62014CC0155
GENERALINIO ADVOKATO
PAOLO MENGOZZI IŠVADA,
pateikta 2015 m. rugsėjo 3 d. (
1
)
Byla C‑155/14 P
Evonik Degussa GmbH,
AlzChem AG, anksčiau – AlzChem Trostberg GmbH, anksčiau – AlzChem Hart GmbH
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas — Karteliai — Kalcio karbido miltelių ir granulių ir magnio granulių rinkos didelėje EEE dalyje — Kainų nustatymas, rinkų pasidalijimas ir keitimasis informacija — Lemiamos įtakos prezumpcija — Nuginčijimas — Patronuojančiosios bendrovės nurodymams prieštaraujantis dukterinės bendrovės elgesys“
1.
Šioje byloje nagrinėjamas Evonik Degussa GmbH (toliau – Degussa) ir AlzChem AG (
2
) (toliau – AlzChem, kartu – apeliantės) pateiktas apeliacinis skundas dėl Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo byloje Evonik Degussa ir AlzChem / Komisija (
3
) (toliau – skundžiamas sprendimas).
2.
Šioje byloje Teisingumo Teismas turi galimybę dar kartą nagrinėti dukterinės bendrovės antikonkurencinio elgesio priskyrimo patronuojančiajai bendrovei klausimą. Teisingumo Teismo pirmiausia prašoma patikslinti, kokiomis sąlygomis galima nuginčyti faktinio lemiamos įtakos darymo prezumpciją (toliau – lemiamos įtakos prezumpcija), nustatytą teismo praktikoje, susijusioje su dukterinės bendrovės padarytų konkurencijos teisės pažeidimų inkriminavimu patronuojančiajai bendrovei, kuriai priklauso visas arba beveik visas šios dukterinės bendrovės kapitalas.
3.
Šioje byloje kyla pagrindinis klausimas, ar lemiamos įtakos prezumpcija yra nuginčijama tuo atveju, jeigu pateikiami įrodymai, kad 100 % priklausanti dukterinė bendrovė, kuri turėjo būti perleista, dalyvavo kartelyje, akivaizdžiai pažeisdama aiškius ir tikslius savo patronuojančiųjų bendrovių nurodymus nedalyvauti tokioje antikonkurencinėje veikloje. Teisingumo Teismas galėtų ne tik patikslinti lemiamos įtakos prezumpcijos nuginčijimo sąlygas, bet ir pateikti paaiškinimus dėl jų taikymo metodikos atliekant šiai prezumpcijai paneigti pateiktų įrodymų ir argumentų analizę.
I – Ginčo aplinkybės
4.
2009 m. liepos 22 d. Sprendimu C(2009) 5791 (
4
) (toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Komisija pripažino, kad pagrindiniai geležies ir plieno bei dujų pramonei skirto kalcio karbido ir magnio tiekėjai pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį (dabar – SESV 101 straipsnio 1 dalis) ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3) 53 straipsnį, laikotarpiu nuo 2004 m. balandžio 22 d. iki 2007 m. sausio 16 d. dalyvaudami darant vieną tęstinį pažeidimą (
5
). Komisija pradėjo procedūrą, per kurią priėmė ginčijamą sprendimą po to, kai Akzo Nobel NV pagal pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (
6
) (toliau – pranešimas apie atleidimą nuo baudų ar jų sumažinimą) pateikė prašymą atleisti nuo baudos. Apeliantės pagal šį pranešimą taip pat pateikė prašymą atleisti nuo baudų arba jas sumažinti.
5.
Ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad apeliantės dalyvavo darant pažeidimą keturis mėnesius, t. y. nuo 2004 m. balandžio 22 d. iki rugpjūčio 30 d. (
7
) Jų atsakomybė už pažeidimą buvo konstatuota vien dėl to, kad tiesiogiai dalyvavo SKW Stahl‑Technik GmbH & Co. KG (toliau – SKW) (
8
), kuri tuo laikotarpiu buvo apeliantėms 100 % priklausanti dukterinė bendrovė (
9
), darbuotojai. 2004 m. rugpjūčio 30 d. apeliantės perleido SKW bendrovei Arques Industrie AG, vėliau – Gigaset AG (toliau – Gigaset) (
10
) su atgaline data – 2004 m. sausio 1 d. – taikomais ekonominiais padariniais.
6.
Už dalyvavimą darant pažeidimą ginčijamo sprendimo 2 straipsnio g ir h punktuose Komisija apeliantėms skyrė, pirma, 1,04 mln. EUR baudą solidariai su SKW ir, antra, 3,64 mln. EUR baudą, už kurios sumokėjimą jos buvo paskirtos solidariai atsakingos.
7.
Tame sprendime Komisija taip pat skyrė solidariai mokėtiną baudą SKW ir jos naujajai patronuojančiajai bendrovei Gigaset už dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. iki 2007 m. sausio 16 d.
II – Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
8.
Ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarija gavo 2009 m. spalio 5 d., apeliantės prašė, pirma, panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su jomis susijęs, arba, nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti joms skirtą baudą ir pakeisti ginčijamą sprendimą.
9.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas iš dalies patenkino ieškinį. Pirmiausia jis konstatavo, kad Komisija padarė klaidą, nes padidino AlzChem paskirtą baudą dėl recidyvo (
11
). Paskui jis pripažino, kad, pasirinkdama pranešime apie atleidimą nuo baudų ar jų sumažinimą nustatytą mažiausią baudų sumažinimo lygį (
12
), Komisija pažeidė šį pranešimą (
13
). Tuomet jis konstatavo, kad Komisija pažeidė proporcingumo principą, nes apskaičiuodama baudą taikė daugiklį 0,5 už dalyvavimą darant pažeidimą 6 mėnesius, nors apeliantės dalyvavo darant pažeidimą tik 4 mėnesius (
14
). Galiausiai jis pripažino, kad, neatsižvelgusi į stojimo mokestį nustatydama solidarią SKW atsakomybę, Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą (
15
). Likusią ieškinio dalį Bendrasis Teismas atmetė.
10.
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas pirmiausia panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnio g ir h punktus, kiek jie susiję su apeliantėmis.
11.
Tuomet skundžiamo sprendimo 287–289 punktuose, naudodamasis savo neribota jurisdikcija, Bendrasis Teismas pakeitė apeliantėms už dalyvavimą darant pažeidimą skirtas baudas ir paskyrė tokias baudas (
16
):
—
apeliantėms solidariai: 2,49 mln. EUR nurodant, kad bus laikoma, jog jos sumokėjo šią baudą, įskaičius sumas, kurias SKW sumokėjo kaip ginčijamu sprendimu jai paskirtą baudą ir
—
vienai Degussa – 1,24 mln. EUR.
III – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
12.
Apeliaciniame skunde apeliantės Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek jis nepalankus apeliantėms, ir panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su apeliantėmis,
—
subsidiariai sumažinti apeliantėms ginčijamu sprendimu paskirtas baudas, o jeigu šis reikalavimas nebūtų patenkintas, – pakeisti ginčijamą sprendimą taip, kad SKW būtų pripažinta solidariai atsakinga už visas apeliantėms paskirtas baudas,
—
nepatenkinus ir šio reikalavimo, panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo ir
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
13.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą ir
—
priteisti iš apeliančių šioje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
14.
Šalys pateikė savo atitinkamas pozicijas raštu ir per 2015 m. birželio 4 d. posėdį.
IV – Analizė
15.
Savo apeliaciniam skundui pagrįsti apeliantės pateikia penkis apeliacinio skundo pagrindus, kurių ketvirtasis ir penktasis pateikti subsidiariai.
16.
Tačiau per posėdį pateikus klausimą apeliantės pareiškė, kad, atsižvelgdamos į Teisingumo Teismo sprendimą bylose Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (
17
), paskelbtą po to, kai jos pateikė apeliacinį skundą, jos atsisako apeliacinio skundo antrojo pagrindo (
18
).
A – Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, susijusio su EB 81 straipsnio, asmeninės atsakomybės, nekaltumo prezumpcijos ir atsakomybės esant kaltei principų pažeidimu
1. Šalių argumentai
17.
Pirmuoju pagrindu, susijusiu su skundžiamo sprendimo 70–119 punktais, apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė EB 81 straipsnį ir asmeninės atsakomybės, nekaltumo prezumpcijos ir atsakomybės esant kaltei principus, nes klaidingai joms priskyrė antikonkurencinį jų dukterinės bendrovės SKW elgesį, nors labai konkrečiu atveju joms pavyko paneigti lemiamos įtakos prezumpciją. Atmesdamas jų argumentus, Bendrasis Teismas taikė klaidingą šios prezumpcijos nuginčijimo kriterijų ir pernelyg didelius reikalavimus, nepaisydamas nuginčijamo jos pobūdžio.
18.
Pirmiausia ieškovės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis skundžiamo sprendimo 102–107 punktuose klaidingai atmetė jų argumentus, pagal kuriuos tai, kad SKW dalyvavo ginčijamame kartelyje, nepaisydama aiškių jai duotų nurodymų nedalyvauti šio pobūdžio veikloje, įrodo, kad jos nedarė lemiamos įtakos SKW. Taigi, pirma, „nepaklusnios dukterinės bendrovės“ (angl. „rogue subsidiary“) elgesys akivaizdžiai pažeidžiant patronuojančiosios bendrovės nurodymus, kaip antai SKW elgesys šioje byloje, įrodo lemiamos įtakos nebuvimą ir taip aiškiai paneigia lemiamos įtakos prezumpciją.
19.
Antra, skundžiamo sprendimo 106 ir 107 punktuose pateiktais Bendrojo Teismo argumentais, susijusiais su S. (
19
) ir N. (
20
) (bylos aplinkybių laikotarpiu tai atitinkamai buvo AlzChem direktorius (Vorstand) ir SKW komercijos direktorius) prisiekus pateiktais pareiškimais, nepaisoma atsakomybės priskyrimo apimties pagal EB 81 straipsnį. Kad priskirtų neteisėtą elgesį apeliantėms, Bendrasis Teismas tik rėmėsi hipotetine SKW įtaka, nors pagal nusistovėjusią teismų praktiką tam, kad būtų inkriminuotas toks elgesys, nepakanka lemiamos įtakos darymo galimybės, o būtina, kad tokia įtaka būtų daroma faktiškai. Norint įrodyti faktinės įtakos darymą, reikėtų ne tik to, kad patronuojančioji bendrovė duotų nurodymą, bet ir to, kad dukterinė bendrovė jo laikytųsi. Taigi Bendrasis Teismas pažeidimo inkriminavimą grindė objektyvia atsakomybe be kaltės, pažeisdamas asmeninės atsakomybės, nekaltumo prezumpcijos ir atsakomybės esant kaltei principus.
20.
Be to, apeliantės nesutinka su skundžiamo sprendimo 101 ir 102 punktuose pateikta analize, kurioje, remdamasis išvada, kad ryšiai, sieję apeliantes iki SKW, 2004 m. niekaip nepasikeitė, Bendrasis Teismas nusprendė atmesti apeliančių teiginį, kad 2004 m. jos nedarė lemiamos įtakos SKW. Šis vertinimas yra dvejopai klaidingas. Pirma, Bendrasis Teismas įvertino tik SKW ir apeliančių ryšius, susijusius su kapitalo dalių ir vadovaujančiojo personalo pasidalijimu, neišanalizavęs, kaip konkrečiai buvo organizuojami šie ryšiai. Antra, apeliantės neturėjo įrodyti jokio savo ryšių su SKW pasikeitimo, nes jos niekada nedarė lemiamos įtakos šiai dukterinei bendrovei.
21.
Galiausiai apeliantės kaltina Bendrąjį Teismą klaidingai atmetus jų argumentą, susijusį su lemiamos apeliančių įtakos SKW nebuvimu, nes ši bendrovė savo veiklai vadovavo savarankiškai, jos ekonominė veikla niekada nebuvo jų esminės verslo veiklos dalis ir pačios apeliantės nuo pat pirmos dienos labai norėjo perleisti šią bendrovę. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 84–87, 88 ir 89, 95–97 ir 108–113 punktuose Bendrasis Teismas rėmėsi tik teorine galima apeliančių įtaka SKW, kad inkriminuotų joms pažeidimą, skundžiamo sprendimo 93, 94 ir 98 punktuose jis klaidingai taikė įrodinėjimo pareigą, o 84–87 punktuose iškreipė įrodymus.
22.
Komisija mano, kad tai, jog patronuojančioji bendrovė davė nurodymus, patvirtino bendrą jos ir dukterinės bendrovės hierarchinio pavaldumo santykį, todėl ir ryšius, įrodančius ekonominio vieneto buvimą. Nurodymų nedalyvauti konkurencijos taisykles pažeidžiančiuose karteliuose nepaisymo nepakanka lemiamos įtakos prezumpcijai paneigti. Tai tebuvo pavienis pažeidimas. Be to, ekonominio vieneto buvimas nustatomas atlikus bendrą vertinimą. Komisijos teigimu, niekas nekliudė Bendrajam Teismui, remiantis laikotarpiu iki ginčijamo elgesio pasireiškimo – šioje byloje iki 2004 m. sausio 1 d. – padaryti išvadas apie pažeidimo darymo laikotarpį. Be to, lemiamos įtakos prezumpciją patvirtino įvairūs papildomi įrodymai ir visai ne spekuliatyvūs samprotavimai.
2. Analizė
a) Pirminės pastabos
23.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką dukterinės bendrovės padarytą konkurencijos taisyklių pažeidimą galima priskirti patronuojančiajai bendrovei tuomet, kai dukterinė bendrovė, nors ir turi juridinio asmens statusą, savarankiškai nesprendžia dėl savo veiksmų rinkoje, o iš esmės vykdo patronuojančiosios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų tarpusavio ryšius. Kadangi esant tokiai situacijai patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės ir sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, Komisija gali adresuoti patronuojančiajai bendrovei ir nereikalaujama įrodyti asmeninio šios bendrovės dalyvavimo darant pažeidimą (
21
).
24.
Tuo konkrečiu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso visas arba beveik visas jos dukterinės bendrovės, pažeidusios Sąjungos konkurencijos taisykles, kapitalas, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei (
22
).
25.
Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas arba beveik visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės verslo politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojančioji bendrovė, kuriai tenka pareiga nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių pagrįsti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje veikia savarankiškai (
23
).
26.
Siekdama paneigti lemiamos įtakos prezumpciją, patronuojančioji bendrovė turi pateikti visus įrodymus apie savo ir dukterinės bendrovės tarpusavio organizacinius, ekonominius ir teisinius ryšius, kurie gali įrodyti, kad jos nesudaro vieno ekonominio vieneto (
24
). Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančiąja bendrove ir kurie gali skirtis, nelygu, koks konkretus atvejis, todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas (
25
).
27.
Taigi, jeigu Bendrasis Teismas nagrinėja pateiktus įrodymus, skirtus lemiamos įtakos prezumpcijai paneigti, jis privalo įvertinti visas aplinkybes, susijusias su organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais patronuojančiosios ir dukterinės bendrovės ryšiais ir galinčias įrodyti, kad dukterinė bendrovė elgėsi savarankiškai nuo savo patronuojančiosios bendrovės ir kad šios dvi bendrovės nėra vienas ekonominis vienetas (
26
). Nors tam tikri įrodymai, vertinami atskirai, gali būti nepakankami aptariamai prezumpcijai nuginčyti, patronuojančiosios bendrovės pateikti įrodymai turi būti vertinami visi kartu, siekiant nustatyti, ar šios įrodymų visumos pakanka prezumpcijai nuginčyti (
27
). Šiomis aplinkybėmis reikia atsižvelgti į tai, kokį poveikį šie patronuojančiosios ir dukterinės bendrovės tarpusavio ryšiai ekonominėje realybėje turi faktiniam elgesiui rinkoje (
28
).
28.
Tačiau šiuo klausimu reikia priminti, kad apeliacinio skundo nagrinėjimo etape Teisingumo Teismas neturi iš naujo tirti visų įrodymų ir Bendrojo Teismo vertinimo pakeisti savuoju. Iš tiesų tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas, viena vertus, nustatyti faktines aplinkybes, išskyrus atvejus, kai jo išvados iš esmės neatitinka jam pateiktų bylos dokumentų, ir, antra vertus, vertinti šias faktines aplinkybes. Tačiau Bendrajam Teismui konstatavus ar įvertinus faktines aplinkybes, Teisingumo Teismas yra kompetentingas patikrinti šių faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą ir teisines išvadas, kurias Bendrasis Teismas padarė jomis remdamasis (
29
).
29.
Būtent atsižvelgiant į šiuos principus reikia analizuoti apeliančių argumentus, pateiktus siekiant pagrįsti jų apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą, susijusį tik su Bendrojo Teismo analize, kuria jis atmetė ieškovių argumentus, skirtus lemiamos įtakos prezumpcijai paneigti.
b) Dėl Bendrojo Teismo taikytos dedukcinės metodikos
30.
Pirmiausia reikia išanalizuoti šios išvados 20 punkte nurodytą kaltinimą, kuriuo ginčijama skundžiamo sprendimo 101 ir 102 punktuose išreikšta Bendrojo Teismo pozicija. Iš tiesų šis kaltinimas yra pirminio pobūdžio, nes juo kvestionuojama metodika, kuria Bendrasis Teismas vadovavosi pateikdamas motyvus, kuriais remdamasis jis atmetė apeliančių argumentus, pateiktus lemiamos įtakos prezumpcijai nuginčyti.
31.
Skundžiamame sprendime, prieš išsamiai nagrinėdamas įvairius apeliančių argumentus, kuriais siekiama nuginčyti lemiamos įtakos prezumpciją, Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, jog per posėdį jos patikslino, kad siekė niekada nedaryti lemiamos įtakos SKW nuo pat jos įsigijimo 2001 m. vasario mėn., tačiau taip juo labiau buvo po 2004 m. sausio 1 d., kai apeliantės buvo susitelkusios į derybas dėl SKW pardavimo (
30
).
32.
Remdamasis šia prezumpcija, Bendrasis Teismas apeliančių pateiktus argumentus išanalizavo dviem etapais.
33.
Pirmiausia skundžiamo sprendimo 79–99 punktuose Bendrasis Teismas įvertino šiuos argumentus atsižvelgdamas į laikotarpį iki 2004 m. sausio 1 d. Tuomet skundžiamo sprendimo 99 punkte jis padarė išvadą, kad nei ieškovių argumentai, nei bylos medžiaga neįrodo, kad iki 2004 m. sausio 1 d. jos nedarė lemiamos įtakos SKW komercinei politikai.
34.
Paskui skundžiamo sprendimo 101 punkte Bendrasis Teismas pripažino, jog iš bylos medžiagos nematyti (be to, to neteigė ir apeliantės), kad 2004 m. kaip nors pasikeitė apeliantes ir dukterinę bendrovę anksčiau sieję organizaciniai, ekonominiai ir teisiniai ryšiai.
35.
Šiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 102 punkte taikydamas vadinamąją dedukcinę metodiką, dėl SKW ir apeliančių ryšių nepasikeitimo išvadas, susijusias su laikotarpiu iki 2004 m. sausio 1 d., Bendrasis Teismas pritaikė vėlesniam laikotarpiui, kuris apėmė pažeidimo laikotarpį, susijusį su apeliantėmis, taip pat ir nuo 2004 m. balandžio 22 d. iki rugpjūčio 30 d., kai SKW buvo galutinai parduota Gigaset. Tame pačiame 102 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog negalima sutikti su apeliančių teiginiu, kad 2004 m. jos nedarė lemiamos įtakos SKW.
36.
Apeliantės nesutinka su skundžiamo sprendimo 101 ir 102 punktuose pateiktais Bendrojo Teismo motyvais ir tvirtina, pirma, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tikruosius apeliančių ir SKW ryšius ir, antra, kad, siekdamos nuginčyti lemiamos įtakos prezumpciją, jos visai neturėjo įrodyti, kad 2004 m. pasikeitė organizaciniai, ekonominiai ir teisiniai jų ir SKW ryšiai.
37.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip matyti iš šios išvados 23–25 punktuose nurodytos teismo praktikos, dukterinės bendrovės padaryto pažeidimo priskyrimas patronuojančiajai bendrovei yra grindžiamas motyvu, kad, pirmiausia atsižvelgiant į organizacinius, ekonominius ir teisinius šių dviejų subjektų ryšius, pažeidimo padarymo metu jie yra vienas ekonominis vienetas, taigi viena įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.
38.
Šie du subjektai turi sudaryti vieną ekonominį vienetą pažeidimo padarymo metu, kad dukterinės bendrovės neteisėtą elgesį būtų galima priskirti patronuojančiajai bendrovei, taigi patronuojančiąją bendrovę ir jos dukterinę bendrovę siejančius ryšius ir konkretų jų veikimą reikia tirti atsižvelgiant į pažeidimo laikotarpį, siekiant įrodyti, ar, kai buvo elgiamasi neteisėtai, patronuojančioji bendrovė faktiškai darė lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei.
39.
Kartu pažeidimas gali būti priskirtas patronuojančiajai bendrovei taikant lemiamos įtakos prezumpciją, t. y. faktinio lemiamos įtakos darymo prezumpciją, jeigu pažeidimo padarymo metu patronuojančiajai bendrovei priklauso visas (arba beveik visas) dukterinės bendrovės kapitalas (
31
). Todėl, siekdama nuginčyti šią prezumpciją, patronuojančioji bendrovė, būtent atsižvelgdama į pažeidimo darymo laikotarpį, o ne į kokį nors kitą laikotarpį, turi pateikti pakankamai įrodymų, kurie patvirtintų, kad ji ir jos dukterinė bendrovė tuo metu nebuvo vienas ekonominis vienetas.
40.
Iš viso to, kas nurodyta pirmiau, darytina išvada, kad faktinio lemiamos įtakos darymo analizė turi būti susijusi su pažeidimo darymo laikotarpiu ir kad iš esmės būtent atsižvelgdami į šį laikotarpį Komisija ir Bendrasis Teismas turi vertinti patronuojančiosios bendrovės įrodymus, pateiktus lemiamos įtakos prezumpcijai nuginčyti.
41.
Vis dėlto pateikti samprotavimai iš anksto nelemia Komisijos ar Bendrojo Teismo galimybės atliekant vertinimą taikyti dedukcinį motyvavimą. Iš tiesų negalima atmesti, kad tam tikrais konkrečiais atvejais išvados, susijusios su ankstesniu laikotarpiu, gali būti taikomos ir vėlesniam laikotarpiui.
42.
Tačiau, manau, taikant tokią dedukcinę metodiką reikalingas tam tikras atsargumas. Iš tiesų laikantis tokio požiūrio negalima atsiriboti nuo to, kad tikrinti, ar patronuojančioji bendrovė darė faktinę įtaką dukterinei bendrovei, reikia atsižvelgiant į pažeidimo darymo laikotarpį. Vadinasi, išvados, susijusios su šių dviejų subjektų organizacinių, ekonominių ir teisinių ryšių tikrumu konkrečiu momentu negali būti automatiškai pritaikomos kitam laikotarpiui. Priešingai, jas neabejotinai reikia vertinti atsižvelgiant į atitinkamas reikšmingo laikotarpio, t. y. pažeidimo darymo laikotarpio, faktines aplinkybes, kurios nebūtinai yra tokios pat kaip ir ankstesnio laikotarpio.
43.
Tačiau reikia pripažinti, kad šioje byloje faktinės aplinkybės, reikšmingos laikotarpiui iki 2004 m. sausio 1 d. ir laikotarpiui po šios datos, kuris apėmė ir pažeidimo darymo laikotarpį, nebuvo tokios pačios. Iš tiesų, kaip ne kartą nurodė apeliantės, po 2004 m. sausio 1 d. faktinės aplinkybės, kitaip nei iki šios datos, yra susijusios su derybomis dėl SKW pardavimo, kuriose apeliantės dalyvavo visu pajėgumu.
44.
Šiomis aplinkybėmis ir atsižvelgdamas į šios išvados 41 ir 42 punktuose pateiktus samprotavimus, manau, Bendrasis Teismas padarė klaidą jeigu, taikydamas dedukcinę metodiką pažeidimo laikotarpiui jis automatiškai pritaikė išvadas, prie kurių priėjo dėl apeliantes ir SKW iki 2004 m. sausio 1 d. siejusių ryšių, neįvertinęs šių ryšių pagal tam pažeidimo padarymo laikotarpiui būdingas faktines aplinkybes.
45.
Šiuo klausimu pažymiu, jog, perskaičius skundžiamo sprendimo 102 punktą, iš pirmo žvilgsnio galima būtų manyti, jog Bendrasis Teismas nusprendė, kad apeliantės darė faktinę lemiamą įtaką SKW po 2004 m. sausio 1 d., remdamasis vien išvadomis, kurias jis padarė to paties sprendimo 101 punkte, taikydamas savo dedukcinį motyvavimą.
46.
Vis dėlto manau, siejant skundžiamo sprendimo 102–107 punktus galima manyti, kad iš tikrųjų taip nebuvo ir Bendrasis Teismas analizavo išvadas, kurias jis padarė dėl apeliantes ir SKW iki 2004 m. sausio 1 d. siejusių ryšių, esant konkrečioms faktinėms aplinkybėms, kurios, apeliančių teigimu, buvo būdingos pažeidimo darymo laikotarpiui. Iš tiesų, iš tų punktų matyti, kad Bendrasis Teismas svarstė ieškovių argumentus, susijusius su organizacinių, ekonominių ir teisinių ryšių realumu esant tokiai padėčiai, kai buvo įsibėgėjęs SKW pardavimo procesas, ir dėl to, anot apeliančių, atsirado valdžios spraga, dėl kurios SKW elgėsi akivaizdžiai pažeisdama savo patronuojančiųjų bendrovių nurodymus.
47.
Galiausiai reikia pripažinti, kad apeliančių argumentai yra prieštaringi, nes jos tvirtina, kad niekada nedarė lemiamos įtakos SKW, tačiau kartu nurodo „valdžios nebuvimą“, nulemtą SKW pardavimo proceso, kuris sudarė SKW galimybes taip elgtis.
48.
Mano nuomone, iš pateiktų samprotavimų darytina išvada, kad šios išvados 20 punkte nurodytą kaltinimą, susijusį su skundžiamo sprendimo 101 ir 102 punktais, reikia atmesti.
c) Dėl elgesio, kuriuo buvo akivaizdžiai pažeisti patronuojančiosios bendrovės nurodymai
49.
Toliau reikia išanalizuoti apeliančių kaltinimą, susijusį su tuo, jog Bendrasis Teismas padarė klaidą, nekonstatavęs, kad dukterinės bendrovės elgesys, kuriuo buvo akivaizdžiai pažeisti aiškūs patronuojančiosios bendrovės nurodymai nedalyvauti atliekant antikonkurencinius veiksmus, kaip šiuo atveju elgėsi SKW, įrodė lemiamos įtakos dukterinei bendrovei nebuvimą ir taip paneigė lemiamos įtakos prezumpciją. Apeliantės konkrečiai nurodo skundžiamo sprendimo 106 ir 107 punktuose pateiktą Bendrojo Teismo analizę, susijusią su šios išvados 19 punkte minėtais S. ir N. pareiškimais, ir priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jam užteko hipotetinės įtakos inkriminuoti pažeidimą.
50.
Šioje byloje neginčijama, kad ir 2002 m., ir 2004 m. apeliantės davė SKW tikslų nurodymą nedalyvauti antikonkurenciniuose susitarimuose nagrinėjamoje rinkoje. Be to, neginčijama, kad SKW atsakingieji asmenys nepaisė šių nurodymų ir kad todėl kartelyje, už kurį buvo nubaustos apeliantės, buvo dalyvaujama pažeidžiant šį aiškų ir tikslų nurodymą.
51.
Pirma, skundžiamo sprendimo 90–92 punktuose Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, kad tai, jog apeliantės davė tokį nurodymą, papildomai patvirtino jų lemiamą įtaką dukterinei bendrovei. Antra, to sprendimo 106 ir 107 punktuose Bendrasis Teismas analizavo minėtus S. ir N. pareiškimus ir nusprendė, jog jie neįrodo, kad 2004 m. apeliantės nebedarė lemiamos įtakos SKW.
52.
Šiuo klausimu pirmiausia turiu pažymėti, jog iš principo tai, kad patronuojančioji bendrovė duoda nurodymus dukterinei bendrovei, apskritai gali būti įrodymas, į kurį galima atsižvelgti atliekant analizę, kuria siekiama nustatyti faktinį lemiamos įtakos darymą (
32
). Tačiau iš šios išvados 23 ir paskesniuose punktuose nurodytos teismų praktikos darytina išvada, kad, pirma, lemiama įtaka turi būti daroma faktiškai, ir, antra, galima manyti, kad dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia apie savo elgesį rinkoje, jeigu ji iš esmės įgyvendina patronuojančiosios bendrovės jai duotus nurodymus. Taigi iš esmės nurodymų įgyvendinimas lemia tai, ar yra daroma faktinė įtaka. Be to, iš šios išvados 27 punkto pabaigoje pateiktų samprotavimų matyti, kad analizuojant patronuojančiąją ir dukterinę bendrovę siejančius ryšius negalima atsiriboti nuo tikrojo jų elgesio.
53.
Mano nuomone, iš to, kas nurodyta pirmiau, darytina išvada, kad tuo atveju, kai yra nustatyta, kad dukterinė bendrovė akivaizdžiai nepaisė patronuojančiosios bendrovės jai duoto tikslaus ir aiškaus nurodymo, vien to, kad šis nurodymas buvo duotas, negalima laikyti faktinio lemiamos įtakos darymo įrodymu, kaip Bendrasis Teismas pripažino skundžiamo sprendimo 90–92 punktuose (
33
). Manau, kaip tik tai, kad nurodymo nebuvo laikomasi, ir įrodo faktinį lemiamos įtakos nebuvimą.
54.
Atsižvelgiant į tai, matyti, kad apeliantės savo kaltinimu kelia klausimą, ar tai, kad dukterinė bendrovė nepaisė savo patronuojančiosios bendrovės duotų aiškių ir tikslių nurodymų nedalyvauti antikonkurencinėje veikloje konkrečioje rinkoje, savaime gali paneigti faktinio lemiamos įtakos darymo prezumpciją.
55.
Šiuo klausimu reikia priminti, jog Sprendime Schindler Holding ir kt. / Komisija (
34
) Teisingumo Teismas nusprendė, kad patronuojančiųjų bendrovių dukterinėms bendrovėms skirtų nurodymų pagal „taisyklių laikymosi programas“ (angl. „compliance programs“) netaikyti antikonkurencinės komercinės praktikos nesilaikymas nedraudžia patronuojančiosioms bendrovėms priskirti atsakomybės už dukterinės bendrovės padarytus kartelių teisės pažeidimus (
35
).
56.
Tačiau turiu pažymėti, kad ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje buvo priimtas Sprendimas Schindler Holding ir kt. / Komisija. Iš tiesų skirtingai nei nurodymai, kurie yra duodami pagal taisyklių laikymosi programą (angl. „compliace programs“) ir kuriuos apima bendras planas išvengti konkurencijos teisės pažeidimų įmonėje, nurodymas, kurį šioje byloje apeliantės davė 2002 m. ir ypač 2004 m., buvo konkretus ir tikslus ir susijęs su elgesiu konkrečioje rinkoje (
36
). Vadinasi, ši teismo praktika ne būtinai gali būti automatiškai taikytina šioje byloje nagrinėjamam atvejui.
57.
Manau, ši byla taip pat skiriasi nuo atvejų, bendrai vadinamų „nepaklusniojo darbuotojo“ (angl. „rogue employee“) atvejais, kuriuos apeliantės netiesiogiai nurodo, laikydamos SKW „nepaklusnia dukterine bendrove“ (angl. „rogue subsidiary“), kai Teisingumo Teismas nagrinėjo argumentą, kuriuo siekta išvengti neteisėto elgesio inkriminavimo ir pagal kurį konkurencijos taisyklių pažeidimas buvo priskirtinas prie kelių atskirų darbuotojų („neklaužadų“) individualių veiksmų (
37
).
58.
Vis dėlto, nors tarp „nepaklusnaus darbuotojo“ ir „nepaklusnios dukterinės bendrovės“ gali būti tam tikra analogija (
38
), nemanau, kad šie abu atvejai būtinai yra panašūs. Iš tiesų nepaklusnaus darbuotojo atveju įmonei priskiriami veiksmai, apie kuriuos pagrindiniai įmonės vadovai nežinojo, bet kurie, kadangi juos padaro įmonės vardu įgalioti veikti darbuotojai, patenka į jos atsakomybės sritį (
39
). Tačiau „nepaklusnios dukterinės bendrovės“ padaryto pažeidimo priskyrimo patronuojančiajai bendrovei klausimas yra susijęs su vieno juridinio subjekto padarytų pažeidimų priskyrimu kitam juridiniam subjektui. Tokiam priskyrimui teismų praktikoje yra nustatytas konkretus kriterijus, t. y. faktinis lemiamos įtakos darymas, rodantis ekonominio vieneto buvimą (
40
). Taigi vieno juridinio subjekto neteisėtą elgesį priskirti kitam juridiniam subjektui galima tik jeigu yra tenkinamas šis konkretus kriterijus. Tad šioje byloje nagrinėjamą atvejį reikia analizuoti atsižvelgiant į šį kriterijų.
59.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip jau nurodžiau šios išvados 26 ir 27 punktuose, pagal nusistovėjusią teismų praktiką analizė, atliekama siekiant nustatyti, ar lemiamos įtakos prezumpcija yra nuginčyta, suponuoja visų patronuojančiosios bendrovės pateiktų įrodymų vertinimą.
60.
Be to, iš šios išvados 23 punkte nurodytos teismų praktikos aiškiai matyti, kad dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo veiksmų rinkoje, jeigu iš esmės vykdo patronuojančiosios bendrovės nurodymus (
41
). Kartu Teisingumo Teismas neseniai patvirtino, jog tam, kad būtų įrodytas lemiamos įtakos darymas, dukterinė bendrovė nebūtinai turi vykdyti visus patronuojančiosios bendrovės nurodymus, jei duotų nurodymų nepaisymas nėra taisyklė, o tai reikia vertinti atsižvelgiant į visus Bendrojo Teismo turimus įrodymus (
42
).
61.
Taigi išvada, kad patronuojančioji ir dukterinė bendrovės sudaro vieną ekonominį vienetą, kuria grindžiamas šios bendrovės atsakomybės už neteisėtus veiksmus priskyrimas patronuojančiajai bendrovei, nereiškia, kad dukterinė bendrovė vykdo be išimties visus patronuojančiosios bendrovės duotus nurodymus. Pakanka to, kad dukterinė bendrovė vykdo šiuos nurodymus iš esmės (
43
). Iš to darytina išvada, kad vien tik patronuojančiosios bendrovės dukterinei bendrovei duoto tikslaus ir konkretaus nurodymo, nors jis neabejotinai yra svarbus, nesilaikymas savaime neįrodo dukterinės bendrovės savarankiškumo rinkoje, kad būtų paneigta lemiamos įtakos prezumpcija. Lemiamos įtakos prezumpciją galima laikyti nuginčyta tik jeigu visų pateiktų įrodymų analizė įrodo, kad patronuojančiosios bendrovės dukterinei bendrovei duotų nurodymų nesilaikymas yra taisyklė.
62.
Tačiau šioje byloje Bendrasis Teismas nekonstatavo, kad SKW apskritai nesilaikė apeliančių jai duotų nurodymų, o tai būtų įrodę, kad dukterinė bendrovė priėmė visiškai savarankiškus sprendimus dėl savo elgesio rinkoje. Tikrai negalima paneigti, kad SKW duotų nurodymų nesilaikymas buvo reikšmingas ir reiškė šiurkštų jos patronuojančiųjų bendrovių duotų direktyvų pažeidimą. Nors toks pažeidimas neabejotinai yra reikšminga aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti nagrinėjant visus įrodymus, pateiktus siekiant nuginčyti lemiamos įtakos prezumpciją, vien tik jo paties nepakanka šiai prezumpcijai nuginčyti (
44
).
63.
Kalbant apie konkretų šios išvados 19 punkte nurodytų pareiškimų vertinimą, pažymėtina, kad apeliantės neteigė, jog buvo iškraipyti įrodymai, todėl Teisingumo Teismas neturi kvestionuoti Bendrojo Teismo atlikto įrodymų vertinimo ir šiame vertinime jiems suteiktos vertės (
45
). Šiuo klausimu pažymiu tik tai, jog Bendrasis Teismas nusprendė, kad šie pareiškimai neįrodė, kad apeliantės nebedarė lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei, tad jos negalėjo nuginčyti lemiamos įtakos prezumpcijos, kuria remiantis atsakomybė buvo priskirta apeliantėms. Taigi apeliantės klysta teigdamos, kad skundžiamo sprendimo 106 punkte pateiktų motyvų, įrodžiusių daugiausia hipotetinę įtaką, nepakako, kad joms būtų galima priskirti atsakomybę, nes, kaip išsamiau paaiškinta šios išvados 70 ir paskesniuose punktuose, jos neatsižvelgia į tai, kad atsakomybė už pažeidimą apeliantėms buvo priskirta remiantis lemiamos įtakos prezumpcija.
64.
Iš viso to, kas nurodyta pirmiau, darytina išvada, jog reikia atmesti ir kaltinimą, susijusį su tuo, kad patronuojančiosios bendrovės nurodymams akivaizdžiai prieštaraujantis elgesys paneigė lemiamos įtakos prezumpciją.
d) Dėl to, kad Bendrasis Teismas taikė pernelyg siaurą kriterijų, dėl kurio lemiamos įtakos prezumpcija tapo nenuginčijama
65.
Ieškovės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis naudojo klaidingą kriterijų, taikydamas per didelius reikalavimus lemiamos įtakos prezumpcijai nuginčyti, todėl šis nuginčijimas tapo neįmanomas ir buvo pažeistas SESV 101 straipsnis ir kiti principai. Konkrečiai, Bendrasis Teismas inkriminavo pažeidimą apeliantėms remdamasis hipotetine įtaka, nors jos įrodė, kad niekada nedarė lemiamos įtakos dukterinei bendrovei. Šiomis aplinkybėmis apeliantės nurodo keletą skundžiamo sprendimo punktų, kuriuose Bendrasis Teismas klaidingai atmetė jų argumentus, taikydamas šį klaidingą kriterijų.
66.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia pažymėti, kad, nors apeliaciniame procese Teisingumo Teismas nėra įgaliotas kvestionuoti atlikto faktinių aplinkybių vertinimo, išskyrus jų iškreipimo atvejus (
46
), vis dėlto jis gali tikrinti, kaip Bendrasis Teismas teisiškai kvalifikavo faktines aplinkybes, o pagal nusistovėjusią teismų praktiką ši patikra apima klausimą, ar Bendrasis Teismas, vertindamas faktines aplinkybes ir įrodymus, taikė teisingus teisinius kriterijus (
47
). Taigi apeliančių argumentai yra priimtini tik tiek, kiek jos teigia, kad Bendrasis Teismas, vertindamas įrodymus, pateiktus lemiamos įtakos prezumpcijai nuginčyti, taikė klaidingą teisinį kriterijų (
48
).
67.
Šioje byloje neginčijama, kad pažeidimo darymo laikotarpiu apeliantėms tiesiogiai arba netiesiogiai priklausė visas SKW kapitalas, todėl Komisija ginčijamame sprendime galėjo pagrįstai taikyti lemiamos įtakos prezumpciją. Tame sprendime Komisija nurodė kai kurias faktines aplinkybes, kurios patvirtino šią prezumpciją, kiek tai susiję su AlzChem (
49
) ir Degussa (
50
). Tuomet ginčijamo sprendimo 237–244 punktuose Komisija atmetė apeliančių argumentus, kuriais jos siekė nuginčyti lemiamos įtakos prezumpciją (
51
).
68.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 70–119 punktuose analizavo apeliančių argumentus, tačiau neišskyrė argumentų, kuriais siekta ginčyti papildomus įrodymus, kurie, anot Komisijos, patvirtino lemiamos įtakos prezumpciją, ir argumentų, kuriais siekta tiesiogiai nuginčyti šią prezumpciją.
69.
Apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis keletą kartų atmetė jų argumentus, tiesiog nusprendęs, kad pakanka teorinės lemiamos įtakos galimybės, nors lemiamas dalykas buvo tai, ar įtaka buvo faktiškai daroma. Taigi jų argumentai yra konkrečiai susiję su analize, kurią Bendrasis Teismas atliko skundžiamo sprendimo 84–87 punktuose dėl SKW pareigos atsiskaityti bendrovei AlzChem, 88–89 punktuose – dėl išlygos, susijusios su AlzChem atliktu kelių SKW komercinių sprendimų patvirtinimu, 95–97 punktuose – dėl SKW pardavimo galimybių ir 108–113 punktuose – dėl SKW apyvartos reikšmingumo. Pateikdamas savo motyvus dėl visų šių argumentų, Bendrasis Teismas atmetė apeliančių argumentus remdamasis galima teorine jų įtaka SKW, tačiau negalėjo įrodyti faktinio lemiamos įtakos darymo.
70.
Mano nuomone, apeliantės savo argumentais neatsižvelgia į tai, kad atsakomybės priskyrimas joms buvo paremtas lemiamos įtakos prezumpcija (
52
) ir kad, kaip nurodyta šios išvados 26 ir 27 punktuose minėtoje teismo praktikoje, būtent jos turėjo pateikti pakankamai įrodymų, galinčių patvirtinti, kad pažeidimo darymo laikotarpiu jos nedarė lemiamos įtakos SKW. Apeliantės remiasi prielaida, kad jos įrodė faktinį lemiamos įtakos darymo nebuvimą, ir tam, kad atmestų jų argumentus, Bendrajam Teismui nepakako remtis vien teorine įtaka.
71.
Taigi, mano nuomone, požiūris, kuriuo vadovaujasi apeliantės, yra klaidingas. Tai ypač akivaizdu, pavyzdžiui, kai, kalbėdamos apie analizę dėl išlygos, susijusios su AlzChem atliekamu patvirtinimu, jos teigia, kad Bendrasis Teismas negalėjo remtis galima teorine įtaka, kad atmestų argumentą, jog nėra faktinės įtakos, arba kai jos, nurodydamos argumentą dėl SKW apyvartos reikšmingumo, teigia, kad Bendrasis Teismas turėjo paneigti argumentą, kad nebuvo faktinės įtakos.
72.
Tačiau net ir tuo atveju, kai taikoma lemiamos įtakos prezumpcija, Bendrasis Teismas neprivalo atsakyti į patronuojančiosios bendrovės pateiktus argumentus ir pats įrodyti faktinį lemiamos įtakos darymą. Priešingai, patronuojančioji bendrovė turi pateikti pakankamai įrodymų, kurie patvirtintų, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai. Kaip matyti iš šios išvados 26 ir 27 punktuose nurodytos teismo praktikos, Bendrasis Teismas turi išanalizuoti visus šiuos įrodymus, siekdamas patikrinti, ar jie įrodo, kad, priešingai, negu preziumuojama taikant lemiamos įtakos prezumpciją, patronuojančioji bendrovė nedarė faktinės lemiamos įtakos dukterinei bendrovei.
73.
Konkrečiai kalbant apie skundžiamo sprendimo 84–87 punktuose Bendrojo Teismo atliktą analizę, susijusią su SKW pareiga atsiskaityti bendrovei AlzChem, pasakytina, kad apeliantės tvirtina, jog Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, nes padarė išvadą dėl faktinės įtakos buvimo remdamasis paprasta pareiga atsiskaityti.
74.
Tačiau įrodymų iškraipymą galima konstatuoti tik tuomet, kai, nerenkant naujų įrodymų, esamų įrodymų vertinimas akivaizdžiai klaidingas (
53
).
75.
Šiuo atžvilgiu turiu pažymėti, kad, net ir pripažinus, kaip nurodo apeliantės, jog skundžiamo sprendimo 87 punkte esanti prielaida, kad dėl informacijos, kuria AlzChem ir SKW keitėsi tarpusavyje, srauto AlzChem kišosi siekdama pakeisti SKW sprendimus, yra spekuliatyvi išvada, iš teismų praktikos matyti, kad informacijos, kuria keičiasi patronuojančioji ir dukterinė bendrovės, srautas ir juo labiau pareiga atsiskaityti, kuri matyti iš skundžiamo sprendimo 83 ir 84 punktuose nurodytų SKW ir Degussa atsakymų, įrodo dukterinės bendrovės sprendimų kontrolę (
54
). Mano nuomone, iš to darytina išvada, kad Bendrasis Teismas visai neiškraipė įrodymų, kai skundžiamo sprendimo 87 punkte patvirtino ginčijamo sprendimo 229 konstatuojamosios dalies trečioje įtraukoje pateiktą Komisijos vertinimą, kad šių ryšių buvimas buvo papildomas įrodymas, patvirtinantis lemiamos įtakos prezumpciją.
76.
Dėl skundžiamo sprendimo 93, 94 ir 98 punktuose nurodytų motyvų apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė įrodinėjimo pareigą, tenkančią siekiant nuginčyti lemiamos įtakos prezumpciją. Iš tiesų joms reikėjo įrodyti ne tai, kad jos neabejotinai nedarė lemiamos įtakos, o tik tai, kad jos konkrečiu atveju faktiškai nedarė jokios įtakos. Tačiau šiuo atžvilgiu pakanka pažymėti, kad Bendrasis Teismas su šiuo argumentu susijusiuose sprendimo punktuose visai neperkėlė įrodinėjimo pareigos, o tik nusprendė, kad vien apeliančių pateiktų argumentų nepakako lemiamos įtakos prezumpcijai nuginčyti ar kad jie šiuo tikslu nebuvo reikšmingi.
77.
Galiausiai kalbant apie argumentą, kad dėl Komisijos atlikto ir Bendrojo Teismo patvirtinto konkretaus šios prezumpcijos taikymo ji tapo nenuginčijama, pakanka priminti, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką aplinkybė, jog sunku pateikti priešingą įrodymą, kuris reikalingas prezumpcijai paneigti, savaime nereiškia, kad ji iš tikrųjų yra nepaneigiama (
55
).
78.
Atsižvelgiant į visus pateiktus svarstymus, reikia atmesti ir kaltinimą, susijusį su tuo, kad Bendrasis Teismas taikė pernelyg siaurą kriterijų, dėl kurio lemiamos įtakos prezumpcija tapo nenuginčijama. Vadinasi, reikia atmesti visą apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą.
B – Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti nesilaikymu ir vienodo požiūrio principo pažeidimu
1. Šalių argumentai
79.
Apeliacinio skundo trečiuoju pagrindu, susijusiu su skundžiamo sprendimo 287–289 punktais, apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė vienodo požiūrio principą, apeliančių teisę būti išklausytoms ir nesilaikė pareigos motyvuoti.
80.
Pirma, skundžiamo sprendimo 272–275 punktuose Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisija, nustatydama bendrą solidarią SKW atsakomybę, klaidingai neatsižvelgė į stojimo mokestį ir taip pažeidė vienodo požiūrio principą, taip pat principus, kuriais reglamentuojamas solidarių baudų nustatymas. Antra, kaip matyti iš tą pačią dieną priimto sprendimo dėl SKW pareikšto ieškinio (
56
), ir kaip apeliantės nurodė dublike, Komisija neprivalėjo sumažinti baudos SKW remdamasi pranešimu dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo, nes apeliančių pateiktas prašymas atleisti nuo baudų ar jas sumažinti negaliojo SKW, o ji pati nepateikė prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Jeigu Komisija nebūtų padariusi šių klaidų, SKW už pirmąją pažeidimo dalį skirta bauda būtų buvusi gerokai didesnė.
81.
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas pažeidė vienodo požiūrio principą, nes nesumažino baudos, siekdamas ištaisyti neteisėtą apeliantėms skirtų baudų ir SKW skirtų baudų disproporciją, nors tą pačią dieną priimtame sprendime Gigaset / Komisija (
57
) panašiu atveju jis sumažino naujos SKW patronuojančiosios bendrovės Gigaset baudos dydį, nusprendęs, kad pagal vienodo požiūrio principą, jeigu SKW bauda nesumažinama, reikia sumažinti Gigaset skirtą baudą. Be to, neatsakęs į dublike pateiktus argumentus, kurių apeliantės negalėjo pateikti anksčiau, Bendrasis Teismas pažeidė teisę būti išklausytam ir neįvykdė pareigos motyvuoti.
82.
Komisija tvirtina, kad šioje byloje vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas. Tas Sprendimas Gigaset / Komisija susijęs su kitokiu atveju. Argumentai dėl SKW skirtos baudos apėmė daugiau nei pirmojoje instancijoje vykusio proceso dalykas, kaip tai aiškiai matyti iš skundžiamo sprendimo 266 punkto. Argumentas, kad pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo SKW skirta bauda negalėjo būti sumažinta, prieštarauja pirmojoje instancijoje pateiktam argumentui, be to, jis pateiktas pavėluotai, taigi yra nepriimtinas. Bet kuriuo atveju, anot Komisijos, galbūt klaidingas SKW baudos sumažinimas pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo negali pateisinti baudų sumažinimo apeliantėms, kurioms šis pranešimas taikytas pagrįstai.
2. Analizė
83.
Apeliantės skundžia baudą, kurią Bendrasis Teismas nustatė naudodamasis savo neribota jurisdikcija. Bendrasis Teismas pažeidė vienodo požiūrio principą, nes, priešingai nei tame Sprendime Gigaset / Komisija, jis apeliantėms nesumažino baudų, kad ištaisytų neteisėtą apeliantėms ir SKW skirtos baudos disproporciją, nes SKW skirta bauda turėjo būti didesnė dėl dviejų ją nustatant padarytų klaidų: neatsižvelgimo į stojimo mokestį ir nepagrįsto sumažinimo pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo.
84.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką dėl neribotos jurisdikcijos įgyvendinimo nustatant baudų dydį negali būti diskriminuojamos įmonės, dalyvavusios SESV 101 straipsnio 1 daliai prieštaraujančiame susitarime (
58
). Be to, remiantis Teisingumo Teismo praktika, vienodo požiūrio principas pažeidžiamas tik tuo atveju, kai panašios situacijos vertinamos skirtingai arba kai skirtingos situacijos vertinamos vienodai, nebent toks vertinimas gali būti objektyviai pagrįstas (
59
).
85.
Pirmiausia reikia išanalizuoti Komisijos argumentą, kad šis pagrindas apėmė daugiau nei proceso pirmosios instancijos teisme dalyką ir dėl to jis yra nepriimtinas. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, nors tikrai iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad apeliacinėje byloje Teisingumo Teismo kompetencija iš esmės apsiriboja Bendrajame Teisme pateiktų ieškinio pagrindų, dėl kurių jame ginčytasi, vertinimo nagrinėjimu (
60
), vis dėlto iš šios teismo praktikos taip pat matyti, kad iš tiesų apeliantas turi teisę pateikti apeliacinį skundą ir Teisingumo Teisme remtis pagrindais, kylančiais iš paties skundžiamo sprendimo, kuriais teisės požiūriu ginčijamas jo pagrįstumas (
61
).
86.
Tačiau reikia pripažinti, kad šiame pagrinde apeliantės nurodo vienodo požiūrio principo pažeidimą, kiek tai susiję su baudomis, kurias skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nustatė naudodamasis savo neribota jurisdikcija. Taigi šis pagrindas dėl paties savo pobūdžio negalėjo būti pateiktas pirmojoje instancijoje (
62
). Tad jis yra priimtinas.
87.
Reikia pažymėti, kad apeliančių argumentai susiję ne su konkrečia jų padėtimi, o su tariamais pažeidimais nustatant SKW skirtą baudą. Vis dėlto nustatyta, kad vienodo požiūrio principas turi derėti su principu, pagal kurį niekas negali remtis kitų naudai padarytais neteisėtais veiksmais (
63
), ir kad jis kyla iš teisėtumo principo (
64
).
88.
Šiuo požiūriu net jeigu Gigaset ir apeliančių padėtis panaši, kiek tai susiję su Bendrojo Teismo baudos nustatymu jam naudojantis neribota jurisdikcija, ir šiame apeliaciniame skunde akivaizdžiai nėra galimybės kvestionuoti Bendrojo Teismo vertinimo, pateikto tame Sprendime Gigaset / Komisija, manau, bet kuriuo atveju, remiantis principu, pagal kurį niekas negali remtis kitų naudai padarytais neteisėtais veiksmais, apeliantės, siekdamos, kad joms būtų sumažintos baudos, negali remtis, be kita ko, galimu neteisėtumu ar klaidomis, padarytomis nustatant SKW baudą.
89.
Šiomis aplinkybėmis, manau, kaltinimai, susiję su teisės būti išklausytam pažeidimu ir pareigos motyvuoti nesilaikymu, netinkami. Iš tiesų, nors Bendrasis Teismas išnagrinėjo dublike pateiktus argumentus, kad SKW bauda pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo neturėjo būti sumažinta, ir darant prielaidą, kad šie argumentai, priešingai, nei teigia Komisija, buvo priimtini Bendrajame Teisme, bet kuriuo atveju apeliantės negalėjo gauti naudos iš SKW naudai tariamai padarytų pažeidimų, kad joms būtų sumažintos baudos.
90.
Galiausiai tiek, kiek šį pagrindą reikia suprasti kaip tokį, kuriuo Bendrasis Teismas kaltinamas proporcingumo principo pažeidimu, kai jis nustatė baudą, pakanka priminti, jog iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad apeliacinėje byloje priimdamas sprendimą teisės klausimais Teisingumo Teismas negali teisingumo sumetimais savo vertinimu pakeisti Bendrojo Teismo įgyvendinant neribotą jurisdikciją pateikto vertinimo dėl įmonėms už Sąjungos teisės pažeidimą skirtų baudų dydžio (
65
). Tačiau nematyti, kad apeliantėms paskirta sankcija yra ne tik netinkama, bet ir tiek per didelė, jog ją galima laikyti neproporcinga, kad reikėtų konstatuoti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nustatęs netinkamą baudos dydį.
91.
Manau, iš viso to, kas pasakyta, išplaukia, kad apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą reikia atmesti.
C – Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo, pateikto subsidiariai ir susijusio su teisinio saugumo principo, principo
„nulla poena sine lege certa
“ pažeidimu ir Bendrajam Teismui tenkančios pareigos motyvuoti nesilaikymu
1. Šalių argumentai
92.
Apeliacinio skundo ketvirtuoju pagrindu, kuris pateiktas subsidiariai ir susijęs su skundžiamo sprendimo 288 punktu, taip pat su jo rezoliucinės dalies 2 punktu, apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė teisinio saugumo principą ir principą nulla poena sine lege certa ir nesilaikė pareigos motyvuoti. Apeliantės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, jog jis skundžiamame sprendime pakankamai aiškiai nenurodė, kad SKW mokėjimas turėjo dvejopą naikinamąjį poveikį, t. y. kad taip ji buvo išlaisvinta nuo skolos ir apeliantėms, ir Gigaset, kuri taip pat yra solidariai atsakinga už baudos sumokėjimą kartu su SKW. Jeigu mokėjimas SKW neturėtų dvejopo naikinamojo poveikio, skundžiamas sprendimas sukurtų visišką teisinį nesaugumą. Komisija turi diskreciją spręsti, kiek ji priskiria šį mokėjimą apeliantėms ir atitinkamai Gigaset. Be to, taip nacionaliniam teismui, kuris šiuo klausimu gali nagrinėti ginčą, būtų užkirstas kelias priimti sprendimą.
93.
Komisija tvirtina, kad apeliančių argumentas yra naujas pagrindas, todėl nepriimtinas. Tai, kad kritikuojamus motyvus Bendrasis Teismas nurodė naudodamasis savo neribota jurisdikcija, nesukelia jokių padarinių, nes tai buvo toks pažeidimas, kuriuo buvo galima remtis pirmojoje instancijoje. Komisija pažymi, kad kritikuojamą aspektą Bendrasis Teismas suformulavo savo paties iniciatyva ir kad jis yra palankus apeliantėms, tad abejotina, ar jos yra suinteresuotos jį ginčyti.
2. Analizė
94.
Apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde apeliantės nesutinka su skundžiamo sprendimo 288 punkto pabaigoje Bendrojo Teismo pateiktu patikslinimu, pakartotu to sprendimo rezoliucinės dalies 2 punkto pirmoje įtraukoje, pagal kurį „bus laikoma, [kad Degussa] <…> ir AlzChem sumokėjo šią baudą dėl to, kad SKW <…> sumokėjo baudą, paskirtą jai pagal [ginčijamo sprendimo] 2 straipsnio f ir g punktus“.
95.
Komisija ginčija šio pagrindo kaip naujo pagrindo, nepriimtino apeliaciniame procese, priimtinumą. Šiuo klausimu pažymiu, kad, kaip nurodo pati Komisija, šis pagrindas yra grindžiamas pačiu skundžiamu sprendimu, ir juo ginčijamas paties Bendrojo Teismo iniciatyva naudojantis neribota jurisdikcija nurodytas aspektas. Šiomis aplinkybėmis, remdamasis šios išvados 85 punkte cituota teismų praktika, manau, šio pagrindo negalima laikyti nauju ir dėl šios priežasties jis negali būti laikomas nepriimtinu (
66
).
96.
Dar pažymiu, kad, kaip matyti iš šios išvados 94 punkto, sprendimo dalyse, kurios yra skundžiamos remiantis šiuo pagrindu, aiškiai numatytas apeliantėms naudingas naikinamasis poveikis, taikomas sumoms, kurias SKW sumokėjo kaip ginčijamu sprendimu jai paskirtą baudą. Tačiau apeliančių argumentais siekiama, kad Teisingumo Teismas konstatuotų Bendrojo Teismo klaidą, nes jis nepripažino, kad šis mokėjimas turėjo dvejopą naikinamąjį poveikį. Kadangi dėl SKW mokėjimų apeliantės ir taip jau atleistos nuo įpareigojimų (dėl baudos dalies, už kurią jos yra solidariai atsakingos kartu su SKW), šiuo pagrindu Teisingumo Teismo iš esmės prašoma pripažinti naikinamąjį šių mokėjimų poveikį Gigaset.
97.
Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad apeliantas yra suinteresuotas paduoti apeliacinį skundą, jei dėl savo rezultato apeliacinis skundas gali suteikti naudos jį pateikusiai bylos šaliai (
67
).
98.
Tačiau iš skundžiamo sprendimo aiškiai matyti, kad visi nagrinėjami kaip bauda sumokėti SKW mokėjimai atleidžia apeliantes nuo baudos, už kurią jos yra solidariai atsakingos kartu su SKW, dalies sumokėjimo, todėl apeliantės negali gauti jokios naudos iš galimo šio pagrindo priėmimo, nes juo pripažįstamas naikinamasis SKW mokėjimų poveikis Gigaset.
99.
Vadinasi, šį apeliacinio skundo pagrindą reikia pripažinti nepriimtinu.
D – Dėl apeliacinio skundo penktojo pagrindo, pateikto subsidiariai ir susijusio su EB 81 straipsnio ir Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio, taip pat vienodo požiūrio principo, teisės būti išklausytam pažeidimu ir pareigos motyvuoti nesilaikymu
1. Šalių argumentai
100.
Apeliacinio skundo penktuoju pagrindu, pateiktu subsidiariai ir susijusiu su skundžiamo sprendimo 288 punktu, apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė EB 81 straipsnį, 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnį, vienodo požiūrio principą, teisę būti išklausytam ir nesilaikė pareigos motyvuoti. Apeliantės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis iš baudos dalies, kuri būtų laikoma sumokėta, kai ją sumokėtų SKW, atėmė sumažinimą, kuris buvo pritaikytas apeliantėms pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo. Kaip jos tvirtina pateikdamos savo trečiąjį pagrindą, jų prašymas atleisti nuo baudų ar jas sumažinti nebuvo susijęs su SKW, ir tai jos buvo nurodžiusios Bendrajam Teismui pateiktame dublike. Jeigu SKW paskirtos baudos dydis nebūtų buvęs neteisėtai sumažintas pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo, baudos dalis, kuriai SKW mokėjimas turėjo reikšti atleidimą nuo įpareigojimo, turėjo būti didesnė. Ji turėjo būti 3,47 mln. EUR, o ne 2,49 mln. EUR. Taigi jos prašo Teisingumo Teismo nustatyti SKW 3,47 mln. EUR baudą, kurios sumokėjimas turėjo atleisti Degussa nuo įpareigojimo.
101.
Komisija tvirtina, kad SKW ir apeliančių solidarioji atsakomybė negali viršyti solidarios skolos. Be to, ji pažymi, kad pagal skundžiamo sprendimo 289 punktą ir jo rezoliucinės dalies 2 punkto antrą įtrauką Degussa paskirta bauda (t. y. 1,24 mln. EUR) buvo tinkama šiai bendrovei ir jai nebuvo taikomas solidariosios atsakomybės mechanizmas. Galiausiai ji nurodo, kad visa apeliančių ir SKW solidarioji atsakomybė, siekianti 2,49 mln. EUR, nereiškia, kad SKW turėjo būti naudingas apeliančių prašymas atleisti nuo baudų ar jas sumažinti.
2. Analizė
102.
Apeliacinio skundo penktuoju pagrindu apeliantės kaltina Bendrąjį Teismą keliais teisės pažeidimais, nes jis, naudodamasis savo neribota jurisdikcija, nepadidino SKW solidariosios atsakomybės iš naujo nustatydamas baudą. Iš tiesų, nustatydamas šią baudą, Bendrasis Teismas neištaisė klaidos, kurią Komisija padarė SKW naudai atsižvelgdama į apeliančių pateiktą prašymą atleisti nuo baudų ar jas sumažinti, nes jis nebuvo susijęs su SKW.
103.
Taigi SKW mokėjimas turėjo atleisti apeliantes nuo įpareigojimo sumokėti ne 2,49 mln. EUR, kaip nustatyta skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punkto pirmoje įtraukoje, bet 3,47 mln. EUR ir turėjo iš dalies padengti Degussa paskirtą 1,24 mln. EUR baudą, nustatytą skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punkto antroje įtraukoje.
104.
Akivaizdu, kad šio pagrindo negalima priimti.
105.
Iš tiesų net nereikia aiškintis, ar Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą, gali padidinti solidariosios atsakomybės apimtį ir padidinti trečiajam asmeniui – šioje byloje SKW – paskirtą baudą, pakanka pažymėti, kad, kaip pabrėžia Komisija, SKW atsakomybė negali viršyti baudos, kuri jai buvo paskirta solidariai su patronuojančiosiomis bendrovėmis už konstatuotą pažeidimą. Bendrasis Teismas nustatė, kad ši bauda yra 2,49 mln. EUR.
106.
SKW jokiu atveju negali būti įpareigota sumokėti net ir dalį skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punkto antroje įtraukoje nustatytos 1,24 mln. EUR baudos. Iš tiesų, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 271 ir 289 punktų, ši bauda buvo paskirta Degussa išimtinai už recidyvą. Taigi ši bauda yra tinkama Degussa ir jai netaikoma solidarioji atsakomybė. Šiomis aplinkybėmis apeliantės negali Bendrojo Teismo kaltinti jokia klaida ar teisės pažeidimu dėl to, kad jis, naudodamasis savo neribota jurisdikcija, nepadidino SKW solidariosios atsakomybės naujai nustatydamas baudą, kad būtų padengta Degussa bauda.
107.
Taigi reikia atmesti ir apeliacinio skundo penktąjį pagrindą.
108.
Manau, iš viso to, kas nurodyta pirmiau, darytina išvada, kad reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
V – Dėl bylinėjimosi išlaidų
109.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
110.
Pagal to paties Reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
111.
Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliančių, o šios pralaimėjo bylą, jos turi padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
VI – Išvada
112.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
—
atmesti apeliacinį skundą ir
—
priteisti iš Evonik Degussa GmbH ir AlzChem AG bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	Anksčiau – AlzChem Trostberg GmbH, anksčiau – AlzChem Hart GmbH.
(
3
)	T‑391/09, EU:T:2014:22.
(
4
)	2009 m. liepos 22 d. Komisijos sprendimas dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/39.396 – kalcio karbido ir magnio pagrindo reagentai, naudojami plieno ir dujų pramonėje).
(
5
)	Pažeidimo tikslas buvo rinkų pasidalijimas, kvotų nustatymas, klientų pasidalijimas, kainų nustatymas ir keitimasis neskelbtina komercine informacija dėl kainų, klientų ir pardavimo apimties Europos ekonominėje erdvėje (EEE), išskyrus Ispanijos Karalystę, Airiją, Portugalijos Respubliką ir Jungtinę Šiaurės Airijos ir Didžiosios Britanijos Karalystę.
(
6
)	OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155.
(
7
)	Žr. ginčijamo sprendimo 1 straipsnio f punktą.
(
8
)	Žr. ginčijamo sprendimo 226 ir 227 konstatuojamąsias dalis.
(
9
)	Žr. ginčijamo sprendimo 227, 228 ir 235 konstatuojamąsias dalis.
(
10
)	Žr. ginčijamo sprendimo 29 konstatuojamąją dalį.
(
11
)	Skundžiamo sprendimo 149–157 punktai.
(
12
)	Žr. šios išvados 6 išnašą.
(
13
)	Skundžiamo sprendimo 211 punktas.
(
14
)	Skundžiamo sprendimo 227–236 punktai.
(
15
)	Skundžiamo sprendimo 272–275 punktai.
(
16
)	Žr. skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punktą.
(
17
)	C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256).
(
18
)	Antrasis pagrindas, paremtas teisės būti išklausytam pažeidimu ir pareigos motyvuoti nesilaikymu, buvo susijęs su apeliančių argumentais Bendrajame Teisme, grindžiamais Bendrojo Teismo sprendimu, kurį jis paskelbė bylose Siemens Österreich ir VA Tech Transmission & Distribution ir kt. /Komisija (T‑122/07–T‑124/07, EU:T:2011:70). Tačiau šios išvados ankstesnėje išnašoje minėtu sprendimu Teisingumo Teismas panaikino šį Bendrojo Teismo sprendimą.
(
19
)	Iš šio pareiškimo, pridėto prie Bendrajam Teismui pateikto ieškinio ir nurodyto skundžiamo sprendimo 91 ir 102 punktuose, matyti, kad S. patvirtino štai ką: „2003–2004 m., kai kalcio karbonato tiekėjai buvo priversti susitaikyti su kainų mažėjimu ir dideliu sąnaudų (būtent kokso sąnaudų) išaugimu, pasakiau [L.] [SKW vienasmeniam vadovui (Geschäftsführer)] maždaug taip: „nors, esant tokiai sunkiai padėčiai, konkurentai turėtų mums pranešti, kad nori sudaryti susitarimus, mes to nedarysime. Ir jūs taip pat. Šiuo klausimu mano pozicija labai aiški. Paprašiau [L.] perduoti šį nurodymą savo darbuotojams. [L.] ir jo darbuotojai puikiai žinojo apie mano nurodymą laikytis konkurencijos teisės“.
(
20
)	Žr. skundžiamo sprendimo 105 ir 107 punktus.
(
21
)	Sprendimas Komisija /Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, 38 ir 39 punktai ir nurodyta teismo praktika).
(
22
)	Ten pat, 40 punktas ir nurodyta teismo praktika.
(
23
)	Ten pat, 41 punktas ir nurodyta teismo praktika.
(
24
)	Sprendimas General Química irkt. /Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, 51 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
25
)	Sprendimai Elf Aquitaine /Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 58 punktas) ir Schindler Holding irkt. /Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 112 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
26
)	Sprendimas General Química irkt. /Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, 76 punktas).
(
27
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato J. Mazák išvados byloje General Química irkt. /Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2010:517) 36 punktą ir Teisingumo Teismo sprendimo General Química ir kt. / Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21) 109 punktą.
(
28
)	Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje Komisija /Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2012:763) 72 punktą.
(
29
)	Žr., be kita ko, sprendimus General Motors /Komisija (C‑551/03 P, EU:C:2006:229, 51 punktas), Evonik Degussa /Komisija (C‑266/06 P, EU:C:2008:295, 72 punktas) ir Schindler Holding irkt. /Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 115 ir 159 punktai).
(
30
)	Žr. skundžiamo sprendimo 78 punktą.
(
31
)	Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados bylose Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco /Komisija ir Komisija /Alliance One International ir kt. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:11) 146 punktą.
(
32
)	Šiuo klausimu, kiek tai susiję su patronuojančiosios bendrovės nurodymu savo dukterinei bendrovei laikytis konkurencijos taisyklių, žr. generalinio advokato J. Mazák išvados byloje General Química ir kt. / Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2010:517) 40 punktą.
(
33
)	Skundžiamo sprendimo 92 punkte Bendrasis Teismas tikrai pateikė savo išvadą tik dėl 2002 m. duoto nurodymo ir jo įgyvendinimo „tuo laikotarpiu“, nes šis punktas susijęs su laikotarpio iki 2004 m. sausio 1 d. analize. Tačiau, kaip jau pažymėjau šios išvados 33–35 punktuose, pagal vadinamąją dedukcinę metodiką šis papildomas įrodymas patvirtino vėlesniam laikotarpiui, įskaitant pažeidimo darymo laikotarpį, pritaikytas išvadas.
(
34
)	C‑501/11 P, EU:C:2013:522.
(
35
)	Žr. ten pat, 113 punktas. Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje, kurioje priimtas Sprendimas Schindler Holding ir kt. / Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248) 93–100 punktus ir generalinės advokatės J. Kokott išvados bylose Fresh Del Monte Produce /Komisija ir Komisija /Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2014:2439) 102 punktą.
(
36
)	Žr. šios išvados 19 išnašoje nurodytą pareiškimą.
(
37
)	Teisingumo Teismas nuolat atmesdavo šį argumentą, nuspręsdamas, kad, taikant Sąjungos teisėje numatytą kartelių draudimą, asmens, kuriam buvo leista veikti įmonės vardu, veiksmų pakanka, kad neteisėtas elgesys būtų priskirtas įmonei, ir nereikia suinteresuotosios įmonės dalyvių ar pagrindinių vadovų veiksmų ar žinojimo. Žr. sprendimus Musique Diffusion française irkt. /Komisija (100/80–103/80, EU:C:1983:158, 97 punktas) ir Slovenská sporiteľňa (C‑68/12, EU:C:2013:71, 25 punktas).
(
38
)	Galima kelti klausimą, ar tuo atveju, jeigu patronuojančiajai bendrovei dukterinė bendrovė priklauso 100 %, dukterinės bendrovės darbuotoją galima laikyti grupės darbuotoju ir prilyginti patronuojančiosios bendrovės darbuotojui.
(
39
)	Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje Schindler Holding ir kt. /Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248) 129–131 punktus.
(
40
)	Žr. šios išvados 23–25 punktus.
(
41
)	Šiuo klausimu taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados bylose Fresh Del Monte Produce /Komisija ir Komisija /Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2014:2439) 100 punktą ir nurodytą teismo praktiką.
(
42
)	Žr. Sprendimą Fresh Del Monte Produce /Komisija ir Komisija /Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 96 ir 97 punktai).
(
43
)	Dėl šio aspekto žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados bylose Fresh Del Monte Produce /Komisija ir Komisija /Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2014:2439) 100 ir 101 punktus, kuriuos Teisingumo Teismas aiškiai nurodė Sprendimo Fresh Del Monte Produce / Komisija ir Komisija /Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ir C‑294/13 P, EU:C:2015:416) 96 punkte.
(
44
)	Kalbant apie nurodytą per posėdį Sprendimą BMW Belgium irkt. /Komisija (32/78, 36/78–82/78, EU:C:1979:191), pasakytina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 114–117 punktuose atmetė šiuo sprendimu grindžiamą argumentą, nurodęs, kad jis buvo susijęs su kitokia faktine padėtimi. Apeliantės nepateikė jokio įrodymo, galinčio paneigti šį vertinimą.
(
45
)	Žr. šios išvados 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką, taip pat Sprendimą General Química irkt. /Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, 73 punktas).
(
46
)	Žr. šios išvados 28 punktą ir jame padarytoje 29 išnašoje nurodytą teismo praktiką.
(
47
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Komisija /Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, 59 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
48
)	Šiuo klausimu taip pat žr. Sprendimą FLSmidth /Komisija (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, 21 punktas).
(
49
)	Žr. ginčijamo sprendimo 229 konstatuojamąją dalį.
(
50
)	Žr. ginčijamo sprendimo 236 konstatuojamąją dalį.
(
51
)	Taip pat žr. ginčijamo sprendimo 233 konstatuojamąją dalį. Joje konkrečiai kalbama apie argumentą, kad SKW buvo parduota atgaline data 2004 m. sausio 1 d., apie argumentą, susijusį su dalyvavimu kartelyje akivaizdžiai pažeidžiant aiškius nurodymus, ir argumentą, kad Degussa siekta prilyginti finansiniam investuotojui.
(
52
)	Iš tiesų, iš ginčijamo sprendimo visiškai nematyti, kad Komisija, taikydama vadinamąjį „dvigubo pagrindo“ metodą, būtų ketinusi atsisakyti taikyti vien lemiamos įtakos prezumpciją. Šiuo klausimu žr. Sprendimą Alliance One International irStandard Commercial Tobacco /Komisija ir Komisija /Alliance One International ir kt. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 50 punktas). Taigi atsakomybė priskirta remiantis lemiamos įtakos prezumpcija, o papildomai pateikti įrodymai tik patvirtino šią prezumpciją.
(
53
)	Žr., be kita ko, Nutartį The Sunrider Corporation /VRDT (C‑142/14 P, EU:C:2015:371, 49 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
54
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą General Química irkt. /Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, 107 punktas). Mano nuomone, norint nuginčyti lemiamos įtakos prezumpciją, esant tokiam informacijos srautui, galinčiam ją patvirtinti, patronuojančioji bendrovė turi pateikti įrodymus, kurių pakaktų įrodyti informacijos, kuria keistasi, nereikšmingumą.
(
55
)	Žr., be kita ko, sprendimus FLSmidth /Komisija (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, 28 punktas), Komisija /Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, 71 punktas) ir Eni /Komisija (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, 68 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
56
)	Sprendimas SKW Stahl‑Metallurgie Holding ir SKW Stahl‑Metallurgie / Komisija (T‑384/09, EU:T:2014:27, 240 punktas).
(
57
)	T‑395/09, EU:T:2014:23, 181–186 punktai.
(
58
)	Sprendimai Komisija ir kt. /Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 105 punktas) ir Quinn Barlo irkt. / Komisija (C‑70/12 P, EU:C:2013:351, 46 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
59
)	Sprendimas Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 106 punktas).
(
60
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco /Komisija ir Komisija / Alliance One International ir kt. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 111 punktas ir nurodyta teismų praktika).
(
61
)	Sprendimai Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 102 punktas) ir Sprendimas Areva irkt. /Komisija (C‑247/11 P ir C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 118 ir 170 punktai).
(
62
)	Žr. sprendimus Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P‑C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 104 punktas ir nurodyta teismo praktika) ir mano išvados bylose ((C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2013:578)) 141 ir 142 punktuose pateiktus samprotavimus.
(
63
)	Sprendimai The Rank Group (C‑259/10 ir C‑260/10, EU:C:2011:719, 62 punktas ir nurodyta teismo praktika) ir Solvay / Komisija (C‑455/11 P, EU:C:2013:796, 109 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Total Marketing Services /Komisija (C‑634/13 P, EU:C:2015:208, 92 punktas).
(
64
)	Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija ir Komisija / Alliance One International ir kt. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P, EU:C:2012:11) 61 punktą.
(
65
)	Sprendimai E.ON Energie / Komisija (C‑89/11, EU:C:2012:738, 125 ir 126 punktai) ir Komisija ir kt. / Siemens Österreich ir kt. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 111 punktas).
(
66
)	Šiuo klausimu negaliu nepaminėti tam tikro Komisijos argumentų prieštaringumo, nes ji teigia, pirma, kad kritikuojamą aspektą Bendrasis Teismas suformulavo savo iniciatyva, tačiau, antra, tvirtina, kad tai buvo pažeidimas, kuriuo buvo galima remtis pirmojoje instancijoje.
(
67
)	Žr., be kita ko, sprendimus Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 22 ir 23 punktai) ir Ferrero / VRDT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, 39 punktas).