62016CC0565
GENERALINIO ADVOKATO
EVGENI TANCHEV IŠVADA,
pateikta 2017 m. gruodžio 6 d. (
1
)
Byla C‑565/16
Alessandro Saponaro
Kalliopi-Chloi Xylina
(Eirinodikeio Lerou (Leros taikos teismas, Graikija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 – Reglamentas „Briuselis IIa“ – Pritarimas jurisdikcijai pagal 12 straipsnio 3 dalį – Tarptautinė jurisdikcija su tėvų pareigomis susijusiose bylose – Valstybės narės teismo, kuriam nepilnamečio vaiko vardu buvo pateiktas prašymas leisti atsisakyti palikimo, jurisdikcija – Jurisdikcijos prorogacija – Reglamento (ES) Nr. 650/2012 1 straipsnio 2 dalies b punktas“
1.
Šis Eirinodikeío Lerou (taikos teismas, Leros vietos teismas, Graikija, toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su šeimos byloje sprendžiamu tarptautinės jurisdikcijos klausimu.
2.
Nagrinėjamoje byloje vaikas paveldėjo savo senelio praskolintą palikimą. Vaiko tėvai yra pareiškėjai pagrindinėje byloje ir, veikdami savo dukros vardu, prašo išduoti leidimą atsisakyti priimti palikimą. Šiuo tikslu jie iškėlė bylą vaiko senelio gyvenamosios vietos ir palikimo buvimo vietos teisme Graikijoje. Kadangi tėvų ir jų dukros nuolatinė gyvenamoji vieta yra Italijoje, Graikijos teismas abejoja, ar turi tarptautinę jurisdikciją, todėl prašo išaiškinti Reglamento (EB) Nr. 2201/2003 (
2
) (toliau – Reglamentas „Briuselis IIa“) 12 straipsnio 3 dalį, kurioje numatyta tarptautinės jurisdikcijos prorogacija.
I. Teisinis pagrindas
A.
ES teisė
3.
Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio, kuris vadinasi „Jurisdikcijos prorogacija“, 3 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės teismai taip pat turi jurisdikciją tėvų pareigoms kitose bylose, nei nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, jeigu:
a)
vaikas turi esminį ryšį su ta valstybe nare, pavyzdžiui, dėl to, kad vienas iš tėvų pareigų turėtojų toje valstybėje narėje turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kad vaikas yra tos valstybės narės pilietis; arba
b)
teismų jurisdikcijai, teismui priėmus bylą savo žinion, aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys ir ji labiausiai atitinka vaiko interesus.“
B.
Nacionalinė teisė
4.
Iš ypatingosios teisenos byloje pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Graikijos civilinio proceso kodekso 748 straipsnio 2 dalyje ir 750 straipsnyje, aiškinant juos kartu, nustatyta, kad prašymo kopija su pastaba, kurioje yra įrašas apie teismo posėdžio paskyrimo datą, turi būti nusiųsta pirmosios instancijos teismo, kuriame buvo iškelta byla, apylinkės prokurorui (toliau – prokuroras), teisme dalyvaujančiam kaip bylos šaliai ir turinčiam teisę atvykti į teismo posėdį. Pagal nusistovėjusį šių dviejų nuostatų aiškinimą šios prokuroro teisės apima teisę būti ypatingosios teisenos bylų šalimi ir teisę atlikti bet kokį procesinį veiksmą, pavyzdžiui, pateikti skundą, neatsižvelgiant į tai, ar jis buvo šaukiamas į teismo posėdį ir ar jame dalyvavo arba ne. Prokuroras veikia kaip valstybės atstovas bendrojo intereso pagrindais. Palikimo atsisakymo nepilnamečio vaiko vardu atveju bendrasis interesas reiškia vaiko interesą; taip yra dėl Graikijos konstitucijos 21 straipsnio 1 dalyje nustatyto vaiko interesų apsaugos principo (
3
).
II. Pagrindinės bylos ginčo faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas
5.
Pareiškėjai Alessandro Saponaro ir Kalliopi-Chloi Xylina yra nepilnamečio vaiko Clio Margot Saponaro tėvai. Visų trijų nuolatinė gyvenamoji vieta yra Romoje (Italija). Vaikas turi Graikijos pilietybę (
4
).
6.
Vaiko senelis iš motinos pusės Michaïl Xylina gyveno Graikijoje, ten jis 2015 m. gegužės 10 d. mirė, nepalikęs testamento. Kadangi jo žmona ir vaikai atsisakė palikimo, šis atitenka jo vaikaitei Clio Margot.
7.
Michaïlo Xylino palikimą iš esmės sudaro du daiktai – automobilis ir valtis, kurie yra Graikijoje ir kurių bendra vertė – 900 EUR. 2015 m. balandžio mėn. po to, kai Michaïl Xylina buvo nuteistas baudžiamųjų bylų teisme už pasikėsinimą sukčiauti stambiu mastu, nukentėjusysis pareiškė, kad pateiks civilinį ieškinį dėl žalos atlyginimo. Atsižvelgiant į tai, kad Michaïl Xylina mirė nepalikęs testamento, atsakomybė už bet kokią žalą pereina jo įpėdiniams.
8.
Taigi pareiškėjai inicijavo bylą, joje savo dukros vardu prašo išduoti leidimą atsisakyti priimti palikimą, ir perdavė ją prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
9.
Šis teismas klausia, ar turi tarptautinę jurisdikciją.
10.
Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas remiasi šiais argumentais: Reglamentas (EB) Nr. 650/2012 (
5
) netaikomas pagrindinėje byloje ratione temporis. Byla veikiau nagrinėtina pagal Reglamentą „Briuselis IIa“. 8 straipsnio 1 dalyje numatyta vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos jurisdikcija ir tokia šalis yra Italija, bet ne Graikija. Vadinasi, Graikijos teismo jurisdikcija galėtų būti grindžiama tik 12 straipsnio 3 dalimi, nes joje numatyta jurisdikcijos prorogacijos kitos valstybės narės naudai galimybė.
11.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs nacionalinis teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti 12 straipsnio 3 dalį, o jo klausimai susiję su šios normos antra pastraipa, t. y. 12 straipsnio 3 dalies b punktu.
12.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui pateikė šį prejudicinį klausimą:
„Jeigu nepilnamečio vaiko tėvai, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra Italijoje, prašymą išduoti leidimą atsisakyti priimti palikimą pateikia Graikijos teismui, ar galioja jurisdikcijos prorogacijos sąlygos pagal Reglamento (EB) Nr. 2201/2003 12 straipsnio 3 dalies b punktą, būtent:
a)
tėvai nedviprasmiškai pritarė jurisdikcijos prorogacijai, o tai matyti vien iš to, kad prašymą jie pateikė Graikijos teismui;
b)
prorogacijai pritarta prašymo pateikimo metu, jeigu prokuroras pirmosios instancijos teisme yra viena iš bylos šalių, turint omeny, kad pagal Graikijos teisę jis turi būti tokios bylos šalis;
c)
jurisdikcijos prorogacija atitinka vaiko interesus, nes vaiko ir pareiškėjų, kurie yra vaiko tėvai, nuolatinė gyvenamoji vieta yra Italijoje, o asmens, kurio turtas paveldimas, paskutinė nuolatinė gyvenamoji vieta iki mirties buvo ta pati kaip ir paveldimo turto vieta, t. y. Graikijoje?“
13.
Pastabas raštu Teisingumo Teismui pateikė Graikijos Respublika ir Europos Komisija. Teisingumo Teismui paprašius pateikti paaiškinimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs nacionalinis teismas pateikė papildomos informacijos apie prokuroro vaidmenį pagrindinėje byloje. Nebuvo prašoma rengti teismo posėdžio ir jo nebuvo surengta.
III. Vertinimas
14.
Priėjau prie išvados, kad nacionalinis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tarptautinę jurisdikciją pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį. Konkrečiai kalbant, tenkinamos 12 straipsnio 3 dalies b punkto taikymo būtinosios sąlygos, nes visos bylos šalys pritarė Graikijos, kaip valstybės narės, su kuria vaikas turi esminį ryšį, teismų jurisdikcijai.
A.
Preliminarios pastabos
15.
Reglamentas „Briuselis IIa“ yra susijęs su tarptautine jurisdikcija bylose, kuriose sprendžiamas tėvų pareigų klausimas, ir taikomas tėvų pareigų priskyrimui, naudojimuisi jomis, perdavimui, apribojimui ar atėmimui (
6
), įskaitant vaiko apsaugos priemones, susijusias su vaiko turto administravimu, išsaugojimu ar perleidimu (
7
). Atsisakydami priimti praskolintą palikimą pareiškėjai įgyvendina bendrai turimas Clio Margot tėvų pareigas, nes taip jie apsaugo savo vaiką nuo turto, kuris gali būti praskolintas, įgijimo.
16.
Pripažįstu, kad paveldėjimo bylos nepatenka į Reglamento „Briuselis IIa“ taikymo sritį (
8
), tačiau pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką vien prašymas dėl palikimo atsisakymo nėra paveldėjimo klausimas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 1 straipsnio 3 dalies f punktą.
17.
Sprendime Matoušková Teisingumo Teismas nustatė, jog to, kad susitarimo patvirtinimo buvo paprašyta nagrinėjant paveldėjimo bylą, negalima laikyti aplinkybe, lemiančia šios priemonės priskyrimą prie paveldėjimo teisės taikymo srities. Vietoje to Teisingumo Teismas manė, kad reikalavimas gauti rūpintoją paskyrusio teismo patvirtinimą yra nepilnamečių vaikų statuso ir veiksnumo tiesioginė pasekmė, taip pat vaiko apsaugos priemonė, susijusi su jo turto administravimu, išsaugojimu ar perleidimu tėvams vykdant savo pareigas, kaip apibrėžta Reglamento „Briuselis IIa“ 1 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 straipsnio e punkte (
9
).
18.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo jurisdikcija turi būti nustatoma tik pagal Reglamentą „Briuselis IIa“.
19.
Kaip teisingai nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Paveldėjimo reglamentas šioje byloje nėra taikomas ratione temporis. Michaïl Xylina mirė 2015 m. gegužės 10 d., o pagal Paveldėjimo reglamento 83 straipsnio 1 dalį jis taikomas tik 2015 m. rugpjūčio 17 d. arba vėliau mirusių asmenų palikimų paveldėjimams. Vis dėlto norėčiau pridurti, kad Paveldėjimo reglamento ratione materiae taip pat nebus taikoma būsimoms šios rūšies byloms, nes su fizinių asmenų teisnumu ir veiksnumu susiję klausimai nepatenka į Paveldėjimo reglamento taikymo sritį pagal jo 1 straipsnio 2 dalies b punktą. Kaip Teisingumo Teismas nurodė Sprendime Matoušková, prašymas patvirtinti leidimą veikti vaiko vardu yra susijęs su to vaiko veiksnumu (
10
).
20.
Taigi patvirtinęs, kad mūsų byloje reikia vadovautis Reglamentu „Briuselis IIa“, dabar norėčiau trumpai apžvelgti skirtingus su tėvų pareigomis susijusiose bylose taikomus jurisdikcijos pagrindus, kurie numatyti šiame reglamente.
21.
Pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 8 straipsnio 1 dalį jurisdikciją paprastai turi vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybė narė, o šioje byloje tai yra Italija. Be tam tikrų šios bendros taisyklės išimčių, kurios taikomos specialiose situacijose (
11
), ir forum non conveniens nuostatos (
12
), Reglamente „Briuselis IIa“ taip pat nustatyta bendresnio pobūdžio 8 straipsnio 1 dalies išimtis (
13
), t. y. 12 straipsnio 3 dalis. Pagal 12 straipsnio 3 dalį tais atvejais, kai vaikas turi esminį ryšį su valstybe nare, leidžiama taikyti jurisdikcijos prorogaciją tos valstybės narės naudai.
22.
Šioje byloje nagrinėjamame prašyme priimti prejudicinį sprendimą prašoma išaiškinti šį specialų jurisdikcijos pagrindą. Jam taikomos dvi būtinosios sąlygos: esminis ryšys ir prorogacijos veiksmas. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas yra susijęs su antra būtinąja sąlyga, t. y. prorogacija. Prieš aptardamas šį klausimą vis tiek trumpai apžvelgsiu pirmą būtinąją sąlygą, t. y. esminį ryšį. Priežastis, dėl kurios išplečiama ši diskusija, yra tai, kad abi Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalyje nustatytos būtinosios sąlygos yra susijusios, todėl antrosios sąlygos negalima aiškinti, neatsižvelgiant į pirmosios sąlygos kontekstą.
23.
Toliau (B dalyje) aptaręs esminį vaiko ryšį su teismo vietos valstybe nare pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies a punktą, nagrinėsiu to reglamento 12 straipsnio 3 dalies b punktą ir jame numatytus tris reikalavimus, kuriuos nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, būtent, ar Clio Margot tėvai (C dalis) ir prokuroras (D dalis) nedviprasmiškai pritarė teismo, kuriame iškelta byla, jurisdikcijai, ir ar tai atitiko vaiko interesus (E dalis).
24.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori žinoti, ar tenkinamos šios trys sąlygos, ir, mano nuomone, būtent taip ir yra.
B.
Teismo vietos valstybės narės vaiko pilietybė
25.
Pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies a punktą pirmas valstybės narės teismo prorogacijos elementas yra vaiko „esminis ryšys“ su „ta valstybe nare <…> dėl to, kad <…> vaikas yra tos valstybės narės pilietis“.
26.
Kadangi Clio Margot turi Graikijos pilietybę, akivaizdu, kad reikalavimas vaikui turėti esminį ryšį su teismo vietos valstybe nare pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies a punktą yra įvykdytas.
27.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prašyme neužsiminė, ar Clio Margot turi tik Graikijos, ar dvigubą pilietybę, įskaitant Italijos pilietybę, kurią perėmė iš savo tėvo. Kadangi dviguba pilietybė yra visai įmanomas dalykas šioje byloje (
14
), norėčiau pateikti kelias pastabas dėl tolesnių pasekmių, jei taip iš tikrųjų yra. Tokiomis aplinkybėmis kiltų klausimas, ar šiame kontekste kiekvieną pilietybę būtų galima laikyti siejamuoju veiksniu, o gal reikėtų pasirinkti vieną pilietybę kaip siejamąjį veiksnį.
28.
Kadangi Clio Margot nuolatinė gyvenamoji vieta yra Italijoje, tikėtina, kad jos faktinė pilietybė yra Italijos, su kuria ryšys stipresnis nei su Graikija. Vis dėlto pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies a punktą pilietybė be jokių apribojimų aiškiai įvardijama kaip siejamasis veiksnys, kurio pakanka „esminiam ryšiui“ nustatyti. Todėl šis veiksnys gali būti vertinamas kaip atskiras elementas, vadinasi, nereikalingi papildomi ryšiai su teismo vietos valstybe nare. Kadangi teisės aktų leidėjas kartu su „esmin[iu] ryš[iu]“ kaip elementą numatė ir pilietybę, teismas gali netirti, ar konkrečiu atveju toks ryšys pakankamai tvirtas (
15
).
29.
Sprendime Hadadi Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal Reglamentą „Briuselis IIa“ visų valstybių narių pilietybės turi būti traktuojamos vienodai, todėl nacionalinis teismas negali neatsižvelgti į teismo vietos valstybės narės pilietybę (
16
).
C.
Tėvams pateikus prašymą išreikštas pritarimas jurisdikcijai
30.
Pirmoje savo klausimo dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar vien prašymo pateikimas valstybės narės teismui išreiškia nedviprasmišką pritarimą tos valstybės narės jurisdikcijai pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punktą.
31.
Graikijos vyriausybė ir Komisija pateikė teigiamą atsakymą. Su tuo sutinku dėl toliau nurodytų priežasčių.
32.
Tuo metu, kai pareiškėjai iškėlė šią bylą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, jie tai padarė siekdami, kad tas teismas ją išspręstų. Todėl vien prašymo pateikimo faktas siunčia žinią teismui ir kitoms bylos šalims, kad sprendimą byloje turėtų priimti būtent teismas, kuriam pateiktas prašymas. Bet teismas negali priimti sprendimo, jei neturi jurisdikcijos.
33.
Taigi, nors vien noras gauti sprendimą valstybės narės teisme iškeltoje byloje iš tikrųjų nėra pritarimas tos valstybės narės jurisdikcijai, jis nedviprasmiškai reiškia tokį pritarimą.
34.
Vis dėlto gali kilti abejonių dėl fakto, kad Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio, kuris aiškinamas šioje byloje, pavadinime vartojamas terminas yra ne „pritarimas“, bet „prorogacija“.
35.
Prorogacija iš esmės reiškia tai, kad jurisdikcija teismui perduodama šalių susitarimu (
17
). Taigi pagrindinis prorogacijos elementas yra susijusių šalių sutarimas (
18
). Remiantis tokiu supratimu būtų galima teigti, kad turi būti atliekamas realus pasirinkimas, t. y. egzistuotų daugiau nei viena alternatyva, ir šalys galėtų pasirinkti, be to, jos žinotų apie galimas alternatyvas.
36.
Kaip jau minėta, šioje byloje Italijos teismai turi jurisdikciją pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 8 straipsnio 1 dalį. Todėl Clio Margot tėvai turėjo faktinį pasirinkimą. Tačiau klausimas yra toks: ar jie apie tai žinojo, nes bylos medžiagoje šiuo klausimu nėra jokios informacijos. Jeigu prorogacija pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnį reikštų realų pasirinkimą, galima būtų abejoti, ar reikalaujamo subjektyvaus elemento būta nagrinėjamoje byloje.
37.
Užuot kartojęs pavadinime naudojamą terminą „prorogacija“, teisės aktų leidėjas Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio konkrečiose dalyse pateikdamas išsamias nuostatas vartoja sąvoką „pritarimas“. Tačiau pritarimas yra pasyvesnis. Tai reiškia, kad nereikalaujama turėti ketinimų daryti įtaką jurisdikcijai ir sukurti naują jurisdikciją, t. y. valstybės narės, kuri kitu atveju neturėtų kompetencijos, teismų jurisdikciją.
38.
Tais atvejais, kai pakanka pritarimo ir nereikalaujama taikyti prorogacijos siaurąja prasme, t. y. siekiant suformuoti jurisdikciją, taikomi mažesni reikalavimai. Taip yra todėl, kad pritarimas nėra vienintelis būtinas elementas siekiant sukurti tą jurisdikciją – kartu taikomas vaiko esminio ryšio su teismo vietos valstybe nare reikalavimas, kuris yra objektyvus elementas, garantuojantis tam tikrą objektyvų procedūros ryšį su ta valstybe. Pritarimo sąlygas pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punktą atitinka tik tos valstybės narės, su kuriomis vaikas turi esminį ryšį, kaip to reikalaujama pagal šio reglamento 12 straipsnio 3 dalies a punktą, todėl tai gali būti tik ribotas valstybių narių skaičius, t. y. valstybės narės, su kuriomis glaudus ryšys egzistuoja bet kuriuo atveju.
39.
Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau daryti išvadą, kad tais atvejais, kai tėvų pareigų turėtojas (-a) pateikia prašymą valstybės narės teismui, vien prašymo pateikimo faktas rodo nedviprasmišką pritarimą tos šalies teismų jurisdikcijai, kaip tai suprantama pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punktą.
40.
Vis dėlto pritarimas dar turi būti išreikštas nagrinėjamoje byloje. Kaip Teisingumo Teismas nusprendė Sprendime L, pritarimui nepakanka, kad į teismą kreiptųsi tik viena iš šalių, o kita bylos šalis tame pačiame teisme vėliau inicijuotų kitą bylą ir ši kita šalis pirmojoje byloje ginčytų teismo, į kurį kreiptasi, jurisdikciją (
19
). Teisingumo Teismas paaiškino, kad jurisdikcijos prorogacija pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį galioja tik konkrečioje byloje (
20
), o tai reiškia, kad gali būti užtikrinama tik išnagrinėjus kiekvieną konkrečią bylą atskirai.
41.
Kadangi abu Clio Margot tėvai kartu kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą su prašymu vienoje byloje, šis prašymas turi būti pripažįstamas kaip vienareikšmis pritarimas šio teismo jurisdikcijai.
D.
Pritarimas jurisdikcijai prokuroro sutikimu
42.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimo antroji dalis yra susijusi su prokuroru. Jeigu prokuroras laikomas viena iš bylos šalių, kaip tai suprantama pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punktą, tam, kad prorogacija būtų taikoma, jis privalo pritarti jurisdikcijai ir padaryti tai „teismui priėmus bylą savo žinion“.
43.
Šį klausimą sudaro trys elementai.
1. Šalis
44.
Ar prokuroras yra bylos šalis, kaip tai suprantama pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį, nepaisant to, kad jis neturi jokio asmeninio intereso ir veikia bendrojo intereso labui?
45.
Kaip teisingai teigia Graikijos vyriausybė, klausimas, kas yra bylos šalis, turi būti sprendžiamas pagal teismo vietos valstybės narės nacionalinę teisę. Reglamente „Briuselis IIa“ suvienodinama tėvų pareigų srityje galiojanti tarptautinė jurisdikcija. Jame nereglamentuojami preliminarūs šių klausimų aspektai, tačiau apskritai susilaikoma nuo kišimosi į valstybių narių procesinę teisę.
46.
Tai galima patvirtinti sugretinus Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 ir 1 dalis. Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią leidžiama taikyti prorogaciją valstybės narės, kurioje nagrinėjama santuokos nutraukimo byla, naudai, išsamiai aprašomi subjektai, kurie turi pripažinti jurisdikciją, kad prorogacija galiotų, t. y. „sutuoktiniai ir tėvų pareigų turėtojai“. Kitaip yra Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalyje, kurioje pateikiama nuoroda į „vis[as] bylos šal[is]“. Tačiau procesas vyksta pagal teismo, kurio žinion perduota byla, nacionalinę teisę.
47.
Pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, pagal Graikijos nacionalinę teisę prokuroras laikomas atitinkamos bylos šalimi.
2. Pritarimas
48.
Pagrindinėje byloje prokuroras buvo pasyvi šalis ir nesinaudojo jokiomis savo galimybėmis prieštarauti vaiko tėvų taikomai jurisdikcijos prorogacijai. Kitaip tariant, prokuroras sutiko, t. y. netiesiogiai pritarė, jurisdikcijos prorogacijai. Graikijos vyriausybė mano, kad to pakanka tam, kad būtų laikoma, jog prokuroras pritarė jurisdikcijai.
49.
Tiesą sakant, šioje byloje, kurioje prašome leisti atsisakyti palikimo vaiko vardu, prokuroras atlieka tylaus stebėtojo ir globėjo vaidmenį. Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija, prašymo kopija su pastaba, kurioje yra įrašas apie teismo posėdžio paskyrimo datą, turi būti nusiųsta prokurorui, kuris turi teisę atvykti į vietos teismą ir dalyvauti teismo posėdyje, būti ypatingąja teisena nagrinėjamos bylos šalis ir imtis bet kokių procesinių veiksmų, pvz., pateikti skundą, neatsižvelgiant į tai, ar jis buvo šaukiamas į teismo posėdį ir ar jame dalyvavo arba ne.
50.
Taigi prokuroro statusą tokios rūšies ypatingosios teisenos byloje, kaip aprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, galima apibūdinti kaip pasyvaus stebėtojo, turinčio teisę gauti informaciją ir turinčio veiksnumą bet kurioje bylos stadijoje įgyvendinti šalies procesines teises.
51.
Atsižvelgiant į tokio vaidmens pobūdį, prokuroro sutikimas turi būti laikomas pakankamu ir nedviprasmišku pritarimu jurisdikcijai, jeigu jis iš tikrųjų gavo pradinę informaciją apie tėvų jurisdikcijos prorogacijos prašymą. Kadangi pagal Graikijos teisę prokuroras turi gauti prašymo kopiją, kurioje yra pastaba apie posėdžio, kuriame jis gali dalyvauti, paskyrimo datą, jis gali reaguoti, jei to nori, ir prieštarauti tėvų pasirinktai Graikijos jurisdikcijai.
3. Laikas
52.
Artėjant prie išvados, kad prokuroras yra šalis, todėl prorogacija negali vykti jam nepripažinus jurisdikcijos, kyla klausimas, kada jis turi tai padaryti.
53.
Jurisdikcijos klausimas turi būti sprendžiamas ankstyvame bylos etape. Teismo kompetencija nagrinėti bylą negali išlikti neaiški ilgiau, nei tai yra būtina.
54.
Būtent todėl Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punkte reikalaujama pripažinti jurisdikciją „teismui priėmus bylą savo žinion“. Pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnį „[b]yla teisme laikoma iškelta tada: kai teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo <…> dokumentas“ (
21
).
55.
Jei ši Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnio apibrėžtis būtų taikoma siaurąja prasme, tai reikštų, kad prorogacijos procese galėtų dalyvauti tik pareiškėjai. Visos kitos šalys apie bylą sužinos tik vėlesniame etape, nes, norint jas informuoti, reikia pranešti apie bylos iškėlimo dokumentą.
56.
Viena vertus Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnis yra 3 skirsnyje, kuriame, kaip nurodyta jo pavadinime, yra „Bendrosios nuostatos“ dėl jurisdikcijos, todėl aiškinant sistemiškai Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnyje pateikta apibrėžtis turi būti taikoma šioje byloje.
57.
Kita vertus, griežtai taikant šią apibrėžtį, Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalis taptų beprasmė. Kadangi griežtą Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnio reikalavimą gali įvykdyti tik pareiškėjai, tai reikštų, kad tik jie ir gali spręsti prorogacijos klausimą, o ne „visos bylos šalys“ (
22
). Tai prieštarautų Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies effet utile. Jei teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, kad prorogacijos klausimą spręstų tik pareiškėjai, jis būtų pasirinkęs ne frazę „visos bylos šalys“, o kitus terminus, kaip antai padarė Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią pritarti turi „abu sutuoktiniai ir tėvų pareigų turėtojai“.
58.
Taigi, kadangi Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnyje pateikta griežta apibrėžtis nedera su šio reglamento 12 straipsnio 3 dalimi, ją tinka aiškinti lanksčiau, teigiant, kad neužtikrintumo dėl jurisdikcijos etapas turi būti trumpas ir reikia visų šalių pritarimo.
59.
Vadinasi, apie pritarimą turi būti išsiaiškinta per pradinį bylos etapą, t. y. iš karto, kai šalys, kurioms pranešama apie bylos iškėlimo dokumentą, imasi joms nustatytų priemonių reaguoti, arba gali būti laikoma, kad jos atsisako imtis tokių priemonių, kai pasibaigia tam nustatytas terminas (
23
).
60.
Kaip nurodė Graikijos vyriausybė, ši nuostata patvirtinta Sprendime L., kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punktas turi būti aiškinamas kaip reiškiantis, kad jurisdikcijai nėra pritariama tais atvejais, kai atsakovas, atlikdamas pirmąjį procesinį veiksmą, kurio iš jo reikalaujama šioje byloje, teigia, kad tas teismas neturi jurisdikcijos (
24
). Toje byloje Teisingumo Teismas, vertindamas bylos iškėlimo teisme momentą, neapsiribojo vien Reglamento „Briuselis IIa“ 16 straipsnyje pateikta apibrėžtimi, būtent „tada, kai teismui pateik[tas] atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokumentas <>“, bet atsižvelgė ir į kitos šalies elgesį po trijų ar penkių dienų (
25
).
61.
Jeigu šioje byloje prokuroras, gavęs tinkamą pranešimą apie prašymą, kuriame tėvai nedviprasmiškai pritarė Graikijos teismų jurisdikcijai, nesiėmė veiksmų, taip jis nedviprasmiškai išreiškė savo pritarimą. Jei prokuroras pirmuoju bylos etapu nesiėmė nustatytų priemonių dalyvauti byloje, jis negali pasinaudoti savo teise vėlesnėje bylos stadijoje pateikti skundą dėl šio pritarimo jurisdikcijai panaikinimo.
E.
Vaiko interesų gynimas
62.
Trečioje savo klausimo dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar jurisdikcijos prorogacija atitinka vaiko interesus, atsižvelgiant į tai, kad Clio Margot ir jos tėvų nuolatinė gyvenamoji vieta yra Italijoje, o asmens, iš kurio paveldimas turtas, paskutinė nuolatinė gyvenamoji vieta mirties metu buvo ir paveldimo turto vieta yra Graikijoje.
63.
Iš Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punkto formuluotės, pagal kurią reikalaujama, kad „jurisdikcij[a] <…> labiausiai atitik[tų] vaiko interesus“, būtų galima susidaryti įspūdį, kad tai galėtų būti papildomas elementas, būtinas veiksmingam prorogacijos taikymui.
64.
Manau, kad „vaiko interesai“ šiomis aplinkybėmis yra ne tinkamas savarankiškas elementas, bet veikiau memento, susijęs su visų Reglamente „Briuselis IIa“ nustatytų jurisdikcijos taisyklių esmine proporcija.
65.
Šią proporciją galima rasti Reglamento „Briuselis IIa“ 12 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta: „[j]urisdikcijos pagrindai, susiję su tėvų pareigomis, nustatyti šiame reglamente, yra suformuluoti kuo labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų. Tai reiškia, kad jurisdikcija turėtų pirmiausiai priklausyti vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybei narei, išskyrus tam tikrus <…> atvejus arba pagal tėvų pareigų turėtojų susitarimą“.
66.
Tai reiškia, kad paprastai vaiko interesus atspindi konkretūs jurisdikcijos pagrindai, pvz., Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalis. Todėl papildomų elementų nereikia.
67.
Kaip minėta (
26
), artumo kriterijus paprastai įtraukiamas į pilietybės elementą. Jeigu, be to, bylos, kurioje vaiko vardu prašoma leisti atsisakyti palikimo, šalys, kurios, kaip suprantama, saugo vaiko interesus (paprastai tai yra vaiko tėvai), ir prokuroras nedviprasmiškai pritaria tos teismo vietos valstybės narės jurisdikcijai, paprastai vaiko interesas, susijęs su nedalyvavimu valstybėje, su kuria jis neturi jokio ryšio, nagrinėjamoje byloje, yra apsaugomas (
27
).
68.
Taigi, priešingai Reglamento „Briuselis IIa“ 15 straipsnio nuostatai (
28
), pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį nereikalaujama
palyginti ir įvertinti, ar teismo vietos valstybė narė galėjo geriau ją išnagrinėti nei vaiko įprastos gyvenamosios vietos valstybės narės teismai. Reglamento „Briuselis IIa“ 15 straipsnyje nustatyti lankstesni, ne standartiniai kriterijai, todėl nagrinėjant vaiko interesus į juos galim atsižvelgti plačiau, nei vadovaujantis Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalimi. Iš paties Reglamento „Briuselis IIa“ 15 straipsnio formuluotės aiškiai matyti, kad jame numatyta „išimtis“, pagal kurią reikalaujama, kad teismas imtųsi priemonių perduoti jurisdikciją kitam teismui, o taip nėra Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalyje numatytu atveju, pagal kurią, jei tenkinami Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies a ir b punktų reikalavimai, jurisdikcija nustatoma ex lege, teismui nesiimant papildomų priemonių.
69.
Taigi Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punkte pasikartojančia nuoroda į vaiko interesus sprendimą priimančiam teismui primenama, kad jis turi atsižvelgti į šį svarbiausią, visas kitas šio reglamento nuostatas pagrindžiantį kriterijų (
29
) ir kontroliuotų jį ex officio, aktyviai nustatydamas visas bylos aplinkybes (
30
), kad atsižvelgdamas į visą situaciją galėtų patikrinti, ar toje byloje egzistuoja išimtinių aplinkybių, dėl kurių teismas gali nepaisyti prorogacijos pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį.
70.
Netipinėje byloje nuoroda vadovautis „vaiko interesais“ teisėjui suteikiami įgaliojimai ir nustatoma pareiga ištaisyti atitinkamos normos griežto taikymo rezultatą (
31
).
71.
Galiausiai norėčiau pabrėžti, kad, kalbant apie jurisdikciją, vaiko interesai susiję ne su bylos esme, o tik su jurisdikcija vaiko interesų prasme, t. y. jo interesais, kurios šalies teismai gali geriau išnagrinėti su vaiku susijusią bylą (
32
).
72.
Nagrinėjamoje byloje pritariu Komisijos nuomonei, kad nė viena iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų aplinkybių negali būti laikoma kaip pagrindžianti tokį taisymą, veikiau jos patvirtina bendrą įspūdį, kad vaiko interesai buvo kaip įmanoma geriau apsaugoti. Reglamento „Briuselis IIa“ 12 konstatuojamojoje dalyje net paminėtas faktas, kad už nuolatinės gyvenamosios vietos elementą gali būti viršesnė tėvų pareigų turėtojų taikoma prorogacija. Be to, taikant prorogaciją dalyvauja prokuroras, kuris yra saistomas Graikijos Konstitucijos 21 straipsnio 1 dalies nuostatos, susijusios su pareiga saugoti vaiko interesus. Taip pat aplinkybė, kad vaiko turtas yra Graikijoje, laikomas veiksniu, sustiprinančiu vaiko ryšį su šia valstybe nare (
33
). Galiausiai byla dėl Michaïl Xylina turto paveldėjimo nagrinėjama Graikijoje, o taip dar labiau sustiprinamas ryšys su šios valstybės narės teismais, kurie galėtų geriausiai įvertinti Clio Margot vardu pateikto atsisakymo priimti palikimą aplinkybes.
73.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, manau, kad šioje byloje tokio taisymo nereikia, tačiau bet kuriuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tai nustatyti, atsižvelgęs į Clio Margot interesus.
IV. Išvada
74.
Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų taip atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktus klausimus:
Reglamento 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000 (Reglamentas „Briuselis IIa“), 12 straipsnio 3 dalies b punktas aiškintinas kaip reiškiantis, kad:
a)
vien prašymo pateikimas valstybės narės teismui, su kuria vaikas turi esminį ryšį pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies a punktą, rodo nedviprasmišką pritarimą šio teismo jurisdikcijai;
b)
prokuroras, kuris yra bylos šalis pagal teismo vietos valstybės narės nacionalinę teisę gali pripažinti teismo, kuriam pateiktas prašymas, jurisdikciją su ja sutikdamas; ir
c)
vaiko interesai nėra nepriklausomas elementas, tačiau suteikia teisėjui įgaliojimus ir pareigą ištaisyti 12 straipsnio 3 dalies taikymą netipinėse bylose.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000 (OL L 338, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 243).
(
3
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šį paaiškinimą pateikė paprašius Teisingumo Teismui.
(
4
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai nenurodė, ar vaikas turi ne tik Graikijos, bet ir kitų šalių pilietybių.
(
5
)	2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo (OL L 201, 2012, p. 107, toliau – Paveldėjimo reglamentas).
(
6
)	Reglamento „Briuselis IIa“ 1 straipsnio 1 dalies b punktas.
(
7
)	Reglamento „Briuselis IIa“ 1 straipsnio 2 dalies e punktas.
(
8
)	Reglamento „Briuselis IIa“ 1 straipsnio 3 dalies f punktas.
(
9
)	Žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Matoušková, C‑404/14, EU:C:2015:653, 31 punktą. Šio sprendimo 34 punkte Teisingumo Teismas nustatė, kad reikėtų vengti Reglamente „Briuselis IIa“ ir Paveldėjimo reglamente įtvirtintų teisės normų dubliavimosi ir teisės spragų.
(
10
)	2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Matoušková, C‑404/14, EU:C:2015:653, 29 punktas.
(
11
)	Reglamento „Briuselis IIa“ skirsnyje dėl jurisdikcijos bylose, susijusiose su tėvų pareigomis, yra specialių taisyklių, kurios taikomos esant situacijoms, kai pasikeičia nuolatinė gyvenamoji vieta (9–11 straipsniai) arba kai negalima nustatyti nuolatinės gyvenamosios vietos (13 straipsnis), taip pat tais atvejais, kai nagrinėjama vaiko tėvų santuokos nutraukimo byla (12 straipsnio 1 dalis).
(
12
)	Žr. Reglamento „Briuselis IIa“ 15 straipsnį.
(
13
)	Žr. Reglamento „Briuselis IIa“ 8 straipsnio 2 dalį.
(
14
)	Italijos pilietybės įstatyme remiamasi ius sanguinis principu, žr. 1992 m. vasario 5 d. Įstatymo Nr. 91 „Nuove norme sulla cittadinanza italiana“ (Įstatymas Nr. 91 dėl naujų Italijos pilietybės nuostatų) 1 straipsnio 1 dalį, paskelbtas Gazetta Ufficiale (Oficialusis leidinys) Nr. 38; 1992 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo byloje nėra informacijos apie tai, ar Clio Margot turi vienintelę pilietybę, ar ji turi dvi arba daugiau pilietybių. Joje taip pat nėra tikslios informacijos apie jos tėvų pilietybes.
(
15
)	Žr. T. Pfeiffer Internationale Zuständigkeit und prozessuale Gerechtigkeit, 1995, p. 614 ir toliau; U. Spellenberg, (bendraautoris), J. von Staudingers Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen, Neubearbeitung 2015, „Art. 3 Brüssel IIa-VO“, 16 punktas.
(
16
)	Žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Hadadi, C‑168/08, EU:C:2009:474, 37–43 punktus. Taip pat žr. J. Dilger (bendraautoris) Geimer / Schütze Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf (2013 m. liepos mėn.), vor Art 3. EuEheVO, 30 ir paskesnius punktus.
(
17
)	Pavyzdžiui, žr. 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1; toliau – Reglamentas „Briuselis Ia“) 25 straipsnį ir iki jo galiojusio 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – Reglamentas „Briuselis I“) 23 straipsnį bei 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 304, 1978, p. 36, toliau – Briuselio konvencija) 17 straipsnį, kuriuose tiesiogiai nurodytas susitarimas. Taip pat Teisingumo Teismas savo 2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L, C‑656/13, ES:2014:2364, 56 punkte, kalbėdamas apie Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį, pažymi, jog reikalaujama, „kad būtų nustatyta, ar egzistuoja aiškus ar bent nedviprasmiškas visų bylos šalių pritarimas šiai jurisdikcijos prorogacijai“.
(
18
)	Pavyzdžiui, žr. 1997 m. vasario 20 d. Sprendimo MSG, C‑106/95, ES:1997:70, 17 punktą ir 1999 m. kovo 16 d. Sprendimo Castelletti, C‑159/97, ES:1999:142, 19 punktą, kuriuose abiejuose pažymėta, kad Briuselio konvencijos 17 straipsniu siekiama „užtikrinti, kad susiję asmenys iš tikrųjų“.
(
19
)	2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L, C‑656/13, ES:2014:2364, 57 punktas.
(
20
)	2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L, C‑656/13, ES:2014:2364, 58 punktas. Taip pat žr. 2014 m. spalio 1 d. Sprendimo E., C‑436/13, EU:C:2014:2246, 40 punktą, kuriame konstatuota, kad „teismų jurisdikcija bylose, susijusiose su tėvų pareigomis, turi būti tikrinama ir nustatoma kiekvienu konkrečiu atveju, kai byla patenka jų žinion“.
(
21
)	Pagal 2015 m. liepos 16 d. Nutartyje C‑507/14, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:512, pateiktą išaiškinimą, tai reiškia, kad „pareiškėjas tinkamai pateikia arba įteikia prašymą“.
(
22
)	Taip pat žr. Salomon, D., ‚„Brüssel IIa” – Die neuen europäischen Regeln zum internationalen Verfahrensrecht in Fragen der elterlichen Verantwortung‘, Zeitschrift für das gesamte Familienrecht (FamRZ), 2004, p. 1409 ir paskesnius puslapius, p. 1413.
(
23
)	Tačiau šalims, kurios į bylą įstoja pasibaigus terminui pateikti atsiliepimą dėl bylos iškėlimo dokumento, neturėtų būti pripažįstamos kaip „bylos šalys“, kurių pritarimo reikalaujama pagal Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalį.
(
24
)	2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L.M., C‑656/13, ES:2014:2364, 57 punktas.
(
25
)	Toje byloje vaiko tėvas pareiškimą pateikė 2012 m. spalio 26 d., o vaiko motina tame pačiame teisme pareiškimą pateikė 2012 m. spalio 29 d., o tėvo pareiškimu pradėtoje byloje ji tiesiogiai pareiškė, kad nepritaria tarptautinei jurisdikcijai (2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L.M., C‑656/13, EU:2014:2364, 19, 21, 28 punktai).
(
26
)	Žr. 25 ir paskesnius punktus.
(
27
)	Nacionalinio teismo, kuris pritaria šiai nuomonei, pavyzdys yra Oberlandesgericht Düsseldorf (Diuseldorfo apeliacinis apygardos teismas, Vokietija) (2009 m. gruodžio 8 d. Nutartyje DE:OLGD:1208.3UF198.09.0A).
(
28
)	Žr. Komisijos šioje byloje pateiktose pastabose nurodytą Teisingumo Teismo Reglamento „Briuselis IIa“ 15 straipsnio išaiškinimą 2016 m. spalio 27 d. Sprendimo CAFA / D., C‑428/15, EU:C:2016:819, 54 punkte.
(
29
)	Reglamentas pagrįstas koncepcija, pagal kurią pirmiausia (žr. 2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L, C‑656/13, ES:2014:2364, 48 punktą) turi būti vadovaujamasi vaiko interesais (žr. 2008 m. liepos 11 d. Sprendimo Rinau, C‑195/08 PPU, EU:C:2008:406, 51 punktą).
(
30
)	Pavyzdžiui, žr. 2014 m. lapkričio 12 d. Sprendimo L, C‑656/13, ES:2014:2364, 49 punktą, kuriame numatyta: „ši prorogacija niekaip negali prieštarauti tokiems vaiko interesams“.
(
31
)	É. Pataut / E. Gallant leidinyje: U. Magnus, / P. Mankowski (redaktoriai), European Commentaries on Private International Law, Brussels IIbis Regulation, 2017, Article 12, Point 53, nurodyta, kad, vadovaujantis forum non conveniens sąlyga, šis Reglamento „Briuselis IIa“ 12 straipsnio 3 dalies b punktas papildomai kvalifikuotinas atsižvelgiant į vaiko interesus.
(
32
)	J. Dilger leidinyje: Geimer / Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf, 53. EL, July 2017, VO (EG) 2201/2003, Art. 12, 24 punktas ir ten pateiktos rekomendacijos.
(
33
)	Žr. Reglamento „Briuselis IIa“ 15 straipsnio 3 dalies e punktą, kuriame vaiko turto buvimo vieta nurodyta kaip vienas iš veiksnių, į kuriuos byloje dėl vaiko apsaugos priemonių, susijusių su vaiko turto administravimu, išsaugojimu ar perleidimu, reikia atsižvelgti vertinant vaiko ryšį su valstybe nare.