62002CC0361_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šiuose iš esmės vienoduose Dioikitiko Efeteio Peiraios (Pirėnų Aukščiausias administracinis teismas) prašymuose priimti prejudicinį sprendimą klausiama, ar Direktyva 76/308/EEB(2) (toliau – Direktyva 76/308) gali būti taikoma pripažįstant ir vykdant Italijos pretenzijas dėl muitų Graikijoje, jeigu šios pretenzijos kilo iki šios direktyvos priėmimo ir iki jos įsigaliojimo Graikijoje. Pagrindinėse bylose ginčijamos 1968 metais atsiradusios Italijos pretenzijos dėl muitų M. Tsapalos (byla C‑361/02) ir K. Diamantakis (byla C‑362/02) atžvilgiu pripažinimas ir vykdymas.
II – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisė
2. Direktyva 76/308 nustato tam tikrų kitoje valstybėje narėje kilusių viešųjų pretenzijų pripažinimo ir vykdymo taisykles. Jos pradinė redakcija buvo taikoma pretenzijoms, susijusioms su bendra žemės ūkio politika ir muitais. Galiojančios redakcijos taikymo sritis yra platesnė ir apima pretenzijas, susijusias su bendra žemės ūkio politika, visas importo bei eksporto rinkliavas, taip pat mokestines pretenzijas, ypač pridėtinės vertės mokesčių(3), akcizo mokesčių(4), pajamų, kapitalo bei draudimo mokesčių(5) .
3. Pagrindinis Direktyvos 76/308 elementas yra 8 straipsnio 1 dalis. Pagal šią nuostatą visos valstybės narės įpareigotos pripažinti vykdomąjį dokumentą, kurį vykdyti prašo kitos valstybės narės institucija, kaip nacionalinį vykdomąjį dokumentą ir jį vykdyti. Remiantis 8 straipsnio 2 dalimi institucija, į kurią kreipiamasi, gali arba pripažinti ir vykdyti vykdomąjį dokumentą, arba papildyti ar pakeisti jį tokiu vykdomuoju dokumentu, kurį galima vykdyti atitinkamos valstybės teritorijoje. Be to, direktyvoje yra normų, nustatančių prašymo dėl vykdymo formą bei vykdymo sąlygas.
B – Nacionalinė teisė
4. Direktyvos 76/308 nuostatos į Graikijos teisę buvo perkeltos įstatymo Nr. 1402/1983 dėl muitų teisės suderinimo su Europos Bendrijų teise(6) 86–98 straipsniais (XI skyrius – „Savitarpio parama patenkinant pretenzijas“) ir 1984 m. kovo 26 d. finansų ministro įsakymu Nr. T. 1243/319 dėl valstybių narių savitarpio paramos sistemos patenkinant pretenzijas taikymo taisyklių(7), priimtu šio įstatymo pagrindu. Įstatymo Nr. 1402/1983 86 straipsnis, kuris, remiantis jo 103 straipsniu, galioja atgaline data nuo 1981 m. sausio 1 d., nustato: jeigu šiame įstatyme nenumatyta kitaip, XI skyriaus normos, inter alia, taikomos pretenzijoms dėl muitų, kurie turi būti sumokami už prekes, įvežtas iš trečiųjų valstybių į Bendriją.
III – Faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas
5. Savo raštu (be datos) Italijos finansų ministerija persiuntė Graikijos Finansų ministerijai 1992 m. lapkričio 23 d. prašymą pradėti vykdymą pagal Direktyvą 76/308, kurį Graikijos Finansų ministerija gavo 1992 m. gruodžio 14 d. Prašymas buvo susijęs su 1 787 485 050 ITL(8) dydžio, įskaitant palūkanas ir kitas sąnaudas, pretenzija dėl muitų N. Tsapalos ir K. Diamantakis, kurie yra atsakovai pagrindinėje byloje (toliau – atsakovai). Prie šio rašto pridėtas 1970 m. spalio 8 d. Corte d’appello Catania nuosprendis, kuriuo atsakovai dėl neteisėto tabako gaminių įvežimo į Italijos teritoriją 1968 m. kovo mėnesį buvo nuteisti laisvės atėmimu bei įpareigoti sumokėti muitus ir kitus mokesčius. 1972 m. sausio 31 d. sprendimu Corte di cassazione
atmetė apeliaciją, kuria šis nuosprendis buvo apskųstas.
6. 1996 m. vasario 6 d. sprendimu kompetentinga Graikijos institucija pripažino vykdomąjį dokumentą vykdytinu Graikijoje. Atsakovų prašymu, pirmosios instancijos teismas šį sprendimą panaikino. Teismas pagrindė sprendimą tuo, kad savitarpio parama tarp Graikijos ir kitų EB valstybių narių yra suteikiama tik pretenzijoms, kilusioms po Įstatymo Nr. 1402/1983 įsigaliojimo, t. y. po jo paskelbimo Graikijos Oficialiame leidinyje 1983 m. sausio 1 d. Tačiau ginčijama pretenzija atsirado 1968 metais ir buvo patvirtinta 1970 ir 1972 metų nuosprendžiais.
7. Dioikitiko Efeteio Peiraios, nagrinėjantis Graikijos valstybės apeliacinį skundą, remdamasis EB 234 straipsniu, 2002 m. birželio 5 d. sprendimu pateikė Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar Direktyvos 76/308/EEB < ... > 1 straipsnis reiškia, kad direktyva yra taikoma pretenzijoms, kilusioms vienoje valstybėje narėje iki jos įsigaliojimo, ir kurios nurodomos vykdomajame dokumente, kaip Italijos Respublikos vykdomojo dokumento atveju, išduotame šios valstybės kompetentingų institucijų taip pat iki šios direktyvos įsigaliojimo, ir ar dėl to šios suspenduotos pretenzijos, kurių negalima buvo įvykdyti kitoje valstybėje narėje, gali būti įvykdytos dabar, įsigaliojus direktyvai, pasibaigus jos įgyvendinimo terminui ir valstybėms narėms priėmus jos įgyvendinimui būtinas teisės normas, „institucijai pareiškėjai“ pateikiant atitinkamą prašymą „institucijai, į kurią kreipiamasi“ direktyvos 3 straipsnio prasme?“
IV – Šalių argumentai
8. Atsakovai nurodo, kad 1970 metais Corte d’appello Catania
priėmė nuosprendį už akių, apie kurį jie sužinojo tik gavę prašymą pradėti vykdymą 1996 m. rugsėjo 6 d. (K. Diamantakis) ir 1996 m. gruodžio 31 d. (N. Tsapalos). Jie mano, kad ir iš direktyvos, ir iš Įstatymo Nr. 1402/1983 tekstų išplaukia, kad tos normos taikomos tik pretenzijoms, atsiradusioms po šių normų įsigaliojimo. Tų normų taikymas anksčiau atsiradusioms pretenzijoms pažeidžia teisinio tikrumo principą.
9. Graikijos vyriausybė ir Komisija mano, kad Direktyvoje 76/308 yra tik procesinės normos. Procesinės teisės normos, kitaip negu materialinės teisės, taikomos ir anksčiau susiklosčiusioms aplinkybėms. Taikant direktyvą pretenzijoms, atsiradusioms iki jos įsigaliojimo, užtikrinama, kad Bendrijos teisė taikoma bendrai  ir vienodai, ir užkertamas kelias sukčiavimams.
10. Komisija priduria, kad direktyva atitinka Bendrijos muitų teisės normas. Remiantis Muitinės kodekso(9) 2 straipsniu, Bendrijos muitų teisės normos vienodai taikomos visoje Bendrijos teritorijoje. Nesvarbu importo valstybė, vienodomis sąlygomis susidaro tokio pat dydžio muitų įsiskolinimai. Direktyva papildo šią sistemą numatydama nuostatas dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas dėl muitų.
11. Remiantis Direktyvos 76/308 1 straipsniu ji taikoma visoms 2 straipsnyje nurodytoms pretenzijoms, kilusioms kurioje nors valstybėje narėje. Direktyvos tekstuose visomis kalbomis, išskyrus anglišką versiją, naudojamas būtasis laikas, o tai patvirtina šios direktyvos taikymą pretenzijoms, kilusioms iki jos įsigaliojimo. Direktyvos parengimo medžiaga nepateikia atsakymo į šį klausimą. Tačiau Komisija 1980 m. gruodžio 22 d. darbo dokumente pažymėjo, kad direktyva taikoma visiems po 1978 m. sausio 1 d. pateiktiems prašymams dėl pretenzijų patenkinimo, neatsižvelgiant į tai, kada tos pretenzijos atsirado. Bendrijos teisės aktų leidėjas taip pat neapribojo šios direktyvos taikymo laiko atžvilgiu kokia nors pereinamojo laikotarpio norma, kaip jis tai darė kitais atvejais(10) .
V – Teisinis įvertinimas
A – Bylos aplinkybėms taikoma Direktyvos 76/308 redakcija
12. Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas prašo išaiškinti Direktyvą 76/308 tinkamo nacionalinių įgyvendinimo nuostatų aiškinimo, atsižvelgiant į direktyvos reikalavimus, požiūriu. Nesiekiant iš anksto išaiškinti klausimo, kuria apimtimi direktyva reikalauja pripažinti ir vykdyti iki jos įsigaliojimo atsiradusias pretenzijas, reikia ištirti, kuri jos redakcija yra taikoma pagrindinei bylai.
13. Šiame teisiniame ginče nagrinėjamas 1996 m. vasario 6 d. Graikijos muitinės tarnybų sprendimas pripažinti ir vykdyti Italijos išduotą vykdomąjį dokumentą. Todėl ginčijamo sprendimo teisėtumas gali būti vertinamas tik tuo metu galiojusios direktyvos redakcijos(11) pagrindu. Dėl to neturi būti atsižvelgiama į Direktyva 2001/44(12) padarytus Direktyvos 76/308 pakeitimus.
B – Direktyvos 76/308 taikymas iki jos įsigaliojimo kilusioms pretenzijoms
14. Remiantis Direktyvos 76/308 1 straipsniu jos normos taikomos 2 straipsnyje nurodytoms pretenzijoms, kilusioms kitoje valstybėje narėje. Iš šių normų teksto negalima daryti išvados, kad direktyva taikoma tik po jos priėmimo kilusioms pretenzijoms. Be to, direktyvoje nėra pereinamojo laikotarpio normų, kurios apribotų jos taikymą šiuo požiūriu. Taip pat Aktas dėl Graikijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų(13) nenumato jokių specialių normų dėl Direktyvos 76/308 įsigaliojimo ar taikymo Graikijoje. Atvirkščiai, galioja bendroji Stojimo akto 2 straipsnio norma, kad Bendrijos teisės aktai Graikijoje įsigalioja nuo jos įstojimo 1981 m. sausio 1 d.
15. Tik angliškas Direktyvos 76/308 1 straipsnio tekstas ( claims … which arise in another Member State ) galėtų leisti daryti kitokią išvadą. Turint omenyje aplinkybę, kad visų kitų kalbų versijose toje pačioje vietoje naudojama būtojo laiko forma, angliškos versijos skirtumas galėtų reikšti vertimo netikslumą. Be to, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, normos, kurios įvairių kalbų versijos skiriasi, reikšmė turėtų būti nustatoma atsižvelgiant į bendrą teisės akto struktūrą ir tikslą(14) .
16. Direktyvos tikslas, remiantis jos 2 konstatuojamąja dalimi, yra panaikinti bendrosios rinkos funkcionavimo kliūtis, atsirandančias dėl tam tikrų viešosios teisės pretenzijų patenkinimo kitose valstybėse narėse sunkumų. Be to, ji turi užtikrinti, kad Bendrijos teisės aktai bus visiškai ir vienodai taikomi visoje Bendrijoje. Direktyva visų pirma užkerta kelią tam, kad skolininkai, perkeldami savo gyvenamąją ar buvimo vietą į kitą valstybę narę, išvengtų pareigos sumokėti joje nurodytas rinkliavas. Taip užtikrinama, kad pasinaudojimas EB sutarties suteikta laisvo asmenų judėjimo teise neturės neigiamos įtakos pretenzijų vykdymui.
17. Šį tikslą direktyva gali pasiekti tuomet, jeigu ji užtikrina, kad bus patenkinta kuo daugiau pretenzijų, kurių atžvilgiu dar nesibaigė senaties terminas, taigi ir tos, kurios kilo iki direktyvos įsigaliojimo. Taip direktyva taip pat sąlygoja, kad bus vienodai ir veiksmingai įgyvendinamos Bendrijos muitų teisės normos.
18. Be to, ši direktyva turi būti aiškinama atsižvelgiant į EB 10 straipsnyje įtvirtintą valstybių narių lojalaus bendradarbiavimo tarpusavyje(15) ir su Bendrija principą(16) . Šis principas reikalauja plačiai aiškinti direktyvą taip užtikrinant, kad valstybės, į kurią kreipiamasi, institucijos kuo geriau įgyvendins valstybės, kuri kreipėsi, reikalavimus. Jeigu kalbama apie rinkliavų, sudarančių nuosavas Bendrijos lėšas, kaip antai – muitų, išieškojimą, valstybių narių bendradarbiavimas taip pat naudingas finansiniams Bendrijos interesams užtikrinti.
19. Graikija nuo jos įstojimo taip pat įpareigota lojaliai bendradarbiauti su kitomis valstybėmis narėmis. Šis bendradarbiavimas, jeigu kalbama apie Bendrijos teisės įgyvendinimą, taip pat gali būti taikomas aplinkybėms, atsiradusioms iki Graikijos stojimo į Bendriją.
20. Tačiau kyla klausimas, ar Direktyvos 76/308 taikymas iki jos įsigaliojimo kilusioms pretenzijoms negalėtų būti atmestas dėl to, kad kitaip būtų pažeistas teisės aktų negaliojimo atgaline data principas.
21. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, siekiant užtikrinti teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių principų laikymąsi, materialinės Bendrijos teisės normos turi būti aiškinamos taip, kad jos taikomos iki įsigaliojimo atsiradusioms aplinkybėms tik tuomet, jeigu iš teksto, tikslų ar struktūros aiškiai išplaukia, kad jos gali būti šitaip taikomos.(17) Tačiau, kaip teisingai pažymėjo Komisija ir Graikijos vyriausybė, šis principas negalioja procesinėms teisės normoms(18) .
22. Materialinės teisės normos reglamentuoja teisių atsiradimą ir jų turinį, o procesinė teisė visų pirma reglamentuoja teisių įgyvendinimui skirtas procedūras. Direktyvoje 76/308 nėra normų, susijusių su pretenzijų atsiradimu ar jų turiniu. Todėl turi būti taikoma tik nacionalinė valstybės, kuri kreipėsi, teisė arba atitinkama valstybėse narėse tiesiogiai taikoma materialinė Bendrijos teisė, pvz., Muitinės kodeksas. Ši direktyva reglamentuoja tik kitoje valstybėje narėje kilusių valstybės pretenzijų pripažinimą bei vykdymą. Todėl jos normos turi būti laikomos procesinėmis teisės normomis, kurios, nepažeidžiant teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių principo, gali būti taikomos ir iki jų įsigaliojimo kilusioms pretenzijoms.
C – Pretenzijos Direktyvos 76/308 2 straipsnio c punkto prasme buvimas
23. Direktyva 76/308 taikoma su sąlyga, kad ginčijamos tokios pretenzijos, kurios patenka į jos taikymo sritį. Tačiau iš direktyvos nėra aišku, ar institucija, į kurią kreipiamasi, iš viso turi įgaliojimus atlikti atitinkamą patikrinimą, ir ar jai privalomas institucijos, kuri kreipėsi ir kuriai žinomos tik bylos faktinės aplinkybės bei taikoma nacionalinė teisė, pretenzijos priskyrimas.
24. Institucijos, į kurią kreipiamasi, įpareigojimą galėtų patvirtinti direktyvos 76/308 6 straipsnio 2 dalis, numatanti, kad vykdymo tikslais „bet kuri pretenzija, dėl kurios buvo pateiktas prašymas ją patenkinti, bus traktuojama kaip valstybės narės, kur yra institucija, į kurią kreipiamasi, pretenzija, išskyrus tuos atvejus, kuriems taikomas 12 straipsnis“. Be to, institucija, į kurią kreipiamasi, išskyrus 12 straipsnio numatytus vykdymo sustabdymo atvejus, kai yra pateiktas atitinkamas skundas, gali nevykdyti prašymo tik remdamasi direktyvos 14 straipsniu, kuris šiam atvejui nėra taikomas.
25. Tačiau teisinės valstybės principas reikalauja, kad institucija, į kurią kreipiamasi, bet kada galėtų ar privalėtų atsisakyti pripažinti bei vykdyti vykdymo dokumentą, jeigu iš pateiktos informacijos aiškiai matoma, kad atitinkama pretenzija nepatenka į Direktyvos 76/308 taikymo sritį. Tokiu atveju, jeigu nacionalinių įgyvendinamųjų teisės aktų taikymo sritis nėra platesnė už direktyvos taikymo sritį, institucija, į kurią kreipiamasi, gali neturėti teisinio pagrindo veikti.
26. Nagrinėjamos redakcijos Direktyva 76/308(19), remiantis jos 2 straipsnio c punktu, taikoma pretenzijoms dėl muitų 1970 m. balandžio 21 d. Tarybos sprendimo 70/243/EAPB (EEB, Euratomas) dėl valstybių narių finansinių įnašų pakeitimo nuosavomis Bendrijos lėšomis (OL L 94, p. 19) 2 straipsnio b punkto prasme (toliau – sprendimas)(20) . Reikia išnagrinėti, ar ginčijami muitai yra pretenzija minėto sprendimo prasme, nors pretenzija kilo dar 1968 m. kovo mėnesį.
27. Muitai, o kartu ir nuosavos Bendrijos lėšos Sprendimo 70/243 2 straipsnio b punkto prasme yra bendrojo muitų tarifo muitai ir kiti prekių mainų su trečiosiomis valstybėmis Bendrijos institucijų nustatyti muitai. Nors muitų sąjunga buvo įkurta tik 1968 m. liepos 1 d.(21), bendrasis muitų tarifas buvo įvestas jau anksčiau, vadovaujantis EEB sutarties 19 ir paskesniais straipsniais. Todėl iki 1968 m. liepos 1 d. kilusios pretenzijos dėl muitų gali būti laikomos bendrojo muitų tarifo muitais, kuriems taikoma Direktyva 76/308.
28. Šiai išvadai neprieštarauja tai, kad tuomet dar neegzistavo nuosavų Bendrijos lėšų sistema, kuri buvo įvesta Sprendimu 70/243. Gali būti, kad iš pradžių Bendrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas direktyvą, norėjo sudaryti galimybę pripažinti ir tarpvalstybiniu lygmeniu įvykdyti pretenzijas, susijusias su Bendrijos nuosavomis lėšomis. Tai patvirtina ir Direktyvos 76/308 nuoroda į Sprendimą 70/243. Tačiau vėlesniais pakeitimais taikymo sritis buvo išplėsta ir kitoms rinkliavoms, kurių didesnė dalis arba jos visos patenka į nacionalinį biudžetą, kaip antai pridėtinės vertės ar akcizo mokesčiai.
29. Dėl to į Direktyvos 76/308 taikymo sritį taip pat patenka 1968 m. kovo mėnesį valstybėje narėje kilusios pretenzijos, ir jos gali būti pateisinamos kitoje valstybėje narėje remiantis direktyvą įgyvendinančiais nacionaliniais teisės aktais.
30. Vis dėlto reikėtų išnagrinėti, ar nagrinėjamu atveju ginčijamų pretenzijų patenkinimas nepažeidžia bendrųjų teisės principų, į kuriuos būtina atsižvelgti taikant visas į Bendrijos teisės reglamentavimo sferą patenkančias priemones, ypač teisingo teismo proceso(22), tinkamo administravimo(23) ir teisinės valstybės principų.
31. Šiuo atveju visų pirma nėra aišku, ar skolininkai buvo informuoti apie skolą muitinei taip, kad turėtų galimybę skųsti tokį sprendimą. Be to, atsakovai vykstant procesui Teisingumo Teisme pareiškė, kad pirmą kartą sužinojo apie skolos egzistavimą iš jiems 1996 m. gruodžio 6 ir 31 d. pateiktų Graikijos institucijos sprendimų dėl Italijos vykdomųjų dokumentų pripažinimo bei vykdymo.
32. Kita vertus, kyla klausimas, ar procesas nuo skolos muitinei atsiradimo 1968 m. iki pretenzijos išieškojimo pradžios Graikijoje 1996 m. nesitęsė nepagrįstai ilgai, ir kas galėtų būti atsakingas už tokią ilgą proceso trukmę. Tačiau šiuo atveju pretenzijų išieškojimo teisėtumui neturėtų daryti įtakos tai, kad buvo pasinaudota senaties terminu.
33. Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo užduotis yra išsamiau išsiaiškinti faktines aplinkybes ir prireikus įvertinti jas atsižvelgiant į minėtus principus.
VI – Išvada
34. Remdamasi ankstesniais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Dioikitiko Efeteio Peiraios pateiktą prejudicinį klausimą:
1976 m. kovo 15 d. Tarybos direktyvos 76/308/EEB dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas, kylančias dėl operacijų, įeinančių į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių bei muitų 1996 m. vasario 6 d. redakcija taikoma pretenzijoms dėl muitų, kilusioms vienoje valstybėje narėje iki direktyvos įsigaliojimo, ir dėl kurių ši valstybė narė iki direktyvos įsigaliojimo yra priėmusi vykdomąjį dokumentą.
(1) .
(2)  –	1976 m. kovo 15 d. Tarybos direktyva 76/308/EEB dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas, kylančias dėl operacijų, įeinančių į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių bei muitų susigrąžinimo (OL L 73, p. 18), paskutinį kartą pakeista 2001 m. birželio 15 d. Tarybos direktyva 2001/44/EB (OL L 175, p. 17).
(3)  –	1979 m. gruodžio 6 d. Tarybos direktyva 79/1071/EEB, iš dalies keičianti Direktyvą 76/308/EEB dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas, kylančias dėl operacijų, įeinančių į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių bei muitų (OL L 331, p. 10).
(4)  –	1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, p. 1), pakeista 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyva 92/108/EEB (OL L 390, p. 124).
(5)  –	Direktyva 2001/44, cituota 2 išnašoje.
(6)  –	Graikijos OL 167 I dalis.
(7)  –	Graikijos OL 179 I dalis.
(8)  –	Ši suma atitinka 923 159 eurų sumą, skaičiuojant pagal liros keitimo į eurą kursą.
(9)  –	1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1).
(10)  –	Komisija visų pirma nurodo 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir (OL 2001, L 12, p. 1) 66 straipsnį.
(11)  –	T. y. direktyvos redakcija po jos pakeitimų Direktyva 92/12 (cituota 4 išnašoje) ir Aktu dėl (Norvegijos Karalystės), Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL 1994, C 241, p. 274).
(12)  –	Cituota 2 išnašoje.
(13)  –	Aktas dėl Graikijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų (OL 1979, L 291, p. 17).
(14)  –	1990 m. kovo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas byloje Cricket St Thomas
(C‑372/88, Rink. 1990, I‑1345, 19 punktas) ir 2000 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimas byloje EKW ir Wein & Co
(C‑437/97, Rink. 2000, I‑1157, 42 punktas).
(15)  –	Dėl valstybių narių pareigos bendradarbiauti tarpusavyje žr. 1983 m. kovo 22 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją (42/82, Rink. 1013, 36 punktas) ir 1991 m. birželio 11 d. Sprendimo Athanasopoulos ir kt. (C‑251/89, Rink. I‑2797, 57 punktas).
(16)  –	Doktrinoje netgi manoma, kad tiesiogiai iš EB 10 straipsnio galėtų išplaukti pareiga pripažinti kitos valstybės narės administracinius aktus (žr. von Bogdandy // Grabitz/Hilf, Das Recht der Europäischen Union, Artikel 10, 52 punktas, su nuoroda į 1991 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimą Vlassopoulou
(C‑340/89, Rink. 1991, I‑2357).
(17)  –	2002 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose Falck ir kt. prieš Komisiją
(C‑74/00 P ir C‑75/00 P, Rink. 2002, I‑7869, 119 punktas) ir 1993 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas byloje GruSa Fleisch
(C‑34/92, Rink. 1993, I‑4147, 22 punktas).
(18)  –	1999 m. rugsėjo 7 d. Teisingumo Teismo sprendimas byloje De Haan Beheer
(C‑61/98, Rink. 1999, I‑5003, 13 ir 14 punktai) ir 1981 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas bylose Salumi ir kt.
(212/80 iki 217/80, Rink. 1981, 2735, 9 punktas).
(19) 19 –	Čia apariamos problemos nebūtų iškilusios, jeigu reikėtų taikyti Direktyvos 76/308 redakciją po Direktyva 2001/44 padarytų pakeitimų. Naujoji redakcija taikoma bendrai visoms importo rinkliavoms (2 straipsnio c punktas), kurios 3 straipsnyje apibūdinamos kaip „muitai ir lygiavertį poveikį importui turintys mokesčiai, taip pat importo mokesčiai, nustatyti vadovaujantis bendra žemės ūkio politika arba konkrečiais susitarimais, taikomais kai kurioms prekėms, pagamintoms perdirbant žemės ūkio produktus“.
(20) 20 –	OL L 94, p. 19.
(21) 21 –	Šiuo klausimu žr. 1966 m. liepos 26 d. Tarybos sprendimą 66/532/EEB dėl muitų panaikinimo ir kiekybinių apribojimų draudimo tarp valstybių narių bei dėl Bendrojo muitų tarifo muitų taikymo gaminiams, nenurodytiems Sutarties II priede (OL Nr. 165, p. 2971), taip pat 1968 m. birželio 28 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 950/68, nustatantį Bendrąjį muitų tarifą (OL L 172, p. 1).
(22)  –	Šiuo klausimu žr., inter alia, 1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimą byloje Baustahlgewebe prieš Komisiją
(C‑185/95 P, Rink. 1998, I‑8417, 21 punktas) ir 1997 m. gegužės 29 d. Teisingumo Teismo sprendimą byloje Kremzow
(C‑299/95, Rink. 1997, I‑2629, 14 punktas), taip pat 1996 m. kovo 28 d. Teisingumo Teismo išvadą 2/94 (Rink. 1996, I‑1759, 33 punktas).
(23)  –	Žr. 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1) 41 straipsnio 1 dalį, taip pat 2001 m. kovo 22 d. generalinio advokato F. G. Jacobs išvadą byloje Z prieš Parlamentą
(C‑270/99 P, Rink.. 2001, I‑9197, I‑9199, Nr. 40).