62005CC0313_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Wojewódzki Sąd Administracyny w Warszawie
(Varšuvos vaivadijos administracinis teismas) iš esmės klausia, ar EB 25, 28 ir 90 straipsniai ir Tarybos direktyvos 92/12/EEB(2) 3 straipsnio 3 dalis leidžia valstybei narei apmokestinti lengvuosius automobilius akcizu, kuris
– taikomas bet kokio automobilio, nesvarbu, kokia jo kilmės vieta, pirkimui iki pirmosios registracijos valstybėje narėje,
– pagal amžių ir variklio darbinį tūrį nustatytu tarifu taikomas naudotiems automobiliams iš kitų valstybių, bet netaikomas tiems naudotiems automobiliams, kurie jau įregistruoti atitinkamoje valstybėje narėje, už kuriuos šis mokestis jau surinktas iki pirmosios registracijos ir kurių vėlesnei perpardavimo kainai jis turi poveikį,
– reikalauja iš kitoje valstybėje narėje automobilius įsigyjančių asmenų pateikti muitinei supaprastintą deklaraciją per 5 dienas nuo įsigijimo.
Jeigu būtų nustatytas šių nuostatų pažeidimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo nuspręsti, ar apriboti Teisingumo Teismo sprendimo veikimą laike.
Taikytina Bendrijos teisė
Sutarties nuostatos ir teisės aktai
2. EB 23 straipsnyje(3) nustatyta:
„1.	Bendrija grindžiama visą prekybą prekėmis apimančia muitų sąjunga, kurioje tarp valstybių narių uždraudžiami importo ir eksporto muitai bei visi lygiaverčio poveikio mokėjimai, o jų santykiams su trečiosiomis šalimis nustatomas bendrasis muitų tarifas.
2.	25 straipsnio < … > nuostatos taikomos valstybių narių kilmės gaminiams, taip pat valstybėse narėse laisvoje apyvartoje esantiems iš trečiųjų šalių įvežtiems gaminiams.“
3. EB 25 straipsnyje nustatyta:
„Valstybių narių tarpusavio prekyboje uždraudžiami importo ir eksporto muitai ar lygiaverčio poveikio mokėjimai. Šis draudimas galioja ir fiskalinio pobūdžio muitams.“
4. EB 28 straipsnyje nustatyta:
„Valstybių narių tarpusavio prekyboje uždraudžiami kiekybiniai importo apribojimai ir visos lygiaverčio poveikio priemonės.“
5. EB 90 straipsnyje nustatyta:
„Jokia valstybė narė tiesiogiai ar netiesiogiai neapmokestina kitų valstybių narių gaminių jokiais savo vidaus mokesčiais, didesniais už tuos, kuriais ji tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestina panašius vietos gaminius.
Be to, jokia valstybė narė neapmokestina kitų valstybių narių gaminių tokio pobūdžio vidaus mokesčiais, kurie suteiktų netiesioginę apsaugą kitiems gaminiams.“
6. Pagal Direktyvos 92/12 3 straipsnio 1 dalį ši direktyva Bendrijos lygiu taikoma mineraliniam kurui, alkoholiui, alkoholiniams gėrimams ir apdorotam tabakui. Dėl kitų produktų 3 straipsnio 3 dalyje yra nustatyta:
„Valstybės narės turi teisę įvesti arba toliau taikyti mokesčius kitiems nei nurodytieji 1 dalyje produktams, jeigu tokių mokesčių taikymas nereikalauja prekybos tarp valstybių narių atveju atlikti formalumus kertant sieną.
< … > “
Teismo praktika
7. Teisingumo Teismas yra kelis kartus nagrinėjęs minėtas Sutarties nuostatas bylose, susijusiose būtent su nacionaliniais mokesčiais už iš kitų valstybių narių importuotas autotransporto priemones.
8. Pirmiausia, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad EB 28 straipsnyje įtvirtintas kiekybinių apribojimų draudimas netaikomas prekybos kliūtims, kurioms taikomos kitos specialios Sutarties nuostatos, kaip antai muitams lygiaverčio poveikio kliūtys arba fiskalinio pobūdžio kliūtys, patenkančios į EB 25 ir 90 straipsnių(4) taikymo sritį. Pastarųjų dviejų straipsnių nuostatos taip pat negali būti taikomos kartu: mokestis tuo pat metu negali priklausyti abiem kategorijoms(5) .
9. Šiuo atžvilgiu fiskalinį mokestį už autotransporto priemonių registraciją, taikomą ne dėl to, kad autotransporto priemonė kerta valstybės narės sieną, o ją registruojant pirmąjį kartą šios valstybės teritorijoje, reikia vertinti kaip bendrosios vidaus mokesčių už prekes sistemos dalį ir nagrinėti pagal EB 90 straipsnį(6) .
10. Pačius svarbiausius Teisingumo Teismo sprendimus(7) dėl naudotų automobilių apmokestinimo vertinimo vadovaujantis EB 90 straipsniu esu apibendrinusi visai neseniai pateiktos išvados Nádasdi (8) 4–22 punktuose, kuriais remsiuosi.
11. Iš šios teismo praktikos matyti, kad nacionalinis mokestis, kuriuo vienintelį kartą apmokestinama kiekviena valstybėje narėje pirmąjį kartą įregistruojama transporto priemonė, nepažeidžia EB 90 straipsnio pirmosios pastraipos, jei, taikomas naudotiems automobiliams, jis apskaičiuojamas nediskriminuojant tokių transporto priemonių iš kitų valstybių narių. Todėl toks mokestis importuotoms naudotoms autotransporto priemonėms negali būti didesnis nei anksčiau toje pačioje valstybėje narėje įregistruotos panašios transporto priemonės kainos dalį sudarantis šio mokesčio likutis.
12. Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas taip pat nurodė, inter alia, kad vertinant atitiktį EB 90 straipsniui reikia atsižvelgti į išsamias apmokestinimo šiuo mokesčiu taisykles; kad aplinkosaugos tikslai neatleidžia valstybės narės nuo pareigos vengti diskriminacijos; kad nuvertėjimo nebūtina nustatinėti kiekvienu atveju atskirai, jis gali būti įvertintas atsižvelgiant į kategorijas arba lenteles, pagrįstas pakankamai artimą tikrajam nuvertėjimui leidžiančiais nustatyti kriterijais; ir kad savininkas turi turėti galimybę užginčyti tokių kategorijų arba lentelių taikymą tais atvejais, kai nėra atsižvelgiama į tikrąsias atitinkamos transporto priemonės charakteristikas.
13. Akivaizdu, kad naujų transporto priemonių apmokestinimas patenka į EB 90 straipsnio taikymo apimtį tik tuomet, kai tokias transporto priemones gamina ir nacionalinėje teritorijoje (nagrinėjamos bylos atveju galima pažymėti, kad Lenkijoje tokia produkcija yra gaminama). Net jeigu apmokestinant iš kitų valstybių narių importuojamas transporto priemones atviros diskriminacijos nėra, o tai akivaizdžiai prieštarautų šiai nuostatai, vis tiek gali iškilti klausimas, ar mokesčio sistema nėra tokia, kad turėtų netiesioginį diskriminuojamąjį arba vidaus gaminius saugantį poveikį.
14. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad apmokestinimo sistemos negalima vertinti kaip diskriminuojančios vien todėl, kad į didžiausiais tarifais apmokestinamų prekių kategoriją patenka tik importuoti gaminiai, ypač iš kitų valstybių narių, jei mokesčio tarifų skirtumas nesuteikia pranašumo toje šalyje pagamintoms transporto priemonėms prieš transporto priemones, importuojamas iš kitų valstybių narių(9) .
15. EB 90 straipsnio antrojoje pastraipoje draudžiami tokio pobūdžio vidaus mokesčiai, kurie suteikia „netiesioginę fiskalinę apsaugą, darančią poveikį importuotiems produktams, kurie, nors ir nebūdami panašūs į vietos gaminius, kaip apibrėžta (EB 90) straipsnio pirmojoje pastraipoje, su kai kuriais iš pastarųjų konkuruoja, kad ir tik iš dalies, netiesiogiai arba potencialiai“(10) . Transporto priemonės yra „panašios“, jeigu konkuruoja savo charakteristikomis ir poreikiais, kuriuos tenkina. Konkurencijos tarp dviejų modelių laipsnis priklauso nuo to, kiek šie modeliai atitinka tuos pačius kainos, dydžio, komforto, eksploatacijos, degalų naudojimo, patvarumo, patikimumo ir kitus reikalavimus(11) . Tačiau atrodo, kad nėra pasitaikę atvejų, kai būtų buvę pripažinta arba prašoma pripažinti, jog importuojamų autotransporto priemonių apmokestinimu suteikiama netiesioginė apsauga kitiems nei autotransporto priemonės gaminiams.
Taikytina nacionalinė teisė
16. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, pagal Lenkijos Akcizų įstatymo(12) 80 straipsnį akcizu apmokestinami pagal kelių eismo taisykles Lenkijoje neįregistruoti lengvieji automobiliai. Šio akcizo mokėtojai yra asmenys, parduodantys tokius automobilius iki jų pirmosios registracijos Lenkijoje, taip pat tokių automobilių importuotojai ir juos „Bendrijos viduje įsigyjantys“ asmenys. Sąvoka „įsigijimas Bendrijos viduje“ reiškia tuos atvejus, kai automobilis perkamas kitoje valstybėje narėje ir parvežamas į Lenkiją. Kaip savo rašytinėse pastabose nurodo Lenkijos vyriausybė ir Komisija, pagal Įstatymo 2 straipsnį „įsigijimas Bendrijos viduje“ laikomas įvykusiu ne automobilio pirkimo dieną, o tikrąją jo parvežimo į Lenkiją dieną. Vėliau per posėdį paaiškėjo, kad Lenkijos lengvųjų automobilių gamintojas turėtų sumokėti akcizą, jeigu prieš parduodamas automobilį įregistruotų jį savo vardu, ir tokiu atveju vėliau iš esmės jokio akcizo mokėti nereikėtų.
17. Pagal to paties Įstatymo 81 straipsnį Bendrijos viduje automobilius įsigyjantys asmenys per 5 dienas nuo įsigijimo privalo atitinkamai muitinės įstaigai pateikti supaprastintą deklaraciją ir sumokėti akcizą ne vėliau nei šio automobilio registracijos Lenkijoje dieną.
18. Pagal Akcizų įstatymo 75 straipsnį, jeigu kitur nenurodyta kitaip, akcizo suma lygi 65 % apmokestinamosios vertės, kurią pagal 10 straipsnį iš esmės sudaro mokėtina arba sumokėta suma. Tačiau ministro potvarkiu šis tarifas gali būti pakeistas.
19. Toks potvarkis buvo priimtas 2004 metais(13) . Pagal jo 7 straipsnį ir priedus Nr. 1 ir Nr. 2 lengviesiems automobiliams taikomas akcizo tarifas yra 13,6 % apmokestinamosios vertės, jeigu variklio darbinis tūris didesnis nei 2 000 cm 3, ir 3,1 % apmokestinamosios vertės kitais atvejais.
20. Parduodant, importuojant arba įsigyjant Bendrijos viduje lengvąjį automobilį praėjus daugiau nei dvejiems kalendoriniams metams nuo jo pagaminimo metų (kurie yra pripažįstami pirmaisiais kalendoriniais metais), šis tarifas didėja skaičiumi, išreikštu šia formule: (12 x (W‑2)) %, kur W yra automobilio amžius metais nuo pagaminimo metų iki metų, kuriais įvyko apmokestinamasis momentas, įskaitytinai. Tačiau bendras tarifas negali būti didesnis nei Akcizų įstatymo 75 straipsnyje nurodytas 65 % tarifas.
21. Tuo remdamasi matau, kad akcizo dydis, taikytinas visiems importuotiems ir Lenkijoje pagamintiems lengviesiems automobiliams jų pagaminimo ir po jų einančiais metais, atsižvelgiant į variklio darbinį tūrį, yra 13,6 % arba 3,1 %  naujo automobilio arba jo perpardavimo kainos.
22. Toliau šis tarifas kiekvienais metais padidėja 12 %. Taigi, pavyzdžiui, penktaisiais metais jis bus 36 %, t. y. (5 – 2 = 3), padauginus iš 12 ir, priklausomai nuo variklio darbinio tūrio, plius 3,1 %, arba 13,6 %, o tai sudarytų iš viso 39,1 % arba 49,6 % perpardavimo tuo metu kainos. Taip skaičiuojant, šeštaisiais metais tarifas būtų 51,1 % arba 62,6 % atitinkamos kainos ir, nelygu variklio darbinis tūris, didžiausias 65 % tarifas būtų pasiektas septintaisiais arba aštuntaisiais metais.
23. Vėlgi matau, kad visa tai vienodai taikoma visiems automobiliams, nesvarbu, ar jie yra importuoti, ar pagaminti Lenkijoje. Tačiau būtų logiška pripažinti, kad praktikoje visi pastarajai kategorijai priskirtini automobiliai (išskyrus tuos, kurie buvo eksportuoti, o ne parduoti vidaus rinkoje, o tai bet kuriuo atveju reiškia, kad Lenkijoje akcizo mokestis nebuvo mokėtas) bus registruoti iki metų, einančių po jų pagaminimo metų, pabaigos (nes, labiausiai tikėtina, iki to laiko jie bus parduoti, arba, išimtiniais atvejais, siekdamas išvengti papildomo mokesčio, gamintojas užregistruos juos savo vardu).
Pagrindinė byla ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
24. 2004 m. birželio mėn. ieškovas pagrindinėje byloje, M. Brzeziński, pateikė deklaraciją, kad Bendrijos viduje įsigijo 1989 m. pagamintą Volkswagen
markės Golf II  modelio lengvajį automobilį, ir tam, kad galėtų jį įregistruoti Lenkijoje, sumokėjo 855,00 PLN akcizą(14) .
25. Tačiau vėliau jis pareikalavo sugrąžinti šį sumokėtą akcizą. Jis manė, kad pareiga mokėti šį mokestį pažeidžia EB 23, 25 ir 90 straipsnius. Muitinės įstaiga atsisakė grąžinti akcizą, remdamasi tuo, kad „ < ... > mokesčių politika yra nacionalinio suvereniteto simbolis ir šalies ekonominės politikos dalis“. M. Brzeziński apskundė šį atsisakymą sugrąžinti akcizą, tačiau jo skundas buvo atmestas, iš esmės remiantis tuo, kad atitinkamos Lenkijos nuostatos yra privalomos ir atitinka pagrindinę Bendrijos nuostatą, t. y. Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 dalį.
26. Dabar M. Brzeziński per teismą siekia muitinės įstaigos sprendimo panaikinimo ir nurodymo sugrąžinti sumokėtą mokestį.
27. Nacionalinis teismas abejoja, ar šiomis aplinkybėmis teisingai taikomos įvairios Bendrijos teisės nuostatos, ir todėl prašo priimti prejudicinį sprendimą šiais klausimais:
„1. Ar EB 25 straipsnis, kuriuo valstybių narių tarpusavio prekyboje uždraudžiami importo ir eksporto muitai bei jiems lygiaverčio poveikio privalomieji mokėjimai, draudžia valstybei narei taikyti (Lenkijos Akcizų įstatymo) 80 straipsnį situacijoje, kai akcizu apmokestinami visi įsigyjami automobiliai, neatsižvelgiant į jų kilmę, iki pirmosios registracijos Lenkijoje?
2. Ar pagal EB 90 straipsnio pirmąją pastraipą, pagal kurią jokia valstybė narė tiesiogiai ar netiesiogiai neapmokestina kitų valstybių narių gaminių jokiais savo vidaus mokesčiais, didesniais už tuos, kuriais ji tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestina panašius vietos gaminius, leidžia valstybei narei akcizu apmokestinti iš kitų valstybių narių įvežtus naudotus automobilius, šiuo mokesčiu neapmokestinant parduodamų Lenkijoje jau įregistruotų naudotų automobilių, esant situacijai, kai pagal Lenkijos Akcizų įstatymo 80 straipsnį akcizu apmokestinami visi Lenkijoje neįregistruoti automobiliai?
3. Ar pagal EB 90 straipsnio antrąją pastraipą, pagal kurią jokia valstybė narė neapmokestina kitų valstybių narių gaminių tokio pobūdžio vidaus mokesčiais, kurie suteiktų netiesioginę apsaugą kitiems gaminiams, leidžia valstybei narei iš kitų valstybių narių įvežtus naudotus automobilius apmokestinti akcizu, kurio tarifas kinta atsižvelgiant į automobilio amžių ir variklio darbinį tūrį, nurodytus (2004 m. Potvarkyje), jei pagal tokią pačią formulę apskaičiuojamas mokestis už Lenkijoje parduodamus naudotus automobilius prieš jų pirmąją registraciją Lenkijoje, ir šis mokestis turi įtakos šio automobilio kainai vėliau jį perparduodant?
4. Ar EB 28 straipsnis dėl kiekybinių importo apribojimų ir visų lygiaverčio poveikio priemonių uždraudimo valstybių narių tarpusavio prekyboje, skaitant jį kartu su (Direktyvos 92/12) 3 straipsnio 3 dalimi, draudžia valstybei narei toliau taikyti Lenkijos Akcizų įstatymo 81 straipsnį, pagal kurį asmenys, Bendrijos viduje įsigyjantys Lenkijoje pagal kelių eismo taisykles neįregistruotus lengvuosius automobilius, įvežę juos į Lenkiją, įpareigojami pateikti supaprastintą deklaraciją kompetentingos muitinės įstaigos viršininkui per penkias dienas nuo jo įsigijimo Bendrijos viduje?“
28. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat prašo Teisingumo Teismo nuspręsti dėl sprendimo veikimo laike apribojimo tiek, kiek jis turės poveikio valstybės biudžetui.
29. Rašytines pastabas pateikė Lenkijos vyriausybė ir Komisija. Jos abi bei M. Brzeziński buvo atstovaujamos posėdyje.
Vertinimas
Išankstinė pastaba
30. Be Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 dalies, nacionalinio teismo pateikti klausimai yra susiję su trimis Sutarties nuostatomis: EB 25, 28 ir 90 straipsniais.
31. Tačiau, kaip aš jau nurodžiau(15), pagal Teisingumo Teismo praktiką tariamai Bendrijos vidaus prekybą ribojanti nacionalinė priemonė negali tuo pat metu būti vertinama pagal daugiau nei vieną iš šių trijų nuostatų. EB 28 straipsnis taikomas, jei priemonė yra nefiskalinio pobūdžio, EB 25 straipsnis – jeigu turime muitą arba kitą fiskalinio pobūdžio priemonę, susijusią su Bendrijos vidaus sienos kirtimu, o EB 90 straipsnis – jeigu turime vidaus fiskalinio pobūdžio priemonę .
32. Taigi nagrinėjant prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus klausimus reikia turėti omenyje, kad vienos iš šių Sutarties nuostatų taikymas yra išimtinis kitų atžvilgiu.
1 klausimas
33. Pirmuoju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio nacionalinio teismo klausimu iš esmės teiraujamasi, ar akcizas, taikomas įsigyjant bet kurią transporto priemonę, neatsižvelgiant į jos kilmę, iki jos pirmosios registracijos atitinkamoje valstybėje narėje, yra importo muitas arba jam lygiaverčio poveikio mokėjimas, kaip apibrėžta EB 25 straipsnyje, draudžiančiame tokius muitus arba mokėjimus valstybių narių tarpusavio prekyboje.
34. Atitinkamo mokesčio pavadinimas yra ne „muitas“, o „akcizas“.
35. Remiantis Teisingumo Teismo praktika(16), bet koks piniginis mokėjimas, nesvarbu, koks jo pavadinimas ir kaip jis taikomas, kuris nustatomas vienašališkai prekėms dėl to, kad jos kerta sieną, ir kuris nėra muitas tikrąja to žodžio prasme, yra lygiaverčio poveikio mokėjimas, kaip apibrėžta EB 25 straipsnyje. Kita vertus, vidaus mokesčių bendrajai sistemai priklausantis mokestis, sistemingai taikomas gaminių kategorijoms pagal objektyvius kriterijus neatsižvelgiant į gaminių kilmę, patenka į EB 90 straipsnio taikymo apimtį.
36. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą apibūdintas akcizas nėra taikomas prekėms dėl to, kad jos kerta sieną, nes juo taip pat apmokestinamos ir tokios pačios valstybėje narėje pagamintos prekės. Taigi šis akcizas yra vidaus mokestis, sistemingai taikomas gaminių kategorijoms pagal objektyvius kriterijus neatsižvelgiant į gaminių kilmę.
37. Todėl šis mokestis nepatenka į EB 25 straipsnio taikymo apimtį. Ar, būdamas vidaus mokestis, jis atitinka EB 90 straipsnį, bus vertinama, nagrinėjant 2 ir 3 klausimus.
2 klausimas
38. Antruoju klausimu iš esmės teiraujamasi, ar akcizas, taikomas įsigyjant naudotus automobilius iš kitų valstybių narių, šiuo mokesčiu neapmokestinant įsigyjamų atitinkamoje valstybėje narėje jau įregistruotų naudotų automobilių (kai šie automobiliai jau buvo apmokestinti iki jų pirmosios registracijos), yra kitų valstybių narių gaminiams taikomas vidaus mokestis, didesnis už tuos, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinami panašūs vietos gaminiai, kaip apibrėžta EB 90 straipsnio pirmojoje pastraipoje.
39. Šis klausimas turi būti nagrinėjamas, atsižvelgiant į išsamias apmokestinimo atitinkamu mokesčiu taisykles(17) . Šias taisykles minėjau 16–21 punktuose.
40. Jį taip pat reikia išnagrinėti atsižvelgiant į 10–14 punktuose nurodytą Teisingumo Teismo praktiką, kurioje, atsižvelgiant į EB 90 straipsnio pirmąją pastraipą, buvo vertinami vienintelį kartą taikomi nacionaliniai mokesčiai už naujas ir naudotas transporto priemones, pagamintas valstybėje narėje arba importuotas iš kitų valstybių narių. Remiantis šia praktika, toks mokestis turi būti skaičiuojamas taip, kad būtų išvengta bet kokios tokių transporto priemonių iš kitų valstybių narių diskriminacijos. Todėl toks mokestis importuotoms naudotoms autotransporto priemonėms negali būti didesnis, nei anksčiau toje pačioje valstybėje narėje įregistruotos panašios transporto priemonės kainos dalį sudarantis šio mokesčio likutis.
41. Šioje vietoje reikia turėti omenyje, kad bėgant laikui autotransporto priemonių rinkos vertė krinta. Teisingumo Teismo praktikoje visada buvo pripažįstama, kad jeigu mokestis už naują transporto priemonę sudaro tam tikrą jo kainos dalį, tai sumažėjus šios transporto priemonės vertei mokesčio likutis, sudarantis jos perpardavimo kainą, atitinka tą pačią proporciją nuo jos perpardavimo kainos. Toks mokestis yra transporto priemonės prekybinės vertės dalis. Todėl jo proporcija vertės atžvilgiu išlieka nepakitusi ir vertei sumažėjus.
42. Taigi jeigu 50 % naujos transporto priemonės pardavimo kainos sudaro, tarkime, pardavėjo atlygis (išlaidos ir pelnas) ir 50 % mokesčiai, tai praėjus tam tikram laikotarpiui jos sumažėjusią vertę (tarkime, 60 % naujos transporto priemonės kainos) sudarys tokios pat likutinio pardavėjo atlygio ir likutinio mokesčio dalys. Šis principas galioja, kad ir koks būtų pardavėjo kainos ir mokesčio dalių tarpusavio santykis. Bet kokie su apskaičiavimu susiję sunkumai kyla ne nustatant šias dalis (kurių tarpusavio santykis išlieka pastovus), o įvertinant konkrečios transporto priemonės vertės sumažėjimo procentą po tam tikro laikotarpio. Šis procentas priklausys nuo veiksnių, kurie skirsis visų pirma atsižvelgiant į transporto priemonės markę, modelį ir pačias atskiras transporto priemones.
43. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad į vertės sumažėjimą gali būti atsižvelgta ne tik tuomet, kai kiekviena transporto priemonė yra atskirai įvertinta arba jai atlikta atskira ekspertizė, bet ir, pavyzdžiui, kai vertės sumažėjimas nustatytas, remiantis fiksuotomis kategorijomis, pagrįstomis tokiais kriterijais, kaip antai amžius, kilometražas, bendra būklė, įpurškimo būdas ir markė arba modelis. Tokios fiksuotos kategorijos galbūt gali būti paremtos gairėmis arba sąrašais, nurodančiais vidutines esamas naudotų automobilių kainas nacionalinėje rinkoje(18) .
44. Mano galva, šie teiginiai nėra galutinis ir išsamus apibendrinimas. Tinkamo rezultato gali būti pasiekta ir kitais būdais. Šiuo atžvilgiu akivaizdu, kad apskaičiuojant Lenkijos akcizą už lengvuosius automobilius neatsižvelgiama į sumažėjusią vertę, nes šis mokestis yra pagrįstas tikrąja deklaruota atitinkamo sandorio kaina.
45. Tačiau pagal išsamias tokio apskaičiavimo taisykles(19) mokėtino akcizo suma, priklausomai nuo variklio darbinio tūrio, yra lygi 3,1 % arba 13,6 % automobilio kainos per pagaminimo arba po jų einančius metus ir kiekvienu atveju kiekvienais vėlesniais kalendoriniais metais padidėja 12 %, kol pasiekia daugiausia 65 %, o tai automobilių, kurių variklio darbinis tūris yra didesnis nei 2 000 cm 3, atveju atsitinka septintaisiais, o kitų variklių atveju – aštuntaisiais metais. Procentinė dalis visuomet skaičiuojama nuo pardavimo atitinkamu metu kainos.
46. Todėl parduodami nauji automobiliai (t. y. pirmajam pirkėjui parduodami automobiliai) per pagaminimo arba po jų einančius metus yra traktuojami vienodai, nesvarbu, ar jie yra pagaminti Lenkijoje, ar kitoje valstybėje narėje.
47. Be to, akcizo tarifas (3,1 % arba 13,6 % pardavimo kainos) už naudotus automobilius, importuotus į Lenkiją per pagaminimo arba po jų einančius metus, yra toks pats kaip ir likutinio akcizo dalis (3,1 % arba 13,6 % pardavėjo atlygio), įeinanti į panašaus automobilio, už kurį, kai jis buvo naujas, Lenkijoje buvo sumokėtas akcizas ir kuris vėliau naudotas perparduodamas Lenkijoje, vertę.
48. Atrodo, kad šios abi situacijos visiškai atitinka EB 90 straipsnio pirmąją pastraipą, nes nauji arba naudoti automobiliai iš kitų valstybių narių nėra apmokestinami mokesčiais, didesniais už tuos, kuriais apmokestinami nauji arba naudoti automobiliai iš Lenkijos.
49. Naudotiems automobiliams, kurie parduodami pasibaigus metams, einantiems po jų pagaminimo metų, likutinio akcizo dalis, įeinanti į automobilio, už kurį, kai jis buvo naujas, Lenkijoje buvo sumokėtas akcizas, vertę, išlieka pastovi, t. y. 3,1 % arba 13,6 % (nelygu variklio darbinis tūris) sumažėjusios pardavėjo atlygio vertės. Tačiau naudotiems automobiliams iš kitų valstybių narių taikomas tarifas kiekvienais metais didėja iki daugiausia 65 %.
50. Todėl atsižvelgiant į tai, kad šis tarifas viršija likutinio akcizo dalį, įeinančią į naudoto automobilio, už kurį, kai jis buvo naujas, Lenkijoje buvo sumokėtas akcizas, vertę, naudoti automobiliai iš kitų valstybių narių apmokestinami mokesčiais, didesniais už tuos, kuriais apmokestinami panašūs vietos gaminiai. Taigi ši situacija prieštarauja EB 90 straipsnio pirmajai pastraipai(20) .
51. Lenkijos vyriausybė nurodė tris aplinkybes, kurios, jos nuomone, pateisina taikomą apskaičiavimo metodą. Aš trumpai aptarsiu šias aplinkybes, nepaisant to, kad niekas nei Sutartyje, nei Teisingumo Teismo praktikoje neleidžia pateisinti diskriminuojančių EB 90 straipsniui prieštaraujančių mokesčių(21) .
52. Pirma, ji pabrėžia aplinkosauginius sumetimus, kurie priskirtini prie EB 2 straipsnyje nurodytų Europos bendrijos pagrindinių uždavinių. Apskritai senesni automobiliai labiau teršia aplinką, ir dėl to yra visiškai teisėta taikant skirtingus mokesčius siekti atgrasyti juos pirkti.
53. Tačiau, kaip aš nurodžiau savo išvadoje Nádasdi (22), EB 90 straipsnio tikslas – uždrausti bet kokius vidaus mokesčius, kuriais, kai visi kiti aspektai sutampa, kitų valstybių narių gaminiai apsunkinami labiau nei panašūs vidaus gaminiai. Šio draudimo negalima išvengti vien todėl, kad, šalia pagrindinio mokesčio tikslo surinkti pajamas į biudžetą, juo dar siekiama skatinti aplinkai draugiškus gaminius arba įpročius. Priešingai, jeigu mokesčiu siekiama tokio tikslo, tai turi būti daroma taip, kad vidaus gaminiai nebūtų apsunkinti mažiau nei gaminiai, importuoti iš kitų valstybių narių.
54. Antra, Lenkijos vyriausybė nurodo aplinkybę, kuri minima ir prašyme priimti prejudicinį sprendimą: įsitikinimą arba įtarimą, kad daugeliu (jeigu ne visais) atvejų valdžios institucijoms deklaruota pirkimo kaina yra gerokai mažesnė nei tikroji sumokėta kaina. Ji pažymi, kad sumažėjusi vertė, imama kaip apskaičiavimo pagrindas, nustatoma pagal formulę, kuriai negalima prikišti neatsižvelgimo į tikrąją sumažėjusią vertę. Ji imama objektyviai, kaip deklaruota sandorio vertė. Tačiau tai pateisina apmokestinimą didesniu mokesčio tarifu, kad būtų kompensuotas dirbtinai žemo lygio kainų preziumuojamas nurodymas deklaracijose.
55. Mano nuomone, ši aplinkybė nėra reikšminga nagrinėjamame kontekste. Tam, kad šis požiūris atitiktų Teisingumo Teismo praktiką dėl EB 90 straipsnio, būtina daryti prielaidą, kad automobilio, įsigyto iš kitos valstybės narės, pirkimo kaina sistemingai deklaruojama teisingai per pagaminimo arba po jų einančius metus, tačiau vėliau sistemingai deklaruojama mažesnė kaina nei tikroji, ir kiekvienais metais ši kaina procentiškai vis mažėja, lyginant ją su tikrąja kaina, kol po maždaug septynerių metų pasiekiamas didžiausias sumažintosios kainos laipsnis. Aš nemanau, kad būtų logiška remtis tokia prielaida. Žinoma, galimas daiktas, kad, nesant galimybių patikrinti tikrąją sumokėtą kainą, egzistuoja problema, kai deklaracijose nurodoma sumažinta kaina. Tačiau sprendžiant šią problemą būtina surasti objektyvius tikrosios transporto priemonių vertės arba bent jau pakankamai artimos tikrajai apytikrės vertės nustatymo metodus, pagal kuriuos nustatyta vertė galėtų būti patikrinta.
56. Trečia, Lenkijos vyriausybė pateikė duomenis, parodančius, kad 2004 m. gegužės mėn. įvedus akcizą už naudotų automobilių iš kitų valstybių narių pirkimą iš karto ir labai pastebimai padidėjo tokių pirkimų skaičius. Taigi, jos nuomone, akivaizdu, kad nėra jokios EB 90 straipsnyje draudžiamos tokių pirkimų diskriminacijos.
57. Tačiau šiame straipsnyje įtvirtintas draudimas nėra siejamas su praktiniu poveikiu arba su mastu. EB 90 straipsnyje pakankamai aiškiai nustatyta, kad jokia valstybė narė „tiesiogiai ar netiesiogiai neapmokestina kitų valstybių narių gaminių jokiais savo vidaus mokesčiais, didesniais už tuos, kuriais ji tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestina panašius vietos gaminius“. Skirtingai nei EB 28 straipsnyje, čia nėra minimas galimas tokių mokesčių poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai. Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką „mokesčių sistema gali būti vertinama kaip atitinkanti (EB 90) straipsnį, tik jeigu paaiškėja, kad ji pa ? alina bet kokią galimybę apmokestinti importuotus gaminius didesniais mokesčiais nei vidaus gaminiai, taigi kad bet kuriuo atveju neturi diskriminuojamojo poveikio“(23) .
58. Todėl nė viena Lenkijos vyriausybės nurodyta aplinkybė nekeičia mano nuomonės, kad nagrinėjamas akcizas neatitinka EB 90 straipsnio pirmosios pastraipos, nes jo tarifas, taikomas naudotiems automobiliams iš kitų valstybių narių, viršija likutinio akcizo dalį, įeinančią į panašaus naudoto automobilio, už kurį, kai jis buvo naujas, Lenkijoje buvo sumokėtas akcizas, vertę.
3 klausimas
59. Trečiuoju prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktu klausimu iš esmės teiraujamasi, ar EB 90 straipsnio antroji pastraipa draudžia akcizą už iš kitų valstybių narių importuotus naudotus automobilius, kurio tarifas kinta priklausomai nuo automobilio amžiaus ir variklio darbinio tūrio, ir kuris netaikomas parduodant naudotus automobilius atitinkamoje valstybėje narėje (kuriems jis jau buvo pritaikytas panašiu būdu prieš jų pirmąją registraciją šioje valstybėje ir kurių perpardavimo kainai jis vėliau turi įtakos).
60. EB 90 straipsnio antroji pastraipa draudžia vidaus mokesčius, kurie suteikia netiesioginę apsaugą vidaus gaminiams, kurie, nors ir nebūdami panašūs į importuotus gaminius, kaip apibrėžta pirmojoje pastraipoje, su jais konkuruoja(24) .
61. Tačiau vertinimas, kurio prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs nacionalinis teismas, yra susijęs su nacionalinėje rinkoje jau esančių naudotų automobilių ir iš kitų valstybių narių įsigytų naudotų automobilių palyginimu. Šių dviejų kategorijų gaminiai yra akivaizdžiai panašūs, kaip apibrėžta EB 90 straipsnio pirmojoje pastraipoje, pagal kurią ir reikia vertinti atitinkamą akcizą.
62. Niekas prašyme priimti prejudicinį sprendimą arba Teisingumo Teismui pateiktose pastabose neleidžia teigti, kad akcizas suteikia netiesioginę apsaugą kokiems nors kitiems vidaus gaminiams, konkuruojantiems su lengvaisiais automobiliais, todėl aš manau, kad pakanka vertinimo pagal EB 90 straipsnio pirmąją pastraipą, atlikto nagrinėjant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio nacionalinio teismo antrąjį klausimą(25) .
4 klausimas
63. Ketvirtuoju nacionalinio teismo klausimu iš esmės teiraujamasi, ar reikalavimas, kad kitoje valstybėje narėje lengvajį automobilį įsigijęs asmuo per penkias dienas nuo „įsigijimo Bendrijos viduje“ pateiktų deklaraciją, neprieštarauja EB 28 straipsniui ir (arba) Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 daliai.
64. Kaip išankstinę pastabą galima pažymėti, jog šis klausimas berods tam tikra prasme yra pagrįstas tuo, kad M. Brzeziński neteisingai supranta, nuo kada pradedamas skaičiuoti nagrinėjamas penkių dienų terminas.
65. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, atrodo, kad nacionaliniam teismui jis yra nurodęs, jog privalėjo sutrumpinti savo vizitą užsienyje ir sugrįžti į Lenkiją, kad galėtų pateikti deklaraciją per penkias dienas nuo minėto automobilio įsigijimo Vokietijoje, ir tai jam sutrukdė sutvarkyti kitus suplanuotus verslo reikalus.
66. Tačiau ir Lenkijos vyriausybė, ir Komisija savo rašytinėse pastabose nurodo, kad pagal Akcizų įstatymą „įsigijimo Bendrijos viduje“ diena yra tikroji automobilio parvežimo į Lenkiją diena. M. Brzeziński posėdyje šios nuomonės neginčijo, taip pat nepateikė jokių kitų pastabų šiuo klausimu.
67. Atsižvelgiant į tai, kad klausimas gali būti pagrįstas tokiu neteisingu supratimu, galimas daiktas, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam nacionaliniam teismui nebereikia atsakymo į jį. Vis dėlto manau, kad šį klausimą vertėtų išnagrinėti, nes jis ir toliau gali turėti reikšmės kai kuriems kitiems nacionalinės bylos aspektams.
68. EB 28 straipsnis valstybių narių tarpusavio prekyboje draud˛ia kiekybinius importo apribojimus ir visas lygiaverčio poveikio priemones, i ? skyrus fiskalines. Pagal Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 dalį galima įvesti tik tokius mokesčius (kitiems produktams nei mineraliniam kurui, alkoholiui, alkoholiniams gėrimams ir apdorotam tabakui), kuriuos taikant nereikalaujama valstybių narių tarpusavio prekybos atveju atlikti formalumų kertant sieną.
69. Taigi tinkamas pagrindas, pagal kurį turi būti įvertintas reikalavimas pateikti deklaraciją, priklauso nuo to, ar jį reikia priskirti prie nefiskalinio pobūdžio priemonių, kurios yra nesusijusios su nagrinėjamu akcizu (tokiu atveju būtų taikomas EB 28 straipsnis), ar prie formalumo, susijusio su šio akcizo taikymu (tokiu atveju būtų taikomas Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 dalis).
70. Komisija teigia, kad deklaracijos pateikimo tikslas – pateikti informaciją apie importuotų automobilių skaičių ir mokėtinas akcizo sumas – šį teiginį patvirtina posėdyje Lenkijos vyriausybės pateikta deklaracijos forma. Komisija daro išvadą (mano nuomone, šiuo pagrindu visiškai pagrįstai), kad reikalavimas pateikti deklaraciją yra privalomas formalumas, neatsiejamai susijęs su faktiniu akcizo mokėjimu. Tokiu atveju negalima taikyti EB 28 straipsnio.
71. Tačiau Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 dalis galėtų būti aktuali, jeigu šį reikalavimą laikytume „formalumu kertant sieną“, atsirandančiu apmokestinus akcizu.
72. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs nacionalinis teismas teigia, kad per penkias dienas nepateikus deklaracijos mokesčių mokėtojui neatsiranda jokių neigiamų pasekmių. Svarbiausia yra reikalavimas sumokėti akcizą iki automobilio pirmosios registracijos.
73. Tiek Komisija, tiek Lenkijos vyriausybė pažymi, kad deklaracijos nereikia pateikti tuo metu, kai automobilis kerta Lenkijos sieną. Tačiau jeigu deklaracijos iš tiesų reikalaujama, man atrodo, kad tikslus momentas nėra labai svarbus nustatant, ar reikalavimas prilygintinas formalumui kertant sieną. Daug svarbiau yra – kad jis yra susijęs su sienos kirtimu, o ne, kaip, atrodo, manė M. Brzeziński, pirkimu.
74. Be to, Komisija savo rašytinėse pastabose teigia, jog akcizu, su kuriuo neatsiejamai susiję deklaravimo formalumai, taikomas ne dėl to, kad automobilis kerta sieną, o remiantis objektyviu pirmosios registracijos Lenkijoje kriterijumi.
75. Tačiau per posėdį Lenkijos vyriausybės atstovas paaiškino, kad akcizas, taigi ir reikalavimas pateikti deklaraciją, taikomas visiems į šalį atgabentiems lengviesiems automobiliams, netgi tiems, kurių neketinama registruoti, norint jais naudotis keliuose, – pavyzdžiui, tiems, kurie skirti demonstruoti parodoje, naudoti privačioje nuosavybėje ne keliuose, išardyti dėl atsarginių dalių ir kt.
76. Be to, iš Lenkijos vyriausybės pateiktų Teisingumo Teismo prašymu deklaracijos formų akivaizdu, kad akcizo mokėjimui panaši (nors ir ne tokia pati) deklaracija turi būti pateikta ir įsigijus Lenkijoje pagamintus automobilius.
77. Taigi, remiantis Teisingumo Teismui pateikta informacija, atrodo, kad akcizas mokamas už visus lengvuosius automobilius, nesvarbu, ar jie pagaminti Lenkijoje, ar importuoti; kad deklaracija turi būti pateikta kompetentingoms valdžios institucijoms abiem atvejais; o šios deklaracijos pateikimo terminas yra susijęs su pirmuoju transporto priemonės pardavimu Lenkijoje pirmuoju atveju ir transporto priemonės įvežimu į Lenkijos teritoriją pastaruoju atveju.
78. Šiomis aplinkybėmis aš nemanau, kad reikalavimas pateikti deklaraciją pastaruoju atveju gali būti vertinamas kaip formalumas kertant sieną, kaip apibrėžta Direktyvos 92/12 3 straipsnio 3 dalyje. Jeigu pats mokestis yra teisėtas (o, mano nuomone, nagrinėjamoje byloje iš esmės kyla klausimas ne dėl Lenkijos akcizo teisėtumo, o tik dėl jo apskaičiavimo metodo senesnių transporto priemonių atveju), valstybėms narėms negalima uždrausti reikalauti, kad mokesčių mokėtojai pateiktų informaciją, kurios pagrindu jie yra apmokestinami. Šią mano nuomonę sustiprina nacionalinio teismo teiginys, kad, jeigu nesilaikoma penkių dienų termino, jokios sankcijos netaikomos.
Galimas sprendimo veikimo laike apribojimas
79. Remiantis mano pateiktu vertinimu, tokio mokesčio, kaip antai Lenkijos akcizas, taikymas pažeidžia EB 90 straipsnio pirmąją pastraipą tiek, kiek jo tarifas naudotiems automobiliams iš kitų valstybių narių viršija likutinio akcizo dalį, įskaitytą į vertę panašaus naudoto automobilio, kuriam, kai jis buvo naujas, Lenkijoje buvo pritaikytas akcizas. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką privatūs asmenys turi teisę susigrąžinti nacionalinius mokesčius, kurie buvo pritaikyti pažeidžiant Bendrijos teisę(26) .
80. Turėdamas omenyje šią galimybę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs nacionalinis teismas paprašė, kad Teisingumo Teismas nuspręstų dėl galimo šio sprendimo veikimo laike apribojimo. Ir savo rašytinėse pastabose, ir per posėdį Lenkijos vyriausybė pritarė tokiam apribojimui.
81. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, Bendrijos teisės normos išaiškinimas, kurį pateikia Teisingumo Teismas, jei reikia, paaiškina ir patikslina šios normos prasmę ir turinį, kaip ji turėtų arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo jos įsigaliojimo momento. Taip išaiškintą normą teismas gali ir turi taikyti net teisiniams santykiams, atsiradusiems ir susidariusiems prieš sprendimą, kuriame išnagrinėtas prašymas dėl išaiškinimo(27) .
82. Visai nesenoje savo praktikoje Teisingumo Teismas apie tokių sprendimų veikimo apribojimą laike yra pasakęs taip:
„Taikydamas Bendrijos teisės sistemos bendrą teisinio saugumo principą Teisingumo Teismas gali apriboti < ... > galimybę remtis jo išaiškinta nuostata ginčijant gera valia pradėtus teisinius santykius tik išimtiniu atveju < ... > .
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, finansinės pasekmės, valstybei narei galinčios kilti dėl prejudicine tvarka priimto sprendimo, pačios savaime nepateisina tokio sprendimo veikimo apribojimo laiko atžvilgiu < ... > .
Teisingumo Teismas tokį sprendimą priimdavo tik esant išskirtinėms aplinkybėms, jeigu, pirma, yra rimtų ekonominių pasekmių rizika dėl gera valia ir remiantis teisėtu ir laikomu galiojančiu teisės aktu sudarytų didelio skaičiaus teisinių santykių, ir, antra, paaiškėjus, jog asmenys ir nacionalinės valdžios institucijos buvo skatinami elgtis su Bendrijos teise nesuderinamu būdu dėl to, kad Bendrijos teisės normos turinio neapibrėžtumas būdavo objektyvus ir rimtas, o neapibrėžtumo atsiradimo priežastis galėjo būti kitų valstybių narių ar Europos Bendrijų Komisijos veiksmai < ... > “(28) .
83. Todėl būtina pirmiausia apsvarstyti, ar, kalbant apie EB 90 straipsnio poveikį, akcizo už naudotus iš kitų valstybių narių importuotus automobilius apskaičiavimo metodika buvo priimta ir taikoma veikiant gera valia, esant objektyviam ir rimtam neapibrėžtumui(29), kuriam atsirasti galėjo padėti kitos valstybės narės arba Komisija. Antra, reikia patikrinti, ar šią nuostatą pažeidžiant taikyto akcizo sugrąžinimas sukeltų Lenkijai rimtų ekonominių pasekmių.
84. Dėl pirmojo aspekto Lenkijos vyriausybė teigia, jog Teisingumo Teismo praktika šioje srityje nėra tokia išsami ir vienareikšmė, kad būtų galima atmesti galimybę, jog tai, ką valstybė narė vertina kaip objektyvų kriterijų, pateisinantį skirtingų mokesčio tarifų skirtingiems gaminiams taikymą(30), Teisingumo Teismas vertintų kitaip. Ji taip pat pabrėžia, kad 2004 m. gegužės 1 d. įvedus akcizą Komisijai apie jį buvo pateikta išsami informacija, tačiau ši iki pat 2005 m. liepos 13 d., t. y. jau po to, kai buvo priimtas nacionalinio teismo sprendimas kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, Komisija nepranešė Lenkijos vyriausybei apie tai, kad, jos nuomone, akcizas neatitinka Bendrijos teisės.
85. Man būtų sudėtinga pripažinti, kad Teisingumo Teismo praktika šiuo klausimu yra dviprasmiška. Skaitant sprendimus, kuriuos aš nurodžiau savo išvados Nádasdi
4–22 punktuose ir kuriuos apibendrinau šios išvados 11 ir 12 punktuose, pakankamai akivaizdu, kaip Teisingumo Teismas vertina santykį tarp vienkartinio mokesčio, mokamo importuojant naudotus automobilius, tarifo ir mokesčio likučio, įeinančio į vidaus naudotų automobilių vertę, proporcijos. Priimta pakankamai sprendimų, kuriais remiantis galima išvesti bendrus principus, o metodas, pagal kurį apskaičiuojamas Lenkijos akcizas už naudotus iš kitų valstybių narių importuotus automobilius, neatitinka šių bendrų principų.
86. Aš taip pat nemanau, kad Komisijos elgesys gali būti vertinamas kaip kažkaip prisidėjęs prie galbūt Lenkijos vyriausybės jaučiamo neapibrėžtumo. Akivaizdu, kad negalima tikėtis, jog Komisija nedelsdama reaguos į kiekvieną pranešimą apie naują priemonę, kurios detalės gali pareikalauti išsamaus vertinimo. Tuo labiau tai galioja tokiomis aplinkybėmis, kaip Bendrijos plėtra nuo 15 iki 25 valstybių narių, kai tikėtina, kad 10 naujųjų valstybių narių per trumpą laikotarpį pranešė apie daugelį įgyvendinančių priemonių. Tokiu atveju tai, kad Komisija nereagavo 14 mėnesių (dėl to galima būtų apgailestauti idealiame pasaulyje), negali būti vertinama kaip prisidėjimas prie kokio nors neapibrėžtumo (priešingai situacijai, kai Komisija, pavyzdžiui, pateikia tam tikrą pradinį vertinimą, kad priemonė neprieštarauja Bendrijos teisei). Kad ir kaip būtų, tai, kad Komisija iki tam tikros dienos nepradėjo procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo, negali pateisinti sprendimo veikimo laike apribojimo(31) .
87. Dėl antrojo aspekto Lenkijos vyriausybė pateikė duomenis, rodančius, kad nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. balandžio 30 d. iš viso už lengvuosius automobilius surinktas akcizas sudaro 1,16 % prognozuojamų 2006 m. biudžeto pajamų(32) .
88. Tačiau ji nepateikė jokios šių duomenų analizės, pagal kurią būtų galima įvertinti, kokia šios sumos dalis galėtų būti grąžinta. Ypač reikia turėti omenyje, kad akcizas, kuris taikomas visiems automobiliams (įskaitant importuotiems) iki metų, einančių po jų pagaminimo metų, pabaigos, visiškai atitinka Bendrijos teisę. Šio mokesčio nereikės grąžinti. Be to, sugrąžinimo sąlygas atitiks tik dalis akcizo už po šios datos importuotus automobilius. Taip pat praktikoje galima tikėtis, kad ne visi, turintys teisę susigrąžinti akcizą, pateiks reikalavimus. Dar daugiau, Lenkijos valdžios institucijos turi visas galimybes taip pakoreguoti akcizo už lengvuosius automobilius apskaičiavimo metodiką, kad per tam tikrą laikotarpį būtų kompensuoti visi nuostoliai.
89. Tokiomis aplinkybėmis nemanau, kad Teisingumo Teismui buvo pateikti įrodymai apie rimtas ekonomines pasekmes, kaip jos apibrėžtos teismo praktikoje, kurios pateisintų prejudicinio sprendimo veikimo laike apribojimą. Adaptuojant citatą iš sprendimo EKW (33), niekas neleidžia teigti, kad neapribojus poveikio laike būtų „atgaline data įnešta sumaišties į Lenkijos valstybės finansų sistemą“.
Išvada
90. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, manau, kad į Wojewódzki Sąd Administracyny w Warszawie
prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus klausimus Teisingumo Teismas turėtų atsakyti taip:
1. Akcizas, kuris taikomas iš kitų valstybių narių importuotoms prekėms ir tokioms pačioms nacionalinės gamybos prekėms, nėra EB 25 straipsnyje draudžiamas muitas arba jam lygiaverčio poveikio mokėjimas.
2. Akcizas, kuris taikomas visiems lengviesiems automobiliams valstybėje narėje, nesvarbu, ar jie yra nauji, ar naudoti, ir nesvarbu, kokios jie kilmės, nepažeidžia EB 90 straipsnio pirmosios pastraipos, jeigu akcizo tarifas vidaus automobiliams ir iš kitų valstybių narių importuotiems automobiliams yra toks pats. Tačiau jis pažeidžia šią nuostatą, jeigu ir tiek, kiek iš kitų valstybių narių importuotiems naudotiems automobiliams taikomas akcizo tarifas viršija akcizo likutį, įeinantį į panašių naudotų automobilių, kuriems atitinkamoje valstybėje narėje buvo pritaikytas tas pats akcizas iki jų pirmosios registracijos šioje valstybėje, vertę.
3. Šį akcizą reikia vertinti atsižvelgiant į EB 90 straipsnio pirmąją, o ne į antrąją pastraipą, jeigu nėra jokių kitų vidaus gaminių, konkuruojančių su lengvaisiais automobiliais .
4. Reikalavimas, kad valstybėje narėje akcizu apmokestinamos prekės būtų deklaruojamos valdžios institucijoms per penkias dienas nuo jų įvežimo į šios valstybės teritoriją tam, kad šios valdžios institucijos galėtų taikyti šį mokestį, nėra kiekybinis importo apribojimas ar jam lygiaverčio poveikio priemonė EB 28 straipsnio prasme. Jeigu analogiškas reikalavimas taikomas panašioms nacionalinės gamybos prekėms, jis taip pat nėra formalumas kertant sieną Tarybos direktyvos 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole 3 straipsnio 3 dalies prasme.
(1) .
(2)  –	1992 m. vasario 25 d. Europos Tarybos direktyva 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, p. 1).
(3)  –	Šiuo metu EB 23, 25, 28 ir 90 straipsniuose įtvirtinti draudimai pirmiau buvo išdėstyti atitinkamai EB sutarties 9, 12, 30 ir 95 straipsniuose, kurie nurodomi ankstesnėje teismo praktikoje. Nuoseklumo dėlei visur toliau aš naudosiuosi dabartiniais straipsnių numeriais.
(4)  –	Žr. 1992 m. kovo 11 d. Sprendimo Compagnie commerciale de l’Ouest ir kiti, sujungtos bylos C‑78/90‑C‑83/90, Rink. p. I‑1847, 20 punktą ir 2003 m. birželio 17 d. Sprendimo De Danske Bilimportører, C‑383/01, Rink. p. I‑6065, 32 punktą.
(5)  –	Žr., pavyzdžiui, 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Weigel, C‑387/01, Rink. p. I‑4981, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką.
(6)  –	Žr. sprendimo De Danske Bilimportører
(minėtas 4 išnašoje) 34 punktą ir sprendimo Weigel
(minėtas 5 išnašoje) 65 punktą.
(7)  –	1990 m. gruodžio 11 d. Sprendimas Komisija prieš Daniją, C‑47/88, Rink. p. I‑4509; 1995 m. kovo 9 d. Sprendimas Nunes Tadeu, C‑345/93, Rink. p. I‑479; 1997 m. spalio 23 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją, C‑375/95, Rink. p. I‑5981; 2001 m. vasario 22 d. Sprendimas Gomes Valente, C‑393/98, Rink. p. I‑1327; 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimas Tulliasiamies ir Siilin, C‑101/00, Rink. p. I‑7487, ir sprendimas Weigel
(minėtas 5 išnašoje).
(8)  –	2006 m. liepos 13 d. Išvada byloje Nádasdi, C‑290/05.
(9)  –	Žr., pavyzdžiui, 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Casarin, C‑113/94, Rink. p. I‑4203, 17 ir paskesnius punktus, taip pat juose nurodytą teismo praktiką.
(10)  –	Žr. 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Roders, sujungtos bylos C‑367/93‑C‑377/93, Rink. p. I‑2229, 38 punktą.
(11)  –	Žr. 1999 m. birželio 15 d. Sprendimo Tarantik, C‑421/97, Rink. p. I‑3633, 28 punktą.
(12)  –	2004 m. sausio 23 d. Ustawa o Podatku Akcyzowym
( Dziennik Ustaw
Nr. 29, 257 pozicija).
(13)  –	2004 m. balandžio 22 d. Rozporządzenie Ministra Finansów w Sprawie Obniżenia Stawek Podatku Akcyzowego
(Finansų ministro potvarkis dėl akcizų tarifo sumažinimo, Dziennik Ustaw
Nr. 87, 825 pozicija, toliau – 2004 m. Potvarkis).
(14)  –	Taikant tuo metu galiojusį valiutų kursą – apie 200 eurų. Automobilis buvo 15 metų senumo, todėl turėjo būti taikomas didžiausias mokesčio tarifas (65%), taigi galima spręsti, kad (deklaruota) automobilio kaina buvo 1315 PLN, arba apie 300 eurų.
(15)  –	Žr. šios išvados 8 punktą.
(16)  –	Žr., pavyzdžiui, sprendimo Weigel
(minėto 5 išnašoje) 64 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką.
(17)  –	Sprendimo Komisija prieš Daniją
(minėto 7 išnašoje) 18 punktas; sprendimo Komisija prieš Graikiją
(taip pat minėto 7 išnašoje) 19 punktas .
(18)  –	Sprendimo Gomes Valente
(minėto 7 išnašoje) 24 ir 25 punktai.
(19)  –	Žr. 18 ir paskesnius punktus.
(20)  –	Galima pridurti, kad nelygybė dar padidėja, jeigu į importuoto automobilio vertę, taigi ir į jo pirkimo kainą, įeina panašaus pobūdžio mokesčio, kuriuo buvo apmokestinta kitoje valstybėje narėje, likutis.
(21)  –	Priešingai, pavyzdžiui, situacijai pagal EB 28 straipsnį, kai pateisinti galima pagal EB 30 straipsnį arba pagal Cassis de Dijon
teismo praktiką (1979 m. vasario 20 d. Sprendimas Rewe-Zentral, 120/78, Rink. p. 649).
(22)  –	Minėta 8 išnašoje, 66 punktas.
(23)  –	Sprendimo Komisija prieš Graikiją
(minėto 7 išnašoje) 29 punktas ir jame nurodyta teismo praktika. Pavyzdžiui, visiškai įmanoma, kad, nesant ginčijamo akcizo, naudotų automobilių iš kitų valstybių narių pirkimų būtų dar padaugėję.
(24)  –	Žr. 15 punktą.
(25)  –	Žr. ten pat, 15 punktą.
(26)  –	Žr., pavyzdžiui, 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo Marks & Spencer, C‑62/00, Rink. p. I‑6325, 30 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką.
(27)  –	Žr., pavyzdžiui, 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Skov, C‑402/03, Rink., p. I‑199, 50 punktą.
(28)  – Žr. 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimo Richards, C‑423/04, Rink. p. I‑3585, 40–42 punktus.
(29)  –	Žr. mano 2006 m. birželio 22 d. Išvados byloje Stradasfalti, C‑228/05, 87–89 punktus, kur išdėsčiau tam tikras abejones dėl tinkamiausios šio kriterijaus formuluotės.
(30)  –	Žr., pavyzdžiui, 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo Outokumpu, C‑213/96, Rink. p. I‑1777, 30 punktą.
(31)  –	Žr. taip pat mano išvados Stradasfalti
(minėta 29 išnašoje) 93 punktą.
(32)  –	Remiantis pateiktais duomenimis ir mano skaičiavimu, faktiškai bendra suma prilygsta apie 0,69 % biudžeto pajamų per visą dvejų metų laikotarpį.
(33)  –	Žr. 2000 m. kovo 9 d. Sprendimo EKW, C‑437/97, Rink. p. I‑1157, 59 punktą.