Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
RIMVYDAS
NORKUS
prednesené
12. februára
2026(1)
Vec C‑67/25
Staatsanwaltschaft Saarbrücken
Trestné konanie
proti
R,
N,
K
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Landgericht Saarbrücken (Krajinský
súd
Saarbrücken,
Nemecko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Spoločná
zahraničná a bezpečnostná
politika – Reštriktívne
opatrenia s ohľadom na konanie
Ruska,
ktorým
destabilizuje
situáciu
na
Ukrajine – Nariadenie
(EÚ)
č. 833/2014 – Článok 2f
ods. 1 – Zákaz
vysielania
obsahu
pochádzajúceho
od
určitých
právnických
osôb,
subjektov
alebo
orgánov – Vysielanie
tohto
obsahu
fyzickými
osobami
prostredníctvom internetového sídla, vytvárajúc príjmy len vo forme dobrovoľných príspevkov “
I.      Úvod
1.        Predmetom
tohto
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Landgericht Saarbrücken (Krajinský
súd
Saarbrücken,
Nemecko)
podľa článku 267 ZFEÚ,
je
výklad článku 2f ods. 1
nariadenia
Rady
(EÚ) č. 833/2014 z 31. júla
2014 o reštriktívnych
opatreniach s ohľadom na konanie
Ruska,
ktorým
destabilizuje
situáciu
na
Ukrajine(2),
zmeneného
nariadením
Rady
(EÚ)
2022/350 z 1. marca 2022(3) (ďalej
len
„nariadenie č. 833/2014“).
Toto
ustanovenie
zakazuje
každému
prevádzkovateľovi
vysielanie
akéhokoľvek
obsahu
pochádzajúceho
od
subjektov
alebo
orgánov
uvedených v prílohe XV tohto
nariadenia,
najmä
prostredníctvom
takých
prostriedkov,
ako
sú
káblové,
satelitné,
IP‑TV,
poskytovatelia
prístupu
na
internet
alebo
internetové
platformy
či
aplikácie
na zdieľanie
videí
online,
alebo
takéto
vysielanie
umožňovať,
uľahčovať
alebo k nemu
inak
prispievať.
2.        Návrh
bol
podaný v rámci
trestného
konania
vedeného
proti
viacerým
osobám
podozrivým
zo
založenia
zločineckej
skupiny a šírenia,
prostredníctvom
verejného
blogu,
rôznych
obsahov,
vrátane
videí
pochádzajúcich z mediálnej
stanice
podliehajúcej
tomuto
zákazu.
Hoci
prístup
na
stránku
bol
bezplatný,
jej
prevádzkovatelia
žiadali o poskytnutie
príspevkov,
ktorými
získali
celkovú
sumu
presahujúcu
60 000 eur. V tomto
kontexte
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd
pýta
na
rozsah
pojmu
„prevádzkovateľ“,
ktorý
je
uvedený v tomto
ustanovení, a konkrétnejšie
na
to,
či
zahŕňa
aj
fyzické
osoby
prevádzkujúce
webové
sídlo
bez
toho,
aby z toho
získali
iné
príjmy
než
dobrovoľné
príspevky.
3.        Ide o to
určiť
rozsah
pojmu
„prevádzkovateľ“ v zmysle článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014 v kontexte,
ktorý
sa
vyznačuje
nevyhnutnosťou
posilniť
účinnosť
opatrení
Únie
zameraných
na
boj
proti
dezinformáciám(4) a propagande
zo
štátnych
zdrojov.
Súdnemu
dvoru
prináleží,
aby
spresnil,
či
sa
tento
pojem
môže
uplatňovať
na
fyzické
osoby,
ktoré
prevádzkujú
internetové
sídlo
bez
toho,
aby
vykonávali
hospodársku
činnosť,
ale
vysielajú
zakázané
obsahy, a tým
vymedzil
hranice
zodpovednosti
online
aktérov
pri
vykonávaní
európskych
sankcií.
Cieľom
bude
teda
zabezpečiť
koherentné a funkčné
uplatňovanie
reštriktívnych
opatrení v digitálnom
priestore a zároveň
zabezpečiť
dodržiavanie
zásad
právneho
štátu a právnej
istoty,
aby
sa
zabránilo
príliš
úzkemu
alebo
nepredvídateľnému
výkladu,
ktorý
by
ohrozil
ich
účinnosť.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Nariadenie č. 833/2014
4.        Článok 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
stanovuje:
„Prevádzkovateľom
sa
zakazuje
vysielanie
akéhokoľvek
obsahu
právnickými
osobami,
subjektmi
alebo
orgánmi
uvedenými v prílohe XV, a to
aj
prostredníctvom
prenosu
alebo
distribúcie
akýmikoľvek
prostriedkami,
ako
sú
káblové,
satelitné,
IP‑TV,
poskytovatelia
internetových
služieb,
internetové
platformy
alebo
aplikácie
na zdieľanie
videí,
či
už
nové
alebo
vopred
nainštalované,
alebo
takéto
vysielanie
umožňovať,
uľahčovať
alebo k nemu
inak
prispievať.“
5.        Článok 8 ods. 1
tohto
nariadenia
stanovuje:
„Členské
štáty
stanovia
pravidlá
ukladania
sankcií, v náležitých
prípadoch
vrátane
trestnoprávnych
sankcií,
za porušovanie
ustanovení
tohto
nariadenia a prijmú
všetky
potrebné
opatrenia
na zabezpečenie
ich
vykonávania…“
6.        Článok 12
tohto
nariadenia
stanovuje:
„Zakazuje
sa
vedome a úmyselne
sa
zúčastňovať
na činnostiach,
ktorých
cieľom
alebo
účinkom
je
obchádzanie
zákazov
uvedených v tomto
nariadení…“
7.        V prílohe XV tohto
nariadenia s názvom
„Zoznam
právnických
osôb,
subjektov
alebo
orgánov
podľa článku 2f“
sa
nachádza
okrem
iných
názov
„RT – Russia Today Germany“.
2.      Nariadenie 2022/350
8.        Odôvodnenia
4
až
10
nariadenia
2022/350
stanovujú:
„(4)      Európska
rada
vo
svojich
záveroch z 24. februára
2022
čo
najdôraznejšie
odsúdila
nevyprovokovanú a neopodstatnenú
vojenskú
agresiu
Ruskej
federácie
voči
Ukrajine…
Európska
rada
vyzvala
Rusko a ozbrojené
formácie
podporované
Ruskom,
aby
zastavili
svoju
dezinformačnú
kampaň.
(5)      Rada
[Európskej
únie]
vo svojich
záveroch z 10. mája
2021
zdôraznila
potrebu
ďalej
posilniť
odolnosť
Únie a členských
štátov,
ako
aj
ich
schopnosť
bojovať
proti
hybridným
hrozbám
vrátane
dezinformácií,
zabezpečiť
koordinované a integrované
využívanie
existujúcich a možných
nových
nástrojov
na boj
proti
hybridným
hrozbám
na úrovni
Únie a členských
štátov a možné
reakcie v oblasti
hybridných
hrozieb, a to
aj
na zahraničné
zasahovanie a operácie
ovplyvňovania,
pričom
tieto
reakcie
môžu
zahŕňať
preventívne
opatrenia,
ako
aj
uloženie
povinnosti
znášať
náklady
nepriateľským
štátnym a neštátnym
subjektom.
(6)      Ruská
federácia
vedie
systematickú
medzinárodnú
kampaň
zameranú
na manipuláciu
médií a skresľovanie
faktov s cieľom
posilniť
svoju
stratégiu
destabilizácie
svojich
susedných
krajín a Únie a jej
členských
štátov.
Propaganda
sa
opakovane a dôsledne
zameriavala
najmä
na európske
politické
strany,
predovšetkým
počas
volebných
období,
ako
aj
na
občiansku
spoločnosť,
žiadateľov o azyl,
ruské etnické
menšiny,
rodové
menšiny a fungovanie
demokratických
inštitúcií v Únii a jej
členských
štátoch.
(7)      S cieľom
odôvodniť a podporiť
svoju
agresiu
voči
Ukrajine
sa
Ruská
federácia
zapájala
do nepretržitých a koordinovaných
propagandistických
akcií
zameraných
na občiansku
spoločnosť v Únii a susedných
krajinách,
pričom
vážne
skresľovala
fakty a manipulovala s nimi.
(8)      Uvedené
propagandistické
činnosti
sa
uskutočňovali
prostredníctvom
viacerých
médií
pod
neustálou
priamou
alebo
nepriamou
kontrolou
vedenia
Ruskej
federácie.
Takéto
opatrenia
predstavujú
závažnú a priamu
hrozbu
pre
verejný
poriadok a bezpečnosť
Únie.
(9)      Uvedené
médiá
majú
zásadný
význam
pri
presadzovaní a podpore
agresie
voči
Ukrajine a pri
destabilizácii
susedných
krajín.
(10)      Vzhľadom
na
závažnosť
situácie a v reakcii
na
konanie
Ruska,
ktorým
sa
destabilizuje
situácia
na
Ukrajine,
je
vhodné
konzistentne
so
základnými
právami a slobodami
uznanými v Charte
základných
práv,
najmä s právom
na
slobodu
prejavu a informácie
uznaným v jej
článku 11,
zaviesť
ďalšie
reštriktívne
opatrenia s cieľom
urýchlene
pozastaviť
vysielaciu
činnosť
takýchto
médií v Únii,
alebo
smerovanú
na
Úniu.
Tieto
opatrenia
by
sa
mali
zachovať
až
do
ukončenia
agresie
voči
Ukrajine a dovtedy,
kým
Ruská
federácia a jej
pridružené
médiá
neprestanú
vykonávať
propagandistické
akcie
proti
Únii a jej
členským
štátom.“
B.      Nemecké právo
9.        Podľa § 18 ods. 1 bodu 1 písm. b)
Außenwirtschaftsgesetz (zákon o zahraničnom
obchode a platbách)
zo
6. júna
2013(5), v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti
veci
samej,
sa
trestom
odňatia
slobody v trvaní
tri
mesiace
až
päť
rokov
potrestá
ten,
kto
koná v rozpore
so
zákazom
poskytovania
služieb
vysielania,
prenosu,
šírenia
alebo
iných
služieb,
stanoveným v priamo
uplatniteľnom
právnom
akte
Európskych
spoločenstiev
alebo
Európskej
únie,
ktorý
bol
zverejnený v Úradnom
vestníku
Európskych
spoločenstiev
alebo
Úradnom
vestníku
Európskej
únie a ktorý
slúži
na
vykonanie
hospodárskej
sankcie, o ktorej
rozhodla
Rada v oblasti
spoločnej
zahraničnej a bezpečnostnej
politiky.
10.      Podľa § 18 ods. 7 bodu 2 prvej
vety
tohto
zákona
sa
osobe,
ktorá v prípadoch
uvedených v odseku
1
tohto § 18
koná v rámci
svojej
podnikateľskej
činnosti,
uloží
trest
odňatia
slobody v trvaní
najmenej
jedného
roka.
III. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej, konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
11.      Konanie
vo
veci
samej
patrí
do
rámca
trestného
vyšetrovania
začatého
proti
trom
fyzickým
osobám,
R,
N a K,
ktoré v roku
2023
štyrikrát
vysielali
prostredníctvom
blogu
„Live‑Ticker“,
verejne
dostupného
na
internetovom
sídle
www.traugott‑ickeroth.com
(ďalej
len
„internetové
sídlo
traugott‑ickeroth“),
videá
pochádzajúce
od
stanice
RT
Deutschland.
Keďže
príspevky
tejto
stanice
podliehajú
zákazu
vysielania
podľa článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014,
ich
sprístupnenie
verejnosti
predstavuje
podľa
platných
vnútroštátnych
právnych
predpisov
trestný
čin,
za
ktorý
možno
uložiť
trestnú
sankciu.
12.      R,
ktorý
publikuje
knihy
pod
pseudonymom
„Traugott Ickeroth“,
ktoré
sú
uvádzané
na
trh
na
platforme
pre
internetový
predaj
Amazon, v priebehu
vyšetrovania
uznal,
že
je
zodpovedný
za
redakčný
obsah
internetového
sídla
traugott‑ickeroth.
13.      Obsah
uverejnený
na
tomto
internetovom
sídle
bol
prístupný
bezplatne.
Užívatelia
však
boli
prostredníctvom
výzvy
na
poskytnutie
príspevkov
nabádaní,
aby
finančne
podporovali
prevádzkovanie
tohto
sídla. V období
od
1. apríla
2022
do
3. augusta
2023
tak
obvinení
R a N
získali
na
svoje
účty
veľký
počet
platieb
uskutočnených
užívateľmi,
ktorí
odpovedali
na
túto
výzvu,
pričom
vo
väčšine
prípadov
išlo o jedno
až
trojcifernú
sumu,
predstavujúcu
spolu
60 038,65 eura.
14.      Predkladajúci vnútroštátny
súd
uvádza,
že
výklad článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
patrí
do
výlučnej
právomoci
Súdneho
dvora a že
Súdny
dvor o tejto
otázke
ešte
nerozhodol.
Dodáva,
že
výklad
pojmu
„prevádzkovateľ“ v zmysle
tohto
ustanovenia
nie
je
natoľko
zrejmý,
aby
vylučoval
akúkoľvek
dôvodnú
pochybnosť.
15.      V tejto
súvislosti
tento vnútroštátny
súd
odkazuje
na
dokument
vypracovaný
službami
Komisie,
nazvaný
„Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No
833/2014 and Council Regulation No
269/2014“ (Vykonávanie
nariadení
Rady č. 833/2014 a č. 269/2014 – často
kladené
otázky,
ďalej
len
„usmernenia
Komisie“),
podľa
ktorého
sa
pojem
„prevádzkovateľ“
vzťahuje
na
akúkoľvek
fyzickú
alebo
právnickú
osobu
alebo
akýkoľvek  subjekt,
ktorého
obchodná
alebo
podnikateľská
činnosť
je
zameraná
na
to,
aby
vysielala
nepovolené
obsahy
alebo
toto
vysielanie
umožnila,
zjednodušila
alebo k nemu
inak
prispela.
16.      Podľa
názoru
uvedeného
súdu
výber
súkromných
príspevkov,
ktoré
predstavujú
dary v zmysle
občianskeho
práva,
možno
tiež
kvalifikovať
ako
„podnikateľskú
činnosť“,
pokiaľ
sa
vykonáva,
tak
ako v prejednávanej
veci, v takom
rozsahu,
že
príjemcovia z nej
získajú
značné
sumy,
ktoré
im
umožňujú
aspoň
čiastočne
zabezpečiť
svoje
živobytie.
Takýto
výklad
potvrdzuje
skutočnosť,
že
cieľom
výzvy
na
poskytnutie
príspevkov
bolo
vytvorenie
finančných
zdrojov
určených
na
pokračovanie v prevádzkovaní
internetového
sídla
traugott‑ickeroth, a teda
vytvorenie
trvalého
zdroja
príjmov,
ktorý
je
charakteristický
pre
podnikateľskú
činnosť.
17.      Uvedený
súd
na
jednej
strane
poznamenáva,
že
prístup
na
toto
internetové
sídlo
bol v zásade
bezplatný,
teda
nepodmienený
poskytnutím
peňažnej
protihodnoty
jej
užívateľmi, a na
druhej
strane,
že
jej
využívanie
nebolo
financované z prostriedkov
nezávislých
od
dobrovoľných
príspevkov
užívateľov,
akými
sú
príjmy z reklamy,
ktoré
sú v tejto
oblasti
bežné.
Činnosť
obvineného
R
by
preto
tiež
mohla
byť
kvalifikovaná
za
čisto
súkromnú.
18.      Za
týchto
podmienok
Landgericht Saarbrücken (Krajinský
súd
Saarbrücken)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má sa článok 2f ods. 1 [nariadenia č. 833/2014]
vykladať v tom zmysle, že ‚prevádzkovateľmi‘ na účely tohto ustanovenia sú aj fyzické osoby, ktoré prostredníctvom webového sídla, ktoré prevádzkujú, vytvárajú príjmy len v podobe dobrovoľnej finančnej podpory tretích osôb (príspevky, resp. dary)?“
IV.    Konanie na Súdnom dvore
19.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania z 20. decembra
2024
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
31. januára
2025.
20.      K. a R. ako
obvinení
vo
veci
samej,
Staatsanwaltschaft Saarbrücken (prokuratúra
Saarbrücken,
Nemecko),
francúzska,
estónska a lotyšská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky v lehote
stanovenej článkom 23
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie.
21.      Súdny
dvor
rozhodol
podľa článku 76 ods. 2
svojho
rokovacieho
poriadku,
že
nenariadi
pojednávanie.
V.      Právna analýza
A.      Úvodné poznámky
22.      Európska
únia,
ktorá
je
založená
na
hodnotách
uvedených v článku 2 ZEÚ –
najmä
na
slobode,
demokracii a pluralizme
–,
prikladá
zásadný
význam
dodržiavaniu
slobody
prejavu a práva
na
informácie.
Právo
Únie
zakotvuje
túto
koncepciu
tým,
že v článku 11
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“)
uznáva
ochranu
týchto
slobôd
ako
základný
prvok
právneho
poriadku
Únie.
Otvorené a demokratické
spoločnosti
sú
však
naďalej
zraniteľné
voči
šíreniu
dezinformácie,
najmä
ak
sa
zámerne
využíva
na
manipuláciu
verejnej
mienky a ovplyvňovanie
demokratického
procesu(6).
23.      Útočná vojna vedená Ruskou federáciou proti Ukrajine za porušovania medzinárodného práva konfrontovala Úniu s bezprecedentnými výzvami(7). Na účely zvýšenia nákladov Ruska na konanie, ktoré vyvíja v snahe narušiť územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, a s cieľom podporiť mierové riešenie krízy(8) Únia prijala sériu reštriktívnych opatrení proti niektorým fyzickým a právnickým osobám(9). Zaviedla tiež nástroje určené na posilnenie jej odolnosti voči hybridným hrozbám, a to aj dezinformačným kampaniam a manipulácii s informáciami, riadenými Ruskou federáciou.
24.      Tieto
nástroje
zahŕňajú
najmä
opatrenia
stanovené
nariadením č. 833/2014,
ktoré
pozastavujú
vysielaciu
činnosť
niektorých
médií v Únii
konajúcich v mene
Ruskej
federácie, ktorých stratégiou je
prostredníctvom
dezinformačných
kampaní
destabilizovať
Úniu a jej
členské
štáty,
a medzi
tieto médiá patrí stanica
RT
Deutschland(10).
Odôvodnenie
týchto
opatrení,
ktoré
obmedzujú
najmä
právo
na
slobodu
prejavu a na
informácie,
spočíva v závažnej a priamej
hrozbe
pre
verejný
poriadok a bezpečnosť
Únie,
ktorú
predstavujú
tieto
propagandistické
aktivity(11). Článok 52 ods. 1
Charty
povoľuje
takéto
obmedzenia(12).
25.      Prejednávaná
vec
patrí
do
širšieho
kontextu
boja
Únie
proti
dezinformačným
kampaniam
súvisiacim s rusko‑ukrajinským
konfliktom,
keďže
Súdny
dvor
má
rozhodnúť o otázke,
či
sa
má článok 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
vykladať v tom
zmysle,
že
pojem
„prevádzkovateľ“
na
účely
tohto
ustanovenia
zahŕňa
aj
fyzické
osoby,
ktoré
prevádzkujú
webové
sídlo a získavajú z neho
príjmy
len
vo
forme
dobrovoľných
finančných
príspevkov
tretích
osôb
(príspevky
alebo
dary).
26.      Ako
som
už
uviedol v úvode(13),
účinnosť
reštriktívnych
opatrení
je
podrobená
skúške,
rovnako
ako
základné
zásady
právneho
štátu,
preto
je
vzhľadom
na
zásadu
nullum crimen,
nulla poena sine lege certa potrebné
presne
vymedziť
správanie,
ktoré
môže
viesť k trestnoprávnej
sankcii.
Táto
zásada
zakotvená v článku 49 ods. 1
Charty
vyžaduje,
aby
normotvorca
dostatočne
presne
definoval
druhy správania
predstavujúce
trestný
čin,
ako
aj
sankcie,
ktoré
sa
na
ne uplatňujú, s cieľom
zabezpečiť,
aby
určenie
skutkov,
ktoré
sú
trestné, patrilo
do
právomoci
legislatívneho
orgánu,
avšak
bez
toho,
aby
sa
vylúčil
výklad
súdom,
pod
podmienkou,
že
tento
výklad
bude
predvídateľný a prísne
vymedzený
právnym
textom(14).
27.      Ako
pripomenul
Súdny
dvor,
zásada
zákonnosti
trestných
činov a trestov,
ktorá
vyžaduje
jasnosť a predvídateľnosť
trestnoprávnej
normy,
bráni
tomu,
aby
bolo
začaté
trestné
stíhanie z dôvodu
konania,
ktorého
trestná
povaha
nevyplýva
zo
zákona
dostatočne
jasným a jednoznačným
spôsobom(15).
Cieľom
tejto
zásady
je
tiež
zabezpečiť
predvídateľnosť a právnu
istotu
občanov
tým,
že
sa
im
umožní v čase,
keď
konajú,
vedieť o trestných
dôsledkoch,
ktoré
môžu
vyplývať z ich
konania.
To
má
osobitný
význam v kontexte, o aký
ide v prejednávanej
veci, v ktorom článok 8 nariadenia č. 833/2014
ukladá
členským
štátom
povinnosť
stanoviť
režim
sankcií,
prípadne
vrátane
trestnoprávnych
sankcií,
ktoré
sa
majú
uplatniť v prípade
porušenia
ustanovení
tohto
nariadenia.
Cieľom
týchto
návrhov
je
objasniť
rozsah
pôsobnosti článku 2f ods. 1
uvedeného
nariadenia.
28.      Túto
otázku
preskúmam
po
tom,
ako
sa
budem
zaoberať
výhradami,
ktoré
vyjadrila
Staatsanwaltschaft Saarbrücken (prokuratúra
Saarbrücken),
pokiaľ
ide o prípustnosť
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
B.      O prípustnosti
29.      Hoci
Staatsanwaltschaft Saarbrücken (prokuratúra
Saarbrücken)
formálne
nenamieta
neprípustnosť
prejudiciálnej
otázky,
spochybňuje
jej
nevyhnutnosť.
Na
jednej
strane
tvrdí,
že
rozhodnutie o začatí
súdneho
konania
pred
príslušným
senátom
vnútroštátneho
súdu
by
ešte
mohlo
byť
predmetom
vnútroštátneho
súdneho
opravného
prostriedku,
takže
nie
je
konečné.
Na
druhej
strane
sa
domnieva,
že
nie
je
nevyhnutné
položiť
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
pojmu
„prevádzkovateľ“ v zmysle článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014,
keďže
klasické
metódy
výkladu
práva
Únie
podľa
nej
umožňujú
vyvodiť
význam
tohto
pojmu,
ktorý
sa
navyše
javí
byť
zrejmý.
30.      V tejto
súvislosti
treba v prvom
rade
pripomenúť,
že v rámci
prejudiciálneho
konania
Súdnemu
dvoru
neprináleží,
vzhľadom
na
rozdelenie
právomocí
medzi
ním
a predkladajúcim vnútroštátnym
súdom,
aby
overil,
či
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
prijatý v súlade s vnútroštátnymi
pravidlami
organizácie
súdov a súdnych
konaní.
Súdny
dvor
sa
tak
musí
držať
rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu
členského
štátu,
pokiaľ
nie
je
zrušené v rámci
prípadných
vnútroštátnych
opravných
prostriedkov
stanovených
vnútroštátnym
právom(16).
31.      Nič v spise
predloženom
Súdnemu
dvoru
však
neumožňuje
predpokladať,
že
by v prejednávanej
veci
došlo k zrušeniu
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
32.      V druhom
rade,
ak
by
Staatsanwaltschaft Saarbrücken (prokuratúra
Saarbrücken)
chcela
tvrdiť,
že
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
možno
podať
až
po
vyčerpaní
vnútroštátnych
opravných
prostriedkov,
takýto
názor
nemožno
prijať.
Možnosť
napadnúť
vnútroštátne
rozhodnutia v súlade s pravidlami
vnútroštátneho
práva
totiž
nemôže
obmedziť
právomoc
vnútroštátneho
súdu
obrátiť
sa
na
Súdny
dvor s prejudiciálnou
otázkou,
ak
sa
domnieva,
že spor, o ktorom
rozhoduje,
vyvoláva
otázky
týkajúce
sa
výkladu
práva
Únie
vyžadujúce
si
rozhodnutie Súdneho
dvora(17).
Pokiaľ
ide o fungovanie
systému
spolupráce medzi
Súdnym
dvorom a vnútroštátnymi
súdmi
zavedeného článkom 267 ZFEÚ,
treba
naopak
priznať
vnútroštátnemu
súdu
možnosť v ktoromkoľvek
okamihu
konania,
ktorý
považuje
za
vhodný,
obrátiť
na
Súdny
dvor s akoukoľvek
prejudiciálnou
otázkou,
ktorú
pokladá
za
potrebnú
na
účely
rozhodnutia
sporu,
ktorý
prejednáva(18).
33.      V tomto
kontexte
treba
zdôrazniť,
že
táto
možnosť
prináleží
vnútroštátnemu
súdu
nezávisle
od
posúdenia
účastníkov
konania,
pokiaľ
ide o vhodnosť
takéhoto
postupu. Z toho
vyplýva,
že
nie
je
vôbec
zakázané,
aby
vnútroštátny
súd
položil
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku,
odpoveď
na
ktorú
nenecháva,
podľa
názoru
jedného z účastníkov
konania
vo
veci
samej,
priestor
na
žiadne
rozumné
pochybnosti.
Preto
aj
za
predpokladu,
že
by
táto
otázka
nespôsobovala
ťažkosti
pri
výklade,
nemôže
byť
vyhlásená
za
neprípustnú(19).
34.      Po
tretie
treba
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
platí,
že
ak
sa
prejudiciálna
otázka
položená
vnútroštátnym
súdom
týka
výkladu
práva
Únie,
Súdny
dvor
je v zásade
povinný
na
ňu
odpovedať.
Súdny
dvor
môže
odmietnuť
odpovedať
na túto
otázku
len
vtedy,
ak
požadovaný
výklad
alebo
posúdenie
platnosti
ustanovenia
práva
Únie
nemá
nijakú
súvislosť s existenciou
alebo
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
ak
ide o hypotetický
problém
alebo
ak
Súdny
dvor
nedisponuje
skutkovými
alebo
právnymi
podkladmi
potrebnými
na
užitočnú
odpoveď
na
položenú
otázku(20).
35.      To
však
nie
je
prípad
prejednávanej
veci,
keďže
vnútroštátny
súd
dostatočne
vysvetlil
relevantnosť
prejudiciálnej
otázky
na
účely
posúdenia
trestnoprávnej
zodpovednosti
obvinených.
36.      Ako
vyplýva z jeho
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
vnútroštátny
súd
vyjadruje
pochybnosti,
pokiaľ
ide o otázku,
či
obvinení
môžu
byť
považovaní
za
„prevádzkovateľov“ v zmysle článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014.
Vzhľadom
na
skutočnosť,
že
usmernenia
Komisie
predpokladajú
existenciu
„obchodnej
alebo
podnikateľskej
činnosti“,
nie
je
podľa
tohto
súdu
zrejmé,
že
na
túto
otázku
treba
odpovedať
kladne.
Na
jednej
strane
je
používanie
internetového
sídla v zásade
bezplatné,
na
druhej
strane
jeho
fungovanie
je
financované
dobrovoľnými
príspevkami.
Hoci
sa
uvedený
súd
prikláňa k názoru,
že
správanie
obvinených
patrí
do
vecnej
pôsobnosti
tohto
ustanovenia,
obrátil
sa
na
Súdny
dvor s cieľom
získať
konečné
objasnenie.
37.      V dôsledku
toho
treba
podľa
môjho
názoru
považovať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
za
prípustný.
C.      O veci samej
1.      O výklade pojmu „prevádzkovateľ“ v zmysle článku 2f ods. 1 nariadenia č. 833/2014
38.      Vnútroštátny
súd
sa
svojou
jedinou
otázkou
obracia
na
Súdny
dvor
so
žiadosťou o určenie
rozsahu
pojmu
„prevádzkovateľ“
uvedeného v článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014.
Na
úvod
treba
konštatovať,
že
tento
pojem
nie
je
definovaný
ani v tomto
nariadení,
ani
v odkazoch
na
prípadné
definície
uvedené v práve
členských
štátov.
Uvedený
pojem
doteraz
nebol
ani
predmetom
výkladu v judikatúre
Súdneho
dvora.
39.      Podľa ustálenej
judikatúry
tak z potreby
jednotného
uplatňovania
práva
Únie,
ako
aj
zo
zásady
rovnosti
vyplýva,
že
znenie
ustanovenia
práva
Únie,
ktoré
neobsahuje
nijaký
výslovný
odkaz
na
právo
členských
štátov s cieľom
určiť
jeho
zmysel a rozsah
pôsobnosti, v zásade
vyžaduje v celej
Únii
samostatný a jednotný
výklad.
Tento
výklad
musí
zohľadňovať
nielen
znenie
tohto
ustanovenia,
ale
aj
jeho
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou(21). V týchto
návrhoch
sa
teda
na
účely
výkladu
pojmu
„prevádzkovateľ“
opriem o výkladové
metódy
uznané
judikatúrou
Súdneho
dvora.
a)      Doslovný výklad
40.      Pokiaľ
ide o metódu
doslovného
výkladu,
treba
pripomenúť,
že
určenie
významu a rozsahu
pojmov,
pre
ktoré
právo
Únie
neobsahuje
definíciu,
sa
musí
vykonať
podľa
ich
obvyklého
významu v bežnom
jazyku,
pričom
sa
zároveň
zohľadnia
súvislosti, v ktorých
sa
používajú,
ako
aj
účel
sledovaný
právnou
úpravou, v ktorej
sa
nachádzajú(22).
41.      Pojem
„prevádzkovateľ“
vo
svojom
bežnom
význame
označuje
akúkoľvek
fyzickú
alebo
právnickú
osobu,
ktorá
prevádzkuje,
riadi
alebo
zabezpečuje
fungovanie
danej
služby
alebo
činnosti,
ktorá
zahŕňa
určitú
prevádzkovú
kontrolu
alebo
aktívny
zásah
do
jej
vykonávania.
Ak
sa
uplatňuje v oblasti
prenosu a vysielania
obsahu,
odkazuje
sa
na
všetky
subjekty,
ktoré
sa
priamo
alebo
nepriamo
podieľajú
na
sprístupňovaní
alebo
prenose
takéhoto
obsahu
verejnosti.
Ako
uviedli
viacerí
dotknutí
účastníci
konania
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
tento
pojem
patrí
do
oblasti,
ktorá
je
predovšetkým
technická a funkčná.
Zdroje
konzultované
na
účely
tejto
analýzy
sa
približujú
skôr
funkčnému
než
prísne
právnemu
chápaniu
tohto
pojmu,
ktorý
zahŕňa
každý
subjekt,
ktorý
svojou
technickou
činnosťou – ako
je
využívanie
zariadení – alebo
organizačnou
činnosťou
prakticky
umožňuje
vysielanie
obsahu
bez
ohľadu
na
jeho
postavenie,
štruktúru
alebo
účel
jeho
činnosti(23).
42.      Na
základe
tohto
výkladu
sa
zdá,
že
pojem
nesúvisí s hospodárskou
činnosťou,
ani
a fortiori so
snahou o dosiahnutie
zisku,
ale
odkazuje
skôr
na
výkon
funkcie
kontroly,
riadenia
alebo
spravovania
procesu
vysielania.
Tento
výklad
je
podľa
môjho
názoru
podporený
použitím
pojmu
„prevádzkovateľ“ v článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014 v kontexte
činnosti
vysielania,
bez
použitia
prídavného
mena
„hospodárska“(24).
Táto
terminologická
voľba
naznačuje,
že
normotvorca
Únie
zamýšľal
priznať
tomuto
pojmu
širší
rozsah,
než
je
rozsah
obmedzený
na
subjekty
sledujúce
hospodársky
účel,
tak,
aby
zahŕňal
aj
fyzické
osoby
alebo
subjekty,
ktoré
sa
fyzicky
podieľajú
na
vysielaní
obsahu
bez
ohľadu
na
to,
či
ich
činnosť
má
alebo
nemá
obchodný
charakter.
43.      Navyše
treba
uviesť,
že
zákaz
vysielania
sa
výslovne
vzťahuje
na
online
platformy a aplikácie
na
zdieľanie
videí, t. j. na
súčasné
spôsoby
vysielania,
ktoré
jednotlivci
často
používajú v rámci
činností,
ktoré
nie
sú
nevyhnutne
finančne
odmeňované,
vrátane
činností
tvorcov
online
obsahu,
akými
sú
tvorcovia
videí
alebo
influenceri.
Toto
rozšírenie
podľa
môjho
názoru
potvrdzuje
vôľu
normotvorcu
Únie
prijať
funkčný a súčasne
technologicky
neutrálny
prístup k pojmu
„prevádzkovateľ“.
44.      Doslovný
výklad článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
tak
vedie k záveru,
že
pojem
„prevádzkovateľ“
treba
chápať
tak,
že
zahŕňa
aj
fyzickú
osobu,
ktorá
vysiela
obsah
uvedený v tomto
ustanovení v rámci
nezárobkovej
činnosti,
akou
je
činnosť
prevádzkovateľa
internetového
sídla
financovaného z dobrovoľných
príspevkov
tretích
osôb.
45.      Toto
posúdenie
nemôže
byť
spochybnené
skutočnosťou,
že
usmernenia
Komisie,
na
ktoré
odkazuje
vnútroštátny
súd
vo
svojom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania(25), zrejme
naznačujú
opak.
Tieto
ustanovenia
totiž
spresňujú,
že
„zákaz platí pre každú fyzickú osobu alebo právnickú osobu alebo orgán vykonávajúci obchodnú
alebo
podnikateľskú
činnosť“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát), čo
by
mohlo
viesť k domnienke,
že
zavádzajú
požiadavku,
ktorá
nie
je
stanovená
znením
vyššie
uvedeného
ustanovenia a smeruje k neoprávnenému
obmedzeniu
jeho
pôsobnosti
ratione personae.
46.      Nič
to
však
nemení
na
tom,
že
na
jednej
strane
tieto
usmernenia
nepochádzajú
od
Rady,
ktorá
je
autorom
nariadenia č. 833/2014 a jediná
má
právomoc
prijať
reštriktívne
opatrenia
podľa
právneho
základu
stanoveného v článku 215 ods. 2 ZFEÚ(26), a na
druhej
strane,
že
ako
vyplýva z ich
vlastného
obsahu,
predstavujú
len
„pracovný
dokument“
vypracovaný
útvarmi
Komisie,
ktorého
cieľom
je
poskytnúť
vnútroštátnym
orgánom,
hospodárskym
subjektom
Únie a občanom
usmernenia,
pokiaľ
ide o vykonávanie a výklad
tohto
nariadenia.
47.      Komisia v nich
navyše
výslovne
uznáva,
že
len
Súdny
dvor
má
právomoc
vykladať
právo
Únie(27). Napokon
treba
poznamenať,
ako
to
urobila
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
že
uvedené
usmernenia
tiež
zdôrazňujú,
že
dané
nariadenie
stanovuje
široký a úplný
zákaz v tom
zmysle,
že
zakazuje
vysielanie
(lato sensu),
pričom
zároveň
zakazuje
prevádzkovateľom,
aby
umožnili
alebo
uľahčili
vysielanie,
alebo k nemu
prispeli
iným
spôsobom(28).
48.      Tieto
usmernenia
Komisie
preto
nemôžu
mať
za
následok
zmenu
normatívneho
rozsahu
reštriktívnych
opatrení
stanovených
nariadením č. 833/2014
ani
mať
rozhodujúcu
povahu
na
účely
výkladu, o ktorý
ide v prejednávanej
veci.
b)      Kontextuálny výklad
49.      Výklad
pojmu
„prevádzkovateľ“
prijatý v prejednávanej
veci
je
podporený
aj
kontextuálnym výkladom. V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že článok 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
zakazuje
prevádzkovateľom
určité
formy
správania, a to
vysielanie
dotknutého
obsahu
alebo
umožnenie
vysielania,
jeho
uľahčenie
či
prispenie k nemu
iným
spôsobom,
najmä
prostredníctvom prenosu alebo šírenia akýmikoľvek špecificky uvedenými komunikačnými prostriedkami. Znenie
tohto
ustanovenia
sa
teda
týka
činnosti
technickej
alebo
organizačnej
povahy.
50.      Naproti
tomu
tento
článok
nevyžaduje,
aby
cieľom
tejto
činnosti
bolo
dosiahnutie
zisku,
ani
to,
aby
prevádzkovateľ
vysielal
dotknutý
obsah v rámci
podnikateľskej
činnosti
patriacej
do
oblasti
verejného
prenosu. Z toho
vyplýva,
že
pojem
„prevádzkovateľ“
môže
zahŕňať
aj
fyzické
osoby,
ktoré
vysielajú
informácie v rámci
voľnočasovej
činnosti
alebo
chcú z dôvodov
svojich
názorov
alebo
presvedčenia
prispieť k formovaniu
verejnej
mienky.
51.      Treba
uviesť,
že
vecná
pôsobnosť
tohto
ustanovenia
je
osobitne
široká,
keďže
zakazuje – ako
už
bolo
uvedené – rôzne
spôsoby
vysielania
dotknutého
obsahu
bez
ohľadu
na
to,
či
je
toto
vysielanie
zabezpečené
priamo
prevádzkovateľom
alebo
prostredníctvom
tretích
osôb.
Stupeň
presnosti
jeho
znenia,
ako
aj
použitie
viacerých
slovies
určených
na
opis
zakázaného
správania
svedčia o zámere
normotvorcu
Únie
zabrániť
tomu,
aby
bol
uvedený
obsah
vysielaný
alebo
sprístupnený
na
území
Únie.
Toto
ustanovenie
sa
preto
musí
chápať
ako
norma
zákazu
všeobecnej
pôsobnosti,
ktorá
má
preventívny
charakter s cieľom
zabrániť
akejkoľvek
forme
vysielania,
či
už
technickými
prostriedkami
alebo
zásahom
tretích
osôb.
52.      Jeho
účinnosť
by
teda
bola
ohrozená,
ak
by
sa
pripustilo,
že
jeho
pôsobnosť
môže
byť
obmedzená
dodatočnými
podmienkami,
ktoré
nariadenie č. 833/2014 výslovne nestanovuje,
ako
je
požiadavka
vysielania
obsahu s cieľom
dosiahnutia
zisku
alebo v rámci
podnikateľskej
činnosti.
Existencia
hospodárskeho
alebo
podnikateľského
rozmeru
totiž
nevyplýva
zo
žiadneho
prvku
uvedeného
ustanovenia,
keďže
zákaz v ňom
uvedený
sa
vzťahuje
výlučne
na
funkciu
vysielania
bez
ohľadu
na
právne
alebo
ekonomické
postavenie
dotknutej
osoby.
Pojem
„prevádzkovateľ“
sa
preto
musí
vykladať
funkčne a technologicky
neutrálnym
spôsobom v súlade s účelom
ustanovenia.
Inými
slovami,
prijatá
kvalifikácia
závisí
výlučne
od
funkcie
vykonávanej
dotknutou
osobou v procese
vysielania,
pričom
tento
výklad
sa
musí
uplatňovať
jednotne
bez
ohľadu
na
použité
technické
prostriedky
alebo
použitý
spôsob
financovania.
53.      Okrem
toho
treba
uviesť,
že článok 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
sa
odlišuje
od
iných
ustanovení
tohto
nariadenia,
ktoré v rámci
reštriktívnych
opatrení,
ktoré
zavádzajú,
výslovne
odkazujú
na
činnosti
hospodárskej
povahy,
či
dokonca
priamo
na
hospodárske
subjekty.
Tak
je
to
najmä v prípade článku 3r ods. 4
uvedeného
nariadenia(29),
ktorý
uvádza
krajinu
registrácie
dotknutých
hospodárskych
subjektov v kontexte
prijatia
vnútroštátnych
pravidiel
náležitej
starostlivosti
týkajúcich
sa
uplatňovania
zákazu
prekládok
skvapalneného
zemného
plynu,
ktorý
má
pôvod v Rusku
alebo
sa
vyváža z tejto
krajiny(30).
Tento
rozdiel v znení
svedčí o tom,
že
keď
chcel
normotvorca
Únie
obmedziť
reštriktívne
opatrenie
na
určitú
hospodársku
pôsobnosť,
urobil
tak
výslovným
spôsobom.
To
však
zjavne
nie
je
prípad článku 2f ods. 1
tohto
nariadenia,
ktorého
všeobecná
pôsobnosť
odráža
vôľu
prijať
funkčný a technologicky
neutrálny
prístup k pojmu
„prevádzkovateľ“,
ktorý
je
nezávislý
od
akýchkoľvek
hospodárskych
alebo
podnikateľských
aspektov.
54.      Tento výklad je v súlade so systémom a vnútornou koherenciou práva Únie. V iných právnych nástrojoch Únie totiž normotvorca zaujal pri určovaní pôsobnosti obdobných pojmov skôr funkčný než ekonomický alebo inštitucionálny prístup. Je to najmä prípad smernice 2010/13/EÚ o audiovizuálnych mediálnych službách(31), ktorej článok 1 ods. 1 písm. d) definuje, že „poskytovateľ mediálnych služieb“ je „fyzická alebo právnická osoba, ktorá má redakčnú zodpovednosť za výber audiovizuálneho obsahu audiovizuálnej mediálnej služby a určuje spôsob, akým je organizovaná“. Táto definícia nerobí žiadne rozlíšenie podľa právneho postavenia ani podľa hospodárskeho účelu činnosti dotknutej osoby, ale je založená výlučne na výkone účinnej kontroly nad výberom a vysielaním obsahu.
55.      Toto
prepojenie
so
smernicou
2010/13
je
zo
systematického
hľadiska
odôvodnené
skutočnosťou,
že
tieto
dva
nástroje
majú
rovnaký
funkčný
cieľ,
keďže
ich
cieľom
je
vymedziť
subjekty,
ktoré
vykonávajú
kontrolu
nad
vysielaním
obsahu
pre
verejnosť.
Zatiaľ
čo
smernica
2010/13
určuje
redakčnú
zodpovednosť
„poskytovateľov
mediálnych
služieb“, článok 2f
nariadenia č. 833/2014
identifikuje
„prevádzkovateľov“,
ktorých
vysielacia
činnosť
môže
byť
obmedzená,
pokiaľ
slúži
na
propagačné
ciele,
ktoré
sú v rozpore s bezpečnosťou a verejným
poriadkom
Únie. V oboch
prípadoch
rozhodujúce
kritérium
nespočíva v hospodárskej
povahe
činnosti,
ale v skutočnej
kontrole
procesu
vysielania(32).
56.      Aj s prihliadnutím
na
normatívny
kontext, v ktorom
bolo
prijaté
nariadenie č. 833/2014,
sa
zdá
zjavné,
že
na
účely
určenia,
či
určitú
osobu
možno
kvalifikovať
za
„prevádzkovateľa“,
nemožno
zohľadniť
skutočnosť,
či
vykonáva
alebo
nevykonáva
hospodársku
alebo
podnikateľskú
činnosť.
Ako
relevantne
poznamenala
estónska
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
cieľom
tohto
nariadenia
nie
je
upraviť
vnútorný
trh,
teda
vzťahy
medzi
hospodárskymi
subjektmi a spotrebiteľmi,
čo
by
prípadne
mohlo
odôvodniť
uloženie
zákazu
voči
prevádzkovateľom
vysielať
obsah
pochádzajúci z určitých
propagandistických
staníc.
Nariadenie č. 833/2014
je
naopak – ako
som
už
uviedol
vo
svojich
úvodných
poznámkach – súčasťou
súboru
reštriktívnych
opatrení
založených
na článku 215 ZFEÚ,
ktorých
cieľom
je
dosiahnuť, z dôvodov
verejného
poriadku a bezpečnosti
okamžité
ukončenie
činností
vysielania
médií,
ktoré
sú
pod
stálou,
priamou
alebo
nepriamou
kontrolou
vedúcich
činiteľov
Ruskej
federácie(33).
c)      Teleologický  výklad
57.      To
ma
vedie k výkladu s ohľadom na ciele
sledované
normotvorcom
Únie. V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že článok 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
bol
zavedený
nariadením
2022/350,
ktoré
bolo
prijaté
1. marca 2022
ako
okamžitá
reakcia
na
nevyprovokovanú a neodôvodnenú
vojenskú
agresiu,
ktorú
začala
Ruská
federácia
proti
Ukrajine
týždeň
predtým.
Na
zavedenie
zákazu
uvedeného v tomto
ustanovení
Rada
vychádzala z výzvy
Európskej
rady
adresovanej
Rusku
24. februára
2022,
aby
táto
krajina
ukončila
svoju
dezinformačnú
kampaň,
ako
aj
zo
svojich
vlastných
záverov z 10. mája
2021,
podľa
ktorých
je
potrebné
posilniť
odolnosť
Únie a členských
štátov,
ako
aj
ich
schopnosť
bojovať
proti
hybridným
hrozbám
vrátane
dezinformácií a posilniť
možné
reakcie v oblasti
hybridných
hrozieb,
najmä
pokiaľ
ide o zahraničné
zasahovania a operácie
ovplyvňovania.
58.      Všeobecne
záväzný
zákaz
uvedený v článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
odráža
vôľu
normotvorcu
Únie
ukončiť
dezinformačnú
kampaň
vedenú
Ruskom
vylúčením
vysielania
určitého
obsahu z územia
Únie.
Účinná
ochrana
verejného
poriadku a bezpečnosti
však
vyžaduje
neobmedzovať
sa
na
médiá
nachádzajúce
sa
pod
štátnou
kontrolou,
ale
prihliadnuť
aj
na
takzvané
„alternatívne“
médiá,
ktorých
prevádzkovatelia
sa
stávajú – vedome
alebo
nevedome – sprostredkovateľmi
tejto
dezinformačnej
kampane.
Zanedbanie
tohto
aspektu
by
umožnilo,
aby
sa
vysielanie
zakázaného
obsahu
postupne
presúvalo
na
tieto
alternatívne
kanály,
čím
by
sa v konečnom
dôsledku
vymykalo
akejkoľvek
forme
štátnej
kontroly
alebo
dohľadu(34).
59.      Okrem
toho
treba
uviesť,
že keďže článok 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
sa
týka
poskytovateľov
internetových
služieb,
ako
aj
online
platforiem a aplikácií
na
zdieľanie
videí,
svedčí o vôli
normotvorcu
Únie
zohľadniť
rastúci
význam,
ktorý v súčasnosti
nadobúdajú
digitálne
médiá
pri
šírení
informácií a aktualít.
Používanie
týchto
médií
však
so
sebou
prináša
riziko,
že
používatelia
budú
ovplyvnení
ich
názormi
bez
toho,
aby
mali k dispozícii
prostriedky,
ktoré
by
im
umožnili
kriticky
posúdiť
pravdivosť
informácií,
ktoré
sú
im
oznamované.
Niektoré
kategórie
osôb,
ako
sú
mladiství(35) alebo
starší
ľudia,
sa v tejto
súvislosti
zdajú
byť
obzvlášť
vystavení
manipulácii.
Vzhľadom
na
existenciu
takéhoto
rizika,
ktorého
celý
rozsah
treba
posúdiť,
je
preto
potrebné
dospieť k záveru,
že
také
internetové
sídla, o aké
ide
vo
veci
samej,
patria
do
pôsobnosti
tohto
ustanovenia.
60.      Hoci
na
účely
kvalifikácie
„prevádzkovateľa“
nie
je
potrebná
žiadna
hospodárska
činnosť
ani
vytváranie
príjmov,
kontext
výzvy
na
poskytnutie
príspevkov
umožňujúci
vyzbierať
takéto
sumy
si
zaslúži
niekoľko
pripomienok.
Skutočnosť,
že
niektoré
internetové
sídla
sú
financované
skôr
príspevkami
než
registrovanou
obchodnou
činnosťou,
odôvodňuje
zvýšenú
obozretnosť,
pokiaľ
ide o ich
možné
využitie
na
účely
propagandy,
najmä
ak
ide o dezinformačné
kampane
štátneho
pôvodu.
Tento
spôsob
financovania
sa
totiž
vyznačuje
neexistenciou
jasne
definovaného
právneho
alebo
inštitucionálneho
rámca,
keďže
nie
je
sprevádzaný
ani
povinnosťami
finančnej
transparentnosti
ani
kontrolnými
mechanizmami
porovnateľnými s tými,
ktorým
podliehajú
profesionálni
prevádzkovatelia
médií.
Táto
neprehľadnosť
sťažuje
identifikáciu
finančných
tokov a teda
subjektov,
ktoré
môžu
ovplyvňovať
redakčné
smerovanie
alebo
vysielaný
obsah.
Vytvára
tak
priaznivé
prostredie
pre
zasahovanie
vonkajších
záujmov,
vrátane
tretích
štátov,
ktoré
môžu
priamo
alebo
nepriamo
zasahovať
do
tvorby
alebo
vysielania
obsahov.
61.      Navyše
prezentácia
týchto
platforiem
ako
„nezávislých“
alebo
„alternatívnych“
posilňuje
ich
dôveryhodnosť u konkrétneho
publika,
ktoré
je
často
nedôverčivé
voči
tradičným
médiám
alebo
verejným
inštitúciám.
Táto
zdanlivá
autenticita
pridáva
ich
správam
vyššiu
presvedčovaciu
silu,
na
základe
čoho
je o to
zložitejšie
spochybniť
ich,
keď
šíria
čiastočne
zmanipulované
alebo
nepravdivé
informácie(36). V tomto
kontexte
sa
požiadavka
nezávislosti,
ktorá
zďaleka
nepredstavuje
záruku
neutrality,
môže
paradoxne
stať
účinným
nástrojom
slúžiacim
dezinformačným
stratégiám.
62.      V tomto
kontexte
nemožno
nekomerčnú
povahu
financovania
považovať
len
za
neutrálny
prvok,
ale
za
rozhodujúci
faktor
posúdenia
rizika
manipulácie s informáciami(37).
Predstavuje
znak
štrukturálnej
zraniteľnosti,
ktorá v spojení s absenciou
dohľadu a hľadaním
„alternatívnej“
legitimity
podporuje
šírenie
obsahov
sledujúcich
ciele
zahraničnej
propagandy.
Táto
konfigurácia
umožňuje
najmä
obísť
reštriktívne
opatrenia
uložené
médiám
nachádzajúcim
sa
pod
štátnou
kontrolou
využitím
kanálov,
ktoré
sú
prezentované
ako
nezávislé,
ale
ktoré
sú
funkčne
začlenené
do
dezinformačnej
stratégie.
63.      Zavedenie
požiadavky,
prostredníctvom
výkladu,
sledovania
hospodárskeho
účelu
či
dosiahnutia
zisku
by
mohlo
výrazne
oslabiť
pôsobnosť článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014.
Takáto
požiadavka,
ktorá
nesúvisí
so
znením a funkčnou
logikou
stanovenou
normotvorcom
Únie,
by
viedla k vylúčeniu z pôsobnosti
opatrenia
významnej
časti
online
médií,
ktoré
síce
nemajú
hospodársky
účel,
ale
aktívne
sa
podieľajú
na
šírení
dotknutého
obsahu.
Okrem
toho
by
vytvorila
riziko
obchádzania,
keďže
niektoré
hospodárske
subjekty
by
sa
mohli
odvolávať
na
neexistenciu
hospodárskeho
účelu
na
účely
pokračovania v šírení
dezinformačných
správ.
Takýto
výklad
by
tak
ohrozil
účinnosť a preventívny
účel
ustanovenia,
ktoré
má
zabrániť
vysielaniu
propagandistických
obsahov
na
území
Únie
bez
ohľadu
na
hospodárske
postavenie
alebo
spôsob
financovania
ich
vysielateľov.
64.      Kritériu
založenému
na
sledovaní
hospodárskeho
cieľa
by v každom
prípade
chýbala
jasnosť a predvídateľnosť, a preto
by
bolo
ťažko
zlučiteľné s požiadavkami
právnej
istoty. V praxi
by
bolo
mimoriadne
zložité
určiť
finančný
prah,
od
ktorého
možno
činnosť
vysielania
kvalifikovať
ako
„hospodársku“.
Formy
financovania
online
médií
sú
totiž
početné a často
hybridné,
keďže
niektoré
platformy
sú
založené
výlučne
na
súkromných
príspevkoch,
zatiaľ
čo
iné
kombinujú
príjmy z reklamy,
predplatného,
príležitostných
partnerstiev
alebo z kampaní
hromadného
financovania(38).
Za
týchto
podmienok
by
sa
rozlišovanie
medzi
„hospodárskou“ a „nehospodárskou“
činnosťou
nevyhnutne
stalo
svojvoľným a podliehalo
by
výkladu.
65.      Takáto
neistota
by
ohrozila
jednotné
uplatňovanie
ustanovenia a otvorila
by
cestu k častým
sporom,
keďže
každý
hospodársky
subjekt
by
sa
mohol
odvolávať
na
náhodnú,
nepodstatnú
alebo
nepravidelnú
povahu
svojich
zdrojov s cieľom
vyhnúť
sa
zákazu.
Ani
zavedenie
kvantitatívnej
alebo
proporcionálnej
prahovej
hodnoty
–
založenej
napríklad
na
celkovej
výške
príspevkov
alebo
na
pomere
medzi
príjmami a prevádzkovými
nákladmi
–
by
nezabezpečilo
právnu
istotu,
keďže
hospodárske
situácie
prevádzkovateľov
sa
líšia v závislosti
od
ich
veľkosti,
štruktúry a cieľového
publika.
66.      Okrem
toho
zavedenie
takéhoto
kritéria
by
vytvorilo
zjavné
riziko
obchádzania.
Dotknutí
prevádzkovatelia
by
mohli
prispôsobiť
svoj
model
financovania
tak,
aby
nedosahovali
stanovenú
prahovú
hodnotu,
alebo
využiť
mechanizmy
nepriameho
financovania,
najmä
prostredníctvom
využívania
tretích
strán
alebo
zahraničných
platforiem.
Takýto
vývoj
by
zbavil
opatrenia
jeho
podstaty a narušil
by
jeho
preventívnu
účinnosť
tým,
že
by
umožnil
pokračovať
vo
vysielaní
predmetného
obsahu
pod
zámienkou
zjavnej
neexistencie
hospodárskeho
účelu.
Prijatie
tak
neistého a ľahko
manipulovateľného
kritéria
by
preto
bolo v rozpore s cieľom
koherentnosti,
transparentnosti a účinnosti,
sledovaným
nariadením č. 833/2014.
67.      Treba
sa
domnievať,
že
prevádzkovatelia
internetových
sídiel,
ktorí
šíria
zakázaný
obsah,
patria
do
pôsobnosti článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014, a to
aj
vtedy,
ak
je
ich
činnosť
financovaná
výlučne
alebo
prevažne
dobrovoľnými
príspevkami.
Takéto
financovanie
totiž
môže
zohrávať
rozhodujúcu
úlohu
pri
zachovaní
existencie a fungovania
týchto
sídiel a môže
preto
ohroziť
účinnosť
reštriktívnych
opatrení
prijatých
voči
ruským
propagandistickým
médiám.
68.      Treba
tiež
predísť
riziku,
že
občania
konajúci v dobrej
viere
budú
prostredníctvom
cielených
dezinformačných
kampaní
nabádaní k tomu,
aby
poskytovali
takéto
príspevky,
čím
by
sa
bez
ich
vedomia
stali
vinnými z porušenia
sankčného
režimu
Únie, a teda z možného
porušenia
vnútroštátneho
práva.
Napokon
úmyselné
zneužívanie
výziev
na
poskytnutie
súkromných
príspevkov v rámci
propagandistického
príbehu
založeného
na
postavení
obete
by
viedlo
nielen k faktickej
neutralizácii
reštriktívnych
opatrení
prijatých
Úniou,
ale
aj k posilneniu
rozsahu a dôveryhodnosti
dezinformácií
ruských
štátnych
médií
využívaním
občianskej
podpory
ako
prostriedku
informačného
vplyvu.
69.      Hoci
sledovanie
hospodárskeho
účelu
nepredstavuje
podľa
môjho
názoru
podmienku
uplatnenia článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014,
domnievam
sa,
že
objem
príspevkov
získaných
hospodárskym
subjektom
možno
napriek
tomu
zohľadniť
pri
konkrétnom
posúdení
jeho
činnosti.
Značná
suma – o akú
ide v prejednávanej
veci, v ktorej
bolo
za
jeden
rok
vyzbieraných
viac
ako
60 000
eur –,
totiž
môže
odhaliť
štruktúrovanú
organizáciu,
ako
aj
činnosť
pravidelného
vysielania,
ktorá
presahuje
rámec
jednoduchého
individuálneho
alebo
dobrovoľného
prejavu.
70.      Takáto
úroveň
financovania
môže
tiež
naznačovať
hospodársku
závislosť
od
verejnosti
alebo
od
niektorých
prispievateľov,
ktorá
môže
ovplyvniť
vysielaný
obsah
alebo
zvýšiť
citlivosť
média
na
vonkajšie
tlaky.
Bez
toho,
aby
bola
spochybnená
neutralita
funkčného
kritéria,
tento
prvok
možno
použiť
ako
relevantný
kontextuálny ukazovateľ
na
posúdenie
rozsahu
vykonávanej
činnosti a prípadne
rizika
manipulácie s informáciami
alebo
obchádzania
reštriktívnych
opatrení
uložených
médiám
nachádzajúcim
sa
pod
štátnou
kontrolou.
71.      Skutočnosti
uvedené
vyššie
sa
môžu
ukázať
ako
osobitne
relevantné v rámci
preskúmania
prípadného
uplatnenia článku 12
nariadenia č. 833/2014,
ktorý
zakazuje
akúkoľvek
činnosť,
ktorej
cieľom
alebo
účinkom
je
obchádzanie
reštriktívnych
opatrení
prijatých
Úniou.
Nedostatok
finančnej
transparentnosti,
závislosť
od
zdrojov
hromadného
financovania
alebo
požadovanie
redakčnej
nezávislosti
môžu v tomto
kontexte
predstavovať
relevantné
ukazovatele
na
posúdenie
toho,
či
je
dané
správanie
objektívne
schopné
neutralizovať
účinky
opatrení
ustanovených v článku 2f
tohto
nariadenia a či
subjektívne
zapadá
do
logiky
obchádzania
sankcií
uložených
médiám,
ktoré
konajú v mene
Ruskej
federácie.
72.      Naproti
tomu
sa
zdá
zložité
prijať
výklad,
ktorý
navrhuje
obvinený
R,
podľa
ktorého
by
pojem
„prevádzkovateľ“ v zmysle článku 2f
nariadenia č. 833/2014
mal
byť
podmienený
trvaním,
rozsahom
alebo
intenzitou
vykonávanej
činnosti.
Znenie
tohto
nariadenia
totiž
neobsahuje
nijaký
odkaz
na
takéto
kritériá,
čo
vylučuje
akékoľvek
rozlišovanie
medzi
fyzickými a právnickými
osobami,
ktoré
vykonávajú
pravidelnú
činnosť, a tými,
ktorých
účasť
na
vysielaní
je
jednorazová.
Výklad
tohto
pojmu
musí
byť
naopak
založený
na
výlučne
funkčnom
kritériu
súvisiacom s úlohou
skutočne
zohrávanou v procese
vysielania
alebo
sprístupňovania
dotknutého
obsahu.
73.      Cieľ
sledovaný
normotvorcom
Únie
odôvodňuje
takýto
prístup.
Cieľom článku 2f
nariadenia č. 833/2014
je
predchádzať a zakázať
akúkoľvek
formu
vysielania
dotknutého
obsahu
bez
ohľadu
na
rozsah
alebo
frekvenciu
činnosti
vykonávanej
prevádzkovateľom. V súčasnom
digitálnom
kontexte
sa
môžu
izolované
vysielania
alebo
vysielania
malého
rozsahu
dotknúť
širokej
verejnosti a mať
rovnaké
účinky
ako
pravidelná
činnosť.
Podmieniť
uplatňovanie
opatrenia
určitou
mierou
intenzity
by
znamenalo
pozbaviť
daný
zákaz
svojej
účinnosti a viedlo
by k vytvoreniu
zón
beztrestnosti,
využiteľných
na
obchádzanie
právnej
úpravy.
74.      Napokon
zavedenie
takéhoto
kvantitatívneho
kritéria
by
bolo v rozpore
so
zásadou
právnej
istoty,
keďže
by
vyvolalo
neistotu,
pokiaľ
ide o pôsobnosť
opatrenia, a ohrozilo
by
jeho
jednotné
uplatňovanie v rámci
Únie.
Takýto
prístup
by
okrem
toho
mohol
nabádať
na
správania
spočívajúce v zatajovaní
alebo
umelom
členení
činností
vysielania,
ktoré
sú
nezlučiteľné s preventívnym
účelom a účinnosťou
sledovanou
nariadením č. 833/2014.
Za
„prevádzkovateľa“
treba
preto
považovať
každú
fyzickú
alebo
právnickú
osobu,
ktorá
sa
zúčastňuje,
hoci
len
jednorazovo,
na
vysielaní,
prenose
alebo
sprístupňovaní
dotknutého
obsahu
bez
ohľadu
na
použité
technické
prostriedky a rozsah
zásahu.
Na
účely
tejto
kvalifikácie
je
irelevantné,
či
takáto
osoba
má
alebo
nemá z tejto
účasti
príjmy v akejkoľvek
forme.
75.      Zdá
sa
mi
preto,
že
aj
teleologický
výklad článku 2f
nariadenia č. 833/2014
svedčí v prospech
širokého
výkladu
zákazu,
ktorý
stanovuje.
D.      Dodatočné úvahy týkajúce sa normatívneho rozsahu zákazu uvedeného v článku 2f ods. 1 nariadenia č. 833/2014
76.      Predchádzajúce
preskúmanie
so
zreteľom
na
znenie(39),
kontext(40) a ciele(41) sledované článkom 2f
nariadenia č. 833/2014
vedie k záveru,
že
pojem
„prevádzkovateľ“ v oblasti
telekomunikácií
sa
má
vykladať
extenzívne.
Vzťahuje
sa
na
každú
fyzickú
alebo
právnickú
osobu,
ktorá
zabezpečuje
technické a prevádzkové
riadenie
komunikačných
sietí
alebo
služieb
alebo
vykonáva
účinnú
kontrolu
nad
ich
fungovaním
alebo
poskytovaním.
77.      Kvalifikácia
„prevádzkovateľa“
na
základe
tohto
ustanovenia
okrem
toho
nemôže
podliehať
ani
sledovaniu
hospodárskeho
účelu,
ani
výkonu
podnikateľskej
činnosti,
ani
dĺžke
tejto
činnosti.
Zahŕňa
aj
fyzické
osoby,
ktoré
prevádzkujú
webové
sídlo
alebo
zabezpečujú
vysielanie
obsahu
online,
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
dosiahnuté
príjmy
obmedzujú
na
dobrovoľné
príspevky
tretích
strán,
ako
sú
dary.
78.      Je
síce
pravda,
že
široký
výklad článku 2f
nariadenia č. 833/2014
prijatý v tejto
analýze
znamená
nevyhnutne
zásah
do
výkonu
práva
na
slobodu
prejavu a na
informácie,
zaručeného v článku 11
Charty(42).
Zákaz
vysielania,
ktorý z neho
vyplýva,
totiž
obmedzuje v určitej
miere
možnosť
dotknutých
prevádzkovateľov
oznamovať
informácie,
ako
aj
možnosť
verejnosti
získať
ich. V tejto
súvislosti
treba
uznať
relevantnosť
námietok
vznesených
oboma
obvinenými,
pokiaľ
ide o rozsah
takéhoto
zákazu.
79.      Treba
však
pripomenúť,
že v súlade s článkom 52 ods. 1
Charty
takýto
zásah
možno
pripustiť,
ak
spĺňa
podmienky
stanovené v tomto
ustanovení, a teda
že
je
ustanovený
zákonom,
rešpektuje
podstatu
predmetného
práva a zodpovedá
cieľom
všeobecného
záujmu
uznaným
Úniou,
pri
dodržaní
zásady
proporcionality. V prejednávanej
veci
zásah
vyplýva
priamo z nariadenia č. 833/2014
prijatého
na
základe článku 215 ZFEÚ na
vykonanie
rozhodnutia
2014/512/SZBP(43).
Je
teda
„ustanovený
zákonom“ v zmysle článku 52 ods. 1
Charty a je
súčasťou
jasného,
dostupného a predvídateľného
normatívneho
rámca(44).
80.      Pokiaľ
ide o sledovaný
účel,
je
legitímny a vo
všeobecnom
záujme,
keďže
ide o zachovanie
verejného
poriadku a bezpečnosti
Únie
proti
dezinformačným
kampaniam,
ktoré
sú
zamerané
na
destabilizáciu
európskych
inštitúcií a členských
štátov
manipuláciou s informáciami(45).
Napokon,
predmetné
opatrenie
rešpektuje
zásadu
proporcionality(46),
keďže
sa
obmedzuje
na
dočasný
zákaz
vysielania
obsahov
špecificky
určených
ako
spadajúcich
pod
propagandu a dezinformácie,
bez
obmedzenia
voľného
pohybu
ostatných
informácií
alebo
názorov(47).
Nespôsobuje
teda
zásah
do
podstaty
práva
zaručeného v článku 11
Charty,
ale
sleduje
len
predchádzanie
závažným a priamym
útokom
na
bezpečnosť a právny
poriadok
Únie(48).
81.      V dôsledku
toho
treba
súhlasiť
so
stanoviskom
francúzskej
vlády,
podľa
ktorého
široký
výklad
prijatý v prejednávanej
veci
patrí
do
rámca
stanoveného
právom
Únie.
Tento
výklad
je
totiž
naďalej v súlade s požiadavkami
vyplývajúcimi
tak
zo
samotného
nariadenia č. 833/2014,
ako
aj
zo
všeobecných
zásad
práva
Únie, a najmä
zo
zásad
zákonnosti,
právnej
istoty a proporcionality.
Okrem
toho
zabezpečuje
primeranú
rovnováhu
medzi
potrebou
chrániť
verejný
poriadok a bezpečnosť
Únie
voči
dezinformačným
kampaniam
organizovaným v mene
Ruskej
federácie
na
jednej
strane a ochranou
slobody
prejavu a práva
na
informácie,
zakotvenou v článku 11
Charty
na
strane
druhej.
VI.    Návrh
82.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
Landgericht Saarbrücken (Krajinský
súd
Saarbrücken,
Nemecko),
takto:
Článok 2f ods. 1
nariadenia
Rady
(EÚ) č. 833/2014 z 31. júla
2014 o reštriktívnych
opatreniach s ohľadom na konanie
Ruska,
ktorým
destabilizuje
situáciu
na
Ukrajine,
zmeneného
nariadením
Rady
(EÚ)
2022/350 z 1. marca 2022,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
pojem
„prevádzkovateľ“
na
účely
tohto
ustanovenia
zahŕňa
aj
fyzické
osoby
prevádzkujúce
webové
sídlo.
Na
účely
tejto
kvalifikácie
nie
je
podstatné,
či
tieto
osoby
majú
alebo
nemajú z tohto
prevádzkovania
príjmy v akejkoľvek
forme.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 229,
2014, s. 1.
3      Ú. v. EÚ L 65,
2022, s. 1.
4      Pojem
„dezinformácia“
je
preklad
ruského
slova
„дезинформация“
(dezinformacija),
ktoré
sovietske
spravodajské
služby
vymysleli
začiatkom
20.
rokov
minulého
storočia.
Vznik
tohto
pojmu
sa
pripisuje
Josifovi Stalinovi,
ktorý
mu
úmyselne
dal
francúzsku
konsonanciu,
aby
mu
pridal
západný
pôvod, a tak
posilnil
jeho
hodnovernosť.
Označoval
taktiku
strategickej
propagandy
používanej
KGB a inými
sovietskymi
agentúrami
na
šírenie
nepravdivých
alebo
zavádzajúcich
informácií s cieľom
manipulovať s verejnou
mienkou.
Na
rozdiel
od
obyčajných
lží
dezinformácie
často
miešajú
pravdu s nepravdou s cieľom
šíriť
zmätok,
podkopávať
dôveru a destabilizovať
oponentov
(BARELA, S. a DUBERRY,
J.: Understanding Disinformation Operations in
the Twenty‑First Century.
Defending Democracies:
Combating Foreign Election Interference in a Digital Age.
Oxford, 2021, s. 41).
5      BGBl.
2013
I, s. 1482.
6      Ako
uviedol
Všeobecný
súd v rozsudkoch z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483, bod 56), a z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331,
bod 53),
propaganda a dezinformačné
kampane
môžu
narušiť
základy
demokratických
spoločností a sú
neoddeliteľnou
súčasťou
nástrojov
vedenia
modernej
vojny.
7      Pozri
rozsudok z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483,
bod 86 a nasl.).
8      Pozri
odôvodnenie
2
nariadenia č. 833/2014.
Pozri
tiež
rozsudok z 28. marca 2017,
Rosneft (C‑72/15,
EU:C:2017:236, bod 123).
9      Pozri
návrhy, ktoré som predniesol
vo
veci
Čiekuri‑Shishki (C‑480/24,
EU:C:2025:672, bod 26 a nasl.).
10      K prijatiu
nariadenia
2022/350,
prijatého
na
základe článku 215 ZFEÚ,
došlo
pri
uplatnení
rozhodnutia
Rady
(SZBP)
2022/351 z 1. marca 2022,
ktorým
sa
mení
rozhodnutie
2014/512/SZBP o reštriktívnych
opatreniach s ohľadom
na konanie
Ruska,
ktorým
destabilizuje
situáciu
na Ukrajine
(Ú. v. EÚ L 65,
2022, s. 5),
prijatého
na
základe článku 29 ZEÚ.
11      Pozri
odôvodnenia
8,
10 a 11
nariadenia
2022/350.
12      Pozri
rozsudky z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483, bod 161 a nasl.), a z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331, bod 140).
13      Pozri bod 3 vyššie.
14      WABNITZ,
H.‑B.,
JANOVSKY,
T., a SCHMITT,
L.:
Handbuch des
Wirtschafts‑ und Steuerstrafrechts. Munich 2025,
kapitola
2, bod 288.
15      Pozri
rozsudky z 12. decembra
1996,
X
(C‑74/95 a C‑129/95,
EU:C:1996:491, bod 25), a z 26. júna
2025,
Makeleio a Zougla (C‑555/23 a C‑556/23,
EU:C:2025:484, bod 89).
16      Rozsudky
zo
7. novembra
2024,
Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (C‑326/23,
EU:C:2024:940, bod 22), a z 10. júla
2025,
Farmacija (C‑715/23,
EU:C:2025:548, bod 39).
17      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. decembra
2008,
Cartesio (C‑210/06,
EU:C:2008:723, bod 93).
18      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. júla
2020,
Adusbef a i. (C‑686/18,
EU:C:2020:567, bod 30 a citovaná
judikatúra).
19      Pozri
rozsudky z 24. februára
2022,
Viva Telecom
Bulgaria (C‑257/20,
EU:C:2022:125, bod 42), a z 22. decembra
2022,
Inspectoratul General
pentru Imigrări (Nadobudnutie okuliarov pracovníkom)
(C‑392/21,
EU:C:2022:1020, bod 26).
20      Pozri
rozsudky
zo
14. októbra
2021,
Viesgo Infraestructuras Energéticas (C‑683/19,
EU:C:2021:847, bod 23), a zo
14. mája
2024,
Stačev (C‑15/24
PPU,
EU:C:2024:399, bod 82).
21      Pozri
rozsudky z 30. apríla
2014,
Kásler a Káslerné Rábai (C‑26/13,
EU:C:2014:282, bod 37), a z 13. marca 2025,
APS
Beta
Bulgaria a Agencija za
kontrol
na
prosročeni zadălženija (C‑337/23,
EU:C:2025:183, bod 49).
22      Pozri
rozsudky z 22. apríla
2021,
Austrian Airlines (C‑826/19,
EU:C:2021:318, bod 22), a zo
16. februára
2023,
Zamestnik izpalnitelen direktor
na
Dăržaven fond
„Zemedelie“
(C‑343/21,
EU:C:2023:111, bod 35).
23      Slovník
Larousse definuje
pojem
„prevádzkovateľ“
ako
„podnik,
ktorý
prevádzkuje
telekomunikačnú
sieť“. V tom
istom
zmysle
slovník
Duden opisuje
pojem
„Betreiber“
ako
„podnik,
ktorý
prevádzkuje
technické
zariadenia,
vedie
obchodné
spoločnosti
alebo
vykonáva
iné
podobné
činnosti“.
Diccionario panhispánico del
español jurídico spresňuje,
že
pojem
„operador“
označuje
„fyzickú
alebo
právnickú
osobu,
ktorá
prevádzkuje
verejné
telekomunikačné
siete
alebo
poskytuje
verejne
dostupné
telekomunikačné
služby“.
Cambridge Dictionary označuje
pod
pojmom
„operator“
„osobu,
ktorej
práca
pozostáva v používaní a kontrole
stroja
alebo
vozidla“.
Napokon
slovník
Treccani definuje
pojem
„operatóre“
ako
„osobu,
ktorá
uskutočňuje
určité
činnosti
alebo
úkony,
zvyčajne
obvyklým
spôsobom.
Pri
klasifikácii
povolaní
ide
vo
všeobecnosti o osobu
poverenú
fungovaním a kontrolou
určitých
typov
strojov,
prístrojov
alebo
zariadení,
ako
je
napríklad
rozhlasový
operátor,
televízny
operátor
alebo
operátor
telefónnych
sietí“.
24      Treba
uviesť,
že
litovská
jazyková
verzia článku 2f ods. 1
nariadenia č. 833/2014
používa
pojem
„ūkio subjektas“,
ktorý
odkazuje
na
subjekt
alebo
osobu
vykonávajúcu
hospodársku
činnosť.
Tento
odkaz
však
nie
je
podporený
inými
jazykovými
verziami.
Poľská
verzia
tohto
nariadenia
vôbec
nespresňuje,
komu
je
zákaz
uvedený v tomto
ustanovení
určený,
pričom
nepoužíva
žiadny
doplnok
predmetu:
„Zakazuje
się nadawania lub
umożliwiania,
ułatwiania lub w inny sposób przyczyniania się do
nadawania jakichkolwiek treści przez osoby
prawne,
podmioty lub
organy
wymienione w załączniku XV…“
(„zakazuje
sa
vysielanie
akéhokoľvek
obsahu
právnickými
osobami,
subjektmi
alebo
orgánmi
uvedenými v prílohe XV,
alebo
takéto
vysielanie
umožňovať,
uľahčovať
alebo k nemu
inak
prispievať“),
čo
naznačuje
všeobecný
zákaz a nezávislý
od
jeho
adresáta.
25      Pozri bod 15
vyššie.
26      Pozri
rozsudok z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331, body 61 a 62).
27      Okolnosť,
na
ktorú
poukázala
aj
generálna
advokátka
Medina
vo
svojich
návrhoch
vo
veci
Jemerak (C‑109/23,
EU:C:2024:307, bod 69).
28      Pozri
odpoveď
na
šiestu
otázku
uvedenú v časti
„G. Sector‑specific questions – 1.
Media“,
na
strane
311
usmernení.
29      Toto
ustanovenie
bolo
vložené
nariadením
Rady
(EÚ)
2024/1745 z 24. júna
2024,
ktorým
sa
mení
nariadenie
(EÚ) č. 833/2014 o reštriktívnych
opatreniach s ohľadom
na
konanie
Ruska,
ktorým
destabilizuje
situáciu
na
Ukrajine
(Ú. v. EÚ L 2024/1745).
30      Je
dôležité
poznamenať,
že
toto
tvrdenie
je
založené
na
doslovnom
výklade,
ktorý
je
síce v niektorých
jazykových
verziách
konzistentný,
ale
nie
je tomu tak vo
všetkých
jazykových
verziách
práva
Únie.
31      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii
niektorých
ustanovení
upravených
zákonom,
iným
právnym
predpisom
alebo
správnym
opatrením v členských
štátoch
týkajúcich
sa
poskytovania
audiovizuálnych
mediálnych
služieb
(smernica o audiovizuálnych
mediálnych
službách
(Ú. v. EÚ L 95,
2010, s. 1).
32      Je
pravda,
že
smernica
2010/13
sa
podľa
svojho
odôvodnenia
21
týka
činností
hospodárskej
povahy v zmysle článkov 56 a 57 ZFEÚ.
Jej
definícia
„poskytovateľa
mediálnych
služieb“
sa
však
zakladá
na
funkčnom
kritériu
–
redakčnej
zodpovednosti a účinnej
kontrole
vysielania –,
ktoré
ostáva
analogicky
relevantné
pre
výklad
pojmu
„prevádzkovateľ“
uvedeného v článku 2f
nariadenia č. 833/2014.
33      FERREAU,
F.: Das
EU‑Verbot russischer Staatsmedien aus der
Perspektive des
Medienrechts. Verfassungsblog (10. marec 2022),
zdôrazňuje,
že
poskytovanie
audiovizuálnych
mediálnych
služieb
môže
nepochybne
predstavovať
hospodársku
činnosť.
Autor
však
správne
poznamenáva,
že
predmetné
opatrenia – na
rozdiel
od
nedávno
prijatých
hospodárskych a finančných
sankcií – nemajú
za
cieľ
usmerniť
Rusko.
Ich
skutočný
cieľ
je
naopak
„zameraný
dovnútra“:
smeruje k predchádzaniu
destabilizácie
Únie
šírením
dezinformácií.
34      SPAHN,
S.: Russia’s Narratives and
Disinformation in
the War on
Ukraine. Russia’s War of
Aggression against Ukraine,
Baden‑Baden 2023, s. 40,
vysvetľuje,
že
napriek
sankciám
uloženým
ruským
propagandistickým
médiám
zostávajú
tieto
médiá
dostupné
na
internete.
RT
Deutschland vytvorila
celý
rad
webových
sídel s novými
názvami
domén,
na
ktorých
možno
televízny
program
sledovať
aj
naživo
prostredníctvom
súkromnej
virtuálnej
siete
(VPN).
Okrem
toho
videá
RT
sú
dostupné
na
viacerých
online
platformách.
35      GARNER,
I.: Putin’s youth and
the TikTok war – Creating the militarized self in
Russian adolescents. The Russian‑Ukrainian Conflict and
War Crimes,
kapitola
6,
Londres 2024, s. 99,
vysvetľuje
spôsob,
akým
sa
ruské
orgány
snažia
militarizovať
spoločnosť
pripravovaním
mladistvých
na
vojnu,
najmä
prostredníctvom
mechanizmov
socializácie
opísaných v jeho
analýze
mladých
vlasteneckých
„tiktokerov“.
36      BOBERG,
S.,
QUANDT,
T.,
SCHATTO‑ECKRODT,
T., a FRISCHLICH,
L.: Pandemic Populism:
Facebook
Pages of
Alternative News
Media and
the Corona Crisis. In: New
Media & Society,
vol.
23,
no 11,
2021, s. 2945.
37      WRIGHT,
K.,
SCOTT, M. a BUNCE, M.:
Foundation‑funded Journalism,
Philanthrocapitalism and
Tainted Donors. In: Journalism Studies,
vol.
20,
no
5,
2019, s. 690,
skúmajú
financovanie
neziskových
médií
nadáciami a poukazujú
na
viaceré
etické
riziká,
medzi
ktoré
patria
závislosť
od
poskytovateľov
finančných
prostriedkov,
ako
aj
možná
konvergencia
medzi
redakčnými
prioritami
médií a programami
nadácií.
38      VARA‑MIGUEL,
A.,
SÁNCHEZ‑BLANCO,
C.,
SÁDABA
CHALEZQUER, C. a NEGREDO,
S.: Funding Sustainable Online
News:
Sources of
Revenue in
Digital‑Native and
Traditional Media in
Spain. In: Sustainability,
no
20,
2021, s. 2,
vysvetľujú
jednotlivé
súčasné
formy
financovania
online
médií.
39      Pozri bod 40 a nasl,
vyššie.
40      Pozri bod 49 a nasl.
vyššie.
41      Pozri bod 57 a nasl.
vyššie.
42      Pozri
rozsudky z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483, bod 143), a z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331, bod 111).
43      Rozhodnutie
Rady z 31. júla
2014 o reštriktívnych
opatreniach s ohľadom
na
konanie
Ruska,
ktorým
destabilizuje
situáciu
na
Ukrajine
(Ú. v. EÚ L 229,
2014, s. 13).
44      Pozri
rozsudky z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483, bod 152),
a z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331, bod 112).
45      Pozri
rozsudky z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483, bod 162), a z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331, body 52 a 53).
46      Pozri
rozsudky z 27. júla
2022,
RT
Francúzsko/Rada
(T‑125/22,
EU:T:2022:483, bod 213), a z 26. marca 2025,
A2B
Connect a i./Rada
(T‑307/22,
EU:T:2025:331, body 135 a 140).
47      Pozri v tomto
zmysle
BAADE,
B.: The EU’s „Ban“
of
RT
and
Sputnik:
A
Lawful Measure Against Propaganda
for War. Verfassungsblog (8. marec 2022),
ktorý
zdôrazňuje,
že
podľa
nariadenia
2022/350
nie
je
prevádzkovanie
internetových
sídiel
zakázané,
pokiaľ
nešíria
zakázaný
obsah a takéto
šírenie
neumožňujú,
neuľahčujú
alebo k nemu
inak
neprispievajú.
48      Pozri rozsudky z 27. júla 2022, RT Francúzsko/Rada (T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 159), a z 26. marca 2025, A2B Connect a i./Rada (T‑307/22, EU:T:2025:331, bod 121).