62014CO0078_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑78/14 P‑R
dėl 2014 m. vasario 17 d. pateikto prašymo sustabdyti vykdymą pagal SESV 278 straipsnį
Europos Komisija,
atstovaujama D. Triantafyllou ir B. Conte, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
apeliantė,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias, įsteigtai Atėnuose (Graikija), atstovaujamai dikigoros V. Christianos,
atsakovei,
TEISINGUMO TEISMO PIRMININKO PAVADUOTOJAS,
išklausęs pirmąjį generalinį advokatą P. Cruz Villalón,
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
1. Apeliaciniu skundu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. vasario 13 d., Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą ANKO / Komisija (T‑117/12, EU:T:2013:643; toliau – skundžiamas sprendimas).
2. Prašymu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. vasario 17 d., Komisija paprašė Teisingumo Teismo sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą iki sprendimo dėl apeliacinio skundo paskelbimo. Raštu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. vasario 18 d., Komisija taip pat paprašė laikinai patenkinti šį prašymą dar prieš kitai proceso šaliai pateikiant pastabas iki nutarties, kuria užbaigiama laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra, paskelbimo.
3. 2014 m. vasario 21 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 160 straipsnio 7 dalį nusprendė sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą iki nutarties, kuria užbaigiama laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra, paskelbimo, dar prieš kitai proceso šaliai pateikiant pastabas. 2014 m. kovo 4 d. kita proceso šalis ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias
(toliau – ANKO) pateikė pastabas raštu dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones.
Ginčo aplinkybės ir skundžiamas sprendimas
4. ANKO yra pagal Graikijos teisę įsteigta bendrovė, kuri užsiima metalo gaminių, elektroninių ir telekomunikacijoms skirtų gaminių, įrenginių ir prietaisų prekyba ir gamyba; ji nuo 2006 m. dalyvavo įgyvendinant kelis projektus, finansuojamus Europos bendrijos ar Europos Sąjungos.
5. Iš skundžiamo sprendimo 2 punkto matyti, kad pagal 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1906/2006, nustatantį įmonių, mokslinių tyrimų centrų ir universitetų dalyvavimo Septintosios bendrosios programos veiksmuose ir mokslinių tyrimų rezultatų sklaidos taisykles (2007–2013 m.) (OL L 391, p. 1), 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimą Nr. 1982/2006/EB dėl Europos bendrijos mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintosios bendrosios programos (2007–2013 m.) (OL L 412, p. 1) ir konkrečiai pagal specialiąją programą „Bendradarbiavimas“ Komisija, veikdama Bendrijos vardu, 2007 m. gruodžio 19 d. ir 2008 m. sausio 21 d. su Siemens SA ir FIMI Srl, atitinkamai kaip dviejų atskirų konsorciumų, kuriems priklausė ANKO, koordinatoriais sudarė dotacijos sutartį Nr. 215754 dėl projekto „Architektūra, atvira prieinamoms paslaugoms, integracijai ir standartizavimui“ (toliau – projektas Oasis ) finansavimo ir dotacijos sutartį Nr. 215952 dėl projekto „Sudėtinga kelių parametrų sistema siekiant veiksmingai ir nuolat vertinti ir stebėti motorinius gebėjimus Parkinsono ligos ir kitų neurodegeneracinių ligų atveju“ (toliau – projektas Perform ) finansavimo.
6. Iš skundžiamo sprendimo 3 punkto matyti, kad bendros dotacijos sutarties Nr. 215754 dėl projekto Oasis finansavimo ir dotacijos sutarties Nr. 215952 dėl projekto Perform finansavimo (toliau kartu – dotacijos sutartys) bendrosios sąlygos nurodytos minėtų sutarčių II priede (toliau – II priedas). Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 46 punkte taip pat pažymėjo, kad pagal II priedo II.5 punkto 3 dalies d papunktį, gavusi šio priedo II.4 punkte nurodytas ataskaitas, Komisija gali sustabdyti mokėjimus bet kuriuo metu dėl visos ar dalies atitinkamam gavėjui skirtos sumos:
– jeigu atlikti darbai neatitinka dotacijos sutarties nuostatų,
– jeigu gavėjas kilmės valstybei turi grąžinti neteisėtai gautą sumą kaip valstybės pagalbą,
– jeigu pažeidžiamos dotacijos sutarties nuostatos arba yra įtarimas ar prielaida, kad pažeistos jos nuostatos, be kita ko, atlikus II priedo II.22 ir II.23 punktuose numatytus patikrinimus ir auditus,
– kilus įtarimui dėl vieno ar kelių gavėjų padaryto pažeidimo vykdant atitinkamą dotacijos sutartį ir
– įtarus ar nustačius vieno ar kelių gavėjų padarytą pažeidimą vykdant kitą dotacijos sutartį, finansuojamą iš bendrojo Sąjungos biudžeto ar jos administruojamų biudžetų. Tokiu atveju mokėjimai sustabdomi, kai pažeidimas yra rimtas ir sistemingas ir gali turėti įtakos atitinkamos dotacijos sutarties vykdymui.
7. Iš esmės manydama, kad yra pagrįstų priežasčių įtarti galimą dotacijos sutarčių, visų pirma II priedo II.5 punkto 3 dalies d papunkčio, pažeidimą dėl ANKO padarytų pažeidimų, Komisija dviem 2011 m. rugpjūčio 9 d. raštais sustabdė šiose sutartyse numatytus mokėjimus šiai bendrovei ir tai buvo kaip prevencinė priemonė.
8. Ieškiniu, Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu remiantis SESV 272 straipsniu ir nagrinėjamose dotacijos sutartyse esančiomis arbitražinėmis išlygomis, ANKO Bendrojo Teismo prašė:
– pripažinti, kad sustabdžiusi mokėjimus pagal projektus Oasis ir Perform Komisija pažeidė sutartinius įsipareigojimus,
– „nurodyti“ Komisijai jai sumokėti 637 117,17 EUR pagal projektą Perform kartu su palūkanomis, numatytomis II priedo II.5 punkto 5 dalyje, nuo šio ieškinio įteikimo dienos,
– „nurodyti“ Komisijai konstatuoti, kad ANKO neprivalo grąžinti šiai institucijai 56 390 EUR sumos, jai pervestos pagal projektą Oasis, ir
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
9. Skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas pritarė ANKO ieškinio pagrindui, nurodytam grindžiant pirmąjį reikalavimą, pagal kurį Komisija sustabdė mokėjimus pagal projektus Oasis ir Perform nesant teisinio pagrindo ir pažeidžiant su šiais projektais susijusias dotacijos sutartis. Minėto sprendimo 93 punkte jis taip pat pritarė antrajam reikalavimui, „kiek juo siekiama, kad Komisijai būtų nurodyta sumokėti sumas, kurių mokėjimas buvo sustabdytas, pagal projektą Perform, atliekant šį mokėjimą nesprendžiant klausimo dėl [ANKO] deklaruotų išlaidų tinkamumo“. Tačiau skundžiamo sprendimo 98 punkte jis atmetė trečiąjį reikalavimą.
10. Skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 ir 2 punktai suformuluoti taip :
„1. Nurodyti < ... > Komisijai išmokėti ANKO < ... > sumas, kurių mokėjimas buvo sustabdytas pagal [II priedo] II.5 punkto 3 dalies d papunktį; šis mokėjimas neturi reikšmės ANKO < ... > deklaruotų išlaidų tinkamumui ir Komisijos atliekamam audito galutinės ataskaitos 11-INFS-0035 išvadų įgyvendinimui. Mokėtinos sumos neturi viršyti finansinių lėšų, kurios buvo likusios, kai mokėjimai buvo sustabdyti, tačiau priskaičiuojant palūkanas, kiekvieno laikotarpio atveju pradedamas skaičiuoti pasibaigus 105 dienų mokėjimo terminui, kuris savo ruožtu pradedamas skaičiuoti nuo tada, kai Komisija gauna atitinkamas ataskaitas. Palūkanų dydis nustatomas pagal mėnesio, kurį sueina mokėjimo terminas, pirmą dieną galiojusią palūkanų normą, skelbiamą Europos Sąjungos oficialiojo leidinio C dalyje.
2. Atmesti likusią ieškinio dalį.“
Šalių reikalavimai
11. Komisija Teisingumo Teismo prašo:
– sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą ir
– priteisti iš ANKO bylinėjimosi išlaidas.
12. ANKO Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti prašymą sustabdyti vykdymą ir
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones
13. Reikia priminti, kad pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo sprendimo iš esmės neturi sustabdomojo poveikio. Tačiau pagal SESV 278 straipsnį Teisingumo Teismas, jeigu mano, kad to reikia, atsižvelgdamas į aplinkybes, gali nurodyti sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą (Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Front national ir Martinez / Parlamentas, C‑486/01 P‑R ir C‑488/01 P‑R, EU:C:2002:116, 71 punktas).
14. Procedūros reglamento 160 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad prašymuose dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo nurodomas „bylos dalykas, aplinkybės, patvirtinančios skubą, ir faktiniai bei teisiniai pagrindai, prima facie
pagrindžiantys tai, kad prašoma laikinosios apsaugos priemonė būtų paskirta“. Taigi laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas gali sustabdyti vykdymą ir taikyti kitas laikinąsias apsaugos priemones, jei nustatyta, kad jų suteikimą prima facie
pateisina faktinės ir teisinės aplinkybės ( fumus boni juris ) ir kad jos skubios dėl to, jog siekiant, kad būtų išvengta rimtos ir nepataisomos žalos tų priemonių prašančios šalies interesams, yra būtina, kad jos būtų nustatytos ir pradėtų veikti prieš priimant sprendimą dėl bylos esmės. Šios sąlygos yra kumuliacinės, todėl prašymai taikyti laikinąsias apsaugos priemones turi būti atmesti, kai netenkinama viena iš šių sąlygų. Laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas prireikus taip pat palygina esamus interesus (Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Technische Glaswerke Ilmenau / Komisija, C‑404/04 P‑R, EU:C:2005:267, 10 ir 11 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).
15. Kalbant apie sąlygą dėl fumus boni juris
egzistavimo, reikia priminti, kad ji tenkinama, kai laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros etape egzistuoja reikšmingas teisinis ginčas, kurio išspręsti iš karto neįmanoma, o tai reiškia, kad iš pirmo žvilgsnio apeliacinis skundas nėra neturintis rimto pagrindo (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo pirmininko nutarčių Publishers Association / Komisija, 56/89 R, EU:C:1989:238, 31 punktą ir Komisija / Artegodan ir kt., C‑39/03 P‑R, EU:C:2003:269, 40 punktą). Iš tiesų, kadangi laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros tikslas – garantuoti visišką būsimo galutinio sprendimo veiksmingumą tam, kad būtų išvengta Teisingumo Teismo užtikrinamos teisinės apsaugos spragos, laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas turi tik „iš pirmo žvilgsnio“ įvertinti dėl bylos esmės pateiktų pagrindų pagrįstumą, kad nustatytų, ar yra pakankamai didelė tikimybė, kad apeliacinis skundas bus patenkintas (Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutarties Komisija / Vokietija,
C‑426/13 P(R), EU:C:2013:848, 41 punktas).
16. Nagrinėjamu atveju Komisija nurodo vienintelį apeliacinio skundo pagrindą, kuris padalytas į penkias dalis, iš esmės susijusias su dotacijos sutartims taikytinų sutartinių sąlygų, būtent II priedo II.5 punkto 3 dalies d papunkčio pažeidimu. Konkrečiai pirmoji šio apeliacinio skundo pagrindo dalis yra susijusi su Bendrojo Teismo padaryta klaida aiškinant šią sutarties sąlygą ir ją taikant siekiant įvertinti „rimtą ir sistemingą“ nagrinėjamų pažeidimų pobūdį kaip motyvą sustabdyti dotacijos sutartyse numatytus mokėjimus; antroji dalis susijusi su klaidingu vertinimu, kalbant apie šių pažeidimų pasikartojimo rizikos egzistavimą; trečioji dalis susijusi su Bendrojo Teismo padarytų išvadų remiantis tam tikrais ad hoc pataisymais ir ANKO atliktais sumų grąžinimais, klaidingumu; ketvirtoji dalis susijusi su Bendrojo Teismo atliktu II priedo klaidingu aiškinimu, kiek tai susiję su dotacijos gavėjų galimybe naudoti išlaidų apskaičiavimo metodą, pagrįstą vidutinėmis išlaidomis, ir taikyti šią galimybę tariamoms, o ne faktinėms išlaidoms, ir įrodymų šiuo klausimu iškraipymu; galiausiai penktoji dalis susijusi su Bendrojo Teismo mokėjimų sustabdymo sąlygų ir deklaruotų išlaidų tinkamumo sąlygų supainiojimu.
17. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šiose skirtingose vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalyse nurodyti sudėtingi klausimai, į kuriuos atsakymas iškart negali būti pateiktas. Iš tiesų, atlikdamas ginčo analizę, dėl kurios Komisija pateikė apeliacinį skundą, Bendrasis Teisma s turėjo įvertinti visus elementus, kuriuos sudaro teisiniai aspektai, teisinis kvalifikavimas, faktinių aplinkybių vertinimas ir konstatavimas, o visi šie klausimai yra glaudžiai susiję tarpusavyje. Todėl šiame apeliaciniame skunde nurodytų kaltinimų priimtinumo ir pagrįstumo įvertinimas reikalauja išsamios analizės, o tai reiškia, kad šios laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros etape šis apeliacinis skundas turi būti laikomas kaip nesantis bet kuriuo požiūriu iš esmės nepagrįstas.
18. Konkrečiai, reikia pažymėti, kad ketvirtoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje Komisija tvirtina, jog pripažinęs tam tikrų ANKO deklaruotų personalo išlaidų teisėtumą, remdamasis sutarties sąlygomis ir visų pirma II priedo II.14 punkto 1 dalies antra pastraipa, kurioje tam tikromis sąlygomis leidžiama atsižvelgti į vidutines paslaugų teikėjo personalo išlaidas, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 71–75 punktuose pažeidė šių sutartinių sąlygų apimtį, nes, nors pagal jas leidžiama naudoti vidurkiu pagrįstą išlaidų apskaičiavimo metodą, tai leidžiama tik tiek, kiek šio vidurkio apskaičiavimas atliekamas remiantis realiomis, o ne tariamomis personalo išlaidomis. „Vidurkio“ naudojimas pagal nagrinėjamas sąlygas negali patvirtinti tokių tariamų išlaidų, nes šis vidurkis turi būti nustatytas remiantis realiomis išlaidomis. Bet kuriuo atveju ANKO iš tikrųjų Bendrajame Teisme pateikė įrodymų, pagrįstų ne „vidutinėmis“, o konkrečiomis ir individualizuotomis išlaidomis. Todėl skundžiamame sprendime, pirma, padaryta teisės klaida, kalbant apie nagrinėjamų sutartinių sąlygų aiškinimą, ir, antra, Bendrasis Teismas iškraipė ANKO pateiktus įrodymus.
19. ANKO nesutinka su tuo, kad Komisijos grindžiant apeliacinį skundą ketvirtoje pagrindo dalyje nurodyti argumentai parodo fumus boni juris
egzistavimą. Anot jos, šie argumentai yra akivaizdžiai nepagrįsti, kiek tai susiję su tariamu įrodymų iškraipymu, ir nepriimtini dėl likusios dalies, kiek Komisija iš tikrųjų siekia paneigti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą.
20. Reikia konstatuoti, kad nagrinėjant šią Komisijos grindžiant apeliacinį skundą nurodyto pagrindo ketvirtą dalį pabrėžtinas svarbus jos pačios ir Bendrojo Teismo nuomonės nesutapimas dėl ANKO atliekamo aptariamų išlaidų apskaičiavimo būdo, todėl ir jų kvalifikavimo atsižvelgiant į dotacijos sutarčių nuostatas, ir gali reikėti tiek sutartinių sąlygų, kuriomis remdamasis Bendrasis Teismas patvirtino ANKO naudotą apskaičiavimo būdą, tiek jos šiuo klausimu Bendrajame Teisme pateiktų įrodymų, kuriuos jis tariamai iškraipė, išsamios analizės. Atsižvelgiant į nurodyto nuomonės nesutapimo techninį pobūdį, reikia konstatuoti, kad laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros etape šioje apeliacinio skundo pagrindo dalyje iš tikrųjų keliami svarbūs teisiniai klausimai, į kuriuos iškart negalima pateikti atsakymo, visų pirma dėl tariamo įrodymų iškraipymo, todėl iš pirmo žvilgsnio apeliacinis skundas nėra neturintis rimto pagrindo, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 15 punkte nurodytą teismo praktiką.
21. Be to, darant prielaidą, kad būsimame sprendime dėl bylos esmės bus nuspręsta, jog ketvirta šio pagrindo dalis yra pagrįsta, ji gali paneigti Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 78 ir 79 punktuose padarytą išvadą, kad reikalaujamos sąlygos siekiant taikyti II priedo II.5 punkto 3 dalies d papunktį netenkinamos ir kad todėl Komisija pažeidė dotacijos sutartis, sustabdžiusi mokėjimus šiuo pagrindu, taip pat skundžiamo sprendimo 88 ir 93 punktuose remiantis minėtais 78 ir 79 punktais padarytą išvadą, kad sumos, kurių mokėjimą Komisija sustabdė, turi būti išmokėtos ANKO kartu su palūkanomis. Todėl fumus boni juris, konstatuota dėl ketvirtos pagrindo dalies, yra reikšminga nagrinėjamu atveju Komisijos prašomo vykdymo sustabdymo suteikimo tikslais.
22. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad sąlyga, susijusi su fumus boni juris, nagrinėjamu atveju yra tenkinama.
23. Kiek tai susiję su skubos sąlyga, šalis, prašanti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi pateikti įrodymų, kad ji negali laukti su pagrindiniu ieškiniu susijusio proceso pabaigos nepatirdama rimtos ir nepataisomos žalos (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo pirmininko nutarčių Matra / Komisija, C‑225/91 R, EU:C:1991:460, 19 punktą ir SCK ir FNK / Komisija, C‑268/96 P(R), EU:C:1996:381, 30 punktą). Siekiant patvirtinti tokios rimtos ir nepataisomos žalos egzistavimą nereikia reikalauti absoliučiai tiksliai įrodyti, kad bus padaryta žala, tačiau jos atsiradimas turi būti pakankamai patikimai numatomas (Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutarties EMA / InterMune UK ir kt., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, 38 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
24. Šiuo klausimu Komisija remiasi finansine žala, kurią ji patirtų skundžiamo sprendimo vykdymo atveju. Siekdama patvirtinti nepataisomą jos pobūdį, ji remiasi tuo, kad šis sprendimas yra vykdytinas pagal SESV 280 straipsnį, ir tuo, kad minėtame sprendime jai nurodyta išmokėti ANKO „sumas, kurių mokėjimas sustabdytas remiantis [II priedo] II.5 punkto 3 dalies d papunkčiu“, kartu su palūkanomis. Ji tvirtina, kad dėl to kyla rizika, jog bet kuriuo momentu jai gali būti taikomos šio sprendimo priverstinio vykdymo priemonės. Be to, Komisija teigia, kad, be kita ko, pagal ANKO jai pateiktą informaciją ši bendrovė yra „ant bankroto ribos“ ir Graikijoje jai taikomos nemokumo procedūros, iš kurių matyti, kad ji neturi turto, jog galėtų būti patenkinti jos kreditorių reikalavimai.
25. ANKO ginčija šiuos argumentus. Komisijos tvirtinimai dėl jos finansinės padėties yra „visiškai nepagrįsti“ ir paremti pasenusiais, netiksliais ir nereikšmingais įrodymais. ANKO pateikia kitus įrodymus, grįsdama savo teiginį, kad ji yra visiškai moki ir įprastai vykdo savo komercinę veiklą. Be to, pagal Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, pridėto prie SESV, ES ir EAEB sutarčių, 1 straipsnį paneigiama rizika, kad Komisijai bus taikomas priverstinis vykdymas, Teisingumo Teismui neišdavus leidimo areštuoti Sąjungos nuosavybę ir turtą.
26. Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad kai nurodyta žala yra finansinė, prašomos laikinosios apsaugos priemonės iš esmės gali būti pateisinamos, jei paaiškėja, jog nepriėmus šių priemonių ieškovas atsidurtų padėtyje, kurioje kiltų pavojus jo finansiniam gyvybingumui dar prieš pagrindinėje byloje priimant sprendimą, kuriuo užbaigiamas procesas dėl esmės, arba kad labai pakistų jo rinkos dalys (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Camar / Komisija ir Taryba, C‑43/98 P(R), EU:C:1998:166, 36 punktą ir Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutarties EDF / Komisija, C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157, 54 punktą). Taigi nagrinėjamu atveju Komisijos nurodyta finansinė žala neatitinka nė vieno iš šių dviejų atvejų.
27. Tačiau reikia konstatuoti, kad finansinė žala, kurią patirtų Komisija skundžiamo sprendimo vykdymo atveju, nors ir skirtinga nuo ankstesniame punkte nurodytose nutartyse aprašytos žalos, nebūtų mažiau nepataisoma, atsižvelgiant į konkrečias šios bylos aplinkybes, darant prielaidą, kad ANKO finansinė padėtis iš tikrųjų yra arti bankroto. Iš tiesų šiuo atveju dėl skundžiamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nurodytų sumų pervedimo ANKO Sąjungos biudžetas galėtų jų netekti negrįžtamai.
28. Taigi, nepaisant ANKO atsikirtimų šiuo klausimu, Komisijos pateikti įrodymai dėl bendrovės finansinės padėties pagrindžia šį teiginį. Komisija pažymi, o ANKO to neginčija, kad bendrovės prašymu pradėta taikinimo su jos kreditoriais procedūra ir kad vykstant šiai procedūrai Protodikeio Athinon
(Atėnų pirmosios instancijos teismas) nusprendė, jog ANKO finansinė padėtis yra tokia sunki, kad jos turto nepakanka proceso išlaidoms, susijusioms su bankroto paskelbimu, padengti.
29. Komisija, nekritikuojama ANKO šiuo klausimu, iš tiesų nurodo Graikijos teisės aktus bankroto srityje ir konkrečiai Įstatymo Nr. 3588/2007 6 straipsnio 2 dalį, pagal kurią bankroto bylą nagrinėjantis teisėjas atmeta jam pateiktą prašymą, jei įrodoma, kad nors sąlygos dėl bankroto paskelbimo yra tenkinamos, skolininko turto nepakaks proceso išlaidoms padengti. Atmetimo dėl šios priežasties atveju bankroto bylą nagrinėjantis teisėjas nurodo skolininko pavardę arba pavadinimą, atsižvelgiant į aplinkybes, įtraukti į bendrą komercinį registrą ir bankroto registrus, kad būtų oficialiai paviešinta skolininko finansinė padėtis, o šis įtraukimas panaikinamas po trejų metų. Taigi 2014 m. sausio 20 d. Protodikeio Athinon kanceliarijos išduotas pažymėjimas, pridėtas prie prašymo sustabdyti vykdymą, patvirtina, kad net jei ANKO nelaimėjo jos prašymu pradėto proceso ir nebuvo pripažinta bankrutavusia, vis dėlto su šia bendrove susijęs įrašas įtrauktas į bendrą komercinį registrą ir bankroto registrus pagal Įstatymo Nr. 3588/2007 6 straipsnio 2 dalį ir 8 straipsnio 3 dalį.
30. Todėl iš šio pažymėjimo, galiojančio iki 2017 m. sausio 20 d., siejamo su Įstatymo Nr. 3588/2007 6 straipsnio 2 dalimi, vienareikšmiškai matyti, pirma, kad ANKO finansinė padėtis yra akivaizdžiai arti bankroto, nes bankroto bylą nagrinėjantis teisėjas nusprendė, jog jos turto nepakanka proceso išlaidoms padengti, ir, antra, kad dėl to šios bendrovės argumentui, jog Protodikeio Athinon kanceliarijos išduotas pažymėjimas tik patvirtina, kad ji nepripažinta bankrutavusia, negalima pritarti. Be to, iš šio pažymėjimo matyti, kad ANKO tebėra įtraukta į atitinkamus registrus.
31. Be to, ANKO pateiktų įrodymų, patvirtinančių, kad ji nekaltinama jokiu socialinio draudimo įmokų ir mokesčių nemokėjimu ir kad toliau pasirašo tam tikrus komercinius susitarimus, nepakanka, kad būtų paneigta išvada, darytina remiantis Komisijos pateiktu Protodikeio Athinon
kanceliarijos pažymėjimu.
32. Kiek tai susiję su ANKO argumentu, pagrįstu tiesioginės priverstinio vykdymo rizikos nebuvimu, atsižvelgiant į Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų 1 straipsnio formuluotę, vis dėlto skundžiamo sprendimo egzistavimo pakanka, norint patvirtinti, kad Komisija negali laukti proceso dėl bylos esmės baigties, nepatirdama nepataisomos žalos, ir kad nurodytos žalos atsiradimas yra pakankamai patikimai numatomas, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 23 punkte nurodytą teismo praktiką. Iš tiesų taip pat, kaip valstybės narės teisiškai privalomų priemonių nustatymo užtenka, kad žalos rizika, kuri gali kilti susigrąžinant valstybės pagalbą, taptų pakankamai tikėtinai numatoma, kad būtų tenkinama skubos sąlyga (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojo nutarties Prancūzija / Komisija, C‑574/13 P(R), EU:C:2014:36, 22–26 punktus), skundžiamo sprendimo vykdytinas pobūdis lemia tokią pačią pasekmę šioje procedūroje.
33. Kalbant apie Komisijos nurodytos žalos rimtumą pabrėžtina, kad iš prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones, visų pirma iš jo 5 ir 6 punktų, matyti, kad žala šiai institucijai atsiranda dėl to, kad pagal skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punktą ji privalo sumokėti ANKO „sumas, kurių mokėjimas buvo sustabdytas pagal [II priedo] II.5 punkto 3 dalies d papunktį“, kartu su palūkanomis. Nors šios rezoliucinės dalies 1 punkte nenurodyta tiksli suma, kurią Komisija turi sumokėti ANKO, Bendrasis Teismas iš esmės pritarė antrajam šios bendrovės reikalavimui, kuriuo siekiama, kad būtų sumokėta 637 117,17 EUR kartu su palūkanomis, kaip pažymi Komisija prašyme taikyti laikinąsias apsaugos priemones.
34. Reikia manyti, kad tai, jog Komisija, taigi ir Sąjungos viešieji finansai, netenka tokios objektyviai reikšmingos pinigų sumos, turi būti laikoma rimta žala šios laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros tikslais.
35. Todėl reikia konstatuoti, kad sąlyga dėl skubos taip pat tenkinama.
36. Galiausiai dėl esamų interesų palyginimo ANKO tvirtina, kad Komisija jai padarė nepataisomą žalą, neleisdama pasinaudoti didelėmis pinigų sumomis lemiamu jos gyvybingumui laikotarpiu, nors ji sėkmingai daug metų vykdo sutartis šios institucijos naudai. Ji taip pat pabrėžia tai, kad pinigų suma, kuri jai turi būti sumokėta, yra nedidelė, palyginti su atitinkamu Komisijos biudžetu, tačiau yra daug svarbesnė jos įmonei. Iš tiesų 637 117,17 EUR suma atitinka tik 0,007 % Komisijos skirto biudžeto vien technologinės plėtros projektams, įgyvendinamiems pagal Mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą, kurį sudaro 9,05 mlrd. EUR 2007–2013 m. Tačiau tokia suma atitinka 0,953 % ANKO apyvartos 2007–2012 m., kuri buvo 66 835 051,14 EUR.
37. Šiuo klausimu pažymėtina, kad dėl to, jog ANKO netektų galimybės reikalauti, kad skundžiamas sprendimas būtų įvykdytas nedelsiant, taigi ir nedelsiant gauti aptariamas sumas, nei ji, nei jos kreditoriai prireikus negali galutinai netekti galimybės pasinaudoti savo teisėmis tuo atveju, jeigu apeliacinis skundas vėliau būtų atmestas. Be to, iš skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies matyti, kad nuo pagrindinės sumos yra mokėtinos palūkanos, todėl laikoma, kad šių palūkanų mokėjimas prireikus kompensuotų žalą, susijusią su vėlavimu vykdyti šį sprendimą.
38. Atvirkščiai, kaip konstatuota šios nutarties 27 punkte, skundžiamą sprendimą vykdant nedelsiant, net prieš priimant sprendimą, kuriuo užbaigiamas apeliacinis procesas, gali atsirasti nepataisoma žala Komisijos ginamiems Sąjungos finansiniams interesams. Todėl prašomas vykdymo sustabdymas yra būtinas siekiant užtikrinti šio būsimo sprendimo veiksmingumą, jeigu juo būtų panaikintas skundžiamas sprendimas.
39. Šios išvados nepaneigia ANKO nurodyti argumentai, pagrįsti jos išteklių ir Komisijos skirtų išteklių vykdant Mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą palyginimu. Iš tiesų, atsižvelgiant į rizikos, kad ANKO galutinai neteks nagrinėjamu atveju aptariamų sumų, nebuvimą, o ji to neginčija, kai Komisijai kyla didelė rizika, atsižvelgiant į šios bendrovės finansinę padėtį, galutinai nebegalėti susigrąžinti šių sumų tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas panaikintų skundžiamą sprendimą, šie ANKO argumentai negali lemti, kad nusvertų jos interesai.
40. Galiausiai, kiek ANKO teigia, kad ji rizikuoja patirti nepataisomą žalą, jeigu skundžiamas sprendimas nebus vykdomas nedelsiant, nes ji neteks galimybės pasinaudoti didelėmis sumomis lemiamu jos gyvybingumui laikotarpiu, žinoma, iš skubos sąlygos analizės šios nutarties 23–35 punktuose matyti, kad ANKO padėtis yra arti bankroto, todėl šis teiginys iš dalies pagrįstas. Tačiau tuo remiantis negalima daryti išvados, jog ANKO interesas, kad skundžiamas sprendimas būtų nedelsiant vykdomas ir tai jai leistų gauti, kaip ji pati teigė, sumą, kuri atitinka tik apie 1 % jos apyvartos per nagrinėjamą laikotarpį, turėtų nusverti Komisijos ginamą interesą, susijusį su Sąjungos finansų apsauga. Iš tiesų konkrečiai dėl sunkios ANKO finansinės padėties, konstatuotos šioje nutartyje, Sąjungos interesas, kad viešieji pinigai nebūtų pervesti įmonei, dėl kurios kyla didelė rizika, kad ji negalės jų grąžinti kartu su palūkanomis tokiu atveju, jeigu sprendimu, kuriuo bus užbaigtas apeliacinis procesas, ar galbūt vėlesniu Bendrojo Teismo sprendimu jai tai būtų nurodyta, turi būti laikomas viršesniu.
41. Šiomis aplinkybėmis siekiant tinkamo teisingumo vykdymo reikia sustabdyti skundžiamo sprendimo vykdymą iki sprendimo, kuriuo bus užbaigtas apeliacinis procesas, paskelbimo.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas nutaria:
1. Sustabdyti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo ANKO / Komisija (T‑117/12) vykdymą iki sprendimo, kuriuo bus užbaigtas apeliacinis procesas byloje C‑78/14 P, paskelbimo.
2. Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.