61994TO0117_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-117/94,
Associazione agricoltori della provincia di Rovigo, Associazione polesana coltivatori diretti di Rovigo, Consorzio cooperative pescatori del Polesine, Cirillo Brena, Mauro Girello og Greguoldo Daniele, alle ved advokat Ivone Cacciavillani, Venedig, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alain Lorang, 51, rue Albert 1er,
sagsoegere,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Lucio Gussetti, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 15. oktober 1993, for saa vidt den giver oekonomisk stoette til regionen Veneto med henblik paa virkeliggoerelse af aktioner i Po-deltaet, samt den heraf foelgende kontrakt mellem Kommissionen og det italienske Miljoeministerium,
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne R. Schintgen og R. García-Valdecasas,
justitssekretaer: H. Jung,
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Ved forordning (EOEF) nr. 1973/92 af 21. maj 1992 (EFT L 206, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 1973/92") har Raadet oprettet et finansielt instrument for miljoeet, benaevnt "LIFE", som har til formaal at bidrage til udviklingen og gennemfoerelsen af Faellesskabets miljoepolitik og miljoelovgivning, i det vaesentlige ved finansiering af aktioner, som prioriteres i Faellesskabet. Der kan ydes finansiel stoette til de aktionsomraader, der er defineret i bilaget til forordningen, hvis de er af betydning for Faellesskabet, i vaesentlig grad bidrager til gennemfoerelsen af Faellesskabets politik paa miljoeomraadet og overholder betingelserne for gennemfoerelse af forureneren betaler-princippet.
2 Med hensyn til beskyttelse af levesteder og af naturen bestemmes det i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1973/92, at stoetten skal bidrage til medfinansiering af de foranstaltninger, der er noedvendige for at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for de prioriterede naturtyper og de prioriterede arter inden for de paagaeldende lokaliteter, der er naevnt i henholdsvis bilag I og bilag II til Raadets direktiv 92/43/EOEF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7, herefter benaevnt "direktiv 92/43").
3 I slutningen af 1992 tilsendte Den Italienske Republik Kommissionen to forslag til aktioner i Po-deltaet, for hvilke den ansoegte om finansiering i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1973/92. Det omraade, som var beroert af disse forslag til aktioner, straekker sig over to regioner: regionen Emilia-Romagna og regionen Veneto. Den foerste havde ved regional lov nr. 87 af 2. juli 1988 paa sit omraade oprettet en regional park i Po-deltaet. Den anden har ikke truffet nogen saerlig beskyttelsesforanstaltning. Imidlertid bestemmer lov nr. 394 af 6. december 1991, rammelov for beskyttede omraader, i artikel 35, stk. 4, at de beroerte regioner efter aftale med miljoeministeren inden for to aar efter dens ikrafttraeden skal oprette en interregional naturpark i Po-deltaet. I samme bestemmelse praeciseres det, at centralregeringen i mangel af saadanne foranstaltninger skal oprette en nationalpark i det paagaeldende omraade.
4 Da der her var tale om aktioner vedroerende prioriterede naturtyper, forelagde Kommissionen i henhold til artikel 3, 8 og 21 i direktiv 92/43 foerst det i det naevnte direktivs artikel 20 naevnte udvalg et forslag til medfinansiering af et enkelt projekt, som var et resultat af en forening af de to forslag, og som havde titlen "Bevaringsprogram for det geografiske omraade Po-deltaet" (herefter benaevnt "Po-delta-programmet"). Dette udkast vedroerte et beloeb paa 1,5 mio. ECU i foerste fase. Udvalget godkendte enstemmigt udkastet den 30. april 1993.
5 Kommissionen forelagde dernaest det ved artikel 13 i forordning nr. 1973/92 nedsatte udvalg et udkast til fordeling af de beloeb, der var til raadighed paa budgettet til aktioner til gennemfoerelse af denne forordning, heriblandt Po-delta-programmet. Udvalget godkendte enstemmigt dette udkast den 16. juli 1993.
6 Den 15. oktober 1993 vedtog Kommissionen officielt den rammebeslutning, hvis bilag indeholder de forskellige aktioner, som er godkendt af Kommissionen ° heriblandt Po-delta-programmet ° og fordelingen af bevillinger mellem disse. Denne beslutning omfatter det udkast, som blev godkendt af de to naevnte udvalg.
7 I mellemtiden havde Kommissionen forhandlet om den naermere gennemfoerelse af Po-delta-programmet med de parter, som var inddraget i virkeliggoerelsen af det projekt, der skulle finansieres. Den 3. og 4. juni 1993 blev der holdt et moede i Ferrara; deri deltog foruden Kommissionen det italienske Miljoeministerium, det italienske Ministerium for Samordning af Landbrugs-, Ernaerings- og Skovbrugspolitik, regionen Veneto, regionen Emilia-Romagna, de beroerte provinser og Lega italiana protezione uccelli (herefter benaevnt "LIPU").
8 Den 31. december 1993 blev den i artikel 9, stk. 5, litra b), i forordning nr. 1973/92 omhandlede kontrakt underskrevet. De to vigtigste kontrahenter er Kommissionen og det italienske Miljoeministerium, der fungerer som den ansvarlige myndighed. Til denne er knyttet det italienske Ministerium for Samordning af Landbrugs-, Ernaerings- og Skovbrugspolitik, regionen Veneto og LIPU.
9 Det er paa denne baggrund, at sagsoegerne ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 23. marts 1994 har anlagt naervaerende sag.
10 Ved Rettens afgoerelse af 7. juli 1994 er sagen, efter at parterne har afgivet indlaeg, blevet henvist til Fjerde Afdeling, beklaedt af tre dommere.
Parternes paastande
11 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionens beslutning af 15. oktober 1993 og den herpaa foelgende kontrakt mellem Kommissionen og det italienske Miljoeministerium af 31. december 1993 samt enhver anden retsakt, som staar i forbindelse med og/eller har hjemmel i denne beslutning, annulleres.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises i det hele.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Parternes anbringender og argumenter
12 Sagsoegerne har paaberaabt sig tre anbringender til stoette for deres paastande. Det foerste er "magtoverskridelse paa grund af fejlagtig hjemmel" og manglende kompetence. Det andet anbringende er tilsidesaettelse af artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 1973/92. Det tredje anbringende er tilsidesaettelse af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 1973/92 og magtfordrejning.
13 Som led i disse anbringender har sagsoegerne i det vaesentlige gjort gaeldende, at Den Italienske Republik, da den forelagde Kommissionen det paagaeldende udkast, tilsidesatte italiensk ret og princippet om god forvaltningsskik, og at Kommissionen ved at give oekonomisk stoette til et saadant projekt har tilsidesat forordning nr. 1973/92, naermere bestemt artikel 2, stk. 2, idet denne bestemmelse kraever, at de finansierede foranstaltninger "i vaesentlig grad bidrager til gennemfoerelsen af Faellesskabets politik paa miljoeomraadet". Da der her er tale om aktioner til beskyttelse af levesteder og af naturen, kraever denne bestemmelses tredje afsnit, at stoetten navnlig bidrager "til medfinansiering af de foranstaltninger, der er noedvendige for at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for de prioriterede naturtyper og de prioriterede arter inden for de paagaeldende lokaliteter, der er naevnt i henholdsvis bilag I og bilag II til Raadets direktiv 92/43". Kommissionen har ifoelge sagsoegerne ligeledes handlet i strid med den faelles miljoepolitiks formaal, saaledes som de fremgaar af traktaten, af forordning nr. 1973/92, af direktiv 92/43, af Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet (EFT L 175, s. 40), af programmet for Faellesskabets politik og virke inden for miljoe og baeredygtig udvikling, som er genstand for beslutning 93/C 138/01 vedtaget af Raadet og repraesentanterne for medlemsstaternes regering, forsamlet i Raadet, af 1. februar 1993 (EFT C 138, s. 1, herefter benaevnt "femte miljoehandlingsprogram") og af forskellige beslutninger fra Europa-Parlamentet.
14 Kommissionen har fremsat en formalitetsindsigelse under henvisning til, at de anfaegtede retsakter ikke umiddelbart og individuelt beroerer sagsoegerne, som de ikke er rettet til.
15 Den har anfoert, at fysiske personer kun beroeres af disse retsakter paa grund af deres objektive egenskab af ejere af fast ejendom, som udoever en oekonomisk relevant virksomhed, i samme omfang som enhver anden erhvervsdrivende, som aktuelt eller potentielt befinder sig i en tilsvarende situation. De sagsoegende sammenslutninger er ikke beroert af de paagaeldende retsakter paa en anden maade end i deres egenskab af repraesentanter for en kategori af erhvervsdrivende, hvis generelle interesser beroeres af disse retsakter.
16 Kommissionen har desuden anfoert, at sagsoegerne ikke umiddelbart beroeres af de retsakter, som de anfaegter, idet disse blot giver Den Italienske Republik en mulighed uden at stifte rettigheder til fordel for dem.
17 Sagsoegerne har anfoert, at de alle er soegsmaalsberettigede med hensyn til de anfaegtede retsakter, fordi de alle er umiddelbart og individuelt beroert af disse. De har nemlig alle ret til at deltage i proceduren for udarbejdelse og udformning af den aktion, der fastlaegges og finansieres ved den paagaeldende retsakt. Denne ret fremgaar af artikel A, stk. 2, i traktaten om Den Europaeiske Union, af artikel 1 og 2 i forordning nr. 1973/92 samt af forarbejderne hertil, af det femte miljoehandlingsprogram, tabel 10 og 18, af tredje betragtning til direktiv 92/43, af Europa-Parlamentets beslutning af 10. juli 1987 om oprettelse og bevarelse af naturreservater af faellesskabsinteresse (EFT C 246, s. 121) samt af artikel 7 i forslag til forordning (KOM(91) 0028) om oprettelse af et finansielt instrument for miljoeet (EFT 1991 C 267, s. 211). Desuden har de ifoelge Domstolens praksis (dom af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125) en selvstaendig og saerskilt interesse i forhold til deres medlemmer, som foelger af den italienske forfatning, naermere bestemt dennes artikel 2, som fastslaar betydningen af "organisationer i samfundet", sammenholdt med dens artikel 18, 49 og 97.
18 Sagsoegerne har tilfoejet, at de er umiddelbart beroert af de anfaegtede retsakter, da disse udgoer en bemyndigelse til finansiering af et projekt, som allerede er defineret saavel med hensyn til indhold som med hensyn til adressater. Den anfaegtede beslutning viser den direkte funktionelle forbindelse mellem medfinansieringen og Po-delta-programmet. Ved at ansoege om bidrag fra Faellesskabet har Den Italienske Republik udtrykkeligt forpligtet sig til at gennemfoere de aktioner, som er beskrevet i dette program. Foelgelig har den ikke laengere noget skoen, saa meget desto mere som den saaledes paa forhaand over for faellesskabsmyndighederne har tilkendegivet, hvorledes den vil handle med hensyn til de paagaeldende faellesskabsbestemmelser (Domstolens dom af 23.11.1971, sag 62/70, Bock mod Kommissionen, Sml. 1971, s. 239, org. ref.: Rec. s. 897).
Rettens bemaerkninger
19 Det bestemmes i artikel 114, stk. 1, i Rettens procesreglement, at saafremt en part oensker det, tager Retten, paa de i samme artikels stk. 3 og 4 fastsatte betingelser, stilling til, om sagen boer afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet. I dette tilfaelde finder Retten, at da den har faaet tilstraekkelige oplysninger ved en gennemgang af sagens akter, er der ikke grund til at indlede den mundtlige forhandling.
20 Ifoelge EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2 ° nu artikel 173, stk. 4, i EF-traktaten ° er det en betingelse for at admittere et soegsmaal anlagt af en fysisk eller juridisk person til proevelse af en beslutning, som ikke er rettet til ham, at sagsoegeren er umiddelbart og individuelt beroert af denne beslutning.
21 Da ingen af de sagsoegende fysiske personer og ingen af de tre sagsoegende sammenslutninger er adressater for den anfaegtede beslutning, maa det undersoeges, om beslutningen beroerer dem umiddelbart og individuelt.
22 Det foelger af Domstolens praksis (jf. dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197), at tredjemaend kun kan vaere beroert individuelt af en beslutning rettet til en anden person, saafremt denne beslutning rammer dem paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten.
23 Den anfaegtede beslutning har til formaal at give oekonomisk stoette til aktioner vedroerende beskyttelse af levesteder og af naturen. Den er rettet til samtlige de davaerende medlemsstater med undtagelse af Kongeriget Belgien og Storhertugdoemmet Luxembourg. Blandt de aktioner, hvortil der gives oekonomisk stoette, er Po-delta-programmet. De samlede omkostninger ved projektet anslaas til 3 mio. ECU, hvoraf Faellesskabet paatager sig at betale 50%.
24 Med hensyn til de tre sagsoegende fysiske personer og samtlige de personer, som har aktiviteter i det paagaeldende omraade, fremstaar denne beslutning, idet den giver oekonomisk stoette til det italienske Po-delta-program, foelgelig ikke som en foranstaltning af generel raekkevidde, som gaelder for objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for persongrupper, som er udpeget generelt og abstrakt.
25 Heraf foelger, at den anfaegtede beslutning alene beroerer de sagsoegende fysiske personer i deres objektive egenskab af landmaend, der driver virksomhed i Po-delta-omraadet, i samme omfang som enhver anden landmand, der aktuelt eller potentielt befinder sig i en tilsvarende situation (Domstolens dom af 14.7.1983, sag 231/82, Spijker mod Kommissionen, Sml. s. 2559, praemis 9).
26 Det maa endvidere undersoeges, om de tre sagsoegende sammenslutninger, saafremt det maa antages, at de repraesenterer samtlige landmaend i den paagaeldende region, er individuelt beroert af den anfaegtede beslutning.
27 Det fremgaar herved af Domstolens praksis, at princippet om, at en organisation i sin egenskab af repraesentant for en gruppe erhvervsdrivende skulle vaere individuelt beroert af en retsakt, som paavirker denne gruppes generelle interesse, ikke kan accepteres (Domstolens kendelse af 11.7.1979, sag 60/79, Fédération nationale des producteurs de vins de table et vins de pays mod Kommissionen, Sml. s. 2429, og Domstolens dom af 10.7.1986, sag 282/85, DEFI mod Kommissionen, Sml. s. 2469, praemis 16).
28 I denne sag er de sagsoegende sammenslutninger ikke beroert af den anfaegtede beslutning, som paavirker den generelle interesse hos den gruppe erhvervsdrivende, som de repraesenterer, paa anden maade end i deres egenskab af repraesentanter for denne gruppe.
29 Imidlertid haevder saavel de sagsoegende fysiske personer som de sagsoegende sammenslutninger, at de er individuelt beroert af den anfaegtede beslutning, fordi Kommissionen havde pligt til at hoere dem, foer den udstedte den, hvilket er tilstraekkeligt til at individualisere dem.
30 Det maa herved fastslaas, at ingen af de af sagsoegerne anfoerte bestemmelser (jf. ovenfor, praemis 17) skaber nogen forpligtelse for Kommissionen til, foer den yder oekonomisk stoette i henhold til forordning nr. 1973/92, at tage hensyn til den saerlige situation for hver enkelt landmand, som driver virksomhed i de omraader, der beroeres af de aktionsprogrammer, som finansieres, eller til situationen for hver af de sammenslutninger, som repraesenterer disse, eller til at hoere dem.
31 Den manglende forpligtelse for Kommissionen til at tage hensyn til de forskellige sagsoegeres saerlige situation og til at hoere dem, foer den udstedte den anfaegtede beslutning, bestyrkes af den omstaendighed, at ingen af sagsoegerne til stoette for deres paastande har paaberaabt sig anbringender vedroerende tilsidesaettelse af den forpligtelse, som Kommissionen skulle have haft til at hoere dem, mens Kommissionen, uden at blive modsagt af nogen af sagsoegerne, har bekraeftet, at disse paa ingen maade er blevet hoert, foer den anfaegtede beslutning blev truffet.
32 Det foelger af det foregaaende, at ingen af de sagsoegende fysiske personer og ingen af de sagsoegende sammenslutninger er individuelt beroert af Kommissionens beslutning af 15. oktober 1993 om at give oekonomisk stoette til bevaringsprogrammet for det geografiske omraade Po-deltaet. Et annullationssoegsmaal anlagt af enhver af disse sagsoegere maa derfor afvises (Domstolens dom af 17.1.1985, sag 11/82, Piraiki-Patraiki m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 207, og af 26.6.1990, sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477, praemis 11, 12 og 13).
33 Retten finder, at dette raesonnement gaelder saa meget desto mere for den kontrakt, som er indgaaet mellem Kommissionen og Den Italienske Republik, og som fastsaetter de naermere betingelser for udbetalingen af den oekonomiske stoette fra Faellesskabet samt de betingelser, som modtageren skal overholde. Sagsoegerne er ikke parter i denne kontrakt og er heller ikke mere individuelt beroert af denne, end de er af beslutningen af 15. oktober 1993, som den i oevrigt blot gennemfoerer, hvilket sagsoegerne synes at erkende, idet de har anfoert, at "da den blot er en gennemfoerelsesakt til den anfaegtede beslutning, som er begraenset til at regulere de naermere bestemmelser for udviklingen af faellesskabsfinansieringen LIFE, foelger den anfaegtede kontrakts ulovlighed af beslutningens ulovlighed, saaledes at kontrakten foelgelig savner enhver logisk begrundelse og enhver retlig hjemmel" (sagsoegernes indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen, s. 13).
34 Det foelger af det foregaaende, at sagen boer afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
35 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegerne har tabt sagen, paalaegges det dem at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger in solidum.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 21. februar 1995.