62002CC0216_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Verwaltungsgerichtshof, der er den administrative domstol i Østrig, har i medfør af artikel 234 EF forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Kommissionens beslutning 92/353/EØF af 11. juni 1992 om kriterierne for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede enhovede dyr (2), og nærmere bestemt af artikel 2, stk. 2, litra a).
Retten ønsker i det væsentlige oplyst, om denne bestemmelse giver en organisation, der er officielt godkendt i en medlemsstat og som fører stambøger over registrerede enhovede dyr, ret til at kræve, at de kompetente myndigheder afslår at godkende en anden organisation, når denne udgør en fare for racens bevarelse eller skader organisationens virksomhed, forbedringsprogram eller avlsprogram. Retten har desuden spurgt, om bestemmelsen er til hinder for, at den eksisterende organisation under proceduren for godkendelse af en ny organisation kun har ret til at blive hørt og ikke har mulighed for at indbringe anerkendelsen for domstolene.
I – De faktiske omstændigheder i hovedsagen
2. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, der er sagsøger i hovedsagen, har siden den 14. august 1997 været godkendt som avlsorganisation for shetlandsponyer i delstaten Burgenland i henhold til Burgenländisches Tierzuchtgesetz af 2. marts 1995.
3. I 1997 indgav Österreichischer Shetlandponyzuchtverband en ansøgning til de østrigske myndigheder om godkendelse som avlsorganisation for shetlandsponyer.
Under den administrative procedure, der herved blev indledt, blev Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen hørt, og denne forening modsatte sig, at godkendelsen blev givet under henvisning til, at den udgjorde en risiko for racens bevarelse, for dens egen virksomhed som eksisterende organisation og dens forbedrings- og avlsprogram, samt under henvisning til, at foreningen i modsætning til den nye organisation overholdt de principper, der er fastsat i den oprindelige stambog for racen.
4. Den 30. april 2001 anerkendte delstaten Burgenland i henhold til § 9 i den omhandlede lov Österreichischer Shetlandponyzuchtverband som avlsorganisation for shetlandsponyer i relation til et tiårigt avlsprogram. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen indbragte denne afgørelse for Verwaltungsgerichtshof.
5. I hovedsagen har de sagsøgte myndigheder gjort gældende, at Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen ikke har ret til at indbringe godkendelsen af Österreichischer Shetlandponyzuchtverband for Verwaltungsgerichtshof, eftersom foreningen ikke havde partsstatus under den procedure, der blev indledt med henblik på at behandle ansøgningen om godkendelse, hvorfor den ikke har noget retskrav at gøre gældende.
II – Den nationale lovgivning
6. Reglerne for anerkendelse af avlsorganisationer er fastsat i Tierzuchtgesetz’s § 9. Det fremgår af bestemmelsens stk. 1, at delstatsregeringen kun anerkender sådanne organisationer, når bestemte krav er opfyldt.
7. Ifølge den forelæggende ret er det § 9, stk. 3 og 5, der er relevant i denne sag. Bestemmelserne har følgende ordlyd:
»3. Under en anerkendelsesprocedure skal der ske høring af opdrætterforeninger, hvis saglige og geografiske virksomhedsområde helt eller delvist er sammenfaldende med det i stk. 2, nr. 5, litra a), anførte.
[…]
5. Såfremt der allerede findes en eller flere anerkendte avlsorganisationer for en bestemt race, skal delstatsregeringen meddele afslag på anerkendelse af en ny avlsorganisation, såfremt anerkendelsen udgør en fare for racens bevarelse eller skader en eksisterende organisations avlsprogram.«
8. Verwaltungsgerichtshof har oplyst, at den aldrig før har skullet anvende Tierzuchtgesetz’s § 9, stk. 3. I overensstemmelse med rettens faste praksis med hensyn til andre love forholder det sig imidlertid således, at en bestemmelse, hvorefter en person alene indrømmes en ret til at blive hørt under en administrativ procedure, indebærer, at den, der høres, ikke har fuld partsstatus i sagen, hvorfor den pågældende ikke har krav på, at forvaltningens afgørelse har et bestemt indhold, og han eller hun kan ikke indbringe afgørelsen for domstolene (3) .
Anvendelse af national ret i hovedsagen medfører, at Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassens søgsmål skal afvises, uden at der kan ske prøvelse af spørgsmålet om, hvorvidt anerkendelsen af Österreichischer Shetlandponyzuchtverband som avlsorganisation udgør en fare for racens bevarelse eller skader sagsøgerens avlsprogram.
9. Med henblik på at fastlægge de juridiske rammer for de præjudicielle spørgsmål har Domstolen stillet en række spørgsmål til hovedsagens parter, til den østrigske regering og til dem, der har afgivet indlæg under den skriftlige forhandling.
10. Domstolen undersøgte først, om begrebet »avlsorganisation«, der anvendes i Tierzuchtgesetz’s § 9, svarer til udtrykket »organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger«, som anvendes i artikel 2 i beslutning 92/353, og om en avlsorganisation for enhovede dyr skal føre eller oprette en stambog eller et særligt afsnit af en stambog for hver race som betingelse for, at den kan anerkendes af de offentlige myndigheder.
Såvel sagsøgeren i hovedsagen som den østrigske regering har besvaret begge spørgsmål bekræftende.
11. For det tilfælde at der i en medlemsstat er flere organisationer eller foreninger, der er officielt godkendt eller anerkendt til avl af en bestemt race af enhovede dyr, måtte det derefter afklares, om hver af disse uafhængigt af hinanden kan føre eller oprette en stambog for denne race på den eneste betingelse, at de principper, som er fastsat af den organisation eller forening, der fører den oprindelige stambog, overholdes.
Efter sagsøgerens opfattelse omfatter den østrigske lovgivning til gennemførelse af direktiv 90/427 ikke direktivets artikel 4, stk. 1, hvorefter avlsorganisationer der ansøger om godkendelse eller anerkendelse, skal overholde de forskrifter, der efterleves af den organisation, som fører den oprindelige stambog for racen (4) . Artikel 2, stk. 2, litra b), i beslutning 92/353 er heller ikke medtaget i denne lovgivning. Dette bekræfter efter sagsøgerens opfattelse, at den organisation, hvis anerkendelse sagsøgeren modsætter sig, ikke overholder retningslinjerne i den pågældende stambog, idet den registrerer dyrene efter andre kriterier.
Österreichischer Shetlandponyzuchtverband har medgivet, at alle organisationer og foreninger som omhandlet i artikel 2 i beslutning 92/353 er forpligtet til at føre en selvstændig stambog for hver race. Den østrigske regering og Kommissionen har tilføjet, at de skal overholde de principper, der er fastsat af den organisation, som fører den oprindelige stambog for racen.
12. Endelig spurgte Domstolen, om to avlsorganisationer, hvis saglige og geografiske virksomhedsområde er sammenfaldende, konkurrerer om at få opdrættere til at deltage i deres programmer til forbedring, avl eller bevarelse af racen, og om disse anerkendte organisationer modtager støtte til deres virksomhed efter den nationale lovgivning eller efter fællesskabslovgivningen.
Sagsøgeren besvarede den første del af spørgsmålet bekræftende, idet foreningen gav udtryk for betænkeligheder ved, at der godkendes flere foreninger, der beskæftiger sig med avl af en race, som er udbredt i så ringe omfang, som det er tilfældet for shetlandsponyernes vedkommende. Dette gør det nødvendigt at opsplitte antallet af hanner eller hunner, der er bestemt til avl, hvilket øger faren for indavl. Hvad angår adgangen til at modtage støtte anførte sagsøgeren, at der i Østrig findes generelle støtteforanstaltninger til fordel for landbruget, som alle juridiske personer kan ansøge om.
Österreichischer Shetlandponyzuchtverband har anført, at der er konkurrence mellem avlsorganisationer, hvis virksomhedsområde er begrænset til en forbundsstat, og at de desuden kan opnå en form for støtte.
Den østrigske regering og Kommissionen har bekræftet, at der er mulighed for konkurrence mellem avlsorganisationer. Hvad angår støttemulighederne har førstnævnte afvist, at de findes, mens sidstnævnte har oplyst, at den i medfør af punkt 15 i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (5), med henblik på at fremme og forbedre den genetiske kvalitet af kvægbestanden inden for Fællesskabet, har ydet støtte til sektoren, herunder til avl af enhovede dyr, i form af tilskud på op til 100% af de administrative omkostninger til oprettelse og vedligeholdelse af stambøger og på op til 40% af de støtteberettigede udgifter til investeringer i avlsdyrscentre og til indførelse af innovative teknikker og fremgangsmåder inden for dyreopdræt.
III – De præjudicielle spørgsmål
13. Før den træffer afgørelse i hovedsagen, har Verwaltungsgerichtshof anmodet Domstolen om at besvare følgende spørgsmål:
»1) Indrømmes der ved artikel 2, stk. 2, litra a), i […] beslutning 92/353 […] en eksisterende avlsorganisation (opdrætterforening) en ret, således at anerkendelse af en ny avlsorganisation (en ny opdrætterforening) skal afslås af den kompetente myndighed, hvis anerkendelsen af den nye avlsorganisation (opdrætterforening) udgør en fare for racens bevarelse eller skader en eksisterende organisations eller forenings virksomhed, forbedringsprogram eller avlsprogram?
2) Er artikel 2, stk. 2, litra a), i […] beslutning [92/353] til hinder for en bestemmelse i national ret, hvorefter en eksisterende avlsorganisation eller opdrætterforening
a) under en procedure om anerkendelse af en ny avlsorganisation (opdrætterforening) af den kompetente myndighed alene er indrømmet en høringsret, men ikke har krav på, at anerkendelsen af den nye organisation (forening) afslås, hvis den udgør en fare for racens bevarelse eller skader en eksisterende organisations eller forenings virksomhed, forbedringsprogram eller avlsprogram, og
b) som ikke giver den eksisterende organisation eller forening ret til at anfægte den af forvaltningsmyndigheden trods et negativt høringssvar meddelte anerkendelse for domstolene (Verwaltungsgerichtshof)?«
IV – Fællesskabsretten
14. Den 26. juni 1990 vedtog Rådet direktiv 90/427/EØF om zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr (6) for at fastsætte bestemmelser for deres afsætning, med henblik på at sikre en rationalisering af produktionen af disse dyr og dermed forøge produktiviteten inden for sektoren.
I betragtningerne til direktivet er det anført, at de eksisterende forskelle med hensyn til indførelse i stambøgerne udgør en hindring for samhandelen inden for Fællesskabet, hvis fuldstændige liberalisering forudsætter en yderligere harmonisering af reglerne for indførelse i stambøgerne (7) .
15. I medfør af artikel 4, stk. 2, i direktiv 90/427 er Kommissionen forpligtet til i overensstemmelse med principperne i bestemmelsens stk. 1, at fastsætte:
»a) kriterier for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger.
[…]«
16. Kommissionen udstedte den 11. juni 1992 beslutning 92/353 navnlig med henblik på at udmønte direktivets artikel 4, stk. 2, litra a). Artikel 2 bestemmer:
»1. Den pågældende medlemsstats myndigheder godkender eller anerkender officielt organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger, hvis de opfylder betingelserne i bilaget.
2. I en medlemsstat, hvor der for en race findes en eller flere officielt godkendte eller anerkendte organisationer eller foreninger, kan de nationale myndigheder dog afslå at anerkende en ny organisation eller forening:
a) hvis denne udgør en fare for racens bevarelse eller skader en eksisterende organisations eller forenings virksomhed, forbedringsprogram eller avlsprogram,
eller
b) hvis de enhovede dyr af denne race kan indføres eller registreres i et særligt afsnit af en stambog, der føres af en organisation eller forening, som navnlig for dette afsnits vedkommende overholder de principper, der er opstillet i overensstemmelse med nr. 3, litra b), i bilaget, af den organisation eller forening, som fører den oprindelige stambog for racen.
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de officielle godkendelser eller anerkendelser og de afslag, de har givet.
4. Får en organisation eller forening i en medlemsstat afslag på en ansøgning om officiel godkendelse eller anerkendelse, skal den have skriftlig meddelelse om årsagerne til afslaget.«
V – Retsforhandlingerne for Domstolen
17. Inden for den frist, der er fastsat i artikel 23 i statutten for Domstolen, har Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, der er sagsøger i hovedsagen, samt den østrigske regering og Kommissionen afgivet indlæg under den skriftlige forhandling.
På det retsmøde, der blev afholdt den 4. december 2003, mødte repræsentanten for Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen og Kommissionens befuldmægtigede op for mundtligt at redegøre for deres synspunkter.
VI – Det første præjudicielle spørgsmål
18. Den østrigske ret ønsker for det første oplyst, om artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 giver en organisation, der fører stambøger over registrerede enhovede dyr, ret til, når en ny organisation ansøger om officiel godkendelse, at kræve, at de kompetente myndigheder træffer en negativ afgørelse, såfremt en af forudsætningerne herfor i bestemmelsen er opfyldt.
A – De fremsatte bemærkninger
19. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen har opfordret Domstolen til at besvare spørgsmålet bekræftende. Foreningen har gjort gældende, at artikel 2, stk. 2, litra a) og b), i beslutning 92/353 er klar, præcis og ubetinget, hvorfor borgerne umiddelbart kan påberåbe sig denne bestemmelse. Efter foreningens opfattelse skal verbet »kan« i forhold til medlemsstaterne fortolkes således, at en eksisterende forening har ret til at forlange, at de nationale myndigheder afviser at give en ny organisation tilladelse, under forudsætning af, at en af grundene til at afvise godkendelsen foreligger. Det ville ikke give nogen mening at tildele en medlemsstat en skønsmargen, i relation til godkendelsen, således som det tilsyneladende er tilfældet, såfremt de eksisterende organisationer ikke på samme tid var tillagt en juridisk beskyttet ret til at anfægte godkendelsen.
20. Den østrigske regering er af den opfattelse, at artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 har til formål at sikre, at de nationale myndigheder selvstændigt behandler de ansøgninger om officiel godkendelse, der indgives af avlsorganisationer, på grundlag af objektive forudfastsatte kriterier, og ikke som sagsøgeren i hovedsagen hævder, at varetage konkurrenternes interesser. Da denne bestemmelse er blevet korrekt gen nemført i østrigsk ret ved Tierzuchtgesetz, nærmere bestemt ved dennes § 9, stk. 5, er der ingen grund til at rejse spørgsmålet om, hvorvidt bestemmelsen er umiddelbart anvendelig. Under alle omstændigheder er forskrifterne ikke tilstrækkeligt ubetingede eller tilstrækkeligt præcise, og de kan derfor ikke umiddelbart påberåbes af borgerne under en retssag.
21. Kommissionen har gjort gældende, at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, når betingelserne i artikel 2, stk. 2, litra a) og b), i beslutning 92/353 er opfyldt, er frigjort fra forpligtelsen i bestemmelsens stk. 1 til at godkende en ny organisation eller forening. Bestemmelsen tillægger således myndighederne en skønsbeføjelse til at afslå en godkendelse, uden at forpligte den til at gøre det. Bestemmelsen giver derfor ikke de eksisterende organisationer ret til at anfægte en favorabel afgørelse.
På retsmødet forklarede Kommissionen, at direktiv 90/427 og beslutning 92/353 blev vedtaget med det formål at befordre oprettelsen af foreninger og organisationer, der godkendes af de nationale myndigheder, og som fører stambøger over enhovede dyr under overholdelse af de principper, der er fastlagt af den organisation, der fører den oprindelige stambog for racen, med henblik på at fjerne forskellene for så vidt angår indføring i disse bøger.
B – Gennemgang af spørgsmålet
22. Jeg er enig med den østrigske regering og Kommissionen i, at dette præjudicielle spørgsmål må besvares benægtende.
23. Avlsorganisationerne og avlsforeningerne spiller en væsentlig rolle i det projekt, der understøttes af direktiv 90/427, idet det i betragtningerne til direktivet anføres, at det i vid udstrækning er en forudsætning for tilfredsstillende resultater inden for dette område, at der anvendes dyr, der er indført i stambøger, som føres af officielt godkendte sammenslutninger eller foreninger. Dette er af så stor betydning, at Rådet overlod det til Kommissionen at fastsætte kriterierne for anerkendelse af denne type organisationer eller foreninger, idet Rådet opstillede den væsentlige betingelse, at de pågældende organisationer overholdt de principper, der er fastlagt af den organisation eller forening, der fører stambogen for racen.
24. Kommission fuldbyrdede denne opgave, idet den vedtog beslutning 92/353, hvis artikel 2, stk. 2, litra a), skal fortolkes i denne sag på foranledning af Verwaltungsgerichtshof.
25. Som generel bestemmelse er det i artikel 2, stk. 1, fastsat, at de kompetente myndigheder i hver medlemsstat godkender eller officielt anerkender organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger, såfremt de indgiver en ansøgning herom i den medlemsstat, på hvis område de har deres hovedsæde, og de opfylder betingelserne i bilaget.
26. Artikel 2, stk. 2, litra a), indeholder imidlertid en undtagelse fra dette vidtgående krav, idet den giver medlemsstaterne adgang til at fravige denne forpligtelse, med henblik på at beskytte offentlighedens interesser. I henhold til denne bestemmelse kan de nationale myndigheder i en medlemsstat, hvor der for en race findes en eller flere officielt godkendte eller anerkendte organisationer eller foreninger, afslå at anerkende en ny organisation eller forening i to situationer: Hvis denne udgør en fare for racens bevarelse, og den kan skade en eksisterende organisations virksomhed, forbedringsprogram eller avlsprogram.
Som jeg har anført i det afsnit, der omhandler bestemmelserne i national ret, har den østrigske lovgiver valgt at begrænse sine myndigheders råderum for så vidt som Tierzuchtgesetz’s § 9, stk. 5, bestemmer, at der gives afslag på anerkendelse af en ny organisation, når en af disse situationer foreligger.
27. Af ordlyden af artikel 2 i beslutning 92/353, hvis adressat er medlemsstaterne, kan man udlede bestemte rettigheder til fordel for borgerne. Det bemærkes imidlertid, at det kun er de nye foreninger, der fører eller opretter stambøger, som har ret til officiel anerkendelse, hvis de opfylder kravene, hvorfor de i tilfælde af afslag kan rekvirere en skriftlig meddelelse, i hvilken der redegøres for grundene til afslaget.
28. Det skal herefter afklares, om artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 giver rettigheder til allerede eksisterende foreninger, således som Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen har gjort gældende.
29. Hvad angår den fare, som den nye forening udgør for racens bevarelse, er det de nationale myndigheder, der har til opgave at analysere denne risiko, som er bedst egnet til at vurdere, om der består en sådan fare i hvert enkelt tilfælde, henset til de offentlige og private interesser, der er involveret.
30. For så vidt angår bedømmelsen af spørgsmålet om, hvorvidt en eksisterende forenings virksomhed, forbedrings- eller avlsprogram er berørt, er det min opfattelse, at bestemmelsen indebærer, at de nationale myndigheder skal høre de eksisterende organisationer, før de træffer endelig afgørelse om de nye ansøgninger om godkendelse (8) .
31. Denne procedure indebærer imidlertid ikke, at et negativt høringssvar fra en eksisterende organisation er bindende for de kompetente myndigheder med den følge, at ansøgningen skal afslås.
Det er for det første ikke muligt at nå frem til denne fortolkning på grundlag af bestemmelsens ordlyd eller det formål, der forfølges hermed.
Hvis et sådant resultat blev lagt til grund, ville det for det andet svare til at tillægge private organisationer en uforholdsmæssig vid kompetence ene og alene på baggrund af den omstændighed, at de tidligere har opnået godkendelse. Det må særligt haves for øje, at fællesskabsbestemmelsen er formuleret således, at den sætter medlemsstaterne i stand til, men ikke forpligter dem til, såfremt en af de angivne situationer foreligger, at afvise at godkende en ny organisation, selv om den opfylder de fastsatte krav. Desuden overvåges de eksisterende organisationer løbende, idet de får frataget deres officielle godkendelse, hvis de varigt ophører med at opfylde de betingelser, som i sin tid gjaldt for at opnå godkendelse.
32. Af ovennævnte grunde finder jeg ikke, at artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 afføder en ret for en organisation, der fører stambøger for registrerede enhovede dyr, til, når en ny organisation ansøger om officiel godkendelse, at kræve, at de kompetente myndigheder træffer en negativ afgørelse.
VII – Det andet præjudicielle spørgsmål
33. Den østrigske ret har ligeledes spurgt, om artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, der i relation til fastsættelsen af reglerne for den procedure, der skal følges, når en ny avlsforening ansøger om officiel anerkendelse, dels kun indrømmer de eksisterende foreninger ret til at blive hørt, uden at de i den forbindelse kan kræve, at der meddeles afslag på godkendelse, dels ikke giver dem adgang til at anfægte godkendelsen, selv om de har afgivet et negativt høringssvar.
A – De fremsatte bemærkninger
34. Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen har forfægtet det synspunkt, at den fællesskabsretlige bestemmelse har forrang for Tierzuchtgesetz’s § 9, stk. 3. Når det forholder sig således, at en ny organisation kan anerkendes, såfremt den ikke skader en allerede eksisterende organisations virksomhed, må det erkendes, at den sidstnævntes stilling under den administrative procedure afføder en subjektiv ret baseret på offentligretlige grundsætninger til at foranledige, at den pågældende afgørelse efterprøves, hvilken beføjelse ikke er indeholdt i den blotte mulighed for at blive hørt. Det er derfor nødvendigt, med henblik på at sikre den materielle retsstilling, der udspringer af den fællesskabsretlige bestemmelse, at en allerede eksisterende organisation inden for rammerne af den procedure, der kan munde ud i godkendelse af en ny organisation, kan udøve alle de rettigheder, der følger af en status som part i en sag. I modsat fald ville medlemsstaterne, når de afgør, hvem der har søgsmålskompetence, kunne afskære rettigheder, der udspringer af fællesskabsretten.
35. Efter den østrigske regerings opfattelse finder de rettigheder, som enkeltpersoner er tillagt ved de nævnte fællesskabsretlige bestemmelser, anvendelse via den interne forvaltningsret. Det følger af artikel 2, stk. 2, i beslutning 92/353, at det tilkommer de kompetente myndigheder i medlemsstaterne at vurdere, om de fastsatte kriterier er opfyldt, uden at konkurrenterne derved tillægges beføjelser til at modsætte sig, at en ny organisation godkendes. Ved at inkorporere denne bestemmelse i national ret har den østrigske lovgiver ikke blot til punkt og prikke overholdt den fællesskabsretlige bestemmelse, den har desuden taget hensyn til tredjemands interesser, idet den har indrømmet dem en ret til at blive hørt, der ikke fremgår af artikel 2 i beslutning 92/353.
36. Kommissionen finder, at de rettigheder, der tillagt tredjemand i beslutning 92/353, respekteres, når den eksisterende organisation blot har ret til at blive hørt inden for rammerne af den procedure, der kan munde ud i en godkendelse af en ny organisation. Den har tilføjet, at den kompetence, som Rådet har tillagt den ved direktiv 90/427, begrænser sig til handelen i det indre marked og ikke udstrækker sig til de eksisterende foreningers muligheder for at deltage i den administrative procedure eller for at forsvare deres interesser ad domstolsvejen.
B – Gennemgang af spørgsmålet
37.
Det bemærkes, at det ikke fremgår af ordlyden af artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353, at de eksisterende organisationer har de rettigheder, som den østrigske ret har ønsket at få belyst. I bestemmelsen angives blot de situationer, hvori medlemsstaterne har beføjelse til at give afslag på officiel godkendelse af en ny forening. Det er følgelig de kompetente myndigheder i hvert enkelt medlemsland, der vurderer, om en af de to situationer foreligger.
38. Det er heller ikke henset til formålet med bestemmelsen nødvendigt at de eksisterende organisationer indrømmes de omhandlede rettigheder. Beslutning 92/353 fastsætter kriterierne for at anerkende foreninger, der fører stambøger over registrerede enhovede dyr, og det er følgelig disse organisationer, der tilstræber at blive godkendt, som kan påberåbe sig bestemmelsens indhold.
39. De allerede eksisterende foreninger og organisationer nævnes imidlertid ikke som rettighedsindehavere i bestemmelsen, og de omtales kun indirekte der, hvor de kompetente myndigheder pålægges at vurdere spørgsmålet om, hvorvidt meddelelse af tilladelse til en ny organisation kan skade en eksisterende organisations virksomhed, forbedrings- eller avlsprogram.
Inden for rammerne af denne vurdering fremstår det som et udslag af god forvaltningsskik, at myndighederne hører de eksisterende organisationer, før de træffer afgørelse om en eventuel godkendelse, hvilket øjensynligt gælder efter østrigsk lovgivning. Dette betyder ikke, at artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 medfører en forpligtelse for medlemsstaterne til at give disse organisationer adgang til at anfægte en godkendelse, der er meddelt en konkurrerende organisation i strid med dens ønsker eller interesser.
40. Af de anførte grunde er jeg af den opfattelse, at artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 ikke er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, der i relation til fastsættelsen af reglerne for den procedure, der skal følges, når en ny avlsforening ansøger om officiel godkendelse, kun indrømmer de eksisterende foreninger ret til at blive hørt og som afskærer dem fra enhver mulighed for at anfægte godkendelsen, selv om de har afgivet et negativt høringssvar.
VIII – Forslag til afgørelse
41. Henset til ovenfor anførte betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den giver Verwaltungsgerichtshof følgende svar:
»1)
Artikel 2, stk. 2, litra a), i Kommissionens beslutning 92/353/EØF af 11. juni 1992 om kriterierne for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede enhovede dyr giver ikke en eksisterende organisation ret til, når en ny organisation ansøger om officiel godkendelse, at kræve, at de kompetente myndigheder træffer en negativ afgørelse.
2) Artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 er ikke til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, der i relation til fastsættelsen af reglerne for den procedure, der skal følges, når en ny avlsforening ansøger om officiel godkendelse, kun indrømmer de eksisterende foreninger ret til at blive hørt og som afskærer dem fra enhver mulighed for at anfægte godkendelsen, selv om de har afgivet et negativt høringssvar.«
(1) .
(2)  –	EFT L 192, s. 63.
(3)  –	Kommissionen har i sine skriftlige bemærkninger anført, at der efter østrigsk forvaltningsret sondres mellem borgere, der er parter i en sag og dem, der kun har status som værende berørt. Den første gruppe består af dem, der har et retskrav eller en retlig interesse, mens den anden gruppe består af dem, der ansøger en myndighed om noget eller som berøres af forvaltningsakten. Den vigtigste beføjelse for parterne består i muligheden for at klage over myndighedens afgørelse, mens de, der blot har status som berørt, ikke har denne mulighed.
(4)  – På foranledning af den refererende dommer oplyste sagsøgerens advokat på retsmødet, at den organisation, der fører den oprindelige stambog for racen shetlandsponyer, er hjemmehørende i Skotland.
(5)  – EFT C 28 af 1.2.2002, s. 2
(6)  –	EFT L 224, s. 55.
(7)  – Femte betragtning.
(8)  –	Det samme gælder efter min opfattelse, når der er tale om anvendelse af artikel 2, stk. 2, litra b), i beslutning 92/353, hvis fortolkning den østrigske ret ikke har anmodet om, dvs. når de enhovede dyr kan indføres eller registreres i et særligt afsnit af en stambog, der føres af en organisation eller forening, som overholder de principper, der er opstillet af den organisation eller forening, som fører den oprindelige stambog for racen. Med denne bestemmelse tilsigtes det at undgå en uberettiget udbredelse af foreninger med samme formål.