Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2026 m. kovo 26 d.(1)
Bylos C‑531/24 ir C‑895/24
An Taisce – The National Trust for Ireland ir kt.
(High Court (Aukštasis teismas, Airija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinka – Direktyva 91/676/EEB – Vandenų apsauga nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių – Veiksmų programos pažeidžiamoms zonoms – Leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą, pagal kurią leidžiama tręšti dirvą tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į ją azoto patektų daugiau, nei nustatytas didžiausias kiekis – Direktyva 2000/60/EB – Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindų nustatymas – Priemonių programa – Direktyva 92/43/EEB – Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga – Poveikio „Natura 2000“ teritorijų apsaugos tikslams įvertinimas – Direktyva 2001/42/EB – Tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimas – Monitoringo priemonės – Materialus turtas – Alternatyvos “
Turinys
I.
Įvadas
II.
Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1.
Nitratų direktyva
2.
Komisijos leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą
3.
Buveinių direktyva
4.
Vandens pagrindų direktyva
5.
SPAV direktyva
B.
Airijos teisė
III.
Faktinės aplinkybės ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
IV.
Teisinis vertinimas
A.
Vertinimas pagal Vandens pagrindų direktyvą
1.
Pagal Nitratų direktyvą taikoma veiksmų programa Vandens pagrindų direktyvos sistemoje
2.
Pagal Nitratų direktyvą taikomų veiksmų programų vertinimas taikant Vandens pagrindų direktyvą
3.
Komisijos leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą
4.
Tarpinė išvada
B.
Poveikio „Natura 2000“ teritorijoms įvertinimas
1.
Pareiga atlikti poveikio teritorijai įvertinimą
2.
Poveikio teritorijai įvertinimo dalykas
3.
Tarpinė išvada
C.
Strateginis poveikio aplinkai vertinimas
1.
Pirmasis–ketvirtasis klausimai byloje C531/24
2.
Septintasis klausimas byloje C531/24 – aplinkos apsaugos ataskaitoje nurodytinos monitoringo priemonės
a)
Informacija apie monitoringo priemones, atitinkančias SPAV direktyvos 10 straipsnyje nustatytus reikalavimus
b)
Duomenų apie monitoringo priemones tikslumas
c)
Reakcija į nenumatytas neigiamas pasekmes aplinkai
3.
Aštuntasis klausimas byloje C531/24 ir pirmasis klausimas byloje C895/24 – materialus turtas
4.
Antrasis klausimas byloje C895/24 – alternatyvų įvertinimas aplinkos apsaugos ataskaitoje
D.
Devintasis klausimas byloje C531/24 – pasekmės Komisijos suteiktam leidimui tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto
E.
Pasekmių palikimas galioti
V.
Išvada
I.      Įvadas
1.        Kokių reikalavimų kyla iš Nitratų direktyvos(2), Buveinių direktyvos(3), Vandens pagrindų direktyvos(4) ir SPAV direktyvos (SPAV reiškia „strateginis poveikio aplinkai vertinimas“)(5) sąveikos, kai Komisija valstybės narės prašymu suteikia leidimą taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą, kuria leidžiama tręšti dirvą didesniu kiekiu gyvulių mėšlo, nei numatyta Nitratų direktyvoje? Tai yra šių dviejų High Court (Aukštasis teismas, Airija) prašymų priimti prejudicinį sprendimą dalykas.
2.        Prašymais siekiama išsiaiškinti, kokie reikalavimai pagal Buveinių direktyvą, Vandens pagrindų direktyvą ir SPAV direktyvą taikytini atliekant tokios nukrypti leidžiančios nuostatos, kokia yra įtvirtinta Airijos veiksmų programoje dėl žemės ūkio sektoriuje į aplinką patenkančio nitratų kiekio reguliavimo, poveikio aplinkai vertinimą. High Court (Aukštasis teismas) taip pat klausia, ar atsakymai į klausimus dėl poveikio aplinkai vertinimo gali nulemti, kad būtų kvestionuojamas Komisijos suteikto leidimo taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą(6) galiojimas.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      Nitratų direktyva
3.        Nitratų direktyvos 1 straipsnyje nurodyti jos tikslai:
„Šios direktyvos tikslas:
–        mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir
–        stabdyti tolesnį tokį teršimą.“
4.        Nitratų direktyvos 2 straipsnio j punkte apibrėžta, kaip turi būti suprantama tarša:
„tai azoto junginiai, kurie iš žemės ūkio šaltinių tiesiogiai arba netiesiogiai patenka į vandens aplinką ir gali kelti pavojų žmonių sveikatai, kenkti gyviems organizmams bei vandens ekosistemoms, mažinti poilsiavimo galimybes ir trukdyti kitaip teisėtai naudoti vandenį.“
5.        Pagal Nitratų direktyvos 3 straipsnį valstybės narės savo teritorijoje nustato tam tikras pažeidžiamas zonas, kurios labai užterštos azotu, kuriose kyla tokios taršos rizika arba į kurias patenkantis vanduo gali padidinti tokią taršą.
6.        5 straipsnyje numatyta, kad valstybės narės pažeidžiamoms zonoms arba visai valstybės teritorijai nustato veiksmų programas:
„1.      Per dvejus metus nustačius 3 straipsnio 2 dalyje nurodytas zonas ir per vienerius metus, nustačius kiekvieną papildomą 3 straipsnio 4 dalyje nurodytą zoną, valstybės narės, siekdamos įgyvendinti 1 straipsnyje nurodytus tikslus, turi sukurti veiksmų programas nustatytoms pažeidžiamoms zonoms.
2.      Veiksmų programa gali būti skirta visoms valstybės narės teritorijoje esančioms pažeidžiamoms zonoms, arba, jei valstybė narė mano esant tikslinga, ji gali atskiroms pažeidžiamoms zonoms ar jų dalims sukurti atskiras programas.
3.      Veiksmų programose būtina atsižvelgti į:
a)      turimus mokslinius ir techninius duomenis, labiausiai į atitinkamą taršą azotu iš žemės ūkio ir kitų šaltinių;
b)      valstybės narės atitinkamų rajonų aplinkos sąlygas.
4.      Veiksmų programos turi būti įgyvendintos per ketverius metus nuo jų sukūrimo ir jose turi būti numatytos tokios privalomos priemonės:
a)      III priede nurodytos priemonės;
b)      priemonės, kurias valstybės narės nustatė pagal 4 straipsnį sudarytame (‑uose) geros žemės ūkio praktikos kodekse (‑uose), išskyrus tas priemones, kurias pakeičia III priede nustatytos priemonės.
5.      Be to, valstybės narės veiksmų programose turi imtis papildomų priemonių arba sustiprinti veiksmus, kurie, jų manymu, yra būtini, jei, pradėjus vykdyti veiksmų programą arba jau įgijus tam tikros įgyvendinimo patirties, tampa aišku, kad 4 dalyje minėtų priemonių nepakanka 1 straipsnio tikslams pasiekti. Parinkdamos šias priemones ar veiksmus, valstybės narės turi atsižvelgti į jų veiksmingumą ir sąnaudas, palyginti su kitomis galimomis prevencinėmis priemonėmis.“
7.        Būtinasis veiksmų programų turinys kyla iš gerosios ūkininkavimo praktikos reikalavimų pagal Nitratų direktyvos 4 straipsnį ir iš specialiojo reikalavimo pagal III priedą. Jei šių priemonių nepakanka siekiant išvengti taršos nitratais, valstybė narė pagal 5 straipsnio 5 dalį turi imtis platesnių priemonių.
8.        Nitratų direktyvos III priedo 2 punkte nustatyta, kokias priemones į savo veiksmų programas valstybės narės turi įtraukti dėl mėšlo kiekio, įterpto į dirvą:
„Tokios priemonės turi užtikrinti, kad kiekvienoje fermoje ir gyvulininkystės ūkyje gyvulių mėšlo kiekis, įterptas į dirvą kiekvienais metais, ir gyvulių mėšlas, patenkantis į dirvą ganant gyvulius, neviršytų nustatyto kiekio hektarui.
Nustatytas mėšlo kiekis hektarui turi būti toks, kad jame būtų 170 kg N. Tačiau:
a)      <...>
b)      vykdydamos vėlesnes ketverių metų veiksmų programas valstybės narės gali nustatyti kitokį kiekį, negu pirmiau nurodyta. Šis kiekis turi būti nustatytas taip, kad netrukdytų pasiekti 1 straipsnyje nurodytų tikslų, ir pagrįstas objektyviais kriterijais, pavyzdžiui:
–      ilgas vegetacinis periodas,
–      didelis augalų poreikis azotui,
–      didelis bendras kritulių kiekis pažeidžiamose zonose,
–      dirvožemis, kuriame vyksta ypač didelė denitrifikacija.
Jeigu valstybė narė leidžia kitokį kiekį nei numatyta antros pastraipos b punkte, ji turi pranešti Komisijai, kuri pagrįstumą tiria laikydamasi 9 straipsnio 2 dalyje nustatytos reguliavimo procedūros.“
2.      Komisijos leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą
9.        Komisija byloje ginčijamą leidimą taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą Įgyvendinimo sprendimo (ES) 2022/696 17 ir 23 konstatuojamosiose dalyse paaiškino taip:
„(17)      atsižvelgiant į 11–13 konstatuojamosiose dalyse nurodytus duomenis, šiame sprendime numatomos sąlygos turėtų būti griežtesnės[,] nei numatytos Įgyvendinimo sprendime (ES) 2018/209. Nustatytų sąlygų, taip pat stebėsenos ir kontrolės sistemų turėtų pakakti siekiant užtikrinti, kad ši nukrypti leidžianti nuostata derėtų su teisiškai privalomais Vandens pagrindų direktyvos <...> tikslais;
<...>
(23)      šiame sprendime numatyta leidžianti nukrypti nuostata nepažeidžia Airijos įsipareigojimų taikyti [Buveinių direktyvą], įskaitant [2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:882)], visų pirma dėl tos direktyvos 6 straipsnio 3 dalies aiškinimo.“
10.      Pagal Įgyvendinimo sprendimo (ES) 2022/696 1 straipsnį šio sprendimo 4–12 straipsniuose nustatytomis sąlygomis leidžiama tręšti dirvą tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į ją patektų daugiau nei 170 kg azoto/ha per metus.
11.      Pagal Įgyvendinimo sprendimo (ES) 2022/696 4 straipsnį ganyklinių ūkių savininkai, norintys pasinaudoti nukrypti leidžiančia nuostata, kasmet turi pateikti paraišką dėl leidimo. 5 straipsnyje nustatyta, kad leidimai tręšti dirvą tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į ją patektų iki 250 kg azoto/ha per metus, suteikiami taikant tam tikras sąlygas.
3.      Buveinių direktyva
12.      Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalyse reglamentuojama „Natura 2000“ teritorijų apsauga:
„2.      Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, o taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.
3.      Dėl bet kokio plano ar projekto, tiesiogiai nesusijusio arba nebūtino teritorijos tvarkymui, bet galinčio ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas atitinkamas jo galimo poveikio teritorijai įvertinimas atsižvelgiant į tos teritorijos apsaugos tikslus. Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks atitinkamos teritorijos vientisumo ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.
4.      Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl įpareigojančių svarbesnio viešojo intereso priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram Natura 2000 vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai.
<...>“
4.      Vandens pagrindų direktyva
13.      Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto i ir ii papunkčiuose įtvirtinti paviršinių vandenų neprastėjimo ir gerinimo reikalavimai. Punkte c įtvirtinta specialioji teisės norma dėl saugomų teritorijų:
„1.      Vykdydamos priemonių programas, nurodytas upės baseino valdymo planuose, ir taikydamos jas:
a)      paviršiniams vandenims
i)      valstybės narės įgyvendina būtinas priemones, kad neprastėtų visų paviršinio vandens telkinių būklė, atsižvelgdamos į šio straipsnio 6 ir 7 dalies taikymą ir nepažeisdamos jo 8 dalies;
ii)      valstybės narės apsaugo, gerina ir atnaujina visus paviršinio vandens telkinius, atsižvelgdamos į iii papunkčio taikymą dirbtiniams ir labai pakeistiems vandens telkiniams, ir stengiasi, kad gera paviršinio vandens būklė būtų pasiekta ne vėliau kaip po 15 metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos pagal V priedo nuostatas, atsižvelgdamos į pratęsimų, nustatomų pagal šio straipsnio 4 dalį, ir į jo 5, 6 ir 7 dalių taikymą bei nepažeisdamos 8 dalies;
iii)      <...>
nepažeisdamos atitinkamų šalims galiojančių tarptautinių susitarimų, minėtų 1 straipsnyje;
<...>
c)      saugomoms teritorijoms
Jei kitaip nėra nurodyta Bendrijos teisės aktuose, pagal kuriuos buvo nustatytos atskiros saugomos teritorijos, valstybės narės pradeda laikytis visų standartų ir tikslų ne vėliau kaip praėjus 15 metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos.“
14.      Vandens pagrindų direktyvos 5 straipsnyje reglamentuojama, kaip turi būti nustatoma vandenų būklė:
„1.      Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad būtų atlikta kiekvieno upės baseino rajono ar tarpvalstybinio upės baseino rajono dalies, esančios jos teritorijoje:
–      charakteristikų analizė,
–      žmogaus veiklos poveikio paviršinių vandenų ir požeminio vandens telkiniams apžvalga,
–      vandens naudojimo ekonominė analizė
pagal II ir III prieduose pateiktas technines specifikacijas ir kad visa tai būtų baigta ne vėliau kaip po ketverių metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos.
2.      Šio straipsnio 1 dalyje minėtos analizės ir apžvalgos peržiūrimos ir prireikus atnaujinamos ne vėliau kaip po 13 metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos, o po to – kas šešeri metai.“
15.      Vandens pagrindų direktyvos 10 straipsnyje nustatyti bendrieji principai, taikomi sutelktiesiems ir pasklidiesiems taršos šaltiniams. Šie bendrieji principai aiškiai apima išmetamų teršalų kontrolės priemonių nustatymą remiantis geriausiais prieinamais metodais ir geriausia aplinkos apsaugos praktika pagal Nitratų direktyvą. Be to, 10 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė nustatyti griežtesnes sąlygas:
„Tais atvejais, kai kokybės tikslas ar kokybės standartas, nesvarbu, ar jis būtų nustatytas pagal šią direktyvą, pagal IX priede išvardytas direktyvas ar pagal kurį nors kitą Bendrijos teisės aktą, reikalauja griežtesnių sąlygų <...>, yra nustatomos atitinkamai griežtesnės išmetamų teršalų kontrolės priemonės.“
16.      Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 1 dalyje numatyta priemonių programa, siekiant įgyvendinti direktyvos tikslus:
„1.      Kiekviena valstybė narė kiekvienam upės baseino rajonui arba tarpvalstybinio upės baseino rajono daliai, esančiai jos teritorijoje, sudaro priemonių programą 4 straipsnyje nurodytiems tikslams pasiekti, atsižvelgdama į analizių, kurių reikalaujama 5 straipsnyje, rezultatus. <...>
2.      Į kiekvieną priemonių programą įeina „pagrindinės“ priemonės, nurodytos 3 straipsnyje, ir prireikus „papildomos“ priemonės.
3.      „Pagrindinės priemonės“ – tai būtiniausi reikalavimai, kurių privalu laikytis. Į jas įeina:
a)      priemonės, reikalingos Bendrijos teisės aktams dėl vandens apsaugos įgyvendinti, taip pat priemonės, kurių reikalaujama 10 straipsnyje ir VI priedo A dalyje nurodytuose teisės aktuose;
<...>“
5.      Kai monitoringas ar kiti duomenys rodo, kad 4 straipsnyje nustatytų tikslų tam tikro vandens telkinio atžvilgiu nebus galima pasiekti, valstybė narė užtikrina, kad:
–        būtų ištirtos tokios tikimybės priežastys,
–        būtų išnagrinėti ir peržiūrėti atitinkami leidimai,
–        būtų peržiūrėtos ir koreguotos atitinkamos monitoringo programos,
–        prireikus taikomos papildomos priemonės, kad tie tiksl[ai] būtų pasiekti, įskaitant, jei tikslinga, griežtesnių aplinkos kokybės standartų nustatymą V priede numatyta tvarka.
Kai tokias priežastis sukelia gamtos reiškiniai ar force majeure, kurios yra išimtinės ir jų nebuvo galima numatyti, visų pirma dideli potvyniai ir užsitęsusios sausros, valstybės narės, vadovaudamosi 4 straipsnio 6 dalimi, gali nuspręsti, kad imtis papildomų priemonių praktiškai netikslinga.“
17.      Pagal Vandens pagrindų direktyvos VI priedo A dalies ix punktą Nitratų direktyva yra tas teisės aktas, pagal kurį reikalaujama priemonių, kurios turi būti įtraukiamos į priemonių programas pagal Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 3 dalies a punktą.
18.      Vandens pagrindų direktyvos II priedo 1.4 punkte sukonkretinta, kaip turi būti nustatomas įvairus poveikis:
„Valstybės narės renka ir tvarko informaciją apie reikšmingo antropogeninio poveikio tipus ir dydį, kurį gali patirti kiekviename upės baseino rajone esantys vandens telkiniai, visų pirma:
<...>
[v]ertina ir nustato reikšmingus miesto, pramonės, žemės ūkio ir kitų įrenginių bei kitos veiklos paskliduosius taršos, ypač taršos, kurią kelia VIII priede išvardytos medžiagos, šaltinius, remdamosi, inter alia, informacija, surinkta pagal:
i)      [Nitratų direktyvos] 3, 5 ir 6 straipsnius; <...>“
19.      Taip surinktos informacijos pasekmės yra Vandens pagrindų direktyvos II priedo 1.5 punkto dalykas:
„Valstybės narės vertina paviršinio vandens telkinių būklės jautrumą pirmiau nurodytiems poveikiams.
Surinktą anksčiau nurodytą informaciją ir visą kitą reikalingą informaciją, įskaitant turimus aplinkos stebėjimo duomenis, valstybės narės naudoja vertindamos, kokia yra tikimybė, kad upės baseino rajone esančiuose paviršinio vandens telkiniuose gali būti nepasiekti aplinkos kokybės tikslai, nustatyti 4 straipsnyje. Atlikdamos tokį vertinimą valstybės narės gali taikyti modeliavimo metodus.
Tie telkiniai, kuriuose yra pavojus, kad aplinkos kokybės tikslai gali būti nepasiekti, charakterizuojami, jei tikslinga, detaliau, kad būtų galima optimizuoti monitoringo programas, kurių reikalaujama 8 straipsnyje, ir priemonių programas, kurių reikalaujama 11 straipsnyje.“
5.      SPAV direktyva
20.      SPAV direktyvos tikslai nustatyti visų pirma jos 1 straipsnyje:
„Šios direktyvos tikslas – sukurti aukštą aplinkos apsaugos lygį ir padėti į rengiamus ir priimamus planus bei programas integruoti aplinkos apsaugos klausimus, kad būtų skatinama tvari plėtra, užtikrinant, kad laikantis šios direktyvos būtų atliekamas tam tikrų planų ir programų, kurių pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai, aplinkos vertin[i]mas.“
21.      Planai ir programos apibrėžti SPAV direktyvos 2 straipsnio a punkte:
„Šioje direktyvoje:
a)      „planai ir programos“ – tai planai ir programos, įskaitant tuos, prie kurių finansavimo prisideda Europos [B]endrija, taip pat visi jų daliniai pakeitimai:
–        kuriuos turi parengti ir (arba) priimti valdžios institucija nacionaliniu, regioniniu arba vietiniu lygiu arba kuriuos parengia valdžios institucija ir kuriuos vėliau priima Parlamentas arba Vyriausybė laikantis įstatymų leidimo procedūros, ir
–        kurių reikia pagal įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas.“
22.      Pareiga atlikti strateginį poveikio aplinkai vertinimą nustatyta SPAV direktyvos 3 straipsnyje:
„1.      2–4 dalyse nurodytų planų ir programų, kurių pasekmės gali būti reikšmingos aplinkai, aplinkos vertinimas atliekamas pagal šios direktyvos 4–9 straipsnius.
2.      Laikantis 3 dalies nuostatų, atliekamas toliau išvardytų planų ir programų aplinkos vertinimas:
a)      kurie rengiami žemės ūkiui, miškininkystei, žuvininkystei, energetikai, pramonei, transportui, atliekų tvarkymui, vandentvarkai, telekomunikacijoms, turizmui, miestų ir kaimų planavimui ar žemės naudojimui ir kurie nustato tolesnio projektų, išvardytų [Poveikio aplinkai vertinimo direktyvos(7)] I ir II prieduose, vystymo pagrindus, arba
b)      kurių atžvilgiu nustatoma, atsižvelgiant į galimas jų pasekmes teritorijai, kad būtina atlikti vertinimą pagal [Buveinių direktyvos(8)] 6 ir 7 straipsnius.
<...>“
23.      SPAV direktyvos 5 straipsnis yra susijęs su poveikio aplinkai vertinimo turiniu ir atsižvelgimu į alternatyvas:
„1.      Tais atvejais, kai pagal 3 straipsnio 1 dalį reikia atlikti aplinkosauginį vertinimą, parengiama aplinkos apsaugos ataskaita, kurioje nustatomos, aprašomos ir įvertinamos plano ar programos įgyvendinimo galimos reikšmingos pasekmės aplinkai, taip pat priimtinos alternatyvos atsižvelgiant į plano ar programos tikslus bei geografinę taikymo sritį. Informacija, kurią reikia pateikti šiam tikslui, yra nurodyta I priede.
2.      Pagal 1 dalį parengtoje aplinkos apsaugos ataskaitoje pateikiama informacija, kurios gali būti pagrįstai reikalaujama atsižvelgiant į turimas žinias ir vertinimo metodus, plano ar programos turinį ir išsamumą, su jais susijusių sprendimų priėmimo pakopą ir į tai, kaip siekiant išvengti dvigubo vertinimo tam tikrus klausimus reikėtų tinkamai vertinti skirtingais minėto proceso lygiais.
3.      <...>“
24.      SPAV direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje reglamentuojamas sprendimo dėl plano arba programos turinys:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad priėmus planą ar programą, 6 straipsnio 3 dalyje nurodytos valdžios institucijos ir visuomenė bei kiekviena valstybė narė, su kuria buvo konsultuotasi pagal 7 straipsnį, būtų informuotos ir jos galėtų susipažinti su:
a)      priimtu planu ar programa;
b)      pranešimu, kuriame būtų glaustai paaiškinta, kaip aplinkos apsaugos klausimai buvo įtraukti į planą ar programą, kaip pagal 8 straipsnį buvo atsižvelgta į pagal 5 straipsnį parengtą aplinkos apsaugos ataskaitą, pagal 6 straipsnį pareikštas nuomones ir pagal 7 straipsnį pradėtų konsultacijų rezultatus, ir kuriame būtų nurodytos priežastys, dėl kurių buvo pasirinktas priimtas planas ar programa atsižvelgiant į kitas svarstytas priimtinas alternatyvas;
c)      pasirinktomis monitoringo priemonėmis, taikytinomis pagal 10 straipsnį.“
25.      SPAV direktyvos 10 straipsnio 1 dalyje reglamentuojamas planų ir programų pasekmių aplinkai monitoringas:
„Valstybės narės atlieka planų ir programų įgyvendinimo reikšmingų pasekmių aplinkai monitoringą, kad, inter alia, laiku nustatytų nenumatytas neigiamas pasekmes ir galėtų imtis tinkamų veiksmų, reikalingų susidariusiai padėčiai ištaisyti.“
26.      Aplinkos apsaugos ataskaitoje pateiktina informacija nurodyta SPAV direktyvos I priede:
„Pagal 5 straipsnio 1 dalį ir laikantis 5 straipsnio 2 bei 3 dalies nuostatų turi būti pateikiama ši informacija:
a)      <...>
c)      teritorijų, kurios gali būti reikšmingai paveiktos, aplinkos charakteristikos;
d)      visos aplinkos ap[s]augos problemos, susijusios su planu ar programa, visų pirma įskaitant tas, kurios yra susijusios su bet kuriomis aplinkosauginiu požiūriu svarbiomis teritorijomis, būtent teritorijomis, apibrėžtomis pagal [Buveinių direktyvą arba Paukščių apsaugos direktyvą];
e)      tarptautiniu, Bendrijos arba valstybės narės lygiu nustatyti aplinkos apsaugos tikslai, susiję su planu ar programa, ir tai, kaip buvo atsižvelgta į šiuos tikslus ir visus aplinkos apsaugos klausimus rengiant planą ar programą;
f)      galimos reikšmingos pasekmės <...> aplinkai, įskaitant biologinę įvairovę, gyventojus, žmonių sveikatą, fauną, florą, dirvožemį, vandenį, orą, klimato veiksnius, materialų turtą, kultūros paveldą, įskaitant architektūrinį ir archeologinį paveldą, kraštovaizdį ir šių veiksnių tarpusavio sąveiką;
g)      <...>
h)      priežastys, dėl kurių buvo pasirinktos svarstytos alternatyvos, ir vertinimo, įskaitant visus sunkumus (techninius trūkumus arba nepakankamas praktines žinias ir įgūdžius), su kuriais buvo susidurta kaupiant reikiamą informaciją, aprašymas;
i)      pagal 10 straipsnį taikyti numatytų monitoringo priemonių aprašymas;
j)      <...>“
B.      Airijos teisė
27.      Pagal Planning and Development Act 2000 (2000 m. Planavimo ir plėtros įstatymas) 4 straipsnį ir European Communities (Birds and Natural Habitats) Regulations 2011 (2011 m. Europos Bendrijų (paukščių ir natūralių buveinių) taisyklės) 28 straipsnį žemės ūkio veikla gali būti uždrausta, jeigu ji gali turėti neigiamą poveikį pagal Buveinių arba Paukščių apsaugos direktyvą saugomoms teritorijoms.
28.      Dirvos tręšimas tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į aplinką patektų daugiau kaip 170 kg azoto/ha per metus, visų pirma reglamentuojamas European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) Regulations 2022 (2022 m. Europos Sąjungos (gerosios ūkininkavimo praktikos, susijusios su vandenų apsauga) taisyklės: S.
I. Nr. 113, 2022, iš dalies pakeistos: S.
I. Nr. 393, 2022; toliau – Regulations 2022) 35 straipsnio 1 dalyje:
„Dirvos tręšimas gyvulių mėšlu bet kuriais metais, viršijant 20 straipsnio 1 dalyje nustatytą kiekį, nelaikomas šioje straipsnio dalyje nustatytų reikalavimų nesilaikymu, jei įvykdytos visos toliau nurodytos sąlygos:
a)      ūkio savininkas atitinkamais metais pateikė žemės ūkio, maisto ir jūrų reikalų ministrui prašymą leisti nukrypti nuo minėtoje straipsnio dalyje nustatytų reikalavimų;
b)      a punkte nurodytas prašymas buvo pateiktas ministro nustatyta forma, per jo nurodytą terminą ir tinkamai užpildytas;
c)      prie a punkte nurodyto prašymo pridėtas rašytinis ūkio savininko įsipareigojimas įvykdyti visas 5 priede nurodytas sąlygas;
d)      ūkio savininkas įvykdė visas 5 priede nurodytas sąlygas.“
29.      Be kita ko, Regulations 2022 5 priede azoto kiekis apribojamas iki 250 kg.
30.      Jei prašymas reikalavimų neatitinka, ministras pagal Regulations 2022 35 straipsnio 2 dalį turi jo netenkinti. 3 dalyje numatyta, kad ūkiui negali būti suteikiamas leidimas paskesniems metams, jei einamaisiais metais nebuvo įvykdyti Komisijos sprendimo 6–9 straipsniuose nustatyti reikalavimai.
III. Faktinės aplinkybės ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
31.      Prašymuose priimti prejudicinį sprendimą nurodytos faktinės bylos aplinkybės yra tokios, kaip išdėstyta toliau.
32.      Airija pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 2 dalį atitinkamai taiko nitratų veiksmų programą visai savo valstybės teritorijai.
33.      Prašyme priimti prejudicinį sprendimą išvardyti nuo 2007 m. Komisijos priimti sprendimai, kuriais Airijai suteikta galimybė, taikant nitratų veiksmų programas, tam tikromis sąlygomis leisti ūkiams tręšti dirvą tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į ją patektų iki 250 kg azoto/ha per metus(9). Pagrindinės bylos dalykas yra prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo momentu paskutinysis iš šių sprendimų ir atitinkama 2022–2025 m. nitratų veiksmų programa.
34.      Prašyme priimti prejudicinį sprendimą taip pat nurodytos Environmental Protection Agency (Aplinkos apsaugos agentūra; toliau – EPA) ataskaitos, pagal kurias beveik pusės Airijos upių ir ežerų būklė dėl didelės taršos fosforu ir azotu yra nepatenkinama(10).
35.      Būstų, savivaldos ir paveldo ministro nurodymu buvo atliktas byloje nagrinėjamos nitratų veiksmų programos poveikio „Natura 2000“ teritorijoms įvertinimas. Vis dėlto išsamus žemės ūkio veiklos, kuri turėjo būti vykdoma remiantis nukrypti leidžiančia nuostata dėl tręšimo azotu ir dėl kurios į aplinką patenka nitratų, pasekmių aplinkai vertinimas nebuvo atliktas. Vertinimas buvo sutelktas tik į numatytas apsaugos priemones. Vis dėlto iš šaltinių (visų pirma EPA ataskaitų ir Natura Impact Statement (Airijos teisėje numatyta mokslinė nuomonė dėl pasekmių „Natura 2000“ teritorijoms) dėl 2022–2027 m. Airijos vandenų valdymo plano pagal Vandens pagrindų direktyvą) aiškiai matyti, kad, jei būtų atliktas atitinkamos žemės ūkio veiklos poveikio aplinkai vertinimas, tikriausiai būtų nustatytos reikšmingos neigiamos pasekmės aplinkai, įskaitant Europos teritorijas, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvą.
36.      Remiantis minėta Natura Impact Statement dėl Airijos vandenų valdymo plano, labai svarbu įvertinti pagal nitratų veiksmų programą atskiriems ūkiams taikomų nukrypti leidžiančių nuostatų pasekmes teritorijai, pakankamai atsižvelgiant ir į kompleksinį neigiamą poveikį. Iš daugiau kaip 130 000 Airijos ūkių dėl leidimo taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą kasmet kreipiasi maždaug 6 500. Didžioji dauguma šių pareiškėjų yra pieno gamintojai. Skelbiamos ne individualios išimtys, o tik apibendrinti duomenys pagal atitinkamų ūkių vietą, nustatomą pagal vietos rinkimų apygardą. Praktiškai nebuvo atlikta nė vieno iš šių sprendimų poveikio teritorijai įvertinimo, tam nėra sukurta ir praktinės sistemos. Taigi šiuo aspektu nacionalinės nuostatos, kuriomis į nacionalinę teisę perkelta Buveinių direktyva, praktiškai nėra taikomos.
37.      Be to, nors būstų, savivaldos ir paveldo ministro nurodymu buvo atliktas nitratų veiksmų programos strateginis poveikio aplinkai vertinimas, alternatyvos nebuvo nagrinėtos taip išsamiai kaip pati programa. Taip pat nebuvo atliktas nitratų veiksmų programos vertinimas pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnį ir išsamus atitinkamos žemės ūkio veiklos pasekmių vertinimas.
38.      Atliekant strateginį poveikio aplinkai vertinimą, aplinkos apsaugos ataskaitoje nebuvo pateikta išsamios informacijos apie monitoringą. Aplinkos apsaugos ataskaitoje nebuvo pateikta pagal 10 straipsnį taikyti numatytų monitoringo priemonių aprašymo, kuris būtų pakankamai išsamus, kad būtų galima įrodyti, jog bus laikomasi 10 straipsnyje nustatytų reikalavimų. Visų pirma ataskaitoje nebuvo išsamiai nurodyta, kaip, kada ir pagal kokias taisykles šis monitoringas būtų vykdomas ir kaip būtų reaguojama į nenumatytas neigiamas pasekmes aplinkai, jei tokių būtų nustatyta.
39.      Atliekant strateginį poveikio aplinkai vertinimą buvo vertinamos ekonominės pasekmės materialiam turtui ir tai buvo laikoma prioritetu, palyginti su galimai aplinkai palankesnėmis alternatyvomis. Be kita ko, buvo įvertinti ir į ataskaitą įtraukti platesni ekonominiai aspektai, kaip antai materialus turtas, visapusiškas žemės ūkio veiklos poveikis visuomenei, plano ar projekto pasekmės žemės ūkio pramonei, taip pat ūkininkų produkcijai ir pajamoms, Airijos žemės ūkio pramonės tvarumas, maisto tiekimo grandinė ir didelės dalies gyventojų užimtumas.
40.      2022 m. kovo 9 d. būstų, savivaldos ir paveldo ministras patvirtino 2022–2025 m. Penktąją nitratų veiksmų programą ir pasirašė Good Agricultural Practice Regulations (S.
I. Nr. 113). 2022 m. balandžio 29 d. Komisija pratęsė anksčiau Airijai suteiktą leidimą taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pagal Nitratų direktyvos III priedo 2 punktą. 2022 m. liepos 28 d. ministras papildė veiksmų programą atitinkamomis nuostatomis (S.
I. Nr. 393).
41.      2022 m. gegužės 31 d. An Taisce kreipėsi į High Court (Aukštasis teismas, Airija) dėl veiksmų programos teisminės kontrolės. Šiame procese High Court pateikė Teisingumo Teismui du prašymus priimti prejudicinį sprendimą; Teisingumo Teismas šiuo prašymus užregistravo kaip bylas C‑531/24 ir C‑895/24 ir 2025 m. lapkričio 11 d. jas sujungė.
42.      Byloje C‑531/24 pateikti tokie prejudiciniai klausimai:
„1.      Ar Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalis, Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis ir (arba) SPAV direktyvos 3 straipsnio 1 dalis, siejamos su ESS 3 straipsnio 3 dalimi ir (arba) SESV 11 straipsniu ir (arba) 191 straipsnio 2 dalimi ir (arba) Pagrindinių teisių chartijos 37 straipsniu, reiškia, kad veiksmų programa pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį, vertinama pagal šias direktyvas arba darant nuorodą į jas, turi būti vertinama atsižvelgiant į žemės ūkio veiklos, dėl kurios išskiriami nitratai ir kuri bus vykdoma remiantis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, kurias leista taikyti planui, poveikį aplinkai, apskritai arba tiek, kiek prie tokio poveikio netiesiogiai prisidedama į planą neįtraukus griežtesnių apsaugos priemonių, o ne tik į plane numatytas priemones?
2.      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą apskritai yra neigiamas, ar minėtos nuostatos turi tokį poveikį, jei atitinkamos valstybės narės nacionalinės teisės nuostatos dėl individualių nukrypti leidžiančių nuostatų, kurias leista taikyti veiksmų programai pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį, vertinimo šiuo atveju praktiškai netaikomos, todėl praktiškai pagal Buveinių direktyvą nėra atliekamas individualių nukrypti leidžiančių nuostatų, kurias leidžiama taikyti planui, vertinimas, susijęs su žemės ūkio veiklos, dėl kurios išskiriami nitratai ir kuri bus vykdoma remiantis tokiomis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, poveikiu Europos teritorijoms?
3.      Ar Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalis ir (arba) SPAV direktyvos 3 straipsnio 1 dalis ir (arba) 5 straipsnio 1 dalis, ir (arba) 11 straipsnio 2 dalis, siejamos su ESS 3 straipsnio 3 dalimi ir (arba) SESV 11 straipsniu ir (arba) 191 straipsnio 2 dalimi ir (arba) Pagrindinių teisių chartijos 37 straipsniu, lemia tai, kad plano ar programos, kuriems taikomi šie straipsniai ir kurie gali daryti poveikį vandens telkinio aplinkai, vertinimas turi apimti vertinimą pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnį atskirai arba kartu su kitomis valstybės narės priimtomis privalomomis priemonėmis, kurios yra pakankamai griežtos, kad užtikrintų, kad planas ar programa nepablogins paviršinio vandens telkinio būklės ir nekels grėsmės tikslui užtikrinti palankią paviršinio vandens būklę arba gerą ekologinį potencialą ir palankią paviršinio vandens cheminę būklę iki Vandens pagrindų direktyvoje nustatyto termino, ir, jei taip, ar pagal šias nuostatas arba vieną iš jų reikalaujama, kad atliekant tokį vertinimą būtų aiškiai nustatyta, ar priėmus planą ar programą bus pasiekti atitinkami Vandens pagrindų direktyvoje numatyti aplinkos apsaugos tikslai, apskritai arba konkrečiu atveju, kai siūloma priimti pagrindinę priemonę, kaip ji apibrėžta Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 3 dalyje, ir ypač nitratų veiksmų programą pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį (kaip nurodyta Vandens pagrindų direktyvos VI priedo A dalies ix punkte, į kurį daroma nuoroda šios direktyvos 11 straipsnio 3 dalies a punkte)?
4.      Jei atsakymas į trečiąjį klausimą yra toks, kad plano ar programos, kuriems taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalis ir (arba) SPAV direktyvos 3 straipsnio 1 dalis ir kurie gali daryti poveikį vandens telkinio aplinkai, vertinimas turi apimti vertinimą pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnį, o atsakymas į pirmąjį arba antrąjį klausimą yra toks, kad vertinimas pagal SPAV direktyvą dėl atitikties Vandens pagrindų direktyvai turi apimti žemės ūkio veiklos, dėl kurios išskiriami nitratai ir kuri bus vykdoma remiantis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, kurias leista taikyti planui, poveikį aplinkai ir (arba) ypač griežtesnių plano nuostatų nebuvimą, ar Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis (konkrečiai kalbant, teisės principas, pagal kurį, išskyrus atvejus, kai taikoma nukrypti leidžianti nuostata, valstybės narės privalo atsisakyti išduoti leidimą individualiam projektui, jei dėl jo gali pablogėti paviršinio vandens telkinio būklė arba jeigu jis kelia grėsmę, kad iki direktyvoje nustatyto termino nebus užtikrinta palanki paviršinio vandens būklė arba geras ekologinis potencialas ir palanki paviršinio vandens cheminė būklė), siejama su ESS 3 straipsnio 3 dalimi ir (arba) SESV 11 straipsniu ir (arba) 191 straipsnio 2 dalimi ir (arba) Pagrindinių teisių chartijos 37 straipsniu, lemia, kad valstybė narė taip pat turi atsisakyti priimti planą, jei konkrečios apsaugos priemonės, numatytos plane atskirai arba kartu su kitomis valstybės narės priimtomis privalomomis priemonėmis, yra nepakankamai griežtos, kad užtikrintų, kad žemės ūkio veikla, dėl kurios išskiriami nitratai ir kuri bus vykdoma remiantis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, kurias leista taikyti planui, nepablogins paviršinio vandens telkinio būklės ir nesukels pavojaus tikslui užtikrinti palankią paviršinio vandens būklę arba gerą ekologinį potencialą ir palankią paviršinio vandens cheminę būklę iki Vandens pagrindų direktyvoje nustatyto termino, apskritai arba konkrečiu atveju, kai siūloma patvirtinti pagrindinę priemonę, kaip ji apibrėžta Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 3 dalyje, ir ypač nitratų veiksmų programą pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį (kaip nurodyta Vandens pagrindų direktyvos VI priedo A dalies ix punkte, į kurį daroma nuoroda šios direktyvos 11 straipsnio 3 dalies a punkte)?
5.      Jei atsakymas į trečiąjį ir (arba) ketvirtąjį klausimą apskritai yra neigiamas, ar nurodytos nuostatos turi minėtą poveikį, jei atitinkamos valstybės narės nacionalinės teisės nuostatos dėl individualių nukrypti leidžiančių nuostatų, kurias leidžiama taikyti veiksmų programai pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį, vertinimo šiuo atveju praktiškai netaikomos, todėl praktiškai neatliekamas individualių nukrypti leidžiančių nuostatų, kurias leista taikyti planui, vertinimas pagal Buveinių direktyvą (nesvarbu, ar darant nuorodą į Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnį, ar kitaip), atsižvelgiant į žemės ūkio veiklos, dėl kurios išskiriami nitratai ir kuri bus vykdoma remiantis tokiomis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis, poveikį valstybės narės vandens telkiniams?
6.      Ar Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnis, siejamas su ESS 3 straipsnio 3 dalimi ir (arba) SESV 11 straipsniu ir (arba) 191 straipsnio 2 dalimi ir (arba) Pagrindinių teisių chartijos 37 straipsniu, lemia tai, kad valstybės narės kompetentinga institucija negali priimti plano ar programos, ypač nitratų veiksmų programos pagal Nitratų direktyvą, galinčios turėti įtakos bet kurio atitinkamo vandens telkinio valstybėje narėje būklei, nebent kompetentinga institucija pirmiausia turi įsitikinti, kad dėl plano ar programos priėmimo negali pablogėti paviršinio vandens telkinio, kuris toje valstybėje narėje buvo ar turėjo būti priskirtas paviršinio vandens telkinio „tipui“, būklė, taip pat negali būti pakenkta tikslui užtikrinti palankią paviršinio vandens telkinio būklę arba gerą ekologinį potencialą ir palankią cheminę būklę ir, antra, kad plano ar programos priėmimas yra suderinamas su priemonėmis, įgyvendinamomis pagal Vandens pagrindų direktyvą vykdant programą, nustatytą atitinkamam upės baseino rajonui vadovaujantis šios direktyvos 11 straipsniu?
7.      Ar SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalis ir I priedo i punktas, siejami su ESS 3 straipsnio 3 dalimi ir (arba) SESV 11 straipsniu ir (arba) 191 straipsnio 2 dalimi ir (arba) Pagrindinių teisių chartijos 37 straipsniu, reiškia, kad pačioje aplinkos apsaugos ataskaitoje turi būti pakankamai išsamiai aprašytos numatytos priemonės, susijusios su stebėsena pagal SPAV direktyvos 10 straipsnį, kad būtų galima įrodyti, kad bus laikomasi 10 straipsnio, įskaitant išsamią informaciją apie tai, kaip bus vykdoma stebėsena, kada ji bus vykdoma ir (arba) kaip ji bus naudojama, ir kaip bus reaguojama į bet kokias
nustatytas nenumatytas neigiamas
pasekmes aplinkai?
8.      Ar SPAV direktyvos I priedo f punkte vartojama sąvoka „materialus turtas“ neapima tokio turto vertės ir (arba), ypač veiksmų programos vertinimo pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį atveju, plataus masto žemės ūkio veiklos poveikio visuomenei, plano ar projekto poveikio žemės ūkio pramonei, ūkininkų produkcijai ir pajamoms, atitinkamos valstybės narės žemės ūkio pramonės tvarumui, maisto tiekimo grandinei ir didelės gyventojų dalies užimtumui, ir, jei taip, ar SPAV direktyva lemia tai, kad vertinant plano poveikį atsižvelgti į šiuos aspektus yra neteisėta?
9.      Jei atsakymai į vieną ar kelis iš 1–8 klausimų lemia, kad priimant [Nitratų veiksmų programą] buvo pažeistos Buveinių direktyva, Vandens pagrindų direktyva ir (arba) SPAV direktyva, ar Komisijos sprendimas 2022/696 yra negaliojantis, be kita ko, atsižvelgiant į ESS 3 straipsnio 3 dalį ir (arba) SESV 11 straipsnį ir (arba) 191 straipsnio 2 dalį ir (arba) Pagrindinių teisių chartijos 37 straipsnį?“
43.      Byloje C‑895/24 pateikti du papildomi klausimai:
„1.      Ar iš SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalies ir (arba) 9 straipsnio 1 dalies b punkto ir šios direktyvos I priedo f punkto matyti, kad atliekant vertinimą pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį materialus turtas negali būti laikomas veiksniu, iš esmės svarbesniu už kitus veiksnius, įskaitant kitas pasekmes aplinkai, ir (arba) kad atliekant šį vertinimą reikia pasirinkti mažiausiai neigiamų pasekmių aplinkai sukeliantį variantą?
2.      Ar iš SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalies ir (arba) 9 straipsnio 1 dalies b punkto ir šios direktyvos I priedo h punkto matyti, kad atliekant vertinimą pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį alternatyvos turi būti panašiai nustatytos, aprašytos ir įvertintos?“
44.      Rašytines pastabas abiejose bylose pateikė An Taisce – The National Trust for Ireland, Irish Creamery Milk Suppliers Association (ICMSA), Airija ir Europos Komisija, byloje C‑531/24 – taip pat Feirmeoirí Aontuithe na hÉireann Iontaobaithe Teoranta, kaip Irish Farmers’ Association (IFA) patikėtinė, byloje C‑895/24 – taip pat Vokietija.
45.      2025 m. gruodžio 11 d. vyko Teisingumo Teismo posėdis dėl abiejų bylų, jame dalyvavo An Taisce, IFA, ICMSA, Airija ir Komisija.
IV.    Teisinis vertinimas
46.      Nitratų direktyva siekiama sukurti priemones, būtinas vandenų apsaugai nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių užtikrinti(11). Kaip matyti iš Nitratų direktyvos 5 straipsnio 1 dalies, valstybės narės šiems tikslams pasiekti turi parengti ir įgyvendinti veiksmų programas nustatytoms šiuo aspektu pažeidžiamoms zonoms(12). Pagal direktyvos 3 straipsnio 5 dalį jos gali tokias programas taikyti ir visai savo teritorijai, kaip tai daro Airija.
47.      Pagal direktyvos 5 straipsnio 4 dalies a ir b punktus šiose veiksmų programose turi būti nustatytos tam tikros privalomos priemonės, nurodytos direktyvos II ir III prieduose(13). Šiuo atveju dauguma šių priemonių buvo priimtos 2022 m. kovo 9 d. Jos nėra prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir – kiek matyti – atitinkamos nacionalinės bylos dalykas. Dėl to toliau nenagrinėsiu šių reikalavimų įgyvendinimo ir tokiomis aplinkybėmis galimai reikalingų poveikio aplinkai vertinimų klausimo.
48.      Pagal Nitratų direktyvos III priedo 2 punktą veiksmų programa visų pirma turi būti užtikrinama, kad ūkininkai dirvą tręštų tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į ją patektų ne daugiau kaip 170 kg azoto/ha per metus. Vis dėlto pagal direktyvos III priedo 2 punkto b papunktį valstybės narės gali leisti panaudoti didesnį kiekį, jei tuo nepažeidžiami direktyvos tikslai. Taigi Airija pagal Penktąją nitratų veiksmų programą, kaip ir pagal ankstesnes veiksmų programas, visiems ūkiams leidžia tam tikromis sąlygomis tręšti dirvą tokiu kiekiu gyvulių mėšlo, iš kurio į ją patektų iki 250 kg azoto/ha per metus. Tik ši, 2022 m. liepos 28 d. priimta, teisės norma yra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas.
49.      Pagal Nitratų direktyvos III priedo 2 punkto b papunktį valstybės narės turi tokios nukrypti leidžiančios nuostatos suderinamumą su direktyvos tikslais pagrįsti Komisijai. Komisija išnagrinėja pagrįstumą ir priima sprendimą dėl leidimo naudoti didesnį kiekį azoto.
50.      Nitratų direktyvoje nėra numatyta, kad turėtų būti atliekamas papildomas tręšimo didesniu kiekiu azoto poveikio aplinkai vertinimas. Vis dėlto abiem prašymais priimti prejudicinį sprendimą siekiama išsiaiškinti, ar toks vertinimas yra reikalingas pagal Buveinių, Vandens pagrindų ir SPAV direktyvas, ir, jei taip, kokiu mastu jis turėtų būti atliekamas.
51.      Iš tikrųjų pagal Vandens pagrindų direktyvą valstybės narės yra įpareigojamos įvertinti tręšimo didesniu kiekiu azoto poveikį vandenims (apie tai – A dalyje). Nors turi būti įvertinamas poveikis ir požeminiam vandeniui(14), savo svarstymus apribosiu paviršiniais vandenimis, nes tik į juos yra orientuoti High Court (Aukštasis teismas) klausimai.
52.      Pareiga atlikti poveikio vertinimą pagal Vandens pagrindų direktyvą apima ir neigiamas pasekmes „Natura 2000“ teritorijoms, bet vertinimo sąlygos kyla iš Buveinių direktyvos (apie tai – B dalyje). Kiti poveikio aplinkai vertinimo ir visuomenės dalyvavimo reikalavimai kyla iš SPAV direktyvos (apie tai – C dalyje). Galiausiai reikia apsvarstyti tai, ar dėl Sąjungos teisės aktų, susijusių su leidimu tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, pažeidimų, kurie galbūt būtų nustatyti nagrinėjant kitus klausimus, būtų kvestionuojamas Komisijos sprendimo dėl šio leidimo galiojimas (apie tai – D dalyje). Taip pat reikia pateikti kelias pastabas dėl to, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galės palikti galioti veiksmų plano pasekmes, jei bus nustatyta, kad Airija jį priėmė visiškai ar iš dalies pažeisdama minėtas teisės normas (apie tai – E dalyje).
A.      Vertinimas pagal Vandens pagrindų direktyvą
53.      Vandens pagrindų direktyva minima visuose pirmuosiuose šešiuose klausimuose byloje C‑531/24, o konkrečiai trečiuoju, ketvirtuoju, penktuoju ir šeštuoju klausimais siekiama išsiaiškinti, ar, atsižvelgiant į šią direktyvą, Airija galėjo priimti veiksmų programą, visų pirma leisti tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto.
54.      Ketvirtuoju klausimu High Court (Aukštasis teismas) siekia išsiaiškinti, ar pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį nėra draudžiama priimti tokios veiksmų programos, kurioje numatytos apsaugos priemonės yra nepakankamos gerai paviršinio vandens būklei pasiekti, kaip nustatyta direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje.
55.      Šis klausimas yra hipotetinis, todėl nepriimtinas. Tiesa, yra atspirties taškų, leidžiančių manyti, jog numatytų apsaugos priemonių vertinimo išvada būtų tokia, kad veiksmų programa nesilaikoma Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje nustatyto gerinimo reikalavimo(15). Vis dėlto remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, visų pirma High Court (Aukštasis teismas) argumentais dėl trečiojo klausimo, matyti, kad jokio patikimo veiksmų programos poveikio direktyvos 4 straipsnyje nustatytiems tikslams vertinimo nebuvo atlikta ir tuo labiau nepadaryta jokios aiškios išvados šiuo klausimu(16). Tai reiškia, kad ir penktasis klausimas iš dalies yra hipotetinis tiek, kiek jis siejamas su ketvirtuoju klausimu.
56.      Priimtini yra trečiasis ir šeštasis klausimai, kuriais siekiama išsiaiškinti, ar leidimas tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto turi būti nagrinėjamas tuo aspektu, ar jis yra suderinamas su Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytais tikslais, taip pat penktasis klausimas, kiek jis yra siejamas su trečiuoju klausimu.
57.      Taigi toliau paaiškinsiu pagal Nitratų direktyvą taikomos veiksmų programos reikšmę įgyvendinant Vandens pagrindų direktyvą, paskui išnagrinėsiu iš to kylančias pareigas atlikti poveikio vertinimą, kiek tai susiję su leidimu tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto. Galiausiai aptarsiu, kokią reikšmę turi atitinkamas Komisijos leidimas.
1.      Pagal Nitratų direktyvą taikoma veiksmų programa Vandens pagrindų direktyvos sistemoje
58.      Remiantis Vandens pagrindų direktyvos 1 straipsnio a punktu, direktyvos tikslas – nustatyti visų pirma vidaus paviršinių vandenų apsaugos sistemą. Ši sistema turi būti tokia, kad neleistų toliau prastėti vandenų ekosistemų ir sausumos ekosistemų, tiesiogiai priklausomų nuo vandenų ekosistemų, būklei ir ją pagerintų(17).
59.      Dėl to Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkte numatytos dvi atskiros, nors glaudžiai tarpusavyje susijusios, pareigos. Pirma, remiantis 4 straipsnio 1 dalies a punkto i papunkčiu, valstybės narės įgyvendina būtinas priemones, kad neprastėtų visų paviršinio vandens telkinių būklė (neprastėjimo reikalavimas). Antra, remiantis 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunkčiu, valstybės narės apsaugo, gerina ir atnaujina visus paviršinio vandens telkinius, kad „gera <...> būklė“ būtų pasiekta ne vėliau kaip 2015 m. pabaigoje (gerinimo reikalavimas)(18). Vis dėlto pagal 4 straipsnio 4 dalį valstybėms narėms leidžiama pagal 4 straipsnio 1 dalį nustatytą tikslų įgyvendinimo terminą nukelti iki 2027 m.
60.      Kaip nurodė Airijos EPA, gera ekologinė paviršinių vandenų būklė, kaip tai suprantama pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnį, suponuoja, kad juose yra mažiau kaip 8 mg/l NO3(19). Ribinė vertė, į kurią orientuojamasi Nitratų direktyvoje, yra 50 mg/l NO3, taigi gerokai didesnė. Remiantis I priedo A skirsnio 1 punktu, siejamu su jau panaikinta Direktyva 75/440/EEB(20), tai yra ribinė vertė, taikoma vandeniui, iš kurio gaunamas geriamasis vanduo, kuriam pagal Geriamojo vandens direktyvą(21) taikoma tokia pati ribinė vertė. Taip yra dėl to, kad tam tikros buveinės ir rūšys nitratams yra kur kas jautresnės nei žmonės(22).
61.      Taigi, nors Nitratų direktyvoje numatyta gerokai didesnė azoto ribinė vertė, nei – galbūt – būtų reikalaujama pagal Vandens pagrindų direktyvą, pagal Nitratų direktyvą taikomos veiksmų programos yra reikšmingos taikant Vandens pagrindų direktyvą. Pagal Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 1 dalį kiekviena valstybė narė turi nustatyti priemonių programą, siekdama įgyvendinti šios direktyvos 4 straipsnyje nustatytus tikslus. Pagal tos pačios direktyvos 11 straipsnio 2 dalį ir 3 dalies a punktą, taip pat 10 straipsnį ir VI priedo A dalies ix punktą „pagrindinės priemonės“, kurios turi būti įtrauktos į priemonių programas, yra ir Nitratų direktyvos įgyvendinimas. Taigi veiksmų programos yra šios priemonių programos dalis.
2.      Pagal Nitratų direktyvą taikomų veiksmų programų vertinimas taikant Vandens pagrindų direktyvą
62.      Kadangi pagal Nitratų direktyvą taikoma veiksmų programa yra pagal Vandens pagrindų direktyvą taikomos priemonių programos dalis, veiksmų programoje numatytos priemonės, ypač pagal ją suteiktas leidimas tręšti dirvą azotu, turi būti įvertinamos tuo aspektu, ar jos yra suderinamos su Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytais tikslais. Visų pirma, remiantis suformuota jurisprudencija, 4 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytas neprastėjimo reikalavimas išlieka privalomas bet kuriame direktyvos įgyvendinimo etape ir taikomas „bet kuriai [paviršinio vandens telkinio] rūšiai“ ir būklei(23), kaip pagrįstai pabrėžia Komisija. Nieko kito negali būti taikoma ir gerinimo reikalavimui.
63.      Kaip pagrįstai pažymi ICMSA ir Airija, tai nėra izoliuotas veiksmų programos arba leidimo tręšti didesniu kiekiu azoto vertinimas. Atvirkščiai, veiksmų programa ir leidimas turi būti vertinami bendrai kaip priemonių programos sudedamosios dalys. Vis dėlto į šį vertinimą turi būti įtrauktos visos veiksmų programos ir visų pirma leidimo pasekmės Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytiems tikslams. Taigi turi būti matyti, kokios pasekmės yra sietinos su leidimu tręšti didesniu kiekiu azoto ir kaip atliekant vertinimą buvo prieita prie šios išvados.
64.      Būtinybė įtraukti dirvos tręšimo azotu aspektą, be kita ko, kyla iš informacijos, kurią valstybės narės pagal Vandens pagrindų direktyvos 5 ir 8 straipsnius ir II, V ir VIII priedus turi surinkti ir į kurią jos pagal 11 straipsnio 1 ir 5 dalis turi atsižvelgti,
kai sudaro priemonių programą.
65.      Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 1 dalyje aiškiai nustatyta, kad priemonių programa sudaroma atsižvelgiant į analizių, kurių reikalaujama 5 straipsnyje, rezultatus. Pagal II priedo 1.4 punktą šios analizės apima, be kita ko, reikšmingus žemės ūkio įrenginių ir veiklos paskliduosius taršos šaltinius. Šiuo tikslu II priedo 1.4 punkte aiškiai nurodyta, kad reikia rinkti informaciją pagal Nitratų direktyvą, taigi visų pirma informaciją apie taršą azotu, ir Vandens pagrindų direktyvos VIII priede išvardytas medžiagas – šio priedo 11 punkte nitratai dar(24) nurodyti kaip medžiaga, prisidedanti prie eutrofikacijos.
66.      Pagal Vandens pagrindų direktyvos II priedo 1.5 punkto trečią pastraipą, jei nustatomi telkiniai, kuriuose yra pavojus, kad aplinkos kokybės tikslai gali būti nepasiekti, valstybės narės, jei tikslinga, optimizuoja priemonių programas, kurių reikalaujama 11 straipsnyje.
67.      Be to, pagal Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 5 dalį reikalaujama, kad, kai monitoringas rodo, kad 4 straipsnyje nustatytų tikslų nebus galima pasiekti, priemonių programa turi būti koreguojama. Tokiu atveju valstybė narė turi visų pirma ištirti tokios tikimybės priežastis, išnagrinėti ir prireikus peržiūrėti atitinkamus leidimus ir taikyti papildomas priemones. Išsamiau šis monitoringas reglamentuotas 8 straipsnyje ir V priede. V priedo 1.3.3 punkte pirmiausia nustatytos sąlygos, kurioms esant vykdomas monitoringas priežastims, kodėl nepasiekiama aplinkos apsaugos tikslų, nustatyti, siekiant tuo remiantis parengti priemonių programą pagal 11 straipsnį.
68.      Taigi valstybė narė, taikydama veiksmų programą pagal Nitratų direktyvą, gali leisti tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto tik tuomet, kai, visų pirma remdamasi Vandens pagrindų direktyvos 5 ir 8 straipsniais, įvertino ir nustatė, kad taip nebus pažeisti 4 straipsnyje nustatyti tikslai.
69.      Įmanoma, kad leidimo naudoti didesnį kiekį azoto vertinimas būtų sumažintas sukūrus veiksmingą sistemą, užtikrinančią Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytų tikslų įgyvendinimą, kiek tai susiję su atskirų ūkių pasinaudojimu šiuo leidimu. Iš esmės tokia sistema turėtų būti užtikrinama, kad bendrai dėl šių ūkių veiklos į dirvą patektų tik toks kiekis azoto, kad, atsižvelgiant į taršą azotu iš visų kitų šaltinių, neprastėtų paviršinio vandens būklė ir nebūtų trukdoma pasiekti jo geros būklės. Vis dėlto penktasis klausimas byloje C‑531/24 grindžiamas konstatavimu, kad tokia sistema neegzistuoja. Taigi prieš suteikiant leidimą turėjo būti atliktas visapusis vertinimas.
70.      Jei valstybė narė nustatytų, kad tręšimas didesniu kiekiu azoto yra nesuderinamas su neprastėjimo arba gerinimo reikalavimu pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, tai dar nebūtinai reiškia, kad toks tręšimas būtų neleidžiamas. Atvirkščiai, jis galėtų būti leidžiamas, jei būtų taikytina viena iš taip pat 4 straipsnyje numatytų išimčių(25).
71.      Šiai išvadai neprieštarauja Airijos argumentas, kad Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytų tikslų negalima pasiekti vien veiksmų programa. Akivaizdu, kad 4 straipsnyje nustatytiems tikslams pasiekti būtinos ir kitos priemonių programos dalys. Taip pat įmanoma, kad, esant per didelei taršai nitratais, pagal priemonių programą pirmiausia būtų mažinama tarša iš kitų šaltinių. Vis dėlto valstybė narė, taikydama bendrą požiūrį į priemonių programą, turi užtikrinti, kad, taikant visas numatytas priemones, į aplinką patektų tik toks kiekis nitratų, kad būtų laikomasi 4 straipsnyje nustatytų tikslų. Tai vėlgi visų pirma reiškia, kad, rengiant veiksmų programą pagal Nitratų direktyvą, turėjo būti identifikuotos leidimo tręšti didesniu kiekiu azoto pasekmės ir į jas turėjo būti atsižvelgta.
3.      Komisijos leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą
72.      Komisija Įgyvendinimo sprendimu (ES) 2022/696 patvirtino leidimą tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto ir 17 konstatuojamojoje dalyje, atsižvelgdama į nustatytinas sąlygas, preziumavo, kad šis leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą yra suderinamas su Vandens pagrindų direktyvos tikslais. Vis dėlto tai niekaip nekeičia valstybės narės pareigos atlikti vertinimą ir nebūtinai reiškia, kad patvirtintos priemonės yra suderinamos su Vandens pagrindų direktyva.
73.      Vandens pagrindų direktyvoje nėra jokio atspirties taško, leidžiančio manyti, kad Komisija galėtų patvirtinti nukrypimą nuo direktyvos tikslų. Atvirkščiai, nukrypimo galimybės galutinai reglamentuotos 4 straipsnyje ir patenka į valstybių narių atsakomybės sritį. Komisija tik gali kontroliuoti, kaip šių teisės normų laikomasi, ir prireikus pradėti pažeidimo nagrinėjimo procedūrą.
74.      Nitratų direktyva, visų pirma joje numatyta galimybė leisti naudoti didesnį kiekį azoto, taip pat negali būti suprantamos kaip Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytų tikslų išimtis. Metodiniu aspektu Nitratų direktyvos aiškinimą būtų galima laikyti Vandens pagrindų direktyvos lex specialis, bet pastarąja direktyva, remiantis jos 1 straipsnio c punktu, siekiama geriau apsaugoti ir gerinti vandenų aplinką. Be to, pagal 4 straipsnio 2 dalį turi būti taikomas atitinkamai griežtesnis tikslas. To išraiška yra ir aplinkybė, kad gera paviršinio vandens būklė, kaip nurodė Airijos EPA, suponuoja gerokai mažesnę nitratų ribinę vertę, nei numatyta Nitratų direktyvoje(26). Šio plataus užmojo Vandens pagrindų direktyvos tikslo nebūtų galima pasiekti, jei tam tikrose vandens politikos srityse ir toliau būtų siekiama ankstesnių mažesnio užmojo tikslų.
75.      Dėl to Vandens pagrindų direktyvoje, kaip lex posterior, nustatyti griežtesni reikalavimai, kuriuos turi atitikti ir pagal ankstesnę Nitratų direktyvą priimtos priemonės.
76.      Šiuo atveju galima neatsakyti, ar Komisijos pagal Nitratų direktyvos III priedo 2 punkto b papunktį turimi kontrolės įgaliojimai apima griežtesnius reikalavimus pagal Vandens pagrindų direktyvą, ar nurodymus pagal Nitratų direktyvą. Ši kontrolė apribota valstybės narės nurodyto pagrįstumo tyrimu. O vietoje, valstybėje narėje, Komisija neturi įgaliojimų rinkti duomenis ar priemonių atlikti tyrimą tam, kad įvertintų suderinamumą su Vandens pagrindų direktyva. Taigi tiek, kiek Komisija šiame procese vertina, ar laikomasi Vandens pagrindų direktyvos tikslų, valstybė narė, Komisijai pagrįsdama leidimą, jau turi būti nurodžiusi, kaip bus laikomasi šių tikslų, taigi pirmiausia ji pati turi būti tai įvertinusi.
77.      Dėl šios priežasties Įgyvendinimo sprendimo (ES) 2022/696 17 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad Komisija tik įvertina leidimą tręšti didesniu kiekiu azoto. Įgyvendinimo sprendimu negali būti imperatyviai konstatuota, kad tas leidimas yra suderinamas su Vandens pagrindų direktyva.
4.      Tarpinė išvada
78.      Telieka konstatuoti, kad valstybė narė, taikydama veiksmų programą pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį, gali leisti tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto tik tuomet, kai, visų pirma remdamasi Vandens pagrindų direktyvos 5 ir 8 straipsniais, įvertino ir nustatė, kad tuo nebus pažeisti šios direktyvos 4 straipsnyje nustatyti tikslai. Valstybė narė gali atsisakyti šio vertinimo, jei yra užtikrinta, kad įvertinamas atskirų ūkių naudojimasis šia galimybe. Jei iš vertinimo paaiškėtų, kad tręšimas didesniu kiekiu azoto yra nesuderinamas su neprastėjimo arba gerinimo reikalavimu pagal 4 straipsnio 1 dalį, 4 straipsnyje nustatyti tikslai būtų užtikrinti tik tuomet, jei būtų taikytina viena iš taip pat šiame straipsnyje nustatytų išimčių.
B.      Poveikio „Natura 2000“ teritorijoms įvertinimas
79.      Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatyti tikslai neapsiriboja neprastėjimo ir gerinimo reikalavimais pagal a punktą. Kaip pabrėžia Komisija, pagal 4 straipsnio 1 dalies c punktą valstybės narės per tą patį laikotarpį, taigi ne vėliau kaip iki 2027 m.(27), taip pat turi pasiekti visus saugomoms teritorijoms taikomus standartus ir tikslus. Pagal 6 straipsnį ir IV priedo 1 punkto v papunktį tai visų pirma taikoma „Natura 2000“ teritorijoms, jei vandens būklės priežiūra arba gerinimas yra svarbus jų apsaugos veiksnys(28).
80.      Tai yra dar vienas tikslas, kuris turi būti pasiektas priemonių programomis pagal Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnį, taigi taip pat – veiksmų programomis pagal Nitratų direktyvą(29). Tai reiškia, kad valstybės narės, prieš rengdamos veiksmų programą, turi įvertinti ir jos poveikį „Natura 2000“ teritorijoms.
81.      Šio vertinimo kriterijai kyla iš Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies. Taigi pirmiausia reikia ištirti, ar pagal šią teisės nuostatą reikia įvertinti pagal Nitratų direktyvą taikomoje veiksmų programoje suteiktą leidimą tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto. Paskui reikės patikslinti šio vertinimo dalyką. Dėl to pirmieji du klausimai byloje C‑531/24 yra susiję su leidimo poveikio teritorijoms įvertinimu pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį. Teismas siekia išsiaiškinti, ar vertinimas gali būti apribojamas veiksmų programoje numatytomis apsaugos priemonėmis, ar turi apimti poveikį, kurį sukelia pagal šią programą leidžiama žemės ūkio veikla, dėl kurios į aplinką patenka nitratų. Tam atvejui, jei šį vertinimą iš esmės galima apriboti numatytomis apsaugos priemonėmis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar šią išvadą kaip nors pakeistų aplinkybė, kad praktiškai minėtos žemės ūkio veiklos poveikio teritorijai įvertinimas nėra atliekamas ir atskirų ūkių lygmeniu.
82.      Kadangi bylos šalys ginčijasi dėl to, ar veiksmų programos poveikio teritorijai įvertinimas pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį apskritai turi būti atliekamas, pirmiausia išnagrinėsiu šį klausimą (apie tai – 1 skirsnyje), paskui – šio vertinimo dalyką (apie tai – 2 skirsnyje).
1.      Pareiga atlikti poveikio teritorijai įvertinimą
83.      Pagal 6 straipsnio 3 dalies antrą sakinį kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui atsižvelgdamos į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir 6 straipsnio 4 dalyje įtvirtintą nukrypti leidžiančią nuostatą ir tik įsitikinusios, kad tai neigiamai nepaveiks „Natura 2000“ teritorijos vientisumo. Šiuo tikslu 6 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje numatyta, kad dėl bet kokio plano ar projekto, tiesiogiai nesusijusio arba nebūtino saugomos teritorijos tvarkymui, bet galinčio ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas atitinkamas jo galimo poveikio teritorijai įvertinimas atsižvelgiant į tos teritorijos apsaugos tikslus.
84.      Pagal Nitratų direktyvą taikomoje veiksmų programoje suteiktas leidimas tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto nėra nei tiesiogiai susijęs su „Natura 2000“ teritorijų tvarkymu, nei tam būtinas.
85.      Vis dėlto toks leidimas nėra pritarimas projektui, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį. Juo tik daugybei ūkių suteikiama galimybė tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto. Projektu būtų galima laikyti daugių daugiausia atskirų ūkių naudojimąsi šia galimybe(30).
86.      Kita vertus, veiksmų programoje suteiktas leidimas galėtų būti planas, kaip jis suprantamas pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį.
87.      Kadangi direktyvoje sąvoka „planas“ nėra apibrėžta, atrodytų, kad galima galvoti apie konkrečias nacionalinės teisės priemones, bet, nesant atitinkamos nuorodos, tai taip pat yra autonomiškai aiškintina Sąjungos teisės sąvoka(31).
88.      Remiantis įvairiomis Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies teksto kalbinėmis versijomis, teoriškai būtų galima sąvokai „planas“ priskirti mažiau ar daugiau skirtingas reikšmes. Pavyzdžiui, prancūzų kalba atitinkamas žodis gali reikšti ir lygų paviršių, dažnai juo pavadinami konkretūs grafiniai vaizdai.
89.      Vis dėlto atsižvelgiant į reglamentavimo sąsają sąvoka „planas“ pagal abstraktesnę šio žodžio reikšmę turi būti suprantama taip, kad joje nustatyti tam tikri tikslai ir išdėstyta, kaip jų pasiekti. Taikant tokį aiškinimą, iš esmės gali būti atliekamas plano poveikio „Natura 2000“ teritorijai įvertinimas atsižvelgiant į tos teritorijos apsaugos tikslus pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį arba jam gali pritarti institucija pagal 6 straipsnio 3 dalies antrą sakinį.
90.      Taigi sąvokai „planas“ priskirtina labai plati reikšmė, bet būtent dėl to galima pasiekti Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje nustatytą tikslą. Mat ši nuostata leidžia veiksmingai užkirsti kelią neigiamam planų arba projektų poveikiui „Natura 2000“ teritorijoms(32). Šiam tikslui nebūtų naudinga, jei sąvoka „planas“ (arba taip pat sąvoka „projektas“) būtų aiškinama taip, kad tam tikro – į žmonių atsakomybės sritį patenkančio – neigiamo poveikio teritorijai nereikėtų įvertinti. Šio tikslo išraiška taip pat yra tai, kad daugumoje pirminių nuostatos kalbinių versijų kalbama apie „visus“(33) planus ir projektus. Aiškiai atskirti sąvokas „planas“ ir „projektas“, bent jau Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje nustatytais tikslais, atvirkščiai, nėra būtina, nes su abiem sąvokomis yra susijusios tos pačios teisinės pasekmės.
91.      Vadinasi, bendras leidimas ūkiams tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto yra planas, kaip jis suprantamas pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį, nes apima tikslą, t. y. galimybės vykdyti tokią praktiką suteikimą, ir priemonę šiam tikslui pasiekti, t. y. atitinkamą teisę.
92.      Vis dėlto platus sąvokos „planas“ supratimas nereiškia, kad būtinai turi būti atliekamas visų priemonių, apimančių tikslus ir jų pasiekimo būdą, poveikio teritorijai įvertinimas. Atvirkščiai, pareigos atlikti įvertinimą apribojimai kyla iš to, kad teritorija turi būti pažeidžiama, ir tai turi būti įmanoma pakankamai nustatyti, ir iš to, kad poveikio teritorijai įvertinimas turi būti tinkamas.
93.      Pirma, pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį atlikti poveikio teritorijai įvertinimą reikalaujama tik tuomet, kai priemonė galėtų reikšmingai paveikti „Natura 2000“ teritoriją, – Teisingumo Teismas tai supranta kaip tokio neigiamo poveikio tikimybę arba riziką(34). Atsižvelgiant visų pirma į prevencijos principą, tokia tikimybė arba rizika egzistuoja, kai remiantis objektyviomis aplinkybėmis negalima atmesti, kad tas planas ar projektas reikšmingai paveiks atitinkamos teritorijos apsaugos tikslus(35). Vertinant tokį pavojų reikia atsižvelgti į teritorijų, kurias paveiks veiksmų programa, konkrečius požymius ir aplinkos sąlygas(36). Atitinkamai Teisingumo Teismas nurodė, kad turi būti atliktas tam tikrų žemės naudojimo planų įvertinimas pagal Jungtinės Karalystės teisę dėl to, kad jie galėjo turėti reikšmingos įtakos projektų patvirtinimui, o kartu – atitinkamoms saugomoms teritorijoms(37).
94.      Per didelis azoto nuosėdų kiekis dėl dirvos tręšimo gyvulių mėšlu gali reikšmingai paveikti „Natura 2000“ teritorijas(38). Lemiamą reikšmę tam turi visų pirma pagal gamtos mokslų kriterijus nustatytos įvairių buveinių tipų taršos ribos, vadinamosios critical loads(39). Komisija kaip pavyzdį nurodo pelkių ir šlapžemių buveines, taip pat rūšį – gėlavandenes perluotes (Margaritifera margaritifera), kurios labai jautriai reaguoja į nitratus dar esant gerokai mažesniam jų kiekiui, nei Nitratų direktyvoje nustatyta riba (50 mg/l). Taigi kai ūkiai gali dirvą „Natura 2000“ teritorijose arba netoli jų tręšti didesniu kiekiu azoto, atsiranda tikimybė arba rizika, kad tos teritorijos bus reikšmingai paveiktos.
95.      Antra, poveikio teritorijai įvertinimas gali būti tikslingas tik tuomet, jeigu
jau galima pakankamai nustatyti gresiantį neigiamą poveikį „Natura 2000“ teritorijoms. Jei priemonės kelia abstraktų neigiamo poveikio saugomoms teritorijoms pavojų, bet konkretaus poveikio atskiroms teritorijoms dar negalima identifikuoti, jų poveikio vertinimo atsižvelgiant į „Natura 2000“ teritorijų apsaugos tikslus atlikti negalima. Dėl to Teisingumo Teismas byloje prieš Italiją nusprendė, kad planus reikia atskirti nuo preliminarių administracijos svarstymų ir jie turi būti tokie konkretūs, kad reikėtų įvertinti jų poveikį teritorijai(40).
96.      Leidimas tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto dar nebūtinai reiškia, kad tam tikros „Natura 2000“ teritorijos bus paveiktos per didelio azoto nuosėdų kiekio. Tokio neigiamo poveikio pavojų galima konstatuoti tik tuomet, kai yra žinoma, kurie ūkiai pasinaudos leidimu suteikta galimybe.
97.      Vis dėlto tai taip pat nereiškia, kad būtų negalima atlikti leidimo poveikio teritorijai įvertinimo. Būtų galima tarti, kad visi ūkiai visu mastu pasinaudos leidimu suteikta galimybe, ir tuo remiantis įvertinti, ar „Natura 2000“ teritorijos bus paveiktos.
98.      Trečia, kadangi toks įvertinimas įmanomas, bet jam atlikti reikėtų daug sąnaudų, yra tikslingas apribojimas, kad poveikio teritorijai įvertinimas turėtų būti „tinkamas“. Toks įvertinimo kvalifikavimas numatytas ne visose pirminėse Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies kalbinėse versijose(41), bet beveik visose 10 konstatuojamosios dalies kalbinėse versijose.
99.      Pavyzdžiui, nebūtų tinkama, jei per kelių etapų patvirtinimo procedūrą tam tikri klausimai būtų nagrinėjami kelis kartus, nors reikšmingo neigiamo poveikio tikimybė arba rizika vis kitame etape išliktų tokia pati(42). Tinkama įvertinimą atlikti kuo ankstesniame etape, kad būtų galima išsamiai atsižvelgti į galimą neigiamą poveikį(43). Visų pirma turi būti užkertamas kelias tam, kad jau ankstyvuose planavimo etapuose būtų priimami sprendimai, kurie turės neigiamą poveikį aplinkai įgyvendinant projektus, bet kurių vėliau nebebus galima pakeisti(44).
100. Šiuo atveju iš pirmo žvilgsnio atrodo nėra tinkama tarti, kad galimybe tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto pasinaudos visi ūkiai, ir tuo remiantis atlikti poveikio teritorijai įvertinimą. Tokiam įvertinimui reikėtų labai daug sąnaudų, o atsižvelgiant į ankstesnę naudojimosi tokiu leidimu patirtį jis nėra būtinas. Taip yra dėl to, kad, kaip nurodyta prašyme priimti prejudicinį sprendimą, „tik“ maždaug 6 500 iš daugiau kaip 130 000 ūkių iš tikrųjų pasinaudoja nukrypti leidžiančia nuostata.
101. Vien galimybė tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto dar nėra sprendimas, kurio nebebūtų galima kvestionuoti vėliau atliekant poveikio teritorijai įvertinimą. Atvirkščiai, pakaktų tik dėl ūkių, ketinančių tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, atlikti preliminarų įvertinimą, ar dėl to atsirastų tikimybė arba rizika, kad bus reikšmingai paveiktos „Natura 2000“ teritorijos. Jei to, visų pirma atsižvelgiant į geografines sąlygas atitinkamose „Natura 2000“ teritorijose arba jų apsaugos tikslus, atmesti negalima, turėtų būti atliekamas išsamus įvertinimas, kuris galėtų nulemti, kad kompetentingos institucijos turėtų atsisakyti leisti pasinaudoti nukrypti leidžiančia nuostata.
102. Vis dėlto atsižvelgiant į kumuliacinį tręšimo azotu poveikį(45) reikėtų atlikti bendrą įvertinimą apimant ūkius, kuriuose į aplinką patenkantis azotas gali sudaryti nuosėdų tam tikroje „Natura 2000“ teritorijoje. Priešingu atveju būtų pagrindo nuogąstauti, kad ūkiai, dėl kurių įvertinimas bus atliekamas pirmiausia, išnaudos leidžiamą azoto kiekį, o ūkiams, dėl kurių įvertinimas bus atliekamas vėliau, jo nebebus likę. Atliekant lygiagrečius, bet atskirus, įvertinimus taip pat gali būti leista naudoti per daug azoto.
103. Galbūt Airija, pirmą kartą suteikdama leidimą naudoti didesnį kiekį azoto, remdamasi savo teisės aktais, kuriais į nacionalinę teisę perkelta Buveinių direktyva, galėjo preziumuoti, kad toks įvertinimas bus atliekamas dėl atskirų ūkių. Vis dėlto dabar, atsižvelgiant į patirtį su ankstesnėmis veiksmų programomis, tokia prezumpcija negalima. Kaip nurodyta prašyme priimti prejudicinį sprendimą, įvertinimas dėl tręšimo didesniu kiekiu azoto atskiruose ūkiuose pagal 6 straipsnio 3 dalį dar niekada nebuvo atliktas. Iš Airijos penktosios veiksmų programos taip pat nematyti, kad, pasinaudojant leidimu tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, reikėtų laikytis minėtos nuostatos ar Airijos teisės aktų, kuriais ji perkelta į nacionalinę teisę. Airija teismo posėdyje taip pat pripažino, kad kol kas įvertinimas ūkių lygmeniu nėra atliekamas, ir nurodė, jog kompetentingos institucijos imasi veiksmų užtikrinti, kad ateityje 6 straipsnio 3 dalies nuostatų būtų laikomasi.
104. Vis dėlto, kol Airijos institucijos įgyvendins atitinkamas priemones, ūkiai, remdamiesi veiksmų programoje suteiktu leidimu, tręšia dirvą didesniu kiekiu azoto. O dėl to, kad nėra atliekama atitinkamo individualaus ar grupinio įvertinimo, tebėra pagrįstų mokslinių abejonių, ar, tręšiant dirvą didesniu kiekiu azoto, atmestinas neigiamas azoto nuosėdų poveikis „Natura 2000“ teritorijoms.
105. Taigi teisės norma, pagal kurią leidžiamas toks tręšimas, negalėjo būti priimta neatlikus poveikio teritorijai įvertinimo pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį.
106. Airija pagrįstai pabrėžia, kad esu pateikusi nuomonę, jog iš Nitratų direktyvos nekyla, kad veiksmų programa neišvengiamai daro įtaką projektų, kurie gali reikšmingai paveikti saugomas teritorijas, patvirtinimui(46). Visgi šis argumentas akivaizdžiai dar buvo grindžiamas (šiuo atveju prašymu priimti prejudicinį sprendimą paneigta) prezumpcija, kad kompetentingos nacionalinės institucijos į veiksmų programą įtrauktas priemones įvertina pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį konkrečiu atveju.
107. Be to, veiksmų programa, kuria tik įgyvendinami Nitratų direktyvos reikalavimai (pavyzdžiui, nustatomas direktyvoje numatytas didžiausias tręšiant panaudotinas azoto kiekis), skiriasi nuo nukrypti leidžiančios nuostatos, pagal kurią leidžiamas didesnis azoto kiekis. Pirmuoju atveju tai yra neigiamo poveikio aplinkai apribojimas teisės aktuose. Antruoju atveju leidžiamos priemonės, kurios daro didesnį neigiamą poveikį aplinkai, nei numatyta teisės aktuose.
108. Tik dėl išsamumo reikia pažymėti, kad konkrečiu atveju ir dėl tręšimo Nitratų direktyvoje numatytu didžiausiu kiekiu azoto taip pat gali prireikti atlikti poveikio teritorijai įvertinimą. Taip yra dėl to, kad nustatant šį didžiausią kiekį nebuvo atsižvelgta į saugomose teritorijose pasitaikančių buveinių tipų ir rūšių taršos ribas, kurios yra gerokai mažesnės(47). Kai šios ribos viršijamos, kyla pavojus, kad „Natura 2000“ teritorijos bus reikšmingai paveiktos.
2.      Poveikio teritorijai įvertinimo dalykas
109. Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antrą sakinį kompetentingos nacionalinės institucijos gali pritarti planui, šiuo atveju – veiksmų programai, tik kai jos, atsižvelgusios į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas, įsitikina, kad jis neigiamai nepaveiks „Natura 2000“ teritorijos vientisumo. Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją tokią išvadą jos gali padaryti tik tuomet, kai mokslo požiūriu nekyla jokių pagrįstų abejonių, kad nebus tokio neigiamo poveikio(48).
110. Poveikio teritorijai įvertinime negali būti spragų; jame turi būti pateikti išsamūs, tikslūs, galutiniai duomenys ir išvados, galintys išsklaidyti bet kokias pagrįstas mokslines abejones dėl numatytų planų arba projektų poveikio atitinkamai saugomai teritorijai(49). Atsižvelgiant į geriausias mokslo žinias šioje srityje, turi būti nustatyti visi to plano ar projekto aspektai, atskirai arba kartu su kitais planais ar projektais galintys paveikti atitinkamos teritorijos apsaugos tikslus(50).
111. Būtinybė atlikti veiksmų programos poveikio teritorijai įvertinimą grindžiama pagrįstomis mokslinėmis abejonėmis, ar dėl dirvos tręšimo didesniu kiekiu azoto „Natura 2000“ teritorijos nebus paveiktos azoto nuosėdų(51).
112. Poveikio teritorijai įvertinimu turi būti siekiama išsklaidyti šias abejones. Taigi atliekant šį įvertinimą turi būti tiriama, ar, į aplinką patekus daugiau nitratų, dėl jų nuosėdų bus reikšmingai paveiktos „Natura 2000“ teritorijos, atsižvelgiant į jų apsaugos tikslus.
3.      Tarpinė išvada
113. Atsižvelgiant į Buveinių direktyvą, į du pirmuosius klausimus byloje C‑531/24 reikia atsakyti taip, kad pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnį taikoma veiksmų programa, kuria visiems valstybės narės ūkiams tam tikromis sąlygomis leidžiama tręšti didesniu kiekiu azoto, nustatant priemonių programą pagal Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnį ir pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį, turi būti įvertinta tuo aspektu, ar išsklaidyta bet kokia pagrįsta mokslinė abejonė, ar dėl tokio tręšimo, susidarius azoto nuosėdų, bus neigiamai paveiktas „Natura 2000“ teritorijų vientisumas, ar ne. Šio vertinimo galima atsisakyti, jei yra užtikrinta, kad pagal 6 straipsnio 3 dalį įvertinamas atskirų ūkių pasinaudojimas šia galimybe.
C.      Strateginis poveikio aplinkai vertinimas
114. Pirmasis–ketvirtasis klausimai ir septintasis ir aštuntasis klausimai byloje C‑531/24, taip pat abu klausimai byloje C‑895/24 yra susiję su SPAV direktyvos taikymu. Pirmaisiais keturiais klausimais byloje C‑531/24, be jau aptartų aspektų, siekiama išsiaiškinti, ar veiksmų programoje suteiktas leidimas tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto turėjo būti strateginio poveikio aplinkai vertinimo, į kurį visų pirma būtų įtrauktas poveikis „Natura 2000“ teritorijoms ir Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytiems tikslams, dalykas (apie tai – 1 skirsnyje). Septintuoju klausimu byloje C‑531/24 High Court (Aukštasis teismas) siekia išsiaiškinti, kaip turi būti traktuojamos poveikio aplinkai monitoringo priemonės (apie tai – 2 skirsnyje). Aštuntasis klausimas byloje C‑531/24 ir pirmasis klausimas byloje C‑895/24 yra susiję su materialaus turto traktavimu (apie tai – 3 skirsnyje). Antrojo klausimo byloje C‑895/24 dalykas yra alternatyvų įvertinimas (apie tai – 4 skirsnyje).
1.      Pirmasis–ketvirtasis klausimai byloje C‑531/24
115. Pirmiausia, siekiant atsakyti į pirmąjį–ketvirtąjį klausimus byloje C‑531/24, reikia paaiškinti, kodėl dėl leidimo tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto reikalingas strateginis poveikio aplinkai vertinimas ir kad jame taip pat turi būti ištirtas poveikis Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytiems tikslams ir „Natura 2000“ teritorijoms.
116. Leidimas patenka į SPAV direktyvos 2 straipsnio a punkte pateiktą sąvokos „planai ir programos“ apibrėžtį, nes jis suteiktas Airijos vyriausybės laikantis įstatymų leidimo procedūros ir turėjo būti parengtas pagal Nitratų direktyvą.
117. Leidimas yra pagal Nitratų direktyvą taikomos veiksmų programos dalis; apskritai dėl šios veiksmų programos turi būti atliekamas strateginis poveikio aplinkai vertinimas pagal SPAV direktyvos 3 straipsnio 2 dalies a punktą, nes ja nustatomi projektų pagrindai pagal PAV direktyvą(52). Konkrečiai pareiga atlikti leidimo poveikio vertinimą taip pat kyla iš 3 straipsnio 2 dalies b punkto, nes – kaip jau paaiškinta(53) – bent jau šiuo atveju(54), atsižvelgiant į galimą leidimo poveikį „Natura 2000“ teritorijoms, turėjo būti atliktas jo poveikio teritorijai įvertinimas pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį.
118. Pagal SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalį aplinkos apsaugos ataskaitoje nustatomos, aprašomos ir įvertinamos plano ar programos įgyvendinimo galimos reikšmingos pasekmės aplinkai. Pagal I priedo d punktą jos apima visas aplinkos apsaugos problemas, susijusias su planu ar programa. Visų pirma turi būti atsižvelgiama į problemas, susijusias su bet kuriomis aplinkosauginiu požiūriu svarbiomis teritorijomis, būtent teritorijomis, apibrėžtomis pagal Paukščių apsaugos ir Buveinių direktyvas. Remiantis e punktu, turi būti nurodomi aplinkos apsaugos tikslai, susiję su planu ar programa, ir tai, kaip buvo atsižvelgta į šiuos tikslus ir visus aplinkos apsaugos klausimus rengiant planą ar programą. Pagal f punktą pateiktina informacija taip pat apima galimas reikšmingas pasekmes aplinkai, įskaitant biologinę įvairovę, fauną, florą ir vandenį.
119. Dėl to jau aptartas suderinamumo su Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytais tikslais(55) ir poveikio teritorijai įvertinimo pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį(56) turinys turėjo būti aplinkos apsaugos ataskaitos dalykas. Jei šie vertinimai nebuvo atlikti, aplinkos apsaugos ataskaita yra neišsami.
120. Pagal SPAV direktyvos 6 straipsnį ši aplinkos apsaugos ataskaita turėjo būti visuomenės dalyvavimo pagrindas, o pagal 8 straipsnį į ataskaitą ir nuomones turėjo būti atsižvelgiama priimant nukrypti leidžiančią nuostatą. Šie etapai taip pat greičiausiai turėjo trūkumų, jei aplinkos apsaugos ataskaita buvo neišsami.
121. Apibendrinant reikia konstatuoti, kad dėl leidimo ūkiams tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, suteikto pagal Nitratų direktyvą taikomoje veiksmų programoje, turėjo būti atliktas poveikio aplinkai vertinimas pagal SPAV direktyvą ir šio vertinimo išvadoje nustatytos, aprašytos ir įvertintos šio leidimo pasekmės Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje nustatytiems tikslams ir „Natura 2000“ teritorijoms.
2.      Septintasis klausimas byloje C‑531/24 – aplinkos apsaugos ataskaitoje nurodytinos monitoringo priemonės
122. SPAV direktyvos 10 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės atlieka planų ir programų įgyvendinimo reikšmingų pasekmių aplinkai monitoringą, kad, inter alia, laiku nustatytų nenumatytas neigiamas pasekmes ir galėtų imtis tinkamų veiksmų, reikalingų susidariusiai padėčiai ištaisyti. Septintuoju klausimu byloje C‑531/24 High Court (Aukštasis teismas) siekia išsiaiškinti, ar aplinkos apsaugos ataskaitoje turi būti pakankamai išsamiai aprašytos numatytos priemonės, susijusios su stebėsena, kad būtų galima įrodyti, jog bus laikomasi 10 straipsnio reikalavimų (apie tai – a punkte), įskaitant išsamią informaciją apie tai, kaip bus vykdoma stebėsena, kada ji bus vykdoma ir (arba) kaip ji bus naudojama (apie tai – b punkte), taip pat, kaip bus reaguojama į bet kokias nustatytas nenumatytas neigiamas
pasekmes aplinkai (apie tai – c punkte).
a)      Informacija apie monitoringo priemones, atitinkančias SPAV direktyvos 10 straipsnyje nustatytus reikalavimus
123. Pagal SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalies antrą sakinį informacija, kurią reikia pateikti aplinkos apsaugos ataskaitoje, yra nurodyta I priede. I priedo i punkte nustatyta, kad ši informacija apima pagal 10 straipsnį taikyti numatytų monitoringo priemonių aprašymą.
124. Kadangi pagal SPAV direktyvos I priedo i punktą reikalaujama tik nurodyti taikyti numatytas monitoringo priemones, būtų galima preziumuoti, kad aplinkos apsaugos ataskaitoje neturi būti pateikta informacijos šiuo klausimu, jei priemonės (dar) nėra suplanuotos.
125. Vis dėlto Airija pagrįstai pabrėžia, kad SPAV direktyvos I priede nurodyta informacija turi būti pateikiama pagal 5 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytus reikalavimus. Pagal 5 straipsnio 2 dalį aplinkos apsaugos ataskaitoje pateikiama informacija, kurios gali būti pagrįstai reikalaujama. Turi būti atsižvelgiama į turimas žinias ir vertinimo metodus, plano ar programos turinį ir išsamumą, su jais susijusių sprendimų priėmimo pakopą ir į tai, kaip siekiant išvengti dvigubo vertinimo tam tikrus klausimus reikėtų tinkamai vertinti skirtingais minėto proceso lygiais.
126. Taigi reikia sutikti su Airija, kad valstybės narės turi tam tikrą diskreciją, kokius duomenis dėl monitoringo priemonių pateikti aplinkos apsaugos ataskaitoje.
127. Vis dėlto SPAV direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje kartu nubrėžiamos šios diskrecijos ribos, o kaip jų laikomasi, privalo stebėti nacionaliniai teismai(57). Taigi ataskaitoje neturi būti pateikiama daugiau informacijos, nei gali būti pagrįstai reikalaujama, bet negali būti pateikiama ir per mažai.
128. Kita vertus, gali (ir turi) būti pagrįstai reikalaujama, kad aplinkos apsaugos ataskaita būtų pateikta tik po to, kai kompetentingos institucijos suplanavo priemones, kurios yra būtinos siekiant laikytis SPAV direktyvos 10 straipsnyje nustatytų reikalavimų. Taip yra dėl to, kad 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta, jog priimant planą arba programą pasirenkamos monitoringo priemonės, taikytinos pagal 10 straipsnį. Dėl to I priedo i punktas grindžiamas prezumpcija, kad tokios priemonės yra suplanuotos, ir jame numatyta, kad ši informacija turi būti pateikiama, nors, griežtai žiūrint, tai nėra pasekmių aplinkai nustatymas, aprašymas ar įvertinimas.
129. Šioje byloje nagrinėjamos veiksmų programos ir leidimo tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto atveju dar prisideda aplinkybė, kad Airija šį leidimą suteikė ne pirmą, o jau penktą kartą. Taigi iš tikrųjų tinkamos monitoringo priemonės jau turėtų egzistuoti. Neaišku, kodėl aplinkos apsaugos ataskaitoje negalėtų būti nurodyta, kaip šios priemonės bus tęsiamos.
130. Be to, turėtų egzistuoti ir monitoringo priemonės pagal Vandens pagrindų direktyvos 8 straipsnį ir V priedą – jas būtų galima pritaikyti šioje byloje aptariamų priemonių pasekmių monitoringui pagal SPAV direktyvos 10 straipsnio 2 dalį. Jei buvo ketinama taip daryti, Airija turėjo tai nurodyti.
131. Taigi aplinkos apsaugos ataskaitoje pagal SPAV direktyvos 5 straipsnį ir I priedo i punktą bei 10 straipsnį turi būti nurodytos priemonės, kuriomis vykdomas reikšmingų veiksmų programos įgyvendinimo, visų pirma leidimo tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto pasekmių aplinkai, monitoringas.
b)      Duomenų apie monitoringo priemones tikslumas
132. High Court (Aukštasis teismas) taip pat siekia išsiaiškinti, kokiu mastu ši informacija turi apimti monitoringo būdą.
133. Aplinkos apsaugos ataskaitoje pateikiama informacija apie planuojamas monitoringo priemones turi sudaryti galimybę apie jas diskutuoti visuomenėje pagal SPAV direktyvos 6 ir 7 straipsnius. Dėl to aplinkos apsaugos ataskaitoje pateikiami duomenys turi būti tokie išsamūs, kad visuomenė galėtų įvertinti, ar planuojamų priemonių pakanka 10 straipsnyje nustatytiems reikalavimams įgyvendinti.
134. Pagal SPAV direktyvos 10 straipsnį reikalaujama atlikti [visų] planų ir programų įgyvendinimo reikšmingų pasekmių aplinkai monitoringą, taigi ir tų pasekmių, kurios jau buvo nustatytos, aprašytos ir įvertintos atliekant poveikio aplinkai vertinimą.
135. Pagrindinėje byloje atrodo akivaizdu, kad visų pirma turėtų būti vykdomas monitoringas, susijęs su dirvos tręšimo didesniu kiekiu azoto ūkiuose poveikiu nitratų kiekiui paviršiniame vandenyje ir „Natura 2000“ teritorijose.
136. Be kita ko, „Natura 2000“ teritorijų monitoringo būtinybė nepriklauso nuo to, ar veiksmų programoje suteikto bendro leidimo dėl tręšimo atveju galima atsisakyti poveikio teritorijoms įvertinimo pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį dėl to, kad yra užtikrinta, kad šis tręšimo klausimas būtų vertinamas atskirų ūkių lygmeniu(58). Vis dėlto aplinkybė, kad būtų tinkamiau šį vertinimą atlikti ūkių lygmeniu, nepateisina atsisakymo taikyti SPAV direktyvos 10 straipsnį. Pagal šią teisės normą reikalaujamas monitoringas veikiau yra svarbi kontrolė, ar vertinimą atliekant ūkių lygmeniu buvo gautos tinkamos išvados.
137. Taigi aplinkos apsaugos ataskaitoje pateikiama informacija apie monitoringo priemones turi būti tokio tikslumo, kad būtų galima įvertinti, ar laikomasi SPAV direktyvos 10 straipsnyje nustatytų reikalavimų, o leidimo ūkiams tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto atveju tai apima poveikį nitratų kiekiui paviršiniame vandenyje ir „Natura 2000“ teritorijose.
c)      Reakcija į nenumatytas neigiamas pasekmes aplinkai
138. Galiausiai High Court (Aukštasis teismas) klausia, ar aplinkos apsaugos ataskaitoje turi būti pateikiama informacija ir apie tai, kaip bus reaguojama į nenumatytas neigiamas pasekmes aplinkai, jeigu jų būtų nustatyta.
139. Šiuo klausimu reikia sutikti su Komisijos nuomone, jog SPAV direktyvoje dėl to nėra nustatyta jokių reikalavimų. 10 straipsniu tik siekiama, kad valstybės narės galėtų imtis tinkamų veiksmų, reikalingų susidariusiai padėčiai ištaisyti.
140. Vis dėlto tai, ar valstybės narės privalo imtis tokių veiksmų, gali kilti iš kitų teisės normų. Kaip jau paaiškinta, pagal Vandens pagrindų direktyvos 11 straipsnio 5 dalį valstybės narės turi pakoreguoti priemonių programą, kai monitoringas rodo, kad 4 straipsnyje nustatytų tikslų nebus galima pasiekti(59). Be to, pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį valstybės narės privalo imtis priemonių, kad išvengtų natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo „Natura 2000“ teritorijose.
141. Vis dėlto tai, kokių priemonių reikia imtis atsiradus nenumatytų neigiamų pasekmių aplinkai, galima nuspręsti tik atsižvelgiant į šias pasekmes. Dažnai galimos įvairios priemonės, taigi valstybių narių kompetentingos institucijos turi diskreciją pasirinkti.
142. Tai įmanoma ir tuomet, kai paviršiniame vandenyje ir „Natura 2000“ teritorijose fiksuojamas didesnis nitratų kiekis, nei tikėtasi. Sumažinti per didelę taršą nitratais valstybė narė galbūt gali sumažindama kitų, ne žemės ūkio šaltinių išskiriamą nitratų kiekį.
143. Taigi atliekant poveikio aplinkai vertinimą nereikia nustatyti, kaip bus reaguojama į nenumatytas neigiamas pasekmes aplinkai.
3.      Aštuntasis klausimas byloje C‑531/24 ir pirmasis klausimas byloje C‑895/24 – materialus turtas
144. Aštuntasis klausimas byloje C‑531/24 ir pirmasis klausimas byloje C‑895/24 yra susiję su „materialaus turto“ traktavimu atliekant poveikio aplinkai vertinimą. Šis klausimas keliamas atsižvelgiant į aplinkybę, kad atliekant poveikio aplinkai vertinimą buvo pasitelktas ekonominės žemės ūkio reikšmės aspektas, siekiant leidimui tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto teikti pirmenybę prieš aplinkai palankesnes galimybes. An Taisce abejoja, ar tai suderinama su SPAV direktyva.
145. An Taisce nuomonės atspirties taškas yra pagrįstas. Tiesa, kad SPAV direktyvos 5 straipsnyje ir I priedo f punkte numatyta, jog aplinkos apsaugos ataskaitoje nustatomos, aprašomos ir įvertinamos pasekmės materialiam turtui. Vis dėlto, kaip matyti iš I priedo f punkto įvado, turimos omenyje pasekmės aplinkai, susijusios su materialiu turtu. Kiek tai susiję su PAV direktyva, Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė, kad reikia atsižvelgti tik į tą poveikį materialinėms vertybėms, kuris pagal savo pobūdį gali būti reikšmingas ir aplinkai. Poveikis šių vertybių vertei, taikant PAV direktyvą, atvirkščiai, neturi reikšmės(60).
146. Taigi, suteikiant leidimą tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, būtų galima galvoti, pavyzdžiui, apie tai, kad bus neigiamai paveikta žuvininkystė, jei dėl šios praktikos vyks vandenų eutrofikacija. Taip pat įmanoma, kad kaip į pasekmę aplinkai būtų atsižvelgiama į galimą derliaus padidėjimą dėl tręšimo.
147. Aplinkybė, kad ūkiai turi tręšti dirvą gyvulių mėšlu, kuriame yra azoto, dėl to, kad gyvulininkystės sektoriuje jo susikaupia(61), taigi dėl griežtesnių tokio tręšimo apribojimų reikėtų mažinti gyvulių skaičių, atvirkščiai, yra ne leidimo pasekmė aplinkai, o ekonominė galimo apribojimo pasekmė.
148. Vis dėlto iš šios aplinkybės tik kyla, kad šis aspektas neturi būti aplinkos apsaugos ataskaitoje nustatytas, aprašytas ir įvertintas pagal SPAV direktyvos 5 straipsnį ir I priedo f punktą.
149. Šiaip ar taip, pagal šias nuostatas nėra draudžiama atliekant poveikio aplinkai vertinimą atsižvelgti į ekonominės žemės ūkio reikšmės argumentus. Atvirkščiai, netgi būtina pasirenkant alternatyvas pateikti pastabas šiuo klausimu, jei tokie aspektai priskirtini prie priežasčių, dėl kurių tam tikroms priemonėms teikiama pirmenybė.
150. Pagal SPAV direktyvos 9 straipsnio 1 dalies b punktą, priėmus planą ar programą, visuomenė ir atitinkamos valdžios institucijos turi galėti susipažinti su pranešimu, kuriame visų pirma būtų glaustai paaiškinta, dėl kokių priežasčių buvo pasirinktas priimtas planas ar programa atsižvelgiant į kitas svarstytas priimtinas alternatyvas.
151. Taigi SPAV direktyvos I priedo f punkte vartojama sąvoka „materialus turtas“ apima tik materialų turtą, kuriam daro poveikį plano arba programos pasekmės aplinkai. Vis dėlto, siekiant pagal direktyvos 9 straipsnio 1 dalies b punktą pagrįsti pasirinkimą iš įvairių alternatyvų, atliekant poveikio aplinkai vertinimą galima atsižvelgti į žemės ūkio veiklos poveikį visuomenei, plano arba projekto poveikį žemės ūkio pramonei, taip pat ūkininkų produkcijai ir pajamoms, atitinkamos valstybės narės žemės ūkio pramonės tvarumą, maisto tiekimo grandinę ir didelės dalies gyventojų užimtumą.
4.      Antrasis klausimas byloje C‑895/24 – alternatyvų įvertinimas aplinkos apsaugos ataskaitoje
152. Antruoju klausimu byloje C‑895/24 siekiama išsiaiškinti, ar SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalis ir (arba) 9 straipsnio 1 dalies b punktas ir I priedo h punktas nulemia, kad vertinimo pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį tikslais panašiai turi būti nustatytos, aprašytos ir įvertintos alternatyvos.
153. Atsakydama į šį klausimą iš esmės remsiuosi savo išvadoje byloje Friends of the Irish Environment (Projet Ireland 2040)(62) pateiktais argumentais, kurių Teisingumo Teismas sprendime šioje byloje(63) nenagrinėjo.
154. Pagal SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalį aplinkos apsaugos ataskaitoje nustatomos, aprašomos ir įvertinamos plano ar programos įgyvendinimo galimos reikšmingos pasekmės aplinkai, taip pat priimtinos alternatyvos atsižvelgiant į plano ar programos tikslus bei geografinę taikymo sritį.
155. Taigi priimtinos alternatyvos turi būti aplinkos apsaugos ataskaitos dalykas. Vis dėlto šią nuostatą būtų galima suprasti taip, kad turi būti nustatomos, aprašomos ir įvertinamos tik pasirinkto varianto galimos reikšmingos pasekmės aplinkai. Šią prielaidą patvirtina ir tai, kad kitos SPAV direktyvos nuostatos susijusios su atitinkamo plano ar programos poveikio aplinkai vertinimu, o ne su priimtinų alternatyvų nagrinėjimu.
156. Vis dėlto bent jau pagal SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalies redakciją nyderlandų kalba turi būti nustatomos, aprašomos ir įvertinamos ir alternatyvų reikšmingos pasekmės aplinkai. Bet kuriuo atveju visose kalbinėse versijose numatytas alternatyvų įvertinimas gali apimti ir jų pasekmes aplinkai, o tai atitinkamai reikštų, kad jos turi būti nustatytos ir aprašytos.
157. Toks atsižvelgimas į alternatyvų pasekmes aplinkai atitinka SPAV direktyvos tikslą. Pagal 4 konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnį poveikio aplinkai vertinimas turi padėti į rengiamus ir priimamus planus bei programas integruoti aplinkos apsaugos klausimus. Alternatyvų nagrinėjimas neatsižvelgiant į jų poveikį aplinkai prieštarautų šiam tikslui.
158. Renkantis įvairias alternatyvas aplinkos apsaugos klausimams tenka net ypatinga reikšmė. SPAV direktyva buvo priimta todėl, kad išduodant leidimus projektams pagal PAV direktyvą dažnai paaiškėdavo, kad egzistuoja reikalavimai, dėl kurių tam tikriems projektams užkertamas kelias, nepaisant to, kad jie yra palankesni aplinkai(64). Taigi poveikio aplinkai vertinimu bent jau turi būti užtikrinama, kad tokie reikalavimai būtų nustatyti tik tuo atveju, jei žinoma apie palankesnes aplinkai alternatyvas.
159. Darytina išvada, kad aplinkos apsaugos ataskaitoje turi būti nustatomos, aprašomos ir įvertinamos ir priimtinų alternatyvų pasekmės aplinkai. SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodytas atskaitos taškas yra plano ar programos tikslai ir geografinė taikymo sritis. Alternatyvos, kuriomis negalima pasiekti tikslų arba kurios nepatenka į geografinę taikymo sritį, paprastai nepriimtinos ir jų nereikia toliau svarstyti.
160. Vis dėlto kompetentingos institucijos neturi ir pernelyg apriboti vertinimo apimties – apibrėžti tikslus arba geografinę taikymo sritį ir jau vien tuo atmesti galimai priimtinas alternatyvas.
161. Ši mintis slypi ir SPAV direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje. Pagal šią nuostatą turi būti atsižvelgiama į sprendimų, susijusių su planu ar programa, priėmimo pakopą ir į tai, kaip siekiant išvengti dvigubo vertinimo tam tikrus klausimus reikėtų tinkamai vertinti skirtingais minėto proceso lygiais. Pavyzdžiui, pagrindinio kelio tiesimo plane gali būti keliamas klausimas, ar turi būti nagrinėjama kaip priimtina alternatyva geležinkelio jungtis. Visgi toks svarstymas būtų perteklinis, jei esminis sprendimas dėl kelių tiesimo projekto grindžiamas bendruoju planu, kuriame abi alternatyvos jau palygintos.
162. Dėl informacijos, skirtos priimtinoms alternatyvoms nustatyti, SPAV direktyvos I priedo h punkte patikslinama, kad aplinkos apsaugos ataskaitoje turi būti pateikiamos tik [trumpai išdėstytos] priežastys, dėl kurių buvo pasirinktos svarstytos alternatyvos. Iš jų turi būti aišku, kodėl svarstytos alternatyvos laikomos priimtinomis, o kitos – ne, t. y. kaip buvo nustatytos priimtinos alternatyvos.
163. Reikia pasakyti, kad ši trumpo išdėstymo samprata nesusijusi su priimtinų alternatyvų aprašymu ir vertinimu. Taigi ji negali būti naudojama siekiant apriboti tos informacijos apimtį. SPAV direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje veikiau numatyta informacija, kurios gali būti pagrįstai reikalaujama atsižvelgiant į turimas žinias ir vertinimo metodus, plano ar programos turinį ir išsamumą ir kitus šios išvados 161 punkte nurodytus aspektus.
164. Vis dėlto vienas iš pagrindinių aplinkos apsaugos ataskaitos turinio kriterijų nėra aiškiai nurodytas: iš pateiktos informacijos apie pasekmes aplinkai visų pirma turi būti aišku, kad priimtas planas arba programa yra suderinama su taikytinais esminiais aplinkos teisės reikalavimais(65). Taip yra todėl, kad aplinkos apsaugos teisę pažeidžiantis poveikis aplinkai bet kuriuo atveju būtų reikšmingas(66).
165. Priešingai, nei nuogąstauja Airija, tai nereiškia, kad turėtų būti įvertinamas visų alternatyvų suderinamumas su visais įmanomais aplinkos apsaugos reikalavimais. Atvirkščiai, atspirties taškas yra galiausiai priimtos alternatyvos suderinamumo su šiais reikalavimais įvertinimas.
166. Šiuo atveju šiuo aspektu visų pirma reikia apsvarstyti tai, ar leidimas tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto yra suderinamas su Nitratų direktyva, Vandens pagrindų direktyva ir Buveinių direktyva. Jei vis dėlto šis leidimas turėtų būti grindžiamas išimtimi pagal Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 7 dalį ir (arba) Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalį, reikėtų taikyti šiose nuostatose numatytus pasirinkimo iš įvairių alternatyvų kriterijus. Dėl Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalies Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad neigiamas poveikis „Natura 2000“ teritorijų vientisumui gali būti leidžiamas tik tuomet, kai, be kita ko, nėra jokio alternatyvaus sprendimo, sukeliančio mažiau kliūčių atitinkamos teritorijos vientisumui(67).
167. Vis dėlto pačioje SPAV direktyvoje nėra nurodyta esminių alternatyvų pasirinkimo kriterijų(68). Taigi pagal ją nereikalaujama, kad kompetentingos institucijos pasirinktų mažiausią neigiamą poveikį darantį variantą. Kaip minėta(69), vienintelis poveikio aplinkai vertinimo tikslas yra užtikrinti, kad sprendimas renkantis būtų priimamas atsižvelgiant į galimas reikšmingas pasekmes aplinkai.
168. Taigi, jei vienos iš skirtingų alternatyvų pasirinkimas priklauso ne nuo kitose taisyklėse nustatytų esminių teisinių reikalavimų, lemiamą reikšmę nustatant informaciją, kurios galima pagrįstai tikėtis, be SPAV direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje nurodytų klausimų, visų pirma turi du kiti aspektai. Pirma, ši informacija turi leisti palyginti pasirinktą variantą su alternatyvomis atsižvelgiant į sprendimui priimti reikšmingus argumentus. Antra, ši informacija turi leisti atliekant šį palyginimą atsižvelgti į svarbius aplinkosaugos aspektus.
169. Jei vienos iš alternatyvų pasirinkimas grindžiamas daugiausia, pavyzdžiui, ekonominiais argumentais, visų priimtinų alternatyvų pranašumai ir trūkumai turi būti nustatyti ir apibūdinti bent jau tiek, kad būtų aišku, koks yra skirtingų variantų tarpusavio santykis. Vis dėlto turi būti aišku ir tai, ar ekonominiai pranašumai neatsiejami nuo neigiamo poveikio aplinkai, kurio būtų išvengta pasirinkus kitą variantą. Antraip nebūtų galima pakankamai atsižvelgti į šiuos aplinkos apsaugos aspektus renkantis vieną iš svarstomų alternatyvų.
170. Šie reikalavimai neužkerta kelio vertinti pasirinkto varianto poveikį aplinkai išsamiau nei kitų svarstytų alternatyvų poveikį aplinkai – taip pat, kiek tai susiję su ekonominėmis pasekmėmis. Visų pirma toks lūkestis kyla tada, jei pasirinkto varianto pranašumai yra gana aiškiai, atsižvelgiant ir į pasekmes aplinkai, didesni nei svarstytų alternatyvų. Tokiu atveju išsami informacija apie svarstytas alternatyvas neturėtų atskiros funkcijos, o informacija apie pasirinkto varianto pasekmes aplinkai būtų svarbi vėlesniam plano ar programos įgyvendinimui.
171. Jei skirtingų variantų pranašumai ir trūkumai vis dėlto yra panašūs, pagrįsti sprendimą dėl pasirinkimo bus sunkiau. Tokiu atveju aplinkos apsaugos ataskaitoje gali prireikti išsamesnės informacijos apie priimtinas alternatyvas, net jei tai pareikalautų daug sąnaudų. Tai pasakytina juo labiau tuomet, kai alternatyvų įvertinimas kartu yra materialinės teisės pobūdžio dėl to, kad, pavyzdžiui, jį atliekant siekiama taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą, kaip antai Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalį arba Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnio 7 dalį.
172. Taigi į antrąjį klausimą byloje C‑895/24 reikia atsakyti taip, kad aplinkos apsaugos ataskaitoje pagal SPAV direktyvos 5 straipsnio 1 ir 2 dalis turi būti pateikiama informacija apie svarstytas priimtinas pasirinkto plano ar programos alternatyvas, kurios yra būtinos tam, kad:
–      būtų nustatyta atitiktis kitų taisyklių reikalavimams, kurie yra keliami alternatyvų vertinimui, ir
–      lyginant su svarstytomis alternatyvomis būtų aišku, kaip buvo atsižvelgta į poveikį aplinkai priimant sprendimą dėl pasirinkto plano ar programos.
D.      Devintasis klausimas byloje C‑531/24 – pasekmės Komisijos suteiktam leidimui tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto
173. Devintuoju klausimu byloje C‑531/24 High Court (Aukštasis teismas) siekia išsiaiškinti, ar Buveinių direktyvos, Vandens pagrindų direktyvos ir SPAV direktyvos pažeidimai, jei būtų nustatyti siejant su kitais klausimais, galėtų nulemti, kad Komisijos įgyvendinimo sprendimas (ES) 2022/696 būtų negaliojantis.
174. Vis dėlto bylos šalys teismo posėdyje vieningai laikėsi pagrįstos nuomonės, kad šis klausimas šiuo momentu yra per ankstyvas. Šiuo metu klausime minimi Sąjungos teisės aktų pažeidimai yra galimi, bet nėra nustatyti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo atsakymus į kitus prejudicinius klausimus ir remdamasis kitais bylos šalių argumentais, dar turės išsiaiškinti, ar Airija iš tikrųjų pažeidė minėtas direktyvas.
175. Tiesa, Airija teismo posėdyje pripažino, kad kol kas tręšimo didesniu kiekiu azoto atskiruose ūkiuose poveikio teritorijai įvertinimas nebuvo atliktas, o tai reikštų Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies nuostatų pažeidimą. Vis dėlto valstybė narė griežtai nesutinka, kad toks leidimas naudoti didesnį kiekį azoto turi būti vertinamas siejant su veiksmų programa.
176. Taigi kol kas nėra padaryta išvadų, būtinų siekiant atsakyti į devintąjį klausimą byloje C‑531/24.
177. Tad šis klausimas šiuo momentu yra hipotetinis, vadinasi, nepriimtinas.
178. Tik dėl išsamumo reikia pažymėti, kad An Taisce galėjo pareikšti abejones dėl Įgyvendinimo sprendimo (ES) 2022/696 teisėtumo, jeigu jų turėjo, pateikdama paraišką dėl vidaus peržiūros pagal Orhuso reglamento(70) 10 straipsnį.
E.      Pasekmių palikimas galioti
179. Tam atvejui, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas padarytų išvadą, kad Airija veiksmų planą priėmė visiškai ar iš dalies pažeisdama pirma nagrinėtas nuostatas, kai kurios bylos šalys siūlo palikti galioti šio plano pasekmes.
180. Iš esmės bet kokio poveikio aplinkai vertinimo trūkumai galėtų nulemti juo remiantis priimto sprendimo vykdymo sustabdymą arba to sprendimo panaikinimą. Taip yra dėl to, kad pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą valstybės narės privalo pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes(71). Tai Teisingumo Teismas aiškiai konstatavo tokiu atveju, kai būtinas strateginis poveikio aplinkai vertinimas visai nebuvo atliktas(72), ir bent jau numanomai suponavo tokiu atveju, kai toks vertinimas turėjo trūkumų(73).
181. Taip pat atrodo atmestina, kad šios teisinės pasekmės būtų išvengta, motyvuojant tuo, jog minėtos klaidos negalėjo pakeisti sprendimo priėmimo proceso rezultato ir tai galima įrodyti(74). Remiantis turima informacija nėra tikėtina, kad leidimas tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto būtų leidžiamas, jei nebūtų taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalis ir bent jau viena iš Vandens pagrindų direktyvos 4 straipsnyje numatytų išimčių. Visgi negalima tarti, kad kiekvieno Airijos ūkio, kuris gali pasinaudoti šiuo leidimu, atveju galima remtis tam būtinais viršesniais interesais.
182. Vis dėlto, kaip primena ir Komisija, kadangi Sąjungos teisę pažeidžiančios nacionalinės nuostatos galiojimo sustabdymas arba jos panaikinimas gali turėti neigiamų pasekmių, Teisingumo Teismas leido taikyti taisyklės, kad pažeidžiant Sąjungos teisę priimtos nacionalinės priemonės turi būti panaikintos, išimtis. Tam jis pirmiausia nustatė keturias sąlygas(75), paskui Sprendime A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje) jas – pagrįstai – susiaurino iki pagrindinių elementų: pasekmių palikimas galioti turi būti būtinas siekiant viršesnių interesų, konkrečiai – užtikrinti nepertraukiamą Sąjungos teisės akto dėl aplinkos apsaugos įgyvendinimą(76) arba išvengti reikšmingo energijos tiekimo sutrikimo valstybėje narėje(77). Dėl to tokių teisės aktų pasekmės gali būti paliktos galioti ne ilgiau, nei yra būtina siekiant vėliau atlikti poveikio aplinkai vertinimą ir taip pašalinti trūkumą(78).
183. Remiantis šiais kriterijais būtų svarių priežasčių palikti galioti veiksmų plano pasekmes. Jį panaikinus, atsirastų teisės spraga, nesuderinama su Airijos pareiga priimti priemones, kuriomis Nitratų direktyva būtų perkelta į nacionalinę teisę(79). Visi veiksmų plane numatyti tręšimo azotu apribojimai ūkiams neribotą laiką nebebūtų taikomi ir nebūtų pakeisti kitais nurodymais. Dėl to taip pat galėtų būti sumenkinti Vandens pagrindų direktyvos ir Buveinių direktyvos tikslai.
184. Vis dėlto šioje išvadoje pateikti argumentai yra susiję ne su visu veiksmų planu, o tik su leidimu tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto. Šį leidimą galima atskirti nuo likusio veiksmų plano – tai matyti ir iš aplinkybės, kad leidimas buvo suteiktas tik po kelių mėnesių nuo kitų nuostatų priėmimo. Jei leidimas būtų panaikintas, toliau galiotų kiti tręšimo azotu apribojimai ir vėl būtų taikoma viršutinė 170 kg azoto/ha per metus riba(80).
185. Kiek matyti, tokiai išvadai prieštarautų tik ekonominiai nuostoliai, kuriuos patirtų ūkiai, pasinaudoję išimtimi tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto. Tokie ūkiai turėtų sumažinti gyvulių skaičių arba rasti kitų mėšlo, kurio jie negalėtų panaudoti iki tol naudotiems plotams tręšti, pirkėjų. Atrodo abejotina, ar šiam interesui tektų tokia reikšmė kaip jau pripažintam energijos tiekimo valstybėje narėje interesui(81), bet galiausiai nacionalinis teismas turėtų atsakyti, ar jo pakaktų tam, kad leidimas laikinai būtų paliktas galioti.
V.      Išvada
186. Taigi siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į abu prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus klausimus:
1.      Taikydama veiksmų programą pagal Direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių 5 straipsnį valstybė narė gali leisti tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto tik jei, visų pirma remdamasi Direktyvos 2000/60/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus, 5 ir 8 straipsniais, įvertino ir nustatė, kad taip nebus pažeisti šios direktyvos 4 straipsnyje nustatyti tikslai. Valstybė narė gali atsisakyti šio vertinimo, jei yra užtikrinta, kad įvertinamas atskirų ūkių naudojimasis šia galimybe. Jei iš vertinimo paaiškėtų, kad tręšimas didesniu kiekiu azoto yra nesuderinamas su neprastėjimo arba gerinimo reikalavimu pagal 4 straipsnio 1 dalį, 4 straipsnyje nustatyti tikslai būtų užtikrinti tik tuomet, jei būtų taikytina viena iš taip pat šiame straipsnyje nustatytų išimčių.
2.      Remiantis Direktyvos 91/676 5 straipsniu taikoma veiksmų programa, pagal kurią visiems valstybės narės ūkiams tam tikromis sąlygomis leidžiama tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, nustatant priemonių programą pagal Direktyvos 2000/60 11 straipsnį ir Direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 3 dalį, turi būti įvertinta tuo aspektu, ar išsklaidyta bet kokia pagrįsta mokslinė abejonė, ar dėl tokio tręšimo, susidarius azoto nuosėdų, nebus neigiamai paveiktas „Natura 2000“ teritorijų vientisumas. Šio vertinimo galima atsisakyti, jei yra užtikrinta, kad pagal 6 straipsnio 3 dalį įvertinamas atskirų ūkių pasinaudojimas šia galimybe.
3.      Dėl leidimo ūkiams tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto, suteikto pagal Direktyvą 91/676 taikomoje veiksmų programoje, turėjo būti atliktas poveikio aplinkai vertinimas pagal Direktyvos 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo ir šio vertinimo išvadoje nustatytos, aprašytos ir įvertintos šio leidimo pasekmės Direktyvos 2000/60 4 straipsnyje nustatytiems tikslams ir „Natura 2000“ teritorijoms.
4.      Aplinkos apsaugos ataskaitoje pagal Direktyvos 2001/42 5 straipsnį ir I priedo i punktą bei 10 straipsnį turi būti nurodytos priemonės, kuriomis vykdomas reikšmingų veiksmų programos įgyvendinimo, visų pirma leidimo tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto pasekmių aplinkai, monitoringas. Aplinkos apsaugos ataskaitoje pateikiama informacija apie monitoringo priemones turi būti tokio tikslumo, kad būtų galima įvertinti, ar laikomasi šios direktyvos 10 straipsnyje nustatytų reikalavimų, o leidimo ūkiams tręšti dirvą didesniu kiekiu azoto atveju tai apima poveikį nitratų kiekiui paviršiniame vandenyje ir „Natura 2000“ teritorijose. Atliekant poveikio aplinkai vertinimą nereikia nustatyti, kaip bus reaguojama į nenumatytas neigiamas pasekmes aplinkai.
5.      SPAV direktyvos I priedo f punkte vartojama sąvoka „materialus turtas“ apima tik materialų turtą, kuriam daro poveikį plano arba programos pasekmės aplinkai. Vis dėlto siekiant pagal direktyvos 9 straipsnio 1 dalies b punktą pagrįsti pasirinkimą iš įvairių alternatyvų, atliekant poveikio aplinkai vertinimą, galima atsižvelgti į žemės ūkio veiklos poveikį visuomenei, plano arba projekto poveikį žemės ūkio pramonei, taip pat ūkininkų produkcijai ir pajamoms, atitinkamos valstybės narės žemės ūkio pramonės tvarumą, maisto tiekimo grandinę ir didelės dalies gyventojų užimtumą.
6.      Pagal Direktyvos 2001/42/EB 5 straipsnio 1 ir 2 dalis aplinkos apsaugos ataskaitoje turi būti pateikiama informacija apie svarstytas priimtinas pasirinkto plano ar programos alternatyvas, kurios yra būtinos tam, kad:
–        būtų nustatyta atitiktis kitų taisyklių reikalavimams, kurie yra keliami alternatyvų vertinimui, ir
–        lyginant su svarstytomis alternatyvomis būtų aišku, kaip buvo atsižvelgta į poveikį aplinkai priimant sprendimą dėl pasirinkto plano ar pasirinktos programos.
1      Originalo kalba: vokiečių.
2      1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyva 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (OL L 375, 1991, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 68), iš dalies pakeista 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1137/2008 (OL L 311, 2008, p. 1).
3      1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102), iš dalies pakeista 2013 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyva 2013/17/ES, kuria dėl Kroatijos Respublikos stojimo adaptuojamos aplinkos srities direktyvos (OL L 158, 2013, p. 193).
4      2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L 327, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 275), iš dalies pakeista 2014 m. spalio 30 d. Komisijos direktyva 2014/101/ES (OL L 311, 2014, p. 32).
5      2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 197, 2001, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 157).
6      2022 m. balandžio 29 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas (ES) 2022/696, kuriuo Airijai suteikiamas jos prašomas leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pagal Direktyvą 91/676/EEB (OL L 129, 2022, p. 37).
7      2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 26, 2012, p. 1), paskutinį kartą iš dalies pakeista Direktyva 2014/52/ES (OL L 124, 2014, p. 1).
8      1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102), iš dalies pakeista 2013 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyva 2013/17/ES (OL L 158, 2013, p. 193).
9      2007 m. spalio 22 d. Komisijos sprendimas 2007/697/EB, suteikiantis Airijai jos prašomą leidžiančią nukrypti nuostatą pagal Direktyvą 91/676/EEB (OL L 284, 2007, p. 27), 2011 m. vasario 24 d. Komisijos sprendimas 2011/127/ES, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2007/697/EB, suteikiantis Airijai jos prašomą leidžiančią nukrypti nuostatą pagal Direktyvą 91/676/EEB (OL L 51, 2011, p. 19), 2014 m. vasario 27 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas 2014/112/ES, kuriuo Airijai suteikiamas jos prašomas leidimas taikyti Direktyvoje 91/676/EEB numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą (OL L 61, 2014, p. 7), 2018 m. vasario 8 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas (ES) 2018/209, kuriuo Airijai suteikiama jos prašoma nukrypti leidžianti nuostata pagal Direktyvą 91/676/EEB (OL L 39, 2018, p. 5), ir byloje nagrinėjamas įgyvendinimo sprendimas.
Iš šių sprendimų chronologijos matyti, jog Airija suteikti leidimą taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą paprašė dėl to, kad 2004 m. kovo 11 d. buvo priimtas Sprendimas Komisija / Airija (C‑396/01, EU:C:2004:136), kuriame buvo konstatuota, kad Nitratų direktyva įgyvendinama nepakankamai.
10      Water Quality Monitoring Report on Nitrogen and Phosphorus Concentrations in Irish Waters 2020 (2020 m. vandens kokybės stebėjimo ataskaita, susijusi su azoto ir fosforo koncentracija Airijos vandenyse) ir Water Quality 2020 Indicators Report (2020 m. vandens kokybės rodiklių ataskaita).
11      2003 m. spalio 2 d. Sprendimas Komisija / Nyderlandai (C‑322/00, EU:C:2003:532, 41 punktas) ir 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑237/12, EU:C:2014:2152, 25 punktas).
12      Žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑237/12, EU:C:2014:2152, 26 punktas).
13      Žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑237/12, EU:C:2014:2152, 28 punktas).
14      Žr. 2025 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Airija (Pagrindų direktyva vandens politikos srityje) (C‑204/24, EU:C:2025:912).
15      Žr., pavyzdžiui, prašymo priimti prejudicinį sprendimą 46 ir 47 punktus.
16      Prašymo priimti prejudicinį sprendimą 67 ir 96 punktai.
17      2015 m. liepos 1 d. Sprendimas Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 36 punktas), 2020 m. gegužės 28 d. Sprendimas Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 67 punktas) ir 2021 m. birželio 24 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (Donjanos gamtinio regiono būklės prastėjimas) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 36 punktas).
18      2015 m. liepos 1 d. Sprendimas Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 39 punktas) ir 2020 m. gegužės 28 d. Sprendimas Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 68 punktas).
19      Water Quality in Ireland 2019–2024 (2025), p. 22 ir 33.
20      1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva dėl paviršinio vandens, skirto geriamajam vandeniui imti, kokybės valstybėse narėse reikalavimų (OL L 194, 1975, p. 26; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 17).
21      Dabar – pagal 2020 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2020/2184 dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės (OL L 455, 2020, p. 1) 4 straipsnio 1 dalį ir I priedo B dalį.
22      Taip pat žr. šios išvados 94 punktą.
23      2015 m. liepos 1 d. Sprendimas Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 50 punktas) ir 2024 m. balandžio 25 d. Sprendimas Sweetman (C‑301/22, EU:C:2024:347, 54 punktas).
24      Parlamentas ir Taryba neseniai sutarė išbraukti Vandens pagrindų direktyvos VIII priedo 11 punktą (2025 m. spalio 8 d. Tarybos dokumentas Nr. 13706/25, p. 121).
25      Pavyzdžiui, dėl infrastruktūros projektų patvirtinimo – 2015 m. liepos 1 d. Sprendimas Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 50 punktas) ir 2020 m. gegužės 28 d. Sprendimas Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 74 punktas).
26      Žr. šios išvados 60 punktą.
27      Žr. šios išvados 59 punktą.
28      2021 m. birželio 24 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (Donjanos gamtinio regiono būklės prastėjimas) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 132 punktas).
29      Šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 24 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (Donjanos gamtinio regiono būklės prastėjimas) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 134 punktas).
30      Žr. 2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:882, 69–72 punktai).
31      Žr. 1984 m. sausio 18 d. Sprendimą Ekro (327/82, EU:C:1984:11, 11 punktas), 2006 m. liepos 11 d. Sprendimą Chacón Navas (C‑13/05, EU:C:2006:456, 40 punktas) ir 2025 m. balandžio 8 d. Sprendimą Europos prokuratūra (Procedūrinių aktų teisminė kontrolė) (C‑292/23, EU:C:2025:255, 51 punktas)
32      2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 58 punktas), 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Belovežo giria) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 118 punktas) ir 2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:882, 100 punktas).
33      Ispanų kalba – cualquier, danų – alle, graikų – κάθε, anglų – any, prancūzų – tout, italų – qualsiasi, nyderlandų – elk. Tik tekste vokiečių ir portugalų kalbomis nėra tokio nežymimojo įvardžio.
34      2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 41 ir 43 punktai), 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Belovežo giria) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 111 punktas) ir 2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 119 punktas).
35      2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 44 punktas), 2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 134 punktas) ir 2020 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Friends of the Irish Environment (C‑254/19, EU:C:2020:680, 51 punktas).
36      2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 48 punktas), 2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 134 punktas) ir 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Belovežo giria) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 112 punktas).
37      2005 m. spalio 20 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑6/04, EU:C:2005:626, 55 punktas).
38      Žr. 2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:882, 69–72 punktai), taip pat mano išvadą šiose bylose (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:622, 58–64 punktai).
39      Šiuo klausimu žr. mano išvadą sujungtose bylose Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:622, 62–64 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
40      2007 m. spalio 4 d. Sprendimas Komisija / Italija (Programos susitarimai ir darbai Altamuroje) (C‑179/06, EU:C:2007:578, 41 punktas). Taip pat žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 143 punktas).
41      Ispanų kalba – adecuada, graikų – δεόντως, anglų – appropriate, prancūzų – appropriée, italų – opportuna, nyderlandų – passende, portugalų – adequada. Ši sąvoka nevartojama 6 straipsnio 3 dalies tekste danų ir vokiečių kalbomis.
42      Taip pat žr. SPAV direktyvos 4 straipsnio 3 dalį, 5 straipsnio 2 dalį ir 11 straipsnio 2 dalį, 2011 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą Valčiukienė ir kt. (C‑295/10, EU:C:2011:608, 62 punktas), 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, 58 punktas) ir 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 152 punktas).
43      Žr. SPAV direktyvos 6 straipsnio 2 dalį, PAV direktyvos 6 straipsnio 2 ir 4 dalis ir 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/35/EB, nustatančios visuomenės dalyvavimą rengiant tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvas 85/337/EEB ir 96/61/EB dėl visuomenės dalyvavimo ir teisės kreiptis į teismus (OL L 156, 2003, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 466), 2 straipsnio 2 dalį, taip pat mano išvadą sujungtose bylose Comune di Corridonia ir kt. (C‑196/16 ir C‑197/16, EU:C:2017:249, 26 punktas). Taip pat žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 143 punktas).
44      Dėl SPAV direktyvos žr. 2023 m. kovo 9 d. Sprendimą An Bord Pleanála ir kt. (St Teresa’s Gardens teritorija) (C‑9/22, EU:C:2023:176, 57 ir 58 punktai) ir mano išvadą sujungtose bylose Terre wallonne ir Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ir C‑110/09, EU:C:2010:120, 32 punktas) ir byloje CFE ir Terre wallonne (C‑43/18 ir C‑321/18, EU:C:2019:56, 84 punktas).
45      Žr. mano išvadą sujungtose bylose Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:622, 41–44 punktai).
46      Mano išvada sujungtose bylose Terre wallonne ir Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ir C‑110/09, EU:C:2010:120, 92 punktas).
47      Žr. šios išvados 94 punktą.
48      2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 59 punktas), 2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 120 punktas) ir 2023 m. birželio 15 d. Sprendimas Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 38 punktas).
49      2011 m. lapkričio 24 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (C‑404/09, EU:C:2011:768, 100 punktas), 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Belovežo giria) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 139 punktas), 2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Coöperatie Mobilisation for the Environment ir kt. (C‑293/17 ir C‑294/17, EU:C:2018:882, 98 punktas) ir 2023 m. birželio 15 d. Sprendimas Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 39 punktas).
50      2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, 54 punktas), 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Belovežo giria) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 113 punktas) ir 2023 m. birželio 15 d. Sprendimas Eco Advocacy (C‑721/21, EU:C:2023:477, 38 punktas).
51      Žr. šios išvados 94 punktą.
52      2010 m. birželio 17 d. Sprendimas Terre wallonne ir Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ir C‑110/09, EU:C:2010:355, 54 punktas).
53      Žr. šios išvados 86–105 punktus.
54      Žr. šios išvados 103 ir 104 punktus – dėl vertinimo tinkamumo, kiek tai susiję su leidimu.
55      Žr. šios išvados 62–70 punktus.
56      Žr. šios išvados 109–112 punktus.
57      Žr. 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimą WWF ir kt. (C‑435/97, EU:C:1999:418, 71 punktas) ir 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Abraham ir kt. (C‑2/07, EU:C:2008:133, 38 ir 39 punktai).
58      Žr. šios išvados 100–104 punktus.
59      Žr. šios išvados 67 punktą.
60      2013 m. kovo 14 d. Sprendimas Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 25 ir 30 punktai).
61      Pavyzdys – 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Brady (C‑113/12, EU:C:2013:627).
62      Sprendimo byloje C‑727/22, EU:C:2024:266, 43–67 punktai.
63      2024 m. spalio 4 d. sprendimas (C‑727/22, EU:C:2024:825).
64      2023 m. kovo 9 d. Sprendimas An Bord Pleanála ir kt. (St Teresa’s Gardens teritorija) (C‑9/22, EU:C:2023:176, 57 ir 58 punktai), taip pat žr. mano išvadą sujungtose bylose Terre wallonne ir Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ir C‑110/09, EU:C:2010:120, 32 punktas) ir atitinkamai nurodytą jurisprudenciją.
65      Šiuo klausimu dėl PAV direktyvos žr. 2020 m. gegužės 28 d. Sprendimą Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 81 punktas) ir 2022 m. vasario 24 d. Sprendimą Namur-Est Environnement (C‑463/20, EU:C:2022:121, 52 punktas).
66      Žr. mano išvadą bylose Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, 54 ir 55 punktai) ir Namur-Est Environnement (C‑463/20, EU:C:2021:868, 45 punktas); šiuo klausimu taip pat žr. 2023 m. kovo 9 d. Sprendimą Sdruzhenie „Za Zemyata – dostap do pravosadie“ ir kt. (C‑375/21, EU:C:2023:173, 50 punktas).
67      2020 m. liepos 16 d. Sprendimas WWF Italia Onlus ir kt. (C‑411/19, EU:C:2020:580, 43 punktas).
68      Dėl PAV direktyvos žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 46 punktas).
69      Žr. šios išvados 157 punktą.
70      2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1367/2006 dėl Orhuso konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais nuostatų taikymo Bendrijos institucijoms ir organams (OL L 264, 2006, p. 13), iš dalies pakeistas 2021 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2021/1767 (OL L 356, 2021, p. 1).
Toks prašymas buvo pateiktas organizacijos „An Taisce“ dėl 2025 m. gruodžio 22 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2026/67, kuriuo iš dalies keičiamas Įgyvendinimo sprendimas (ES) 2022/696, kuriuo Airijai suteikiamas jos prašomas leidimas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pagal Tarybos direktyvą 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (pranešta Dokumentu Nr. C(2025) 9263) (IR/2026/359859).
71      2012 m. vasario 28 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 43 punktas) ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimas A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 83 punktas).
72      2012 m. vasario 28 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 43 ir 44 punktai)
73      2016 m. liepos 28 d. Sprendimas Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, 25–27 ir 30 ir paskesni punktai).
74      Pvz., dėl poveikio teritorijai įvertinimo pagal PAV direktyvą žr. 2013 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Gemeinde Altrip ir kt. (C-72/12, EU:C:2013:712, 53 ir 54 punktai).
75      2012 m. vasario 28 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, 63 punktas) ir 2016 m. liepos 28 d. Sprendimas Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, 43 punktas).
76      2020 m. birželio 25 d. Sprendimas A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 90 punktas).
77      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 179 punktas) ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimas A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 92 punktas).
78      2020 m. birželio 25 d. Sprendimas A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 94 punktas).
79      2010 m. birželio 17 d. Sprendimas Terre wallonne ir Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ir C-110/09, EU:C:2010:355, 56 punktas).
80      Airijos European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) Regulations 2022 20 straipsnis.
81      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 179 punktas) ir 2020 m. birželio 25 d. Sprendimas A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje) (C‑24/19, EU:C:2020:503, 92 punktas).