62009CJ0205_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑205/09,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 35 EÚ, podaný rozhodnutím Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko) z 22. apríla 2009 a doručený Súdnemu dvoru 8. júna 2009, ktorý súvisí s trestným konaním proti
Emilovi Eredicsovi,
Márii Vassné Sápiovej,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca), sudcovia A. Arabadjiev, A. Rosas, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– maďarská vláda, v zastúpení: R. Somssich, M. Fehér a K. Szíjjártó, splnomocnení zástupcovia,
– francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a B. Beaupère‑Manokha, splnomocnení zástupcovia,
– talianska vláda, v zastúpení: I. Bruni, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci F. Arena, avvocato dello Stato,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Simon a R. Troosters, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 1. júla 2010,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 písm. a) a článku 10 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2001/220/SVV z 15. marca 2001 o postavení obetí v trestnom konaní (Ú. v. ES L 82, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 72; ďalej len „rámcové rozhodnutie“).
2. Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania vedeného proti E. Eredicsovi a M. V. Sápiovej pre poškodzovanie finančných záujmov Európskych spoločenstiev.
Právny rámec
Právna úprava Únie
3. Článok 1 rámcového rozhodnutia stanovuje:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
a) ‚obeť‘ je fyzická osoba, ktorá utrpela ujmu, vrátane fyzického a psychického poškodenia, emocionálneho utrpenia, ekonomickej straty, priamo spôsobenú konaním alebo nekonaním, ktoré je porušením trestného práva členských štátov;
…
c) ‚trestné konanie‘ sa interpretuje podľa príslušného vnútroštátneho práva;
…
e) ‚sprostredkovanie v trestnoprávnych prípadoch [mediácia v trestných veciach – neoficiálny preklad ]‘: hľadanie dohodnutého riešenia medzi obeťou a pôvodcom trestného činu, sprostredkovaného príslušnou osobou pred alebo počas trestného konania.“
4. Článok 10 rámcového rozhodnutia stanovuje:
„1. Každý členský štát vynaloží úsilie na podporu sprostredkovania v trestných prípadoch [mediácie v trestných veciach – neoficiálny preklad ] pri trestných činoch, ktoré považuje za potrebné [vhodné – neoficiálny preklad ] pre takýto druh opatrenia.
2. Každý členský štát zabezpečí, aby sa mohla zohľadniť každá dohoda medzi obeťou a páchateľom, ktorá sa dosiahla v priebehu takéhoto sprostredkovania v trestných prípadoch [takejto mediácie v trestných veciach – neoficiálny preklad ].“
Vnútroštátna právna úprava
5. Ustanovenie § 221/A maďarského trestného poriadku (Büntető eljárási törvény, ďalej len „TP“) uvádza:
„1. Mediačné konanie je konanie, ktoré možno použiť na návrh podozrivého alebo obete alebo s ich súhlasom v trestných konaniach začatých pre trestné činy proti osobám (oddiel XII hlavy I a III trestného zákona), bezpečnosti v doprave (oddiel XIII trestného zákona) alebo majetku (oddiel XVIII trestného zákona), za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody, ktorého hranica neprevyšuje päť rokov.
2. Cieľom mediačného konania je podporiť nápravu následkov trestného činu a usilovať sa o to, aby sa podozrivý v budúcnosti správal v súlade s právnymi predpismi. V mediačnom konaní sa treba usilovať o to, aby medzi podozrivým a obeťou došlo k dohode na základe účinnej ľútosti podozrivého. V priebehu trestného konania sa môže mediačné konanie uskutočniť iba raz.
3. Prokuratúra rozhodne z úradnej povinnosti alebo na návrh podozrivého, obhajcu alebo obete o prerušení konania na dobu najviac šiestich mesiacov a vykonaní mediačného konania vo veci,
a) ak je možné zastaviť trestné stíhanie na základe § 36 trestného zákona alebo je prípustné neobmedzené zníženie trestu;
b) ak sa podozrivý v priebehu vyšetrovania prizná ku skutku, súhlasí a je schopný nahradiť škodu spôsobenú obeti alebo inak napraviť škodlivé následky trestného činu spôsobené obeti;
c) ak podozrivý aj obeť súhlasili s vykonaním mediačného konania, a
d) ak vzhľadom na povahu trestného činu, okolnosti jeho spáchania a osobu podozrivého možno upustiť od súdneho konania alebo ak možno dôvodne predpokladať, že súd bude môcť zohľadniť účinnú ľútosť pri určovaní trestu.
...
5. Vyhlásenia podozrivého a obete v priebehu mediačného konania, ktoré sa vzťahujú na okolnosti, ktoré sú základom konania, nemožno použiť ako dôkaz. Výsledok mediačného konania nemôže byť použitý v neprospech podozrivého.
6. Osobitný zákon upraví podrobne pravidlá uplatniteľné v mediačnom konaní.
7. Ak je mediačné konanie úspešné a treba uplatniť § 36 ods. 1 trestného zákona, prokuratúra konanie zastaví; ak je potrebné uplatniť § 36 ods. 2 trestného zákona, podá obžalobu. Ak podozrivý začal vykonávať dohodu dosiahnutú v mediačnom konaní, bez toho, aby to malo vplyv na možnosť uložiť trestnú sankciu, prokuratúra môže odložiť podanie obžaloby na obdobie jedného až dvoch rokov pre trestné činy, za ktoré zákon ustanovuje trest odňatia slobody, ktorého hranica neprevyšuje tri roky.“
6. Podľa § 36 maďarského trestného zákona (Büntető törvénykönyv, ďalej len „TZ“):
1. Trest nemožno uložiť tomu, kto v rámci mediačného konania nahradí obeti škodu spôsobenú trestným činom proti osobám (oddiel XII hlavy I a III trestného zákona), bezpečnosti v doprave (oddiel XIII trestného zákona) alebo majetku (oddiel XVIII trestného zákona), za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody vo výške najviac troch rokov, alebo akýmkoľvek iným spôsobom napraví škodlivé následky trestného činu.
2. V prípade trestných činov uvedených v odseku 1 možno trest neobmedzene znížiť, ak páchateľ trestného činu nahradí v rámci postupu sprostredkovania obeti škodu spôsobenú trestným činom, za ktorý zákon ustanovuje trest odňatia slobody, ktorého hranica neprevyšuje päť rokov, alebo sa zaviaže akýmkoľvek iným spôsobom napraviť škodlivé následky trestného činu.
3. Ustanovenia odsekov 1 a 2 sa nepoužijú, ak je páchateľ
a) viacnásobný recidivista alebo zvlášť nebezpečný recidivista,
b) spáchal trestný čin ako člen organizovanej skupiny,
c) spôsobil svojím trestným činom smrť,
d) spáchal úmyselný trestný čin v skúšobnej dobe, počas ktorej bol odložený výkon trestu odňatia slobody, alebo – v prípade odsúdenia na trest odňatia slobody z dôvodu spáchania úmyselného trestného činu – pred začatím výkonu tohto trestu, alebo v čase podmienečného prepustenia na slobodu alebo podmienečného zastavenia trestného stíhania.“
7. Podľa § 314 TZ:
„1. Kto spôsobí škodu rozpočtu Európskych spoločenstiev tým, že urobí nepravdivé vyhlásenie alebo predloží nepravdivý, nesprávny alebo falšovaný doklad alebo kto nesplní alebo nedostatočne splní tak, že uvedie niekoho do omylu, informačné povinnosti uložené vo vzťahu
a) k pomoci z prostriedkov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene,
b) k platbám určeným do rozpočtu spravovaného Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene,
dopustí sa trestného činu, ktorý sa potrestá trestom odňatia slobody až na päť rokov.
2. Rovnako sa potrestá ten, kto využije na iný ako schválený účel
a) pomoc uvedenú v odseku 1 písm. a), alebo
b) výhodu súvisiacu s platbou uvedenou v odseku 1 písm. b).“
8. Ustanovenie § 318 TZ uvádza:
1. Kto s cieľom získať protiprávny prospech uvedie iného do omylu alebo využije niečí omyl a spôsobí tak škodu, dopustí sa podvodu.
…
4. Tento trestný čin sa potrestá trestom odňatia slobody v trvaní až troch rokov, ak
a) bola podvodom spôsobená značná škoda,
…“
9. Na účely § 138/A TZ je škoda „značná, ak prevyšuje sumu 200 000 HUF a neprevyšuje sumu 2 000 000 HUF“.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
10. E. Eredics, prvý obžalovaný vo veci samej, je riaditeľom všeobecnej materskej a základnej školy v Apátistvánfalve (ďalej len „škola“). M. V. Sápi, druhá obžalovaná vo veci samej, je konateľkou Apátistvánfalvi Hotel Apát Kereskedelmi és Szolgáltatási Korlátolt Felelősségű Társaság (spoločnosť s ručením obmedzeným založená podľa maďarského práva, ďalej len „Hotel Apát kft.“) a riaditeľkou hotela Apát, ktorého prevádzkovateľom je Hotel Apát kft.
11. V rámcovej zmluve uzatvorenej 30. júna 2003 medzi školou a maďarským fondom na podporu malých projektov z programu PHARE CBC (Magyarország – PHARE CBC Program Kisprojekt Alap 2001) tento fond udelil škole pomoc na účely pokrytia 80,15 % zo sumy potrebnej na uskutočnenie projektu náučného lesného chodníka, ktorý riadil E. Eredics v pozícii vedúceho projektu.
12. Pomoc bola vyplatená 4. februára 2004. VÁTI Magyar Regionális Fejlesztési és Urbanisztikai Kiemelten Közhasznú Társaság (maďarská verejnoprospešná spoločnosť poverená rozvojom vidieka a miest, ďalej len „VÁTI kht.“) dohliadala nad uskutočňovaním projektu a bola zodpovedná za vyúčtovanie nákladov projektu.
13. Podľa zmluvy uzatvorenej medzi E. Eredicsom a M. V. Sápiovou, ktorá bola vybraná na základe verejného obstarávania, sa M. V. Sápi zaviazala za odplatu vo výške 1 200 000 HUF (približne 4 270 eur) zorganizovať, pripraviť a zabezpečiť ubytovanie účastníkov prípravného školenia na základnú mykologickú skúšku, ako aj zorganizovať študijné cesty a stretnutia.
14. Na účely preukázania splnenia ustanovení tejto zmluvy vypracovala M. V. Sápi v mene spoločnosti Hotel Apát kft zápisnicu o splnení a zaslala ju E. Eredicsovi, ktorý uhradil konečnú faktúru z bežného účtu školy.
15. Keďže konanie základného kurzu mykológie, ktorý sa mal uskutočniť v rámci uvedenej zmluvy, nebolo preukázané, faktúra a kniha hostí vyhotovené na účely potvrdenia splnenia dotknutej zmluvy boli považované za nepravdivé. E. Eredics vložil do spisu týkajúceho sa projektu údajne nepravdivé doklady a zápisnicu vyhotovenú o študijnej ceste, ktorá sa neuskutočnila, ako aj hodnotiacu správu, v ktorej neznáma osoba údajne sfalšovala meno osoby zodpovednej za skupinu. Tento spis bol zaslaný spoločnosti VÁTI kht na účely preukázania splnenia povinností stanovených vo vyššie uvedenej zmluve.
16. Dňa 20. júna 2006 podala súkromná osoba na E. Eredicsa a M. V. Sápiovú trestné oznámenie z dôvodu neoprávneného vyplatenia sumy približne 1 200 000 HUF.
17. Bolo nariadené vyšetrovanie, v priebehu ktorého bol E. Eredics viackrát vypočutý ako podozrivý bez toho, aby sa priznal ku skutkom, ktoré mu boli vytýkané.
18. Dňa 2. septembra 2008 podala prokuratúra pri Szombathelyi Városi Bíróság na tento súd návrh na začatie trestného konania obžalobou smerujúcou proti E. Eredicsovi a M. V. Sápiovej, v ktorom kvalifikovala konanie E. Eredicsa ako „trestný čin poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev“ v zmysle § 314 ods. 1 písm. a) TZ, ktorého sa dopustil ako páchateľ v jednom prípade.
19. Dňa 24. novembra 2008 sa E. Eredics na výzvu vnútroštátneho súdu priznal ku skutkom, ktoré sú mu vytýkané, a podal žiadosť o vykonanie mediácie s cieľom dosiahnuť zastavenie trestného stíhania alebo neobmedzené zníženie trestu podľa § 221/A TP.
20. Na pojednávaní z 9. apríla 2009 predkladajúci súd konštatoval, že skutky, ktoré sa E. Eredicsovi vytýkajú, by mohli byť kvalifikované aj ako „podvod“. E. Eredics trval na svojej žiadosti o vykonanie mediácie, ako aj na svojej predošlej výpovedi súvisiacej s touto žiadosťou, v ktorej sa ku skutkom priznal.
21. Na pojednávaní z 22. apríla 2009 vyjadrila spoločnosť VÁTI kht ako obeť súhlas s uskutočnením mediácie. Vnútroštátny súd potom prerušil trestné konanie na účely mediácie do 22. októbra 2009.
22. Prokuratúra sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala. Vzhľadom na kvalifikáciu skutkov nepatria v obžalobe uvedené skutky medzi trestné činy, pre ktoré je v maďarskom práve upravená možnosť vykonať mediačné konanie. Neprípustnosť vykonať uvedené konanie vyplýva aj z toho, že E. Eredics sa nepriznal k skutkom „v priebehu vyšetrovania“, ako stanovuje vyššie uvedený § 221/A. Navyše je irelevantné, že spoločnosť VÁTI kht je ako obeť trestného činu ochotná zúčastniť sa mediácie. Konečnou obeťou je Európske spoločenstvo, takže mediácia nie je odôvodnená.
23. Za týchto podmienok Szombathelyi Városi Bíróság rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Tento súd sa usiluje v ním vedenom trestnom konaní zistiť, či ‚iná ako fyzická osoba‘ patrí pod pojem ‚obeť‘ v zmysle 1 písm. a) rámcového rozhodnutia... z hľadiska povinnosti podpory mediácie medzi obeťou a páchateľom trestného činu v trestných veciach zakotvenej v článku 10 rámcového rozhodnutia a tiež žiada o spresnenie a doplnenie rozsudku [Súdneho dvora z 28. júna 2007, Dell’Orto, C‑467/05, Zb. s. I‑5557].
2. Tento súd sa usiluje zistiť, pokiaľ ide o článok 10 ods. 1 rámcového rozhodnutia..., podľa ktorého ‚každý členský štát vynaloží úsilie na podporu mediácie v trestných prípadoch pri trestných činoch, ktoré považuje za vhodné pre takýto druh opatrenia‘, či je možné vykladať pojem ‚trestné činy‘ v tom zmysle, že sa týkajú všetkých trestných činov, ktorých skutková podstata vymedzená zákonom je v zásade obdobná.
3. Možno výraz ‚každý členský štát vynaloží úsilie na podporu mediácie v trestných prípadoch...‘ uvedený v článku 10 ods. 1 rámcového rozhodnutia... vykladať v tom zmysle, že splnenie podmienok pre mediáciu medzi páchateľom a obeťou je možné prinajmenšom do prijatia prvostupňového súdneho rozhodnutia, teda, že požiadavka priznania sa ku skutkom v priebehu súdneho konania po skončení vyšetrovania je pod podmienkou splnenia ďalších požiadaviek v súlade s povinnosťou podpory mediácie?
4. Pokiaľ ide o článok 10 ods. 1 rámcového rozhodnutia..., tento súd sa pýta, či z formulácie, podľa ktorej ‚každý členský štát vynaloží úsilie na podporu mediácie v trestných prípadoch pri trestných činoch, ktoré považuje za vhodné pre takýto druh opatrenia‘, vyplýva zaručenie všeobecného prístupu k možnosti mediácie v trestných veciach, s výhradou predchádzajúceho splnenia podmienok stanovených zákonom, bez možnosti výkladu. Čiže ak treba na otázku odpovedať kladne, je existencia podmienky, podľa ktorej ‚berúc do úvahy povahu trestného činu, spôsob jeho spáchania a osobu obvineného, možno upustiť od súdneho konania alebo sa javí dôvodným predpoklad, že súd bude môcť vziať do úvahy účinnú ľútosť pri určovaní trestu‘, zlučiteľná s ustanoveniami (požiadavkami) citovaného článku 10?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
24. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 1 písm. a) a článok 10 rámcového rozhodnutia majú vykladať v tom zmysle, že pojem „obeť“ zahŕňa právnické osoby na účely podpory mediácie v trestných veciach upravenej v uvedenom článku 10 ods. 1.
25. Ako správne uviedla maďarská, francúzska a talianska vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev, Súdny dvor už rozhodol, že s ohľadom na znenie a celkovú štruktúru rámcového rozhodnutia sa pojem „obeť“ na účely rámcového rozhodnutia, ako je definovaný v článku 1 tohto rozhodnutia, vzťahuje len na fyzické osoby (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok Dell’Orto, už citovaný, body 53 až 56).
26. Súdny dvor tak v bode 53 uvedeného rozsudku Dell’Orto rozhodol, že zo samotného znenia článku 1 písm. a) rámcového rozhodnutia, ktorý na účely tohto rozhodnutia definuje obeť ako „fyzickú“ osobu, ktorá utrpela ujmu, vrátane fyzického a psychického poškodenia, emocionálneho utrpenia alebo ekonomickej straty, priamo spôsobenú konaním alebo nekonaním, ktoré je porušením trestného práva členského štátu, vyplýva, že toto ustanovenie rámcového rozhodnutia sa vzťahuje iba na fyzické osoby, ktoré utrpeli takúto ujmu.
27. V bodoch 55 a 56 toho istého rozsudku Súdny dvor uviedol, že žiadne iné ustanovenie rámcového rozhodnutia nenaznačuje, že by zákonodarca Únie zamýšľal rozšíriť pojem „obeť“ aj na právnické osoby na účely uplatnenia tohto rámcového rozhodnutia, a že naopak viaceré ustanovenia tohto rozhodnutia potvrdzujú, že cieľom zákonodarcu bolo zahrnúť výlučne fyzické osoby, ktoré ako obete utrpeli ujmu v dôsledku trestného činu. V tejto súvislosti Súdny dvor poukázal okrem článku 1 písm. a) rámcového rozhodnutia, ktorý odkazuje na fyzické a psychické poškodenie, ako aj na emocionálne utrpenie ako na druhy spôsobenej ujmy, aj na článok 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia, ktorý ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby sa s obeťami zaobchádzalo s náležitou úctou voči dôstojnosti jednotlivca, odsek 2 tohto istého článku 2, ktorý hovorí o osobitnom zaobchádzaní, ktoré sa má poskytnúť obzvlášť zraniteľným obetiam, ako aj článok 8 ods. 1 rámcového rozhodnutia, ktorý ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť vhodnú úroveň ochrany rodiny alebo osôb považovaných za členov rodiny obete.
28. Okolnosť, že niektoré členské štáty upravujú mediáciu v trestných veciach, pokiaľ je obeťou právnická osoba, nespochybňuje záver, ku ktorému dospel Súdny dvor v už citovanom rozsudku Dell’Orto.
29. Keďže totiž prostredníctvom rámcového rozhodnutia nedochádza k úplnej harmonizácii dotknutej oblasti, rámcové rozhodnutie nebráni členským štátom, aby jeho ustanovenia uplatnili aj vtedy, keď je obeťou právnická osoba, ani ich k tomu nezaväzuje.
30. Pokiaľ sa bude rámcové rozhodnutie vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje len na fyzické osoby, nepovedie to ani k diskriminácii právnických osôb. Zákonodarca Únie totiž mohol oprávnene zaviesť ochranný režim výlučne v prospech fyzických osôb, keďže tieto sa z dôvodu svojej oveľa väčšej zraniteľnosti a z dôvodu povahy záujmov, akými sú život a telesná integrita obete, do ktorých môžu zasiahnuť iba trestné činy proti fyzickým osobám, nachádzajú v situácii, ktorá je objektívne odlišná od situácie právnických osôb.
31. Na základe vyššie uvedených úvah sa majú článok 1 písm. a) a článok 10 rámcového rozhodnutia vykladať v tom zmysle, že pojem „obeť“ sa na účely podpory mediácie v trestných veciach, ktorá je upravená v uvedenom článku 10 ods. 1, nevzťahuje na právnické osoby.
O druhej otázke
O právomoci Súdneho dvora
32. Maďarská vláda uvádza, že TP dovoľuje vykonať mediačné konanie, keď obeťou nie je fyzická osoba. Keďže však do pôsobnosti rámcového rozhodnutia patria ako obete iba fyzické osoby, je toto rozhodnutie na účely konania vo veci samej irelevantné.
33. Podľa ustálenej judikatúry má Súdny dvor právomoc odpovedať aj vtedy, keď skutkový stav v konaní vo veci samej nespadá do rozsahu pôsobnosti práva Únie, pokiaľ sa vnútroštátne právne predpisy upravujúce situácie, na ktoré sa právo Únie nevzťahuje, riadia pravidlami obsiahnutými v práve Únie. Podľa judikatúry Súdneho dvora je totiž zjavne v záujme právneho poriadku Únie, aby sa s cieľom vyhnúť sa budúcim rozdielom vo výklade každé ustanovenie práva Únie vykladalo jednotne bez ohľadu na okolnosti, za ktorých sa má uplatniť (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky zo 17. júla 1997, Giloy, C‑130/95, Zb. s. I‑4291, body 19 až 28; z 11. októbra 2001, Adam, C‑267/99, Zb. s. I‑7467, body 23 až 29; z 15. januára 2002, Andersen og Jensen, C‑43/00, Zb. s. I‑379, body 15 až 19, a zo 16. marca 2006, Poseidon Chartering, C‑3/04, Zb. s. I‑2505, body 14 až 19).
34. Ako však potvrdila maďarská vláda, § 221/A TP zaradil s účinnosťou od 1. januára 2007 do trestného poriadku mediačné konanie, ktoré, pokiaľ ide o trestné činy uvedené v tomto ustanovení, nerozlišuje, či je obeťou fyzická alebo právnická osoba.
35. Súdny dvor preto nie je zbavený právomoci odpovedať na druhú prejudiciálnu otázku len na základe toho, že rámcové rozhodnutie sa vzťahuje iba na obete, ktoré sú fyzickými osobami.
O veci samej
36. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 10 rámcového rozhodnutia vykladať v tom zmysle, že zaväzuje členské štáty, aby umožnili vykonať mediáciu pri všetkých trestných činoch, ktorých materiálne znaky definované vo vnútroštátnej právnej úprave v podstate zodpovedajú materiálnym znakom trestných činov, pre ktoré je mediácia touto právnou úpravou výslovne stanovená.
37. V tejto súvislosti treba uviesť, že popri okolnosti, že článok 34 EÚ ponecháva vnútroštátnym orgánom právomoc určiť formu a prostriedky potrebné na dosiahnutie výsledku zamýšľaného rámcovými rozhodnutiami, článok 10 rámcového rozhodnutia sa obmedzuje iba na to, že členským štátom ukladá povinnosť podpory mediácie v prípade trestných činov, ktoré „považujú za vhodné“, takže voľba trestných činov, pri ktorých sa mediácia použije, patrí do diskrečnej právomoci členských štátov.
38. Zo samotného znenia článku 10 a zo širokej miery voľnej úvahy, ktorý ponecháva vnútroštátnym orgánom, pokiaľ ide o konkrétne podmienky realizácie jeho cieľov (pozri rozsudok z 9. októbra 2008, Katz, C‑404/07, Zb. s. I‑7607, bod 46), vyplýva, že maďarský zákonodarca neprekročil mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje, keď motivovaný v podstate právno‑politickými dôvodmi rozhodol povoliť použitie mediačného konania iba v prípade trestných činov proti osobám, bezpečnosti v doprave alebo majetku.
39. Hoci posúdenie členských štátov môže byť obmedzené povinnosťou uplatniť pri určovaní dotknutých typov trestných činov objektívne kritériá, nič nenasvedčuje tomu, že by to tak v prejednávanej veci nebolo.
40. Na základe vyššie uvedených úvah sa má článok 10 rámcového rozhodnutia vykladať v tom zmysle, že nezaväzuje členské štáty, aby umožnili vykonanie mediácie pri všetkých trestných činoch, ktorých materiálne znaky definované vo vnútroštátnej právnej úprave v podstate zodpovedajú materiálnym znakom trestných činov, pre ktoré je mediácia uvedenou právnou úpravou výslovne stanovená.
O tretej a štvrtej otázke
O právomoci Súdneho dvora
41. Je nesporné, že maďarské právo neupravuje možnosť vykonať mediáciu, pokiaľ ide trestný čin poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev. Z odpovede na druhú otázku okrem toho vyplýva, že z rámcového rozhodnutia nemožno vyvodiť, že toto rozhodnutie zaväzuje členské štáty, aby v prípade, keď je obeťou fyzická osoba, upravili možnosť vykonať mediáciu pri trestných činoch, pre ktoré vnútroštátna túto možnosť nestanovuje, aj keď sú materiálne znaky uvedeného trestného činu rovnaké ako materiálne znaky trestných činov, pri ktorých je mediácia možná.
42. Keďže použitie mediácie nie je v situácii, o akú ide vo veci samej, zjavne možné, nie je potrebné odpovedať na tretiu a štvrtú prejudiciálnu otázku.
O trovách
43. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
1. Článok 1 písm. a) a článok 10 rámcového rozhodnutia Rady 2001/220/SVV z 15. marca 2001 o postavení obetí v trestnom konaní sa majú vykladať v tom zmysle, že pojem „obeť“ sa na účely podpory mediácie v trestných veciach, ktorá je upravená v uvedenom článku 10 ods. 1, nevzťahuje na právnické osoby.
2. Článok 10 rámcového rozhodnutia 2001/220 sa má vykladať v tom zmysle, že nezaväzuje členské štáty, aby umožnili vykonanie mediácie pri všetkých trestných činoch, ktorých materiálne znaky definované vo vnútroštátnej právnej úprave v podstate zodpovedajú materiálnym znakom trestných činov, pre ktoré je mediácia uvedenou právnou úpravou výslovne stanovená.