61992TO0115(01)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Sagsoegeren, Anne Hogan, har vaeret tjenestemand i Parlamentet i loenklasse C1 siden den 30. juni 1974.
2 Ved afgoerelse af 16. maj 1990 truffet af chefen for Personaleafdelingen tillagde Parlamentet i henhold til bestemmelserne i artikel 2, stk. 4, i bilag VII, til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") sagsoegeren tillaegget for personer ligestillet med et barn, over for hvem der er forsoergerpligt, til fordel for sagsoegerens far og sagsoegerens mor for perioden fra den 1. april 1990 til den 31. marts 1991.
3 Ved afgoerelse af 9. oktober 1991 fik sagsoegeren paa ny tillagt tillaegget for perioden fra den 1. april 1991 til den 31. marts 1992.
4 I besvarelse af en anmodning om en ny afgoerelse, som sagsoegeren havde indgivet den 16. marts 1992 for perioden fra den 1. april 1992, naegtede Parlamentets Personaleafdeling ved skrivelse af 22. april 1992 at imoedekomme anmodningen under henvisning til, at sagsoegeren ikke opfyldte samtlige betingelser fastsat i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 2, stk. 4, i bilag VII til vedtaegten, idet den forsoergelsesbyrde, som forvaltningen havde lagt til grund i hendes tilfaelde, dvs. 8 312 BFR, udgjorde mindre end 20% af hendes skattepligtige indkomst, dvs. 10 295 BFR, og saaledes ikke udgjorde en betydelig udgift for hende i vedtaegtens forstand.
5 Den 12. maj 1992 sendte sagsoegeren en note, benaevnt "klage i henhold til vedtaegtens artikel 90 over afgoerelse nr. 12869 af 22. april 1992 truffet af Parlamentets Personaleafdeling", til ansaettelsesmyndigheden, i hvilken hun anfaegtede afgoerelsen om at naegte hende ret til boernetillaeg til fordel for sine foraeldre og anmodede om, at afgoerelsen blev taget op til fornyet overvejelse, ligesom hun kraevede, at udbetalingerne omgaaende blev genoptaget fra den 1. april 1992, dog saaledes, at de eventuelt kunne tilbagesoeges. Hun anmodede i anden raekke om naermere oplysninger om beregningerne, paa grundlag af hvilke den paagaeldende afgoerelse var blevet truffet.
6 Ved skrivelse af 13. august 1992 oplyste Parlamentets generalsekretaer sagsoegeren om, at hendes anfaegtelse af afgoerelsen af 22. april 1992, hvorved hun naegtedes boernetillaeg til fordel for sine foraeldre, ikke havde fornoedent grundlag, idet hendes aegtemand i henhold til luxembourgsk lovgivning, som fandt anvendelse paa de paagaeldende forsoergelsesforpligtelser, var medskyldner for bidragene til hendes foraeldre, og at hans invalidepension i henhold til de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser skulle tages i betragtning ved beregningen af de disponible indkomster. Parlamentets generalsekretaer tilfoejede, at sagsoegerens anmodning om, at udbetalingen af ydelserne omgaaende blev genoptaget, ikke kunne imoedekommes, idet den afgoerelse, der gav ret til ydelserne, var udloebet og ikke var blevet fornyet. Generalsekretaeren var derimod af den opfattelse, at sagsoegerens anmodning om at modtage naermere oplysninger om beregningen af "forsoergelsesbyrden" og af den "skattepligtige indkomst", hvortil afgoerelsen af 22. april 1992 henviste, var berettiget, og opfordrede sagsoegeren til at saette sig i forbindelse med forvaltningen vedroerende dette spoergsmaal.
7 Den 19. august 1992 modtog sagsoegeren et dokument af 7. april 1992 benaevnt "ligestillelse", som indeholdt detaljerne i de beregninger, Parlamentet havde foretaget.
8 Den 27. august 1992 sendte sagsoegeren ansaettelsesmyndigheden en note benaevnt "replik til generalsekretaerens note af 13. august 1992, der bekraefter hans afgoerelse af 22. april 1992", i hvilken note hun i foerste raekke bestred det retlige grundlag, paa hvilket forvaltningen havde gennemfoert beregningerne, nemlig anvendelsen i hendes tilfaelde af luxembourgsk ret og hensyntagen i henhold hertil af hendes mands indkomster, og i anden raekke naegtelsen af at traeffe bestemmelse om udbetalingen af den paagaeldende ydelse paa foreloebigt grundlag og med forbehold af en eventuel tilbagesoegning af eventuelt uberettiget udbetalte beloeb.
9 Den 7. december 1992 svarede Parlamentets generalsekretaer paa sagsoegerens note af 27. august 1992, at han blot kunne henholde sig til den trufne beslutning, idet indsigelserne rejst i den ovennaevnte note havde vaeret genstand for et begrundet svar i hans brev af 13. august 1992.
10 Sagsoegeren har herefter ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 31. december 1992 anlagt naervaerende sag.
11 Ved saerskilt dokument, registreret paa Rettens Justitskontor den 2. februar 1993, har Parlamentet rejst en formalitetsindsigelse i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1.
12 Sagsoegeren har indgivet sine bemaerkninger hertil, registreret paa Rettens Justitskontor den 19. februar 1993, hvori hun har nedlagt paastand om forkastelse af formalitetsindsigelsen.
13 Ved saerskilt dokument, indleveret til Rettens Justitskontor den 19. februar 1993, har sagsoegeren indgivet en begaering om foreloebige forholdsregler, hvorefter der under forbehold af en eventuel tilbagesoegning skal ske en genoptagelse af "underholdsydelsen til hendes foraeldre" at regne fra april maaned 1992, eller subsidiaert fra maj maaned 1992, eller mere subsidiaert fra august 1992.
14 Ved kendelse afsagt af Rettens praesident den 23. marts 1993 (Hogan mod Parlamentet, sag T-115/92 R, Sml. II, s. 339), forkastedes begaeringen om foreloebige forholdsregler under henvisning til, at betingelserne for at ivaerksaette de begaerede foreloebige forholdsregler ikke var til stede, idet den oekonomiske byrde, som sagsoegeren maatte baere, som foelge af afvisningen af hendes begaering om tillaegget indtil Retten traf afgoerelse i hovedsagen, ikke kunne paafoere hende nogen alvorlig og uoprettelig skade, og dette uafhaengigt af, om hendes mands indtaegter toges i betragtning.
Parternes paastande
15 I staevningen har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
1) Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
2) Annullation af Parlamentets afgoerelse af 13. august 1992 samt af enhver anden retsakt, hvorpaa afgoerelsen hviler, eller som er knyttet hertil, og af de retsakter, der foelger heraf og/eller udgoer grundlaget for den, idet de er behaeftet med en mangel, navnlig ulovlighed, manglende retligt grundlag og manglende begrundelse; i denne henseende nedlaegges der paastand om, at det fastslaas:
° at antagelsen om faelles haeftelse for forsoergerforpligtelser, som Parlamentet som ansaettelsesmyndighed har lagt til grund, ikke finder anvendelse i det foreliggende tilfaelde
° at nedsaettelsen af forsoergerbyrden fra 23 089 BFR til 8 312 BFR saaledes savner grundlag
° at sagsoegeren under alle omstaendigheder har ret til at blive omfattet af artikel 2, stk. 4, til bilag VII i vedtaegten til fordel for sine foraeldre, idet undergraensen paa 15 442 BFR ligger under den faktiske forsoergerbyrde.
3) Parlamentet doemmes til at betale hende den omtvistede ydelse med tillaeg af renter, navnlig bankrenter, som skal fastsaettes under hensyn til forringelsen af pengenes vaerdi i perioden fra april 1992 til december 1992 og subsidiaert for perioden fra maj 1992 til december 1992.
4) Sagsoegte doemmes til at betale rimelige procedureomkostninger og omkostninger vedroerende naervaerende sag, og der traeffes bestemmelse om udbetaling heraf til sagsoegeren eller til hendes advokat paa den anfoerte adresse.
Subsidiaert har sagsoegeren nedlagt paastand om, at det fastslaas, at den omstaendighed at opnaaelsen af den paagaeldende fordel er betinget af et bestemt statsborgerskab eller et bestemt hjemsted, og at tjenestemaend, der har et andet statsborgerskab (eller et andet hjemsted) er udelukket herfra, udgoer en overtraedelse af reglerne om ligebehandling, om den gunstigste behandling og af forbuddet mod enhver forskelsbehandling paa grundlag af statsborgerskab, saaledes som vedtaegten bestemmer.
16 Parlamentet har nedlagt foelgende paastande:
1) Sag T-115/92 afvises.
2) Der traeffes afgoerelse vedroerende sagsomkostningerne i overensstemmelse med procesreglementets artikel 87, stk. 2, og artikel 88.
17 I sine bemaerkninger til afvisningspaastanden har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
1) Principalt, at ansaettelsesmyndighedens formalitetsindsigelse af 2. februar 1993 forkastes, for saa vidt den vedroerer begaeringen om ydelsen fra april 1992 at regne.
2) Subsidiaert, at den naevnte formalitetsindsigelse forkastes, for saa vidt den vedroerer begaeringen om ydelsen fra maj 1992 at regne.
3) Mere subsidiaert, at den naevnte formalitetsindsigelse forkastes, for saa vidt den vedroerer begaeringen om ydelsen fra august 1992 at regne.
Vedroerende sagens formalitet
18 Hvis en part anmoder Retten om at traeffe afgoerelse om sagens formalitet uden at begynde behandlingen af sagens realitet, er den efterfoelgende del af proceduren i henhold til procesreglementets artikel 114 mundtlig, medmindre Retten traeffer modsat bestemmelse. Retten finder, at den foreliggende sag er tilstraekkeligt belyst ved sagens akter, og bestemmer, at proceduren ikke skal fortsaette.
Parternes argumentation
19 Til stoette for afvisningspaastanden har sagsoegte gjort gaeldende, at sagen er anlagt for sent. Sagsoegte har foerst anfoert, at en sag til anfaegtelse af en afgoerelse om afvisning af en klage i henhold til vedtaegtens artikel 91, stk. 3, skal anlaegges inden for en frist paa tre maaneder fra dagen for meddelelsen af den afgoerelse, der er truffet som svar paa klagen, og at klagefristerne efter vedtaegtens artikel 90 og 91, der finder anvendelse paa indgivelsen af en klage og anlaeggelsen af en sag, ifoelge Domstolens og Rettens faste retspraksis skal paases paa embeds vegne, og saaledes ikke er undergivet parternes raadighed.
20 Sagsoegte har anfoert, at det forhold, at sagsoegeren den 27. august 1992 indgav en "replikskrivelse" til afvisningen af hendes klage, viser, at denne afvisning noedvendigvis er kommet frem til hende foer denne dato. Foelgelig maa sagen, der er anlagt mere end tre maaneder efter den 27. august 1992, afvises som vaerende for sent anlagt.
21 Vedroerende dokumentet benaevnt "ligestillelse", som blev sendt til sagsoegeren den 19. august 1992, har sagsoegte gjort gaeldende, at dette dokument alene er et rent forberedende dokument, som ikke kan beroere sagsoegerens retlige situation direkte og ikke har karakter af en afgoerelse. Som sagsoegeren i oevrigt har anerkendt, har denne beregning dannet grundlag for beslutningen om afslaget den 22. april 1992, som blev genstand for en klage. Det var ligeledes ved afgoerelsen af 22. april 1992, at sagsoegeren opfordredes til at saette sig i forbindelse med den paagaeldende tjenestegren med henblik paa at faa supplerende oplysninger som f.eks. dokumentet "ligestillelse".
22 Sagsoegte har endelig anfoert, at Parlamentets generalsekretaers skrivelse af 7. december 1992 blot er en rent bekraeftende afgoerelse om at afvise sagsoegerens klage og saaledes ikke kan genaabne soegsmaalsfristerne vedroerende afvisningen den 13. august 1992 af klagen.
23 I sine bemaerkninger vedroerende formalitetsindsigelsen har sagsoegeren i foerste raekke gjort gaeldende, at hendes note af 12. maj 1992 i virkeligheden udgoer en ansoegning efter vedtaegtens artikel 90, stk. 1, og ikke en klage. Til stoette for sin antagelse har sagsoegeren paaberaabt sig kendelse af 25. februar 1992 (sag T-64/91, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 243), i hvilken Retten har antaget, at den "ikke er bundet af parternes hensigter, hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt en af sagsoegeren indgivet skrivelse skal betragtes som en 'ansoegning' eller en 'klage' ". Kvalifikationen af den ovennaevnte skrivelse som en "ansoegning" er i oevrigt bekraeftet af et brev af 21. juli 1992, i hvilet Parlamentet informerede sagsoegeren om, at hendes klage i henhold til vedtaegtens artikel 90 var blevet sendt til Den Juridiske Tjeneste, og at forvaltningen i medfoer af stk. 1 i den ovennaevnte artikel havde en frist paa fire maaneder til at meddele sin afgoerelse, og det fremgik saaledes af brevet, at forvaltningen havde anset hendes skrivelse af 12. maj 1992 for en ansoegning.
24 Sagsoegeren har herudover anfoert, at hendes ovennaevnte note af 12. maj 1992 indeholder tre praecise anmodninger, nemlig en anmodning om en fornyet beslutning om ydelsen fra maj maaned 1992, en anmodning om en begrundet afgoerelse, og subsidiaert, en anmodning om at faa praecise oplysninger om de beregninger, der var foretaget af ansaettelsesmyndigheden.
25 I anden raekke har sagsoegeren gjort gaeldende, at Parlamentets generalsekretaers skrivelse af 13. august 1992 ikke, som haevdet af sagsoegte, udgoer en besvarelse af hendes klage, hvorved denne afvistes, men en besvarelse paa hendes anmodninger indeholdt i hendes note af 12. maj 1992, og sagsoegeren udleder heraf, at skrivelsen derfor udgoer den bebyrdende afgoerelse.
26 I tredje raekke har sagsoegeren bestridt, at hendes note af 27. august 1992 blot udgoer en "replik" uden nogen processuel betydning. Ifoelge sagsoegeren udgoer denne skrivelse tvaertimod en klage efter statuttens artikel 90, stk. 2, over de nye omstaendigheder, som fremgik af den begrundede afgoerelse af 13. august 1992, og over dokumentet benaevnt "ligestillelse", som blev meddelt hende den 19. august 1992. Hendes skrivelse indeholdt i oevrigt en fornyet begaering om boernetillaeg til fordel for hendes foraeldre fra august maaned 1992 at regne.
27 Efter sagsoegerens opfattelse er generalsekretaerens skrivelse af 7. december 1992 den eneste afgoerelse, hvorved der er sket en afvisning af hendes klage efter artikel 90, stk. 2, i vedtaegten, hvorfor fristen paa tre maaneder i artikel 91 foerst begyndte at loebe fra denne dato.
28 Sagsoegeren har yderligere anfoert, at de omstaendigheder, der udgoer en bebyrdende afgoerelse for hende, er blevet meddelt hende i tre omgange, foerst ved skrivelsen af 22. april 1992, hvori det meddeltes hende, at hun ikke opfyldte samtlige betingelser i artikel 2, stk. 4, i bilag VII til vedtaegten, den anden ved skrivelsen af 13. august 1992, der indeholdt en mere detaljeret begrundelse, og den tredje ved dokumentet "ligestillelse". Sagsoegeren tilfoejer, at det er disse forskellige "akter, der indeholder et klagepunkt", som ligger paa forskellige tidspunkter, der har foranlediget hende til at anfaegte ikke alene afgoerelsen af 13. august 1992, men ogsaa samtlige de "dertil knyttede akter, der danner grundlag for den eller er en foelge heraf".
29 Sagsoegeren har i saerdeleshed bestridt den opfattelse, at dokumentet "ligestillelse" blot skulle vaere en beregning, som ikke direkte kunne oeve indflydelse paa hendes retlige stilling og ikke havde karakter af en afgoerelse. Ifoelge sagsoegeren indeholder dette dokument tvaertimod subjektive fortolkninger og vurderinger vedroerende princippet om den gunstigste behandling, vedroerende valget af national lov, som skulle finde anvendelse i hendes tilfaelde, vedroerende eksistensen af en medskyldner for bidragene til hendes foraeldre, ligesom dokumentet indeholder et skoen over hendes indkomster og en fastsaettelse af den hende paahvilende forsoergerbyrde, som er forbundet med disse vurderinger.
30 Sagsoegeren har endelig gjort gaeldende, at hvis Retten maatte naa frem til, at hendes soegsmaal skal afvises som vaerende for sent anlagt, boer denne afvisningsgrund ikke gaelde for saa vidt angaar hendes begaeringer om at oppebaere den paagaeldende ydelse fra maj maaned og august maaned 1992.
Rettens bemaerkninger
31 Retten bemaerker indledningsvis, at klage- og soegsmaalsfrister ifoelge Domstolens og Rettens praksis (se Domstolens dom af 12.7.1984, sag 227/83, Moussis mod Kommissionen, Sml. s. 3133, Rettens dom af 25.9.1991, sag T-54/90, Lacroix mod Kommissionen, Sml. II, s. 749, og Rettens kendelse af 25.2.1992, sag T-67/91, Torre mod Kommissionen, Sml. II, s. 261) er ufravigelige procesforudsaetninger, og at end ikke den omstaendighed at forvaltningen under den administrative procedure har svaret paa klagerens argumenter vedroerende realiteten, kan fritage Retten for forpligtelsen til at undersoege, om sagen set i forhold til spoergsmaalet om overholdelse af de vedtaegtsmaessige frister kan antages til realitetsbehandling.
32 I denne henseende findes det hensigtsmaessigt at gennemgaa de almindelige regler om den administrative procedure efter vedtaegtens artikel 90 og 91. Ifoelge disse bestemmelser kan en sag anlagt af en tjenestemand mod den institution, hvor han er ansat, kun antages til realitetsbehandling, saafremt den forudgaaende administrative procedure er blevet afviklet forskriftsmaessigt. Naar der foreligger en afgoerelse fra ansaettelsesmyndigheden, og der er tale om en bebyrdende retsakt, har en ansoegning efter vedtaegtens artikel 90, stk. 1, ingen mening, og tjenestemanden maa benytte klageproceduren efter vedtaegtens artikel 90, stk. 2, naar han vil kraeve, at den bebyrdende retsakt annulleres, aendres eller tilbagekaldes. Tjenestemandens mulighed for at anmode forvaltningen om at traeffe en afgoerelse i forhold til ham efter vedtaegtens artikel 90, stk. 1, muliggoer ikke, at han kan saette sig ud over fristerne i vedtaegtens artikel 90 og 91 for indgivelse af klage og anlaeggelse af soegsmaal.
33 I den foreliggende sag bestaar der ingen som helst tvivl om, at ansaettelsesmyndighedens oprindelige afgoerelse af 22. april 1992 er en akt, der indeholder et klagepunkt i det omfang, den direkte og umiddelbart paavirker sagsoegerens retlige stilling (se Rettens dom af 18.2.1993, sag T-45/91, Mc Avoy mod Parlamentet, Sml. II, s. 83, og af 16.3.1993, forenede sager T-33/89 og T-74/89, Blackman mod Parlamentet, Sml. II, s. 249). Denne afgoerelse, der var svaret paa sagsoegerens anmodning af 16. marts 1992 om en fornyet beslutning om ydelsen, gengiver utvetydigt forvaltningens beslutning om at naegte hende ydelsen til personer, der ligestilles med et barn, over for hvem der er forsoegerpligt, til fordel for hendes foraeldre, en naegtelse, der gav sig faktisk udslag i, at udbetalingen af ydelsen ophoerte fra den 1. april 1992. I oevrigt redegjordes i beslutningen klart for de regler, paa grundlag af hvilke den forsoergerbyrde, der toges hensyn til i sagsoegerens tilfaelde, ikke blev anset for at vaere en betydelig udgift for hende, dvs. artikel 2, stk. 4, i bilag VII til vedtaegten (se kendelsen i sagen Torre mod Kommissionen, naevnt ovenfor, og Rettens dom af 11.3.1993, sag T-87/91, Boessen mod OESU, Sml. II, s. 235).
34 Retten er endvidere af den opfattelse, at dokumentet benaevnt "ligestillelse", der indeholdt ansaettelsesmyndighedens beregninger med henblik paa at fastlaegge den forsoergerbyrde, der hvilede paa sagsoegeren, og hendes skattepligtige indkomst, udgoer den matematiske redegoerelse for den ovennaevnte afgoerelse og ikke kan anses for at vaere en ny afgoerelse, idet den ikke indeholder noget som helst nyt element i forhold til den faktiske og retlige situation, der blev lagt til grund paa det tidspunkt, da afgoerelsen af 22. april 1992 blev truffet. Dokumentet kan derfor ikke fratage afgoerelsen dens karakter af en bebyrdende retsakt og saaledes give mulighed for genaabning af soegsmaalsfristerne (se Domstolens dom af 14.4.1970, sag 24/69, Nebe mod Kommissionen, Sml. s. 145, af 8.5.1973, sag 33/72, Gunnella mod Kommissionen, Sml. s. 475, af 10.12.1980, sag 23/80, Grasselli mod Kommissionen, Sml. s. 3709, og Rettens dom af 22.11.1990, sag T-4/90, Lestelle mod Kommissionen, Sml. II, s. 689).
35 Det foelger af bemaerkningerne ovenfor, at sagsoegeren havde muligheden for, som vedtaegtens artikel 90, stk. 2, foreskriver, at indgive en klage direkte over afgoerelsen af 22. april 1992. Selv om sagsoegeren den 12. maj 1992 faktisk til forvaltningen indgav en note betegnet "Klage i henhold til vedtaegtens artikel 90 over afgoerelsen af 22. april 1992", har hun imidlertid i sine bemaerkninger til formalitetsindsigelsen gjort gaeldende, at denne note var en ansoegning efter vedtaegtens artikel 90, stk. 1.
36 Efter fast praksis tilkommer den noejagtige juridiske kvalifikation af en skrivelse eller en note alene Retten og er ikke undergivet parternes vilje (se Rettens kendelse af 7.6.1991, sag T-14/91, Weyrich mod Kommissionen, Sml. II, s. 235, af 1.10.1991, sag T-38/91, Coussios mod Kommissionen, Sml. II, s. 763, Torre mod Kommissionen og Marcato mod Kommissionen, a.st., og dom af 20.3.1991, sag T-1/90, Pérez-Mínguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143). En tjenestemands skrivelse, ved hvilken han uden udtrykkeligt at anmode om, at den paagaeldende afgoerelse tilbagekaldes, klart giver udtryk for sit oenske om at faa sine klagepunkter afgjort i mindelighed, eller fremdeles en tjenestemands skrivelse, hvorved han klart giver udtryk for sit oenske om at anfaegte en bebyrdende retsakt, er saaledes blevet kvalificeret som "klager" (se Domstolens dom af 28.5.1970, sag 30/68, Lacroix mod Kommissionen, Sml. s. 301, af 22.11.1972, sag 19/72, Thomik mod Kommissionen, Sml. s. 1155, af 14.7.1988, forenede sager 23/87 og 24/87, Aldinger og Virgili mod Parlamentet, Sml. s. 4395, og Rettens kendelser i sagerne Weyrich mod Kommissionen og Torre mod Kommissionen, a.st.).
37 I den foreliggende sag konstaterer Retten for det foerste, at det af selve ordlyden af noten af 12. maj 1992 fremgaar, at sagsoegeren deri anfaegter afgoerelsen af 22. april 1992, og at hun oensker at faa medhold i sine klagepunkter. Dels er begaeringen om at opnaa en genoptagelse af udbetalingerne af den omtvistede ydelse fra april 1992 klart udtryk for sagsoegerens vilje til at opnaa medhold i de klagepunkter, hun goer gaeldende over for forvaltningens naegtelse af at sidestille nogen af hendes foraeldre med et barn, over for hvem der er forsoergerpligt, og den kan saaledes ikke anses for en ny selvstaendig begaering. Dels kan begaeringen om at modtage en begrundelse for afslaget af 22. april 1992 i det hoejeste anses for at vaere udtryk for en klage over, at begrundelsen af afgoerelsen var mangelfuld.
38 Retten finder endvidere, at begaeringen om at modtage noejagtige oplysninger om de beregninger, der dannede grundlaget for afslaget af 22. april 1992, ikke kan anses for at vaere en selvstaendig begaering i vedtaegtens artikel 90, stk. 1' s forstand, men udgoer en del af de klagepunkter, der blev gjort gaeldende over for denne afgoerelse, og dette uanset at forvaltningen i sit svar af 13. august 1992 anerkendte denne begaerings berettigelse og opfordrede sagsoegeren til at henvende sig til den kompetente myndighed. Det boer i denne forbindelse naevnes, at man allerede i afgoerelsen af 22. april 1992 havde opfordret sagsoegeren til at henvende sig til den paagaeldende tjenestegren med henblik paa at faa supplerende oplysninger.
39 Det foelger heraf, at noten af 12. maj 1992 udgoer en klage i vedtaegtens artikel 90, stk. 2' s forstand og ikke en ansoegning i vedtaegtens artikel 90, stk. 1' s forstand, saaledes som sagsoegeren haevder.
40 Det boer i oevrigt tilfoejes, at ordlyden af Parlamentets generalsekretaers skrivelse af 13. august 1992 ikke kan fortolkes som indeholdende nye faktiske oplysninger i forhold til afgoerelsen af 22. april 1992, der som saadanne kunne give mulighed for at gennemfoere en fornyet administrativ procedure. Den paagaeldende skrivelse indeholder tvaertimod en begrundet afvisning af sagsoegerens klage over Parlamentets afgoerelse om ikke at ligestille nogen af hendes foraeldre med et barn, over for hvem der er forsoergerpligt, og hvis underhold medfoerer betydelige udgifter for hende.
41 Det foelger heraf, at sagsoegerens note af 27. august 1992 benaevnt "replik" og generalsekretaerens skrivelse af 7. december 1992 alene kan anses for gentagelser af klagen af 12. maj 1992 og afvisningen af denne af 13. august 1992, og saaledes ikke kan bevirke, at soegsmaalsfristerne genaabnes.
42 Det foelger heraf, at sagen, der er anlagt mere end tre maaneder efter den udtrykkelige beslutning om at afvise klagen, maa afvises som for sent indgivet.
43 Retten konstaterer endelig, at begaeringen om at opnaa en genoptagelse af udbetalingen af den omtvistede ydelse fra 1. maj 1992 eller fra 1. august 1992, som sagsoegeren fremsatte i klagen af 12. maj 1992 og i "replikken" af 27. august 1992, rent faktisk er sammenfaldende med selve genstanden for den klage, der blev indgivet den 12. maj 1992. Det foelger heraf, at naar soegsmaalet rettet mod afvisningen af klagen af 12. maj 1992 skal afvises, skal sagsoegerens subsidiaere paastande om, at Parlamentet doemmes til at betale ydelsen for perioden fra 1. maj til 31. december 1992, ogsaa afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
44 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte. Da sagsoegeren har tabt sagen, skal hver af parterne baere egne omkostninger, saavel under naervaerende sag som med hensyn til begaeringen om foreloebige forholdsregler i sag T-115/92 R.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Hver part baerer sine omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med begaeringen om foreloebige forholdsregler i sag T-115/92 R.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 15. juli 1993.