62023CO0220
ORDONANȚA CURȚII (Camera a șaptea)
11 ianuarie 2024 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Ajutoare de stat – Sprijin acordat energiei din surse regenerabile – Obligație de aprovizionare cu energie electrică din surse de energie regenerabile – Ajutor compatibil cu piața internă – Notificare prealabilă a ajutorului – Articolul 108 alineatul (3) TFUE – Posibilitatea de a aplica o sancțiune pecuniară pentru o încălcare a obligației de aprovizionare intervenită înainte de această notificare”
În cauza C‑220/23,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Curtea de Apel Varșovia, Secția litigii comerciale și de proprietate intelectuală, Polonia), prin decizia din 22 martie 2022, primită de Curte la 5 aprilie 2023, în procedura
R. sp. z o.o.
împotriva
Prezes Urzędu Regulacji Energetyki,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din doamna A. Prechal (raportoare), președinta Camerei a doua, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a șaptea, domnul N. Wahl și doamna M. L. Arastey Sahún, judecători,
avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 108 alineatul (3) ultima teză TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între R. sp. z o.o, pe de o parte, și Prezes Urzędu Regulacji Energetyki (președintele Oficiului de Reglementare în domeniul Energiei, Polonia) (denumit în continuare „președintele URE”), pe de altă parte, în legătură cu o sancțiune pecuniară impusă societății R. din cauza nerespectării obligațiilor de obținere și prezentare a certificatelor de origine cărora aceasta le face obiectul în temeiul unei scheme de sprijin pentru producătorii de energie electrică din surse de energie regenerabile situate în Polonia.
Dreptul polonez
3
Articolul 9a din ustawa – Prawo energetyczne (Legea energiei) din 10 aprilie 1997, în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Legea energiei”), prevedea:
„1.   Întreprinderile din sectorul energetic, utilizatorii finali, precum și casele de brokeraj de mărfuri sau casele de brokeraj menționate la alineatul 1a sunt obligate, în măsura definită în dispozițiile adoptate în temeiul alineatului 9:
1)
să obțină și să prezinte spre amortizare președintelui URE certificatul de origine […] emis pentru energia electrică produsă din surse [regenerabile] situate pe teritoriul Republicii Polone sau
2)
să plătească o taxă de substituire în termenul menționat la alineatul 5, calculată în modul menționat la alineatul 2.
1a.   Trebuie să respecte obligația prevăzută la alineatele 1 și 8:
1)
întreprinderea din sectorul energetic care are ca activitate producția sau comercializarea de energie electrică și care vinde energie electrică utilizatorilor finali;
[…]
5.   Taxele de substituire prevăzute la alineatul 1 punctul 2 […] constituie venituri ale Fondului național pentru protecția mediului și gospodărirea apei și trebuie plătite în contul bancar al fondului menționat până la data de 31 martie a fiecărui an, pentru anul calendaristic precedent.
[…]
9.   Ministrul economiei stabilește prin hotărâre domeniul de aplicare detaliat al obligațiilor prevăzute [la alineatul 1] […]
[…]”
4
Articolul 56 alineatul 1 punctul 1a din Legea energiei prevedea:
„Orice încălcare a obligației de a obține și de a prezenta spre amortizare președintelui URE un certificat de origine ori un certificat de origine pentru biogaz sau de a plăti taxa de substituire poate face obiectul unei sancțiuni pecuniare.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
5
În 2005, Republica Polonă a introdus un sistem de certificate de origine destinat să susțină producătorii de energie electrică din surse regenerabile („energie electrică verde”). În acest sens, astfel de certificate sunt puse gratuit la dispoziția acestor producători în funcție de producția lor de energie electrică verde, în timp ce alte întreprinderi din sectorul energetic, în special cele care vând energie electrică utilizatorilor finali, fac obiectul unei obligații de a le cumpăra de la producătorii menționați și de a le prezenta spre amortizare președintelui URE într‑o cantitate care corespunde unui procentaj din volumele lor comercializate de energie electrică.
6
În 2013, R., o întreprindere activă în comerțul cu energie electrică și supusă obligației prevăzute la articolul 9a alineatul 1 punctul 1 din Legea energiei de a obține și prezenta certificate de origine referitoare la volumele de energie electrică comercializate de ea, a vândut energie electrică societății H. S.A., o societate producătoare de feroaliaje, precum și altor utilizatori.
7
Pentru a îndeplini această obligație în ceea ce privește volumele de energie electrică pe care le vânduse în 2013 unor utilizatori finali, R. a prezentat președintelui URE certificate de origine corespunzătoare acestor volume, fără ca totuși aceste certificate să acopere volumul de energie electrică livrat societății H.
8
Astfel, R. aprecia că energia electrică livrată societății H. nu era destinată consumului propriu al acesteia din urmă, astfel încât H., în ceea ce privește acest volum de energie electrică, nu era un utilizator final. Volumul livrat acestei societăți nu ar fi, așadar, vizat de obligația prevăzută la articolul 9a alineatul 1 punctul 1 din Legea energiei.
9
Prin decizia din 20 decembrie 2018, președintele URE, considerând că volumul de energie electrică vândut societății H. era de fapt destinat consumului său propriu și era, prin urmare, vizat de această obligație, pe de o parte, a constatat că R. nu a respectat obligația menționată și nici nu a plătit taxa de substituire și, pe de altă parte, a impus societății R., în temeiul articolului 56 alineatul 1 punctul 1a din această lege, o sancțiune pecuniară de 19898182,35 zloți polonezi (PLN) (aproximativ 4476096,12 euro) pentru această nerespectare.
10
Sesizat cu o acțiune introdusă de R., Sąd Okręgowy w Warszawie – Sąd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Tribunalul Regional din Varșovia – Tribunalul pentru Protecția Concurenței și a Consumatorului, Polonia) a admis‑o în parte, anulând această decizie în măsura în care impunea o sancțiune pecuniară.
11
În acest scop, acest tribunal a considerat că, deși președintele URE avea în principiu dreptul, în raport cu articolul 56 alineatul 1 punctul 1a din Legea energiei, să impună societății R. o sancțiune pecuniară pentru nerespectarea obligației de a prezenta certificate de origine pentru volumul de energie electrică livrat societății H., articolul 108 alineatul (3) TFUE nu permitea totuși acest lucru.
12
Astfel, potrivit tribunalului menționat, reieșea din Decizia C(2016) 4944 final a Comisiei din 2 august 2016 referitoare la ajutorul de stat SA. 37345 (2015/NN) – Polonia – Sistemul polonez de certificate de origine pentru sprijinirea energiilor regenerabile și reducerea sarcinilor legate de obligația privind certificatele de energii regenerabile pentru utilizatorii intensivi de energie (JO 2016, C 471, p. 1, denumită în continuare „decizia finală din 2 august 2016”) că sistemul polonez de certificate de origine constituie ajutor de stat. Or, chiar dacă, prin această decizie, Comisia Europeană declarase acest sistem compatibil cu piața internă, nu ar fi mai puțin adevărat că punerea sa în aplicare în ceea ce privește o perioadă anterioară deciziei menționate ar fi contrară articolului 108 alineatul (3) TFUE.
13
Președintele URE a formulat apel împotriva acestei hotărâri la Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Curtea de Apel din Varșovia, Secția litigii comerciale și proprietate intelectuală, Polonia), invocând printre altele o încălcare a articolului 108 alineatul (3) TFUE.
14
Instanța de trimitere constată în temeiul deciziei finale din 2 august 2016 că dispozițiile de instituire a obligației referitoare la certificatele de origine au fost introduse în sistemul juridic polonez cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE.
15
Ea apreciază totuși că aspectul dacă este posibil să se impună o sancțiune pecuniară unei întreprinderi în temeiul unor dispoziții naționale aferente unei scheme de ajutor puse în aplicare cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE nu a fost încă soluționat de jurisprudența Curții, în special în ipoteza în care această schemă de ajutor a fost declarată ulterior compatibilă cu piața internă.
16
În această privință, ea apreciază că este posibil să se considere că, la fel cum beneficiarul unui ajutor nenotificat trebuie să țină seama de necesitatea de a‑l rambursa, o întreprindere supusă obligațiilor care decurg dintr‑o astfel de schemă de ajutor și convinsă de lipsa notificării acestei scheme trebuie să poată preconiza că nu va fi sancționată pentru încălcarea acesteia.
17
Efectivitatea interdicției prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE ar pleda în același sens, la fel ca și împrejurarea că fondurile provenite din taxa de substituire prevăzută la articolul 9a alineatul 1 punctul 2 și alineatul 5 din Legea energiei și cele provenite din sancțiuni pentru neplata acesteia ar fi destinate finanțării ajutorului, taxa de substituire făcând de altfel parte integrantă din ajutor, spre deosebire de ceea ce ar susține președintele URE.
18
În aceste condiții, Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Curtea de Apel din Varșovia, Secția litigii comerciale și proprietate intelectuală, Polonia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 108 alineatul (3) [TFUE] coroborat cu articolul 4 alineatul (3) [TUE] trebuie interpretat în sensul că lipsa notificării unui ajutor de stat [Comisiei], în pofida faptului că aceasta a constatat ulterior, printr‑o decizie, că ajutorul este compatibil cu piața internă, exclude aplicarea unei sancțiuni pecuniare unei întreprinderi care nu a respectat obligația care rezultă din dispoziția națională de punere în aplicare a [ajutorului menționat] în perioada anterioară adoptării deciziei Comisiei?”
Cu privire la întrebarea preliminară
19
În temeiul articolului 99 din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când răspunsul la o întrebare formulată cu titlu preliminar poate fi dedus în mod clar din jurisprudență, Curtea, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, poate oricând să decidă să se pronunțe prin ordonanță motivată.
20
În prezenta cauză se impune aplicarea acestei dispoziții.
21
Prin intermediul întrebării sale unice, instanța de trimitere urmărește să afle în esență dacă articolul 108 alineatul (3) ultima teză TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca unei întreprinderi să îi fie impusă o sancțiune pecuniară pentru încălcarea unei obligații care face parte dintr‑o măsură de ajutor de stat pusă în aplicare înainte de adoptarea de către Comisie a deciziei finale prin care s‑a constatat compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă, atunci când încălcarea în discuție a intervenit în perioada anterioară acestei adoptări.
22
Din decizia de trimitere rezultă că această problemă se ridică în raport cu un sistem polonez de certificate de origine introdus în 2005 și destinat să sprijine producătorii de energie electrică din surse regenerabile în Polonia. Deși constituie, potrivit Comisiei, o schemă de ajutor de stat care intră sub incidența articolului 108 alineatul (3) TFUE, această schemă nu i‑a fost notificată de autoritățile poloneze decât în 2013, acestea presupunând inițial că o asemenea schemă nu poate fi calificată drept ajutor de stat. Prin decizia finală din 2 august 2016, Comisia a declarat schema menționată compatibilă cu piața internă, criticând totodată punerea sa în aplicare prematură.
23
În acest context, întrebarea formulată, astfel cum a fost motivată de instanța de trimitere, privește conformitatea cu dreptul Uniunii a unei sancțiuni pecuniare aplicate unei întreprinderi în lipsa îndeplinirii de către aceasta, printre altele, a obligației sale de a obține și prezenta certificate de origine pentru totalitatea vânzărilor sale de electricitate, obligație cu privire la care este cert, în temeiul deciziei finale din 2 august 2016, că participă la aceeași schemă de ajutor de stat.
24
Acestea fiind precizate, în primul rând, trebuie amintit de la bun început că articolul 108 alineatul (3) TFUE instituie un control preventiv asupra proiectelor de ajutoare noi. Prevenția astfel instituită vizează ca doar ajutoarele compatibile să fie puse în aplicare. În vederea realizării acestui obiectiv, punerea în aplicare a unui proiect de ajutor este amânată până când îndoiala privind compatibilitatea acestuia este eliminată prin decizia finală a Comisiei (Hotărârea din 5 martie 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, punctul 84 și jurisprudența citată).
25
În această privință, obligația de notificare constituie unul dintre elementele fundamentale ale sistemului de control stabilit de Tratatul FUE în domeniul ajutoarelor de stat. În cadrul acestui sistem, statele membre au obligația, pe de o parte, de a notifica Comisiei fiecare măsură care urmărește să instituie sau să modifice un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și, pe de altă parte, de a nu pune în aplicare o astfel de măsură, în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) TFUE, atât timp cât această instituție a Uniunii Europene nu a adoptat o decizie finală privind măsura respectivă (Hotărârea din 24 noiembrie 2020, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, punctul 19 și jurisprudența citată).
26
Interdicția prevăzută la acest articol 108 alineatul (3) are drept scop să garanteze că efectele unui ajutor nu se produc înainte de a asigura Comisiei un termen rezonabil pentru a analiza proiectul în detaliu și, dacă este cazul, pentru a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE (Hotărârea din 24 noiembrie 2020, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, punctul 20 și jurisprudența citată).
27
În cadrul acestui sistem de control al ajutoarelor de stat, instanțele naționale, pe de o parte, și Comisia, pe de altă parte, joacă roluri complementare, însă distincte, instanțele naționale asigurând în special, până la adoptarea deciziei finale a Comisiei, protecția drepturilor justițiabililor în raport cu o încălcare eventuală de către autoritățile de stat a interdicției prevăzute la articolul 108 alineatul (3) TFUE (Hotărârea din 15 septembrie 2016, PGE, C‑574/14, EU:C:2016:686, punctele 30 și 31).
28
Aplicarea acestor norme se bazează pe o obligație de cooperare loială, în cadrul căreia, printre altele, instanțele naționale trebuie să adopte toate măsurile generale sau speciale necesare pentru a asigura îndeplinirea obligațiilor care rezultă din dreptul Uniunii și să se abțină de la cele susceptibile să pună în pericol realizarea obiectivelor tratatului, după cum rezultă din cuprinsul articolului 4 alineatul (3) TUE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 noiembrie 2013, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, punctul 41).
29
În al doilea rând, dintr‑o jurisprudență consacrată reiese, pe de o parte, că o măsură de ajutor pusă în executare cu încălcarea obligațiilor rezultate din articolul 108 alineatul (3) TFUE este ilegală (Hotărârea din 8 decembrie 2011, Residex Capital IV, C‑275/10, EU:C:2011:814, punctul 28 și jurisprudența citată).
30
Pe de altă parte, într‑o situație în care, în legătură cu un ajutor pus în aplicare cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE, Comisia a adoptat, precum în speță, o decizie finală prin care se constată compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă în temeiul articolului 107 TFUE, această decizie nu are drept consecință a face conforme cu legea, a posteriori, actele de executare care nu erau valide pentru motivul că fuseseră adoptate cu încălcarea interdicției de punere în aplicare prevăzute la acest articol 108 alineatul (3) ultima teză. Orice altă interpretare ar avea drept efect să favorizeze nerespectarea de către statul membru în cauză a acestei dispoziții și ar priva‑o de efectul său util (Hotărârea din 24 noiembrie 2020, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, punctul 21).
31
Rezultă că un ajutor care a fost pus în aplicare înainte de adoptarea deciziei finale prin care s‑a constatat compatibilitatea sa cu piața internă trebuie considerat ilegal în raport cu articolul 108 alineatul (3) TFUE în perioada anterioară adoptării acestei decizii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 decembrie 2022, Veejaam și Espo, C‑470/20, EU:C:2022:981, punctul 54).
32
În al treilea rând, Curtea a statuat în plus, fără a limita această constatare la un anumit domeniu al dreptului Uniunii, că un regim de sancțiuni care prevede amenzi sau alte măsuri coercitive pentru a asigura executarea unei reglementări naționale recunoscute ca fiind contrară dreptului Uniunii trebuie considerat, în virtutea acestui unic fapt, contrar acestui drept (Hotărârea din 11 septembrie 2003, Safalero, C‑13/01, EU:C:2003:447, punctul 45 și jurisprudența citată).
33
În consecință, sancțiunile pentru nerespectarea unei obligații care este contrară articolului 108 alineatul (3) ultima teză TFUE întrucât face parte, în conformitate cu cele arătate la punctul 31 din prezenta ordonanță, dintr‑o schemă de ajutor de stat pusă în aplicare înainte de adoptarea deciziei finale prin care s‑a constatat compatibilitatea sa cu piața internă sunt ele însele contrare acestei dispoziții, atunci când sunt aplicate pentru o încălcare a acestei obligații săvârșită în perioada anterioară adoptării acestei decizii.
34
În speță, din constatările efectuate de instanța de trimitere reiese, mai întâi, că obligația prevăzută la articolul 9a alineatul 1 punctul 1 din Legea energiei de a obține certificate de origine și de a le prezenta spre amortizare președintelui URE face parte dintr‑o schemă de ajutor de stat introdusă în ordinea juridică poloneză cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) ultima teză TFUE întrucât această schemă a fost pusă în aplicare înainte de adoptarea de către Comisie a deciziei finale de declarare a compatibilității acesteia cu piața internă, în continuare, că o astfel de obligație era, așadar, în perioada anterioară adoptării acestei decizii, contrară acestui articol 108 alineatul (3) ultima teză și, în sfârșit, că sancțiunea a fost aplicată societății R. pentru o încălcare săvârșită în această perioadă de nelegalitate.
35
În aceste împrejurări, a căror verificare revine, dacă este cazul, instanței de trimitere, o sancțiune precum cea aplicată societății R., ținând seama de jurisprudența amintită la punctele 24-32 din prezenta ordonanță, ar trebui considerată contrară articolului 108 alineatul (3) ultima teză TFUE.
36
Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 108 alineatul (3) ultima teză TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca unei întreprinderi să îi fie impusă o sancțiune pecuniară pentru încălcarea unei obligații care face parte dintr‑o măsură de ajutor de stat pusă în aplicare înainte de adoptarea de către Comisie a deciziei finale prin care s‑a constatat compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă, atunci când încălcarea în discuție a intervenit în perioada anterioară acestei adoptări.
Cu privire la cheltuielile de judecată
37
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
Articolul 108 alineatul (3) ultima teză TFUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE
trebuie interpretat în sensul că
se opune ca unei întreprinderi să îi fie impusă o sancțiune pecuniară pentru încălcarea unei obligații care face parte dintr‑o măsură de ajutor de stat pusă în aplicare înainte de adoptarea de către Comisia Europeană a deciziei finale prin care s‑a constatat compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă, atunci când încălcarea în discuție a intervenit în perioada anterioară acestei adoptări.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: polona.