valoarea nominală și creditarea ulterioară a fondurilor la ordinul deținătorului de monedă electronică vor depinde de condițiile stabilite în contractul încheiat între utilizator și IEME, care poate prevedea, de exemplu, plata unor taxe de către client în cazul unei răscumpărări anticipate (
43
).
77.
Acest lucru este menționat la articolul 11 alineatele (3) și (4) din Directiva 2009/110, care prevede că:
–
contractul dintre emitentul de monedă electronică și deținătorul de monedă electronică prevede în mod clar și detaliat condițiile de răscumpărare, inclusiv orice taxă aferentă, iar deținătorul de monedă electronică este informat în legătură cu aceste condiții înainte ca acesta să încheie contractul sau să accepte oferta și
–
este posibil ca la răscumpărare să se perceapă o taxă numai dacă acest lucru este precizat în contract în conformitate cu alineatul (3) și numai în unul dintre următoarele cazuri: (a) când se solicită răscumpărarea înainte de încetarea contractului; (b) când contractul prevede o dată de încetare și deținătorul de monedă electronică a încetat contractul înaintea acestei date sau (c) când se solicită răscumpărarea la mai mult de un an de la data încetării contractului. Orice astfel de taxă trebuie să fie proporțională și stabilită în raport cu costurile reale suportate de emitentul de monedă electronică.
78.
După cum am arătat, revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă a existat un contract între utilizator și IEME care să stipuleze astfel de condiții de răscumpărare clare și explicite ca o condiție prealabilă pentru emiterea de monedă electronică.
79.
În al cincilea rând, moneda electronică este stocată pe suporturi electronice sau magnetice și poate fi utilizată numai de utilizatorii care o acceptă în mod voluntar (
44
) și care dispun de instrumentele necesare pentru utilizarea sa. În schimb, ordinele de plată executate dintr‑un cont de plăți trebuie să fie acceptate de PSP ai tuturor operatorilor economici.
80.
Din informațiile depuse la dosar nu rezultă că ABC Projektai ar fi deținut monedă stocată prin mijloace electronice sau magnetice care să poată fi utilizată în cadrul unei rețele de clienți care să o accepte în mod voluntar. Dimpotrivă, totul pare să indice că fondurile erau depozitate în conturi de plăți și puteau fi folosite doar pentru a executa ordinele de plată ale utilizatorilor.
81.
În concluzie, sub rezerva verificărilor efectuate de instanța de trimitere, activitatea în cauză este inclusă în domeniul de aplicare al Directivei 2015/2366 și nu poate fi calificată drept emisiune de monedă electronică în sensul Directivei 2009/110.
V. Concluzie
82.
În lumina considerațiilor care precedă, propunem să se răspundă Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă a Lituaniei) după cum urmează:
„Articolul 2 punctul 2 din Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE, și articolul 4 punctele 3 și 5 din Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE,
trebuie interpretate în sensul că
activitatea unei instituții de plată constând în acceptarea fondurilor unui utilizator fără să se fi încheiat un contract de emitere de monedă electronică din aceste fonduri nu este inclusă în domeniul de aplicare al Directivei 2009/110, ci în cel al Directivei 2015/2366.
Aceeași concluzie este valabilă și în cazul în care, în lipsa unui astfel de contract, instituția de plată acceptă fonduri de la utilizator fără să se fi emis un ordin de plată specific de transfer al acestora în aceeași zi lucrătoare sau în următoarea zi lucrătoare, iar fondurile sunt păstrate în contul instituției de plată din care se execută operațiuni de plată în afara termenului legal stabilit pentru prestarea serviciilor de plată.”
(
1
)	Limba originală: spaniola.
(
2
)	Directiva care este în prezent în vigoare este Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (JO 2015, L 337, p. 35).
(
3
)	Printre altele, Hotărârea din 9 aprilie 2014, T‑Mobile Austria (C‑616/11, EU:C:2014:242), Hotărârea din 4 octombrie 2018, ING‑DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809), Hotărârea din 11 aprilie 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320), Hotărârea din 11 noiembrie 2020, DenizBank (C‑287/19, EU:C:2020:897), Hotărârea din 2 septembrie 2021, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671), și Hotărârea din 16 martie 2023, Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215).
(
4
)	Hotărârea din 16 ianuarie 2019, Paysera LT (C‑389/17, EU:C:2019:25, denumită în continuare „Hotărârea Paysera LT”).
(
5
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE (JO 2009, L 267, p. 7).
(
6
)	Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas (Legea Republicii Lituania privind plățile), în versiunea aplicabilă litigiului, în vigoare de la 20 octombrie 2019. Această lege transpune Directiva 2015/2366 în dreptul lituanian.
(
7
)	Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas (Legea Republicii Lituania privind instituțiile de plată), în versiunea aplicabilă litigiului, în vigoare de la 1 august 2018.
(
8
)	Lietuvos Respublikos elektroninių pinigų ir elektroninių pinigų įstaigų įstatymas (Legea Republicii Lituania privind moneda electronică și instituțiile emitente de monedă electronică), în versiunea aplicabilă în litigiu, în vigoare de la 1 august 2018. Această lege transpune Directiva 2009/110 în legislația lituaniană.
(
9
)	În continuare, vom utiliza noua denumire atunci când facem referire la entitate.
(
10
)	Licența din 13 octombrie 2016 îi permitea să ofere următoarele servicii de plată: executarea de operațiuni de plată, inclusiv transferuri de fonduri, într‑un cont de plăți deschis la PSP al utilizatorului sau la un alt PSP, realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare, executarea de operațiuni de plată printr‑un card de plată sau un dispozitiv asemănător și executarea de transferuri‑credit, inclusiv ordinele de plată permanente și transferurile de bani.
(
11
)	În cadrul litigiului, părțile nu contestă faptul că ABC Projektai a păstrat fondurile mai mult timp decât era necesar, deși s‑a dovedit că, în unele cazuri, aceasta nu era în măsură să execute ordine de plată din cauza neprecizării de către clienți a obiectului plății. În plus, s‑a stabilit că aceasta a restituit toate fondurile care i‑au fost transferate fără ordin de plată.
(
12
)	Planul de afaceri al ABC Projektai indică faptul că această instituție nu controlează fondurile mai mult timp decât este necesar pentru efectuarea operațiunilor, că fondurile sunt ținute în cont cel mult 48 de ore și sunt returnate plătitorului dacă nu se emite un ordin de plată în acest termen. Potrivit Băncii Lituaniei, ABC Projektai nu a respectat stipulațiile respective.
(
13
)	Este vorba despre Lietuvos Banko Priežiūros tarnybos pozicija dėl mokėjimo sąskaitose laikomų lėšų (Poziția Consiliului de supraveghere al Băncii Lituaniei cu privire la fondurile deținute în conturile de plăți), adoptat prin Lietuvos banko Priežiūros tarnybos direktoriaus 2016 m. vasario 29 d. sprendimas Nr. 241‑53 (Decizia nr. 241‑53 a directorului Consiliului de supraveghere al Băncii Lituaniei din 29 februarie 2016). Conform deciziei de trimitere, în poziția respectivă se arată că un PSP „poate primi fonduri într‑un cont de plăți deschis la acesta numai dacă sunt însoțite de un ordin de plată care trebuie să fie executat în termenul prevăzut de Legea privind plățile […] și trebuie să ia măsuri suficiente pentru a asigura că fondurile primite de la terți în contul de plăți al clientului nu vor fi deținute mai mult decât este necesar pentru a efectua plata. În cazul neîndeplinirii cerințelor enumerate, fondurile din contul de plăți [al PSP] sunt considerate depozite sau alte fonduri rambursabile sau monedă electronică”.
(
14
)	A se vedea BCE, Study on the payment attitudes of consumers in the euro area (SPACE 2022), Frankfurt am Main, 2023, https://www.ecb.europa.eu/stats/ecb_surveys/space/html/ecb.spacereport202212~783ffdf46e.en.html, precum și Documentul COM(2020) 592 final din 24 septembrie 2020, Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor referitoare la o strategie a UE privind plățile de retail.
(
15
)	Astfel cum sublinia Comisia în A Study on the application and impact of the Directive (EU) 2015/2366 on Payment Services (PSD2), FISMA/2021/OP/0002, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/f6f80336-a3aa-11ed-b508-01aa75ed71a1/language-en
(
16
)	Documentul COM(2023) 366 final din 28 iunie 2023, Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciile de plată și serviciile de monedă electronică în cadrul pieței interne, de modificare a Directivei 98/26/CE și de abrogare a Directivelor (UE) 2015/2366 și 2009/110/CE.
(
17
)	În prezent există numeroase întreprinderi care oferă servicii de monedă electronică. Printre acestea se numără PayPal, Apple Pay, Google Pay și Amazon Pay.
(
18
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind inițierea, exercitarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor de bani electronici (JO 2000, L 275, p. 39, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 15).
(
19
)	Considerentul (7) al Directivei 2009/110: „[e]ste necesară introducerea unei definiții clare a noțiunii de monedă electronică, astfel încât aceasta să fie neutră din punct de vedere tehnic. Respectiva definiție ar trebui să acopere toate situațiile în care furnizorul de servicii de plată emite o valoare monetară stocată preplătită în schimbul primirii de fonduri, care poate fi folosită pentru plăți deoarece este acceptată ca plată de către terți”.
(
20
)	Considerentul (8) al Directivei 2009/110: „[d]efiniția monedei electronice ar trebui să acopere moneda electronică, fie că este stocată pe un dispozitiv de plată aflat în posesia deținătorului de monedă electronică, fie că este stocată la distanță, pe un server și gestionată de deținătorul de monedă electronică printr‑un cont special pentru monedă electronică. Respectiva definiție ar trebui să fie suficient de cuprinzătoare încât să evite împiedicarea inovării tehnologice și să acopere nu numai toate produsele de monedă electronică disponibile în prezent pe piață, ci și produsele care ar putea fi create în viitor”.
(
21
)	Moneda electronică este definită în sens larg ca un depozit electronic de valoare monetară pe un dispozitiv tehnic care poate fi utilizat pentru a efectua plăți către alte entități decât emitentul. Dispozitivul acționează ca un instrument la purtător preplătit, care nu implică neapărat conturi bancare în tranzacții. A se vedea BCE, Electronic money, la adresa: https://www.ecb.europa.eu/stats/money_credit_banking/electronic_money/html/index.es.html
(
22
)	În ceea ce privește aceste interacțiuni, a se vedea Riefa C., „Directive 2009/110 on the taking up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions and Directive 2015/2366/EU on the control of electronic payments in the EU”, în Lodder, R. și Murray, A. (eds.): EU Regulation of E‑Commerce. A Commentary, seria Elgar Commentaries, Edward Elgar, Londra, 2017, p. 157-160.
(
23
)	Comisia alege să fuzioneze cele două directive în propunerea de nouă directivă cuprinsă în documentul COM(2023) 366 final, citată mai sus la nota de subsol 16.
(
24
)	Acestea sunt servicii care permit plasarea de numerar într‑un cont de plăți, precum și toate operațiunile necesare pentru funcționarea unui cont de plăți, servicii care permit retrageri de numerar dintr‑un cont de plăți, precum și toate operațiunile necesare pentru funcționarea unui cont de plăți, executarea de operațiuni de plată, inclusiv transferuri de fonduri într‑un cont de plăți deschis la PSP al utilizatorului sau la un alt PSP: (a) realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare, (b) executarea operațiunilor de plată printr‑un card de plată sau un dispozitiv asemănător, (c) executarea transferurilor‑credit, inclusiv a ordinelor de plată programată.
(
25
)	Directiva 2015/2366 nu definește, în special, ce se înțelege prin „gestionarea unui cont de plăți”.
(
26
)	După cum s‑a amintit în Hotărârea Paysera LT, punctul 24, Directiva 2009/110 nu definește noțiunea de „emitere de monedă electronică”.
(
27
)	Îndoielile instanței de trimitere sunt de înțeles, deoarece diferența dintre serviciile de plată și emiterea de monedă electronică nu este evidentă pentru toți PSP. Acest aspect a fost evidențiat în Opinion of the European Banking Authority on its technical advice on the review of Directive (EU) 2015/2036 on payment services in the internal market (PSD2), EBA/Op/2022/06 din 23 iunie 2022, p. 25.
(
28
)	În ceea ce privește noțiunile de servicii de plată și de utilizator al serviciilor de plată, a se vedea Hotărârea din 11 aprilie 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, punctele 37-48 și 54).
(
29
)	A se vedea Directiva 2014/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2014 privind comparabilitatea comisioanelor aferente conturilor de plăți, schimbarea conturilor de plăți și accesul la conturile de plăți cu servicii de bază (JO 2014, L 257, p. 214). În Hotărârea din 4 octombrie 2018, ING‑DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809), Curtea a statuat că „posibilitatea de a efectua, dintr‑un cont, operațiuni de plată în favoarea unui terț sau de a beneficia de asemenea operațiuni efectuate de un terț este un element constitutiv al noțiunii «cont de plăți»” (punctul 31) și că „un cont din care astfel de operațiuni de plată nu pot fi efectuate în mod direct, însă pentru realizarea cărora este necesară recurgerea la un cont intermediar nu poate, prin urmare, să fie considerat ca fiind un «cont de plăți» în sensul Directivei privind conturile de plăți și, prin urmare, în sensul Directivei privind serviciile de plată” (punctul 32).
(
30
)	Comisia a susținut acest punct de vedere în răspunsul său din 12 martie 2012 la întrebarea ID 2018/4221 (Ability of a payment account operated by a payment institution to hold a credit balance in readiness for future payment transactions), disponibil în ABE, Single Rulebook Q&A, Question ID 2018,4221, https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/-/qna/view/publicId/2018,4221. Potrivit Comisiei, „[…] A payment institution may hold clients’ funds on payment accounts for the purpose of providing payment services, including the execution of not yet specified future payment transactions, in accordance with the framework contract for setting up the referred payment account […]”.
(
31
)
(
32
)	Articolul 78 alineatul (1) din Directiva 2015/2366 impune statelor membre să se asigure că momentul primirii este cel în care prestatorul de servicii de plată al plătitorului intră în posesia ordinului de plată. Conform alineatului (2) al acestuia, „[î]n cazul în care utilizatorul serviciilor de plată care inițiază un ordin de plată și prestatorul de servicii de plată convin ca executarea ordinului de plată să înceapă într‑o anumită zi, la sfârșitul unei anumite perioade sau în ziua în care plătitorul a pus fonduri la dispoziția prestatorului de servicii de plată, momentul primirii în sensul articolului 83 este considerat ziua convenită”.
(
33
)	Punctul 8 din observațiile sale scrise.
(
34
)	„Debitare directă” înseamnă „un serviciu de plată pentru debitarea contului de plăți al plătitorului, în cazul în care o operațiune de plată este inițiată de beneficiarul plății pe baza consimțământului acordat de plătitor către beneficiarul plății, prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății sau prestatorul de servicii de plată al plătitorului” (articolul 4 punctul 23 din Directiva 2015/2366).
(
35
)	Într‑un astfel de caz, acesta își asumă riscul de a i se angaja răspunderea în temeiul articolului 89 din Directiva 2015/2366.
(
36
)	A se vedea analiza detaliată în Storrer, P., Droit de la monnaie électronique, RB Édition, Paris, 2014, p. 41 și următoarele.
(
37
)	La punctul 27 din Hotărârea Paysera LT, Curtea a statuat că „răscumpărarea” constă în reconversia monedei electronice la valoarea sa nominală și plata subsecventă a fondurilor la ordinul deținătorului monedei electronice. Nu este necesar „[…] ca aceste fonduri să fie plătite în contul deținătorului monedei electronice sau în contul unui terț”.
(
38
)	Articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2009/110 obligă emitenții de monedă electronică să răscumpere, la cererea deținătorului de monedă electronică, în orice moment și la valoarea nominală, valoarea monetară a monedei electronice pe care o dețin. După cum a precizat Comisia, contractul încheiat între emitent și utilizator poate prevedea anumite condiții de răscumpărare, inclusiv plata unor taxe, dacă răscumpărarea este solicitată într‑un anumit termen.
(
39
)	Relevanța scopului emiterii de monedă electronică reiese, a contrario, din articolul 18 alineatul (3) din Directiva 2015/2366. Scopul transferului de fonduri este de asemenea menționat în Hotărârea Paysera LT, punctele 29, 32 și 33, în ceea ce privește activitățile legate de emiterea de monedă electronică.
(
40
)	Pe lângă emiterea de monedă electronică și gestionarea acestui tip de active, IEME poate furniza servicii de plată utilizatorilor prin intermediul conturilor de plăți.
(
41
)	Controlul exercitat de IEME asupra sumelor destinate emiterii de monedă electronică justifică faptul că cerințele privind fondurile proprii sunt mai ridicate în cazul acestora (articolul 5 din Directiva 2009/110) decât pentru instituțiile care acționează ca PSP. A se vedea în acest sens Hotărârea Paysera LT, punctele 18-22.
(
42
)	Utilizatorul are, în mod logic, dreptul de a efectua plăți cu monedă electronică.
(
43
)	A se vedea în acest sens scrisoarea din 26 octombrie 2015 trimisă de Comisie către Banca Lituaniei (anexa I la observațiile Comisiei).
(
44
)	De exemplu, nu este posibilă plata prin PayPal către un operator economic care nu acceptă acest tip de monedă electronică în tranzacțiile sale.