62003CJ0372_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-372/03,
angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 2. september 2003,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
ved G. Braun og W. Wils, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøger,
mod
Forbundsrepublikken Tyskland
ved M. Lumma, som befuldmægtiget,
sagsøgt,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne C. Gulmann, R. Schintgen (refererende dommer), G. Arestis og J. Klučka,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretær: R. Grass,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 12. maj 2005,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. I denne sag har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 2, artikel 3, artikel 5, stk. 2, litra b), artikel 6, stk. 1, litra b), første og tredje led, og artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1), som ændret ved Rådets direktiv 96/47/EF af 23. juli 1996 (EFT L 235, s. 1, herefter »direktiv 91/439«), idet den har vedtaget og opretholdt § 6, stk. 3, nr. 6, og stk. 4, § 10, stk. 2, første punktum, § 29, skt. 1 og 3, samt § 47, stk. 2, i den tyske bekendtgørelse om personers adgang til færdsel på vejene (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr) af 18. august 1998, der er den tyske bekendtgørelse om kørekort (Fahrerlaubnis-Verordnung, BGBl. 1998 I, s. 2214, herefter »FeV«).
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
2. Tredje til femte betragtning til direktiv 91/439 har følgende ordlyd:
»EF-modellen for nationale kørekort, der er indført ved direktiv 80/1263/EØF, bør tilpasses, bl.a. for at tage hensyn til harmoniseringen af kategorierne og underkategorierne af køretøjer og for at gøre det lettere at forstå kørekortene såvel i som uden for Fællesskabet.
Af hensyn til færdselssikkerheden er det nødvendigt at fastsætte minimumskrav for udstedelse af kørekort.
Det fastsættes i artikel 3 i direktiv 80/1263/EØF, at der skal vedtages endelige bestemmelser, der tager sigte på, at de i denne artikel omhandlede køretøjskategorier skal være almindeligt gældende i Fællesskabet uden mulighed for undtagelser, hvilket også skal gælde for vilkårene for kørekorts gyldighed.«
3. Artikel 1 i direktiv 91/439 bestemmer:
»1. I overensstemmelse med dette direktiv indfører medlemsstaterne nationale kørekort, som svarer til den EF-model, der er afbildet i bilag I eller Ia.
2. De kørekort, som medlemsstaterne udsteder, anerkendes gensidigt.
3. Når indehaveren af et gyldigt kørekort erhverver sædvanlig bopæl i en anden medlemsstat end den, der har udstedt kørekortet, kan værtsmedlemsstaten lade sine nationale bestemmelser med hensyn til gyldighedsperiode, lægekontrol og fiskale forhold finde anvendelse på den pågældende person og kan påføre kørekortet sådanne påtegninger, som er nødvendige af administrative hensyn.«
4. Direktivets artikel 3, stk. 1, opregner de forskellige kategorier af køretøjer, hvortil der kan udstedes kørekort. Disse kategorier er fordelt som følger:
– kategori A: motorcykel, med eller uden sidevogn
– kategori B: bil med tilladt totalmasse på ikke over 3 500 kg og enhed bestående af et trækkende køretøj af kategori B og et påhængskøretøj med samlet tilladt totalmasse på ikke over 3 500 kg
– kategori B + E: enhed af sammenkoblede køretøjer, som består af et trækkende køretøj af kategori B og et påhængskøretøj, men som ikke henhører under kategori B
– kategori C: bil med tilladt totalmasse på over 3 500 kg, bortset fra de under D nævnte
– kategori C + E: enhed af sammenkoblede køretøjer bestående af et trækkende køretøj af kategori C og et påhængskøretøj med tilladt totalmasse på over 750 kg
– kategori D: bil med over otte siddepladser foruden førerens plads
– kategori D + E: enhed af sammenkoblede køretøjer bestående af et trækkende køretøj af kategori D og et påhængskøretøj med tilladt totalmasse på over 750 kg.
5. I henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 91/439 kan der inden for kategori A, B, B + E, C, C + E, D og D + E udstedes et særligt kørekort, som giver ret til at føre køretøjer af følgende underkategorier:
– A1: let motorcykel med et maksimalt slagvolumen på 125 cm 3
og en maksimal effekt på 11 kW
– C1: bil med tilladt totalmasse på over 3 500 kg, men ikke over 7 500 kg, bortset fra de under D nævnte
– C1 + E: enhed af sammenkoblede køretøjer bestående af et trækkende køretøj af underkategori C1 og et påhængskøretøj med tilladt totalmasse på over 750 kg, forudsat at den tilladte totalmasse for den således dannede enhed er på højst 12 000 kg, og den tilladte totalmasse for påhængskøretøjet ikke overstiger det trækkende køretøjs egenmasse
– D1: bil med over otte, men ikke over 16 siddepladser foruden førerens plads
– D1 + E: enhed af sammenkoblede køretøjer bestående af et trækkende køretøj af underkategori D1 og et påhængskøretøj med tilladt totalmasse på over 750 kg, forudsat at den tilladte totalmasse for den således dannede enhed er på højst 12 000 kg, og den tilladte totalmasse for påhængskøretøjet ikke overstiger det trækkende køretøjs egenmasse, og påhængskøretøjet ikke bruges til personbefordring.
6. Artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/439 har følgende ordlyd:
»For udstedelse af kørekort gælder følgende betingelser:
a) kørekort til kategori C og D kan kun udstedes til førere, der allerede har kørekort til kategori B
b) kørekort til kategori B + E, C + E og D + E kan kun udstedes til førere, der allerede har kørekort til henholdsvis kategori B, C og D.«
7. Direktivets artikel 6 har følgende ordlyd:
»1. For udstedelse af kørekort gælder følgende alderskrav:
a) 16 år
– for underkategori A1
– for underkategori B1
b) 18 år
– for kategori A; ret til at føre motorcykel med effekt på over 25 kW og med et forhold mellem effekt og vægt på over 0,16 kW/kg (eller motorcykel med sidevogn med et forhold mellem effekt og vægt på over 0,16 kW/kg) er dog betinget af, at vedkommende person har mindst to års erfaring som fører af motorcykel med lavere specifikationer på grundlag af et kategori A-kørekort. Dette krav kan dog frafaldes, hvis ansøgeren er fyldt 21 år, og hvis der bestås en særlig prøve til kontrol af færdigheder og adfærd
– for kategori B og B + E
– for kategori C og C + E samt underkategori C1 og C1 + E, jf. dog bestemmelserne om kørsel med sådanne køretøjer i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport [(EFT L 370, s. 1)]
c) 21 år
– for kategori D og D + E samt underkategori D1 og D1 + E, jf. dog bestemmelserne om kørsel med sådanne køretøjer i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85.
2. Medlemsstaterne kan gøre undtagelse fra de for kategori A, B og B + E fastsatte alderskrav og udstede kørekort for disse kategorier til personer, der er fyldt 17 år, med undtagelse af bestemmelserne for kategori A, i stk. 1, litra b), første led, sidste punktum.
3. Medlemsstaterne kan på deres område nægte at anerkende gyldigheden af et kørekort, hvis indehaver ikke er fyldt 18 år.«
8. Direktivets artikel 8, stk. 1 og 2, bestemmer:
»1. Når indehaveren af et gyldigt kørekort udstedt i en medlemsstat får sædvanlig bopæl i en anden medlemsstat, kan han anmode om at få sit kørekort ombyttet med et tilsvarende kørekort; den medlemsstat, der foretager ombytningen, skal om fornødent kontrollere, at det hidtidige kørekort er gyldigt.
2. Med forbehold af overholdelsen af territorialprincippet i straffelove og -bestemmelser kan bopælsmedlemsstaten på indehaveren af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, anvende sine nationale bestemmelser vedrørende begrænsning, suspension, inddragelse eller annullation af førerretten og om nødvendigt med henblik herpå ombytte dette kørekort.«
9. Artikel 5 i forordning nr. 3820/85 foreskriver:
»1. Minimumsalderen for førere af køretøjer i godstransport fastsættes:
a) for køretøjer, herunder i givet fald påhængsvogne og sættevogne, hvis største tilladte totalvægt er mindre end eller lig med 7,5 tons, til det fyldte 18. år
b) for andre køretøjer til
– det fyldte 21. år, eller
– det fyldte 18. år, såfremt føreren er i besiddelse af et af en medlemsstat anerkendt kvalifikationsbevis for en tilfredsstillende afslutning af en uddannelse for førere af køretøjer i godstransport ad vej i henhold til fællesskabsreglerne om minimumsniveauet for uddannelse af førere af køretøjer i vejtransport.
[...]
5. Hver medlemsstat kan af hensyn til den faglige uddannelse inden for rammerne af de nationale arbejdsretlige bestemmelser nedsætte minimumsalderen for hjælpere til det fyldte 16. år for så vidt angår indenlandske transporter i en radius af 50 km fra køretøjets hjemsted, herunder i de kommuner, hvis centrum ligger inden for denne omkreds.«
De nationale bestemmelser
10. FeV’s § 6, stk. 2, bestemmer, at aldersgrænsen for direkte adgang til at føre tunge motorcykler i kategori A er 25 år.
11. Ifølge FeV’s § 6, stk. 3, nr. 6, er det tilladt indehavere af kørekort til kategori C1 + E og D at føre køretøjer i kategori D + E. Ifølge FeV’s § 6, stk. 4, er det tilladt indehavere af kørekort til kategori C1, C1 + E, C og C + E på det nationale område at føre køretøjer i kategori D uden passagerer, når kørslen sker med henblik på teknisk kontrol af køretøjet eller for at flytte køretøjet fra et sted til et andet.
12. I FeV’s § 9 bestemmes, at et kørekort til kategori C1 kun kan udstedes, hvis ansøgeren ved erhvervelsen af kørekortet allerede er indehaver af et kørekort til kategori B, eller hvis han opfylder betingelserne for erhvervelse af et sådant kørekort. I sidstnævnte tilfælde kan kørekortet til kategori C1 tidligst udstedes ved udstedelse af kørekort til kategori B.
13. FeV’s § 10, stk. 2, bestemmer, at alderskravet for erhvervelse af kørekort til kategori B, C1 eller C1 + E i forbindelse med uddannelse til erhvervschauffør er 17 år, hvorimod alderskravet for kørekort til kategori C og C + E er fastsat til 18 år. Såfremt et sådant kørekort skal udstedes til en ansøger, der endnu ikke er fyldt 18 år, skal ansøgerens fysiske og mentale færdigheder attesteres ved en psykologisk rapport. Så længe indehaveren ikke er fyldt 18 år, er det kørekort, der er udstedt til ham, kun gyldigt til kørsel i forbindelse med hans erhvervsmæssige uddannelse.
14. I henhold til FeV’s § 29, stk. 1 og 2, skal indehavere af kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland, under bødestraf lade deres kørekort registrere af de tyske myndigheder, når de har fået sædvanlig bopæl i Tyskland og har haft kørekort i under to år.
15. FeV’s § 29, stk. 3, og § 47, stk. 2, forpligter indehavere af kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland, som har etableret sædvanlig bopæl i Tyskland, til at ombytte disse kørekort med tyske kørekort, for at de kan påføres visse påtegninger om bl.a. gyldigheden af kørekortet i Tyskland, når denne gyldighed er kortere end gyldigheden i den medlemsstat, hvor kørekortet er udstedt.
Den administrative procedure
16. Da Kommissionen fandt, at gennemførelsen i tysk lovgivning af visse bestemmelser i direktiv 91/439 ikke var i overensstemmelse med direktivet, anmodede den ved åbningsskrivelse af 10. juni 1997 Forbundsrepublikken Tyskland om at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.
17. Da Kommissionen fandt, at de ændringer i den nævnte lovgivning, der blev meddelt den i august 1998, ikke havde bragt det traktatbrud til ophør, som Forbundsrepublikken bebrejdes, anmodede den ved en supplerende åbningsskrivelse af 18. juli 2001 medlemsstaten om at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.
18. Da Kommissionen ikke blev overbevist af de bemærkninger, som de tyske myndigheder fremsatte som svar på sidstnævnte skrivelse, fremsatte den den 21. marts 2002 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Forbundsrepublikken Tyskland til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme sine forpligtelser i henhold til direktiv 91/439 inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af udtalelsen.
19. Ved skrivelse af 10. juni 2002 svarede de tyske myndigheder Kommissionen, at de fandt visse af de af Kommissionen fremsatte klagepunkter ubegrundede, og at der ville blive taget hensyn til de øvrige klagepunkter ved en snarlig ændring af FeV.
20. Da dette svar ikke tilfredsstillede Kommissionen, anlagde denne den foreliggende sag.
Om søgsmålet
21. Kommissionen har til støtte for sit søgsmål påberåbt sig seks klagepunkter, der vedrører alderskravet for retten til at føre dels tunge motorcykler i kategori A, dels køretøjer i underkategori C1 og C1 + E, muligheden for at føre andre køretøjer end dem, med hensyn til hvilke der er erhvervet et kørekort, samt registrerings- og ombytningsproceduren for kørekort udstedt af en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland.
Om klagepunktet vedrørende alderskravet for direkte adgang til at føre tunge motorcykler i kategori A
Parternes argumenter
22. Med dette klagepunkt kritiserer Kommissionen Forbundsrepublikken Tyskland for at have tilsidesat artikel 6, stk. 1, litra b), første led, i direktiv 91/439, hvorefter alderskravet for udstedelse af kørekort for køretøjer i kategori A er fastsat til 21 år. I henhold til FeV’s § 6, stk. 2, andet punktum, er alderskravet for direkte adgang til at føre sådanne køretøjer 25 år. Kommissionen har gjort gældende, at artikel 6 i direktiv 91/439 fastsætter et ensartet alderskrav, som medlemsstaterne ikke har ret til at nedsætte eller forhøje, fordi denne bestemmelse tilsigter at harmonisere visse betingelser om retten til at føre forskellige kategorier af køretøjer. Den omstændighed, at medlemsstaterne kan undlade at tillade direkte adgang til kørekort til kategori A, kan ikke ændre den konklusion, at alderskravet for denne ret ikke kan være højere end 21 år.
23. Den tyske regering har herved for det første gjort gældende, at direktiv 91/439 tillader medlemsstaterne at give eller nægte direkte adgang til at føre tunge motorcykler. Da medlemsstaterne således kan nægte at give en sådan ret, er der intet til hinder for, at de fastsætter et højere alderskrav end det, der er fastsat i direktivet.
24. Den tyske regering har desuden gjort gældende, at udtrykket »er fyldt« i artikel 6, stk. 1, litra b), første led, i direktiv 91/439 ikke levner nogen tvivl om, at medlemsstaterne kan kræve en højere alder for direkte adgang til at føre køretøjer i kategori A. Dette udtryk ville være overflødigt, hvis lovgiver havde villet, at kun alderen 21 år kunne fastsættes som alderskrav.
25. Den tyske regering har endelig gjort gældende, at forhøjelsen af alderskravet for direkte adgang til at føre køretøjer i kategori A er krævet af hensyn til færdselssikkerheden. Desuden har Kommissionen selv i forarbejderne til det nye »kørekortsdirektiv« (KOM (2003) 621 endelig udg. af 21.10.2003) foreslået at forhøje alderskravet til 24 år for bedre at imødekomme kravene til færdselssikkerheden.
Domstolens bemærkninger
26. Selv om det er korrekt, som Kommissionen har gjort gældende, at det følger af ordlyden af artikel 6, stk. 1, litra b), første led, og artikel 6, stk. 2, i direktiv 91/439, at direktivet er til hinder for, at medlemsstaterne giver ansøgere, der endnu ikke er fyldt 21 år, direkte adgang til at føre tunge motorcykler i kategori A, står det ikke desto mindre fast, at disse bestemmelser ikke kan forstås således, at de forbyder, at en medlemsstat fastsætter et højere alderskrav for udstedelse af kørekort til denne kategori af køretøjer.
27. Ved at foreskrive, at medlemsstaterne har mulighed for at tillade direkte adgang til et sådant kørekort til ansøgere, der er fyldt 21 år, begrænser artikel 6, stk. 1, litra b), første led, i direktiv 91/439 langt fra udtrykkeligt medlemsstaternes mulighed for at fastsætte et højere alderskrav, men indebærer derimod, at medlemsstaterne kan fastsætte et alderskrav, der er højere end 21 år.
28. Da det i denne sag er ubestridt, at fastsættelse af et alderskrav, der er højere end det, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, litra b), første led, sidste punktum, i direktiv 91/439 for direkte adgang til at føre sådanne motorcykler, kan bidrage til en styrkelse af færdselssikkerheden, der, som det fremgår af præamblen til direktivet, er et af de hovedformål, der forfølges med direktivet, er en sådan fastsættelse ikke i strid med denne bestemmelse, for så vidt som proportionalitetsprincippet er overholdt.
29. Den omstændighed, at de undtagelser, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, i direktiv 91/439, ikke indeholder en mulighed for i givet fald at fastsætte et højere alderskrav end det, der i princippet er fastsat for at føre forskellige kategorier af køretøjer, kan ikke svække denne konklusion, for så vidt som det følger af selve logikken i fastsættelsen af et alderskrav, at en undtagelse fra dette krav kun er begrundet i de tilfælde, hvor den tærskel, der fastsættes ved dette krav, overskrides i nedadgående retning, og ikke i de tilfælde, hvor en medlemsstat fastsætter et højere alderskrav.
30. Det må derfor fastslås, at artikel 6, stk. 1, litra b), første led, sidste punktum, i direktiv 91/439 i modsætning til det af Kommissionen påståede i princippet ikke er til hinder for, at en medlemsstat fastsætter et højere alderskrav end det, der er fastsat i denne bestemmelse for direkte adgang til at føre tunge motorcykler i kategori A.
31. Det må derfor fastslås, at det første klagepunkt fremsat af Kommissionen til støtte for sit søgsmål er ubegrundet og derfor bør forkastes.
Om det andet klagepunkt vedrørende alderskravet for retten til at føre køretøjer i kategori C1 og C1 + E
Parternes argumenter
32. Med dette klagepunkt kritiserer Kommissionen Forbundsrepublikken Tyskland for at have tilsidesat artikel 6, stk. 1, litra b), tredje led, i direktiv 91/439 og artikel 5, stk. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 3820/85. Det følger af en samlet gennemgang af disse to artikler, at en medlemsstat ikke lovligt kan udstede et kørekort til kategori C1 eller C1 + E til en ansøger, der ikke er fyldt 18 år. I henhold til FeV’s § 10, stk. 2, første punktum, udstedes sådanne kørekort i Tyskland til førere, der er 17 år. Kommissionen har herved anført, at disse fællesskabsbestemmelser ikke er til hinder for, at en person, der endnu ikke er fyldt 18 år, kan påbegynde en uddannelse som erhvervschauffør eller opnå kørselserfaring ved praktisk træning med hjælp af en kørelærer.
33. Den tyske regering har med hensyn til dette klagepunkt for det første gjort gældende, at man i Tyskland, i modsætning til hvad Kommissionen har gjort gældende, skal erhverve et kørekort til kategori B, før man kan erhverve et kørekort til kategori C1.
34. Regeringen har dernæst anført, at artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 91/439 og artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3820/85 tillader, at førere af køretøjer i vejtransport, der er fyldt 18 år, fører køretøjer med tilladt totalmasse på ikke over 7,5 tons, forudsat at føreren er indehaver af et kvalifikationsbevis. Der kan dog kun gøres brug af denne ret, såfremt kørekortet er udstedt til føreren i en alder af 18 år. I det omfang det også er nødvendigt at have en vis kørselserfaring, må det nødvendigvis være muligt at erhverve dette kørekort før det fyldte 18 år.
35. Regeringen har endelig gjort gældende, at et kørekort, der er udstedt i henhold til FeV’s § 10, stk. 2, til en fører, der ikke er fyldt 18 år, ikke er et fuldt gyldigt kørekort til kategori C1, fordi dets gyldighed er begrænset til kørsel, der foretages i forbindelse med den erhvervsmæssige uddannelse, og udstedelsen er betinget af, at indehaveren følger denne uddannelse og har bestået en lægeundersøgelse og en psykologisk test.
Domstolens bemærkninger
36. Det bemærkes, at artikel 6, stk. 1, litra b), tredje led, i direktiv 91/439 bestemmer, at alderskravet for udstedelse af kørekort til kategori C1 og C1 + E er 18 år.
37. Denne aldersgrænse er også foreskrevet ved artikel 5, stk. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 3820/85 for førere af køretøjer i godstransport.
38. Som generaladvokaten med rette har anført i punkt 41 i forslaget til afgørelse, fastsætter hverken direktiv 91/439 eller forordning nr. 3820/85 mulighed for at fravige dette alderskrav.
39. På den ene side nævner artikel 6, stk. 2, i direktiv 91/439 – der udtømmende fastsætter de køretøjskategorier, hvortil der som en undtagelse til hovedreglen kan udstedes kørekort til ansøgere, der er fyldt 17 år – ikke køretøjer i kategori C1 og C1 + E.
40. På den anden side kan den omstændighed, at artikel 5, stk. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 3820/85 ikke er til hinder for, at en person, der endnu ikke er fyldt 18 år, i forbindelse med en uddannelse for førere af køretøjer i godstransport ad vej kan opnå kørselserfaring, ikke fortolkes således, at denne bestemmelse tillader medlemsstaterne at udstede kørekort til disse kategorier til en sådan person.
41. Den nødvendige kørselserfaring for at erhverve et sådant kørekort kan opnås under tilsyn og tilstedeværelse af en kørelærer og indebærer på ingen måde udstedelse til den pågældende ansøger af et kørekort, hvormed han kan føre køretøjer i kategori C1 eller C1 + E uden at være ledsaget af en person, der forestår hans uddannelse.
42. I det foreliggende tilfælde følger det af de forklaringer, den tyske regering har givet som svar på de skriftlige spørgsmål, Domstolen har stillet den, at personer, der er 17 år, i henhold til FeV’s § 10, stk. 2, første punktum, kan erhverve kørekort, hvormed de på Tysklands område og i forbindelse med deres uddannelse til erhvervschauffør kan føre køretøjer i kategori C1 og C1 + E uden at være ledsaget af en person, der forestår deres uddannelse.
43. Det følger desuden af forklaringerne samt af de oplysninger, som Kommissionen har fremlagt, at de pågældende kørekort, der ganske vist indeholder bemærkninger vedrørende begrænsningerne i deres anvendelse, ikke skal ombyttes med et andet kørekort, når disse begrænsninger ophører med at finde anvendelse, dvs. når indehaveren af kørekortet fylder 18 år.
44. Det følger heraf, at FeV’s § 10, stk. 2, første punktum, er uforenelig med artikel 6, stk. 1, litra b), tredje led, i direktiv 91/439 og artikel 5, stk. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 3820/85.
45. Det må derfor fastslås, at det andet klagepunkt fremsat af Kommissionen til støtte for sit søgsmål er begrundet.
Om tredje til sjette klagepunkt
Parternes argumenter
46. Det tredje klagepunkt, som Kommissionen har fremsat, vedrører tilsidesættelse af artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 91/439 ved FeV’s § 6, stk. 3, nr. 6, for så vidt som det i denne bestemmelse foreskrives, at indehavere af kørekort til kategori C1 + E og D må føre køretøjer i kategori D + E.
47. Med det fjerde klagepunkt kritiserer Kommissionen Forbundsrepublikken Tyskland for at have tilsidesat artikel 3 i direktiv 91/439 ved i henhold til FeV’s § 6, stk. 4, at tillade, at indehavere af kørekort til kategori C1, C1 + E, C og C + E på Tysklands område fører køretøjer i kategori D uden passagerer, når kørslen udelukkende sker med henblik på teknisk kontrol eller for at flytte køretøjet fra et sted til et andet.
48. Det femte klagepunkt, som Kommissionen har fremsat, vedrører tilsidesættelse af princippet om gensidig anerkendelse af kørekort, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, i direktiv 91/439, for så vidt som FeV’s § 29, stk. 1, under bødestraf pålægger indehavere af kørekort, der er udstedt inden for to år af en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland, som etablerer sædvanlig bopæl på Tysklands område, at få disse kørekort registreret ved de kompetente myndigheder inden for en frist på 185 dage fra denne etablering.
49. Med det sjette klagepunkt kritiserer Kommissionen Forbundsrepublikken Tyskland for at have tilsidesat artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/439, idet den ved FeV’s § 29, stk. 3, og § 47, stk. 2, pålægger indehavere af kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland, som har etableret sædvanlig bopæl i Tyskland, at ombytte disse kørekort med tyske kørekort. En sådan ombytning skal tillade de tyske myndigheder at påtegne kørekortene bl.a. deres gyldighed i Tyskland, når denne gyldighed er kortere end i den medlemsstat, hvori de er udstedt, eller påføre dem påtegning om bestemmelser vedrørende ret til at køre på prøve.
50. Hvad angår disse fire klagepunkter erkender Forbundsrepublikken Tyskland, at de af Kommissionen anførte bestemmelser i FeV ikke sikrer en korrekt gennemførsel af direktiv 91/439 i national ret. Den har imidlertid gjort gældende, at en ændringslov (dritte Verordnung zur Änderung der FeV und anderer straßenverkehrsrechtlicher Vorschriften), der bringer traktatbruddet til ophør, blev vedtaget den 9. august 2004 (BGBl. 2004 I, s. 2092) og er trådt i kraft den 1. februar 2005.
Domstolens bemærkninger
51. Det bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, skal afgøres på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen (jf. bl.a. dom af 30.1.2002, sag C-103/00, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 1147, præmis 23, og af 30.5.2002, sag C-323/01, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4711, præmis 8).
52. I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at de nødvendige foranstaltninger til sikring af en korrekt gennemførelse af artikel 1, stk. 2, artikel 3, artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/439 ikke var vedtaget ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, der blev fremsat den 21. marts 2002.
53. Tredje til sjette klagepunkt fremsat af Kommissionen til støtte for sit søgsmål må derfor anses for begrundede.
54. Det skal herefter fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 2, artikel 3, artikel 5, stk. 2, litra b), artikel 6, stk. 1, litra b), tredje led, og artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/439, idet den har vedtaget og opretholdt FeV’s § 6, stk. 3, nr. 6, og § 6, stk. 4, § 10, stk. 2, første punktum, § 29, stk. 1 og 3, samt § 47, stk. 2. I øvrigt frifindes Forbundsrepublikken Tyskland.
Sagens omkostninger
55. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Forbundsrepublikken Tyskland i det væsentlige har tabt sagen, bør det pålægges Forbundsrepublikken Tyskland at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Doms tolen (Anden Afdeling):
1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 2, artikel 3, artikel 5, stk. 2, litra b), artikel 6, stk. 1, litra b), tredje led, og artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Rådets direktiv 96/47/EF af 23. juli 1996, idet den har vedtaget og opretholdt § 6, stk. 3, nr. 6, og § 6, stk. 4, § 10, stk. 2, første punktum, § 29, stk. 1 og 3, samt § 47, stk. 2, i den tyske bekendtgørelse om personers adgang til færdsel på vejene (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Strassenverkehr) af 18. august 1998.
2) I øvrigt frifindes Forbundsrepublikken Tyskland.
3) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.