62007CC0278
GENERALINĖS ADVOKATĖS
ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,
pateikta 2008 m. rugsėjo 25 d. (
1
)
Sujungtos bylos C-278/07–C-280/07
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
prieš
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co. ir kt.
„Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 — Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga — 3 straipsnis — Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką — Senaties termino nustatymas — Pažeidimai, padaryti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95 — Valstybės narės bendrojoje civilinėje teisėje įtvirtinta senaties termino taisyklė“
1.
Šie Vokietijos Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (toliau – Reglamentas Nr. 2988/95 arba Reglamentas) (
2
) išaiškinimo. Tiksliau, jie susiję su Reglamento nuostatomis, kuriose nustatytas reikalavimo grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką senaties terminas, kai pareiga grąžinti tokias sumas kyla dėl padaryto pažeidimo.
2.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori nustatyti Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatyto senaties termino apimtį ratione temporis ir ratione materiae. Jis konkrečiai klausia, ar šią nuostatą galima taikyti prieš įsigaliojant Reglamentui atsiradusioms aplinkybėms ir administracinėms priemonėms, kurios nėra nuobaudos. Jis taip pat prašo Reglamento 3 straipsnio 3 dalies išaiškinimo gairių, susijusių su galimybe nacionalinės teisės nuostatomis nukrypti nuo Reglamentu nustatyto senaties termino.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 2988/95
3.
Reglamente Nr. 2988/95, įsigaliojusiame 1995 m. gruodžio 26 d., nustatytos kelios bendros taisyklės, reglamentuojančios patikrinimus, administracines priemones ir nuobaudas už pažeidimus, padarytus atliekant mokėjimus gavėjams pagal įvairias Bendrijos politikos sritis.
4.
Anksčiau nebuvo bendrų tokius pažeidimus apibrėžiančių Bendrijos taisyklių. Taip pat nebuvo bendrų taisyklių, nustatančių senaties terminus, taikomus pažeidimams tirti ar nustatyti, arba ribojančių administracines išieškojimo priemones, kurių imamasi dėl tokių pažeidimų, arba dėl pastarųjų taikomas administracines nuobaudas (
3
).
5.
Šio reglamento trečia, ketvirta ir penkta konstatuojamosios dalys ypač svarbios. Trečia konstatuojamoji dalis nurodo, kad išsamias Bendrijos išlaidų administravimo taisykles ir jų taikymo kontrolę reglamentuoja skirtingos konkrečios nuostatos pagal atitinkamą Bendrijos politiką, bet Bendrijų finansinius interesus pažeidžiantys teisės aktai turi būti panaikinti visose srityse. Ketvirta konstatuojamoji dalis nurodo, kad, siekiant veiksmingai kovoti su Bendrijų finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, būtina priimti tam tikras bendras taisykles visose Bendrijos politikos srityse. Penkta konstatuojamoji dalis primena, kad neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal šį reglamentą. Reglamentas yra pakankamai platus savo horizontalia apimtimi, kad būtų pagrįstas EB 235 straipsniu ir EAEB 203 straipsniu (
4
).
6.
Reglamentas pateikia bendras taisykles, reglamentuojančias patikrinimus, administracines priemones ir nuobaudas.
7.
1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.“
8.
1 straipsnio 2 dalyje pažeidimas apibrėžiamas taip:
„<…> tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmu ar neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“ (Pataisytas vertimas)
9.
Atitinkamose 3 straipsnio dalyse numatyta:
„1.   Patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas pažeidimas. Atskirų sektorių taisyklėse (
5
) gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.
Jeigu pažeidimai daromi nuolat ir pakartotinai, senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas. Vykdant daugiametes programas, senaties terminas nesibaigia, kol visiškai nebaigiama programa.
Senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijusio veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui. Senaties eiga atsinaujina po kiekvieno ją nutraukusio veiksmo.
Tačiau senaties terminas įsigalioja ne vėliau kaip tą dieną, kai pasibaigia laikotarpis, lygus dvigubam senaties terminui, per kurį kompetentinga institucija nepaskyrė nuobaudos, išskyrus tuos atvejus, kai administracinė procedūra laikinai sustabdoma pagal 6 straipsnio 1 dalį.
2.   Administracinę nuobaudą skiriantis sprendimas įvykdomas per trejus metus nuo tos dienos, kai sprendimas tampa galutinis.
3.   Valstybės narės išlaiko teisę taikyti ilgesnį laikotarpį nei atitinkamai numatyta šio straipsnio 1 ir 2 dalyse.“
10.
4 straipsnyje numatyta, kad ekonominės veiklos vykdytojui įvykdžius pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama (grąžinimo būdu arba nusavinant užstatą). 4 straipsnio 4 dalis vis dėlto numato, kad „šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis“.
11.
5 straipsnyje, atvirkščiai, numatyta padarius tyčinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo skiriamas administracines nuobaudas.
12.
6 straipsnyje pateiktos sąlygos, kuriomis finansinių nuobaudų skyrimas gali būti sustabdytas. 6 straipsnio 1 dalis paskutiniame sakinyje sakoma: „sustabdžius administracinę bylą, sustoja 3 straipsnyje numatytos senaties eiga“.
Nacionalinės teisės nuostatos
13.
Nagrinėjamu laikotarpiu Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerlichesgesetzbuch, toliau – BGB) 195 straipsnis numatė, kad bendrasis reikalavimų pagal Vokietijos civilinę teisę senaties terminas buvo trisdešimt metų. 2002 m. sausio 1 d. įsigaliojo šio straipsnio pakeitimas. Jame numatytas bendrasis senaties terminas sutrumpintas iki trejų metų ir nuo tada toks ir išliko.
14.
Pažeidimų atsiradimo metu Vokietijos teisėje nebuvo normų, numatančių specialią senatį, taikomą reikalavimams grąžinti neteisingai suteiktą finansinę naudą (pavyzdžiui, reikalavimui grąžinti neteisingai suteiktas eksporto grąžinamąsias išmokas) arba, bendriau sakant, neteisingai suteiktas administracines lengvatas. Administracija ir teismai taikė BGB 195 straipsnį mutatis mutandis (
6
).
Faktinės aplinkybės
15.
1993 m. trys bendrovės (
7
) kreipėsi dėl eksporto grąžinamųjų išmokų avanso už kelias jautienos siuntas, kurias ketino eksportuoti į Jordaniją. Hauptzollamt (Centrinė muitinė) (
8
) patenkino šiuos prašymus.
16.
1998 m. Hauptzollamt atliko kelis patikrinimus. Jų metu ji nustatė, kad nagrinėjama jautiena iš tiesų buvo vėl eksportuota iš Jordanijos į Iraką. Todėl Hauptzollamt pareikalavo, kad šios trys bendrovės grąžintų sumokėtas eksporto grąžinamąsias išmokas, remdamasi tuo, kad jos neteisingai sumokėtos, prašymų, pateiktų darant pažeidimą, pagrindu (
9
).
17.
Bendrovės apskundė Hauptzollamt sprendimus Finanzgericht Hamburg (Hamburgo finansų teismas). 2005 m. gegužės 4 d. Sprendimu jis patenkino ieškinius. Šis teismas nusprendė, kad suėjo Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytas senaties terminas, todėl Hauptzollamt reikalavimas buvo pavėluotas.
18.
Hauptzollamt pateikė kasacinį skundą Bundesfinanzhof, kuris Teisingumo Teismui pateikė šiuos klausimus:
1.
Ar Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 3 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos pirmas sakinys taikytinas ir tuomet, jei pažeidimas buvo padarytas ar baigtas prieš įsigaliojant Reglamentui (EB, Euratomas) Nr. 2988/95?
2.
Ar šioje nuostatoje nustatytas senaties terminas apskritai taikomas tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, skirtą padarius pažeidimą?
3.
Jeigu atsakymai į šiuos klausimus teigiami, ar valstybė narė gali taikyti ilgesnį terminą pagal Reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį ir tuomet, kai toks ilgesnis terminas valstybės narės teisėje buvo numatytas dar prieš priimant minėtąjį reglamentą? Ar toks ilgesnis terminas gali būti taikomas ir tuomet, kai jis buvo numatytas ne specialioje normoje, skirtoje reikalavimui grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas arba administracinėms priemonėms apskritai, o išplaukė iš bendros, visus atskirai nereglamentuotus senaties atvejus apimančios atitinkamos valstybės narės normos (bendroji norma)?
19.
Rašytines pastabas pateikė Josef Vosding, Vion, Ze Fu, Čekijos vyriausybė ir Komisija.
20.
2008 m. balandžio 17 d. posėdyje dalyvavo ir žodinius pareiškimus pateikė rašytines pastabas pateikusios šalys (išskyrus Čekijos vyriausybę) bei Prancūzijos vyriausybė.
Vertinimas
Preliminarios pastabos
21.
Visos trys bendrovės nacionaliniuose teismuose tvirtino, jog Hauptzollamt neįrodė, kad tariamas pažeidimas buvo iš tiesų padarytas. Jos pakartojo tuos pačius argumentus šiame procese.
22.
Vis dėlto EB 234 straipsnis pagrįstas aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu. Fakto klausimai tenka nacionalinių teismų jurisdikcijai, o Teisingumo Teismo vaidmuo yra tik pateikti gaires, kaip aiškinti Bendrijos teisę. Todėl Teisingumo Teismas savo prejudicinį sprendimą turi pagrįsti nacionalinio teismo prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktomis faktinėmis aplinkybėmis (
10
).
Pirmasis klausimas
23.
Pirmasis klausimas susijęs su Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies apimtimi ratione temporis. Iš esmės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar šį straipsnį galima taikyti tuo atveju, kai pažeidimas padarytas arba baigtas prieš Reglamentui įsigaliojant (
11
).
24.
Teisingumo Teismas nuolat kartojo, kad „procesinės taisyklės apskritai laikomos taikytinomis visiems jų įsigaliojimo metu nagrinėjamiems teisiniams ginčams, skirtingai nei materialinės normos, kurios paprastai aiškinamos kaip netaikytinos iki jų įsigaliojimo susidariusioms situacijoms“ (
12
).
25.
Materialinė teisės norma išimtinai gali būti taikoma atgaline data. Toks atgalinis taikymas galimas, tik jei iš šios normos formuluotės, tikslų arba bendros sistemos pakankamai aišku, kad ją numatyta taikyti atgaline data. Taikant materialinę teisės normą atgaline data, būtina deramai atsižvelgti į teisinį saugumą ir teisėtus lūkesčius (
13
).
26.
Todėl pirmiausia, siekiant išsiaiškinti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali atgaline data taikyti 3 straipsnio 1 dalį, reikia nustatyti, ar šis straipsnis yra procesinė, ar materialinė teisės norma.
27.
Sprendime Vonk Dairy Products (
14
) Teisingumo Teismui nereikėjo aiškiai nagrinėti klausimo, ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalis yra procesinė norma, kurią galima taikyti atgaline data. Sprendimas pagrįstas tuo, kad 3 straipsnio 1 dalis yra procesinė norma, kad ji buvo taikytina ir kad būtent joje numatytas tinkamas senaties terminas (
15
). Kadangi bylos nagrinėjimas buvo aiškiai reglamentuotas Reglamentu Nr. 2988/95 ir byloje nagrinėtas klausimas, ar galima eksportuotojo veiksmus laikyti „nuolat arba pakartotinai daromais pažeidimais“, visai nebuvo būtinybės nagrinėti, ar 3 straipsnio 1 dalis buvo visiškai procesinė norma (
16
).
28.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą Bundesfinanzhof pateikia kelias paraleles tarp Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ir Bendrijos muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalies, nagrinėtos 2006 m. vasario 23 d. Sprendime Molenbergnatie (
17
).
29.
Ta nuostata nurodo, kad „pranešimas skolininkui (apie skolą muitinei) nebegali būti pateikiamas pasibaigus trejų metų laikotarpiui nuo skolos muitinei atsiradimo dienos. Tačiau jeigu priežastis, dėl kurios muitinė negalėjo apskaičiuoti tikslios teisiškai privalomos sumokėti pinigų sumos, buvo veiksmas, dėl kurio galėjo būti iškelta baudžiamoji byla, toks pranešimas gali būti pateikiamas ir pasibaigus nurodytajam trejų metų laikotarpiui, jeigu jį pateikti leidžia galiojančios nuostatos“.
30.
Savo pastabose Josef Vosding ir Ze Fu vadovaujasi Bundesfinanzhof padarytomis išvadomis ir remiasi prielaida (pagal analogiją taikydami sprendimą Molenbergnatie), kad tai yra materialinė norma. Vion, Prancūzija ir Komisija, atvirkščiai, mano, kad tai yra procesinė norma (
18
).
31.
Sprendime Molenbergnatie Teisingumo Teismas nusprendė, kad 221 straipsnio 3 dalis yra „kliūtis muitinės įstaigų teisei išieškoti minėtą skolą“, tačiau ji yra ir „skolą muitinei reglamentuojanti taisyklė“ (
19
). Toliau Teisingumo Teismas pateikė nedviprasmišką ryšį tarp senaties termino pasibaigimo ir paties skolos egzistavimo, nurodydamas, kad „pasibaigia skolos senaties terminas, ir todėl ji išnyksta“ (
20
). Taigi jis pripažino 221 straipsnio 3 dalį materialine norma.
32.
Su visa derama pagarba turiu pasakyti, kad toks samprotavimas negali būti pagrįstas. Tik tai, kad pasibaigus senaties terminui kreditorius negali atsiimti jam grąžintinų pinigų, nepanaikina nei pačios skolos, nei jos padarinių. Apskritai skolos panaikinamos arba kreditoriui jas anuliavus, arba skolininkui sumokėjus skolos sumą. Senaties termino pasibaigimas nepanašus nei į viena, nei į kita. Tačiau, kaip generalinis advokatas F. Jacobs tvirtino Molenbergnatie byloje, senaties terminas aiškiai priklauso proceso teisės sričiai (
21
). Sutinku su generalinio advokato F. Jacobs nuomone, kad, šiaip ar taip, paprastai senaties terminui pasibaigus teisinis įsipareigojimas, kuris kitu atveju būtų teisiškai vykdytinas, negali savaime „išnykti“.
33.
Reglamento 3 straipsnio 1 dalies formuluotėje nėra nieko, iš ko būtų galima spręsti, kad 3 straipsnio 1 dalis reglamentuoja veiksmo turinį ar bent jam daro poveikį (
22
). Tai yra paprasčiausia ribojanti nuostata. Jos struktūra iš tikrųjų klasikinė.
34.
Akivaizdu, kad valdžios institucijoms reikės atlikti tyrimą, kad nustatytų, ar pažeidimas iš tiesų buvo padarytas, ir kad šio tyrimo rezultatas savo ruožtu tiesiogiai susijęs su atsakymais į šiuos klausimus: a) ar apskritai reikėjo mokėti kokią nors eksporto grąžinamąją išmoką; b) jei taip, kokio dydžio; c) ar (palyginus šį skaičių su jau sumokėta eksporto grąžinamąja išmoka) buvo permokėta; d) jei taip, kokią sumą valdžios institucijos turėtų siekti susigrąžinti iš gavėjo. Tačiau iš šių veiksnių negalima daryti išvados, kad Reglamento 3 straipsnio 1 dalies norma pagal pobūdį yra materialinė.
35.
Mano nuomone, Reglamento 3 straipsnio 1 dalis yra visiškai procesinė norma. Todėl pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, kuria jau rėmiausi (
23
), ji taikoma visoms jai įsigaliojus nagrinėjamoms byloms.
36.
Jei Teisingumo Teismas vis dėlto mano, kad 3 straipsnio 1 dalį tiktų aiškinti kaip materialinę normą, būtinai reikia išnagrinėti, ar 3 straipsnio 1 dalis atitinka sprendimo Salumi (
24
) sąlygas ir todėl gali būti taikoma atgaline data. Trumpai tariant, šios sąlygos yra tokios: iš priemonės formuluotės ir bendros sistemos turi būti aišku, kad ją numatyta taikyti atgaline data, ir turi būti atsižvelgta į teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus.
37.
Būtent todėl, kad pirmos dvi sprendimo Salumi sąlygos numato priemonę, turinčią aiškų materialinį poveikį (kurios ginčijama priemonė neturi), sunku tikėtis, kad jos būtų įvykdytos nagrinėjamu atveju. Akivaizdu, kad 3 straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą kartu su 1 straipsnio 1 dalyje pateikta plačia apibrėžtimi reikia suprasti kaip taikomą visoms į Reglamento taikymo sritį patenkančioms aplinkybėms. Reikėtų aiškios priešingos formuluotės norint pakeisti šią prielaidą. Tačiau tokios nėra. Vis dėlto neužtenka vien įrodyti, kad teisės aktų leidėjas aiškiai numatė 3 straipsnio 1 dalį taikyti atgaline data.
38.
Reglamentu siekiama apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus ir nustatyti bendras taisykles, reglamentuojančias administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus. Toks bendras reglamentavimas apima ir reikalavimo grąžinti neteisingai sumokėtas sumas senaties terminus, tačiau nenurodo jų taikymo ratione temporis.
39.
Kalbant apie tikslus ir bendrą sistemą, Reglamentas nustato „bendrąsias taisykles“ (
25
), paaiškinančias, kodėl tai būtina ir tinkama (
26
). Kadangi vienodo senaties termino taikymas atgaline data nei pažeidžia šiuos tikslus, nei kenkia bendrai Reglamento sistemai, sunku iš šių elementų nustatyti teigiamą taikymo atgal patvirtinimą.
40.
Galiausiai 3 straipsnio 1 dalies taikymas atgaline data šiuo atveju suteiktų trumpesnį senaties terminą už kitu atveju taikomą senaties terminą pagal nacionalinę teisę. Tai būtų naudinga atitinkamoms bendrovėms, atsižvelgiant į jų teisėtus lūkesčius (
27
). Mažiau akivaizdu, kad toks išaiškinimas užtikrintų bendrus teisėtų lūkesčių interesus.
41.
Todėl manau, kad jei (quod non) Reglamento 3 straipsnio 1 dalis būtų materialinė nuostata, ji neatitiktų sprendimo Salumi kriterijaus. Taigi darau išvadą: kadangi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos pirmame sakinyje numatytas senaties terminas yra ne materialinė, o procesinė norma, šis senaties terminas taikomas, net jei nagrinėjamas pažeidimas padarytas arba baigtas prieš Reglamentui įsigaliojant.
Antrasis klausimas
42.
Antrasis klausimas susijęs su Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ratione materiae. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar senaties terminas taikomas visoms išieškojimo priemonėms, kurių nacionalinės valdžios institucijos imasi, nustačiusios pažeidimą (
28
).
43.
Sprendime Handlbauer (
29
) Teisingumo Teismas pripažino, kad 3 straipsnio 1 dalis taikoma ir 4 straipsnyje, ir 5 straipsnyje nurodytiems pažeidimams. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad 1 straipsnio 1 dalis numato „bendrąsias taisykles“ ir kad plati „pažeidimo“ apibrėžtis 1 straipsnio 2 dalyje „apima tarptautinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo, už kuriuos <…> gali būti paskirta administracinė bauda (
30
), ir pažeidimus, už kuriuos tik panaikinama neteisingai įgyta nauda (
31
) <…>“. Taigi Teisingumo Teismas nedarė jokio skirtumo tarp dviejų pažeidimų kategorijų (
32
).
44.
Rašytinėse pastabose Komisija atkreipia Teisingumo Teismo dėmesį į problemas, jos teigimu, kilusias dėl sprendimo Handlbauer. Ji dar kartą išreiškė šį susirūpinimą per posėdį. Komisija būtent tvirtina, kad Bendrijos biudžetui gali kilti grėsmė, jei senaties terminas būtų taikomas ir nebaudžiamosioms administracinėms priemonėms.
45.
Komisija tvirtina, kad senaties terminas yra naudingas atitinkamoms bendrovėms, nes apriboja laikotarpį, kuriuo bendrovei gali būti skirta bauda už pažeidimą, ir tai, žinoma, yra tinkama baudas apimančių priemonių atžvilgiu. Vis dėlto Bendrijų finansiniai interesai reikalauja taip neriboti mažiau griežtų priemonių. Taigi Komisija griežtai atskiria pažeidimo, padaryto tarptautiniu mastu arba dėl aplaidumo, pasekmes nuo pažeidimo, padaryto ne dėl eksportuotojo kaltės, pasekmių.
46.
5 straipsnyje numatytos nuobaudos yra administracinės nuobaudos. Jos skiriasi nuo 4 straipsnyje numatytų administracinių išieškojimo priemonių savo pobūdžiu ir atitinkamų sumų apskaičiavimu. Vis dėlto nė viena iš jų neatsiranda be priežasties. Ir vienos, ir kitos skiriamos dėl padaryto pažeidimo ir yra neatskiriamai su juo susijusios.
47.
Apskritai dėl bet kurio pažeidimo panaikinama neteisingai įgyta nauda (
33
) (tai yra reikalaujama grąžinti sumokėtas pinigų sumas). Jei pažeidimas padarytas tyčia arba dėl aplaidumo, gali būti skirta administracinė nuobauda. Komisijos samprotavimai veda prie (ydingos) išvados, kad eksportuotojai, tyčia ar dėl aplaidumo padarę pažeidimą, gali pasinaudoti senaties terminu, kuriuo negali naudotis tie, kurie yra mažiau smerktini.
48.
Komisijos siūlymu, administracinių išieškojimo priemonių ir išieškojimo priemonių, taikomų nepadarius pažeidimo (
34
), senaties terminus turėtų reglamentuoti nacionalinė teisė. Ji nurodo Reglamento parengiamuosius darbus, tvirtindama, kad dauguma valstybių narių norėjo, jog senaties terminas būtų taikomas tik administracinėms nuobaudoms. Vis dėlto parengiamieji darbai yra tik šalutinis teisės aktų aiškinimo įrankis. Jų pačių negalima naudoti, siekiant prieštarauti aiškiai teisės akto formuluotei (
35
). Priimto Reglamento teksto taip aiškinti negalima, ir Teisingumo Teismas sprendime Handlbauer jau atmetė Komisijos (kuri toje byloje išsamiai išdėstė savo požiūrį) siūlomą išaiškinimą. Teisingumo Teismo išaiškinimas, beje, atitiko generalinio advokato išvadą (
36
), o Pirmosios instancijos teismas pirmiau laikėsi tokio paties požiūrio sprendime Peix (
37
).
49.
Pridursiu, kad Komisija savo argumentuose vienodai traktuoja reikalavimą grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas tais atvejais, kai padarytas pažeidimas nebuvo nei tyčinis, nei dėl aplaidumo, ir reikalavimą grąžinti kompetentingų valdžios institucijų klaidingai sumokėtas eksporto grąžinamąsias išmokas, kai joks pažeidimas nebuvo padarytas. Pirmuoju atveju aiškiai taikomas Reglamentas Nr. 2988/95 (
38
). Antruoju jis taip pat aiškiai netaikomas (
39
).
50.
Be to, siauras 3 straipsnio 1 dalies turinio apimties aiškinimas neatitinka Reglamento formuluotės.
51.
Pirma, Komisija tvirtina, kad žodžių „patraukimas atsakomybėn“ apimtys turi apibrėžti 3 straipsnio 1 dalies apimtį ir kad „patraukimą atsakomybėn“ reikia suprasti kaip „patraukimą atsakomybėn galint skirti administracinę nuobaudą“. Vis dėlto, mano nuomone, 3 straipsnio 1 dalies apimtį nusako sąvokos „pažeidimas“ apimtis. Jis apibrėžtas 1 straipsnio 2 dalyje kaip „bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui <…> padaroma žala“ (Pataisytas vertimas) (
40
).
52.
Reikalavimo grąžinti procedūra pradedama, tik jei padarytas pažeidimas. Kaip matyti iš plačios sąvokos „pažeidimas“ apibrėžties 1 straipsnio 2 dalyje, ir mažesnis, ir didesnis pažeidimas gali padaryti žalos Bendrijos biudžetui (
41
). Todėl 3 straipsnio 1 dalis turi apimti visus reikalavimus grąžinti dėl bet kokios rūšies pažeidimo neteisingai sumokėtas išmokas.
53.
Be to, Komisijos požiūryje nepaisoma aiškios 1 straipsnio 1 dalies, į kurią 3 straipsnio 1 dalyje daroma nuoroda, formuluotės, pagal kurią Reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios, inter alia, „administracines priemones bei nuobaudas“.
54.
Antra, Komisija tvirtina, jog 3 straipsnio 1 dalies ketvirtosios pastraipos formuluotė rodo, kad visa 3 straipsnio 1 dalis išimtinai susijusi su pažeidimais, dėl kurių skiriamos administracinės nuobaudos (
42
).
55.
Manau, kad visa 3 straipsnio 1 dalis nustato bendrą senaties sistemą. Įprastas senaties terminas yra ketveri metai (3 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa). Ypatingos tęstinių arba pasikartojančių pažeidimų keliamos problemos aptartos 3 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje. Bet koks kompetentingų valdžios institucijų veiksmas, susijęs su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu, nutraukia senaties eigą (3 straipsnio 1 dalies trečioji pastraipa). 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoji pastraipa nustato bendrą taisyklę, kad senatis paprastai įsigalioja (įskaitant bet kokį jos eigos nutraukimą pagal 3 straipsnio 1 dalies trečiąją pastraipą) po aštuonerių metų. Yra tik dvi šios taisyklės išimtys: a) jei kompetentingos valdžios institucijos skyrė nuobaudą (pagal 5 straipsnį); arba b) jei administracinė byla buvo sustabdyta pagal 6 straipsnio 1 dalį. Pirmuoju atveju 3 straipsnio 2 dalis nustato trejų metų laikotarpį, per kurį reikia įvykdyti administracinę nuobaudą skiriantį sprendimą. Antruoju atveju taikomos išsamios specialios 6 straipsnio nuostatos. Manau, kad tokia interpretacija perteikia aiškią senaties taisyklių prasmę. Komisijos siūlomas 3 straipsnio 1 dalies ketvirtosios pastraipos išaiškinimas, atvirkščiai, iškreipia trijų pirmųjų pastraipų tikrąją prasmę.
56.
Kaip nurodžiau, nemanau, kad dabartinę Reglamento formuluotę, jos neiškreipiant, galima aiškinti taip, kaip tvirtina Komisija. Jei Komisija yra teisi teigdama, kad teisės aktų kūrėjas numatė senaties termino taikymą tik administracinėms nuobaudoms, manau, kad ji verčiau turėtų pasiūlyti Tarybai paaiškinamąją pataisą, o ne prašyti Teisingumo Teismo peržiūrėti sprendimą Handlbauer.
57.
Trečia, 3 straipsnio 1 dalis yra Reglamento dalyje „Bendrieji principai“. Jos, kaip principo, apimtį reikia aiškinti plačiai.
58.
Ketvirta, 3 straipsnio 1 dalį reikia nagrinėti neperžengiant ją apimančių administracinės teisės rėmų. Čia Komisija pažymi, kad administracinių nuobaudų senaties terminas yra skaičiuojamas nuo pažeidimo padarymo momento, nors reikalavimo grąžinti neteisingai gautą naudą atveju jis prasideda tą naudą suteikus. Komisija toliau remiasi prielaida, kad pastarasis visada įvyksta anksčiau nei pirmesnis. Tokiu pagrindu Komisija patvirtina, kad, turint mintyje šį skirtumą nustatant senaties termino pradžios momentą, pažeidimą (dėl kurio gali būti taikomos administracinės išieškojimo priemonės arba administracinė nuobauda) padaręs eksportuotojas bus, remiantis sprendimu Handlbauer, traktuojamas palankiau nei pažeidimo nepadaręs eksportuotojas.
59.
Vis dėlto Komisijos prielaida yra klaidinga. Nauda ne visuomet suteikiama anksčiau nei padaromas pažeidimas. Pavyzdžiui, jei pažeidimas padaromas prašymo anketoje neteisingai pateikiant informaciją, šie du įvykiai įvyksta priešinga tvarka. Ar kuriuo nors konkrečiu atveju eksportuotojui bus geriau pagal nacionalinę teisę, ar pagal Reglamentą, priklausys nuo šių dviejų įvykių eiliškumo ir nuo to, ar nacionalinėje teisėje numatytas senaties terminas yra ilgesnis, ar trumpesnis nei numatytasis Reglamente. Tai nėra geras pagrindas sprendimui Handlbauer iš naujo peržiūrėti.
60.
Darau išvadą, kad 3 straipsnio 1 dalyje numatytas senaties terminas apskritai yra taikomas administracinėms priemonėms, kaip antai reikalavimui grąžinti dėl pažeidimų suteiktas eksporto grąžinamąsias išmokas ir administracinėms nuobaudoms.
61.
Kadangi į pirmąjį ir antrąjį klausimus siūlau atsakyti teigiamai, toliau nagrinėsiu trečiąjį klausimą.
Trečiasis klausimas
62.
Šiuo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti 3 straipsnio 3 dalyje numatytos valstybių narių teisės nukrypti nuo 3 straipsnio 1 dalies apimtį.
63.
Šį klausimą sudaro du elementai. Pirma, ar nagrinėjama nacionalinės teisės norma turi būti priimta Reglamentui Nr. 2988/95 įsigaliojus, kad būtų galima pasinaudoti nukrypti leidžiančia nuostata? Antra, kiek įstatymas turi būti specialus?
Chronologija
64.
3 straipsnio 3 dalis nurodo, kad valstybės narės „išlaiko“ teisę taikyti ilgesnį laikotarpį (
43
). Žodis „išlaiko”, mano nuomone, gana vienareikšmiškai nurodo, kad nacionalinės teisės akto, galiojusio prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95, nereikia panaikinti. Tokiam teisės aktui taikoma nukrypti leidžianti nuostata. Valstybės narės taip pat gali priimti naują teisės aktą, pagal kurį taikomi ilgesni senaties terminai, nes jų galias tai daryti saugo nukrypti leidžianti nuostata. Jos negali tik numatyti trumpesnio senaties termino. Toks aiškinimas atitinka Reglamento tikslą panaikinti Bendrijų finansiniams interesus pažeidžiančius aktus (
44
).
Specialumas
65.
3 straipsnio 1 dalyje numatyto senaties termino apimtis apibrėžta 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse. Senaties terminas yra laikotarpis, taikomas procesams dėl 1 straipsnio 2 dalyje apibrėžtų pažeidimų (
45
). Vadinasi, bet koks teisės aktas, kuriuo siekiama nukrypti nuo 3 straipsnio 1 dalies, remiantis 3 straipsnio 3 dalimi, turi taip pat patekti į šią taikymo sritį.
66.
Mano nuomone, BGB 195 straipsnis neatitinka šio kriterijaus.
67.
BGB numatytos bendros Vokietijos civilinės teisės normos. BGB 195 straipsnyje numatytas senaties terminas yra bendra civilinės teisės nuostata. Ji, kaip tokia, nėra susijusi su administracinės teisės klausimais. Konkrečiai kalbant, ji per se netaikytina reikalavimui grąžinti neteisingai suteiktas eksporto grąžinamąsias išmokas (
46
).
68.
Prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95 Vokietijos teismai BGB 195 straipsnį pagal analogiją taikė aplinkybėms, susijusioms su administraciniu reikalavimu grąžinti sumas. Taikymas pagal analogiją nėra taikymas, kuris aiškiai nukrypsta nuo standartinio senaties termino, Reglamentu numatyto patraukimui atsakomybėn už „bet kurį Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimą, susijusį su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui <…> padaroma žala“. Reglamentas Nr. 2988/95 dabar numato standartinį senaties terminą (paprastai ketverius metus). Kadangi šis terminas numatytas reglamentu, jis yra tiesiogiai taikomas. Ilgesnio senaties termino taikymas, remiantis ankstesne teismine analogija, tiesiogiai pažeistų teisinio saugumo reikalavimus. Dėl šios priežasties manau, kad BGB 195 straipsnyje numatyto bendro senaties termino negalima taikyti, remiantis Reglamento 3 straipsnio 3 dalimi.
69.
Aplinkybei, kad nagrinėjamu laikotarpiu BGB 195 straipsnyje numatytas senaties terminas buvo trisdešimt metų, kai kuriose rašytinėse pastabose buvo skirta daug dėmesio. Jei Reglamentas nebūtų taikytinas, šie argumentai, žinoma, būtų reikšmingi diskusijai, ar buvo galima pagal analogiją taikyti BGB 195 straipsnį administracinėms byloms dėl iš Bendrijų biudžeto sumokėtų sumų išieškojimo. Vis dėlto, įsigaliojus Reglamentui Nr. 2988/95, aktuali nacionalinio senaties termino trukmė, kurią nacionalinės valdžios institucijos nori taikyti, tapo nereikšminga. Taikymas pagal analogiją nebėra priimtinas.
70.
Būtent dėl šios priežasties nekyla jokių sunkumų dėl 2002 m. BGB 195 straipsnio pataisos, sutrumpinusios bendrą civilinį senaties terminą iki trejų metų. Kadangi, mano nuomone, reikalavimui grąžinti padarius pažeidimą neteisingai gautas eksporto grąžinamąsias išmokas nebegalima toliau pagal analogiją taikyti BGB 195 straipsnio, jame numatytas trejų metų laikotarpis nepažeidžia ketverių metų laikotarpio, numatyto 3 straipsnio 1 dalies pirmojoje pastraipoje. Paprastai tariant, šios dvi nuostatos veikia skirtingose srityse. Todėl jos neprieštarauja viena kitai.
71.
Dėl išsamumo pridursiu, kad bet kokia nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatytas specialus (ilgesnis) senaties terminas, taikomas byloms dėl klaidingai gautų išmokų, kurios kelia grėsmę Bendrijų biudžetui, turi derėti su bendraisiais Bendrijų teisės principais (kaip antai nediskriminavimo principu) ir būti proporcinga, kad patektų į 3 straipsnio 3 dalies nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sritį. Kadangi standartinis senaties terminas pagal Reglamentą Nr. 2988/95 yra ketveri metai, trisdešimties metų terminas bet kuriuo atveju būtų neproporcingas.
72.
Todėl darau išvadą, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalis taikoma ilgesniems senaties terminams, nacionalinėje teisėje numatytiems prieš priimant tą Reglamentą, jei tokie senaties terminai buvo arba yra specialiai taikomi byloms, patenkančioms į Reglamento taikymo sritį, ir atitinka bendruosius Bendrijos teisės principus.
Išvada
73.
Todėl Teisingumo Teismui į Bundesfinanzhof pateiktus klausimus rekomenduoju atsakyti taip:
1.
Kadangi 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 3 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos pirmame sakinyje numatytas senaties terminas yra ne materialinė, o procesinė norma, šis senaties terminas taikomas, net jei nagrinėjamas pažeidimas padarytas arba baigtas prieš Reglamentui įsigaliojant.
2.
3 straipsnio 1 dalyje numatytas senaties terminas apskritai yra taikomas administracinėms priemonėms, kaip antai reikalavimui grąžinti dėl pažeidimų suteiktas eksporto grąžinamąsias išmokas ir administracinėms nuobaudoms.
3.
Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalis taikoma ilgesniems senaties terminams, nacionalinėje teisėje numatytiems prieš priimant tą Reglamentą, jei tokie senaties terminai buvo arba yra specialiai taikomi byloms, patenkančioms į Reglamento taikymo sritį, ir atitinka bendruosius Bendrijos teisės principus.
(
1
)	Originalo kalba: anglų
(
2
)	OL L 312, p. 1.
(
3
)	1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamento Nr. 729/70/EEB dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 94, p. 13) 8 straipsnio 1 dalis konkrečiai reikalavo, jog valstybės narės imtųsi priemonių įsitikinti, kad iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) lėšų finansuojamos operacijos, įskaitant eksporto į trečiąsias valstybes grąžinamąsias išmokas, yra tikrai atliktos ir teisingai, užkirsti kelią taisyklių pažeidimams ir su jais kovoti, išieškoti sumas, kurios buvo prarastos dėl taisyklių nesilaikymo ar aplaidumo. Vis dėlto jame nebuvo numatyta jokių senaties terminų tokiems veiksmams.
(
4
)	Šiuo požiūriu žr. Reglamento dvyliktą konstatuojamąją dalį.
(
5
)	Nagrinėjamu laikotarpiu atitinkamų sektoriaus taisyklių nebuvo.
(
6
)	Nacionalinis teismas nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tai tiksliai aprašė taip: „In Deutschland bestand in dem hier in Betracht zu ziehenden Zeitraum keine Vorschrift, welche die Verjährung eines Anspruches auf Rückforderung zu Unrecht gewährter Ausfuhrerstattung oder – allgemeiner – zu Unrecht gewährter verwaltungsrechtlicher Vergünstigungen speziell regelte. Von der Verwaltung und der Rechtsprechung wurde insofern vielmehr das Bürgerliche Gesetzbuch (BGB) entsprechend angewandt <…>“
(
7
)	Josef Vosding Schlacht, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co (toliau – Josef Vosding, byla C-278/07), Vion Trading GmbH (toliau – Vion, byla C-279/07) ir Ze Fu Fleischhandel GmbH (toliau – Ze Fu, byla C-280/07). Visos trys pirmiausia buvo ieškovės Finanzgericht Hamburg, o dabar yra kitos kasacinio proceso šalys prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje.
(
8
)	Kasatorė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje.
(
9
)	1999 m. rugsėjo 23 d. Sprendimu (Josef Vosding naudai) ir 1999 m. spalio 13 d. Sprendimu (Vion ir Ze Fu naudai).
(
10
)	Žr. naujausio 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimą Danske Svineproducenter (C-491/06, Rink. p. I-3339, 23 punktas) ir jame nurodytą teismo praktiką
(
11
)	Nors gali kilti abejonių dėl tikslaus momento, kada atsirado pats pažeidimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, kad prašymas, pateiktas darant pažeidimą 1993 m., t. y. prieš įsigaliojant Reglamentui 1995 metais. Aš remsiuosi tuo pačiu.
(
12
)	Žr. 2006 m. vasario 23 d. Sprendimą Molenbergnatie (C-201/04, Rink. p. I-2049 31 punktas) ir jame nurodytą teismo praktiką.
(
13
)	Žr. 1981 m. lapkričio 12 d. Sprendimą SRL Meridionale Industria Salumi ir kt. (212/80–217/80, Rink. p. 2735 9 ir 10 punktai ir juose nurodyta teismo praktika) (toliau – sprendimas Salumi).
(
14
)	2007 m. vasario 11 d. Sprendimas Vonk Dairy Products (C-279/05, Rink. p. I-239).
(
15
)	Žr. sprendimo 40–44 punktus, ypač 42 punktą, ir mano išvados 68 bei 79 punktus.
(
16
)	Sprendimo Vonk 26 punkte nurodyta, kad paskutinis nagrinėjamo eksporto sandoris įvyko 1994 m. rugsėjo 28 dieną. Senaties termino eiga buvo du kartus nutraukta 3 straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje apibūdintomis administracinėmis priemonėmis. Sprendimas reikalauti grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas priimtas 2001 m. balandžio 18 dieną. Vadinasi, aplinkybės, dėl kurių pradėtas procesas, atsirado prieš 1995 m. įsigaliojant Reglamentui, bet apskųstas administracinis sprendimas priimtas po to. Todėl reglamentas aiškiai nebuvo taikomas jo įsigaliojimo metu „nagrinėjamai“ bylai.
(
17
)	Minėtas šios išvados 12 išnašoje.
(
18
)	Čekijos vyriausybė tvirtina, kad nereikia nagrinėti atgalinio poveikio klausimo, nes nuostata reglamentuoja aplinkybių, iš kurių ir toliau kyla pasekmės, ateitį. Vis dėlto, kadangi aplinkybės atsirado prieš priimant Reglamentą, manau, kad atgalinio poveikio klausimas yra aktualus.
(
19
)	Sprendimo 39 punktas.
(
20
)	Sprendimo 41 punktas.
(
21
)	Generalinio advokato F. Jacobs nuomone, 221 straipsnio 3 dalis yra „veiksmus ribojanti norma“, o tai reiškia, kad senaties termino pabaiga nedaro įtakos pačios skolos egzistavimui (žr. jo išvados byloje Molenbergnatie 40 punktą).
(
22
)	Šiuo atžvilgiu Reglamento 3 straipsnio 1 dalis galbūt skiriasi nuo Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalies, nagrinėjamos byloje Molenbergnatie. Pagal pastarąją nuostatą pranešimas skolininkui gali būti pateiktas pasibaigus senaties terminui, jei priežastis, dėl kurios muitinė negalėjo apskaičiuoti tikslios teisiškai privalomos sumokėti pinigų sumos (išskirta mano), buvo veiksmas, dėl kurio galėjo būti iškelta baudžiamoji byla – šio elemento nėra Reglamento 3 straipsnio 1 dalyje.
(
23
)	Žr. šios išvados 12 išnašą.
(
24
)	Sprendimo 9 ir 10 punktai ir juose nurodyta teismo praktika, atpasakoti šios išvados 25 punkte.
(
25
)	4 konstatuojamoji dalis.
(
26
)	3 ir 4 konstatuojamosios dalys.
(
27
)	Galima teigti, jog bendrovės galėjo teisėtai tikėtis, kad senaties terminas nebus prailgintas – šiuo atveju, žinoma, jis buvo gerokai trumpesnis, palyginti su tuo, kuris buvo taikomas pagal nacionalinę teisę.
(
28
)	Prieštaraujant vien priemonių, kurios prilygsta baudoms, taikymui.
(
29
)	2004 m. birželio 24 d. Sprendimas Handlbauer (C-278/02, Rink. p. I-6171).
(
30
)	T. y. pažeidimus pagal 5 straipsnį.
(
31
)	T. y. pažeidimus pagal 4 straipsnį.
(
32
)	Žr. sprendimo 32–34 punktus.
(
33
)	4 straipsnio 1 dalis.
(
34
)	Pavyzdžiui, kai nagrinėjama administracinės valdžios institucija klaidingai sumokėjo eksporto grąžinamąją išmoką gavėjui ir siekia ją susigrąžinti. Šis klausimas kyla šiuo metu Teisingumo Teismo nagrinėjamoje byloje Bayerische Hypotheken, C-281/07.
(
35
)	Žr. generalinio advokato A. Tizzano išvados Bowden ir kt. (C-133/00, Rink. p. I-7031) 30 punktą.
(
36
)	Žr. išvados 39–53 punktus, ypač 52 punktą.
(
37
)	2003 m. kovo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas José Marti Peix SA prieš Komisiją (T-125/01, Rink. p. II-865). Apeliacinis skundas šioje byloje buvo pateiktas dėl kito teisės klausimo.
(
38
)	Žr. 1 straipsnio 2 dalį ir 4 straipsnį.
(
39
)	Žr. mano išvadą Bayerische Hypotheken, minėtą šios išvados 34 išnašoje, kurioje nagrinėjamas reikalavimas grąžinti dėl Hauptzollamt klaidos eksportuotojui neteisingai sumokėtą eksporto grąžinamąją išmoką, nesant jokio pažeidimo.
(
40
)	Išskirta mano.
(
41
)	Žr. sprendimo Handlbauer, minėto šios išvados 29 išnašoje, 32 ir 33 punktus bei Reglamento 3–5 konstatuojamąsias dalis. Teisingumo Teismo sprendimas Vonk, minėtas šios išvados 14 išnašoje, taip pat pagrįstas prielaida, kad 3 straipsnio 1 dalyje numatytas senaties terminas taikomas visiems procesams, o ne tik procesams dėl administracinės nuobaudos skyrimo.
(
42
)	Ši formuluotė, atrodo, taip pat kėlė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo susirūpinimą.
(
43
)	Straipsnyje anglų kalba vartojama sąvoka „retain“, prancūzų kalba – „conservent“, o vokiečių kalba – „behalten“. Visos trys sąvokos aiškiai nurodo, jog nuostata apima anksčiau buvusius teisės aktus, kuriuose numatytas ilgesnis senaties terminas. Komisija įtikinamai tvirtina, kad jei būtų ne taip, vietoj minėtos būtų vartojama sąvoka „taikyti“ („apply“, „appliquer“ arba „anzuwenden“).
(
44
)	Žr. 3 ir 4 konstatuojamąsias dalis. Dėl 2002 m. BGB 195 straipsnio pataisos (sutrumpinančios senaties terminą iki trejų metų) poveikio žr. šios išvados 70 punktą.
(
45
)	Žr. šios išvados 60 punktą.
(
46
)	Žr. šios išvados 14 punktą.