62021CJ0588_RES
Sag C-588/21 P
Public.Resource.Org Inc.ogRight to Know CLG
mod
Europa-Kommissionen m.fl.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. marts 2024
»Appel – aktindsigt i EU-institutionernes dokumenter – forordning (EF) nr. 1049/2001 – artikel 4, stk. 2 – undtagelser – afslag på aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser, herunder intellektuelle ejendomsrettigheder – mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen – harmoniserede standarder vedtaget af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) – beskyttelse, der følger af ophavsretten – retsstatsprincippet – princippet om gennemsigtighed – princippet om åbenhed – princippet om god forvaltning«
Retslig procedure – mundtlig forhandling – genåbning – forpligtelse til at genåbne retsforhandlingernes mundtlige del med henblik på at give parterne mulighed for at afgive indlæg vedrørende de retlige spørgsmål, der behandles i generaladvokatens forslag til afgørelse – foreligger ikke
(Art. 252, stk. 2, TEUF; Domstolens procesreglement, art. 83)
(jf. præmis 47 og 48)
EU-institutioner – offentlighedens ret til aktindsigt – forordning nr. 1049/2001 – undtagelser fra retten til aktindsigt – beskyttelse af en bestemt persons forretningsmæssige interesser – mere tungtvejende offentlig interesse, der kan begrunde en udbredelse af dokumenter – harmoniserede standarder er en del af EU-retten – fri adgang til disse standarder følger af retsstatsprincippet og gennemsigtighedsprincippet
(Art. 15, stk. 3, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 42; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 2, nr. 1907/2006 og nr. 1025/2012; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48)
(jf. præmis 66-69, 72-74, 77-83 og 85)
Resumé
Domstolen (Store Afdeling) gav appellanterne, Public.Resource.Org Inc. og Right to Know CLG, medhold i deres appel af Rettens dom i sagen Public.Resource.Org og Right to Know mod Kommissionen (
1
) og tog hermed for første gang stilling til, om der forelå en mere tungtvejende offentlig interesse, der kunne begrunde udbredelsen af harmoniserede standarder vedtaget af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN).
Appellanterne er organisationer, som drives uden gevinst for øje, og som primært arbejder for at gøre retten frit tilgængelig for alle borgere. Den 25. september 2018 indgav de en begæring til Europa-Kommissionen om aktindsigt i fire harmoniserede standarder vedtaget af CEN, hvoraf tre vedrørte sikkerhedskrav til legetøj og én vedrørte det maksimale nikkelindhold for visse produkter (
2
).
Kommissionen meddelte afslag på begæringen om aktindsigt på grundlag af artikel 4, stk. 2, første led, i forordning nr. 1049/2001 (
3
), hvorefter aktindsigt i et dokument skal afslås, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser, herunder intellektuelle ejendomsrettigheder, medmindre der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af det omhandlede dokument.
Retten frifandt Kommissionen i det hele i det søgsmål, som appellanterne havde anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse. Disse sidstnævnte iværksatte herefter appel ved Domstolen, idet de gjorde gældende, at Retten fejlagtigt havde konkluderet, at der ikke forelå en mere tungtvejende offentlig interesse, der kunne begrunde en fri adgang til de ønskede harmoniserede standarder.
Domstolens bemærkninger
Indledningsvis påpegede Domstolen den vidtgående ret til aktindsigt i EU-institutionernes dokumenter (
4
). Den præciserede imidlertid, at disse institutioner kan påberåbe sig en undtagelse vedrørende beskyttelsen af en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser til at afslå aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af disse interesser, herunder intellektuelle ejendomsrettigheder. Denne undtagelse er imidlertid ikke anvendelig, når der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af det pågældende dokument.
For det første bemærkede Domstolen i denne henseende, at proceduren for udarbejdelse af harmoniserede standarder er blevet fastsat ved forordning nr. 1025/2012 (
5
), hvorefter Kommissionen spiller en central rolle i det europæiske standardiseringssystem. Selv om udarbejdelsen af disse standarder er overladt til et privatretligt organ, er det således alene Kommissionen, der har beføjelse til at anmode om, at der udarbejdes en harmoniseret standard med henblik på at gennemføre et direktiv eller en forordning. Kommissionen skal i denne forbindelse fastsætte de krav til indholdet, som den ønskede harmoniserede standard skal opfylde, fastsætte en tidsfrist for vedtagelse af denne, overvåge udarbejdelsen af standarden, yde en finansiering og træffe en afgørelse med hensyn til at offentliggøre referencerne for den pågældende standard i Den Europæiske Unions Tidende.
Endvidere gælder det, at selv om det ikke er obligatorisk at overholde de harmoniserede standarder, er produkter, der opfylder disse standarder, omfattet af en formodning om overensstemmelse med de væsentlige krav vedrørende disse produkter som fastlagt i den relevante EU-harmoniseringslovgivning (
6
). Denne retsvirkning, der følger af denne lovgivning, udgør et af de væsentlige kendetegn ved de nævnte standarder og gør dem til et vigtigt redskab for de erhvervsdrivende med henblik på udøvelsen af retten til fri bevægelighed for varer eller tjenesteydelser på EU-markedet.
Domstolen bemærkede, at det i det foreliggende tilfælde forholdt sig således, at der i tre af de fire ønskede harmoniserede standarder, som vedrørte sikkerhedskrav til legetøj, henvistes til direktiv 2009/48 (
7
), og at deres henvisninger var blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende. I henhold til dette direktivs artikel 13 er legetøj, der er fremstillet i overensstemmelse med disse standarder, omfattet af en formodning om overensstemmelse med de krav, der er omfattet af de nævnte standarder. Den fjerde standard, som vedrørte det maksimale nikkelindhold, henviste til forordning nr. 1907/2006 (
8
) og var i det foreliggende tilfælde åbenbart obligatorisk, da det i punkt 27, stk. 3, i tabellen i bilag XVII til denne forordning bestemmes, at for så vidt angår nikkel anvendes de af CEN vedtagne standarder som analysemetode til kontrol af, at de pågældende produkter er i overensstemmelse med kravene i dette punkt.
Domstolen fandt derfor, at de ønskede harmoniserede standarder udgør en del af EU-retten.
For det andet fremhævede Domstolen, at Unionen i henhold til artikel 2 TEU bygger på retsstatsprincippet, som kræver, at alle fysiske og juridiske personer i Unionen skal have fri adgang til EU-retten, og at borgerne skal have mulighed for utvetydigt at kende deres rettigheder og forpligtelser (
9
). Denne frie adgang skal navnlig gøre det muligt for enhver person, som en lov har til formål at beskytte, inden for de ved retsreglerne tilladte grænser at kontrollere, at adressaterne for de regler, der er fastsat i denne lov, rent faktisk overholder disse regler. En harmoniseret standard kan således ved de virkninger, som en EU-lovgivning tillægger den, specificere rettigheder, der er tillagt borgerne, samt forpligtelser, der påhviler dem, og disse specifikationer kan være nødvendige for borgerne for at kontrollere, om et givent produkt eller en given tjenesteydelse rent faktisk overholder kravene i en sådan lovgivning.
Under disse omstændigheder fastslog Domstolen, at der var en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af de ønskede harmoniserede standarder.
(
1
) – Dom af 14.7.2021, Public.Resource.Org og Right to Know mod Kommissionen (T-185/19, EU:T:2021:445).
(
2
) – Det drejede sig om standarderne EN 71-5:2015 med benævnelsen »Legetøj – Sikkerhedskrav – Del 5: Andet kemisk legetøj (sæt) end sæt til kemiske forsøg«, EN 71-4:2013 med benævnelsen »Legetøj – Sikkerhedskrav – Del 4: Kemisæt til kemiforsøg og lignende«, standard EN 71-12:2013 med benævnelsen »Legetøj – Sikkerhedskrav – Del 12: N-nitrosaminer og N-nitroserbare stoffer« og standard EN 12472:2005+A 1:2009 med benævnelsen »Metode til simulering af slid og korrosion til bestemmelse af nikkelafgivelse fra overfladebelagte emner« (herefter »de ønskede harmoniserede standarder«).
(
3
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).
(
4
) – Denne ret til aktindsigt er sikret ved artikel 15, stk. 3, første afsnit, TEUF og ved artikel 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Den er gennemført ved bl.a. forordning nr. 1049/2001.
(
5
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1025/2012 af 25.10.2012 om europæisk standardisering, om ændring af Rådets direktiv 89/686/EØF og 93/15/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/9/EF, 94/25/EF, 95/16/EF, 97/23/EF, 98/34/EF, 2004/22/EF, 2007/23/EF, 2009/23/EF og 2009/105/EF og om ophævelse af Rådets beslutning 87/95/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1673/2006/EF (EUT 2012, L 316, s. 12).
(
6
) – Artikel 2, nr. 1), i forordning nr. 1025/2012, sammenholdt med femte betragtning hertil.
(
7
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF af 18.6.2009 om sikkerhedskrav til legetøj (EUT 2009, L 170, s. 1).
(
8
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1, berigtiget i EUT 2007, L 136, s. 3), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 552/2009 af 22.6.2009 (EUT 2009, L 164, s. 7).
(
9
) – Dom af 22.2.2022, Stichting Rookpreventie Jeugd m.fl. (C-160/20, EU:C:2022:101, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).