61982CJ0011_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . januar 1982 har syv graeske virksomheder inden for bomuldsindustrien i henhold til EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 81/988 af 30 . oktober 1981 ( EFT L 362, s . 33 ), som under henvisning til artikel 130 i akten vedroerende vilkaarene for Den hellenske Republiks tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne ( herefter betegnet tiltraedelsesakten ) bemyndigede Den franske Republik til at fastsaette en kvotaordning for indfoersel af bomuldsgarn fra Graekenland til Frankrig i november-december 1981 samt i januar 1982 .
2 Ved saerskilt dokument af 12 . februar 1982, jfr . procesreglementets artikel 91, har Kommissionen med stoette fra Den franske Republiks regering som intervenient paastaaet sagen afvist .
3 Kommissionen og Den franske Republiks regering har anfoert, at den omtvistede beslutning var rettet til Den franske Republik og Den hellenske Republik . De har anfoert, at der var tale om en beslutning af generelt oekonomisk indhold, der ikke angik enkeltpersoner, men en oekonomisk sektor som helhed . Selv om den beskyttelsesforanstaltning, som bemyndigelsen gav hjemmel til, havde virkninger for sagsoegerne, blev de hverken umiddelbart eller individuelt beroert af den omtvistede beslutning .
4 I henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, kan enhver fysisk eller juridisk person paa det i bestemmelsens stk . 1 angivne grundlag indbringe klage over beslutninger, der retter sig til ham, samt over beslutninger, som skoent de er udfaerdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog beroerer ham umiddelbart og individuelt .
5 Det staar fast, at den anfaegtede beslutning ikke blev rettet til sagsoegerne i naervaerende sag . Der maa herefter tages stilling til, om den omtvistede beslutning, uden at det ioevrigt er fornoedent at tage stilling til spoergsmaalet om dens retsvirkninger, ikke desto mindre beroerte sagsoegerne umiddelbart og individuelt .
6 For saa vidt angaar spoergsmaalet om beslutningens umiddelbare virkning har Kommissionen og Den franske Republiks regering anfoert, at den omtvistede beslutning ikke beroerte sagsoegerne umiddelbart, eftersom beslutningen alene bemyndigede Den franske Republik til at gennemfoere en kvotaordning for indfoersel af graesk bomuldsgarn, saaledes at den medlemsstat, der havde ansoegt om bemyndigelsen, selv kunne afgoere, om den ville udnytte bemyndigelsen . Beslutningen indfoerte saaledes ikke i sig selv en
ordning med importbegraensninger, men kunne kun faa praktisk virkning ved gennemfoerelsesforanstaltninger truffet af de franske myndigheder .
7 Selv om det kan tiltraedes, at Kommissionens beslutning ikke kunne have beroert sagsoegerne uden vedtagelsen af nationale gennemfoerelsesforanstaltninger, bemaerkes, at dette anbringende ikke i den foreliggende sag i sig selv kan udelukke, at sagsoegerne var umiddelbart beroert af den omhandlede beslutning, saafremt det paa andet grundlag maa antages, at der tilkommer sagsoegerne en umiddelbar soegsmaalsinteresse .
8 Det bemaerkes i denne forbindelse, hvilket Kommissionen selv har anerkendt under skriftsvekslingen, at Den franske Republik, ogsaa foer den opnaaede den paagaeldende bemyndigelse fra Kommissionen, opretholdt en overordentlig restriktiv ordning med importlicenser for bomuldsgarner af graesk oprindelse . Det bemaerkes endvidere, at ikke blot stammede begaeringen om beskyttelsesforanstaltninger fra de franske myndigheder, men hensigten med denne begaering var tillige at opnaa en kvotaordning for indfoersler, der var strengere end den, Kommissionen i sidste instans gav tilladelse til .
9 Under disse omstaendigheder var muligheden for, at Den franske Republik ikke ville udnytte den befoejelse, som Kommissionens beslutning havde givet den, rent teoretisk, eftersom der ikke bestod nogen tvivl om, at de franske myndigheder ville gennemfoere beslutningen .
10 Det maa herefter laegges til grund, at den omtvistede beslutning beroerte sagsoegerne umiddelbart .
11 Med hensyn til spoergsmaalet, om sagsoegerne tillige var beroert individuelt, bemaerkes indledningsvis, at Domstolen i dommen af 15 . juli 1963 ( Plaumann, sag 25/62, Sml . 1954-1964, s . 411 ) udtalte, at »andre personer end en beslutnings adressater ... kun [vil] kunne paastaa, at de beroeres individuelt, hvis denne beslutning rammer dem paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten« .
12 Sagsoegerne har anfoert, at de opfylder de ovennaevnte betingelser, eftersom de er de vigtigste graeske producenter og eksportoerer til Frankrig af bomuldsgarner . De har anfoert, at de dermed udgoer en individuel gruppe erhvervsdrivende, der kan bestemmes ved hjaelp af visse kriterier, nemlig det paagaeldende produkt, den udoevede erhvervsvirksomhed samt den periode, hvorunder de har udoevet denne virksomhed . Sagsoegerne har herved anfoert, at en virksomhed bestaaende i produktion samt eksport til Frankrig af bomuldsgarn fra Graekenland forudsaetter et produktions- og afsaetningsapparat, som ikke kan opbygges fra den ene dag til den anden, og i hvert fald ikke under nogen omstaendigheder inden for det korte tidsrum, hvor den omtvistede beslutning var gaeldende .
13 Dette synspunkt kan ikke tiltraedes . Det bemaerkes for det foerste, at den omtvistede beslutning alene beroerte sagsoegerne i deres egenskab af eksportoerer til Frankrig af bomuldsgarn af graesk oprindelse . Den omtvistede beslutning havde nemlig paa ingen maade til formaal eller resultat at underkaste fremstillingen af de paagaeldende varer nogen som helst begraensning .
14 Hvad dernaest angaar udfoerslen af de paagaeldende produkter til Frankrig bemaerkes, at der klart er tale om en form for erhvervsmaessig virksomhed, der kan udoeves af en hvilken som helst virksomhed og paa et hvilket som helst tidspunkt . Den omtvistede beslutning beroerte saaledes sagsoegerne paa samme maade som enhver anden erhvervsdrivende, der faktisk eller potentielt befandt sig i samme situation . Sagsoegernes eksport til Frankrig gav derfor ikke i sig selv tilstraekkeligt grundlag for at antage, at de var individuelt beroert af den anfaegtede beslutning .
15 Imidlertid har sagsoegerne anfoert, at de indtog en saerstilling i forhold til alle andre eksportoerer af bomuldsgarn af graesk oprindelse til Frankrig, for saa vidt som de havde indgaaet en raekke kontrakter med franske kunder om salg af diverse partier bomuldsgarn, der oversteg de af Kommissionen tilladte kvoter, og som skulle leveres i den periode, hvor den naevnte beslutning var gaeldende . Sagsoegerne har anfoert, at disse kontrakter netop ikke kunne opfyldes, fordi de franske myndigheder anvendte kvotaordningen . Sagsoegerne er af den opfattelse, at de under disse omstaendigheder var individuelt beroert af den omtvistede beslutning .
16 Ifoelge sagsoegerne var Kommissionen i stand til og tilmed forpligtet til at konstatere, hvilke erhvervsdrivende beslutningen beroerte individuelt paa samme maade som sagsoegerne . Kommissionen undlod at fremskaffe oplysninger herom og har herved tilsidesat bestemmelserne i tiltraedelsesaktens artikel 130, hvorefter det, efter sagsoegernes opfattelse, paahvilede Kommissionen paa forhaand at konstatere, hvilke erhvervsdrivende, konkret graeske, der beroertes individuelt af den tilladte beskyttelsesforanstaltning .
17 Det bemaerkes indledningsvis, at selv om dette argument laegges til grund, kan det kun goeres gaeldende for saa vidt angaar de sagsoegere, som har foert bevis for, at de havde kontrakter med franske kunder om levering af graeske bomuldsgarner i det tidsrum, hvor den omtvistede beslutning var gaeldende .
18 Det bemaerkes, at hverken selskabet Vomvyx P.V . Svolopoulos og Chr . Koutroubis eller selskabet Unicot Hellas har foert noget bevis herfor, hvorfor sagen maa afvises for saa vidt angaar disse sagsoegere .
19 For saa vidt angaar de andre sagsoegere bemaerkes, at den omstaendighed, at de foer vedtagelsen af den omtvistede beslutning havde indgaaet kontrakter, der skulle gennemfoeres inden for de maaneder, der var omfattet af den naevnte beslutning, er en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre, der beroeres af beslutningen, for saa vidt som de helt eller delvis blev forhindret i at opfylde kontrakterne som foelge af vedtagelsen af beslutningen .
20 Kommissionen har imidlertid bestridt, at denne omstaendighed i sig selv giver tilstraekkeligt grundlag for at antage, at sagsoegerne var individuelt beroert . Kommissionen har anfoert, at den paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutningen under alle omstaendigheder ikke vidste, hvor mange kontrakter der allerede var indgaaet for den periode, beslutningen omfattede, samt at den, til forskel fra de sager Domstolen tidligere har afgjort, ikke havde haft nogen mulighed for at skaffe sig oplysning herom, idet der var tale om privatretlige kontrakter, som ikke skulle anmeldes til Faellesskabets organer eller til nationale myndigheder .
21 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen vidste, henholdsvis kunne skaffe oplyst, hvilke graeske eksportoerer, der havde indgaaet kontrakter bestemt til opfyldelse i den periode, hvor den omtvistede beslutning var gaeldende, bemaerkes, at besvarelsen heraf har noeje sammenhaeng med fortolkningen af tiltraedelsesaktens artikel 130, herunder navnlig spoergsmaalet, om Kommissionen, inden den giver bemyndigelse til en beskyttelsesforanstaltning efter den naevnte bestemmelse, i fornoedent omfang skal undersoege dels de oekonomiske virkninger af den paataenkte beslutning, dels hvilke virksomheder beslutningen i givet fald vil beroere . Det bemaerkes, at eftersom det naevnte spoergsmaal er rejst i forbindelse med visse af sagsoegernes anbringender til stoette for paastanden om, at den omtvistede bestemmelse er ulovlig, skal formalitetsspoergsmaalet i saa henseende afgoeres som led i paadoemmelsen af sagens realitet .
22 Sagsoegerne har i foerste raekke gjort gaeldende, at den omtvistede beslutning blev truffet, uden at betingelserne i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 130 var opfyldt . Sagsoegerne har til stoette herfor anfoert tre forskellige anbringender . For det foerste har de anfoert, at det produkt, den omtvistede beslutning vedroerer, ikke daekkes af begrebet »en oekonomisk sektor«, jfr . artikel 130 . For det andet har de gjort gaeldende, at der ikke konkret var tale om vanskeligheder inden for en sektor eller en egn som forudsat i samme bestemmelse . For det tredje har de anfoert, at indholdet af den omtvistede beslutning i strid med artikel 130, stk . 3, ikke er begraenset til det ubetinget noedvendige .
23 Under henvisning til det ovenfor anfoerte vedroerende formalitetsspoergsmaalet skal der foerst tages stilling til det sidstnaevnte klagepunkt .
24 Det bemaerkes i denne forbindelse, at i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 130, stk . 1, kan en medlemsstat ansoege om tilladelse til at anvende beskyttelsesforanstaltninger over for Den hellenske Republik »i tilfaelde af alvorlige vanskeligheder, der vedvarende vil kunne ramme en oekonomisk sektor, eller af vanskeligheder, der alvorligt vil kunne forringe den oekonomiske situation i en bestemt egn« .
25 Bestemmelsens stk . 3 er saalydende :
»De i medfoer af stk . 2 tilladte foranstaltninger kan indebaere afvigelser fra bestemmelserne i EOEF-traktaten og i denne akt, for saa vidt og saa laenge er det ubetinget noedvendigt for at naa de i stk . 1 naevnte maal . Der skal fortrinsvis vaelges foranstaltninger, som mindst muligt forstyrrer faellesmarkedets funktion.«
26 Denne bestemmelse er begrundet med, at en bestemmelse, der hjemler mulighed for at tillade beskyttelsesforanstaltninger over for en medlemsstat, hvorved der sker afvigelser, omend kun midlertidigt og alene for bestemte varer, fra princippet om de frie varebevaegelser, som enhver anden bestemmelse af denne art skal fortolkes indskraenkende .
27 Sagsoegerne har anfoert, at den omtvistede beslutning ramte de paagaeldende graeske erhvervsdrivende haardt, uden at der i begrundelsen for den anfaegtede retsakt findes den mindste angivelse af, at Kommissionen tog hensyn til de alvorlige virkninger, dens beslutning ville medfoere for denne gruppe erhvervsdrivende .
28 Det bemaerkes, at Kommissionen, naar den skal afgoere, om den foranstaltning, som den paataenker at give tilladelse til, er i overensstemmelse med betingelserne i artikel 130, stk . 3, som citeret ovenfor, tillige skal undersoege de foreliggende omstaendigheder i den medlemsstat, over for hvilken der ansoeges om den paagaeldende beskyttelsesforanstaltning . Kommissionen skal navnlig, for saa vidt som omstaendighederne ikke konkret er til hinder derfor, tilvejebringe oplysninger vedroerende de skadelige virkninger, som dens beslutning muligvis kan have for den paagaeldende medlemsstats oekonomi saavel som for de beroerte virksomheder . I denne forbindelse skal Kommissionen tillige saa vidt muligt tage hensyn til de kontrakter, som virksomhederne i tillid til, at den frie samhandel inden for Faellesskabet vil blive opretholdt, allerede har indgaaet, og som de helt eller delvis ville blive forhindret i at opfylde som foelge af en beslutning om tilladelse til beskyttelsesforanstaltningen .
29 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den ikke inden for den korte frist, den har til at gribe ind, har nogen mulighed for at skaffe sig kendskab til det noejagtige antal kontrakter, der opfylder de foernaevnte betingelser .
30 Dette argument kan ikke tages til foelge under den foreliggende sags omstaendigheder . Det bemaerkes herved, at Kommissionen inden vedtagelsen af den anfaegtede beslutning dels havde tilstraekkelig tid til at opnaa de fornoedne oplysninger, dels, som anerkendt af Kommissionen under retsmoedet, havde afholdt et moede med repraesentanterne for den graeske regering og for de beroerte erhvervskredse, heriblandt endog nogle af sagsoegerne .
31 Det maa under henvisning til det anfoerte laegges til grund, at Kommissionen var i stand til at indhente tilstraekkelig noejagtige oplysninger om de kontrakter, der allerede var indgaaet, og hvis opfyldelsestermin faldt inden for den periode, hvor den omtvistede beslutning var gaeldende . Det bemaerkes herefter vedroerende formalitetsspoergsmaalet, at de virksomheder, hvis kontrakter opfyldte disse kriterier, maa antages at vaere individuelt beroert, idet de udgjorde en lille gruppe erhvervsvirksomheder, som Kommissionen kendte eller kunne have skaffet sig kendskab til, og som paa grund af de naevnte kontrakter blev saerligt beroert .
32 Den af Kommissionen med stoette af Den franske Republiks regering nedlagte afvisningspaastand kan herefter ikke tages til foelge, undtagen for saa vidt angaar de to sagsoegere, der er omtalt i praemis 18 ovenfor .
33 Med hensyn til sagens realitet fremgaar det af indholdet af den omhandlede beslutning, at Kommissionen i et vist omfang overholdt kravene i tiltraedelsesaktens artikel 130, stk . 3 . Den gav nemlig bemyndigelse til kvoter, der var mindre restriktive end oensket af Den franske Republik . Kommissionen indsatte desuden i beslutningens artikel 3 en undtagelsesbestemmelse, for saa vidt angik leverancer, der var afsendt fra Graekenland, inden beslutningen blev meddelt .
34 Naar henses til de saerlige omstaendigheder, der ligger til grund for den foreliggende sag, findes Kommissionen imidlertid ikke at have taget tilstraekkeligt hensyn til, at ogsaa andre graeske erhvervsdrivende blev beroert af beslutningen . I et tilfaelde som det foreliggende, hvor begaeringen om beskyttelsesforanstaltninger blev fremsat af en medlemsstat, der allerede paa davaerende tidspunkt anvendte en kvotaordning for indfoersel af de paagaeldende produkter uden at have tilladelse hertil, burde Kommissionen nemlig have indtaget en mere forsigtig holdning og burde have taget stoerre hensyn til de graeske virksomheders situation, navnlig med henblik paa muligheden af helt eller delvis at undtage saadanne kontrakter fra beslutningens anvendelsesomraade, som i god tro var blevet indgaaet foer tidspunktet for beslutningen, og som skulle opfyldes i loebet af de maaneder, der var omfattet af beskyttelsesforanstaltningen .
35 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen ikke fuldt ud har overholdt bestemmelserne i artikel 130, stk . 3, eftersom den alene tog hensyn til kontrakter vedroerende leverancer, der allerede var afsendt fra Graekenland, men derimod ikke, uanset intet var til hinder herfor, tillige tog hensyn til de kontrakter, der opfyldte de foernaevnte kriterier .
36 Sagsoegerne har endvidere anfoert, at det produkt, den omtvistede beslutning vedroerer, ikke udgoer en »oekonomisk sektor« som omhandlet i tiltraedelsesaktens artikel 130 . De har i denne forbindelse anfoert, at garn af kaemmet bomuld, som omhandles i den ansoegning om beskyttelsesforanstaltninger, der blev indgivet af regeringen for Den franske Republik, ikke adskiller sig vaesentligt fra garn af kartet bomuld, idet de to produkter i vid udstraekning kan erstatte hinanden samt fremstilles af samme type virksomheder .
37 Det fremgaar imidlertid af Kommissionens beslutning, at den omfattede saavel kaemmet garn som kartet garn, selv om der i ansoegningen fra Den franske Republiks regering alene blev henvist til vanskelighederne for kaemmet garn . Kommissionen sondrede saaledes ikke mellem disse to produkter, hvorfor det foernaevnte argument maa afvises som irrelevant .
38 Sagsoegerne har dernaest anfoert, at den omtvistede beslutning byggede paa den antagelse, at der baade forelaa »alvorlige vanskeligheder, der vedvarende vil kunne ramme en oekonomisk sektor« og »vanskeligheder, der alvorligt vil kunne forringe den oekonomiske situation i en bestemt egn«, jfr . den foernaevnte bestemmelse i artikel 130, skoent ingen af disse betingelser, der efter sagsoegerens opfattelse er alternativer, var opfyldt .
39 Det bemaerkes hertil for det foerste, at selv om artikel 130 angiver to saerskilte situationer, hvorunder Kommissionen kan give tilladelse til en beskyttelsesforanstaltning, er dette ikke til hinder for, at Kommissionen ud fra en samlet vurdering af en raekke omstaendigheder, der vedroerer enten den ene eller den anden af disse situationer, naar frem til den antagelse, at en medlemsstats begaering om beskyttelsesforanstaltninger er begrundet .
40 Det bemaerkes dernaest, at der tilkommer Kommissionen et vidt skoen, naar den skal afgoere, om de i artikel 130 fastsatte betingelser for vedtagelsen af en beskyttelsesforanstaltning er opfyldt . Saafremt en afgoerelse er truffet i medfoer af en saadan skoensmaessig befoejelse, vil Domstolen, som den gentagne gange har fastslaaet ( jfr . dom af 25 . januar 1979, Racke, sag 98/78, Sml . s . 69 ), alene proeve, om afgoerelsen er aabenbart urigtig eller behaeftet med magtfordrejning, eller om Kommissionen aabenbart har overskredet graenserne for sit skoen .
41 Der er intet grundlag for at antage, at Kommissionens beslutning er behaeftet med saadanne mangler . Dette anbringende maa derfor forkastes .
42 Det fremgaar af det anfoerte, at Kommissionens beslutning 81/988 af 30 . oktober 1981 om bemyndigelse til Den franske Republik til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger over for import af garn af bomuld fra Graekenland annulleres, for saa vidt den finder anvendelse paa kontrakter, der var indgaaet foer det tidspunkt, da den naevnte beslutning blev meddelt, og som skulle opfyldes i den periode, beslutningen var gaeldende .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
43 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagsomkostningerne . I medfoer af bestemmelsens stk . 3, foerste afsnit, kan Domstolen imidlertid ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter, eller hvor der foreligger ganske saerlige grunde .
44 I den foreliggende sag annulleres den anfaegtede beslutning kun delvis . Det findes herefter rimeligt, at Kommissionen ud over sine egne omkostninger baerer halvdelen af de af sagsoegerne afholdte omkostninger .
45 Da sagen imidlertid skal afvises for saa vidt angaar Vomvyx P.V . Svolopoulos og Chr . Koutroubis samt Unicot Hellas, boer hver af disse parter baere sine omkostninger fuldt ud .
46 Den franske Republiks regering, der har interveneret i sagen, baerer omkostningerne i forbindelse med dens intervention .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagen afvises for saa vidt angaar Vomvyx P.V . Svolopoulos og Chr . Koutroubis samt Unicot Hellas .
2 ) Kommissionens beslutning 81/988 af 30 . oktober 1981 om bemyndigelse til Den franske Republik til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger over for import af garn af bomuld fra Graekenland annulleres, for saa vidt den finder anvendelse paa kontrakter, der var indgaaet foer det tidspunkt, da den naevnte beslutning blev meddelt, og som skulle opfyldes i den periode, beslutningen var gaeldende .
3 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .
4 ) Kommissionen baerer foruden sine egne omkostninger halvdelen af de af sagsoegerne afholdte omkostninger ; dette gaelder dog ikke for saa vidt angaar Vomvyx P.V . Svolopoulos og Chr . Koutroubis samt Unicot Hellas, som hver baerer sine omkostninger fuldt ud .
5 ) Den franske Republiks regering baerer omkostningerne i forbindelse med dens intervention .