62023CJ0517_RES
Byla C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
prieš
DocMorris NV
(Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žmonėms skirti vaistai – Direktyva 2001/83/EB – 86 straipsnio 1 dalis – Sąvoka „vaistų reklama“ – 87 straipsnio 3 dalis – Receptinių vaistų reklama – Viso vaistinės vaistų asortimento reklama – Kuponai, turintys piniginę vertę arba suteikiantys procentinę nuolaidą vėliau perkant kitus produktus – Nedelsiant taikomos nuolaidos ir mokėjimai – Laisvas prekių judėjimas – SESV 34 straipsnis – Laisvė teikti paslaugas – Elektroninė prekyba – Direktyva 2000/31/EB – 3 straipsnio 2 dalis ir 4 dalies a punktas – Apribojimas – Pateisinimas – Vartotojų apsauga“
Teisės aktų derinimas – Žmonėms skirti vaistai – Direktyva 2001/83 – Reklama – Sąvoka – Reklaminės akcijos, kuriomis skatinama pirkti receptinius vaistus – Nedelsiant taikomos nuolaidos ir mokėjimai – Netaikymas – Kuponai, turintys piniginę vertę arba suteikiantys procentinę nuolaidą vėliau perkant nereceptinius vaistus – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83, iš dalies pakeistos Direktyva 2011/62, 2 ir 50 konstatuojamosios dalys ir 86 straipsnio 1 dalis)
(žr. 32–37, 39–46, 48–50, 81 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Teisės aktų derinimas – Elektroninė komercija – Direktyva 2000/31 – Informacinės visuomenės paslaugų teikimas – Žmonėms skirtų receptinių arba nereceptinių vaistų pardavimo internetu paslauga, skirta kitai valstybei narei nei šios paslaugos teikėjo įsisteigimo valstybė narė – Nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis draudžiama kitoje valstybėje narėje įsteigtos vaistinės klientams skirta reklaminė akcija, kai siūloma neapibrėžto dydžio piniginė premija – Laisvo prekių judėjimo apribojimas – Laisvės teikti informacinės visuomenės paslaugas apribojimas – Priimtinumas – Pateisinimas – Vartotojų apsauga – Proporcingumo principo paisymas
(SESV 34 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31 2 straipsnio h punktas ir 3 straipsnio 4 dalies a punktas ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83, iš dalies pakeistos Direktyva 2011/62, 85c straipsnio 1 dalis)
(žr. 55, 57–60, 62–68, 70–77, 80, 81 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Teisės aktų derinimas – Žmonėms skirti vaistai – Direktyva 2001/83 – Reklama – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias draudžiamos reklaminės akcijos, kuriomis skatinama pirkti konkrečiai neįvardytus receptinius vaistus – Kuponai, turintys piniginę vertę arba suteikiantys procentinę nuolaidą vėliau perkant nereceptinius vaistus – Priimtinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/83, iš dalies pakeistos Direktyva 2011/62, 2 ir 45 konstatuojamosios dalys, 87 straipsnio 3 dalis ir 88 straipsnio 2 dalis)
(žr. 83, 85–94 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
Gavęs Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas patikslino sąvokos „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2001/83 (
1
), taikymo sritį, nagrinėdamas situaciją, kai vaistinė vykdo reklamines akcijas, jos klientams perkant receptinius vaistus.
DocMorris NV yra Nyderlandų užsakomosios prekybos paštu vaistinė, tiekianti receptinius ir nereceptinius vaistus klientams Vokietijoje. Nuo 2012 m. ji vykdė įvairias reklamines akcijas, kuriomis skatino pirkti receptinių vaistų iš viso savo asortimento.
Manydami, kad tomis reklaminėmis akcijomis pažeista receptinių vaistų nustatytų kainų sistema, 2013–2015 m. laikotarpiu Apotherkerkammer Nordrhein (Šiaurės Reino vaistininkų rūmai, Vokietija) pasiekė, kad būtų taikomos laikinosios apsaugos priemonės, pagal kurias tos reklaminės akcijos turėjo būti nutrauktos. Vykdant tas akcijas iš esmės buvo siūlomos nuolaidos ir mokėjimai arba kuponai, kuriuos galima panaudoti vėliau perkant nereceptinių vaistų arba kitų sveikatos ir priežiūros produktų.
2017 m. kovo mėn. panaikinus beveik visas tas laikinąsias apsaugos priemones, DocMorris pareikalavo, kad Apotherkerkammer Nordrhein atlygintų žalą su palūkanomis, motyvuodama tuo, kad tos priemonės, kurias taikant jai paskirtos didelės baudos, buvo nepagrįstos. Pirmosios instancijos teismas šį reikalavimą atmetė, bet jis buvo patenkintas išnagrinėjus apeliacinį skundą.
Dėl šio sprendimo gavęs Apotherkerkammer Nordrhein kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar reklamines akcijas, kuriomis skatinama pirkti receptinių vaistų iš viso vaistinės produktų asortimento, apima sąvoka „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, ar, atvirkščiai, jomis siekiama tik paveikti vaistinės, kurioje klientas perka tokius vaistus, pasirinkimą, o tokiam pasirinkimui ta direktyva netaikoma. Jis taip pat klausia, ar pagal tą pačią direktyvą draudžiama aiškinti atitinkamas vaistų reklamą reglamentuojančių nacionalinės teisės aktų (
2
) nuostatas, pagal kurias nedraudžiama vykdyti reklaminių akcijų, kuriomis skatinama pirkti receptinių vaistų, siūlant nedelsiant taikomas nuolaidas ir išmokamą konkrečia sumą, bet draudžiama vykdyti tokias, kuriomis siūloma gauti 2,50–20 EUR premiją už kiekvieną receptą arba kuponų, už kuriuos vėliau galima įsigyti kitų produktų.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, Teisingumo Teismas išaiškino sąvoką „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, nagrinėdamas situaciją, kai vykdomos reklaminės akcijos, kuriomis skatinama pirkti receptinių vaistų.
Jis pabrėžė, kad tai, ar ši sąvoka apima reklaminę akciją, lemia ja perduodamos žinios paskirtis. Taigi ši sąvoka apima reklaminę akciją, kuria siekiama skatinti vaistų skyrimą, tiekimą, pardavimą ar vartojimą. Vis dėlto taip nėra, kai akcija siekiama daryti įtaką ne kliento sprendimui pasirinkti konkretų vaistą, bet jo sprendimui pasirinkti vaistinę, kurioje tą vaistą pirkti.
Šiuo atveju, siekiant nustatyti, ar reklaminę akciją, kuria skatinama pirkti receptinių vaistų iš viso vaistinės produktų asortimento, apima sąvoka „vaistų reklama“, būtina atskirti reklamines akcijas pagal tai, ar reklaminė žinia apima tik receptinius, ar ir nereceptinius vaistus.
Viena vertus, Teisingumo Teismas nustatė, kad tiek reklaminių akcijų, kurias vykdant siūlomos nedelsiant taikomos nuolaidos ir išmokama konkreti suma, tiek reklaminių akcijų, kai siūloma gauti 2,50–20 EUR premiją už kiekvieną receptą (tai taip pat turi būti laikoma konkrečios sumos mokėjimu) atveju žinia apima konkrečiai nenurodytus receptinius vaistus ir neapima kitų rūšių vaistų.
Kadangi sprendimas skirti tokius vaistus yra vien gydytojo, kuris privalo savo pareigas atlikti visiškai objektyviai (
3
), atsakomybė, šia reklamine žinia neskatinama išrašyti ar vartoti konkrečiai nenurodytų receptinių vaistų. Gavęs gydytojo receptą pacientas turi vienintelį pasirinkimą – jis gali pasirinkti tik vaistinę, kurioje tą vaistą pirks. Vadinasi, reklaminių akcijų, kurias vykdant siūlomos nedelsiant taikomos nuolaidos ir išmokama konkreti suma, ir reklaminių akcijų, kai siūloma gauti tam tikro dydžio premiją už kiekvieną receptą, sąvoka „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, neapima, jei jos susijusios tik su vaistinės, kurioje pacientas įsigyja receptinį vaistą, pasirinkimu.
Kita vertus, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad reklaminės akcijos, kurias vykdant siūlomi kuponai, kuriuos vėliau galima panaudoti perkant nereceptinių vaistų ar kitų sveikatos ir priežiūros produktų, skatina pirkti tokius vaistus. Neprivalėdamas kreiptis į teisę išrašyti receptą turintį gydytoją kuponų gavėjas, kurį vilioja tų kuponų teikiama ekonominė nauda, gali juos naudoti, norėdamas pigiau įsigyti nereceptinių vaistų. Taigi tokias reklamines akcijas, kuriomis skatinama vartoti nereceptinius vaistus, sąvoka „vaistų reklama“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2001/83 86 straipsnio 1 dalį, apima.
Antra, reklaminių akcijų, kurias vykdant siūloma 2,50–20 EUR premija, tačiau tikslios šios premijos sumos neįmanoma nustatyti, sąvoka „vaistų reklama“ neapima, bet jos yra draudžiamos pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis (
4
), todėl Teisingumo Teismas išnagrinėjo tų nuostatų suderinamumą su kitomis Sąjungos teisės nuostatomis. Konkrečiau tariant, kadangi iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos nėra aišku, ar tokia reklaminė akcija vykdoma tik per fizines laikmenas, ar ji vykdoma tiek per atitinkamos vaistinės interneto svetainę, tiek per fizines laikmenas, Teisingumo Teismas nagrinėjo tų nacionalinės teisės nuostatų atitiktį, pirma, SESV 34 straipsniui ir, antra, atitinkamoms Direktyvos 2000/31 (
5
) nuostatoms.
Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos atitikties SESV 34 straipsniui Teisingumo Teismas priminė, kad tokia nuostata laikytina pardavimo tvarkos reguliavimu ir gali nepatekti į SESV 34 straipsnio taikymo sritį, tik jei atitinka dvi sąlygas: pirma, ji taikoma visiems atitinkamiems ūkio subjektams, vykdantiems veiklą nacionalinėje teritorijoje, ir, antra, ji vienodai teisiškai ir faktiškai veikia tiek nacionalinių, tiek kitų valstybių narių produktų prekybą (
6
).
Dėl pirmos sąlygos Teisingumo Teismas pažymėjo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata vienodai taikoma visoms vaistinėms, parduodančioms vaistus Vokietijos teritorijoje, nesvarbu, ar jos įsteigtos Vokietijos Federacinėje Respublikoje, ar kitoje valstybėje narėje. Dėl antrosios sąlygos Teisingumo Teismas atkreipė dėmesį į tai, kad kainų konkurencija užsakomosios prekybos paštu vaistinėms gali būti svarbesnis konkurencinis parametras nei tradicinėms vaistinėms ir kad reklaminė akcija, kai siūloma 2,50–20 EUR premija už receptą, yra skirta kainų konkurencijai su tradicinėmis vaistinėmis sukurti. Taigi Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad minėti nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatytas tokios reklaminės akcijos draudimas, daro didesnį neigiamą poveikį vaistinėms, kurios įsteigtos ne Vokietijos Federacinėje Respublikoje, o kitoje valstybėje narėje, ir tai gali trukdyti į rinką patekti ne Vokietijos Federacinės Respublikos, o kitų valstybių narių kilmės produktams, todėl toks draudimas yra kiekybiniam apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė.
Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų atitikties Elektroninės komercijos direktyvai Teisingumo Teismas pabrėžė, kad direktyvoje 2001/83 (
7
) nustatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad vaistai visuomenei būtų siūlomi parduoti nuotoliniu būdu, naudojantis informacinės visuomenės paslaugomis. Vis dėlto šis įpareigojimas nedaro poveikio nacionalinės teisės aktams, pagal kuriuos draudžiama siūlyti parduoti visuomenei receptinius vaistus nuotoliniu būdu, naudojantis tomis paslaugomis. Taigi, jei paskirties valstybė narė leidžia tokią pasiūlą (atrodo, kad taip yra šiuo atveju), kiek tai susiję su tomis paslaugomis, ji negali riboti laisvės teikti informacinės visuomenės paslaugas iš kitos valstybės narės (
8
). Šiuo atveju tokiu reklaminės akcijos draudimu, koks nustatytas pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis, gali būti apribota kitoje valstybėje narėje įsteigtos vaistinės galimybė pranešti apie save savo potencialiems klientams toje pirmojoje valstybėje narėje, todėl toks draudimas turi būti laikomas ribojančiu laisvę teikti informacinės visuomenės paslaugas.
Vis dėlto Teisingumo Teismas patikslina, kad toks reklaminės akcijos draudimas, koks numatytas pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose, yra susijęs su vartotojų apsauga (tai turi patikrinti nacionalinis teismas), kuri yra svarbus visuomenės interesas, galintis pateisinti laisvo prekių judėjimo kliūtį. Pirma, dėl vartotojų apsaugos tikslo reikia pažymėti, kad tos teisės nuostatos leidžia išvengti nagrinėjamos premijos pervertinimo rizikos, kuri gali būti didelė vartotojams, perkantiems brangius vaistus arba sergantiems lėtinėmis ligomis ir turintiems juos pirkti reguliariai. Antra, tomis teisės nuostatomis neviršijama tai, kas būtina šiam tikslui užtikrinti, nes jomis draudžiama nagrinėjama reklaminė akcija, kurią vykdant nustatomas premijos dydžio intervalas, tačiau net vidutinis vartotojas, kuris yra pakankamai gerai informuotas ir pakankamai atidus bei apdairus, negali žinoti tos premijos apskaičiavimo metodo arba tiksliai apskaičiuoti jos sumos.
Taigi Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad pagal SESV 34 straipsnį ir Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 4 dalies a punktą (
9
) nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis, siekiant apsaugoti vartotojus, draudžiama reklaminė akcija, kurią vykdant užsakomosios prekybos paštu vaistinės klientams siūloma 2,50–20 EUR premija už gydytojo receptą, tačiau tikslios šios premijos sumos neįmanoma nustatyti.
Trečia, Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal direktyvos 2001/83 87 straipsnio 3 dalį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis draudžiamos reklaminės akcijos, skirtos skatinti pirkti konkrečiai nenurodytus receptinius vaistus, siūlant reklamines dovanas – kuponus, turinčius piniginę vertę arba suteikiančius procentinę nuolaidą, kuriuos galima panaudoti vėliau įsigyjant kitų produktų, kaip antai nereceptinių vaistų.
Šios reklaminės akcijos, nors taikomos perkant receptinius vaistus, skatina tik nereceptinių vaistų vartojimą. Vis dėlto, nors jų reklama yra leidžiama (
10
), siekdamos išvengti pavojaus visuomenės sveikatai, valstybės narės privalo uždrausti į šių vaistų reklamą įtraukti elementus, kurie gali paskatinti neracionaliai vartoti tokius vaistus.
Nagrinėjamu atveju, pasinaudodamas pagrindinėje byloje nagrinėjamais kuponais, vartotojas gali už mažesnę kainą įsigyti produktų iš viso atitinkamos vaistinės asortimento ir, pavyzdžiui, jis gali rinktis, ar pirkti nereceptinius vaistus, ar kitus vartojimo produktus, kaip antai sveikatos ir priežiūros produktus. Nereceptinių vaistų prilyginimas kitiems vaistinės siūlomiems vartojimo produktams vykdant aptariamas reklamines akcijas gali lemti neracionalų ir perteklinį šių vaistų vartojimą, nes, pirma, taip atmetama ypatinga tų vaistų specifika – tai, kad jų gydomasis poveikis iš esmės juos atskiria nuo kitų prekių, ir, antra, vartotojas atitraukiamas nuo objektyvaus poreikio vartoti tuos vaistus vertinimo. Taigi toks draudimas, koks numatytas pagrindinėje byloje nagrinėjamose nuostatose, tiek, kiek juo užkertamas kelias skleisti reklamos elementus, skatinančius neracionalų ir perteklinį nereceptinių vaistų vartojimą, atitinka esminį visuomenės sveikatos apsaugos tikslą.
(
1
)	2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, 2001, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69), iš dalies pakeista 2011 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/62/EB (OL L 174, 2011, p. 74).
(
2
)	Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (Vaistų reklamos įstatymas, toliau – pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos) 7 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys.
(
3
)	Pagal Direktyvos 2001/83 50 konstatuojamąją dalį.
(
4
)	Pagrindinėje byloje nagrinėjamo nacionalinės teisės akto 7 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys.
(
5
)	2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės prekybos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės prekybos direktyva) (OL L 178, 2000, p. 1).
(
6
)	2021 m. liepos 15 d. Sprendimas DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, 35, 37, 38 punktai).
(
7
)	Konkrečiau – Direktyvos 2001/83 85c straipsnio 1 dalis.
(
8
)	Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 2 dalis.
(
9
)	Pagal Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 4 dalies a punktą valstybės narės tam tikromis sąlygomis gali apriboti laisvą tam tikrų informacinės visuomenės paslaugų judėjimą iš kitos valstybės narės.
(
10
)	Direktyvos 2001/83 88 straipsnio 2 dalis.