62001TO0084_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-84/01,
Association contre l'heure d'été (ACHE), tidligere Association contre l'horaire d'été (ACHE), Marly-le-Roy (Frankrig), ved C. Lepage, avocat,
sagsøger,
mod
Europa-Parlamentet ved C. Pennera og M. Goméz-Leal, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
og
Rådet for Den Europæiske Union ved A. Lopes Sabino, som befuldmægtiget,
sagsøgte,
angående en påstand om annullation af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 19. januar 2001 om sommertid (EFT L 31, s. 21),
har
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS
(Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, R.M. Moura Ramos, og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij,
justitssekretær: H. Jung,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
Relevante retsregler og retsforhandlinger
1 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 1. april 2001 har sagsøgeren, en sammenslutning stiftet med det formål at gøre offentligheden opmærksom på ulemperne ved at skifte tid og at få afskaffet sommertiden, i medfør af artikel 230, fjerde afsnit, EF anlagt sag med påstand om annullation af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/84/EF af 19. januar 2001 om sommertid (EFT L 31, s. 21).
2 Direktivet har til formål at harmonisere datoerne for sommertidsperiodens begyndelse og ophør i medlemsstaterne. I direktivets anden betragtning anføres, at da medlemsstaterne anvender bestemmelser om sommertid, er det vigtigt for det indre markeds funktion, at der fortsat fastsættes en fælles dato og et fælles klokkeslæt for sommertidsperiodens begyndelse og ophør inden for Fællesskabet.
3 I direktivets artikel 7 bestemmes, at »medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2001 [...]«.
4 I henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1, har Parlamentet og Rådet ved særskilte dokumenter indleveret til Rettens Justitskontor den 25. juni 2001 og den 13. juli 2001 hver især nedlagt påstand om, at sagen afvises.
5 Sagsøgeren har den 26. september 2001 til Rettens Justitskontor indleveret replik med bemærkninger til afvisningspåstanden.
Parternes påstande
6 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
- Sagen antages til realitetsbehandling.
- Direktiv 2000/84/EF annulleres.
- De sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
7 Parlamentet har nedlagt følgende påstande:
- Sagen afvises, uden at der indledes behandling af sagens realitet.
- Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
8 Rådet har nedlagt følgende påstande:
- Sagen afvises.
- Såfremt afvisningspåstanden ikke tages til følge, frifindes de sagsøgte.
- Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
9 Ifølge procesreglementets artikel 114, stk. 1, kan Retten, såfremt en part ønsker det, tage stilling til, om sagen bør afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet. I henhold til samme artikels stk. 3 forhandles der mundtligt, medmindre Retten bestemmer andet. I dette tilfælde finder Retten, at den har tilstrækkelige oplysninger i sagens akter til at kunne træffe afgørelse om begæringen, uden at indlede mundtlig forhandling.
Parternes argumenter
10 Parlamentet har til støtte for afvisningspåstanden indledningsvis gjort gældende, at sagsøgeren på tidspunktet for stævningens indlevering hverken havde søgsmålskompetence eller status af juridisk person. I øvrigt har Parlamentet gjort gældende, at der ikke er noget, der tyder på, at sagsøgerens stilling inden søgsmålsfristens udløb er ændret, hvilket i henhold til retspraksis betyder, at sagen må afvises (Domstolens dom af 27.11.1984, sag 50/84, Bensider m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3991, præmis 8).
11 Parlamentet har dernæst anført, at sagsøgeren på tidspunktet for vedtagelsen af direktiv 2000/84 endnu ikke havde egenskab af juridisk person, eftersom sammenslutningens vedtægter er dateret den 31. maj 2001. Da sammenslutningen ikke eksisterede på dagen for direktivets vedtagelse, kan sagsøgeren ikke påstå, at den er en juridisk person, som er umiddelbart og individuelt berørt af dette.
12 Desuden er sagsøgeren ifølge Parlamentet i hvert tilfælde ikke umiddelbart berørt af direktiv 2000/84, for selv om medlemsstaterne ikke råder over noget skøn i forbindelse med vedtagelsen af nationale gennemførelsesforanstaltninger, betyder dette ikke automatisk, at sagsøgeren er umiddelbart berørt af bestemmelserne. Da det omhandlede direktiv kun fastsætter en fælles dato og et fælles klokkeslæt for sommertidsperiodens begyndelse og ophør, påvirker det ikke i sig selv sagsøgerens retsstilling. Direktivet pålægger ikke sagsøgeren særlige forpligtelser og gør heller ikke indgreb i nogle af de rettigheder, som sagsøgeren havde forud for dets vedtagelse.
13 Parlamentet har endelig gjort gældende, at sagsøgeren ikke er individuelt berørt. Med henvisning til Domstolens kendelse af 23. november 1995 i sagen Asocarne mod Rådet (sag C-10/95 P, Sml. I, s. 4149, præmis 41) og Rettens kendelse af 26. marts 1999 i sagen Biscuiterie-confiserie LOR og Confiserie du Tech mod Kommissionen (sag T-114/96, Sml. II, s. 913, præmis 30) er det Parlamentets opfattelse, at en generel retsakt kun kan berøre sagsøgeren individuelt i det omfang, den berører dennes særlige rettigheder. Eftersom der er tale om fastsættelse af datoerne for sommertidsperiodens begyndelse og ophør kan sagsøgeren ikke gøre gældende, at der foreligger en specifik ret eller særlige omstændigheder, som kan begrunde, at der eksisterer en individuel retlig interesse, der er forskellig fra den retlige interesse, som enhver anden person kunne gøre gældende.
14 Rådet har indledningsvis henvist til direktiv 2000/84's retsnatur. Rådet har gjort gældende, at direktivet er en almengyldig retsakt, som er rettet til alle medlemsstater, og som berører alle fysiske og juridiske personer i Fællesskabet på samme måde. Derfor har direktiv 2000/84 alle de karakteristika, som gælder for et direktiv, og kan følgelig i princippet ikke anfægtes af en privatperson.
15 Rådet har dernæst gjort gældende, at en privatperson under alle omstændigheder kun kan anfægte et direktiv, såfremt betingelserne i artikel 230, stk. 4, EF er opfyldt. Rådet har anført, at sagsøgeren hverken er umiddelbart eller individuelt berørt af bestemmelserne i direktiv 2000/84.
16 Med henblik på at godtgøre, at sagsøgeren ikke er umiddelbart berørt, henviser Rådet til Rettens dom af 27. juni 2000 i sagen Salamander m.fl. mod Parlamentet og Rådet (forenede sager T-172/98, T-175/98 - T-177/98, Sml. II, s. 2487, præmis 52), hvoraf det fremgår, at betingelsen for, at en privatperson kan anses for at være umiddelbart berørt af den anfægtede fællesskabsforanstaltning, er, at denne umiddelbart har indvirkning på den pågældendes retstilling, og at foranstaltningen ikke overlader et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den. Da direktiv 2000/84 ifølge Rådet ikke pålægger sagsøgeren forpligtelser, berører dette ikke sagsøgeren umiddelbart.
17 Rådet har videre gjort gældende, at sagsøgeren ikke er individuelt berørt. I den forbindelse har Rådet henvist til, at direktiv 2000/84 ikke berører sagsøgeren på en måde, som adskiller ham i forhold til enhver anden person og på tilsvarende måde individualiserer ham i forhold til adressaten for en foranstaltning. Direktivets retsvirkninger er almene og abstrakte, og det berører sagsøgeren i nøjagtigt samme omfang, som det berører enhver anden fysisk og juridisk person. Den omstændighed, at der angiveligt skulle foreligge et aktuelt eller fremtidigt tab, kan ikke i sig selv være tilstrækkeligt til at begrunde den retlige interesse i søgsmålet for en sagsøger, når et sådant tab på en almen og abstrakt måde kan berøre et stort antal borgere, som ikke på forhånd nærmere kan fastlægges, således at de individualiseres på lignende måde som adressaten for en beslutning (Rettens kendelse af 9.8.1995, sag T-585/93, Sml. II, s. 2205, præmis 51).
18 Sagsøgeren har gjort gældende, at sammenslutningen i modsætning til det af Parlamentet påståede er stiftet i 1983. Ændringsanmeldelsen, som blev offentliggjort i Journal officiel de la République française af 26. maj 2001, og hvoraf det bl.a. fremgår, at sagsøgeren har ændret navn til »Association contre l'heure d'été«, har ingen retsvirkninger, hverken med hensyn til sagsøgerens status som juridisk person eller for så vidt angår sagsøgerens søgsmålskompetence, idet sagsøgeren siden sammenslutningens stiftelse i 1983 har haft stilling som juridisk person og har haft søgsmålskompetence.
19 Sagsøgeren har anført, at sammenslutninger ifølge fast retspraksis, og bl.a. ifølge kendelsen i sagen Greenpeace m.fl. mod Kommissionen, kan anlægge søgsmål ved Retten i Første Instans.
20 Sagsøgeren er endvidere af den opfattelse, at en privatperson kan påberåbe sig et direktiv i forbindelse med et annullationssøgsmål, såfremt den anfægtede beslutning berører sagsøgeren umiddelbart og individuelt (Domstolens dom af 16.5.1991, sag C-358/89, Extramet Industrie mod Rådet, Sml. I, s. 2501, og af 18.5.1994, sag C-309/89, Codorniu mod Rådet, Sml. I, s. 1853, præmis 19, samt Rettens kendelse af 11.1.1995, sag T-116/94, Cassa nazionale di previdenza ed assistenza a favore degli avvocati e procuratori mod Rådet, Sml. II, s. 1, præmis 26).
21 Sagsøgeren har med henblik på at godtgøre, at sammenslutningen er umiddelbart berørt af direktiv 2000/84, gjort gældende, at medlemsstaterne ikke har noget skøn i forbindelse med vedtagelsen af de nationale foranstaltninger til direktivets gennemførelse. Når den anfægtede retsakt ikke kræver yderligere statslige gennemførelsesforanstaltninger for at finde anvendelse i national ret, anses den for at berøre borgerne umiddelbart (Domstolens dom af 31.3.1977, sag 88/76, Exportation des sucres mod Kommissionen, Sml. s. 709, og af 29.10.1980, sag 138/79, Roquette Frères mod Rådet, Sml. s. 3333).
22 Sagsøgeren har til støtte for påstanden om at være direkte berørt nærmere bestemt anført, at sammenslutningen blev stiftet med det formål at bekæmpe indførelsen af en ordning med sommertid, og at den omfatter personer og grupper af erhvervsdrivende, som er modstandere af overgangen til sommertid. Alene af denne grund må sammenslutningen have en umiddelbar og ubestridt retlig interesse i at skride ind over for direktiv 2000/84, som har til formål at forlænge sommertiden.
Rettens bemærkninger
23 Indledningsvis bemærkes, at selv om artikel 230, stk. 4, EF ikke udtrykkeligt omhandler spørgsmålet om, hvorvidt annullationssøgsmål, der er anlagt til anfægtelse af et direktiv, skal realitetsbehandles, fremgår det dog af Domstolens praksis, at denne omstændighed ikke i sig selv kan begrunde, at sådanne søgsmål afvises fra realitetsbehandling. Domstolen undersøgte således i kendelse af 23. november 1995 i sagen Asocarne mod Rådet, efter at have fastslået, at den anfægtede retsakt var et direktiv, om der var tale om en beslutning, der umiddelbart og individuelt berørte sagsøgeren i artikel 230, stk. 4, EF's forstand, selv om denne beslutning var blevet truffet i form af et direktiv. Fællesskabets institutioner kan således ikke udelukke den retsbeskyttelse, som denne bestemmelse i traktaten giver privatpersoner, alene ved valg af formen for den omhandlede retsakt (jf. Rettens kendelse af 30.9.1997, sag T-122/96, Federolio mod Kommissionen, Sml. II, s. 1559, præmis 50).
24 Ifølge fast retspraksis kan en anden person end adressaten for en beslutning kun hævde at være individuelt berørt som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF, såfremt beslutningen berører den pågældende på grund af visse egenskaber, som er særlige for ham, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre og derved individualiserer ham på lignende måde som adressaten (jf. bl.a. Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org.ref.: Rec. s. 199, på s. 223, og Rettens dom af 17.6.1998, sag T-135/96, UEAPME mod Rådet, Sml. II, s. 2335, præmis 69).
25 I øvrigt fremgår det af retspraksis, at en sammenslutning, som er stiftet med henblik på at varetage en bestemt gruppe borgeres kollektive interesser, ikke ifølge definitionen i artikel 230, stk. 4, EF kan anses for at være individuelt berørt af en retsakt, som vedrører denne gruppes generelle interesser, og derfor ikke har kompetence til at anlægge sag med påstand om annullation, når sammenslutningens medlemmer ikke kan gøre det individuelt (jf. bl.a. kendelsen i sagen Greenpeace m.fl. mod Kommissionen, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis). Imidlertid fremgår det af retspraksis, at særlige omstændigheder, såsom at en sammenslutning har medvirket under proceduren forud for vedtagelsen af en retsakt omfattet af artikel 230 EF, kan berettige, at en sag, som er anlagt af en sammenslutning, hvis medlemmer ikke er umiddelbart og individuelt berørt af denne retsakt, antages til realitetsbehandling (jf. bl.a. Domstolens dom af 2.2.1988, forenede sager 67/85, 68/85 og 70/85, Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 219, præmis 21-24).
26 I den foreliggende sag har sagsøgeren ikke godtgjort eller påberåbt sig, at sammenslutningens medlemmer er berørt af direktiv 2000/84 på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derved individualiserer dem på tilsvarende måde som adressaten for en beslutning. Sagsøgeren har heller ikke godtgjort eller påberåbt sig, at der foreligge særlige omstændigheder, som berettiger, at søgsmålet skal antages til realitetsbehandling, selv om sammenslutningens medlemmer ikke er umiddelbart og individuelt berørt af direktivet.
27 Under disse omstændigheder må sagen afvises, uden at det findes nødvendigt at tage stilling til Parlamentets og Rådets øvrige argumenter.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
28 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor tilpligtes at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Parlamentets og Rådets påstand herom.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.