62004CC0034_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. În anul 1996, două nave ale flotei de pescuit a Țărilor de Jos și două nave ale flotei de pescuit a Regatului Unit au fost transferate în Argentina. Comunitatea a subvenționat aceste măsuri cu suma totală de 7 464 585,60 de euro. Comisia Comunităților Europene consideră că aceste ajutoare nu și‑au atins însă obiectivul, dat fiind că cele două state membre pârâte au acordat unor noi nave licențele de pescuit ale navelor transferate. Prin urmare, Comisia a inițiat prezentele proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, ambele fiind identice în esență din punct de vedere juridic. Vom arăta în cele ce urmează că, în susținerea acțiunii sale, Comisia invocă un temei juridic greșit.
II – Cadrul juridic
2. Pentru a fi autorizate să pescuiască, navele de pescuit trebuie să aibă o licență de pescuit aferentă acestora. Legislația comunitară a prevăzut pentru prima dată o licență de acest tip în articolul 5 din Regulamentul (CEE) nr. 3760/92 al Consiliului din 20 decembrie 1992 de instituire a unui sistem comunitar al pescuitului și acvaculturii(2) (denumit în continuare „regulamentul privind pescuitul”):
„(1) Consiliul, hotărând conform procedurii prevăzute la articolul 43 din tratat, instituie, înainte de 31 decembrie 1993, un sistem comunitar care să fie aplicat începând cel târziu de la 1 ianuarie 1995 și care să stabilească normele referitoare la informațiile minime pe care trebuie să le cuprindă licențele de pescuit care sunt acordate și administrate de statele membre.
Începând de la data intrării în vigoare a sistemului comunitar, statele membre au obligația de a aplica sisteme naționale de licențe de pescuit. Cu excepția cazului în care există dispoziții contrare, fiecare navă de pescuit comunitară are obligația de a avea o licență de pescuit aferentă navei.
Dispozițiile de mai sus se aplică fără a aduce atingere vreunui sistem special existent la nivel comunitar sau celor necesare în cadrul acordurilor internaționale actuale și viitoare.
(2) Sistemele de licență sunt aplicabile în privinţa tuturor navelor de pescuit ale Comunității care operează în zona de pescuit comunitară, în apele unor țări terțe sau în marea liberă. Cerințele comunitare referitoare la informațiile minime sunt de asemenea aplicabile în privinţa navelor terțelor țări care pescuiesc în zona de pescuit comunitară în cazurile prevăzute de acordurile internaționale.” [traducere neoficială]
3. Regimul licențelor de pescuit aferente fiecărei nave este reglementat în continuare de Regulamentul (CE) nr. 3690/93 al Consiliului din 20 decembrie 1993 de instituire a unui sistem comunitar de stabilire a normelor referitoare la informațiile minime pe care trebuie să le conțină licențele de pescuit(3) (denumit în continuare „regulamentul privind informațiile minime”). Cele mai importante dispoziții ale acestui regulament au următorul cuprins:
„Articolul 1
„(1) Se instituie un sistem comunitar care stabilește normele referitoare la informațiile minime pe care trebuie să le conțină licențele de pescuit avute în vedere la articolul 5 al Regulamentului (CEE) nr. 3760/92.
(2) Fiecare navă de pescuit comunitară este obligată să aibă o licență de pescuit aferentă navei.
(3) Licența de pescuit trebuie păstrată la bordul navei.
(4) Este interzis navelor de pescuit să captureze și să dețină la bord, să transbordeze sau să debarce pește atunci când nu le‑a fost eliberată licența de pescuit sau atunci când licența de pescuit a fost retrasă sau suspendată.
[…]
Articolul 3
Statul membru de pavilion eliberează și gestionează licențele de pescuit pentru vasele de pescuit aflate sub pavilionul său, cu respectarea dispozițiilor prevăzute la articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 3760/92.
[…]
Articolul 5
Statul membru de pavilion retrage temporar sau definitiv licențele de pescuit ale navelor care fac obiectul unei măsuri de imobilizare temporară și retrage licențele de pescuit ale navelor care fac obiectul unei măsuri de încetare definitivă.” [traducere neoficială]
4. Potrivit articolului 11 din regulamentul privind pescuitul, la care se face trimitere în articolul 3 din regulamentul privind informațiile minime, Consiliul are sarcina de a stabili obiectivele restructurării flotei comunitare:
„Ținând seama de titlul I, Consiliul stabilește, conform procedurii prevăzute la articolul 43 din tratat, pe o bază multianuală și pentru prima dată cel târziu la 1 ianuarie 1994, obiectivele și modalitățile vizând restructurarea sectorului pescuitului comunitar în vederea realizării unui echilibru durabil între resurse și exploatarea acestora. Restructurarea ține seama, pentru fiecare caz în parte, de eventualele consecințe economice și sociale și de specificul diferitelor regiuni de pescuit.” [traducere neoficială]
5. În temeiul acestei dispoziții, Consiliul a adoptat Decizia 94/15/CE din 20 decembrie 1993 privind obiectivele și modalitățile vizând restructurarea, pentru perioada 1 ianuarie 1994-31 decembrie 1996, a sectorului pescuitului comunitar în vederea realizării unui echilibru durabil între resurse și exploatarea acestora(4) (decizia de restructurare). Aceasta are următorul cuprins:
„Articolul 1
(1) Până cel târziu la 31 decembrie 1996, efortul de pescuit al flotei de pescuit a fiecărui stat membru se diminuează cu:
‑ 20 % pentru traulerele care practică pescuitul speciilor de adâncime;
‑ 15 % pentru dragele și traulerele care pescuiesc speciile bentonice;
‑ 0 %, adică menținerea nivelului actual pentru celelalte segmente ale flotei,
ținând seama de obiectivele fixate în programele de orientare tranzitorii la 31 decembrie 1991.
(2) Cel puțin 55 % din reducerile efortului prevăzute la alineatul (1) trebuie să fie reduceri ale capacității.
Articolul 2
Punerea în aplicare a obiectivelor și modalităților prevăzute la articolul 1 este asigurată de Comisie în cadrul programelor de orientare plurianuale a flotelor de pescuit ale statelor membre, astfel cum au fost aprobate prin deciziile Comisiei din 21 decembrie 1992 și, eventual, modificate în cadrul aceleiași proceduri.” [traducere neoficială]
6. Obiectivele specifice, pentru perioada relevantă, reies, în ceea ce privește Regatul Țărilor de Jos, din Decizia 92/590/CEE a Comisiei din 21 decembrie 1992 privind un program de orientare plurianual a flotei de pescuit a Țărilor de Jos pentru perioada 1993-1996 în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 4028/86 al Consiliului(5) și, în ceea ce privește Regatul Unit, din Decizia 92/593/CEE a Comisiei din 21 decembrie 1992 privind un program de orientare plurianual a flotei de pescuit a Regatului Unit pentru perioada 1993-1996 în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 4028/86 al Consiliului(6) .
7. Normele referitoare la mijloacele de atingere a acestor obiective figurează în Regulamentul (CE) nr. 3699/93 al Consiliului din 21 decembrie 1993 de definire a criteriilor și a condițiilor pentru intervențiile comunitare cu scop structural în sectorul pescuitului și al acvaculturii, precum și în cel al prelucrării și al comercializării produselor acestor sectoare(7) (denumit în continuare „regulamentul privind acțiunile structurale”). Articolele 7 și 8 sunt relevante pentru prezentele cauze.
„ Articolul 7
Dispoziții comune
(1) La sfârșitul programului de orientare plurianual, atunci când, pentru un anumit segment al flotei unui stat membru, reducerile capacității finanțate în exclusivitate prin ajutoare publice au permis depășirea obiectivelor acestui segment, noua situație rezultată exclusiv ca urmare a acestor ajutoare nu poate fi invocată pentru punerea în funcțiune de noi capacități.
[…]
(2) […]
Articolul 8
Ajustarea efortului de pescuit
(1) Statele membre iau măsuri de ajustare a efortului de pescuit pentru atingerea cel puțin a obiectivelor programelor de orientare plurianuale prevăzute la articolul 5.
În măsura necesară, statele membre iau măsuri de încetare definitivă sau de limitare a activităților de pescuit ale navelor.
(2) Măsurile de încetare definitivă a activităților de pescuit ale navelor pot cuprinde:
– dezmembrarea pentru fier vechi;
– transferul definitiv către un stat terț, în măsura în care acest transfer nu este susceptibil de a aduce atingere dreptului internațional și nici conservării și gestionării resurselor halieutice;
– afectarea definitivă a respectivei nave, în apele comunitare, altor scopuri decât pescuitul.
[…]
Statele membre se asigură că navele care fac obiectul acestor măsuri sunt radiate din registrele de înmatriculare a navelor de pescuit și din registrul flotei de pescuit comunitare. De asemenea, ele se asigură că navele radiate sunt excluse definitiv de la activitățile de pescuit în apele comunitare.
(3) […]” [traducere neoficială]
8. În prezentele cauze, transferul navelor nu s‑a întemeiat însă direct pe regulamentul privind acțiunile structurale, ci pe Acordul între Comunitatea Economică Europeană și Republica Argentina privind relațiile în sectorul pescuitului marin din 24 mai 1994(8) .
9. Al nouălea considerent al acordului prevede:
„CONVINSE că acest nou tip de cooperare în sectorul pescuitului va permite accesul periodic la noi posibilități de pescuit, va contribui la realizarea obiectivelor de reînnoire și reconversie a flotei Argentinei și de restructurare a flotei comunitare și va promova exploatarea rațională a resurselor pe termen lung:”
10. Cele mai importante dispoziții ale articolului 5 din acest acord au următorul cuprins:
„(1) Părțile creează condițiile adecvate pentru înființarea în Argentina de întreprinderi care folosesc capital provenind din unul sau mai multe state membre ale Comunității și pentru înființarea de întreprinderi mixte și de asociații în participațiune în sectorul pescuitului între armatori din Argentina și din Comunitate, în scopul de a exploata în comun și, după caz, de a prelucra în comun resursele halieutice argentiniene, în condițiile prevăzute de Protocolul I și anexele I și II.
(2) […]
(3) În cadrul politicii sale de restructurare a flotei proprii, Comunitatea facilitează includerea navelor comunitare în întreprinderile înființate sau care urmează a fi înființate în Argentina. […]”
11. Sprijinul acordat de Comunitate se întemeiază pe articolul 7 alineatul (1) din acord:
„Pentru a încuraja înființarea întreprinderilor prevăzute la articolul 5, proiectele selectate de părți în temeiul articolului 6 sunt eligibile pentru ajutor financiar în conformitate cu Protocolul I.”
III – Situația de fapt și cererile
Cauza C‑34/04 – Comisia/Țările de Jos
12. Procedura inițiată împotriva Regatului Țărilor de Jos are ca obiect transferul a două nave, Wiron III și Wiron IV, către o întreprindere mixtă, în temeiul acordului cu Argentina. Navele au fost transferate în luna iulie 1996. Comisia a acordat un ajutor, în conformitate cu o decizie din 16 decembrie 1996 adresată Regatului Țărilor de Jos, proprietarilor navelor și întreprinderii mixte. Valoarea acestui ajutor a fost de 1 852 236 ECU pentru fiecare navă în beneficiul foștilor proprietari și de 277 835,40 ECU în beneficiul întreprinderii mixte.
13. Țările de Jos au eliberat ulterior noi licențe pentru alte nave, care au fost înscrise în registrul navelor de pescuit în locul celor două navelor transferate.
14. Comisia a pus concluzii prin care solic ită Curții:
1. constatarea faptului că, neretrăgând licențele de pescuit ale navelor Wiron III și Wiron IV după transferul definitiv al acestora în Argentina, Regatul Țărilor de Jos a încălcat articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime;
2. obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.
15. Regatul Țărilor de Jos a pus concluzii prin care solicită Curții:
1. respingerea cererii Comisiei și
2. obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
Cauza C‑64/04 – Comisia/Regatul Unit
16. Împrejurările care au stat la baza procedurii împotriva Regatului Unit sunt următoarele: în al doilea semestru al anului 1996, proprietarii navelor Cleopatra și Ocean Quest au solicitat Ministerului Agriculturii, Pescuitului și Produselor Alimentare din Regatul Unit un ajutor din partea Comunității, în temeiul acordului cu Republica Argentina pentru transferul acestor nave către o întreprindere mixtă. Ministerul a transmis Comisiei aceste cereri, indicând în această privință că navele au fost desemnate în vederea reducerii efortului de pescuit în Marea Nordului.
17. Ulterior, proprietarii navelor au cedat cu titlu oneros unor terți licențele de pescuit ale navelor. În conformitate cu legislația Regatului Unit, aceștia au dobândit dreptul la eliberarea unei licențe de pescuit corespunzătoare pentru vase de pescuit.
18. În momentul în care autoritățile competente ale Regatului Unit au luat cunoștință de cesiunea licențelor, au adresat o întrebare Comisiei cu privire la legalitatea cesiunii. Serviciile competente ale Comisiei au dat un răspuns negativ în această privință.
19. Cu toate acestea, Comisia a adoptat la 16 decembrie 1996 o decizie, adresată Regatului Unit, proprietarilor inițiali ai navelor și fiecăreia dintre întreprinderile mixte, prin care erau acordate contribuțiile financiare din partea Comunității. Pentru Cleopatra s‑au plătit 1 469 592 ECU proprietarului navei și 220 438,80 ECU întreprinderii mixte. Pentru Ocean Quest, contribuția s‑a ridicat la 1 316 880 ECU și, respectiv, 197 532 ECU.
20. Deși serviciile competente din Regatul Unit au semnalat din nou cesiunea licențelor, respectivele contribuții au fost vărsate.
21. În cauza C‑64/04, Comisia a pus concluzii prin care a solicitat Curții:
1. declararea faptului că, neretrăgând licențele de pescuit ale navelor de pescuit cunoscute sub numele de Cleopatra și Ocean Quest după transferul definitiv al acestora în Argentina, Regatul Unit a încălcat articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime;
2. obligarea Regatului Unit la plata cheltuielilor de judecată.
22. Regatul Unit a pus concluzii prin care a solicitat respingerea cererii Comisiei și obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
IV – Aprecierea juridică
23. În ambele proceduri, Comisia critică faptul că cele două state membre nu au retras licențele de pescuit ale navelor respective după înstrăinarea lor definitivă.
A – Cu privire la articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime
24. Comisia își întemeiază motivul invocat pe articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime. Potrivit acestei dispoziții, statul membru de pavilion retrage temporar sau definitiv licențele de pescuit ale navelor care fac obiectul unei măsuri de imobilizare temporară și retrage licențele de pescuit ale navelor care fac obiectul unei măsuri de încetare definitivă. Trebuie, așadar, să se verifice mai întâi dacă navele au fost imobilizate în sensul acestei dispoziții și, în caz afirmativ, dacă fiecare dintre statele membre a retras licențele de pescuit ale acestora.
1. Cu privire la imobilizare
25. Navele în cauză în prezenta procedură, și anume Wiron III și Wiron IV în acțiunea împotriva Regatului Țărilor de Jos și, respectiv, Ocean Quest și Cleopatra în acțiunea împotriva Regatului Unit, au fost eliminate din flota de pescuit a Țărilor de Jos și a Regatului Unit și transferate flotei de pescuit argentiniene cu sprijinul financiar al Comunității.
26. La prima vedere, o imobilizare pare exclusă, deoarece navele sunt în continuare utilizate pentru activități de pescuit. Articolul 8 din regulamentul privind acțiunile structurale precizează însă că transferul definitiv al unei nave de pescuit către o țară terță este în egală măsură asimilabil unei imobilizări. Într‑adevăr, navele de pescuit eliminate definitiv nu mai fac parte din flota de pescuit comunitară.
27. Este adevărat că guvernul olandez contestă aplicarea articolului 8 din regulamentul privind acțiunile structurale în ceea ce privește transferul de nave efectuat în temeiul acordului cu Argentina, însă ar fi greșit, din punctul de vedere al licențelor, ca acest transfer să nu fie asimilat unei imobilizări definitive. Dacă licențele nu sunt retrase, aceste nave ar putea să pescuiască, în calitate de nave ale Comunității, în apele comunitare sau în limita cotelor Comunității.
28. În plus, transferul navelor în Argentina are rolul de a contribui la restructurarea flotelor Comunității în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din acord și cu al nouălea considerent al acestuia. Rezultă că normele generale
referitoare la măsurile de restructurare sunt aplicabile fie direct, fie prin analogie cu transferul navelor în Argentina(9) . Nu este necesar să se precizeze aici în ce măsură anumite norme speciale din acord exclud normele din regulamentul privind acțiunile structurale(10), deoarece acordul oricum nu stabilește dacă transferul navelor în Argentina poate fi asimilat sau nu unei imobilizări definitive.
29. Rezultă că, în conformitate cu articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime, licențele de pescuit ale navelor transferate trebuiau retrase.
2. Cu privire la retragerea licențelor
30. Părțile – inclusiv Comisia – sunt de acord în legătură cu faptul că navele transferate nu mai dispun de licențe de pescuit.
31. Conform celor indicate de guvernul olandez, licențele navelor olandeze au fost retrase automat prin efectul legii. Locurile devenite vacante în registrul olandez al navelor au fost pur și simplu atribuite unor noi nave, acestora fiindu‑le eliberate noi licențe de pescuit.
32. Regatul Unit arată că titularii licențelor le‑ar fi vândut unor terți care le‑au utilizat pentru alte nave. Prin urmare, în momentul în care navele au fost eliminate definitiv din flota britanică, acestea nu mai dispuneau de licențe care să poată fi retrase.
33. Aceste susțineri par, la prima vedere, incompatibile cu principiul potrivit căruia licențele corespund anumitor nave. Potrivit articolului 5 alineatul (1) al doilea paragraf din regulamentul privind pescuitul, fiecare navă de pescuit comunitară are obligația de a avea o licență de pescuit aferentă navei.
34. Cu toate acestea, conform celor indicate de Regatul Unit și de Comisie, nu licențele în sine sunt de fapt obiectul tranzacțiilor, ci „licence entitlements”, adică dreptul de a obține o licență. Licența în sine nu poate fi eliberată decât atunci când solicitantul are un asemenea drept. Acest lucru pare să se fi întâmplat în speță, pe baza drepturilor vândute.
35. Cerința impusă de articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime pare, așadar, să fi fost îndeplinită: navele eliminate nu mai au licențe de pescuit.
3. Cu privire la înlocuirea licențelor navelor transferate
36. Motivul pe care îl invocă de fapt Comisia se referă însă la faptul că Țările de Jos și Regatul Unit au eliberat altor nave de pescuit noi licențe, care corespund licențelor navelor care au fost transferate către flota unui stat terț cu sprijinul Comunității. Comisia critică în această privință refacerea capacității eliminate, determinată de faptul că navele eliminate sunt înlocuite de noi nave.
37. În ceea ce privește legislația în vigoare în pezent, articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2371/2002(11) reglementează clar această chestiune: subvențiile nu se acordă decât după retragerea licenței. În plus, această licență nu mai poate fi acordată din nou. În perioada relevantă pentru faptele din prezentele cauze nu exista însă nicio dispoziție expresă de acest tip.
38. Comisia consideră că, deși nu exista o dispoziție expresă de acest tip în articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime, și acest regulament prevedea ca licența de pescuit să nu mai fie acordată din nou după ce a fost retrasă(12) . Regatul Unit susține această interpretare, în schimb Regatul Țărilor de Jos o respinge.
39. Din modul de redactare a articolului 5 din regulamentul privind informațiile minime rezultă că acesta nu conținea prevederi referitoare la înlocuirea licențelor de pescuit retrase. Dimpotrivă, această dispoziție nu viza decât retragerea licențelor.
40. Comisia încearcă, prin urmare, să deducă existența unei interdicții de a înlocui licențele retrase din obiectivele măsurilor de restructurare prevăzute la articolul 8 din regulamentul privind acțiunile structurale și în special din obiectivele sprijinului acordat transferului acestor nave în Argentina.
41. Întrucât transferul navelor în Argentina avea rolul de a contribui la restructurarea flotei Comunității, conform acordului încheiat cu acest stat, acesta avea ca obiectiv reducerea capacității de pescuit a Comunității. O astfel de reducere nu poate avea loc dacă sunt emise licențe pentru noi nave în locul licențelor navelor transferate.
42. Suntem, așadar, de acord cu opinia exprimată de Comisie în ceea ce privește faptul că înlocuirea licențelor aduce atingere obiectivelor
sprijinului financiar acordat transferului navelor de pescuit.
43. Această atingere adusă obiectivelor urmărite prin acordarea sprijinului financiar nu justifică însă concluzia că înlocuirea licențelor încalcă
articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime, fie prin raportare numai la acesta, fie interpretat în coroborare cu articolul 8 din regulamentul privind acțiunile structurale.
44. Într‑adevăr, niciuna dintre cele două dispoziții nu cuprinde vreun element pe baza căruia să poată fi stabilită existența unei prevederi care să asigure îndeplinirea acestor obiective prin interzicerea înlocuirii licențelor de pescuit retrase. Articolul 8 din regulamentul privind acțiunile structurale nu menționează nici măcar o singură dată licența de pescuit. Articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime nu cuprinde decât obligația de retragere a licenței de pescuit a unei anumite nave. Această obligație este îndeplinită prin retragerea respectivei licențe. Nu pot fi deduse din obligația de retragere condițiile în care pot fi eliberate noi licențe pentru alte nave. Aceasta face mai degrabă obiectul altor prevederi, care iau în considerare și obiectivele unui sprijin financiar acordat în cazul unei imobilizări(13) .
45. Astfel cum a arătat guvernul olandez, Comisia putea să acționeze împotriva statelor membre în ceea ce privește regimul eliberării licențelor făcând referire la articolul 3 din regulamentul privind informațiile minime. Articolul 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale ar fi putut de asemenea să fie invocat.
46. Aceste dispoziții nu fac însă obiectul prezentelor acțiuni și nu ar putea, așadar, să stea la baza unei hotărâri de admitere a acestora(14) . Prin urmare, este întemeiată susținerea guvernului olandez potrivit căreia temeiul juridic invocat de Comisie în acțiunile sale este greșit.
47. Așadar, cele două acțiuni trebuie să fie respinse.
B – B – În subsidiar, examinarea altor dispoziții
48. Strict cu caracter subsidiar, în cazul în care Curtea ar stabili că obiectul acțiunilor este mai extins și pentru a sublinia că nu este necesară interpretarea propusă de Comisie în ceea ce privește articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime, coroborat cu articolul 8 din regulamentul privind acțiunile structurale, vom arăta în cele ce urmează că, în cadrul prezentelor acțiuni, Comisia nu a stabilit nici existența unei încălcări a articolului 3 din regulamentul privind informațiile minime sau a articolului 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale.
1. Cu privire la articolul 3 din regulamentul privind informațiile minime
49. Potrivit articolului 3 din regulamentul privind informațiile minime, statul membru de pavilion eliberează și gestionează licențele de pescuit pentru navele de pescuit aflate sub pavilionul său, cu respectarea dispozițiilor prevăzute la articolul 11 din regulamentul privind pescuitul. Primele două paragrafe ale articolului 5 alineatul (1) din regulamentul privind pescuitul evidențiază de asemenea această competență națională.
50. Contrar ideii susținute un timp de Regatul Țărilor de Jos, idee la care acesta a renunțat între timp, statele membre nu au posibilitatea discreționară de a elibera licențele, ci sunt obligate să respecte articolul 11 din regulamentul privind pescuitul. Această dispoziție îi conferă Consiliului sarcina de a stabili obiectivele și modalitățile vizând restructurarea sectorului pescuitului comunitar în vederea realizării unui echilibru durabil între resurse și exploatarea acestora.
51. Consiliul a stabilit aceste obiective adoptând în 1993 decizia de restructurare. Această decizie a prevăzut diminuarea efortului de pescuit în anumite segmente și menținerea lui la același nivel în celelalte. Pentru atingerea acestor obiective, li s‑a solicitat statelor membre să pună în aplicare programe plurianuale numite „de orientare”, sub supravegherea Comisiei. Trimiterea pe care articolul 3 din regulamentul privind informațiile minime o face la articolul 11 din regulamentul privind pescuitul le impune astfel indirect statelor membre să respecte obiectivele restructurării atunci când eliberează licențele de pescuit.
52. Prin urmare, astfel cum au recunoscut atât guvernul olandez, cât și guvernul Regatului Unit, nu poate fi autorizată, în principiu, nicio nouă capacitate de pescuit. Cele două guverne susțin, în schimb, că în principiu este posibilă înlocuirea
capacităților care au fost eliminate.
53. Nu este necesar să expunem aici în mod exhaustiv care sunt împrejurările în care este autorizată înlocuirea capacităților care au fost eliminate. Nu trebuie abordate nici argumentele celor două guverne în detaliu(15) .
54. Într‑adevăr, o încălcare a articolului 3 din regulamentul privind informațiile minime, a articolului 11 din regulamentul privind pescuitul, a deciziei de restructurare din 1993 și a programului plurianual aplicabil la momentul respectiv ar presupune cel puțin ca înlocuirea capacităților transferate să fi compromis obiectivele acestui program. Comisia nu a menționat însă nimic în legătură cu aceasta. De asemenea, nu se știe dacă cele două state membre nu și‑au îndeplinit obiectivele sau dacă retragerea licențelor fără a fi înlocuite ar fi contribuit la realizarea obiectivelor care nu au fost îndeplinite(16) .
55. Rezultă că nu poate fi constatată nicio încălcare a articolului 3 din regulamentul privind informațiile minime.
2. Cu privire la articolul 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale
56. De asemenea, ar fi posibil ca înlocuirea licențelor retrase să fi încălcat în cazurile de față articolul 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale. Independent de obiectivele de reducere din planurile de orientare plurianuale, această dispoziție interzice înlocuirea capacităților dezafectate. Aceasta impune însă ca dezafectarea să fi fost finanțată exclusiv din ajutoare publice.
57. Comisia nu susține însă că transferul a fost finanțat exclusiv din ajutoare publice. Cu atât mai mult, nu există vreo îndoială cu privire la acest lucru în cazurile din speță, deoarece proprietarii navelor urmăreau în mod evident să obțină un profit din pescuitul în apele argentiniene. În plus, cel puțin în ceea ce privește transferul navelor din Regatul Unit, venitul rezultat ca urmare a vânzării drepturilor de a obține o licență reprezenta un motiv suplimentar care să explice transferul.
58. Rezultă că nu poate fi constatată nici încălcarea articolului 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale.
3. Concluziile examinării în subsidiar
59. Cele două acțiuni ar trebui respinse și în cazul în care Curtea ar considera că obiectul acestora include și articolul 3 din regulamentul privind informațiile minime sau articolul 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale. Examinarea acestor dispoziții demonstrează mai degrabă că interpretarea propusă de Comisie în ceea ce privește articolul 5 din regulamentul privind informațiile minime, coroborat cu articolul 8 din regulamentul privind acțiunile structurale, ar reprezenta o modalitate de a eluda cerințele prevăzute de articolul 3 din regulamentul privind informațiile minime și de articolul 7 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul privind acțiunile structurale.
V – Cu privire la cheltuielile de judecată
60. Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât guvernul olandez și guvernul Regatului Unit au solicitat obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta din urmă a căzut în pretenții în cadrul ambelor acțiuni, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
VI – Concluzie
61. Propunem, prin urmare, Curții să hotărască după cum urmează, atât în cauza C‑34/04, cât și în cauza C‑64/04:
1.	Respinge acțiunea.
2.	Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.
(1) .
(2)  –	JO L 389, p. 1, astfel cum a fost modificat prin Actul privind condiţiile de aderare la Uniunea Europeană a Regatului Norvegiei, a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană, anexa I – Lista menționată în articolul 29 din Actul de aderare – X. PESCUIT (JO 1994, C 241, p. 21, 189, și JO 1995, L 1, p. 1). Regulamentul a fost înlocuit, începând cu 1 ianuarie 2003, de Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea şi exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului (JO L 358, p. 59, Ediție specială, 04/vol. 6, p. 237).
(3)  –	JO L 341, p. 93. Acest regulament a fost abrogat prin Regulamentul (CE) nr. 700/2006 al Consiliului din 25 aprilie 2006 de abrogare a Regulamentului nr. 3690/93 de instituire a unui sistem comunitar de stabilire a normelor referitoare la informațiile minime pe care trebuie să le conțină licențele de pescuit (JO L 122, p. 1) și a fost înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 1281/2005 al Comisiei din 3 august 2005 privind gestionarea licențelor de pescuit și informațiile minimale pe care acestea trebuie să le conțină (JO L 203, p. 3, Ediție specială, 04/vol. 8, p. 89).
(4)  –	JO 1994, L 10, p. 20.
(5)  –	JO L 401, p. 15.
(6)  –	JO L 401, p. 33.
(7)  –	JO L 346, p. 1, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1624/95 al Consiliului din 29 iunie 1995 (JO L 155, p. 1), în forma codificată de Regulamentul (CE) nr. 2792/1999 al Consiliului din 17 decembrie 1999 de definire a modalităților și condițiilor pentru acțiunile structurale ale Comunității în sectorul pescuitului (JO L 337, p. 10).
(8)  –	JO 1993, L 318, p. 2, Ediție specială, 04/vol. 2, p. 133.
(9)  –	A se vedea în acest sens hotărârea din 13 ianuarie 2005, Eduardo Vieira/Comisia (C‑254/03 P, Rec., p. I‑237, punctul 36 și următoarele, precum și punctul 63 și următoarele).
(10)  –	A se vedea argumentele recurentei menţionate în hotărârea Eduardo Vieira/Comisia (citată la nota de subsol 9, punctul 58) și concluziile pe care avocatul general Tizzano le‑a prezentat în această cauză la 16 septembrie 2004, punctul 71 și următoarele.
(11)  –	Citat la nota de subsol 2.
(12)  –	Conform expunerii de motive a Propunerii de regulament nr. 2371/2002 a Comisiei [COM (2002) 185 final, p. 4], prevederea cuprinsă în articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2371/2002 corespunde reglementării care era deja în vigoare anterior. În cursul lucrărilor pregătitoare, Regatul Spaniei, Republica Elenă, Republica Franceză și Republica Italiană au criticat însă mult timp această dispoziţie, a se vedea documentele Consiliului 14231/1/02 REV 1, nota 31, și 15271/02, nota 14.
(13)  –	Regatul Unit evocă și o altă posibilitate de a asigura eficienţa subvenției: Comisia ar fi putut solicita restituirea ajutorului comunitar sau l‑ar fi putut concepe astfel încât să poată fi recuperat dacă nu își atinge obiectivul. Aceasta ar fi fost o măsură utilă în lupta împotriva cheltuirii inutile a fondurilor publice.
(14)  –	A se vedea, cu privire la extinderea obiectului acţiunii, hotărârea din 20 octombrie 2005, Comisia/Regatul Unit (C‑6/04, Rec., p. I‑9017, punctul 57 și următoarele).
(15)  –	Guvernul Regatului Unit susţine în esență că obligaţia de a nu înlocui licenţa retrasă nu se naște decât în momentul în care navele nu mai dispun de o licenţă. Guvernul olandez nu este de acord că regulamentul privind acţiunile structurale se aplică transferului navelor efectuat în temeiul acordului cu Republica Argentina.
(16)  –	Acest fapt este determinant din punctul de vedere al Comisiei, deoarece aceasta și‑a întemeiat în mod greșit acţiunea pe articolul 5 din regulamentul privind informaţiile minime, coroborat cu articolul 8 din regulamentul privind acţiunile structurale. Nu este nevoie să fie luat în considerare în prezenta procedură faptul că, independent de aceasta, Comisia a arătat că cele două state membre nu au îndeplinit obiectivele programului de orientare între anii 1993 și 1996, Raport anual adresat Consiliului și Parlamentului European cu privire la rezultatele programelor de orientare plurianuale pentru flotele de pescuit la sfârșitul anului 1996 [COM (1997) 352, p. 36 pentru Ţările de Jos și p. 45 pentru Regatul Unit]. Întrucât Comisia nu și‑a întemeiat argumentele pe acest fapt, cele două state membre nu aveau obligaţia să răspundă în legătură cu acest aspect în cadrul prezentei proceduri. Potrivit raportului anual întocmit pentru perioada de până la sfârșitul anului 1997, COM (1999) 157, p. 32 pentru Ţările de Jos și p. 38 pentru Regatul Unit, nu mai era evident, un an mai târziu, cel puţin pentru cel de al doilea stat membru, că obiectivele nu au fost îndeplinite.