61994CJ0056_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-56/94,
angaaende en anmodning, som Tribunale di Piacenza (Italien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
SCAC Srl
mod
Associazione dei Produttori Ortofrutticoli (ASIPO),
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993 om begraenset ydelse af producentstoette for produkter forarbejdet paa basis af tomater (EFT L 72, s. 1),
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, F.A. Schockweiler (refererende dommer), og dommerne P.J.G. Kapteyn, G.F. Mancini, J.L. Murray og G. Hirsch,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer
justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° SCAC Srl ved advokat Fausto Capelli, Milano, og advokat Luigi Tassi, Piacenza
° ASIPO ved advokat Francesco Sicilia, Parma
° Raadet for Den Europaeiske Union ved juridisk konsulent Arthur Brautigam og Antonio Lucidi, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Eugenio de March, som befuldmaegtiget, bistaaet af advokat Alberto Dal Ferro, Vicenza,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 16. marts 1995 af SCAC Srl ved advokat Fausto Capelli og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Eugenio de March og advokat Alberto Dal Ferro,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 6. april 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 5. februar 1994, indgaaet til Domstolen den 9. februar s.aa., har Tribunale di Piacenza i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993 om begraenset ydelse af producentstoette for produkter forarbejdet paa basis af tomater (EFT L 72, s. 1).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem SCAC Srl (herefter benaevnt "SCAC") og Associazione dei Produttori Ortofrutticoli (herefter benaevnt "ASIPO") vedroerende opfyldelsen af en kontrakt, som var indgaaet den 31. marts 1993, og hvorved ASIPO havde forpligtet sig til for produktionsaaret 1993/1994 at levere SCAC et kvantum friske tomater, som skulle forarbejdes til andet tomatkonserves end tomatkoncentrat og flaaede tomater, og som maengdemaessigt svarede til det matematiske gennemsnit af de maengder af de samme produkter, som SCAC havde fremstillet i loebet af produktionsaarene 1990/1991 og 1991/1992.
3 Denne gennemsnitlige maengde oversteg imidlertid ° nemlig med 622 400 kg ° den kvote, som SCAC ved skrivelse af 25. marts 1993, nr. E-318, i medfoer af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 havde faaet tildelt af det italienske Ministerium for Land- og Skovbrug for produktionsaaret 1993/1994 som led i fordelingen af kvoter mellem de italienske forarbejdningsvirksomheder. Det var udtrykkeligt anfoert i naevnte kontrakt, at SCAC ansaa sig for forfordelt paa grund af de regler for tildeling af kvoter, som var fastsat i forordningen, og at selskabet forventede, at Domstolen udtalte sig om bestemmelsens gyldighed.
4 I forbindelse med kontraktens opfyldelse efterkom ASIPO kun sin leveringspligt inden for den kvote, som var fastsat i den fordelingsplan, ministeriet havde opstillet.
5 Den 6. december 1993 anlagde SCAC sag ved Tribunale di Piacenza, hvorunder selskabet kraevede, at der blev anordnet hasteforanstaltninger over for ASIPO dels med henblik paa, at ASIPO opfyldte den kontrakt, som selskabet havde indgaaet med den den 31. marts 1993, dels at der blev forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal med henblik paa fortolkningen af raekkevidden og gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 i forhold til forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3.
6 Tribunale di Piacenza efterkom kravet og tilpligtede ASIPO at levere SCAC 622 400 kg friske tomater, samtidig med at retten forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Skal artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 fortolkes saaledes, at den omstaendighed, at en tomatforarbejdningsvirksomhed, der har faaet tildelt en bestemt kvote til produktion af flaaede tomater, overfoerer 25% af de friske tomater fra kvoten for 'flaaede tomater' til kvoten for 'tomatkoncentrat' eller 'andre produkter', medfoerer, at denne overfoersel ogsaa har virkninger for de foelgende produktionsaar, saaledes at forstaa, at virksomheden under alle omstaendigheder faar tildelt den kvote for friske tomater til forarbejdning af flaaede tomater, som den fik tildelt det foregaaende produktionsaar, men at denne kvote forhoejes i kraft af den naevnte aendring i anvendelsesformaalet for 25% af produktionen inden for det foregaaende produktionsaar, nemlig med en kvote for friske tomater til forarbejdning af tomatkoncentrat eller andre produkter, som er proportional med den procentdel af friske tomater, der faktisk er blevet forarbejdet til tomatkoncentrat eller til andre produkter, hvorved den procentdel af de kvoter for friske tomater (der er bestemt til fremstilling af tomatkoncentrat eller andre produkter), som tildeles de oevrige forarbejdningsvirksomheder, nedsaettes tilsvarende?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, spoerges ° under hensyn til, at det efter Domstolens dom af 21. februar 1991 i de forenede sager C-143/88 og C-92/89, Zuckerfabrik, maa laegges til grund, at der er alvorlig tvivl om gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993, og at sagsoegeren synes truet af et alvorligt og uopretteligt tab ° om naevnte artikel 1, stk. 2, som paa grund af de i foregaaende spoergsmaal naevnte regler medfoerer en gradvis forhoejelse af den kvote for forarbejdning af friske tomater, der tildeles virksomheder, som producerer flaaede tomater, til skade for virksomheder, som producerer tomatkoncentrat eller andre produkter, er ugyldig som stridende mod det i faellesskabsretten gaeldende forbud mod forskelsbehandling, navnlig forbuddet i EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3?"
7 Indledningsvis bemaerkes, at der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 516/77 af 14. marts 1977 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 1), med senere aendringer, og ved Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86 af 24. februar 1986 (EFT L 49, s. 1), som afloeste forordning nr. 516/77, blev indfoert en producentstoetteordning med henblik paa kompensation af prisforskellen mellem visse produkter hoestet inden for Faellesskabet, som forarbejdes paa basis af frugt og groentsager, og de samme produkter indfoert fra tredjelande.
8 I tredje og fjerde betragtning til forordning nr. 426/86 fremhaeves det som noedvendigt dels at goere Faellesskabets produkter mere konkurrencedygtige, saaledes at de kan saelges til en lavere pris end den, der ville gaelde, saafremt der blev betalt en rentabel pris til producenterne af friske produkter, dels at sikre en regelmaessig forsyning af forarbejdningsindustrien ved at fastsaette en minimumspris, som forarbejdningsvirksomhederne skal betale producenterne.
9 For at undgaa en betydelig udvidelse af produktionen og derved undgaa vanskeligheder ved afsaetningen af forarbejdede produkter har Raadet dog efter artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 426/86 befoejelse til at begraense producentstoetten til en bestemt fastsat maengde.
10 En saadan begraensning blev gennemfoert ved foernaevnte forordning nr. 668/93 fra produktionsaaret 1993/1994.
11 Det skete ved to forskellige foranstaltninger.
12 Dels blev der ved artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 668/93 for hver enkelt producentmedlemsstat fastsat de maengder, udtrykt i tons af friske tomater, hvortil der kunne ydes stoette inden for de enkelte grupper af produkter forarbejdet paa basis af tomater, dvs. "tomatkoncentrat", "flaaede tomater" og "andre produkter". For Italien var disse maengder fastsat paa foelgende maade: 1 655 000 tons "tomatkoncentrat", 1 185 000 tons "konserverede hele flaaede tomater" og 453 998 tons "andre produkter paa basis af tomater".
13 Dels skulle de naevnte maengder ifoelge forordningens artikel 1, stk. 2, foerste afsnit, fordeles "af medlemsstaterne mellem forarbejdningsvirksomhederne i forhold til gennemsnittet af de maengder, hver virksomhed faktisk producerede i de sidste tre produktionsaar inden det aar, for hvilket stoetten fastsaettes ...".
14 Ved forordning nr. 668/93 blev der sikret en vis fleksibilitet ved fordelingen af kvoterne, idet de paagaeldende virksomheder fik mulighed for at ansoege den paagaeldende medlemsstat om tilladelse til at overfoere kvoter indbyrdes mellem de tre grupper af produkter forarbejdet paa basis af tomater.
15 Herom bestemmer artikel 1, stk. 2, andet afsnit, saaledes:
"Efter anmodning fra den paagaeldende virksomhed kan medlemsstatens kompetente myndigheder tillade en enkelt af foelgende tre muligheder for overfoersel:
° overfoersel af hoejst 25% af maengden for flaaede tomater, udtrykt i friske tomater, til de maengder, som er tildelt for tomatkoncentrat og andre produkter paa basis af tomater
° overfoersel af hoejst 5% af maengden for tomatkoncentrat, udtrykt i friske tomater, til den maengde, som er tildelt for andre produkter
° overfoersel af hoejst 5% af maengden for andre produkter paa basis af tomater, udtrykt i friske tomater, til den maengde, som er tildelt for tomatkoncentrat."
16 Forordningens artikel 1, stk. 4, indeholder yderligere foelgende bestemmelse:
"Er de i stk. 1 fastlagte, samlede maengder ikke blevet tildelt, fordeles de resterende maengder ligeligt mellem de i stk. 2 omhandlede forarbejdningsvirksomheder, bl.a. under hensyn til de virksomheder, som anvender ny produktionsteknik."
17 Endelig bestemmes det i forordningens artikel 2, at hvad angaar de foerste tre produktionsaar, hvor forordningen finder anvendelse, medtages de maengder, der fremstilles i produktionsaaret 1992/1993, ikke ved beregningen af gennemsnittet af producerede maengder.
18 Der er udstedt gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 668/93 ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1794/93 af 30. juni 1993 (EFT L 163, s. 23).
Foerste spoergsmaal
19 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige oplyst, om artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 skal fortolkes saaledes, at en forarbejdningsvirksomhed, som i loebet af produktionsaaret overfoerer friske tomater fra gruppen for flaaede tomater til gruppen for tomatkoncentrat eller for andre produkter paa basis af tomater, i det efterfoelgende produktionsaar oppebaerer den kvote for flaaede tomater, som er tildelt for det foregaaende produktionsaar, forhoejet med en kvote for tomatkoncentrat eller for andre produkter, der er proportional med de faktisk producerede maengder tomatkoncentrat eller andre produkter.
20 SCAC har anlagt denne fortolkning af bestemmelsen, men har heraf uddraget, at den giver den virksomhed, som foretager en saadan overfoersel, en fordelagtigere stilling end de forarbejdningsvirksomheder, der udelukkende fremstiller tomatkoncentrat eller andre produkter, og som af denne grund i det efterfoelgende produktionsaar gradvis faar nedsat den kvote for friske tomater, der er tildelt dem.
21 Den forudsaetning, hvorpaa den nationale ret har baseret sit foerste spoergsmaal, er urigtig. Den fortolkning af artikel 1, stk. 2, andet afsnit, som SCAC har foreslaaet, og de foelger, der udledes heraf, er nemlig klart fejlagtige.
22 Artikel 1, stk. 2, andet afsnit, skal laeses i sammenhaeng med foerste afsnit. Det fremgaar af foerste afsnit, at de kvoter, som er tildelt medlemsstaterne, fordeles mellem forarbejdningsvirksomhederne i forhold til gennemsnittet af de maengder, hver virksomhed faktisk producerede inden for referenceperioden.
23 Kun de faktisk producerede maengder kan derfor anvendes som grundlag for tildelingen af kvoter i en bestemt produktgruppe ° dog med forbehold af de saerlige bestemmelser, der er fastsat dels i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 668/93 for nyetablerede virksomheder, dels i artikel 1, stk. 4, for det tilfaelde, at den maksimumsmaengde, som er tildelt den paagaeldende medlemsstat, ikke er blevet udnyttet fuldt ud. Foelgelig maa de eksisterende muligheder for overfoersler indbyrdes mellem produktgrupperne for tomatkoncentrat, flaaede tomater og andre produkter ikke medfoere, at forarbejdningsvirksomhederne kraever en producentstoette for stoerre maengder end de hidtil af dem faktisk forarbejdede maengder. Enhver anden fortolkning vil i oevrigt undergrave ordningens hovedformaal, der er at undgaa en overproduktion i denne sektor.
24 Som med rette fremhaevet af Raadet og Kommissionen er de eksisterende muligheder for overfoersler nemlig udelukkende indfoert af hensyn til et bydende krav om en fleksibel administration inden for den enkelte virksomhed, bl.a. for at give virksomheden mulighed for at imoedekomme eventuelle aendringer i efterspoergslen.
25 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 skal fortolkes saaledes, at saafremt en forarbejdningsvirksomhed i loebet af produktionsaaret overfoerer friske tomater fra produktgruppen for flaaede tomater til gruppen for tomatkoncentrat eller andre produkter paa basis af tomater, skal den paagaeldende medlemsstat ved fordelingen af maksimumsmaengderne mellem forarbejdningsvirksomhederne det efterfoelgende produktionsaar udelukkende som foelge af denne overfoersel tage hensyn til de maengder, den paagaeldende virksomhed faktisk har produceret inden for hver produktgruppe.
Andet spoergsmaal
26 Under hensyn til besvarelsen af det foerste spoergsmaal er det principielt ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal, saaledes som det er formuleret af den nationale ret. For dog i det hele at kunne give Tribunale di Piacenza en hensigtsmaessig besvarelse af spoergsmaalene skal det endvidere undersoeges, om artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93, som denne er fortolket ovenfor, strider mod forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3.
27 Efter Domstolens faste praksis er forbuddet mod forskelsbehandling blot et konkret udtryk for faellesskabsrettens generelle ligebehandlingsprincip, hvorefter ensartede situationer ikke maa behandles forskelligt og forskellige situationer ikke behandles ens, medmindre en saadan behandling er objektivt begrundet (jf. herom bl.a. dom af 18.5.1994, sag C-309/89, Codorníu mod Raadet, Sml. I, s. 1853, praemis 26).
28 I saa henseende bemaerkes, at det forhold, at en foranstaltning, der er truffet inden for rammerne af den faelles markedsordning, kan have forskellige virkninger for forskellige producenter afhaengig af deres produktions saerlige karakter, kan ikke anses for forskelsbehandling, naar foranstaltningen er truffet paa grundlag af objektive kriterier, valgt med henblik paa, at den faelles markedsordning som helhed fungerer tilfredsstillende (se dom af 19.3.1992, sag C-311/90, Hierl, Sml. I, s. 2061, praemis 19).
29 Som tidligere anfoert er begraensningen af producentstoetten til produkter forarbejdet paa basis af tomater foretaget for at undgaa markedsfordrejninger, hvorfor den forfoelger et af den faelles landbrugspolitiks formaal, nemlig det i traktatens artikel 39, stk. 1, litra c), naevnte. De overfoerselsmuligheder, som er tilvejebragt ved artikel 1, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 668/93, er indfoert for at smidiggoere forvaltningen af kvoterne i henhold til den faelles markedsordning.
30 Den omstaendighed, at virksomhederne ifoelge forordning nr. 668/93 ikke har nogen mulighed for at overfoere en del af kvoterne for tomatkoncentrat eller for andre produkter til kvoterne for flaaede tomater, hvorimod en kvoteoverfoersel i modsat retning er mulig, beror objektivt paa, at det ved fremstillingen af flaaede tomater er noedvendigt at anvende friske tomater, som er af hoej kvalitet og i en optimal konserveringsstand. De tomater, der er anvendt ved fremstillingen af tomatkoncentrat og andre produkter, kan derimod, som fremhaevet af Kommissionen, vaere af ringere kvalitet.
31 Desuden medfoerer, som anfoert af generaladvokaten i punkt 17 i dennes forslag til afgoerelse, de eksisterende overfoerselsmuligheder ikke nogen urimelig fordel for producenter af flaaede tomater, da disses kvoter afhaenger af de maengder, som de faktisk har fremstillet i loebet af referenceperioden, og da de, saafremt de overfoerer tomater til produktgruppen for tomatkoncentrat eller andre produkter, i samme omfang vil faa nedsat den kvote for flaaede tomater, de faar tildelt for det efterfoelgende produktionsaar, medmindre faellesskabsinstitutionerne beslutter at forhoeje den nationale kvote.
32 Af de anfoerte grunde maa det andet spoergsmaal besvares med, at gennemgangen af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 intet har frembragt, som kan anfaegte gyldigheden af denne bestemmelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
33 De udgifter, der er afholdt af Raadet og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Piacenza ved kendelse af 5. februar 1994, for ret:
1) Artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 668/93 af 17. marts 1993 om begraenset ydelse af producentstoette for produkter forarbejdet paa basis af tomater skal fortolkes saaledes, at saafremt en forarbejdningsvirksomhed i loebet af produktionsaaret overfoerer friske tomater fra produktgruppen for flaaede tomater til gruppen for tomatkoncentrat eller andre produkter paa basis af tomater, skal den paagaeldende medlemsstat ved fordelingen af maksimumsmaengderne mellem forarbejdningsvirksomhederne inden for det efterfoelgende produktionsaar udelukkende som foelge af denne overfoersel tage hensyn til de maengder, den paagaeldende virksomhed faktisk har produceret inden for hver produktgruppe.
2) Gennemgangen af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 668/93 har intet frembragt, som kan anfaegte gyldigheden af denne bestemmelse.