62024CJ0296_RES
Vec C‑296/24 [Jouxy] (
i
)
SM a PX
proti
Caisse pour l’avenir des enfants
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation du Grand‑Duché de Luxembourg (Kasačný súd Luxemburského veľkovojvodstva, Luxembursko)]
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 18. decembra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 45 ZFEÚ – Voľný pohyb pracovníkov – Rovnosť zaobchádzania – Nariadenie (EÚ) č. 492/2011 – Článok 7 ods. 2 – Sociálne výhody – Rodinné prídavky – Podmienka priznania týchto prídavkov pracovníkovi nerezidentovi na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera – Požiadavka, podľa ktorej má tento pracovník ‚zabezpečiť výživu‘ tohto dieťaťa – Kritériá posúdenia – Domnienka založená na spoločnej domácnosti – Smernica 2004/38/ES – Článok 2 bod 2 písm. c) – Pojem ‚rodinný príslušník‘“
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Oprávnené osoby, na ktoré sa uplatňuje zásada rovnosti zaobchádzania – Deti migrujúceho pracovníka – Pojem – Deti manželského partnera alebo registrovaného partnera uvedeného pracovníka – Zahrnutie
(Článok 45 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011, článok 7 ods. 2)
(pozri body 27, 29, 31, 32)
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Pojem – Rodinné prídavky súvisiace s výkonom zárobkovej činnosti cezhraničného pracovníka v členskom štáte – Zahrnutie
(Článok 45 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011, článok 7 ods. 2)
(pozri bod 28)
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Rodinné prídavky súvisiace s výkonom zárobkovej činnosti cezhraničného pracovníka v členskom štáte – Podmienka priznania týchto prídavkov cezhraničnému pracovníkovi na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera – Požiadavka týkajúca sa zabezpečenia výživy dieťaťa – Dôkaz – Existencia spoločnej domácnosti pracovníka nerezidenta a dieťaťa – Domnienka zabezpečenia výživy dieťaťa – Potreba trvalo zdieľať spoločnú domácnosť – Neexistencia
[Článok 45 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004, článok 1 písm. i) a článok 67, a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011, článok 7 ods. 2; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38, článok 2 bod 2]
(pozri body 33 – 39, 44, 45 a výrok)
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Rodinné prídavky súvisiace s výkonom zárobkovej činnosti cezhraničného pracovníka v členskom štáte – Podmienka priznania týchto prídavkov cezhraničnému pracovníkovi na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera – Požiadavka týkajúca sa zabezpečenia výživy dieťaťa – Dôkaz – Neexistencia spoločnej domácnosti cezhraničného pracovníka a dieťaťa – Možnosť predložiť iné objektívne dôkazy, ako je účasť na nákladoch na ubytovanie, cestovanie a/alebo bežné výdavky tohto dieťaťa
[Článok 45 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004, článok 1 písm. i) a článok 67, a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011, článok 7 ods. 2; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38, článok 2 bod 2]
(pozri bod 40)
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Rodinné prídavky súvisiace s výkonom zárobkovej činnosti cezhraničného pracovníka v členskom štáte – Podmienka priznania týchto prídavkov cezhraničnému pracovníkovi na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera – Požiadavka týkajúca sa zabezpečenia výživy dieťaťa – Dôkaz – Existencia výživného alebo práva styku druhého biologického alebo adoptívneho rodiča dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera pracovníka nerezidenta – Neexistencia vplyvu
[Článok 45 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004, článok 1 písm. i) a článok 67, a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011, článok 7 ods. 2; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38, článok 2 bod 2]
(pozri body 41 – 43)
Zhrnutie
V kontexte sporov týkajúcich sa toho, že Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí, Luxembursko) (ďalej len „CAE“) odmietol vyplácať rodinné prídavky cezhraničným pracovníkom, Súdny dvor rozhodujúci o prejudiciálnej otázke objasnil požiadavku, podľa ktorej pracovník nerezident musí zabezpečiť výživu dieťaťa svojho manželského partnera alebo registrovaného partnera, aby mohol v súlade s právom Únie poberať takýto prídavok na toto dieťa.
Žalobcovia vo veci samej sú cezhraniční pracovníci s bydliskom v Belgicku, Nemecku alebo vo Francúzsku, ktorí sú zamestnaní v Luxembursku.
Rozhodnutiami CAE bolo žalobcom zamietnuté priznanie rodinných prídavkov na deti ich manželských partnerov alebo registrovaných partnerov, alebo im bolo odmietnuté priznanie, s účinnosťou od 1. augusta 2016, rodinných prídavkov poberaných na tieto deti. Podľa CAE tieto deti neboli v príbuzenskom vzťahu s dotknutými cezhraničnými pracovníkmi, a teda nemali postavenie „rodinného príslušníka“, na základe ktorého by vznikol nárok na rodinné prídavky stanovené luxemburskou právnou úpravou.
Prvostupňový súd, ktorý rozhodoval o ich žalobách proti týmto rozhodnutiam, týmto žalobám vyhovel, ale odvolací súd potvrdil rozhodnutia CAE.
Žalobcovia vo veci samej následne podali kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Tento súd uviedol, že Súdny dvor vo svojom rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí) (
1
) podmienil právo cezhraničného pracovníka poberať rodinné prídavky na dieťa svojho manželského partnera alebo registrovaného partnera, s ktorým nemá príbuzenský vzťah tým, že preukáže, že zabezpečuje výživu tohto dieťaťa. (
2
)
Keďže vo veciach samých sa odvolací súd domnieval, že takýto dôkaz nebol predložený, vnútroštátny súd sa pýtal na objektívne skutočnosti, ktoré môžu preukázať zabezpečovanie tejto výživy.
V tomto kontexte sa v podstate pýtal Súdneho dvora, či sa článok 45 ZFEÚ, článok 1 písm. i) a článok 67 nariadenia č. 883/2004 v spojení s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 a článkom 2 bodom 2 smernice 2004/38 (
3
), tak ako ich vykladá judikatúra Súdneho dvora, majú vykladať v tom zmysle, že podmienka priznania pracovníkovi nerezidentovi, v členskom štáte zamestnania, rodinných prídavkov na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera, t. j. že tento pracovník je povinný zabezpečiť výživu tohto dieťaťa, je splnená len na základe skutočnosti, že uvedený pracovník a uvedené dieťa zdieľajú rovnakú domácnosť, alebo či by sa mali zohľadniť aj iné objektívne faktory na účely stanovenia existencie zabezpečovania takejto výživy.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod Súdny dvor konštatoval, že pokiaľ ide o rodinné prídavky, o aké ide vo veci samej, v rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants (
4
) už po prvé rozhodol, že takéto prídavky predstavujú sociálnu výhodu v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011. (
5
) Po druhé rozhodol, že s týmto ustanovením sú v rozpore vnútroštátne právne predpisy, podľa ktorých môžu pracovníci nerezidenti poberať tieto rodinné prídavky len na svoje vlastné deti, a nie aj na deti ich manželského partnera – s ktorými nemajú príbuzenský vzťah, ale ktorých výživu zabezpečujú –, pričom však všetky deti s bydliskom v tomto členskom štáte majú nárok poberať takúto dávku.
V prejednávanej veci sa odvolací súd v nadväznosti na tento rozsudok domnieval, že CAE správne odmietol priznať žalobcom nárok na rodinné prídavky, o ktoré ide vo veci samej, z dôvodu, že žalobcovia nezabezpečovali plnú výživu detí svojich manželských partnerov alebo registrovaných partnerov.
V tejto súvislosti Súdny dvor pripomenul, že podľa judikatúry (
6
) sa deti považujú za nezaopatrené až do veku 21 rokov a že postavenie závislého rodinného príslušníka dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera cezhraničného pracovníka môže objektívne vyplývať z existencie spoločnej domácnosti tohto pracovníka a dotknutého dieťaťa.
Súdny dvor dospel k záveru, že existencia spoločnej domácnosti pracovníka nerezidenta a dieťaťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera v zásade postačuje sama osebe na preukázanie toho, že tento pracovník zabezpečuje výživu tohto dieťaťa, pričom spoločná domácnosť charakterizuje stabilnú väzbu medzi nimi. Akýkoľvek iný výklad by bol podľa Súdneho dvora nielen v rozpore so zásadou, podľa ktorej sa ustanovenia práva Únie, ktoré zakotvujú voľný pohyb pracovníkov, majú vykladať široko, ale bol by aj v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora, (
7
) ktorá ukladá povinnosť zohľadniť definíciu „rodinného príslušníka“ stanovenú v článku 2 bode 2 smernice 2004/38, ktorá zahŕňa priamych potomkov manželského partnera alebo partnera, na účely posúdenia, či cezhraničný pracovník môže požívať nepriamo výhodu rovnosti zaobchádzania podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011.
Súdny dvor rozhodol, že existencia spoločnej domácnosti pracovníka nerezidenta a dieťaťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera postačuje na preukázanie splnenia požiadavky týkajúcej sa zabezpečenia starostlivosti o toto dieťa. Možno totiž predpokladať, že tento pracovník prispieva na pokrytie aspoň časti výdavkov na domácnosť, a to najmä nákladov spojených s bývaním a životom domácnosti, a teda na uspokojenie potrieb jej členov, vrátane potrieb dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera. Pokiaľ však ide o túto domácnosť, Súdny dvor spresnil, že táto domácnosť nemusí byť nevyhnutne trvalá. Vzhľadom na význam fenoménu rekonštruovaných rodín dotknuté dieťa môže určitý čas bývať aj so svojím druhým rodičom, biologickým alebo adoptívnym. Na druhej strane môže dieťa z dôvodu štúdia žiť určitý čas mimo tejto domácnosti.
Vzhľadom na otázky vnútroštátneho súdu Súdny dvor po prvé dodal, že správny orgán alebo prípadne vnútroštátne súdy nemôžu od pracovníka nerezidenta požadovať, aby okrem dôkazu o existencii spoločnej domácnosti konkrétnejšie preukázal aj to, že prispieva na každodenné výdavky alebo na uspokojenie osobitných potrieb dotknutého dieťaťa. Ak však medzi pracovníkom nerezidentom a dotknutým dieťaťom neexistuje žiadna spoločná domácnosť, najmä z dôvodu štúdia tohto dieťaťa, treba zohľadniť iné objektívne skutočnosti preukazujúce určitú stabilitu, ako napríklad účasť na nákladoch na ubytovanie, cestovanie a/alebo bežné výdavky tohto dieťaťa, aby mohol tento pracovník preukázať, že naďalej zabezpečuje jeho výživu.
Po druhé existenciu výživného od druhého biologického rodiča alebo adoptívneho rodiča dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera pracovníka nerezidenta alebo existenciu práva styku a ubytovania tohto rodiča nemožno považovať za kritérium umožňujúce vylúčiť, že tento pracovník zabezpečuje výživu tohto dieťaťa, s ktorým zdieľa spoločnú domácnosť. Takéto vylúčenie by bolo v rozpore so zásadou širokého výkladu ustanovení zakotvujúcich voľný pohyb pracovníkov. Platí to o to viac, že existencia výživného od druhého biologického rodiča alebo adoptívneho rodiča dieťaťa nepredstavuje podmienku, ktorá by vylučovala nárok na rodinné prídavky v prospech dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera pracovníka rezidenta, s ktorým tento posledný zdieľa rovnakú domácnosť.
Po tretie priznanie rodinných prídavkov možno odmietnuť pracovníkovi nerezidentovi len za výnimočných okolností. Takéto odmietnutie môže byť odôvodnené len vtedy, ak zo spisu vyplýva, že tento pracovník uviedol nepravdivé vyhlásenia alebo sa v skutočnosti žiadnym spôsobom nepodieľa na výdavkoch spojených s výživou dieťaťa, keďže tieto výdavky hradí v celom rozsahu tretia osoba.
V dôsledku toho podľa práva Únie (
8
) je podmienka priznania rodinných prídavkov pracovníkovi nerezidentovi v členskom štáte zamestnania na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera, teda, že tento pracovník je povinný zabezpečiť výživu tohto dieťaťa, splnená, ak medzi týmto pracovníkom a biologickým alebo osvojeným dieťaťom jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera existuje rodinné spoločenstvo, ktoré sa vyznačuje existenciou spoločnej domácnosti uvedeného pracovníka a tohto dieťaťa.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Rozsudok z 2. apríla 2020, Caisse pour l’avenir des enfants (Dieťa manželského partnera cezhraničného pracovníka) (C‑802/18, EU:C:2020:269).
(
2
)	Súdny dvor vychádzal z výkladu článku 1 písm. i) a článku 67 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. ES L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72), v spojení s článkom 7 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1) a článkom 2 bodom 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46).
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46).
(
4
)	Rozsudok z 2. apríla 2020, Caisse pour l’avenir des enfants (Dieťa manželského partnera cezhraničného pracovníka) (C‑802/18, EU:C:2020:269).
(
5
)	Z tohto ustanovenia vyplýva, že pracovníci nerezidenti majú v súlade so zásadou nediskriminácie rovnaké daňové a sociálne výhody ako vlastní pracovníci.
(
6
)	Rozsudok z 15. decembra 2016, Depesme a i. (C‑401/15 až C‑403/15, EU:C:2016:955).
(
7
)	Rozsudky z 15. decembra 2016, Depesme a i. (C‑401/15 až C‑403/15, EU:C:2016:95), a z 2. apríla 2020, Caisse pour l’avenir des enfants (Dieťa manželského partnera cezhraničného pracovníka) (C‑802/18, EU:C:2020:269).
(
8
)	Súdny dvor sa opiera o článok 45 ZFEÚ, článok 1 písm. i) a článok 67 nariadenia č. 883/2004 v spojení s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 a článkom 2 bodom 2 smernice 2004/38.