62002CC0312_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šioje byloje Švedija prašo panaikinti 2002 m. birželio 26 d. Komisijos sprendimą Nr. 2002/524/EB dėl Bendrijos atsisakymo finansuoti iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus lėšų kai kurias valstybių narių patirtas išlaidas(2) ta dalimi, kuria jis Švedijos atžvilgiu į Bendrijos finansavimą neįtraukė 18 555 850 SEK išlaidų. Nepatenkinus pirmo reikalavimo, Švedija Teisingumo Teismo prašo sumažinti neįtrauktą į Bendrijos finansavimą sumą iki 11 817 748 SEK arba, nepatenkinus pirmų dviejų reikalavimų, – iki 12 436 091 SEK.
2. Šios išlaidos susijusios su Švedijoje įvestu mokesčiu už žemėlapių pateikimą. Švedijos teisės aktai numatė, jog Bendrijos žemės ūkio paramos konkrečiam žemės plotui pareiškėjai turi sumokėti mokestį, kad gautų žemėlapį, kuris turi būti pridedamas prie paraiškos. Komisija nustatė, kad apmokestinimas tokiu mokesčiu buvo nesuderinamas su Bendrijos teisės aktais(3), reikalaujančiais išmokėti visą paramą. Taigi Sprendimas Nr. 2002/524 neįtraukė į Bendrijos finansavimą sumos, atitinkančios mokestį už žemėlapius, surinktą 1999 metais(4) .
Teisinis pagrindas
3. Pagrindinės bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo taisyklės bylos faktų metu buvo išdėstytos Reglamente Nr. 729/70(5), kuris nustatė, kad fondas turėtų finansuoti bendras priemones, priimtas, jog būtų pasiekti EB steigimo sutarties 33 straipsnio 1 dalies a punkte išdėstyti tikslai, įskaitant intervencines priemones, kuriomis siekiama stabilizuoti žemės ūkio rinkas ir kurių imamasi pagal Bendrijos taisykles dėl bendro žemės ūkio rinkų organizavimo(6) .
4. Reglamento Nr. 729/70 5 straipsnis nustatė nacionalinių organų, kuriems suteikti įgaliojimai skirti išlaidas sandoriams, galimiems finansuoti iš Fondo, pateiktų sąskaitų apmokėjimo tvarką. 5 straipsnio 2 dalies c punkto pirmoji pastraipa aiškiai reikalavo, kad Komisija neįtrauktų į Bendrijos finansavimą išlaidų, padarytų nesilaikant Bendrijos taisyklių.
5. Reglamento Nr. 805/68 dėl bendros galvijienos rinkos organizavimo(7) 30a straipsnis nustato, kad pagal šį reglamentą mokėtinos sumos „pilnai išmokamos gavėjams“.
6. Reglamento Nr. 1765/92, nustatančio paramos sistemą tam tikrų lauko kultūrų augintojams(8), 15 straipsnio 3 dalis nustato, kad šiame reglamente nurodytos išmokos „turi būti gavėjams mokamos visos“.
7. Reglamento Nr. 1663/95, nustatančio išsamias taisykles dėl Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 729/70 apibrėžtos EŽŪOGF garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo tvarkos taikymo(9), 8 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa nustato:
„Jeigu po tyrimo dėl išlaidų Komisija mano, kad buvo pažeistos Bendrijos taisyklės, ji informuoja atitinkamą valstybę narę apie atliktų patikrų rezultatus ir nurodo pažeidimų šalinimo priemones, taikytinas siekiant užtikrinti minėtų taisyklių laikymąsi ateityje“.
Faktinės aplinkybės
8. 1997 m. balandžio 17 d. Švedija priėmė Förordningen
(nutarimą) 1997:183 dėl mokesčio už žemėlapius, susijusius su parama žemės ūkiui(10) . Förordningen
1997:183 nustatė, jog Bendrijos paramos konkrečiam žemės plotui pareiškėjai turi sumokėti mokestį, kad gautų žemėlapį, kuris turi būti pridedamas prie paraiškos. Mokesčio dydis buvo 10 SEK už hektarą tam tikro žemės ploto, iš viso daugiausiai 3 000 SEK. Förordningen
1997:183 buvo panaikintas 2000 m. liepos 1 d., taigi buvo taikomas tik 1998 ir 1999 metais. Apskaičiuota, kad iš viso mokesčio už žemėlapius surinkta 62 291 350 SEK, iš kurių 31 871 925 SEK 1998 metais ir 30 419 425 SEK 1999 metais.
9. 2002 m. birželio 26 d. Komisija dėl Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsnio ir Reglamento Nr. 805/68 30a straipsnio(11) pažeidimų nusprendė neįtraukti į Bendrijos finansavimą 18 555 850 SEK.
10. Šalys sutinka, kad šis neįtraukimas susijęs tik su 1999 metais patirtomis išlaidomis, nes Komisija manė, jog 1998 metais (pirmieji metai, kuriais buvo taikomas Förordningen
1997:183) surinktas mokestis gali būti laikomas atlyginimu už žemėlapio, kuris gali būti naudingas tam tikram ūkininkui apskritai, išdavimo paslaugą. Darytina prielaida (nors jokiuose Teisingumo Teismui pateiktuose dokumentuose tai nėra aiškiai pasakyta), kad neįtrauktoji suma, atitinkanti tik dalį iš viso 1999 metais surinkto mokesčio, atspindi tik tas sumas, kurios buvo surinktos už žemėlapius, išduotus pateikus paraiškas paramai, numatytai minėtais reglamentais, gauti.
11. Visų pirma, Švedija teigė, kad laiške, kuriuo Komisija pirmąjį kartą išdėstė savo susirūpinimą, nebuvo neįtrauktinų į Bendrijos finansavimą išlaidų įvertinimo, kaip reikalaujama Reglamento Nr. 1663/95(12) 8 straipsnio 1 dalyje, tačiau vėliau savo dublike pripažino, jog taikytinoje 8 straipsnio 1 dalies redakcijoje(13) tokio reikalavimo nebėra.
Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsnio ir Reglamento Nr. 805/68 30a straipsnio pažeidimas
12. Švedija teigia, kad Förordningen 1997:183 nėra nesuderinamas su Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsniu ar Reglamento Nr. 805/68 30a straipsniu, nes Švedijos ūkininkams buvo išmokėtos visos pagal Bendrijos teisę jiems priklausančios sumos.
13. Abi šalys remiasi Teisingumo Teismo sprendimu byloje Kellinghusen ir Ketelsen (14) . Ši byla buvo susijusi su nacionalinių teisės aktų, reikalaujančių, kad Reglamentais Nr. 1765/92 ir Nr. 805/68 numatytų kompensacinių išmokų pareiškėjai sumokėtų administracinius mokesčius, teisėtumu.
14. Pirmiausia Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Bendrijos reglamentai turi būti vienodai taikomi visose valstybėse narėse ir turėti, kiek įmanoma, vienodą poveikį visoje Bendrijos teritorijoje(15) . Jis nusprendė:
„Kaip teisingai pažymėjo Komisija, pajamų nuostolių, atsiradusių sumažėjus institucinėms kainoms, kompensavimo tikslas gali būti pasiektas tik tada, kai kompensacinė parama bendros žemės ūkio politikos reformos pasekmių paveiktiems ūkininkams yra išmokama pilnai.
Iš tiesų, jeigu valstybėms narėms būtų suteikta teisė sumažinti kompensacinės paramos lygį, darant atskaitymus ar imant administracines išlaidas padengiančius mokesčius, tai sudarytų sąlygas nevienodam ūkininkų pajamų nuostolių vienoje valstybėje narėje kompensavimui, taip pat prie nevienodam skirtingų valstybių narių ūkininkų pajamų nuostolių kompensavimui, o tai trukdytų vienodam Bendrijos teisės taikymui, būtinam siekiant išvengti nevienodo ūkio subjektų traktavimo (1998 m. gegužės 19 d. Sprendimo, C‑132/95, Jensen ir Korn- og Foderstofkompagniet, Rink. p. I‑2975, 49 punktas).
Todėl Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsnio 3 dalis ir Reglamento Nr. 805/68 30a straipsnis, įterptas Reglamentu Nr. 2066/92, draudžia valdžios institucijoms valstybėse narėse sumažinti išmokas ar imti administracinius mokesčius už paraiškų nagrinėjimą, dėl kurių sumažėja paramos suma(16) “.
15. Mano nuomone, šis sprendimas taikytinas ir šioje byloje minimam mokesčiui už žemėlapius.
16. Švedija tvirtina, kad šis mokestis buvo renkamas ne siekiant padengti Švedijos valdžios institucijų administracines išlaidas, o kaip atlyginimas už žemėlapių išdavimą, ir kad iš viso surinkta mokesčio suma buvo mažesnė už žemėlapių išdavimo išlaidas. Be to, mokestis nebuvo paraiškų paramai nagrinėjimo sąlyga: žemėlapiai nusiųsti visiems suinteresuotiesiems ūkininkams, vėliau išrašytos sąskaitos už paslaugą. Paraiškos paramai buvo nagrinėjamos ir parama suteikta, neatsižvelgiant į tai, ar mokestis už žemėlapius buvo sumokėtas, ar ne.
17. Vis dėlto aš nesu įsitikinęs, kad šios aplinkybės yra svarbios: kaip pažymi Komisija, pareiškėjai vis tiek turėjo pateikti žemėlapį tuo pat metu, kaip ir paraišką paramai, bei sumokėti mokestį už tą žemėlapį. Kaip aš komentavau savo išvadoje byloje Kellinghusen ir Ketelsen, „kad atskaitymų draudimas būtų veiksmingas, jis neturėtų būti aiškinamas tik formaliai, kaip taikomas tik tiems atskaitymams, kurie realiai daromi iš išmokų. Todėl bet kokių atskaitymų draudimas turi apimti visus mokesčius, tiesiogiai ir neatskiriamai susijusius su išmokėtomis sumomis(17) “.
18. Komisija remiasi Švedijos žemės ūkio ministerijos 1998 m. vasario 2 d. laišku VI GD (šiuo metu Žemės ūkio GD) generaliniam direktoriui, kuriuo atsakoma į prašymą informuoti apie tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą, kaip reikalauja Reglamentas Nr. 3508/92(18) . Šiame laiške(19) Švedijos vyriausybė aiškina, kad šis reglamentas reikalauja naudoti žemės ūkio sklypų identifikavimo sistemą kaip paraiškų paramai už žemės plotus nagrinėjimo pagrindą. Kadangi turimi žemėlapiai pasirodė netinkami, buvo sukurta identifikavimo sistema, paremta specialiais sunumeruotais žemėlapiais pagal sklypus. Kadangi kompetentinga valdžios institucija naudoja šiuos žemėlapius, nagrinėdama paraiškas paramai, juos turi naudoti ir visi pareiškėjai. Žemėlapių kūrimas reikalavo didelių vienkartinių išlaidų. Švedija apsvarstė keletą sistemos finansavimo galimybių, galiausiai nuspręsdama įvesti mokestį už žemėlapius.
19. Taigi atrodo, kad mokestis už žemėlapius buvo skirtas finansuoti pagal Reglamentą Nr. 3508/92 Švedijoje sukurtą sklypų identifikavimo sistemą, t. y. padengti Švedijos valdžios institucijų administracines išlaidas.
Mokestis už pašarų plotų žemėlapius
20. Papildomai Švedija teigia, kad mokestis už pašarų plotų žemėlapius negali būti neįtrauktas į Bendrijos finansavimą, nes Komisijos 2000 m. spalio 24 d. laiške, pavadintame „Pranešimas pagal Reglamento (EB) Nr. 1663/95 8 straipsnio 1 dalį“, buvo minimi tik draudžiami atskaitymai iš paramos už lauko kultūrų plotus. Pašarų plotai vis dėlto yra priemokų už gyvulius režimo dalis. Tik antrajame pranešime pagal 8 straipsnio 1 dalį, gautame 2001 m. rugpjūčio 6 d., Komisija nurodė, kad mokestis už pašarų plotų žemėlapius taip pat nebus įtrauktas į Bendrijos finansavimą.
21. Komisija nurodo, kad ji tik 2001 m. gegužės mėnesį iš Švedijos gavo išsamią informaciją apie paramą, išmokėtą už pašarų plotus. Kadangi pirmajame 2000 m. spalio 24 d. pranešime nebuvo privaloma pateikti neįtrauktinų išlaidų įvertinimo(20), aplinkybė, kad pranešime buvo minima tik parama už lauko kultūrų plotus, nepadaro jo negaliojančio. Švedija taip pat negali tvirtinti, kad dėl to ji negalėjo nustatyti, kokių pažeidimo šalinimo priemonių privalo imtis, nes 2000 m. liepos 1 d. panaikino mokesčius ir už lauko kultūrų, ir už pašarų plotų žemėlapius.
22. Šiomis aplinkybėmis man atrodo, kad Švedijos teisinis pagrindas yra atmestinas.
Mokestis už plotų, kuriems taip pat buvo prašoma agrarinės aplinkosaugos ar regioninės paramos, žemėlapius
23. Švedija toliau teigia, kad mokestis už plotų, kuriems taip pat buvo prašoma agrarinės aplinkosaugos ar regioninės paramos, žemėlapius nebuvo neteisėtas. Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsnis ir Reglamento Nr. 805/68 30a straipsnis nėra susiję su agrarinės aplinkosaugos ar regionine parama. Kai tas pats plotas buvo ir paramos už lauko kultūras ar priemokų už gyvulius, ir agrarinės aplinkosaugos ar regioninės paramos objektas, mokestis už atitinkamą žemėlapį buvo toks pats, kaip ir tuo atveju, jeigu plotas būtų buvęs vien paramos už lauko kultūras ar priemokų už gyvulius objektas. Vis dėlto Komisija siūlo išskirti mokestį už plotų, kuriems galėjo būti taikomos abi paramos rūšys (agrarinės aplinkosaugos ar regioninė parama ir parama už lauko kultūrų plotus ar priemokos už gyvulius), žemėlapius.
24. Man neaišku, kaip šis argumentas galėtų padėti Švedijai. Komisija neįtraukė sumos, lygios mokesčiui už žemėlapius, kurią sumokėjo paramos už lauko kultūras ar priemokų už gyvulius pareiškėjai, remdamasi tuo, kad šie mokėjimai yra Reglamento Nr. 1765/92 15 straipsniu ir Reglamento Nr. 805/68 30a straipsniu draudžiami atskaitymai. Aš jau nurodžiau, kad Komisijos pateiktą šių nuostatų aiškinimą laikau teisingu. Aplinkybė, kad pareiškėjai taip pat kreipėsi dėl kitų rūšių paramos, negali turėti jokios įtakos 15 ir 30a straipsnių pažeidimams arba šių pažeidimų pasekmėms.
Nuomonė
25. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų:
1. Atmesti ieškinį.
2. Nurodyti pareiškėjui padengti bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)
–	OL L 170, p. 77.
(3)
–	Išvardyti 5 ir 6 punktuose.
(4)
–	Žr. 10 punktą.
(5)
–	1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 94, p. 13), iš dalies pakeistas 1995 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1287/95 (OL L 125, p. 1). Išlaidų atžvilgiu Reglamentas Nr. 729/70 nuo 2000 m. sausio 1 d. buvo pakeistas 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 160, p. 103).
(6)
–	1 straipsnio 3 dalis ir 3 straipsnio 1 dalis.
(7)
–	1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 805/68 (OL L 148, p. 24), iš dalies pakeistas 1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2066/92 (OL L 215, p. 49).
(8)
–	1992 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1765/92 (OL L 181, p. 12).
(9)
–	1995 m. liepos 7 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1663/95 (OL L 158, p. 6), iš dalies pakeistas 1999 m. spalio 22 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2245/1999 (OL L 273, p. 5).
(10)
–	Förordningen (1997:183) om kartavgift i ärenden om jordbruksstöd.
(11)
–	Sprendime nurodomas Reglamento Nr. 805/68 30 straipsnis, tačiau neabejotina, ir Švedija tai pripažįsta, kad turimas omenyje 30a straipsnis.
(12)
–	Žr. 9 išnašą.
(13)
–	Nuo 1999 m. spalio 30 d. 8 straipsnio 1 dalis buvo iš dalies pakeista 9 išnašoje minėtu Reglamentu Nr. 2245/1999; 2000 m. spalio 24 d Komisijos pranešimas.
(14)
–	1998 m. spalio 22 d. Sprendimas sujungtose bylose (C‑36/97 ir C‑37/97, Rink. 1998, p. I‑6337).
(15)
–	Sprendimo 16 punktas, kuriame nurodomas 1981 m. sausio 14 d. Sprendimas Vokietija prieš Komisiją (819/79, Rink .
1981, p. 21, 10 punktas).
(16)
– Sprendimo 19–21 punktai.
(17)
–	13 punktas.
(18)
–	1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3508/92, nustatantis tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (OL L 355, p. 1).
(19)
–	Pridedamas prie Komisijos atsiliepimo į ieškinį.
(20)
–	Žr. 11 punktą.