62024TJ0113_EXT
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)
z 23. júla 2025 (
*1
)
„Verejné zákazky – Ochrana finančných záujmov Únie – Žaloba o neplatnosť – Neexistencia priamej dotknutosti – Čiastočná neprípustnosť – Kritériá vylúčenia z účasti na postupoch zadávania verejných zákaziek – Pojem ‚konečný rozsudok stanovujúci, že sa osoba alebo subjekt dopustili skutku‘ – Článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) nariadenia (EÚ, Euratom) 2018/1046 – Osoby, ktoré majú právomoc zastupovať, prijímať rozhodnutia alebo vykonávať kontrolu vo vzťahu k osobe alebo subjektu, ktoré sa nachádzajú v situácii vyžadujúcej si vylúčenie – Článok 136 ods. 4 písm. a) nariadenia 2018/1046 – Povinnosť odôvodnenia – Proporcionalita“
Vo veci T‑113/24,
Lattanzio KIBS SpA, so sídlom v Miláne (Taliansko),
CY,
CV,
CW,
v zastúpení: M. Hommé a B. O’Connor, advokáti,
žalobcovia,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: F. Moro a P. Rossi, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),
v zložení: predseda komory A. Kornezov (spravodajca), sudcovia K. Kecsmár a S. Kingston,
tajomník: P. Cullen, referent,
so zreteľom na uznesenie z 8. mája 2024, Lattanzio KIBS a i./Komisia (T‑113/24 R, neuverejnené, EU:T:2024:306),
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 15. januára 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok (
1
)
1
Žalobcovia, spoločnosti Lattanzio KIBS SpA (ďalej len „LKIBS“), ako aj CY, CV a CW, svojou žalobou založenou na článku 263 ZFEÚ navrhujú zrušenie rozhodnutia Komisie Ares(2023) 8545235 z 13. decembra 2023 o postupe vylúčenia LKIBS z účasti na postupoch zadávania verejných zákaziek a udeľovania grantov upravených nariadením (EÚ, Euratom) 2018/1046 a nariadením (EÚ) 2018/1877 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
[omissis]
Návrhy účastníkov konania
10
Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
11
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú v rozsahu, v akom ju podala CW, a v každom prípade ako nedôvodnú v celom rozsahu,
–
uložil žalobcom povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
[omissis]
O veci samej
21
Na podporu svojej žaloby žalobcovia uvádzajú osem žalobných dôvodov, z ktorých prvý je v podstate založený na zjavne nesprávnom posúdení vzhľadom na to, že Komisia usúdila, že rozsudok súdu v Miláne je konečným rozsudkom určujúcim, že CY a CV sa dopustili korupcie, druhý na porušení článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046, tretí na tom, že Komisia mala pri uplatnení tohto ustanovenia zohľadniť vnútroštátne právo, štvrtý na porušení článku 136 ods. 4 nariadenia 2018/1046, piaty na nedostatočnom odôvodnení, šiesty na porušení zásady proporcionality stanovenej v článku 136 ods. 3 nariadenia 2018/1046 a v článku 5 ods. 4 ZEÚ, siedmy na porušení článku 136 ods. 6 písm. a) nariadenia 2018/1046 a ôsmy na porušení práva byť vypočutý zakotveného v článku 41 Charty.
O prvom, druhom a treťom žalobnom dôvode založených v podstate na porušení článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046
22
Svojimi prvými tromi žalobnými dôvodmi, ktoré treba skúmať spoločne, žalobcovia v podstate tvrdia, že Komisia porušila článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) nariadenia 2018/1046 vzhľadom na to, že usúdila, že rozsudok súdu v Miláne je konečným rozsudkom určujúcim, že CY a CV sa dopustili skutkov korupcie.
23
V rámci prvého žalobného dôvodu žalobcovia tvrdia, že Komisia nesprávne kvalifikovala konanie „patteggiamento“, ktoré viedlo k vyhláseniu rozsudku súdu v Miláne a ktoré je upravené v článku 444 Codice di procedura penale (Trestný poriadok), ako konanie o „predchádzajúcom uznaní viny“ (po anglicky „plea bargain“) a že v rámci tohto konania CY a CV uznali, že sa dopustili daných skutkov. Takýto záver je však nesprávny, keďže vnútroštátny súd vydaním rozsudku na základe tohto ustanovenia neposúdil skutkový stav a skutočnosť, či sa obžalovaní dopustili predmetných skutkov.
24
Okrem toho z článku 445 ods. 1a Trestného poriadku vyplýva, že rozsudok vydaný podľa článku 444 toho istého poriadku nie je odsudzujúcim rozsudkom. Článok 445 ods. 1a Trestného poriadku totiž stanovuje, že takýto rozsudok môže byť len „rovnocenný“ odsúdeniu, čo implicitne preukazuje, že rozsudok „patteggiamento“ nemožno kvalifikovať ako odsudzujúci rozsudok.
25
V rámci druhého žalobného dôvodu žalobcovia tvrdia, že Komisia porušila článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) nariadenia 2018/1046 tým, že usúdila, že rozsudok súdu v Miláne predstavuje platný základ na vylúčenie spoločnosti LKIBS z účasti na postupoch zadávania zákaziek upravených okrem iného nariadením 2018/1046. Žalobcovia síce nespochybňujú, že rozsudok súdu v Miláne je konečným rozsudkom, tvrdia však, že uvedený rozsudok nepreukazuje, že CY a CV sa dopustili trestného činu korupcie.
26
V rámci tretieho žalobného dôvodu žalobcovia tvrdia, že Komisia bola pri svojom výklade rozsudku súdu v Miláne povinná zohľadniť vnútroštátne právo. Konkrétne mala tento rozsudok posúdiť z hľadiska článku 445 ods. 1a Trestného poriadku, z ktorého vyplýva, že rozsudok vydaný na základe článku 444 tohto poriadku nemožno použiť v takom správnom konaní, aké viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia.
27
Komisia navrhuje zamietnutie prvých troch odvolacích dôvodov.
28
Podľa článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046 „zodpovedný povoľujúci úradník vylúči osobu alebo subjekt, ktoré sú uvedené v článku 135 ods. 2, z účasti na postupoch udeľovania, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, alebo z výberu na implementáciu finančných prostriedkov Únie, ak sa takáto osoba alebo subjekt nachádzajú v jednej zo situácií vyžadujúcich si vylúčenie alebo vo viacerých z týchto situácií vyžadujúcich si vylúčenie:… sa konečným rozsudkom stanovilo, že sa daná osoba alebo daný subjekt dopustili ktoréhokoľvek z týchto skutkov:… korupcie, ako sa vymedzuje v článku 4 ods. 2 smernice (EÚ) 2017/1371… alebo korupcie, ako sa vymedzuje v iných uplatniteľných právnych predpisoch“.
29
V napadnutom rozhodnutí Komisia v podstate usúdila, že rozsudok súdu v Miláne je konečným rozsudkom a že CY a CV tým, že navrhli uplatnenie zníženého trestu a súhlasili s ním, uznali, že sa dopustili skutkov korupcie v zmysle článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046.
30
V tejto súvislosti treba po prvé konštatovať, že z tohto rozsudku vyplýva, že CY a CV boli ako [dôverné] (
2
)„skupiny Lattanzio“, vrátane Lattanzio Advisory, teraz LAIC, a ostatných spoločností skupiny obžalovaní prokurátorom povereným vecou okrem iného z korupcie v zmysle talianskeho trestného zákona. Tieto osoby mali ponúknuť peňažné sumy úradníkom Severomacedónskej republiky a dohodnúť sa s nimi na platbách peňažných súm a iných službách alebo výhodách s cieľom dosiahnuť stabilnú závislosť týchto úradníkov od záujmov Lattanzio Advisory a „skupiny Lattanzio“ v rámci zadávacích konaní na zmluvy financované Úniou v tomto štáte.
31
Po druhé z uvedeného rozsudku vyplýva, že obžalovaní podali návrh na uplatnenie osobitného konania upraveného v článku 444 Trestného poriadku a že prokuratúra s týmto návrhom súhlasila.
32
Po tretie Tribunale di Milano (súd v Miláne) v podstate konštatoval, že dôkazy, ktoré mal k dispozícii, dostatočne preukazovali v prvom rade existenciu vytýkaných skutkov, ďalej, že tieto skutky zodpovedali trestnému činu, najmä trestnému činu korupcie v zmysle talianskeho trestného zákona, a napokon, že tieto skutky možno pripísať obžalovaným osobám. Tribunale di Milano (súd v Miláne) tiež konštatoval, že neexistujú dôvody na zánik trestného činu alebo vady týkajúce sa procesných podmienok, ktoré by bolo možné vyvodiť z vyšetrovacích úkonov a najmä z poskytnutých zdrojov dôkazov, že účastníci konania platne udelili svoj súhlas, že skutky vytýkané obžalovaným boli z právneho hľadiska správne kvalifikované a že dohodnutý trest bol za predmetný trestný čin primeraný.
33
Na základe týchto zistení Tribunale di Milano (súd v Miláne) uložil CY a CV podmienečný trest odňatia slobody na dva roky a spoločnosti Lattanzio Advisory, teraz LAIC, peňažný trest vo výške 80000 eur.
34
Z rozsudku súdu v Miláne, ako žalobcovia potvrdili na pojednávaní, tak v podstate vyplýva, že existovali dostatočné dôkazy o existencii vytýkaných skutkov, ktoré boli právne kvalifikované ako skutky korupcie v zmysle talianskeho trestného zákona, že tieto skutky bolo možné pripísať okrem iného CY a CV a že im bol za uvedené skutky uložený podmienečný trest odňatia slobody. Okrem toho bola za tie isté skutky uložená peňažná sankcia spoločnosti Lattanzio Advisory, teraz LAIC.
35
Pokiaľ ide o otázku, či rozsudok súdu v Miláne predstavuje konečný rozsudok stanovujúci, že dotknuté osoby a subjekty sa dopustili korupcie v zmysle článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046, medzi účastníkmi konania je nesporné, že tento rozsudok je konečným rozsudkom.
36
Pokiaľ ide o podmienku, podľa ktorej musí takýto konečný rozsudok stanoviť, že dotknutá osoba alebo dotknutý subjekt sa dopustili skutku korupcie, treba uviesť, že znenie článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046 nespresňuje, či sa konečný rozsudok vydaný v rámci osobitného trestného konania, akým je konanie „patteggiamento“ upravené v Trestnom poriadku, ktorý bez formálneho vyhlásenia, že obžalovaní sa dopustili skutkov korupcie, stanovuje, že takéto skutky im možno pripísať, a ukladá im za ne trest a peňažnú sankciu, má posúdiť tak, že spĺňa túto podmienku.
37
Za týchto okolností je potrebné pristúpiť ku kontextuálnemu a teleologickému výkladu článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046 (pozri analogicky rozsudok zo 4. marca 2020, Bank BGŻ BNP Paribas, C‑183/18, EU:C:2020:153, body 42 a 43).
38
Pokiaľ ide o kontext, do ktorého toto ustanovenie patrí, treba uviesť, že ustanovenia nariadenia 2018/1046, vrátane ustanovení týkajúcich sa systému včasného odhaľovania rizika a vylúčenia, patriacich do jeho hlavy V kapitoly 2 oddielu 2, ktorého súčasťou je článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) uvedeného nariadenia, majú administratívnu, a nie trestnoprávnu povahu. Konkrétne podľa článku 91 nariadenia 2018/1046 kapitola 5 hlavy IV tohto nariadenia s názvom „Zodpovednosť účastníkov finančných operácií“ nemá vplyv na trestnú zodpovednosť, ktorá môže vzniknúť účastníkom finančných operácií za podmienok stanovených uplatniteľným vnútroštátnym právom a platnými ustanoveniami o ochrane finančných záujmov Únie a boji proti korupcii týkajúcej sa úradníkov Únie alebo úradníkov členských štátov.
39
Článok 136 ods. 1 písm. d) nariadenia 2018/1046 ako ustanovenie správnej povahy teda nesleduje určenie trestnej zodpovednosti fyzickej alebo právnickej osoby vo vnútroštátnom práve, ale obmedzuje sa na určenie predpokladov, za ktorých táto osoba musí byť vylúčená z postupov zadávania zákaziek upravených týmto nariadením, a to okrem iného v prípade korupcie, ktorej sa týka článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) uvedeného nariadenia.
40
Pokiaľ ide o teleologický výklad článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046, treba uviesť, že tak z odôvodnenia 64 tohto nariadenia, ako aj z článku 135 ods. 1 uvedeného nariadenia vyplýva, že cieľom systému vylúčenia je zabezpečiť ochranu finančných záujmov Únie. Na jednej strane je teda cieľom uvedeného článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046 vylúčiť z postupov zadávania zákaziek upravených týmto nariadením osoby a subjekty, ktoré vzhľadom na svoje správanie môžu predstavovať riziko pre finančné záujmy Únie. Na druhej strane toto ustanovenie umožňuje Komisii splniť si povinnosť riadneho a zdravého hospodárenia s finančnými zdrojmi Únie, ktorú jej ukladá článok 317 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. septembra 2023, Imdea Materiales/Komisia, T‑765/21, neuverejnený, EU:T:2023:588, bod 81).
41
Okrem toho práve s cieľom zabrániť riziku poškodenia finančných záujmov Únie stanovuje nariadenie 2018/1046 také predpoklady, ako sú predpoklady stanovené v jeho článku 136 ods. 2 a 5 umožňujúce dočasne vylúčiť uchádzačov z postupov zadávania zákaziek, ktoré upravuje, a to aj v prípade neexistencie konečného rozsudku stanovujúceho, že dotknuté osoby alebo subjekty sa dopustili predmetného skutku.
42
Z ustálenej judikatúry navyše vyplýva, že uplatnenie vnútroštátnych pravidiel nesmie ohroziť potrebný účinok aktu Únie [rozsudok zo 16. mája 2024, Toplofikacija Sofija (Pojem bydlisko žalovaného), C‑222/23, EU:C:2024:405, bod 55]. Ak teda možno ustanovenie práva Únie vykladať viacerými spôsobmi, treba uprednostniť ten výklad, ktorý je spôsobilý zabezpečiť jeho potrebný účinok (pozri rozsudok z 23. novembra 2023, EVN Business Service a i., C‑480/22, EU:C:2023:918, bod 37 a citovanú judikatúru).
43
Reštriktívny výklad článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046, aký obhajujú žalobcovia, by pritom mohol ohroziť potrebný účinok tohto ustanovenia, keďže v jeho dôsledku by sa osobám a subjektom, ktorým boli konečným rozsudkom uložené tresty a peňažné sankcie za skutky korupcie, napriek tomu umožnilo zúčastniť sa na postupoch zadávania verejných zákaziek financovaných z rozpočtu Únie, čím by sa ohrozili finančné záujmy Únie, ako aj riadne a zdravé riadenie jej finančných zdrojov.
44
Treba preto usúdiť, že na konečný rozsudok, akým je rozsudok súdu v Miláne, ktorý aj bez formálneho vyhlásenia, že obžalované osoby a subjekty sa v podstate dopustili skutkov korupcie, predsa v podstate stanovuje, že im možno tieto skutky pripísať, a ukladá im za ne trest a peňažnú sankciu, sa vzťahuje článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) nariadenia 2018/1046.
45
Tvrdenia žalobcov tento záver nespochybňujú.
46
V prvom rade žalobcovia tvrdia, že napadnuté rozhodnutie obsahuje viaceré chyby v preklade. Takéto chyby, ak by sa aj preukázali, by však nemali vplyv na zákonnosť uvedeného rozhodnutia, keďže neovplyvňujú ani výklad článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046 zvolený v tomto rozsudku, ani podstatné prvky rozsudku súdu v Miláne, ako sú zhrnuté v bodoch 30 až 34 vyššie a potvrdené účastníkmi konania na pojednávaní.
47
V druhom rade žalobcovia tvrdia, že vnútroštátny súd nemôže na základe článku 444 Trestného poriadku vyhlásiť „oslobodenie“ v zmysle článku 530 tohto poriadku, a to ani v prípade, že spis obsahuje dôkazy o nevine obžalovaného.
48
Tento výklad uvedených ustanovení vnútroštátneho práva žalobcami, aj keby bol správny, však nemá nijaký vplyv na skutočnosť, že z rozsudku súdu v Miláne, ako je zhrnutý v bodoch 30 až 34 vyššie, okrem iného vyplýva, že existovali dostatočné dôkazy o tom, že osobám CY a CV, ktoré požiadali o možnosť využiť konanie upravené v článku 444 Trestného poriadku, bolo možné pripísať skutky korupcie, a že naopak neexistovali zjavné dôkazy o ich nevine.
49
V treťom rade žalobcovia tvrdia, že článok 445 ods. 1a Trestného poriadku na rozdiel od toho, čo uviedla Komisia v napadnutom rozhodnutí, nestanovuje, že „sentenza di patteggiamento“ vydaný na základe článku 444 tohto poriadku, predstavuje odsúdenie v trestnom konaní, ale len to, že takýto rozsudok môže byť za určitých podmienok rovnocenný takémuto odsúdeniu. Okrem toho zdôrazňujú rozdiely medzi rozsudkom vydaným na základe článku 444 uvedeného poriadku a odsúdením vydaným na základe jeho článku 533.
50
V tejto súvislosti stačí na jednej strane konštatovať, že tieto tvrdenia sa týkajú kvalifikácie rozsudku súdu v Miláne v talianskom práve a možných rozdielov medzi účinkami takéhoto rozsudku a účinkami odsúdenia v trestnom konaní v zmysle článku 533 Trestného poriadku. Takéto rozdiely však nemôžu ovplyvniť výklad článku 136 ods. 1 písm. d) bodu ii) nariadenia 2018/1046 uvedený v bode 44 vyššie.
51
Na druhej strane a v každom prípade treba podobne ako Komisia uviesť, že v súlade s poslednou vetou článku 445 ods. 1a Trestného poriadku a s výhradou výnimiek stanovených v tejto súvislosti v prvých dvoch vetách tohto ustanovenia je rozsudok vydaný na základe článku 444 uvedeného poriadku „rovnocenný“ odsudzujúcemu rozsudku.
52
Okrem toho Súdny dvor už mal príležitosť rozhodnúť, že rozsudok, ktorý sa stal konečným a bol vydaný v rámci konania „patteggiamento“ upraveného v článku 444 Trestného poriadku, predstavuje na účely overenia podmienok uplatnenia zásady ne bis in idem zakotvenej v článku 50 Charty právoplatné odsúdenie v trestnom konaní (rozsudok z 20. marca 2018, Garlsson Real Estate a i., C‑537/16, EU:C:2018:193, body 14, 30, 59 a 63).
53
V štvrtom rade je pravda, ako uvádzajú žalobcovia, že Komisia v odôvodnení 40 napadnutého rozhodnutia nesprávne uviedla, že žalobcovia tým, že požiadali o uplatnenie zníženého trestu, aký im uložil Tribunale di Milano (súd v Miláne), a tým, že s ním súhlasili, uznali, že sa dopustili predmetných skutkov. Takéto výslovné uznanie totiž z uvedeného rozsudku nevyplýva. Komisia však na to, aby dospela k záveru, že na tento rozsudok sa vzťahuje článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) nariadenia 2018/1046, nevychádzala len z tohto tvrdenia, ale v odôvodneniach 36 až 38 napadnutého rozhodnutia zohľadnila aj skutočnosť pripomenutú v bodoch 32 a 34 vyššie, že podľa uvedeného rozsudku existujú dostatočné dôkazy, podľa ktorých možno trestné činy pripísať okrem iného obžalovaným, že článok 445 ods. 1a Trestného poriadku považuje rozsudky vydané podľa článku 444 tohto poriadku za rovnocenné odsúdeniu, a že článok 136 ods. 1 písm. d) bod ii) nariadenia 2018/1046 nerozlišuje medzi konečnými rozsudkami v závislosti od toho, či boli vydané na základe dohody medzi dotknutými osobami a prokuratúrou.
54
V piatom rade žalobcovia argumentujú prvou vetou článku 445 ods. 1a Trestného poriadku, podľa ktorej rozsudok vydaný na základe článku 444 tohto poriadku nevyvoláva účinky a nemožno ho použiť ako dôkaz najmä v správnych konaniach. Domnievajú sa, že vzhľadom na to, že konanie, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia, má správnu povahu, sa Komisia nemôže na účely prijatia tohto rozhodnutia odvolávať na rozsudok súdu v Miláne.
55
Toto tvrdenie možno len zamietnuť, pretože sa rovná tvrdeniu, že ustanovenie vnútroštátneho práva môže brániť uplatneniu ustanovenia práva Únie. Uvedené tvrdenie je teda v rozpore so zásadou prednosti práva Únie, ktorá zakotvuje prednostné postavenie práva Únie pred právom členských štátov. Táto zásada preto ukladá všetkým orgánom členských štátov povinnosť zaručiť plný účinok jednotlivých noriem Únie, pričom právo členských štátov nemôže mať vplyv na účinok priznaný týmto rôznym normám na území týchto štátov (rozsudok z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 23 a citovaná judikatúra). Podľa zásady prednosti práva Únie nemožno pripustiť, aby pravidlá vnútroštátneho práva, hoci aj ústavnej povahy, ohrozovali jednotu a účinnosť práva Únie (rozsudok z 21. decembra 2021, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, bod 52).
56
V šiestom rade treba zamietnuť tvrdenie, ktoré žalobcovia uviedli na pojednávaní a ktoré je založené na rozsudku z 18. decembra 2024, TP/Komisia (T‑776/22, vec v odvolacom konaní, EU:T:2024:908). V bodoch 44 a 45 tohto rozsudku totiž Všeobecný súd rozhodol, že povoľujúci úradník zodpovedný za prijatie opatrenia o vylúčení na základe článku 136 ods. 1 písm. b) až d) a f) až h) nariadenia 2018/1046 je zrejme viazaný právnou kvalifikáciou predmetného správania uvedenou v konečnom rozsudku alebo v konečnom správnom rozhodnutí, pričom v súvislosti s touto kvalifikáciou nemá žiadnu mieru voľnej úvahy. V prejednávanej veci však nejde o zvolenie inej právnej kvalifikácie predmetného správania, než je tá, ktorú zvolil rozsudok súdu v Miláne, ale o výklad ustanovenia práva Únie s cieľom určiť, či takýto rozsudok vzhľadom na právne kvalifikácie, ktoré sú v ňom uvedené, patrí do pôsobnosti tohto ustanovenia.
57
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba prvé tri žalobné dôvody zamietnuť ako nedôvodné.
[omissis]
O ôsmom žalobnom dôvode založenom na porušení práva byť vypočutý zakotveného v článku 41 ods. 2 písm. a) Charty
[omissis]
124
Keďže sa nevyhovelo žiadnemu zo žalobných dôvodov predložených žalobcami, treba žalobu v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
125
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
126
Keďže žalobcovia nemali úspech vo svojich dôvodoch, treba im uložiť povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhmi Komisie, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Lattanzio KIBS SpA, ako aj CY, CV a CW sú povinní nahradiť trovy konania, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.
Kornezov
Kecsmár
Kingston
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 23. júla 2025.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
1
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.
(
2
)	Skryté dôverné údaje.