62006TO0383(02)
RETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)
14. maj 2008 (
*1
)
I de forenede sager T-383/06 og T-71/07,
Icuna.Com SCRL, Braine-le-Château (Belgien), ved avocats J. Windey og P. De Bandt,
sagsøger,
mod
Europa-Parlamentet, ved O. Caisou-Rousseau og M. Ecker, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
angående, i sag T-383/06, dels en påstand om annullation af Europa-Parlamentets beslutning af 1. december 2006 om afvisning af et bud indgivet af sagsøgeren som led i parti nr. 2 (programindhold) i udbudsproceduren EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 vedrørende oprettelsen og iværksættelsen af Web-tv til Europa-Parlamentet, dels en påstand om erstatning med henblik på genopretning af det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af beslutningen af 1. december 2006, og i sag T-71/07 dels en påstand om annullation af Europa-Parlamentets beslutning af 31. januar 2007 vedrørende annullation af udbudsproceduren EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 vedrørende oprettelsen og iværksættelsen af Web-tv til Europa-Parlamentet, parti nr. 2 (programindhold), dels en påstand om erstatning med henblik på genopretning af det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af beslutningen af 31. januar 2007,
har
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, I. Pelikánová (refererende dommer), og dommerne K. Jürimäe og S. Soldevila Fragoso,
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Retsforskrifter
1
Artikel 100 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1, herefter »finansforordningen«) bestemmer:
»1.   Den kompetente anvisningsberettigede udpeger ordremodtageren under overholdelse af de udvælgelses- og tildelingskriterier, der på forhånd er fastsat i udbudsdokumenterne, samt af reglerne for indgåelse af indkøbsaftaler.
2.   Den ordregivende myndighed skal oplyse alle ansøgere og bydende, hvis ansøgning eller bud er blevet afvist, om årsagen hertil, og den skal oplyse alle bydende, der har fremsat et forskriftsmæssigt bud, og som skriftligt anmoder herom, om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte bud, samt opgive navnet på ordremodtageren.
[…]«
2
Artikel 101 i finansforordningen bestemmer:
»Den ordregivende myndighed kan, så længe en kontrakt ikke er underskrevet, enten undlade at indgå kontrakten eller annullere den pågældende udbudsprocedure, uden at ansøgerne eller de bydende kan gøre krav på nogen form for godtgørelse.
En eventuel beslutning herom skal begrundes og meddeles ansøgerne eller de bydende.«
3
Artikel 149, stk. 1 og 3, i Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen (EFT L 357, s. 1, herefter »gennemførelsesforordningen«), som ændret ved Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 1261/2005 af 20. juli 2005 (EUT L 201, s. 3), bestemmer:
»1.   De ordregivende myndigheder underretter hurtigst muligt ansøgere og bydende om, hvilke afgørelser der er truffet med hensyn til tildelingen af kontrakten […], herunder bl.a. begrundelsen for, at de har besluttet ikke at indgå en kontrakt […], efter at der har været indkaldt bud, eller for, at de har besluttet at lade proceduren gå om
[…]
3.   I forbindelse med aftaler, som fællesskabsinstitutionerne indgår for egen regning, jf. finansforordningens artikel 105, giver de ordregivende myndigheder […] hver bydende eller ansøger, hvis bud eller ansøgning er blevet afvist, meddelelse […] om, at deres bud eller ansøgning ikke er blevet udvalgt, i hvert enkelt tilfælde med angivelse af grundende til, at buddet eller ansøgningen er blevet afvist.
De ordregivende myndigheder giver samtidig med de meddelelser om afvisning, som sendes til de ansøgere eller bydende, hvis ansøgning eller bud er blevet afvist, ordremodtageren meddelelse om, at de har besluttet at tildele ham ordren, idet de understreger, at den meddelte beslutning ikke udgør en forpligtelse fra den ordregivende myndigheds side.
[…]«
Sagens faktiske omstændigheder
4
Den 6. maj 2006 offentliggjorde Europa-Parlamentet en udbudsbekendtgørelse i Supplement til Den Europæiske Unions Tidende (EUT S 87) vedrørende Web-tv til Europa-Parlamentet med referencenummeret EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, hvilket udbud omfattede to partier, henholdsvis arkitektur og geografisk udformning (parti nr. 1) og programindhold (parti nr. 2).
5
Ved skrivelse af 14. juli 2006 afgav sagsøgeren, Icuna.Com SCRL bud vedrørende udbuddets parti nr. 2, »programindhold«, sammen med selskabet Parallèles productions, med hvilket selskab sagsøgeren påtænkte at oprette et konsortium.
6
Ved skrivelse af 7. august 2006, meddelte Parlamentet sagsøgeren, at selskabet havde fået tildelt kontrakten (herefter »beslutningen af 7. august 2006«). I slutningen af august 2006 blev der optaget kontakt mellem de personer i Parlamentet, som var ansvarlige for sagen og sagsøgeren, for at fastsætte en dato for et møde med henblik på underskrivelse af kontrakten. Denne dato, som oprindeligt blev fastsat til den 1. september 2006, blev imidlertid udsat flere gange.
7
Den 14. og 18. august 2006 indbragte to bydende, hvis bud var blevet afvist, klageskrivelser til Parlamentet. Ved e-mail af 8. september 2006 oplyste den person i Parlamentet, som var ansvarlig for sagen, sagsøgeren om disse klager og om den omstændighed, at sagsakterne ville blive genstand for en fornyet gennemgang.
8
Den 14. september 2006 meddelte Parlamentets direktør for medier og anvisningsberettiget i den omhandlede udbudsprocedure sagsøgeren, at den fornyede gennemgang af sagsakterne viste, at bedømmelsesudvalget havde begået et åbenbart urigtigt skøn, og at der derfor var truffet en beslutning om at annullere beslutningen af 7. august 2006»i lyset af artikel 149, stk. 3« i gennemførelsesforordningen. Den anvisningsberettigede besluttede endvidere at anmode et nyt bedømmelsesudvalg om en fornyet gennemgang af alle buddene. Sagsøgeren besvarede denne skrivelse ved skrivelse af 19. september 2006.
9
Ved e-mail af 28. september 2006 anmodede Parlamentet sagsøgeren om at fremsende dels en straffeattest, dels en fortegnelse over projekter, selskabet for nylig havde gennemført, vedlagt dokumentation herfor, samt en beskrivelse af det tekniske udstyr, som ville blive anvendt med henblik på at sikre udførelsen af de tjenesteydelser, der var omfattet af kontrakten. Sagsøgeren efterkom anmodningen ved en skrivelse af 2. oktober 2006, vedlagt den nødvendige dokumentation.
10
Den 26. oktober 2006 fastslog det nye bedømmelsesudvalg, at buddet fra selskabet Mostra var det mest fordelagtige økonomisk set, og fremsatte forslag om at tildele dette selskab kontrakten.
11
Den 21. november 2006 tilsendte sagsøgeren den anvisningsberettigede en skrivelse, hvori selskabet i det væsentlige, henset til, at bedømmelsesudvalget skulle træffe en ny beslutning, om nødvendigt tilbød at klarlægge sit bud, i givet fald i forbindelse med et møde med ordregiveren.
12
Ved beslutning truffet den 1. december 2006 afviste Parlamentet sagsøgerens bud (herefter »beslutningen af 1. december 2006)«. Det fremgår desuden af sagsakterne, at den omtvistede kontrakt blev tildelt selskabet Mostra.
Retsforhandlingerne for Retten
13
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. december 2006 (sag T-383/06) anlagde sagsøgeren en første sag med påstand om annullation af beslutningen af 1. december 2006 og om, at selskabet skulle tilkendes erstatning for det tab, det led som følge af vedtagelsen af denne beslutning.
14
Ved særskilt dokument indleveret samme dag (sag T-383/06 R), fremsatte sagsøgeren en begæring om anvendelse af foreløbige forholdsregler, med henblik på at udsætte gennemførelsen af beslutningen af 1. december 2006 og af den kontrakt, som i givet fald var blevet indgået mellem Parlamentet og selskabet Mostra, samt om fremlæggelse af visse dokumenter.
15
Den 21. december 2006 om morgenen underskrev Parlamentet og selskabet Mostra kontrakten vedrørende parti nr. 2.
16
Den 21. december 2006 om eftermiddagen afsagde Rettens præsident en kendelse vedrørende udsættelse af gennemførelsen af beslutningen af 1. december 2006 med hjemmel i artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement. Præsidenten pålagde endvidere Parlamentet, for så vidt som dette allerede havde indgået kontrakten med selskabet Mostra, at udsætte gennemførelsen heraf, indtil der blev afsagt en endelig kendelse (kendelse afsagt af Rettens præsident den 21.12.2006, sag T-383/06 R, Icuna.Com mod Parlamentet, ikke trykt i Samling af Afgørelser, herefter »kendelsen af 21. december 2006«).
17
Retsmødet vedrørende begæringen om foreløbige forholdsregler i sag T-383/06 R fandt sted den 22. januar 2007. Det følger af retsmøderapporten, at Rettens præsident under mødet opfordrede Parlamentet til at »overveje muligheden for at annullere den udbudsprocedure […], som er genstand for begæringen om foreløbige forholdsregler, i overensstemmelse med [finans-]forordningens artikel 101, og iværksætte en ny udbudsprocedure«.
18
Som svar på en skrivelse fra sagsøgeren af 26. januar 2007, rettet til registreringskontoret, videregav Parlamentet ved skrivelse af 31. januar 2007 en kopi af en ændringsaftale underskrevet den 30. januar 2007 med selskabet Mostra, ifølge hvilken den kontrakt, som blev underskrevet den 21. december 2006 vedrørende parti nr. 2 i det omtvistede udbud, ville blive annulleret med virkning fra den dag og det tidspunkt, hvor selskabet Mostra fik kendskab til kendelsen om udsættelse af gennemførelsen af beslutningen af 1. december 2006, dvs. den 21. december 2006 kl. 17.14. Parlamentet nævnte endvidere i denne skrivelse, at det havde til hensigt »efterfølgende at træde tilbage fra beslutningen om tildeling af kontrakten«.
19
Ved beslutning af 31. januar 2007 besluttede den anvisningsberettigede at annullere den procedure, i henhold til hvilken selskabet Mostra fik tildelt kontrakten vedrørende parti nr. 2 (herefter »beslutningen af 31. januar 2007«). Den anvisningsberettigede anbefalede endvidere at iværksætte et nyt udbud hurtigst muligt.
20
Ved skrivelse af 7. februar 2007 anførte sagsøgeren, at selskabet ønskede at opretholde begæringen om foreløbige forholdsregler i sag T-383/06 R vedrørende beslutningen af 1. december 2006, henset til, at Parlamentet ikke havde kompetence til at annullere udbudsproceduren.
21
Ved kendelse af 26. februar 2007, Icuna.Com mod Parlamentet (sag T-383/06 R, ikke trykt i Samling af Afgørelser), fastslog Retten, at det ikke længere var fornødent at træffe afgørelse vedrørende de foreløbige forholdsregler i sag T-383/06 R, eftersom den kontrakt, som var indgået mellem Parlamentet og selskabet Mostra, var blevet annulleret efter fælles overenskomst mellem de kontraherende parter, og Parlamentet klart havde anført, at det ikke længere ville gennemføre beslutningen af 1. december 2006.
22
Ved stævning indleveret til Justitskontoret den 9. marts 2007 (sag T-71/07) anlagde sagsøgeren sag med påstand om annullation af beslutningen af 31. januar 2007 og om tilkendelse af erstatning for det tab, selskabet led som følge af vedtagelsen af beslutningen.
23
Ved særskilt dokument indleveret til Justitskontoret samme dag fremsatte sagsøgeren endvidere begæring om, at Retten traf afgørelse efter den fremskyndede procedure i procesreglementets artikel 76a.
24
Ved særskilt dokument indleveret til Justitskontoret samme dag (sag T-71/07 R) indgav sagsøgeren desuden en begæring om foreløbige forholdsregler med henblik på dels, at Rettens præsident i henhold til procesreglementets artikel 105, stk. 2, traf afgørelse, førend Parlamentet fremførte sine bemærkninger, dels at gennemførelsen af beslutningen af 31. januar 2007 blev udsat.
25
Den 16. marts 2007 blev et nyt udbud vedrørende den omtvistede kontrakt offentliggjort i Supplement til Den Europæiske Unions Tidende (EUT S 53).
26
Den 22. marts 2007 indleverede Parlamentet ved særskilt dokument en afvisningspåstand i sag T-71/07 i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1.
27
Den 2. april 2007 besluttede Rettens Anden Afdeling ikke at tage sagsøgerens begæring om at træffe afgørelse efter den fremskyndede procedure i sag T-71/07 til følge.
28
Ved kendelse af 4. maj 2007, Icuna.Com mod Parlamentet (sag T-71/07 R, ikke trykt i Samling af Afgørelser), fastslog Rettens præsident, at begæringen om foreløbige forholdsregler ikke skulle tages til følge i sag T-71/07 R, og udsatte afgørelsen om sagens omkostninger.
29
Efter anmodning fra Retten indgav Parlamentet og sagsøgeren deres bemærkninger til en eventuel forening af sagerne T-383/06 og T-71/07 af henholdsvis 20. december 2007 og 7. januar 2008.
30
Formanden for Anden Afdeling har i henhold til procesreglementets artikel 50, stk. 1, henvist afgørelsen om en eventuel forening af sagerne til Retten. Da søgsmålene i sag T-383/06 og T-71/07 hænger sammen, har Retten besluttet, at de skal forenes med henblik på dommens afsigelse.
Parternes påstande
31
I sag T-383/06 har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
—
Beslutningen af 1. december 2006 annulleres.
—
Fællesskabet pålægges et erstatningsansvar uden for kontraktforhold, og Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren for det første 58700 EUR i erstatning for de omkostninger, som er afholdt i forbindelse med udbuddet, for det andet godtgørelse af det ikke-økonomiske tab, som er lidt som følge af skaden på sagsøgerens omdømme, og der udpeges en sagkyndig til vurdering af dette tab.
—
Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
32
I sag T-383/06 har Parlamentet nedlagt følgende påstande:
—
Frifindelse hvad angår annullationspåstanden.
—
Der gives afslag på kravet om erstatning, og begæringen om udpegning af en sagkyndig tages ikke til følge.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
33
I sag T-71/07 har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
—
Afvisningspåstanden afvises som åbenbart ugrundet.
—
Subsidiært henskydes behandlingen af afvisningspåstanden til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
—
Parlamentet tilpligtes under alle omstændigheder at betale de yderligere omkostninger i forbindelse med formalitetsindsigelsen.
—
Beslutningen af 31. januar 2007 annulleres.
—
Fællesskabet pålægges et erstatningsansvar uden for kontraktforhold, og Parlamentet tilpligtes at betale erstatning for hele det tab, sagsøgeren har lidt som følge af beslutningen af 31. januar 2007, og der udpeges en sagkyndig til vurdering af dette tab.
—
Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
34
I forbindelse med formalitetsindsigelsen i sag T-71/07 har Parlamentet nedlagt følgende påstande:
—
Sagen afvises.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
35
I henhold til procesreglementets artikel 111 kan Retten, når det er åbenbart, at en sag er ugrundet og må afvises, uden at fortsætte sagens behandling træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
36
I henhold til procesreglementets artikel 113 kan Retten desuden til enhver tid af egen drift efter høring af parterne fastslå, at sagen er blevet uden genstand, og at det er ufornødent at træffe afgørelse.
1. Om søgsmålet i sag T-71/07
37
I sag T-71/07 henskydes Parlamentets formalitetsindsigelse til afgørelse i forbindelse med sagens realitet i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 4, første afsnit.
Formaliteten
Parternes argumenter
38
Parlamentet har i forbindelse med formalitetsindsigelsen gjort gældende, dels at afgørelsen af 31. januar 2007 hverken umiddelbart eller individuelt berører sagsøgeren, dels at sagsøgeren ikke har nogen interesse i annullationen af beslutningen, som ikke er bebyrdende for selskabet.
39
Parlamentet har tilføjet, at udbudsproceduren udgør en uadskillelig helhed, og at tildelingen af kontrakten til selskabet Mostra er et resultat heraf. Parlamentet finder, at det ikke var muligt at træffe anden beslutning end at afvise sagsøgerens bud og tildele selskabet Mostra kontrakten. Ifølge Parlamentet kan kontrakten under alle omstændigheder ikke tildeles en virksomhed, som ikke opfylder udvælgelseskriterierne. Parlamentet kunne ikke blot træde tilbage fra beslutningen af 1. december 2006, hvorved sagsøgerens bud blev afvist, mens den del af evalueringsproceduren, som var til gunst for sagsøgeren, blev opretholdt.
40
Sagsøgeren har bestridt Parlamentets argumenter. For det første har selskabet gjort gældende, at det berøres umiddelbart af beslutningen af 31. januar 2007, eftersom den har til virkning, at beslutningen af 7. august 2006 annulleres, hvilken beslutning udpegede sagsøgeren som ordremodtager og herved forpligtede sagsøgeren til at afholde udgifter i forbindelse med deltagelsen i den nye udbudsprocedure og i forbindelse med beskyttelsen af selskabets retlige interesser, og at den i forbindelse med søgsmålet i sag T-383/06 hindrede sagsøgeren i at få tilkendt erstatning for det angivelige tab på grund af vedtagelsen af beslutningen af 1. december 2006.
41
For det andet er sagsøgeren af den opfattelse, at selskabet er individuelt berørt af beslutningen af 31. januar 2007, eftersom det foranledigede beslutningen, som blev vedtaget som følge af sagen om de foreløbige forholdsregler i sag T-383/06 R, der var anlagt af sagsøgeren. Endvidere adskiller sagsøgerens situation sig fra de andre bydendes, da selskabet er det eneste, som oprindeligt fik tildelt den omhandlede kontrakt. Endelig påvirker beslutningen af 31. januar 2007 negativt genstanden for sagsøgerens erstatningspåstand i sag T-383/06.
Rettens bemærkninger
42
I henhold til artikel 230, stk. 4, EF kan enhver fysisk eller juridisk person indbringe klage over beslutninger, der retter sig til ham, samt over beslutninger, som, skønt de er udfærdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog berører ham umiddelbart og individuelt.
43
I det foreliggende tilfælde bemærkes, at sagsøgeren ikke er adressat for beslutningen af 31. januar 2007.
44
Det fremgår af fast retspraksis, at en fællesskabsretsakt — for at en borger i henhold til artikel 230, stk. 4, EF kan anses for umiddelbart berørt heraf — umiddelbart skal have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og dens gennemførelse skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler (jf. dom af 5.5.1998, sag C-386/96 P, Dreyfus mod Kommissionen, Sml. I, s. 2309, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
45
Desuden følger det af Domstolens faste praksis, at andre personer end en beslutnings adressat kun kan gøre gældende, at de berøres individuelt, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten (Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 39, org.ref.: Rec. s. 197, på s. 223, og af 17.1.1985, sag 11/82, Piraiki-Patraiki m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 207, præmis 11, samt Rettens dom af 27.4.1995, sag T-435/93, ASPEC m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1281, præmis 62).
46
Endelig kan et annullationssøgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person kun admitteres, såfremt sagsøgeren har en retlig interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. Denne interesse skal være eksisterende og faktisk, og interessen skal bedømmes på det tidspunkt, hvor søgsmålet er anlagt (Rettens dom af 14.4.2005, sag T-141/03, Sniace mod Kommissionen, Sml. II, s. 1197, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis, og af 20.9.2007, sag T-136/05, Salvat père & fils m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 4063, præmis 34).
47
I det foreliggende tilfælde berører beslutningen af 31. januar 2007 umiddelbart sagsøgerens situation. For så vidt angår annullationen af hele udbudsproceduren indebærer beslutningen af 31. januar 2007 annullation af beslutningen af 1. december 2006 om afvisningen af sagsøgerens bud, men også af beslutningen af 14. september 2006 om annullation af beslutningen om tildeling af kontrakten til sagsøgeren samt af beslutningen af 7. august 2006 om tildeling af kontrakten til sagsøgeren. Sagsøgeren er derfor umiddelbart berørt af beslutningen af 31. januar 2007. Af samme årsag er beslutningen af 31. januar 2007 bebyrdende for sagsøgeren, som følgelig har en interesse i, at den annulleres.
48
Sagsøgeren er også individuelt berørt af beslutningen af 31. januar 2007, da selskabet var den eneste bydende, som fik tildelt kontrakten i forbindelse med den annullerede udbudsprocedure. Dette forhold individualiserer sagsøgeren i forhold til alle de andre afviste bydende.
49
Derfor bør den formalitetsindsigelse, som Parlamentet har fremsat, forkastes.
Om annullationspåstanden
Sagsøgerens argumenter
50
Til støtte for påstanden om annullation i sag T-71/07 har sagsøgeren fremsat to anbringender. Det første anbringende vedrører det forhold, at udstederen af retsakten mangler kompetence, samt tilsidesættelse af finansforordningens artikel 101. Det andet anbringende vedrører manglende begrundelse. Parlamentet har ikke indgivet svarskrift i sag T-71/07 og har således ikke udtalt sig om de anbringender, som er fremsat til støtte for annullationspåstanden.
— Om det første anbringende vedrørende det forhold, at udstederen af retsakten mangler kompetence, samt tilsidesættelsen af finansforordningens artikel 101
51
Sagsøgeren har anført, at den ordregivende myndighed ikke har hjemmel i fællesskabsretten til at annullere tildelingen af en kontrakt efter undertegnelsen heraf med tilslagsmodtageren. Navnlig kan hverken kendelsen af 21. december 2006 eller Rettens præsidents opfordring under retsmødet vedrørende begæringen om foreløbige forholdsregler den 22. januar 2007 udgøre en lovlig hjemmel for beslutningen af 31. januar 2007.
52
Selv om beslutningen af 31. januar 2007 er baseret på finansforordningens artikel 101, er betingelserne for anvendelsen af denne bestemmelse ikke opfyldt i det foreliggende tilfælde. Finansforordningens artikel 101 begrænser nemlig den ordregivende myndigheds kompetence til at annullere en udbudsprocedure, således at denne kun har kompetence til at vedtage en sådan beslutning indtil tidspunktet for undertegnelsen af kontrakten med tilslagsmodtageren. Parlamentet har dog undertegnet kontrakten med selskabet Mostra den 21. december 2006, dvs. mere end en måned før vedtagelsen af beslutningen af 31. januar 2007.
53
Ifølge sagsøgeren kan udbudsproceduren desuden ikke annulleres, eftersom kontrakten allerede var blevet tildelt sagsøgeren forskriftmæssigt ved beslutningen af 7. august 2006.
54
Hertil kommer, at en ophævelse af kontrakten med selskabet Mostra ikke indebærer, at kontrakten ikke er blevet undertegnet. I øvrigt omfatter den påtænkte ophævelse ikke alle kontraktens virkninger, da denne blev annulleret med virkning fra den dag og det tidspunkt, hvor selskabet Mostra fik kendskab til udsættelsen af gennemførelsen af kontrakten. Alle kontraktens virkninger, som fandt sted forud for dette kendskab, opretholdes ifølge sagsøgeren derfor.
55
Sagsøgeren har i øvrigt gjort gældende, at beslutningen af 31. januar 2007 tilsidesætter finansforordningens artikel 101, da annullationen af udbudsproceduren kun vedrører parti nr. 2. Denne bestemmelse giver ikke adgang til delvist at annullere udbudsproceduren. Det er ifølge sagsøgeren klart, at en eventuel annullation, for så vidt som parti nr. 1 og 2 udgør en del af det samme udbud, skulle have omfattet hele proceduren, dvs. også proceduren vedrørende tildeling af parti nr. 1.
— Om det andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af begrundelsespligten
56
Sagsøgeren har gjort gældende, at beslutningen af 31. januar 2007 tilsidesætter begrundelsespligten, som er et almindeligt princip, og som er fastsat i fianansforordningens artikel 101 og i gennemførelsesforordningens 149, stk. 1.
57
Beslutningen af 31. januar 2007 gør det ikke muligt at forstå begrundelsen for, at Parlamentet vedtog den omhandlede foranstaltning. Henvisningen til Rettens præsidents »opfordring« udgør ikke en tilstrækkelig begrundelse for beslutningen af 31. januar 2007. Denne henvisning er desuden i strid med den øvrige del af beslutningen af 31. januar 2007, da Parlamentet antog, at beslutningen af 31. januar 2007»ikke på nogen måde [udgjorde] en anerkendelse af, at beslutningen af [14.] september 2006 om annullation af den oprindelige beslutning om tildeling og om udpegelse af et nyt bedømmelsesudvalg, ikke var den korrekte fremgangsmåde«.
Rettens bemærkninger
— Om det første anbringende vedrørende det forhold, at udstederen af retsakten mangler kompetence, samt tilsidesættelsen af finansforordningens artikel 101
58
Det fastslås, at Parlamentet havde kompetence til at vedtage beslutningen af 31. januar 2007. Sagsøgerens modstridende opfattelse heraf er baseret på en fejlagtig fortolkning af finansforordningens artikel 101, stk. 1, som i tilfælde af afslag på et bud eller den ordregivende myndigheds annullation af udbudsproceduren har til formål at regulere konflikten mellem de bydendes og tilslagsmodtagerens private interesser på den ene side og de almene interesser, som den ordregivende myndighed skal varetage, på den anden side. Der skal sondres mellem to faser i forbindelse med anvendelsen af denne bestemmelse.
59
For det første er den ordregivende myndighed inden undertegnelsen af kontrakten med den udvalgte bydende ikke bundet og kan således, i forbindelse med opgaven i den almene interesse, frit beslutte ikke at indgå aftalen eller at annullere udbudsproceduren. Finansforordningens artikel 101 udelukker i et sådant tilfælde, at ansøgere eller bydende tilkendes erstatning på grund af en sådan beslutning om ikke at indgå aftalen eller om annullation.
60
For det andet er den ordregivende myndighed efter undertegnelsen af kontrakten aftaleretligt bundet i forhold til den udvalgte bydende. Myndigheden kan således i princippet ikke længere ensidigt hæve aftalen eller annullere udbudsproceduren. Dette gælder med undtagelse af ekstraordinære omstændigheder, såsom i den foreliggende sag, hvor de kontraherende parter efter fælles aftale har besluttet at hæve kontrakten.
61
Den modsatte fortolkning af finansforordningens artikel 101, stk. 1, som sagsøgeren har foreslået, hvorefter den ordregivende myndighed, når kontrakten med tilslagsmodtagere er undertegnet, ikke længere har kompetence til at annullere udbudsproceduren, selv om tilslagsmodtageren er trådt tilbage fra aftalen, risikerer, i en sag som den foreliggende, hvor den ordregivende myndighed efter undertegnelsen af kontrakten har konstateret uregelmæssigheder i tildelingsproceduren, at bringe parterne i proceduren i en blindgyde. Dels ville en gennemførelse af kontrakten i en sådan situation indebære en risiko for en udsættelse af gennemførelsen, hvilken udsættelse i øvrigt er anordnet foreløbigt i den foreliggende sag, eller for en annullation af beslutningen om tildeling, som følge af et søgsmål for Retten anlagt af en afvist bydende, dels ville den ordregivende myndighed ikke kunne annullere proceduren eller træde tilbage fra aftalen, selv om tilslagsmodtageren, som i det foreliggende tilfælde, var rede til at træde tilbage fra aftalen. Finansforordningens artikel 101 kan imidlertid ikke fortolkes således, at den er til hinder for kontraktparternes fælles vilje om at annullere kontrakten, inden gennemførelsen heraf er påbegyndt. I en sådan situation skal den ordregivende myndighed således have ret til at annullere udbudsproceduren.
62
Følgelig må det ud fra formålet med finansforordningens artikel 101 og hensynet til retssikkerheden fastslås, at Parlamentet under de foreliggende omstændigheder havde kompetence til at annullere udbudsproceduren.
63
Det skal endvidere fastslås, at Parlamentet ikke har tilsidesat finansforordningens artikel 101 ved at sondre mellem de to partier. Selv om disse to partier til en vis grad er gensidigt afhængige, da de udgør en del af det samme udbud, er de alligevel uafhængige. Dels har de to partier forskellige formål, dvs. henholdsvis arkitektur og grafisk udformning (parti nr. 1) og programindhold (parti nr. 2), dels var fremgangsmåden i proceduren vedrørende parti nr. 1 helt uafhængig af fremgangsmåden for proceduren vedrørende parti nr. 2, og hver af de to partier kunne tildeles forskellige bydende, som ikke var internt forbundet.
— Om det andet anbringende vedrørende tilsidesættelsen af begrundelsespligten
64
Det bemærkes, at finansforordningens artikel 101, stk. 2, fastsætter, at beslutningen om at annullere udbudsproceduren skal begrundes og meddeles ansøgerne eller de bydende.
65
Gennemførelsesforordningens artikel 149, stk. 1, bestemmer, at de ordregivende myndigheder hurtigst muligt underretter ansøgere og bydende om, hvilke afgørelser der er truffet, med hensyn til tildelingen af kontrakten, herunder begrundelsen for, at de har besluttet ikke at indgå en kontrakt.
66
I henhold til disse bestemmelser og, mere generelt, den almindelige forpligtelse til begrundelse, der følger af artikel 253 EF, påhvilede det Parlamentet at oplyse om begrundelsen for beslutningen om at annullere udbuddet, samtidig med, at denne beslutning blev truffet (jf. i denne retning Rettens dom af 8.5.2007, sag T-271/04, Citymo mod Kommissionen, Sml. II, s. 1375, præmis 100).
67
Ifølge fast retspraksis afhænger begrundelsespligten af arten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, dels således at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres prøvelsesret (Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, Sml. I, s. 1719, præmis 63, Rettens dom af 14.1.2004, sag T-109/01, Fleuren Compost mod Kommissionen, Sml. II, s. 127, præmis 119, og kendelse afsagt af Rettens præsident den 20.9.2005, sag T-195/05 R, Deloitte Business Advisory mod Kommissionen, Sml. II, s. 3485, præmis 108).
68
Endelig, for så vidt nærmere bestemt angår angivelsen af lovhjemmel i en retsakt, følger det af retspraksis, at en manglende henvisning til en konkret bestemmelse ikke nødvendigvis udgør en væsentlig mangel, såfremt hjemmelen for en retsakt kan fastlægges på grundlag af andre dele af retsakten. En sådan udtrykkelig henvisning er imidlertid ubetinget nødvendig, når de personer, der berøres af retsakten, samt Fællesskabets retsinstanser ellers vil svæve i uvished med hensyn til den konkrete hjemmel (Domstolens dom af 26.3.1987, sag 45/86, Kommissionen mod Rådet, Sml. s. 1493, præmis 9).
69
I det foreliggende tilfælde bemærkes indledningsvis, at sagsøgeren i forbindelse med proceduren om de foreløbige forholdsregler i sag T-71/07 R modtog en genpart af Parlamentets bemærkninger af 31. januar 2007 til retsmøderapporten fra retsmødet vedrørende begæringen om foreløbige forholdsregler den 22. januar 2007, herunder navnlig en genpart af et udkast til en beslutning om annullation af proceduren samt en genpart af beslutningen af 31. januar 2007 vedrørende annullation af udbudsproceduren.
70
Som sagsøgeren imidlertid har erkendt i sin stævning i sag T-71/07, anførte Parlamentet i dets bemærkninger af 31. januar 2007, at det havde til hensigt at anvende finansforordningens artikel 101 som hjemmel for beslutningen af 31. januar 2007. Hertil kommer, at det i betragtningerne til denne beslutning bl.a. var anført, at kendelsen af 21. december 2006 indeholdt et forbud for Parlamentet mod at gennemføre kontrakten, indtil der blev truffet en endelig afgørelse, at Parlamentet under retsmødet i forbindelse med de foreløbige forholdsregler af Rettens præsident blev opfordret til at undersøge muligheden for at annullere udbudsproceduren og iværksætte en ny procedure, og at Parlamentet og selskabet Mostra var enige om, at kendelsen af 21. december 2006 gjorde det umuligt at gennemføre en kontrakt inden for en rimelig frist, og følgelig var blevet enige om at træde tilbage fra kontrakten.
71
Det følger således af omstændighederne omkring vedtagelsen af beslutningen af 31. januar 2007 samt af begrundelsen herfor, at Parlamentet ikke mente, det havde andet valg end at annullere udbudsproceduren med hjemmel i finansforordningens artikel 101, for at undgå, at gennemførelsen af Web-tv-projektet ville blive udsat for væsentlige forsinkelser. Det fastslås følgelig, at Parlamentets begrundelse for beslutningen af 31. januar 2007 klart angiver den vurdering, der er foretaget.
72
En sådan begrundelse giver sagsøgeren mulighed for at gøre sine rettigheder gældende, og Retten for at udøve sin prøvelsesret.
73
På baggrund af ovenstående skal sagsøgerens to anbringender forkastes, og annullationspåstanden i sag T-71/07 afvises som åbenbart ugrundet.
Om erstatningspåstanden
Sagsøgerens argumenter
74
Sagsøgeren har påberåbt sig Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold som omhandlet i artikel 288, stk. 2, EF. Selskabet er af den opfattelse, at det, henset til den begrundelse, det har fremført til støtte for annullationspåstanden, er åbenbart, at Parlamentet har begået forskellige ulovligheder under den procedure, der førte til vedtagelsen af beslutningen af 31. januar 2007. Disse ulovligheder udgør, individuelt eller samlet set, en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten.
75
For det første har sagsøgeren bekræftet, at selskabet har lidt et tab, idet det mistede fordelene ved beslutningen af 7. december 2006 som følge af Parlamentets iværksættelse af en uregelmæssig procedure, hvilken procedure resulterede i tildelingen af kontrakten til en anden bydende og som følge af beslutningen af 31. januar 2007. Dette tab er vanskeligt at opgøre, men det består af umiddelbart forestående og tilstrækkeligt påregnelige udgifter, som sagsøgeren måtte afholde under deltagelsen i et nyt udbud. For det andet har sagsøgeren angiveligt lidt et ikke-økonomisk tab. Den negative bedømmelse, som blev fremført som grundlag for afslaget på sagsøgerens bud ved beslutningen af 1. december 2006, blev gentaget i beslutningen af 31. januar 2007, hvilket skader selskabets omdømme. Denne ikke-økonomiske skade udgør ca. 10% af sagsøgerens samlede markedsværdi, hvilket beløb kan fastsættes præcist af en sagkyndig udpeget af Retten.
76
Parlamentet har ikke indgivet svarskrift i sag T-71/07 og har således ikke taget stilling til de anbringender, der er fremsat til støtte for erstatningspåstanden.
Rettens bemærkninger
77
Efter fast retspraksis forudsætter et ansvar for Fællesskabet uden for kontraktforhold, som omhandlet i artikel 288, stk. 2, EF, at en række betingelser er opfyldt, nemlig at den adfærd, der lægges de berørte institutioner til last, har været retsstridig, at der foreligger et virkeligt tab, og at der er årsagssammenhæng mellem denne adfærd og det påståede tab (jf. Domstolens dom af 2.7.1974, sag 153/73, Holtz & Willemsen mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 675, præmis 7, og Rettens dom af 3.2.2005, sag T-19/01, Chiquita Brands m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 315, præmis 76).
78
For så vidt som disse tre betingelser om ansvar er kumulative, er det tilstrækkeligt, at en af dem ikke er opfyldt, for at sagsøgte må frifindes (Domstolens dom af 9.9.1999, sag C-257/98 P, Lucaccioni mod Kommissionen, Sml. I, s. 5251, præmis 14, og Rettens dom af 6.12.2001, sag T-43/98, Emesa Sugar mod Rådet, Sml. II, s. 3519, præmis 59).
79
Hvad angår den første af disse betingelser skal den retsstridige handling, som en fællesskabsinstitution kritiseres for at have begået, bestå i en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder (Domstolens dom af 4.7.2000, sag C-352/98 P, Bergaderm og Goupil mod Kommissionen, Sml. I, s. 5291, præmis 42).
80
I det foreliggende tilfælde har sagsøgeren i det væsentlige påberåbt sig de anbringender, som blev fremsat til støtte for annullationspåstanden, med henblik på at gøre de ulovligheder gældende, som kan udgøre en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten.
81
Det er dog ovenfor blevet fastslået, at det er åbenbart, at sagsøgerens annullationspåstand er ugrundet, idet Parlamentet ikke har handlet ulovligt. Eftersom erstatningspåstanden i denne sag er baseret på de samme argumenter, som blev fremsat til støtte for annullationspåstanden, må det fastslås, at denne påstand ligeledes er ugrundet, idet der ikke foreligger en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af en retsregel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder.
82
Følgelig skal erstatningspåstanden i sag T-71/07 afvises som åbenbart ugrundet.
2. Om søgsmålet i sag T-383/06
Om annullationspåstanden
83
Dernæst har parterne, efter Rettens opfordring, i forbindelse med de senere processkrifter i sag T-383/06 udtalt sig om de konsekvenser, beslutningen af 31. januar 2007 om annullation af den omtvistede udbudsprocedure har for denne sag.
Parternes argumenter
84
Sagsøgeren er af den opfattelse, at beslutningen af 31. januar 2007 blev vedtaget af et ukompetent organ, og at den derfor ikke kan have den konsekvens, at beslutningen af 1. december 2006 fratages dens virkninger. Ifølge sagsøgeren har udbuddet og de dertil knyttede beslutninger stadig virkning. Følgelig opretholdes genstanden for annullationssøgsmålet i sag T-383/06.
85
Til støtte for denne opfattelse har sagsøgeren fremsat argumenter, som i det væsentlige er identiske med dem, der blev fremsat i det første anbringende til støtte for annullationspåstanden i sag T-71/07 (jf. præmis 51-55 ovenfor).
86
Parlamentet har bestridt sagsøgerens argumenter, idet det for det første er af den opfattelse, at annullationen af hele udbudsproceduren ved beslutningen af 31. januar 2007 ipso facto indebærer, at beslutningen af 1. december 2006 skal ophæves, og for det andet, at Parlamentet havde kompetence til at vedtage denne beslutning.
Rettens bemærkninger
87
Det bemærkes, at sagsøgerens annullationspåstand vedrører beslutningen af 1. december 2006, som blev annulleret ved beslutningen af 31. januar 2007. Lovligheden af beslutningen af 31. januar 2007 om annullation af udbudsproceduren er imidlertid genstand for annullationssøgsmålet i sag T-71/07, som i præmis 73 ovenfor blev afvist som åbenbart ugrundet.
88
Følgelig har beslutningen af 31. januar 2007 fortsat alle sine virkninger. Under disse omstændigheder fastslår Retten, at annullationen af beslutningen af 1. december 2006 ved beslutningen af 31. januar 2007 medfører, at sagsøgeren har opnået det resultat, selskabet ønskede ved annullationspåstanden i sag T-383/06, nemlig at beslutningen af 1. december 2006 fjernes (jf. i denne retning Rettens kendelse af 17.9.1997, sag T-26/97, Antillean Rice Mills mod Kommissionen, Sml. II, s. 1347, præmis 15).
89
Heraf følger, at annullationspåstanden i sag T-383/06 er blevet uden genstand, og at det i overensstemmelse med procesreglementets artikel 113 ikke længere er fornødent at tage stilling til denne påstand.
Om erstatningspåstanden
Parternes argumenter
90
Sagsøgeren har påberåbt sig Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold som omhandlet i artikel 288, stk. 2, EF. Selskabet er af den opfattelse, at det med hensyn til hele den begrundelse, det har fremført til støtte for annullationspåstanden, er åbenbart, at Parlamentet har begået forskellige ulovligheder under den procedure, der førte til vedtagelsen af beslutningen af 1. december 2006.
91
I forbindelse med annullationspåstanden i sag T-383/06 har sagsøgeren dels gjort gældende, at det er åbenbart, at den procedure, som førte til vedtagelsen af beslutningen af 1. december 2006, er uregelmæssig, eftersom Parlamentet manglede kompetence, og at finansforordningens artikel 101 og gennemførelsesforordningens artikel 149 er tilsidesat. Dels har sagsøgeren påberåbt sig tilsidesættelsen af de i udbudsbetingelserne fastsatte kriterier, og af principperne om ligebehandling, gennemsigtighed og begrundelse.
92
Ifølge sagsøgeren udgør disse ulovligheder, hvad enten de behandles individuelt eller samlet, en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten.
93
Det tab, som sagsøgeren har lidt, kan vanskeligt opgøres. Det består for det første af udgifter, som selskabet måtte afholde under deltagelsen i udbuddet, på et beløb af 58700 EUR, og for det andet af et umiddelbart forestående og påregneligt ikke-økonomisk tab som følge af den mulige skade på sagsøgerens omdømme. Denne ikke-økonomiske skade udgør ca. 10% af den samlede markedsværdi, hvilket beløb kan fastsættes præcist af en sagkyndig udpeget af Retten.
94
Parlamentet er af den opfattelse, at sagsøgerens påstand om erstatning af udgifterne til deltagelsen i udbuddet ikke er begrundet, eftersom artikel 4 i Parlamentets almindelige betingelser for aftaler og kontrakter udtrykkeligt udelukker denne mulighed, og sagsøgeren ikke har fremlagt nogen elementer, som giver anledning til at fravige det i henhold til retspraksis fastsatte princip om, at de udgifter og omkostninger, en tilbudsgiver har afholdt for at deltage i et udbud, ikke kan betragtes som et tab, der kan erstattes.
Rettens bemærkninger
95
Det skal for det første for så vidt angår det angivelige tab i form af udgifter til deltagelsen i den annullerede udbudsprocedure fastslås, at sagsøgeren ikke har godtgjort årsagsforbindelsen mellem den adfærd, Parlamentet foreholdes, dvs. de angivelige ulovligheder begået i forbindelse med den omtvistede udbudsprocedure, på den ene side, og det tab, som er lidt på grund af udgifterne til deltagelsen i denne procedure, på den anden side. Selv om den procedure, som førte til beslutningen af 14. september og 1. december 2006, samt selve disse beslutninger var ulovlige, således at sagsøgeren stadig var omfattet af virkningerne af beslutningen af 7. august 2006, i henhold til hvilken sagsøgeren oprindeligt fik tildelt kontrakten, indeholder denne sidstnævnte beslutning ikke nogen ret for sagsøgeren til at få tildelt kontrakten. Derimod var det i beslutningen af 7. august 2006, i overensstemmelse med gennemførelsesforordningens artikel 149, stk. 3, andet afsnit, udtrykkeligt anført, at beslutningen ikke var bindende for Parlamentet, og at Parlamentet som kontraherende myndighed, indtil kontraktens undertegnelse, havde mulighed for at annullere udbudsproceduren, uden at sagsøgeren var berettiget til nogen form for erstatning. Denne mulighed opstod i form af beslutningen af 31. januar 2007. Under disse omstændigheder må det fastslås, at der ikke er en årsagsforbindelse mellem den adfærd, Parlamentet foreholdes, og det af sagsøgeren påberåbte tab.
96
Hvad for det andet angår sagsøgerens påståede ikke-økonomiske tab er dette heller ikke godtgjort. Sagsøgeren har anført, at afvisningen af buddet i beslutningen af 1. december 2006 var begrundet i en særdeles negativ bedømmelse, som hurtigt kunne spredes til de relevante kundekredse og således alvorligt skade selskabets omdømme.
97
Imidlertid bemærkes, at sagsøgeren ikke nærmere har beskrevet den negative bedømmelse, som skader selskabets omdømme. I beslutningen af 1. december 2006 om afvisning af sagsøgerens bud forklarede Parlamentet selskabet, at dette ikke opfyldte udvælgelseskriterierne vedrørende den tekniske og finansielle kapacitet. Det er klart, at sådanne forklaringer nødvendigvis indebærer en negativ bedømmelse, enten af kvaliteten af buddet eller den bydende. Det kan imidlertid i princippet ikke udledes af en sådan negativ bedømmelse, at den skader den omhandlede bydendes omdømme, såfremt den er formuleret upolemisk, og i overensstemmelse med de faktiske omstændigheder.
98
Det påhviler nemlig Parlamentet, med henblik på den beslutning om tildeling, der skal vedtages, og navnlig med henblik på begrundelsen herfor, at efterprøve, at de indgivne bud overholder udvælgelseskriterierne. I den forbindelse kan beslutningen af 1. december 2006 ikke anfægtes, hvori det på korrekt vis blev forklaret, at selskabets ledelse, erfaring, omsætning samt indkomst fra de seneste erhvervsmæssige aktiviteter blev anset for at være for svage til, at Parlamentet kunne tildele selskabet et projekt af et omfang som det i udbuddet omhandlede. En sådan formulering kan ikke i sig selv i forbindelse med et afslag på et bud anses for at skade sagsøgerens omdømme.
99
På baggrund af ovenstående skal sagsøgerens erstatningspåstand i sag T-383/06 afvises som åbenbart ugrundet.
Sagsomkostningerne
100
Ifølge procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
101
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 6, er Retten frit stillet i sin afgørelse om sagens omkostninger, hvis det er ufornødent at træffe afgørelse om sagens genstand. I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 3, 1. afsnit, kan Retten desuden fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal bære sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter, eller hvor der foreligger ganske særlige grunde.
102
Beslutningen af 1. december 2006, som er genstand for søgsmålet i sag T-383/06, blev annulleret, efter at sagen blev anlagt, ved en beslutning vedtaget af Parlamentet i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat på området for udbud. Det kan imidlertid ikke udelukkes, i lyset af sagsakterne i både den foreliggende sag og i de tilsvarende sager om foreløbige foranstaltninger, at Parlamentet, på grund af dets adfærd i forbindelse med proceduren for tildeling af kontrakten, har givet anledning til søgsmålet i sag T-383/06 samt til begæringen om foreløbige forholdsregler i sag T-383/06 R. Under disse omstændigheder bestemmes, at sagsøgeren bærer halvdelen af sine egne omkostninger i sag T-383/06 og T-383/06 R, mens Parlamentet, ud over at bære sine egne omkostninger, betaler halvdelen af sagsøgerens omkostninger.
103
Sagsøgeren har tabt sag T-71/07, hvorfor selskabet, i overensstemmelse med Parlamentets påstand, betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler i sag T-71/07 R og formalitetsindsigelsen.
På grundlag af disse præmisser bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1)
Sagerne T-383/06 og T-71/07 forenes med henblik på kendelsen.
2)
I sag T-71/07 henskydes formalitetsindsigelsen til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
3)
Søgsmålet i sag T-71/07 afvises som åbenbart ugrundet.
4)
Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse vedrørende annullationspåstanden i sag T-383/06.
5)
Erstatningssøgsmålet i sag T-383/06 afvises som åbenbart ugrundet.
6)
I sag T-383/06 bærer Parlamentet sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de omkostninger, Icuna.Com SCRL har afholdt, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler. Icuna.Com bærer halvdelen af sine egne omkostninger.
7)
I sag T-71/07 bærer Icuna.Com sine egne omkostninger og betaler Parlamentets omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om de foreløbige forholdsregler og formalitetsindsigelsen.
Således bestemt i Luxembourg den 14. maj 2008.
E. Coulon
Justitssekretær
I. Pelikánová
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: fransk.