Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 5.(1)
C‑194/24. sz. ügy
Olasz Köztársaság
kontra
Európai Parlament,
az Európai Unió Tanácsa
„ Megsemmisítés iránti kereset – Közös halászati politika – A kirakodási kötelezettség ellenőrzése – (EU) 2023/2842 rendelet – Megfigyelő kamerák halászhajókra történő felszerelése – A Charta 7., 8. és 31. cikkének megsértése – Arányosság – A felülvizsgálat terjedelme ”
I.      Bevezetés
1.        Hagyományosan a nem szándékos vagy (kereskedelmi szempontból) kevéssé értékes fogást visszadobták a tengerbe.(2) Ugyanakkor ilyenkor a szóban forgó halak vagy tengeri élőlények valószínűleg már elpusztultak vagy majdnem elpusztultak.(3)
2.        A „kirakodási kötelezettséget” a közös halászati politikáról (KHP) szóló rendelet(4) vezette be annak érdekében, hogy csökkentse a kereskedelmi halászatban évtizedek óta fennálló pazarlást, és ezáltal hozzájáruljon a fenntarthatóbb halászati politikához. E jogi aktus lényegében azt írja elő, hogy minden fogást az érintett halászhajók fedélzetén kell tartani, nyilvántartásba kell venni, ki kell rakodni.(5) Ezért a kirakodási kötelezettséget „a halászati gazdálkodásban bekövetkezett nagyon nagy változásnak”, illetve úgy minősítették, mint amely „visszatérést jelent a hagyományos halászati gazdálkodáshoz”.(6)
3.        A jelen ügy e kirakodási kötelezettség ellenőrzésére vonatkozik. E kötelezettségnek való tényleges megfelelés biztosítása érdekében az (EU) 2023/2842 rendelet(7) (a továbbiakban: megtámadott rendelet) előírta, hogy bizonyos halászhajókra zárt
láncú televíziós kamerákat (CCTV kamerák) tartalmazó távoli elektronikus megfigyelő rendszereket (REM) kell felszerelni.
4.        Az Olasz Köztársaság úgy véli, hogy az ilyen kamerák felszerelése az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) különböző rendelkezéseinek aránytalan megsértését jelenti.
5.        Azt javaslom a Bíróságnak, hogy ezeket az aggályokat mint megalapozatlanokat utasítsa el.
II.    Előzmények és jogi háttér
6.        A KHP‑rendelettel felülvizsgált közös halászati politika (KHP) célja annak biztosítása, hogy fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételekkel kerüljön sor az élő vízi erőforrások, köztük a halak kiaknázására.(8)
7.        Ez azonban hatékony ellenőrzési intézkedések nélkül nem valósulhat meg.
8.        2007‑ben az Európai Számvevőszék rámutatott az akkori európai uniós halászati ellenőrzési rendszerben rejlő komoly hiányosságokra.(9) 2009‑ben az 1224/2009/EK rendelet
(halászati ellenőrzésről szóló rendelet) hatálybalépésével felülvizsgálták ezen intézkedéseket.(10)
9.        Az új halászati ellenőrzési rendszer output és input intézkedésekből állt. Az output intézkedések lényegében arra irányulnak, hogy a teljes fogást „halászatierőkifejtés‑gazdálkodás” révén korlátozzák, amely az uniós vizekben élő egyes halfajok állományaiban való részesedés („teljes kifogható mennyiségre vonatkozó korlátok”) és az egyes halászati területekre vonatkozó kvóták felosztását foglalja magában. Az input intézkedések a halászflotta által folytatott halászati tevékenység eszközeire és szabályaira vonatkoznak, legyen szó a halászati kapacitásának és hajóhasználatának ellenőrzéséről, a halászeszközök használatára vonatkozó technikai intézkedésekről, vagy azon halászati időszakokról és területekről, amelyeken belül, illetve amelyeken a halászatra sor kerülhet.(11)
10.      2015‑ben a halászati ellenőrzési rendszert a KHP‑rendelet hatálybalépésének, és különösen a kirakodási kötelezettség bevezetésének figyelembevétele érdekében módosították.(12)
11.      Jóllehet a Számvevőszék elismerte, hogy a KHP‑rendelet bevezetése óta működő rendszer javulást hozott, és a tagállamok megfelelően hajtották végre a halászati gazdálkodási intézkedéseket, 08/2017. sz.
különjelentésében úgy ítélte meg, hogy „az [Európai] Unió halászati kontrollrendszere még nem kellőképpen eredményes ahhoz, hogy elő tudja segíteni a KHP sikerre vitelét”.(13) E jelentésben például az egyik ajánlás az volt, hogy a tagállamok javítsák a fogásadatok megbízhatóságát, különös tekintettel „a nyilatkozatokban szereplő fogásadatok és a későbbi első értékesítési nyilvántartások [közötti jelentős eltérésekre]”.(14)
12.      Hasonló javaslatok szerepeltek az Európai Parlament 2016. évi állásfoglalásában(15) és az Európai Bizottság 2017. évi értékelésében is.(16)
13.      Ennek megfelelően 2018‑ban a Bizottság közzétette a megtámadott rendeletre irányuló javaslatot.(17) E dokumentumot hatásvizsgálat kísérte;(18) mindkét dokumentum kiemeli a halászati adatok és a fogásadatok elégtelenségét.(19)
14.      A megtámadott rendelet az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdésén alapul. E rendelkezés a halászat területére vonatkozó jogalkotási aktusok elfogadása tekintetében rendes jogalkotási eljárásról rendelkezik, lehetővé téve ezzel az uniós jogalkotó számára, hogy a KHP létrehozására és irányítására vonatkozó intézkedésekkel kapcsolatos politikai döntéseket hozzon.
15.      A megtámadott rendelet 1. cikkének 10. pontja a halászati ellenőrzésről szóló rendelet 13. cikkének szövegét új szöveggel váltja fel. A 13. cikk (1) bekezdésének új szövege arra kötelezi a tagállamokat, hogy REM útján biztosítsák a halászati tevékenységek nyomon követését és ellenőrzését.(20) A halászati ellenőrzésről szóló rendelet 13. cikkének (2) bekezdése jelenleg megköveteli, hogy a kirakodási kötelezettség nyomon követése és ellenőrzése céljából a tagállamok „[biztosítsák], hogy a lobogójuk alatt közlekedő, legalább 18 méter teljes hosszúságú olyan [európai] uniós fogóhajók fedélzetén, amelyek esetében fennáll annak a magas kockázata, hogy nem tartják tiszteletben a kirakodási kötelezettséget, telepítsenek és üzemeltessenek elektronikus távellenőrzési rendszert”. E rendelkezés továbbá kifejti, hogy „[a]z elektronikus távellenőrzési rendszernek alkalmasnak kell lennie a kirakodási kötelezettségnek való megfelelés hatékony nyomon követésére és ellenőrzésére, zárt
láncú televíziós kamerával kell rendelkeznie, és azt más eszközökkel és/vagy berendezésekkel is fel lehet szerelni. A [halászhajó‑]parancsnoknak biztosítania kell, hogy az elektronikus távellenőrzési rendszerből származó adatokat az illetékes hatóságok rendelkezésére bocsássák. A lobogó szerinti és a parti tagállamok halászati ellenőrzésért felelős illetékes hatóságainak – a személyes adatok védelmére vonatkozó releváns szabályok sérelme nélkül – egyenlő hozzáféréssel kell rendelkezniük ezekhez az adatokhoz.” A 13. cikk (3) bekezdése jelenleg felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy a fenti kötelezettségek terjedelmének és alkalmazása részleteinek meghatározása érdekében végrehajtási jogi aktusokat fogadjon el.(21)
16.      A megtámadott rendelet (24) preambulumbekezdése egyrészt kifejti az újonnan bevezetett kötelezettség mögött meghúzódó szándékot, másrészt elismeri, hogy az sérti a magánélethez és az adatvédelemhez való jogot, és felvázolja az ilyen beavatkozás minimalizálására irányuló intézkedéseket. E tekintetben az uniós jogalkotó megállapítja, hogy „[a]nnak érdekében, hogy az uniós halászati ellenőrzési rendszer hatékonysága biztosítva legyen, különös tekintettel a kirakodási kötelezettség betartásának ellenőrzésére, egyes fogóhajók fedélzetén – kockázatértékelés alapján – REM rendszereket kell telepíteni. E rendszereknek tartalmaznia kell CCTV kamerákat. A CCTV adatok élő közvetítése tilos. A magánélet tiszteletben tartásához való jog, valamint a személyes adatok védelme érdekében a videóanyagok zárt
láncú televíziós rendszereken keresztül történő rögzítését csak az eszközökre, valamint a hajó azon részeire kiterjedően szabad engedélyezni, ahol a halászati termékeket felviszik a fedélzetre, kezelik és tárolják, illetve ahol a visszadobásra sor kerülhet. A rögzítési tevékenységet azokra a helyzetekre kell korlátozni, ahol a halászeszközöket aktívan kezelik, például az eszközök vízbe kivetése, vízből fedélzetre húzása, illetve kiemelése során, illetve ahol a fogást a fedélzetre veszik, és ahol azt a legénység kezeli, valamint ahol azt visszadobják. A rögzített videótartalomban az egyének azonosításának lehetőségét a lehető legnagyobb mértékben korlátozni kell, és szükség esetén anonimizálni kell az adatokat. Az egyértelműség és a következetesség biztosítása érdekében meg kell határozni az arra vonatkozó szabályokat, hogy az illetékes hatóságok hogyan férnek hozzá az említett elektronikus távellenőrzési rendszerekből származó adatokhoz. A zárt
láncú televíziós rendszerből származó felvételeket kizárólag [a halászati ellenőrzésről szóló] rendeletben meghatározott ellenőrzési és vizsgálati célokra, az említett rendeletben meghatározott hatóságok rendelkezésére szabad bocsátani”.
A.      A Bíróság előtti eljárás
17.      A Bíróság Hivatalához 2024. március 11‑én benyújtott keresetlevelével az Olasz Köztársaság előterjesztette a jelen keresetet.
18.      Az Olasz Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság semmisítse meg a megtámadott rendeletet, valamint a Parlamentet és az Európai Unió Tanácsát kötelezze a költségek viselésére.
19.      A Parlament és a Tanács azt kéri, hogy a Bíróság a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el, és az Olasz Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
20.      A Bíróság elnöke 2024. július 8‑i határozatával megengedte a Bizottság beavatkozását a Parlament és a Tanács kérelmeinek támogatása végett.
21.      Az Olasz Köztársaság, a Parlament, a Tanács és a Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2025. október 22‑én tartott tárgyaláson e felek szóbeli észrevételeket is előterjesztettek.
III. Elemzés
22.      Az Olasz Köztársaság megsemmisítés iránti keresetét két jogalapra alapozza. A Bíróság arra kért, hogy elemzésemet az első jogalapra korlátozzam.(22)
A.      Az első jogalap
23.      Az első jogalap a megtámadott rendelet 1. cikkének 10. pontja ellen irányul.(23) Emlékeztetek arra, hogy e rendelkezés bevezeti a tagállamok azon kötelezettségét, hogy elektronikus távellenőrzési rendszerekkel – amelyeknek az olyan legalább 18 méter hosszúságú hajók(24) tekintetében, amelyek esetében fennáll annak a magas kockázata, hogy nem tartják tiszteletben a kirakodási kötelezettséget, zárt
láncú televíziós kamerákat kell tartalmazniuk, és amelyeket más eszközökkel és/vagy berendezésekkel is fel lehet szerelni – lehetővé tegyék a kirakodási kötelezettség nyomon követését és ellenőrzését.
24.      Az Olasz Köztársaság úgy véli, hogy az uniós jogalkotó azon döntése, hogy kötelezővé teszi bizonyos hajók ilyen zárt
láncú televíziós kamerákkal való felszerelését, a Charta által védett három jog – a magán‑ és a családi élet tiszteletben tartásához való jog (7. cikk), a személyes adatok védelméhez való jog (8. cikk), valamint a tisztességes és igazságos munkafeltételekhez való jog (31. cikk) – aránytalan korlátozását jelenti. Ennek megfelelően a tagállamok e kötelezettsége sérti a Charta 52. cikkének (1) bekezdését.(25)
25.      A Bizottság által támogatott Parlament és a Tanács vitatja ezeket az érveket.
B.      A bírósági felülvizsgálat megfelelő terjedelme
26.      A tárgyaláson megvitatott előzetes kérdés a Bíróság által abban az esetben végzett bírósági felülvizsgálat terjedelmére vonatkozik, amikor valamely uniós jogalkotási intézkedésnek a Charta által védett jogokkal való összeegyeztethetősége merül fel.
27.      Keresetlevelében az Olasz Köztársaság úgy véli, hogy a magánélet tiszteletben tartásához és az adatvédelemhez való jogot érintő jogalkotási intézkedés arányosságának értékeléséhez a Bíróság szigorú felülvizsgálata szükséges. E tekintetben e fél arra az ítélkezési gyakorlatra hivatkozik, amelyben a Bíróság hangsúlyozta, hogy a Charta 7. és 8. cikkét sértő intézkedésnek „feltétlenül szükségesnek” kell lennie az általa követett cél megvalósításához.(26) Így az Olasz Köztársaság lényegében azt állítja, hogy a szóban forgó intézkedések által követett célok és a szóban forgó alapvető jogok közötti megfelelő egyensúly megteremtése érdekében a Bíróságnak az arányosság mindhárom szintjére, azaz a megfelelőségre, a szükségességre és szigorú értelemben vett arányosságra kiterjedő arányossági értékelést kell végeznie. E fél továbbá lényegében azzal érvel, hogy minden egyes lépéshez a Bíróság átfogó felülvizsgálata szükséges.
28.      Ezzel szemben a Parlament, a Tanács és a Bizottság úgy véli, hogy a Bíróságnak csupán azt kell ellenőriznie, hogy a szóban forgó intézkedés „nyilvánvalóan nem megfelelő‑e” az uniós jogalkotó által elérni kívánt célhoz viszonyítva. E tekintetben a Bizottság az Olaszország kontra Tanács (A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája) ítéletre hivatkozik, amelyben a Bíróság megállapította, hogy „[az arányosság elve] alkalmazása körülményeinek bírósági felülvizsgálata esetén, tekintettel az [európai] uniós jogalkotónak a [KHP] területén fennálló széles mérlegelési jogkörére, az e tárgyban hozott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező intézmény által követni szándékozott célra nyilvánvalóan alkalmatlan jellege lehet csak hatással az ilyen intézkedés jogszerűségére. Így nem az a kérdés, hogy az uniós jogalkotó által alkalmazott intézkedés volt‑e az egyetlen vagy a lehető legjobb, hanem hogy az nyilvánvalóan alkalmatlan volt‑e.”(27)
29.      Ezen álláspontok egyike sem eleve téves. A felek által hivatkozott mindkét ítélkezési gyakorlat az arányosság elvének az uniós intézmények által jogalkotási intézkedések elfogadásakor történő alkalmazását érintő bírósági felülvizsgálat terjedelmére vonatkozik.
30.      Először is, az EUSZ 5. cikk (4) bekezdése értelmében az arányosság elvének megfelelően az Unió intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges.
31.      Ha ezen uniós fellépés olyan jogalkotási intézkedések elfogadásából áll, amelyek révén a Szerződésekben előírt szakpolitikák „életre kelnek”, az uniós jogalkotó főszabály széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik az általa megfelelőnek ítélt eszközök kiválasztásában.(28) A Bíróság már megerősítette, hogy e széles mérlegelési jogkör a KHP területén is rendelkezésre áll.(29)
32.      Ez a jogalkotói mérlegelési jogkör azonban nem korlátlan. Először is, e mérlegelési jogkört a Szerződések célkitűzései és az Szerződésben meghatározott egyes szakpolitikák által általánosan megengedett korlátok között kell gyakorolni. Másrészt az arányosság elve megköveteli, hogy „az uniós intézmények aktusai ne haladják meg a szóban forgó szabályozás által kitűzött jogszerű célok elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket[, ami azt jelenti, hogy] több megfelelő intézkedés közül a kevésbé korlátozó jellegűt kell választani, és az okozott hátrányok nem lehetnek aránytalanok az elérendő célokkal”.(30)
33.      Ez utóbbi megállapítás arra utal, hogy a Bíróság álláspontja szerint az uniós jogalkotónak a jogalkotás során az arányossági értékelés mindhárom szintjét figyelembe kell vennie, azaz a kiválasztott intézkedésnek megfelelőnek és szükségesnek kell lennie a kitűzött cél eléréséhez, más érdekeket is kellőképpen figyelembe kell venni, és a kiválasztott intézkedés nem lehet túlzottan hátrányos ezen érdekek szempontjából.
34.      Mindazonáltal, amikor a Bíróság az arányosság elvének az uniós jogalkotó által történő alkalmazását vizsgálja, úgy véli, hogy kizárólag azt kell vizsgálnia, hogy „a hatáskörrel rendelkező intézmény által követni szándékozott célra nyilvánvalóan alkalmatlan‑e az intézkedés”.(31) Ennek megállapítása érdekében tehát a Bíróságnak nem azt a kérdést kell feltennie, hogy „az uniós jogalkotó által alkalmazott intézkedés volt‑e az egyetlen vagy a lehető legjobb, hanem hogy az nyilvánvalóan alkalmatlan volt‑e”.(32) A Bíróság a KHP területére vonatkozó intézkedések tekintetében is megismételte a saját bírósági felülvizsgálati jogkörének korlátaira vonatkozó állítását.(33)
35.      Ezért főszabály szerint az uniós jogalkotási intézkedések felülvizsgálata során az arányosság valójában az uniós jogalkotó által hozott döntés „érdemi észszerűségét” jelenti.
36.      Ennek érdekében a Bíróságnak azt a kérdést kell vizsgálnia, hogy az uniós jogalkotó konkrét politikai kihívásra adott érdemi válasza megegyezik‑e az észszerű döntéshozó rendelkezésére álló lehetőségek egyikével. Ha a Bíróság meggyőződik arról, hogy az elfogadott intézkedés alapján elérhető a kívánt jogalkotási eredmény, akkor már nem kérdőjelezi meg ezt a döntést.
37.      Mindazonáltal az uniós jogalkotónak képesnek kell lennie a Bíróság előtt annak bizonyítására, hogy figyelembe vette az ezen intézkedés által érintett különböző szereplők érdekeire gyakorolt esetleges hatást, és megvizsgálta, hogy „az elfogadott intézkedéssel elérni kívánt célok igazolják‑e az egyes gazdasági szereplőket érő, akár jelentős mértékű, kedvezőtlen gazdasági következményeket”.(34) Ezt a kötelezettséget az EU‑Szerződéshez és az EUM‑Szerződéshez csatolt, a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló 2. jegyzőkönyv 5. cikke pontosítja, amely – amint azt a Bíróság kifejtette – előírja, hogy „a jogalkotási aktusok tervezetének figyelembe kell vennie annak szükségességét, hogy a gazdasági szereplőkre háruló terheket a lehető legkisebbre csökkentsék, és hogy azok arányban álljanak az elérendő célkitűzésekkel”.(35)
38.      Így azt, hogy a Bíróság az uniós jogalkotó által hozott érdemi döntésekkel kapcsolatban a jogalkotónak kedvez, ellensúlyozza a szóban forgó intézkedés „eljárási arányosságának” felülvizsgálata.(36)
39.      A jogalkotó által hozott lényegi döntések bíróságok általi tiszteletben tartása a hatalmi ágaknak a demokratikus társadalomban megvalósuló szétválasztásához kapcsolódik: a választók, nem pedig a bíróságok „ítélkeznek” a jogalkotó által hozott politikai döntésekről, és vonják őt felelősségre konkrét politikai kérdéshez fűződő köz‑ és magánérdekek közötti egyensúly megteremtése során hozott jó vagy rossz döntése miatt.
40.      Mindemellett az uniós jogalkotót
a megfelelő intézkedések kiválasztása terén megillető mérlegelési jogkör jelentősen szűkebb, ha az elfogadott intézkedés a Charta által védett alapvető jogokat sérti.(37)
41.      A Charta 52. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy a Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása az arányosság elvének tiszteletben tartásával korlátozható.
42.      A Chartában kifejtett arányosság elvének e „kifejeződése” alapján a Bíróság felülvizsgálata általában az arányossági értékelés három szintjének egyikét jelenti.(38) Másként fogalmazva, a Bíróság nem korlátozza felülvizsgálati jogkörét az ezen intézkedés alapjául szolgáló döntések nyilvánvalóan alkalmatlan jellegére. A Bíróság ehelyett – legalábbis bizonyos alapvető jogok,(39) például a magánélethez és az adatvédelemhez való jog megsértése esetén – az ilyen jogsértés arányosságának vizsgálatakor jár el fokozott szigorral.(40)
43.      E tekintetben az Olasz Köztársaság helyesen hivatkozik a Luxembourg Business Registers ítéletre annak megállapítása érdekében, hogy a jelen ügyben a Bíróság szigorú felülvizsgálata szükséges.(41)
44.      Az arányosság elvének „jogvédő kivetülése” ugyanis ilyen fokozott intentizású vizsgálatot követel meg.(42)
45.      Ez elsősorban azt jelenti, hogy az uniós jogalkotót terheli annak bizonyítása, hogy érdemi döntései megfelelnek a szóban forgó jogok alkotmányos védelmének, és összhangban állnak a kitűzött cél jelentőségével.
46.      Az uniós jogalkotó azon kötelezettsége, hogy érdemi döntéseit a Bíróság előtt megvédje, abban az esetben áll fenn, ha a valamely jogalkotási intézkedést megtámadó fél képes bizonyítani, hogy ezen intézkedés egy vagy több alapvető jogot sért. E tekintetben egyetértek a Parlament álláspontjával, amely szerint nem az összes, alapjogok megsértésére vonatkozó állítás vezet automatikusan e jogalkotási intézkedés Bíróság általi „szigorú” felülvizsgálatához. Ellenkezőleg, mindig tényleges kapcsolatnak kell fennállnia a szóban forgó intézkedés és a Charta által védett jog vagy elv állítólagos megsértése között.(43) Ezért valamely alapvető jogot állítólagosan sértő intézkedés arányosságának értékelése keretében a Bíróságnak először azt kell megvizsgálnia, hogy a szóban forgó intézkedés egyáltalán megsértheti‑e ezt a jogot.
47.      Végül, az alapjogok megsértése esetén az uniós jogalkotási intézkedések kevésbé elfogadó, és ezért beavatkozóbb felülvizsgálatának oka a Charta által védett jogoknak a liberális demokratikus társadalomban betöltött sajátos szerepében rejlik, amely társadalomban a valódi demokratikus kormányzásra bizonyos alapvető jogi szabályok vonatkoznak, amelyeket nem lehet tetszés szerint veszélyeztetni, még a demokratikus döntéshozatal során sem.
48.      A Bíróság csak az alapjogokat sértő uniós jogalkotási intézkedés szigorú felülvizsgálatával képes a demokráciának az EUSZ 2. cikkben kifejezett értékét megvédeni. Az Európai Unió vonatkozásában értelmezett demokrácia túlmutat a demokratikusan megválasztott többség döntéshozatalán; megköveteli az európai társadalom részét képező kisebbségek jogainak védelmét. A bíróságok többséget ellensúlyozó szerepe még fontosabbá vált a mai világban, amelyben autokratikus kormányok a kisebbségek és általánosságban a döntéseiket ellenző valamennyi személy jogainak elvonásával törekednek hatalmukat megerősíteni és megőrizni, intézkedéseiket pedig azzal indokolják, hogy a demokráciát a választott többség uralmaként mutatják be. Ez az oka annak is, hogy ezen autokratikus kormányok elsőként a bírói függetlenséget korlátozzák.
49.      A jelen ügyben kétségek merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy a vitatott szabályozás aránytalanul sérti‑e a Charta által védett egyes alapvető jogokat, különösen a magánélethez, a személyes adatok védelméhez, valamint a tisztességes és méltányos munkakörülményekhez való jogot. Az Olasz Köztársaság a megtámadott rendelet által a halászati ellenőrzési rendeletben végrehajtott módosítások jogszerűségének a Charta alapján történő felülvizsgálatát kéri. Ez megköveteli, hogy a Bíróság szigorúan értékelje a Chartában biztosított jogok esetleges megsértésének arányosságát. A következőkben e vizsgálattal foglalkozom.
C.      A zárt láncú televíziós kamerák halászhajókra történő felszerelése nem sérti aránytalanul a Charta 7., 8. és 31. cikkét
50.      Első jogalapjával az Olasz Köztársaság lényegében a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megsértésére hivatkozik. Úgy véli, hogy a zárt
láncú televíziós kamerák bizonyos típusú halászhajókra történő felszerelésének kötelezettsége aránytalanul korlátozza a Charta 7., 8. és 31. cikkében kifejezett jogokat. E fél szerint az ilyen kamerák felszerelése nyilvánvalóan és indokolatlan sérti az ilyen hajókon tartózkodó személyek magánélethez való jogát, személyes adatok védelméhez való jogát, valamint a méltóságukat tiszteletben tartó munkafeltételekhez való jogát. Ennek oka, hogy az említett kamerák felszerelésével e személyek ki vannak téve annak a kockázatnak, hogy azonosítani lehet őket. Noha az Olasz Köztársaság elismeri, hogy ezen intézkedések jogszerű célt követnek, úgy véli, hogy a megfigyelők alkalmazása
egy kevésbé korlátozó és véleménye szerint még hatékonyabb intézkedésként állt volna az uniós jogalkotó rendelkezésére. Ezért az Olasz Köztársaság azt állítja, hogy jelenlegi formájában ezen intézkedés „nyilvánvalóan”(44) aránytalanul sérti a halászhajókon tartózkodó személyek és munkavállalók alapvető jogait.
51.      A Bizottság által támogatott Parlament és a Tanács vitatja ezeket az érveket.
1.      A Charta 7. és 8. cikkének alkalmazhatósága
52.      Amint azt fentebb kifejtettem, alapvető jog megsértésére vonatkozó állítás esetén a Bíróságnak elsőként azt a kérdést kell megvizsgálnia, hogy a szóban forgó intézkedés megsértheti‑e a szóban forgó jogokat. Ha igen, akkor a Bíróságnak szigorú felülvizsgálatot kell végeznie.
53.      Megsértheti‑e a zárt
láncú televíziós kameráknak bizonyos halászhajók fedélzetére történő felszerelésére vonatkozó kötelezettség az Olasz Köztársaság által hivatkozott alapvető jogokat? Először a Charta 7. és 8. cikkét vizsgálom.
54.      A Charta 7. cikke garantálja az egyén magán‑ és családi életének tiszteletben tartását. A Charta 8. cikkének (1) bekezdése védi a magán‑ és családi élet azon aspektusát, amely a digitális korszakban különösen érzékennyé vált,
amely abban áll, hogy mindenki számára kifejezetten biztosítja a rá vonatkozó személyes adatok védelméhez való jogot.
55.      A Parlament, a Bizottság és a Tanács lényegében vitatja, hogy az alapeljárásban szóban forgó intézkedések érintenék e jogokat. Azzal érvelnek, hogy ezen intézkedések kialakítása miatt eleve nem merülhet fel a Charta 7. és 8. cikkének megsértése: például a szóban forgó kamerák felszerelése csak bizonyos (magas kockázatú) hajókat érint; a felvételek készítését minimálisra, és csak a hajó azon részeire kell korlátozni, ahol a halászati termékeket a fedélzetre hozzák, kezelik és tárolják, vagy ahol a visszadobásra sor kerülhet; továbbá az összes felvételt „a lehető leghamarabb” anonimizálják.
56.      Az Olasz Köztársaság úgy véli, hogy még a szóban forgó kamerák használatának korlátozására irányuló technikai és jogi intézkedések mellett is fennállhat e személyek azonosításának kockázata. Állítása szerint már ez önmagában alkalmazhatóvá teszi a magánélet és a személyes adatok védelméhez való jogot.
57.      Egyetértek az Olasz Köztársaság álláspontjával.
58.      A magánélethez való jog védelme nem szerencsejáték. Minden személy olyan egyedi jellemzőkkel rendelkezik, amelyek megkülönböztetik másoktól.(45) Még a Bizottság által a szóban forgó kamerák felvételeinek beépített módon(46) történő anonimizálására szolgáló eszközök létrehozására vonatkozóan bevezetett kötelezettség esetében sem zárható ki, hogy az érintett hajókon dolgozó munkavállalókról videofelvétel készül, és e személyek azonosíthatók lesznek. Az a személy, akiről ily módon felvétel készül,
ennek következtében elveszíti a saját képmása feletti ellenőrzési jogot,(47) ami megalapozza az adatvédelemhez való jogát.
59.      Noha kevéssé valószínű, nem zárható ki, hogy – amint azt az Olasz Köztársaság kifejti – a hajók fedélzetén található „mechanikus voyeur” a napi fogás feldolgozása során rögzíthet két halász közötti magánbeszélgetést vagy helyzetet, és ezáltal beavatkozik magánéletükbe.(48)
60.      Ezért már pusztán az a tény is, hogy a szóban forgó hajók fedélzetén zárt
láncú televíziós kamerákat szerelnek fel, lehetőséget ad a Charta 7. és 8. cikkének megsértésére, amennyiben fennáll annak a – bármennyire is csekély – esélye, hogy az említett felvételek elkészítésével azonosítani lehet az e hajókon tartózkodó személyeket. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy nem az összes hajóra vonatkozik az intézkedés (hanem csak az olyan legalább 18 méter hosszúságú hajókra, amelyek esetében fennáll annak a magas kockázata, hogy nem tartják tiszteletben a kirakodási kötelezettséget). A szóban forgó intézkedés sértheti az ilyen hajókon dolgozó személyek magánélethez való jogát, ezért jogszerűségének fenntartása érdekében azt meg kell indokolni.
61.      A szóban forgó intézkedés ezért a Charta 7. és 8. cikke által biztosított alapvető jogok védelmének hatálya alá tartozik.
2.      A Charta 31. cikkének alkalmazhatósága
62.      A Charta 31. cikkének (1) bekezdése rögzíti a tisztességes és igazságos munkafeltételekhez való jogot, beleértve a munkavállalók egészségét, biztonságát és méltóságát.
63.      A Parlament, a Tanács és a Bizottság lényegében kiemeli, hogy első ránézésre nem világos, hogy a jelen ügyben miért sérülnek e jogok.
64.      Válaszában az Olasz Köztársaság kifejti, hogy a videokamerás megfigyelés alatt végzett munka olyan „átfogó ellenőrzést” jelent, amely nem tartja tiszteletben a Charta 31. cikke (1) bekezdésének „méltóságra” vonatkozó elemét.
65.      Véleményem szerint mindkét érvelésnek van némi alapja.
66.      Egyrészt úgy tűnik számomra, hogy a Charta 31. cikkének a Chartához fűzött magyarázatokkal(49) összefüggésben értelmezett (1) bekezdése elsősorban a munkavállalók testi és szellemi sérthetetlenségére vonatkozik. Ebből a szempontból nehéz megérteni, hogy a „méltó” munkafeltételekhez való jog hogyan terjed ki a tevékenységeknek a tényleges munkaidő alatt történő célzott rögzítésére (szemben a hajók konyhájában vagy kabinjaiban töltött szünetek során készített felvételekkel).(50) Olyan ágazatban, amelyet a fogások csökkenése, a szigorú szabályozási követelmények és a gyakran az egyes utak során kifogott halak mennyiségéhez kapcsolódó díjazási rendszer jellemez,(51) a kamerák használata valójában a munkavállalók kizsákmányolással szembeni védelmének (és ezáltal méltóságának) javára szóló tényezőnek tekinthető. Ha ezt a gondolatmenetet követnénk, a Charta 31. cikke (1) bekezdésének korlátozása nem áll fenn.
67.      Másrészt a Charta 31. cikkének (1) bekezdése által védett munkahelyi méltóság vélhetően a szociális foglalkoztatási jogoknak az alapvető értéke.(52) A munkahelyi emberi méltóság ellensúlyozza az erőviszonyok egyenlőtlenségét, amelyet az jellemez, hogy a munkavállalók munkahelyen tanúsított magatartása állandó jelleggel ellenőrizhető. Nyilvánvaló, hogy az ilyen ellenőrzés egyik módja a videokamerás megfigyelés.
68.      Ebben az értelemben elkerülhetetlen, hogy a munkahelyi méltósághoz való jog zárt
láncú televíziós kamerák jelenléte által előidézett megsértése átfedésben legyen a magánélethez és az adatvédelemhez való joggal. Ez nem zárja ki a Charta 31. cikke (1) bekezdésének a munkahelyi magánéletet érintő intézkedésekre való alkalmazhatóságát.
69.      Az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlata bizonyos mértékben az emberi jogok európai egyezményének (EJEE) 8. cikkében biztosított, magánélet tiszteletben tartásához való jog egyik kategóriájaként ismerte el a munkahelyi méltósághoz való jogot.(53) Ebből a szempontból igaza van az Olasz Köztársaságnak abban, hogy a videokamerák felszerelése önmagában sérti a munkavállaló méltóságát tiszteletben tartó munkafeltételekhez való jogát, és ezért arra a jogszerű célra hivatkozva arányos választ kell adni.(54)
70.      Végül és ellentétben azzal, amit a Bizottság a tárgyaláson kifejtett, annak eldöntése szempontjából, hogy a Charta 31. cikkének (1) bekezdése egyáltalán alkalmazható‑e, irreleváns, hogy a megtámadott rendelet kifejezetten rendelkezik az ilyen megfigyelés jogi és technikai korlátozásairól. A Charta 7. és 8. cikkének állítólagos megsértéséhez hasonlóan e körülményekre csak abban az esetben terjed ki a Bíróság elemzése, ha e jog korlátozásának arányosságát vizsgálják. E körülmények azonban nem korlátozzák a Charta 31. cikke (1) bekezdésének hatályát.
71.      Ezért javaslom, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a szóban forgó intézkedések a Charta 31. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak.
3.      Arányosság
72.      Miután megállapítottam, hogy a szóban forgó intézkedések a Charta 7., 8. és 31. cikkének hatálya alá tartoznak, mivel sértik az azokban foglalt jogokat, értékelem ezen intézkedések arányosságát.
Jogszerű cél
73.      Az alapvető jogokba való beavatkozás igazolható, amennyiben jogszerű célt arányosan valósít meg. Így az első kérdés, amelyet a Bíróságnak fel kell tennie, arra irányul, hogy a szóban forgó intézkedés célja jogszerűnek ismerhető‑e el.
74.      Amint azt a megtámadott rendelet preambulumbekezdései is kifejtik, az uniós jogalkotó úgy vélte, hogy a KHP egészének sikeres végrehajtása, valamint a kirakodási kötelezettségnek mint az általános rendszer részének hatékonysága többek között hatékony, eredményes, korszerű és átlátható ellenőrzési rendszer alkalmazását követeli meg.(55)
75.      A jelen ügyben nem vitatott, hogy a KHP részeként a kirakodási kötelezettség és e kötelezettség hatékony végrehajtásának biztosítása jogszerű célnak minősül.(56)
76.      Még az Olasz Köztársaság, a jelen eljárást kezdeményező fél is egyetért azzal, hogy a szóban forgó hajók fedélzetén megfigyelést biztosító videokamerák felszerelése jogszerű célt szolgál, a kirakodási kötelezettség betartásának a KHP célkitűzéseinek elérése érdekében történő biztosításának célját.
77.      Ezért nincs akadálya annak, hogy a Bíróság ezt a célt ne fogadja el jogszerűnek.
Megfelelőség
78.      Az arányosság értékelésének részeként a megfelelőségi teszt annak meghatározására irányul, hogy a szóban forgó intézkedés alkalmas‑e a kívánt cél elérésére.
79.      A jelen ügyben – a jogszerű célhoz hasonlóan – egyik fél sem vitatja a zárt
láncú televíziós kamerákat tartalmazó elektronikus távellenőrzési rendszerek kirakodási kötelezettség betartásának javítása érdekében történő alkalmazásának megfelelőségét.
80.      Az ügy irataiból kitűnik, hogy az Európai Éghajlat‑politikai, Környezetvédelmi és Infrastrukturális Végrehajtó Ügynökség jelentése szerint a visszadobások és az ár ellenőrzése, valamint az egyes halászati utak alapos nyomon követése a kirakodási kötelezettség végrehajtásának egyik fő kockázatát jelenti. Ezen ügynökség ezért azt javasolta, hogy az ellenőrzéseket a kirakodás helyett a tengeren folytatott tevékenységre összpontosítsák.(57)
81.      Ezenfelül a hatásvizsgálat szerint a kamerákat használó elektronikus távellenőrzési rendszerek bevezetése „bizonyította, hogy [e rendszer] a kirakodási kötelezettség ellenőrzését és végrehajtását biztosító hatékony eszköz lehet, valamint visszatartó hatással van az illegális visszadobásokra”.(58)
82.      A Bíróságnak tehát nincs oka arra, hogy kétségbe vonja azon kötelezettség megfelelő jellegét, hogy bizonyos halászhajókra zárt
láncú televíziós kamerákat kell felszerelni a kifogott, de ki nem rakodott halak mennyiségének csökkentése érdekében; egyértelműen elégséges kapcsolat áll fenn az ilyen megfigyelő rendszer és a kirakodási kötelezettség hatékonysága között.(59)
83.      Az uniós jogalkotó ezért jogosan tekinthette úgy, hogy az említett kamerák felszerelésére vonatkozó kötelezettség bevezetése alkalmas az általa követett cél elérésére.
Szükségesség
84.      Az Olasz Köztársaság elsősorban azt állítja, hogy a szóban forgó intézkedés nem szükséges.
85.      Az arányosság értékelése során valamely intézkedés akkor minősül szükségtelennek, ha van olyan alternatív intézkedés, amely kevésbé korlátozó (jelen ügyben a három érintett alapvető jog tekintetében), azonban elérheti ugyanazt a jogalkotási célt.
86.      Az Olasz Köztársaság véleménye szerint létezik ugyanilyen hatékony, kevésbé korlátozó intézkedés: emberi megfigyelőknek a szóban forgó halászhajókon való igénybevétele. E fél álláspontja szerint az ilyen intézkedés talán még hatékonyabb is lehet, mint a zárt
láncú televíziós kamerák felszerelése, mivel a megfigyelők kapcsolatba léphetnek a munkavállalókkal, és megelőzhetik, hogy a kirakodási kötelezettség esetleges megsértésére egyáltalán sor kerüljön, míg a videokamerás megfigyelés használata csak utólagosan biztosítja a kirakodási kötelezettség betartását. Ezenkívül, amint azt az Olasz Köztársaság kifejti, a videokamerás megfigyelésre szolgáló készülékek használatával és üzemeltetésével járó kiadásokat nem vették kellőképpen figyelembe a megtámadott rendelet elfogadásakor.
87.      Főszabály szerint a „szigorú” arányossági értékeléssel összefüggésben, és azzal szemben, amit a Tanács állít, az uniós jogalkotót terheli annak bizonyítása, hogy nem léteztek olyan alternatív intézkedések, amelyek képesek ugyanazon eredmények elérésére. Más szóval, nem az Olasz Köztársaságnak kell cáfolnia az uniós jogalkotó által választott eszközök szükségességét, hanem az utóbbinak kell bizonyítania ezen eszközök szükségességét.
88.      Az uniós jogalkotónak tehát bizonyítania kell, hogy figyelembe vette az alternatív intézkedéseket, és hogy végül megállapította, hogy ezen intézkedések nem alkalmasak a kívánt jogalkotási eredmény elérésére. Mivel az Olasz Köztársaság zárt
láncú televíziós kamerákat tartalmazó elektronikus távellenőrzési rendszerek alkalmazása helyett megfigyelők igénybevétele mellett szóló érveket hozott fel, az uniós jogalkotónak kell ezeket az érveket cáfolnia annak érdekében, hogy a Charta által védett jogokba való indokolatlan beavatkozással kapcsolatos állításokkal szemben bizonyítsa jogalkotási döntésének jogszerűségét.
89.      E tekintetben az uniós jogalkotó – azaz a jelen esetben a Parlament, a Tanács és a Bizottság – kifejti, hogy a megfigyelők igénybevétele egyike volt azon eszközöknek, amelyeket a jogalkotási folyamat során a kirakodási kötelezettség hatékonyságának biztosítása érdekében figyelembe vett.(60) E lehetőség igénybevétele ugyanis 2015 óta létezik az uniós jogban.(61) Ezzel együtt a tagállamok által a Tanács keretében elfogadott kompromisszum eredményeként előnyben részesítették a zárt
láncú televíziós kamerákat használó elektronikus távellenőrzési rendszerek alkalmazásának kötelezettségét.(62)
90.      E döntés alátámasztására a Parlament, a Tanács és a Bizottság egyaránt a hatásvizsgálatra hivatkozik, amely részletesen ismerteti a megfigyelő kamerák előnyeit, és elveti a megfigyelők igénybevételét mint a kitűzött cél elérésének ugyanolyan hatékony eszközét.(63)
91.      A dokumentum szerint „kezdetben fontolóra vették a megfigyelők hajón való jelenlétének előírását, mivel ez számos előnnyel járhat: többek között a kirakodási kötelezettség tengeren történő betartásának elősegítése és a zárt
láncú televíziós kameráknál rugalmasabb, kezdeti beruházási kiadással nem járó ellenőrzési intézkedés meghatározása. Ezt az alternatívát azonban több okból is elvetették: i. a 24 órás lefedettség biztosítása érdekében sokkal több megfigyelőt kellene váltott műszakokban igénybe venni; ii. a kis halászhajók nem rendelkeznek elegendő hellyel a megfigyelők elhelyezéséhez, különösen hosszú utak során; iii. a megfigyelők igénybevételével járó költségek sok halászhajón aránytalanok lennének az elérhető eredményekhez képest (például ha két megfigyelőnek a halászati műveletek során végig ébren kell lennie, az napi 2000 euró […] feletti költséggel járhat; a NAFO megfigyelői programjában a megfigyelők átlagos költsége havi 5000 euró); valamint iv. bár elismerve, hogy megvalósítható lenne, hogy a megfigyelők igénybevételével járó költségek csak azoknál a hajóknál merüljenek fel, amelyeknél magas a meg nem felelés kockázata, e lehetőség aránytalanul nagy különbséget eredményezne a többi hajón végzett ellenőrzéshez viszonyítva, ami aligha lenne igazolható.”(64)
92.      Ezen túlmenően a Parlament kifejti, hogy a zárt
láncú televíziós kamerákat tartalmazó elektronikus távellenőrzési rendszerek folyamatos és szisztematikus jellegével nem ér fel a fedélzeten tartózkodó megfigyelők jelenléte, mivel az utóbbiak nem tudják biztosítani az adott hajó valamennyi szempontból való folyamatos figyelemmel kísérését.(65)
93.      E tekintetben azonban az Olasz Köztársaság lényegében kifejti, hogy a zárt
láncú televíziós kamerák felszerelése annak szisztematikus kockázatát jelenti, hogy bármikor videofelvétel készülhet, és így a Charta 7., 8. és 31. cikke szempontjából beavatkozóbb intézkedésnek minősül, mint az ad hoc vagy meghatározott időpontban készülő felvételek.
94.      Ez bár igaz lehet, amint azt a Parlament, a Tanács és a Bizottság is kifejtette, hogy amennyiben a szóban forgó zárt
láncú televíziós kamerák működtetését csak a nap bizonyos időszakaira korlátoznák, a nem kívánt vízi erőforrások, köztük a halak visszadobására egyszerűen az alatt az idő alatt kerülne sor, amikor a kamerák ki vannak kapcsolva. Ezért az ad hoc felvételek, még ha kisebb beavatkozással is járnak, nem tekinthetők ugyanolyan hatékony alternatívának.
95.      A fenti magyarázatokra tekintettel úgy vélem, hogy a jogalkotási anyagokból, a Bíróság elé terjesztett iratokból és a felek magyarázataiból kitűnik, hogy az uniós jogalkotó figyelembe vette azokat a különböző eszközöket, amelyekkel el lehet érni az általa követett jogalkotási célt, és mérlegelte azok hatékonyságát a követett cél tekintetében, de végül elvetette ezeket az alternatív eszközöket, mivel azok kevésbé alkalmasak voltak az intézkedéssel kitűzött cél elérésére.
96.      Ezért véleményem szerint az uniós jogalkotó elegendő érvet hozott fel annak bizonyítására, hogy a megfigyelők igénybevétele nem minősül a kirakodási kötelezettség ellenőrzésére irányuló ugyanolyan hatékony eszköznek.
Mérlegelés
97.      Az arányossági vizsgálat harmadik szintje, amelyre gyakran „szigorú értelemben vett arányosságként” vagy egyszerűen „mérlegelésként” hivatkoznak, annak bizonyítását követeli meg az uniós jogalkotótól, hogy a szóban forgó intézkedések által okozott negatív hatások nem aránytalanok a jogszabály által elérni kívánt előnyökhöz képest. Más szavakkal, e vizsgálathoz a Bíróságnak értékelnie kell, hogy az adott jogszerű cél eléréséhez szükségesnek bizonyult intézkedés nem jogellenes‑e mégis azért, mert a választott cél elérésének túl nagy a „költsége”.(66)
98.      Ha valamely jogalkotási intézkedés érvényességének megtámadása a Charta által védett jogok megsértésére vonatkozik, ami – amint azt fentiekben már kifejtettem – a Bíróság által végzett szigorú felülvizsgálatot követel meg, az intézkedés mérlegelés útján történő felülvizsgálata még akkor is szükséges, ha nincs kevésbé korlátozó alternatíva.(67)
99.      E mérlegelés céljából a Bíróságnak többek között figyelembe kell vennie egyrészt a szóban forgó alapvető jogok megsértésének súlyosságát, másrészt az intézkedéssel elérni kívánt cél fontosságát.(68)
100. A jelen ügy szempontjából az arányosság értékelése tehát egyrészt a szóban forgó intézkedésből eredő, az alapvető jogokra gyakorolt kedvezőtlen hatások, másrészt pedig a kirakodási kötelezettség hatékony ellenőrzésével elérhető előnyök közötti mérlegelésből áll.
101. E tekintetben a Parlament, a Tanács és a Bizottság helyesen mutatott rá arra, hogy a szóban forgó intézkedés arányosságának vizsgálata során figyelembe kell venni annak teljes koncepcióját. Ezért nem csak az a releváns, hogy az uniós jogalkotó a zárt
láncú televíziós kamerákat tartalmazó elektronikus távellenőrzési rendszerek alkalmazása mellett döntött, hanem az is, hogy azok alkalmazását oly módon írta elő, hogy az a lehető legkisebb mértékben sértse a Charta által védett jogokat.(69)
102. A mérlegelés első részét illetően, amely a szóban forgó intézkedések által kifejtett kedvezőtlen hatásokra vonatkozik, a Parlament, a Tanács és a Bizottság több olyan intézkedést is kiemel, amelyek célja, hogy a Charta 7., 8. cikke és 31. cikkének (1) bekezdése által védett jogok kevésbé sérüljenek.
103. Először is e felek rámutatnak, hogy a CCTV kamerák felszerelésének kötelezettsége csak a legalább 18 méter teljes hosszúságú halászhajókra vonatkozik, és akkor is csak azokra a hajókra, amelyek megfelelnek e rendszernek, és amelyek esetében fennáll annak a magas kockázata, hogy nem tartják tiszteletben a kirakodási kötelezettséget.(70)
104. Másrészt megjegyzik, hogy az említett kamerákat úgy kell felszerelni, hogy csak a halászeszközöket és a hajó azon részeit rögzítsék, ahol a halászati termékeket felviszik a fedélzetre, feldolgozzák és tárolják, valamint az olyan részeket, ahonnan e termékek visszadobhatók.(71) A tárgyaláson a Tanács kifejtette továbbá, hogy e kamerák felszerelésének helyét (a jogalkotási szövegben) nem lehet pontosabban meghatározni, mivel e tevékenységek végzésének pontos helye hajónként eltérő.
105. Harmadszor, a három intézmény kiemeli, hogy csak a szóban forgó halászhajó kapitánya, valamint a lobogó szerinti és a parti tagállamok halászati ellenőrzésért felelős illetékes hatóságai férhetnek hozzá e kamerák felvételeihez, és hogy e hozzáférésre az adatvédelmi szabályoknak megfelelően kell, hogy sor kerüljön.
106. Negyedszer, az ellenőrzési rendelet előírja, hogy a REM rendszerekből származó adatok tárolására, megosztására és az azokhoz való hozzáférésre vonatkozó további szabályokat fognak meghatározni.(72)
107. Ötödször, az intézmények hangsúlyozzák, hogy a megtámadott rendelet arra kötelezi a Bizottságot, hogy „a lehető leghamarabb” hozzon olyan intézkedéseket, amelyek a zárt
láncú televíziós kamerák által készített felvételeken azonosítható személyek anonimizálását eredményezik, az illetékes hatóságokat pedig arra kötelezi, hogy hajtsák végre ezeket az intézkedéseket.(73) Főszabály szerint tehát nincs olyan adatmegőrzési időtartam, amely lehetővé tenné a személyek azonosítását.(74)
108. A fentiekből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó olyan intézkedéseket kívánt bevezetni, amelyek célja az érintett alapvető jogok CCTV kamerák felszerelésével okozott megsértésének minimalizálása.
109. Az ezen intézkedésekből eredő hátrányos következmények és azok előnyei közötti képletes mérlegelésünk során a negatív oldal súlya tehát csökken.
110. Ami ezen mérlegelés előnyökre vonatkozó oldalát illeti, az intézmények először is emlékeztetnek arra, hogy az uniós jogalkotó által létrehozott rendszer a kirakodási kötelezettség ellenőrzésére, nem pedig az egyes személyek azonosítására vagy ellenőrzésére irányul.
111. Másodszor, a szóban forgó intézkedéseket azt követően vezették be, hogy a halállományok sok éven keresztül komolyan csökkentek, olyan körülmények között, amikor más intézkedések – többek között megfigyelők igénybevételének lehetősége – nem tudták biztosítani az Európai Unió halászati erőforrásainak fenntartható felhasználását.
112. Harmadszor, és legfőképpen, e rendszer az annak biztosítására irányuló elismert és fontos célkitűzést szolgálja, hogy fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételekkel kerüljön sor az élő vízi erőforrások, így a halak kiaknázására. E tekintetben a Bizottság a tárgyaláson kifejtette, hogy azon eszközök és szabályok meghatározása érdekében, amelyek alapján a halászflották halászati tevékenységet folytatnak, alapvető fontosságú, hogy rendelkezésre álljon a kifogott halak helyes mennyisége.(75) Ezen eszközök és szabályok – köztük a halászati kvóták – helytelen meghatározása egyébként bizonyos halfajok túlhalászásához, végső soron pedig eltűnéséhez vezethet.
113. Az Olasz Köztársaság állításával ellentétben úgy vélem, hogy az uniós jogalkotó által a kirakodási kötelezettség hatékony ellenőrzésével elérni kívánt jogalkotási cél nem csak az uniós halászati politika, hanem ezen és más uniós politikák gazdasági, társadalmi és környezeti céljai szempontjából is rendkívül fontos.
114. A zárt
láncú televíziós kamerákat tartalmazó elektronikus távellenőrzési rendszerek bevezetésével ezért jelentős előnyök érhetők el, és sokat nyomnak a latban a képletes mérlegünk pozitív oldalán.
115. A fentiekre tekintettel a Charta 7., 8. és 31. cikke által védett jogoknak a REM rendszerek megtámadott intézkedés által előírt, ugyanakkor korlátozott használatával okozott megsértése nem aránytalan a megtámadott rendelet
által elérni kívánt előnyhöz képest.
116. A fenti okok miatt úgy vélem, hogy az uniós jogalkotó azáltal, hogy megfelelően mérlegelte egymással szemben a megtámadott rendelet által követett célt és e szabályozásnak a Charta 7., 8. és 31. cikkének korlátozására vonatkozó képességét, megfelelt a Charta 52. cikke (1) bekezdésének.
117. Ebből következően úgy vélem, hogy a Bíróságnak el kell utasítania az Olasz Köztársaság első jogalapját.
IV.    Végkövetkeztetés
118. Azt javasolom, hogy a Bíróság utasítsa el az Olasz Köztársaság első jogalapját.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      A 2013‑ban végzett becslés szerint az uniós halászok évente 1,7 millió tonna halat és egyéb tengeri állatot dobtak vissza. Lásd: ClientEarth és társai: Joint NGO priorities on the revision of the EU Fisheries Control System, 2018. október, elérhető a következő oldalon: https://awsassets.panda.org/downloads/joint_ngo_position_paper_on_the_revision_of_the_eu_fisheries_control_system___october_2018.pdf.
3      Lásd: az Európai Parlament könyvtára, Discarding fish under the Common Fisheries Policy: Towards an end to mandated waste, Könyvtári tájékoztató, 2013. május 13., 130436REV1, 2. o., amely szerint „a legtöbb hal, különösen a hengeres testű halak általában már elpusztultak vagy majdnem elpusztultak, amikor visszadobják őket a tengerbe. A rákfélék vagy kagylók, valamint egyes cápafélék vagy lepényhalak esetében nagyobb az esélye annak, hogy még élve kerülnek vissza a tengerbe, de tényleges hosszú távú túlélésük nagyon nehezen vizsgálható. Ez közvetlen hatással van az érintett állományokra.”
4      A közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 11‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 354., 22. o.; helyesbítés: HL 2016. L 357., 17. o.; a továbbiakban: KHP‑rendelet).
5      A KHP‑rendelet 15. cikkének (1) bekezdése, amely bevezeti a kirakodási kötelezettséget, a következőképpen szól: „A fogási korlátok hatálya alá tartozó fajok minden olyan fogását, valamint a Földközi‑tenger vonatkozásában […] [a] legkisebb méretekre vonatkozó előírások hatálya alá tartozó […] fogásokat […] a halászhajók fedélzetére kell rakni és ott kell tartani, továbbá nyilvántartásba kell venni, ki kell rakodni.”
6      Samuel Stone, az egyesült királyságbeli Marine Conservations Society halászati és akvakultúra osztályának vezetője által az egyesült királyságbeli House of Lords Select Committee on the European Union (Lordok Házának európai uniós különbizottsága) előtt (2018. december 5.) tett nyilatkozata szerint, amely elérhető a következő oldalon: https://data.parliament.uk/writtenevidence/committeeevidence.svc/evidencedocument/eu‑energy‑and‑environment‑subcommittee/implementation‑and‑enforcement‑of‑the‑eu‑landing‑obligation/oral/93810.html.
7      Az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint az 1967/2006/EK és az 1005/2008/EK tanácsi rendelet, továbbá az (EU) 2016/1139, az (EU) 2017/2403 és az (EU) 2019/473 európai parlamenti és tanácsi rendelet halászati ellenőrzés tekintetében történő módosításáról szóló, 2023. november 22‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 2023/2842).
8      Lásd a KHP‑rendelet 2. cikkének (1) bekezdését, amely említi azokat a célokat, amelyek alapján a KHP működik.
9      Lásd: a közösségi halászati erőforrások védelmére irányuló jogszabályokra vonatkozó ellenőrzési, felügyeleti és szankciórendszerekről szóló, a Bizottság válaszaival kísért 7/2007. sz. különjelentést (HL 2007. C 317., 1. o.). A Számvevőszék jelentésében vizsgált rendszer a halászati tevékenységekre vonatkozó egyes ellenőrzési intézkedések megállapításáról szóló, 1987. július 23‑i 2241/87/EGK tanácsi rendeletben (HL 1987. L 207., 1. o.) meghatározott rendszer volt, és megállapította, hogy i. a fogási adatok nem voltak teljesek és nem is voltak megbízhatóak, a fogások tényleges mennyisége nem volt ismert, így a teljes kifogható mennyiség és a kvótakorlátok megfelelő alkalmazása nem volt lehetséges; ii. a meglévő ellenőrzési rendszerek nem biztosították a jogsértések eredményes megelőzését és kiszűrését; iii. a megállapított jogsértésekre vonatkozó eljárások nem biztosították a nyomon követést, és nem írtak elő (elrettentő) szankciókat; valamint iv. a többletkapacitás hátrányosan befolyásolta a halászati ipar jövedelmezőségét, ami az engedélyezett fogások csökkenése miatt a halászati korlátozások megszegésére bátorított.
10      A közös halászati politika szabályainak betartását biztosító közösségi ellenőrző rendszer létrehozásáról, a 847/96/EK, a 2371/2002/EK, a 811/2004/EK, a 768/2005/EK, a 2115/2005/EK, a 2166/2005/EK, a 388/2006/EK, az 509/2007/EK, a 676/2007/EK, az 1098/2007/EK, az 1300/2008/EK és az 1342/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2847/93/EGK, az 1627/94/EK és az 1966/2006/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. november 20‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 1. o.).
11      Lásd ebben az értelemben: Európai Számvevőszék, Az Unió halászati kontrollrendszere: több erőfeszítésre lenne szükség, 08/2017. sz. különjelentés (a továbbiakban: 08/2017. sz. különjelentés), 3. pont, elérhető a következő oldalon: https://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR17_8/SR_FISHERIES_CONTROL_EN.pdf.
12      A 850/98/EK, a 2187/2005/EK, az 1967/2006/EK, az 1098/2007/EK, a 254/2002/EK, a 2347/2002/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendeletnek, valamint az 1379/2013/EU és az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a kirakodási kötelezettség tekintetében történő módosításáról, valamint az 1434/98/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2015. május 20‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2015. 133., 1. o.; a továbbiakban: (EU) 2015/812 rendelet).
13      08/2017. sz. különjelentés, 95. pont.
14      08/2017. sz. különjelentés, 99. pont.
15      Lásd: az Európai Parlament 2016. október 25‑i állásfoglalása a halászati ellenőrzések egységessé tételének mikéntjéről Európában (2015/2093(INI)) (HL 2018. C 215., 143. o.), H. preambulumbekezdés (az adatok eltéréseiről) és 33. pont (amely szerint „a kirakodási kötelezettség tekintetében jó minőségű adatok gyűjtésére, kezelésre és felhasználásra van szükség a kirakodási kötelezettség tényleges végrehajtásának ellenőrzése és értékelése céljából, valamint annak érdekében, hogy az adatgyűjtés megfeleljen a felülvizsgált KHP‑ből eredő követelményeknek”). Lásd még ezen ajánlás 66. pontját, amely „hangsúlyozza az elektronikus technológiák (elektronikus jelentéstételi és elektronikus nyomon követő rendszerek) fontosságát, amelyek adott esetben költséghatékony eszközöket jelentenek a tengeri tevékenységek megfigyelésének bővítésére”.
16      Lásd: az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító uniós ellenőrző rendszer létrehozásáról szóló 1224/2009/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról és a 118. cikkben előírt értékeléséről szóló bizottsági jelentés, (COM(2017) 192 final), amelyben a Bizottság megállapította, hogy az (akkor hatályos) rendszer „nem [volt] teljes mértékben célravezető”, és az érdekelt felek szükségesnek tartották az „ellenőrzési rendszer új közös halászati politikához való jobb hozzáigazítását, megoldást találva különösen a kirakodási kötelezettségre”.
17      Az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 768/2005/EK, az 1967/2006/EK és az 1005/2008/EK tanácsi rendelet és az (EU) 2016/1139 európai parlamenti és tanácsi rendelet halászati ellenőrzések tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat (COM(2018) 368 final, a továbbiakban: javaslat).
18      Lásd: a [javaslathoz] csatolt bizottsági szolgálati munkadokumentum – hatásvizsgálat (SWD(2018) 279 final, a továbbiakban: hatásvizsgálat).
19      Lásd: hatásvizsgálat, 9. és 15. oldal, valamint javaslat, 3. oldal.
20      Lásd a halászati ellenőrzésről szóló rendelet megtámadott rendelettel felváltott 13. cikkének (1) bekezdését.
21      A teljesség kedvéért hozzá kell tennem, hogy a 13. cikk (4) és (5) bekezdése új szövegükben felhatalmazzák a tagállamokat arra, hogy a fenti intézkedéseket kiterjesszék a legfeljebb 18 méter hosszúságú hajókra is, vagy ösztönözzék az ilyen intézkedések önkéntes alkalmazását azon hajóknál, amelyek nem kötelesek elektronikus távellenőrzési rendszereket használni, és hogy a (6) bekezdés lehetővé teszi a tagállamok számára, de nem kötelezi azokat arra, hogy a KHP egyéb szabályainak való megfelelés ellenőrzésére elektronikus távellenőrzési rendszer használatát írják elő. Ezek az elemek azonban nem relevánsak a jelen ügy megoldása szempontjából.
22      A második jogalap keretében az Olasz Köztársaság azt állítja, hogy a halászati ellenőrzési rendelet 90. cikke, amelyet a megtámadott rendelet 1. cikkének 75. pontja iktatott be, sérti az EUSZ 3. cikk (3) bekezdését, az EUMSZ 101. cikket és az EUMSZ 120. cikket, valamint a belső piacról és a versenyről szóló (27.) jegyzőkönyvet. Lényegében ez a fél úgy véli, hogy a megtámadott rendelet 1. cikkének 75. pontjával bevezetett módosításokból eredően a tagállamoknak biztosított azon mérlegelési jogkör, amelynek keretében eldönthetik, hogy mi minősül „súlyos jogsértésnek”, torzítja a belső piacot, mivel a nemzeti hatóságok saját hajóikat részesítik előnyben.
23      Lásd részletesebben a jelen indítvány 15. pontját.
24      A tárgyaláson a Bizottság kifejtette, hogy bár az ilyen hosszúságú hajók az uniós halászhajók teljes számának csupán 6,8%‑át teszik ki, az Európai Unióban a halak 70%‑át e hajók fogják ki.
25      Első jogalapjának bevezető részében az Olasz Köztársaság a Charta 52. cikke (2), (3) és (4) bekezdésének, valamint az EJEE 18. cikkének megsértését is megemlíti. Hasonlóképpen, úgy tűnik, hogy kérelmének végén azt állítja, hogy a szóban forgó intézkedés indokolatlanul veszélyezteti az üzleti titoktartás védelmét. Az Olasz Köztársaság azonban sem írásbeli észrevételeiben, sem a tárgyaláson nem fejtette ki, hogy a megtámadott rendelet 1. cikkének 10. pontja által bevezetett módosítások pontosan hogyan érintik e szabályokat. Ennek megfelelően úgy vélem, hogy az Olasz Köztársaság keresetét mint elfogadhatatlant el kell utasítani az említett elemeket érintő részében, mivel nem felel meg a Bíróság eljárási szabályzata 120. cikkének c) pontjában foglalt egyértelműség és pontosság követelményének. Lásd ebben az értelemben: 2012. november 15‑i Bizottság kontra Portugália ítélet (C‑34/11, EU:C:2012:712, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      E tekintetben a felperes a 2022. november 22‑i Luxembourg Business Registers ítéletre (C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912, 66. pont) hivatkozik, amelyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy meg kell vizsgálnia, „hogy a Charta 7. és 8. cikkében biztosított jogokba való, az ilyen hozzáférésből eredő beavatkozás a feltétlenül szükséges mértékre korlátozódik‑e”.
27      2019. április 30‑i Olaszország kontra Tanács (A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája) ítélet (C‑611/17, EU:C:2019:332, 56. pont).
28      A Bíróságnak lehetősége volt megerősíteni ezt a széles (jogalkotói) mérlegelési jogkört többek között a közös agrárpolitika (lásd például: 2006. szeptember 7‑i Spanyolország kontra Tanács ítélet [C‑310/04, EU:C:2006:521, 96. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]), a belső piac (lásd például: 2020. december 8‑i Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet [C‑626/18, EU:C:2020:1000, 95. és 97. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]); vagy a közös közlekedéspolitika területén (2024. október 4‑i Litvánia és társai kontra Parlament és Tanács [mobilitási csomag] ítélet [C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 247. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]).
29      2019. április 30‑i Olaszország kontra Tanács (A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája) ítélet (C‑611/17, EU:C:2019:332, 56. pont).
30      Lásd többek között: 2019. április 30‑i Olaszország kontra Tanács (A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája) ítélet (C‑611/17, EU:C:2019:332, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31      Lásd: 1989. július 11‑i Schräder HS Kraftfutter ítélet (265/87, EU:C:1989:303, 22. pont), amely a közös agrárpolitika területén először mondta ki egyértelműen ezt az elvet, amelyet ezt követően számos alkalommal megismételtek kiemelés tőlem; lásd többek között: 1990. november 13‑i Fedesa és társai ítélet (C‑331/88, EU:C:1990:391, 14. pont) (a KHP területén), valamint a közelmúltban: 2019. április 30‑i Olaszország kontra Tanács (A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája) ítélet (C‑611/17, EU:C:2019:332, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) (a közös halászati politika területén).
32      Lásd: 2001. július 12‑i Jippes és társai ítélet (C‑189/01, EU:C:2001:420, 83. pont), amelyben a Bíróság a közös agrárpolitika területén először foglalkozott ezzel a körülménnyel annak érdekében, hogy kifejtse saját bírósági felülvizsgálati jogkörének korlátait. Ezt az álláspontot később megismételték az uniós jogalkotási tevékenység különböző területeit, például a belső piacot (lásd: 2020. december 8‑i Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet [C‑626/18, EU:C:2020:1000, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]) vagy a közös közlekedéspolitikát (lásd: 2024. október 4‑i Litvánia és társai kontra Parlament és Tanács [Mobilitási csomag] ítélet, C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 242. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) érintő ügyekben.
33      Lásd e tekintetben: 2019. április 30‑i Olaszország kontra Tanács (A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája) ítélet (C‑611/17, EU:C:2019:332, 56. pont).
34      2024. október 4‑i Litvánia és társai kontra Parlament és Tanács (Mobilitási csomag) ítélet (C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 243. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35      Lásd például: 2020. december 8‑i Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑626/18, EU:C:2020:1000, 98. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2024. október 4‑i Litvánia kontra Parlament és Tanács (Mobilitási csomag) ítélet (C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 243. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36      Lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑i Litvánia és társai kontra Parlament és Tanács (Mobilitási csomag) ítélet (C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 218. és 244. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37      Lásd ebben az értelemben: Emiliou, N., The principle of proportionality in European law: a comparative study, Kluwer Law International, Hága, 1996, 172. o., aki úgy véli, hogy „az alapvető jogok vagy szabadságok veszélyeztetése igazolja [a szóban forgó intézkedés arányosságának] szigorúbb vizsgálatát”.
38      Lásd e tekintetben: Emiliou főtanácsnok Nordic Info ügyre vonatkozó indítványa (C‑128/22, EU:C:2023:645, 120. pont), amelyben rámutat, hogy a szabad mozgással kapcsolatos ítélkezési gyakorlatában a Bíróság általában – bár nem mindig – csak a szóban forgó intézkedés alkalmasságát és szükségességét értékeli, míg az alapvető jogok értékelését illetően a Bíróság általában az intézkedés „szigorú értelemben vett” arányosságának vizsgálatát is elvégzi.
39      Megjegyzem, hogy az ítélkezési gyakorlat úgy is értelmezhető, hogy a Charta által védett alapjogok között fontosságuk és lehetséges megsértésük tekintetében hierarchiát állít fel, és csak a „fontosabb” jogok korlátozását kell a Bíróságnak szigorúan vizsgálnia (lásd ebben az értelemben: 2025. december 18‑i Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge ítélet [C‑417/23, EU:C:2025:1017, 171. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat], amelyben a Bíróság kifejti, hogy a hatóságok számára meghagyott mérlegelési mozgástér „annál is inkább korlátozott, mert a szóban forgó jog fontos az érintett személy számára elismert alapvető vagy »intim szférájához kacsolódó« jogok tényleges gyakorlásának biztosításához”). Anélkül, hogy a jelen ügyben állást kellene foglalni abban a kérdésében, hogy fennáll‑e hierarchia az alapvető jogok között, elegendő megjegyezni, hogy a Bíróság már megerősítette, hogy a magánélethez és az adatvédelemhez való jog állítólagos megsértésének bírósági felülvizsgálata szigorú vizsgálatot követel meg.
40      Lásd ebben az értelemben: 2014. április 8‑i Digital Rights Ireland és társai ítélet (C‑293/12 és C‑594/12, EU:C:2014:238), és különösen annak 48. pontja, amelyben a Bíróság megállapította, hogy „figyelembe véve egyrészről azt a fontos szerepet, amelyet a személyes adatok védelme tölt be a magánélet tiszteletben tartásához való alapvető jog tekintetében, másrészről pedig az e jogot érintő, a 2006/24 irányelv által megvalósított beavatkozás mértékét és súlyosságát, az uniós jogalkotó mérlegelési jogköre korlátozott, és ezért azt szigorú felülvizsgálatnak kell alávetni”.
41      2022. november 22‑i ítélet (C‑37/20 és C‑601/20, EU:C:2022:912)
42      Álláspontom szerint az (egyes) alapvető jogok megsértésének ténye, nem pedig e jogsértés súlyossága miatt szükséges a Bíróság fokozott intenzitású vizsgálata. A 2014. április 8‑i Digital Rights Ireland és társai ítélet (C‑293/12 és C‑594/12, EU:C:2014:238) 48. pontjában foglalt megállapítás azonban arra engedhet következtetni, hogy fokozott intenzitású vizsgálat csak abban az esetben szükséges, ha a szóban forgó jog (ebben az esetben a magánélethez való jog) súlyosan sérül. Álláspontom szerint azonban az a tény, hogy a jogsértés nem súlyos, releváns lehet annak megállapítása szempontjából, hogy valamely jogalkotási intézkedés szigorú értelemben véve arányos‑e (harmadik szint), de nem releváns a Bíróság számára annak eldöntése szempontjából, hogy az arányossági értékelés első szintjén maradjon‑e, azaz azt vizsgálja, hogy a szóban forgó intézkedés nyilvánvalóan alkalmatlan‑e. Ezt véleményem szerint nyilvánvalóvá teszi az, ahogyan a Bíróság a 2024. március 21‑i Landeshauptstadt Wiesbaden ítéletében (C‑61/22, EU:C:2024:251, különösen a 106–124. pont) és a 2025. december 18‑i Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge ítéletében (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 168. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) elvégezte az arányossági vizsgálatot.
43      Az alapvető jog állítólagos korlátozása és a szóban forgó intézkedés joghatásai közötti kapcsolat fennállására vonatkozó követelmény nem csupán az uniós jog sajátja. Lásd analógia útján: az US Supreme Court (az Egyesült Államok legfelsőbb bírósága) Arcara kontra Cloud Books, Inc. ítélete, 478 U. S. 697 (1986), 705. o. (amelyben e bíróság megállapította, hogy nem állt fenn elégséges kapcsolat az Első módosításra alapított kifogás, amely az Egyesült Államok bíróságai által végzett átfogó vizsgálatot tette volna szükségessé, és egy könyvesbolt azon az alapon történő bezárása között, hogy ott prostitúció folyt).
44      Az Olasz Köztársaság kifejti, hogy a szóban forgó intézkedés „nyilvánvalóan” aránytalan, ugyanakkor megállapítja, hogy a jelen ügyben nem tartja szükségesnek ilyen alacsonyabb szintű követelmény alkalmazását.
45      A magán‑ és családi élethez való jog munkahelyen való alkalmazhatóságát illetően lásd: EJEB 2019. október
17., López Ribalda és társai kontra Spanyolország, CE:ECHR:2019:1017JUD000187413, 89. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat (arra hivatkozva, hogy „az egyén képmása ugyanis személyiségének egyik fő jellemzője, mivel kifejezi egyediségét, és lehetővé teszi, hogy megkülönböztesse magát másoktól”).
46      Lásd e tekintetben a megtámadott rendelet (106) preambulumbekezdését, amelyben kifejtésre kerül, hogy az e rendelettel létrehozott rendszer tiszteletben tartja a beépített és alapértelmezett adatvédelem elvét.
47      Lásd: EJEB 2019. október 17., López Ribalda és társai kontra Spanyolország, CE:ECHR:2019:1017JUD000187413, 89. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat (amely szerint „a személy képmáshoz való joga ebből következően a személyisége kibontakozásának egyik alapvető feltétele, és azt feltételezi, hogy a személy rendelkezik a képmása felett. Bár a legtöbb esetben az ilyen felhasználás ellenőrzésének joga magában foglalja az egyén számára azt a lehetőséget, hogy megtagadja a képmásának közzétételét, az egyénnek azt a jogát is magában foglalja, hogy tiltakozzon a képmásának más személy általi rögzítése, megőrzése és többszörözése ellen.”).
48      Ugyanis, bár a megtámadott rendelet (24) preambulumbekezdése kiemeli, hogy „a rögzített videótartalomban az egyének azonosításának lehetőségét a lehető legnagyobb mértékben korlátozni kell, és szükség esetén anonimizálni kell az adatokat”, ez a két körülmény önmagában arra ural, hogy továbbra is fennáll a szóban forgó halászhajók fedélzetén tartózkodó személyek azonosításának lehetősége. Lásd még: Dánia élelmiszerügyi, mezőgazdasági és halászati minisztériuma, dán halászati ügynökség, „A dán Kattegat (3AS) homárhalászatában alkalmazott elektronikus megfigyelésről szóló jelentés” (2023. október) (a továbbiakban: a dán halászati ügynökség jelentése), 24. o., amelyet a Bizottság beavatkozási beadványához csatolt, és amelyben az ügynökség kifejti, hogy „elkerülhetetlen, hogy a halászok a kamerák látóterébe kerüljenek, például ha a fogás feldolgozása során a válogató területe fölé hajolnak”.
49      HL 2007. C 303., 17. o.
50      A
Chartához fűzött magyarázatok szerint ez az elem a felülvizsgált Európai Szociális Charta (ETS 163.) 26. cikkére „támaszkodik”. E rendelkezés szerint „[a]nnak érdekében, hogy biztosítsák valamennyi dolgozó méltósághoz való jogának hatékony gyakorlását munkavégzés közben, a Felek a munkáltatói és dolgozói szervezetekkel konzultálva vállalják, hogy: 1. előmozdítják a szexuális zaklatás tudatosítását, az arra vonatkozó tájékoztatást, illetve megelőzését munkahelyen, illetve a munkával kapcsolatban, és megtesznek minden megfelelő lépést annak érdekében, hogy a dolgozókat az ilyen magatartással szemben megvédjék; [valamint] 2. előmozdítják a munkahelyeken vagy a munkával kapcsolatban az egyes dolgozók ellen irányuló és visszatérő elítélhető, vagy egyértelműen negatív és sértő cselekedetek tudatosítását, az azokra vonatkozó tájékoztatást és az ilyen cselekedetek megelőzését, és megtesznek minden megfelelő lépést annak érdekében, hogy a dolgozókat az ilyen magatartással szemben megvédjék.” Nehéz megérteni, hogy e rendelkezés – annak jóhiszeműen, kifejezéseinek szövegösszefüggésükben szokásos értelme szerinti értelmezése esetén, amint azt a szerződések jogáról szóló 1969. évi Bécsi Egyezmény (United Nations Treaty Series 1155. kötet, 331. o.; kihirdette: 1987. évi 12. tvr.) 31. cikkének (1) bekezdése megköveteli – miként vonatkozik a jelen ügyben szóban forgó körülményekre. Lásd még ugyanebben az értelemben: Jarass, D., „Article 31”, in Jarass, D., Charta der Grundrechte der Europäischen Union,
C. H. Beck, München, 2020, 8. o., további kommentátorokra való hivatkozással.
51      Lásd például: WWF, Socio‑Economic Impacts of the EU Common Fisheries Policy: An evaluation of the European Union fishing fleet and options for the future, 2021, 25. o., amely az uniós halászati ágazatban még dominánsnak minősítette a „személyzeti részesedési modellt”, elérhető a következő oldalon: https://wwfeu.awsassets.panda.org/downloads/wwf_cfp_socio_economic_impact_study_2021.pdf.
52      Lásd: Bogg, A., „Article 31 – Fair and Just Working Conditions”, in Peers, S., és társai (szerk.), The EU Charter of Fundamental Rights; A
Commentary, Hart Publishing, 2014, 31.07. pont, aki ezzel összhangban azt állítja, hogy következésképpen a Charta 31. cikkét olyan rendelkezésnek kell tekinteni, amely „számottevő normatív súllyal és jelentőséggel bír”.
53      Lásd: EJEB, 2017. november 28., Antović és Mirković kontra Montenegró, CE:ECHR:2017:1128JUD007083813, 44. § (amelyben megállapította, hogy a munkahelyen végzett, nem rejtett videokamerás megfigyelés megalapozta az EJEE 8. cikkének alkalmazását, mert „az egyén munkahelyi magatartásának rögzített és reprodukálható dokumentálása, amelyet a munkavállaló, aki a munkaszerződés alapján köteles e helyen munkát végezni, nem kerülhet el”).
54      Lásd e tekintetben: a 29. cikk szerinti adatvédelmi munkacsoport személyes adatok videokamerás megfigyelés útján történő kezeléséről szóló 4/2004. sz. véleménye (amely munkacsoportot a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24‑i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [HL 1995. L 281., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás: 13. fejezet, 15. kötet, 355. o.] 29. cikkének (1) bekezdése alapján hoztak létre, és amely kifejti, hogy „emlékeztetni kell arra, hogy a munkavégzés minőségének és mennyiségének távoli helyről történő ellenőrzésére irányuló és ezért ezzel összefüggésben személyes adatok kezelésével járó videomegfigyelő rendszerek főszabály szerint nem engedélyezhetők”.
55      Lásd a megtámadott rendelet (1), (3) és (18) preambulumbekezdését. Lásd még: hatásvizsgálat, 24. oldal, amely szerint „ha a jelenlegi ellenőrzési rendszert nem igazítják hozzá a megreformált KHP‑hez és nem modernizálják megfelelően, nagyon nagy a kockázata annak, hogy a KHP céljai és létjogosultsága veszélybe kerül. Nevezetesen, a megreformált KHP által bevezetett kirakodási kötelezettségre nem vonatkoznának megfelelő ellenőrzési eszközök és rendelkezések. Ha a KHP‑nek való megfelelés nem biztosított, az Unió nemzetközi hírneve és hitelessége is sérül a kétoldalú és többoldalú fórumokon”.
56      A KHP céljai kapcsán lásd: 2024. január 11‑i Friends of the Irish Environment (Nulla szint feletti halászati lehetőségek) ítélet (C‑330/22, EU:C:2024:19, 62. és 65. pont).
57      Lásd: Európai Bizottság: Synthesis of the landing obligation measures and discard rates (A kirakodási kötelezettségre vonatkozó intézkedések és a visszadobási arányok összefoglalása), EASME/EMFF/2018/011 (2021. június 16.), 52. o., amely szerint „a kirakodási kötelezettséggel kapcsolatos fő kockázatok és kihívások a tengeren történő visszadobások ellenőrzésének biztosítása, az összes halászati út részletes és pontos dokumentálásának biztosítása, valamint a magas túlélési arányhoz és a de minimis mentességekhez kapcsolódó feltételek és küszöbértékek érvényesítésének biztosítása. E kockázatokat hagyományos ellenőrzési eszközökkel, például tengeren végzett ellenőrzésekkel nehéz csökkenteni. Ezért a fő kihívások egyike az új szabályozási és végrehajtási mechanizmus szükségessége, mivel a nyomon követés és ellenőrzés hangsúlya a kirakodási tevékenységekről a tengeren folytatott tevékenységekre helyeződik át. […] Ez az áthelyeződés megköveteli, hogy a hajót érintő halászati és visszadobási gyakorlatokat a halászat során 100%‑ban megfigyelik annak felderítése érdekében, hogy mit fogtak ki, és hogy történik‑e visszadobás. […]”
58      Lásd: hatásvizsgálat, 10. o.
59      Lásd ezzel kapcsolatban: 2025. december 18‑i Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge ítélet (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 161. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) (amely szerint a megtámadott intézkedésnek összhangban kell lennie a kinyilvánított célkitűzésével).
60      Lásd például: a Tanács Főtitkársága, az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 768/2005/EK, az 1967/2006/EK és az 1005/2008/EK tanácsi rendelet és az (EU) 2016/1139 európai parlamenti és tanácsi rendelet halászati ellenőrzések tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat, ST 15184/2/19 Rev 2 (2021. február 5.), amely összefoglalja a tagállamok, köztük az Olasz Köztársaság megfigyelők igénybevételével kapcsolatos álláspontját, különösen annak 209–211. lábjegyzetében.
61      Lásd a halászati ellenőrzésről szóló rendelet 73a. cikkét, amelyet a 2015/812 rendelet illesztett be, és amely kimondja, hogy „a tagállamok a lobogójuk alatt közlekedő halászhajók fedélzetén megfigyelő ellenőröket alkalmazhatnak […] [a] kirakodási kötelezettség hatálya alá tartozó halászati tevékenységek ellenőrzése céljából”.
62      Lásd: a Tanács Főtitkársága, az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 768/2005/EK, az 1967/2006/EK és az 1005/2008/EK tanácsi rendelet és az (EU) 2016/1139 európai parlamenti és tanácsi rendelet halászati ellenőrzések tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat – Általános megközelítés, ST 9390/2/21 Rev 2 (2021. június 24.), 12. pont b) alpontja.
63      Az Olasz Köztársaság által a jelen eljárás során állítottakkal ellentétben e dokumentum azt is igazolja, hogy az uniós jogalkotó a zárt
láncú televíziós kamerák felszereléséhez képest a megfigyelők igénybevételét költségesebbnek találta.
64      Lásd: hatásvizsgálat, 80. o.
65      A Parlament e tekintetben a halászati bizottság kérésére készített tanulmányra hivatkozik; lásd: van Helmond, A. T. M., Research for PECH Committee – Workshop on electronic technologies for fisheries – Part II: Electronic monitoring systems, Európai Parlament, Strukturális és kohéziós politikai tematikus főosztály, Brüsszel: 2021, 13. o. (amely szerint „a brit kolumbiai rákhalászatban a gazdálkodási reformok és a halászeszköz‑lopás kezelése érdekében a zárt
láncú televíziós kamerarendszerek alkalmazásának halászhajókon lefolytatott első kísérlete után […] hamar felismerték, hogy a kamerák felhasználhatók a tengeren végzett megfigyelésekkel nehezen lefedhető halászatok nyomon követésére és ellenőrzésére”). Lásd még: a dán halászati ügynökség Bizottság beavatkozási indítványához csatolt jelentése, 43. o., amely szerint „a Kattegatban és a Balti‑tengeren folytatott, kamerával három éven keresztül dokumentált halászat tapasztalatai alapján a kamerával végzett dokumentálás hatékony ellenőrzési formának tekinthető, különösen a fogások és így a kirakodási kötelezettség betartásának dokumentálása szempontjából. Az értékelés szerint nincsenek olyan alternatív ellenőrzési módszerek, amelyek hatékonyan ellenőriznék a kirakodási kötelezettséget. A hatóságok szempontjából ezért a kamerákkal végzett elektronikus ellenőrzés nagyon hatékony ellenőrzési eszköznek minősül.”
66      A „feltétlenül szükséges” kifejezésnek a Bíróság által azokban az ügyekben történő használata, amelyekben a magánélet tiszteletben tartásához való jog megsértése merül fel, valójában úgy is értelmezhető, hogy az az arányossági értékelés harmadik szintje szempontjából (is) releváns, nem pedig csak a szükségességi vizsgálat szempontjából. Lásd ebben az értelemben példaként: 2020. október 6‑i Privacy International ítélet (C‑623/17, EU:C:2020:790, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelyben a Bíróság megállapította, hogy „a magánélet tiszteletben tartásához való alapvető jog védelme a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint megköveteli, hogy a személyes adatok védelme alóli kivételek és e védelem korlátozásai a feltétlenül szükséges határokon belül maradjanak. Közérdekű célt nem lehet továbbá annak figyelembevétele nélkül megvalósítani, hogy azt össze kell egyeztetni az intézkedéssel érintett alapvető jogokkal, kiegyensúlyozottan mérlegelve az egyik oldalon a közérdekű célt, a másik oldalon pedig a szóban forgó jogokat” (kiemelés tőlem).
67      A nemzeti intézkedések tekintetében lásd: 2025. december 18‑i Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge ítélet (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 165. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelyben a Bíróság kifejti, hogy „még ha feltételezzük is, hogy semmilyen más hasonlóan hatékony intézkedés nem azonosítható, a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia e szabályozás szigorú értelemben vett arányosságát[, és] meg kell vizsgálnia azt is, hogy az említett szabályozás által okozott hátrányok a hivatkozott célokhoz képest nem aránytalanul nagyok‑e”.
68      Lásd: jelen indítvány 42. lábjegyzete, valamint legutóbb: 2025. december 18‑i Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge ítélet (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 168. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69      Lásd analógia útján: 2020. október 6‑i La Quadrature du Net és társai ítélet (C‑511/18, C‑512/18 és C‑520/18, EU:C:2020:791, 147. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelyben a Bíróság kiemeli, hogy a „feltétlenül szükséges jelleg” követelménye előírja, hogy a forgalmi és helymeghatározó adatoknak a bizonyos bűncselekmények és fenyegetések elleni küzdelem, valamint a nemzetbiztonság védelme érdekében történő megőrzése megköveteli, hogy az [említett adatok megőrzése] a megőrzendő adatok kategóriái, az érintett hírközlési eszközök, az érintett személyek és a megőrzés időtartama tekintetében a feltétlenül szükséges mértékre [korlátozódjon]”.
70      Lásd a halászati ellenőrzési rendelet módosított 13. cikkének (2) bekezdését, amely kifejti, hogy e kötelezettség „a lobogójuk alatt közlekedő, legalább 18 méter teljes hosszúságú olyan […] fogóhajók[ra korlátozódik] […], amelyek esetében fennáll annak a magas kockázata, hogy nem tartják tiszteletben a kirakodási kötelezettséget”. Lásd még e rendelet 13. cikke (3) bekezdésének a) pontját.
71      Lásd a halászati ellenőrzési rendelet módosított 13. cikke (3) bekezdésének b) pontját, amely kimondja, hogy „az e rendszerekből származó, rögzített videoanyagok csak a halászeszközökre és a hajó azon részeire korlátozódjanak, ahol a halászati termékeket felviszik a fedélzetre, kezelik és tárolják, valamint az összes olyan részére, ahonnan a visszadobás lehetséges”. Lásd még a Bizottság beavatkozási indítványának 1. mellékletét, amely konkrét példát hoz fel arra, hogy e területeket hogyan lehet videokamerás megfigyeléssel teljes egészében lefedni úgy, hogy közben minimálisra csökkenjen annak lehetősége, hogy azonosítani lehessen az ezeken a területeken dolgozó vagy feltűnő személyeket.
72      Lásd a halászati ellenőrzési rendelet módosított 13. cikke (3) bekezdésének c) pontját, amely szerint a Bizottság „meghatározza az elektronikus távellenőrzési rendszerből származó adatok tárolására, megosztására és az azokhoz való hozzáférésre vonatkozó részletes szabályokat”. Ugyanakkor igaz az is, hogy ezen intézkedések még nem voltak hatályban abban az időpontban, amikor a Bíróságot annak eldöntésére kérték, hogy a megtámadott rendelet jogszerűnek minősül‑e.
73      Lásd a halászati ellenőrzési rendelet módosított 13. cikke (3) bekezdésének b) pontját, amely kimondja, hogy a rögzített videofelvételek „csak a lehető legkisebb mértékben tegyék lehetővé természetes személyek azonosítását. Azt is elő kell írniuk, hogy amennyiben megállapítást nyer, hogy az ilyen rögzített videoanyagokon természetes személyek azonosíthatók, az illetékes hatóságoknak a lehető leghamarabb biztosítaniuk kell a személyes adatok anonimizálását, és az említett megállapításról tájékoztatniuk kell az elektronikus távellenőrzési rendszer parancsnokát vagy üzemeltetőjét.”
74      Ez eltér a Bizottság jogalkotási javaslatától, amelyben öt éves megőrzési időszakot határozott meg; lásd az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 768/2005/EK, az 1967/2006/EK és az 1005/2008/EK tanácsi rendelet és az (EU) 2016/1139 európai parlamenti és tanácsi rendelet halászati ellenőrzések tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat (COM(2018) 368 final) (59) preambulumbekezdését és 112. cikkének (3) bekezdését.
75      Lásd ezzel kapcsolatban a jelen indítvány 9. pontját, amelyben röviden ismertetem a KHP‑rendelet szerinti halászatierőkifejtés‑gazdálkodási rendszert.