62023CJ0166
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kilencedik tanács)
2024. június 6. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Környezet – 2003/87/EK irányelv – Az I. melléklet 5. pontja – Levegőszennyezés – Az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere – A veszélyes vagy települési hulladék égetését végző egységek kizárása – Az égetési cél relevanciája”
A C‑166/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Svea hovrätt, Mark‑ och miljööverdomstolen (stockholmi ingatlanügyi és környezetvédelmi fellebbviteli bíróság, Svédország) a Bírósághoz 2023. március 17‑én érkezett, 2023. március 15‑i határozatával terjesztett elő
a Naturvårdsverket
és
a Nouryon Functional Chemicals AB
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
tagjai: O. Spineanu‑Matei tanácselnök, J.‑C. Bonichot (előadó) és S. Rodin bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében P. Carlin, B. De Meester és G. Wils, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2018. március 14‑i (EU) 2018/410 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2018. L 76., 3. o.) módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.; a továbbiakban: 2003/87 irányelv) I. melléklete 5. pontjának értelmezésére vonatkozik.
2
Ezt a kérelmet a Naturvårdsverket (svéd környezetvédelmi ügynökség, Svédország; a továbbiakban: ügynökség) és a Nouryon Functional Chemicals AB svéd társaság (a továbbiakban: Nouryon) között az ügynökség azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely elrendelte, hogy a Nouryon egészítse ki az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó nyomonkövetési tervét.
A jogi háttér
Az uniós jog
A 2003/87 irányelv
3
A 2003/87 irányelv (25) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„A kibocsátások jelentős csökkentése érdekében szabályokat és intézkedéseket kell végrehajtani tagállami és közösségi szinten is, nemcsak az ipari és energiaágazatban, hanem az Európai Unió gazdaságának minden ágazatában. […]”
4
Ezen irányelv „Tárgy” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv az üvegházhatású gázok kibocsátásának költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzése érdekében létrehozza az Unióban az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kereskedelmének rendszerét (a továbbiakban: EU ETS).”
5
Ezen irányelv „Alkalmazási kör” című 2. cikke értelmében:
„(1)   „Ezen irányelvet az I. mellékletben felsorolt tevékenységekből származó kibocsátásokra és a II. mellékletben felsorolt üvegházhatású gázokra kell alkalmazni.”
(2)   Ezt az irányelvet a [környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24‑i 96/61/EK tanácsi irányelv (HL 1996. L 257., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 80. o.)] követelményeinek sérelme nélkül kell alkalmazni.
[…]”
6
A 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontja értelmében „létesítmény” minden olyan helyhez kötött műszaki egység, amelyben egy vagy több, az I. számú mellékletben felsorolt tevékenység vagy bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenység folyik, amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amely hatással lehet a kibocsátásokra és a légszennyezésre.
7
Ezen irányelv 4. cikke a következőket írja elő:
„A tagállamok biztosítják, hogy 2005. január 1‑jétől semmilyen létesítmény nem folytat az I. mellékletben felsorolt olyan tevékenységet, amely egy ahhoz kapcsolódó, meghatározott kibocsátást eredményez, csak az üzemeltető számára az illetékes hatóság által az 5. és 6. cikkel összhangban kiállított engedély birtokában, vagy abban az esetben, ha a létesítményt a 27. cikknek megfelelően kivették az [uniós] ETS hatálya alól. Ez a rendelkezés a 24. cikk alapján kiválasztott létesítményekre is vonatkozik.”
8
Az említett irányelv 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az illetékes hatóság akkor állítja ki az egész létesítményt vagy annak egy részét üvegházhatású gáz kibocsátására feljogosító engedélyt, ha megbizonyosodott arról, hogy az üzemeltető képes a kibocsátások nyomon követésére és jelentésére.
Üvegházhatású gázra vonatkozó kibocsátási engedély egyazon üzemeltető által egy telephelyen üzemeltetett egy vagy több létesítményre is vonatkozhat.
(2)   Az üvegházhatású gázra vonatkozó kibocsátási engedély a következő adatokat tartalmazza:
a)
az üzemeltető neve és címe;
b)
a létesítmény tevékenységének és az abból származó kibocsátásoknak a leírása;
c)
a 14. cikkben említett aktus szerinti követelményeknek eleget tevő nyomonkövetési terv. A tagállamok engedélyezhetik az üzemeltetők számára a nyomonkövetési terv módosítását az engedély változtatása nélkül. Az üzemeltetők az illetékes hatóság elé jóváhagyásra benyújtják a módosított nyomonkövetési terveket;
d)
a jelentési követelmények; és
e)
kötelezettség, a létesítmény adott naptári évben, a 15. cikknek megfelelően igazolt teljes kibocsátásával egyenlő számú egységek – a II. fejezet szerint kiutalt kibocsátási egységek kivételével – adott év végétől számított 4 hónapon belüli átadására.”
9
Ugyanezen irányelv 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az [Európai] Bizottság végrehajtási jogi aktusokat fogad el a kibocsátások nyomon követésére és jelentésére vonatkozó szabályokról, […] amely szabályok alapját a nyomon követésre és a jelentéstételre vonatkozóan a IV. mellékletben meghatározott elvek és az e cikk (2) bekezdésében foglalt követelmények jelentik. […]
[…]
(3)   A tagállamok biztosítják, hogy az [(1) bekezdésben foglalt] aktussal összhangban minden létesítmény‑üzemeltető […] minden naptári év végén ellenőrizze és bejelentse az illetékes hatóságnak az adott évben az adott létesítmény által előidézett kibocsátás nagyságát […].
[…]”
10
A 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontja a következőket mondja ki:
„Ha e mellékletben szereplő bármely tevékenység teljesítményére vonatkozó küszöbértéket túlzónak ítélnek egy létesítmény vonatkozásában, a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységeken kívül valamennyi üzemanyag‑égetést folytató egységet szerepeltetni kell az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyben.”
11
A 2003/87 irányelv I. melléklete tartalmaz egy táblázatot is, amely felsorolja azon tevékenységi kategóriákat, amelyekre alkalmazandó. Ezen kategóriák között szerepel az első, illetve a huszonharmadik tevékenység:
„Tüzelőanyag‑berendezések 20 MW‑ot meghaladó teljes névleges bemenő hőteljesítménnyel (kivéve a veszélyeshulladék‑égető és településihulladék‑égető létesítményeket)
Ömlesztett szerves vegyszerek előállítása krakkolással, reformálással, részleges vagy teljes oxidálással vagy hasonló eljárással, 100 tonna/napot meghaladó gyártókapacitással.”
Az (EU) 2018/2066 végrehajtási rendelet
12
Az üvegházhatású gázok kibocsátásának a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek megfelelő nyomon követéséről és jelentéséről, valamint a 601/2012/EU bizottsági rendelet módosításáról szóló, 2018. december 19‑i (EU) 2018/2066 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2018. L 334., 1. o.) 5. cikkének első bekezdése a következőket írja elő:
„A nyomon követés és jelentés teljes és kiterjed a 2003/87/EK irányelv I. mellékletében felsorolt, valamint az irányelv 24. cikke alapján felvett releváns tevékenységek összefüggésében meghatározott minden egyes üvegházhatást okozó gáznak a tevékenységekhez tartozó valamennyi kibocsátó forrásból és forrásanyagból származó, égetési és technológiai eredetű összes kibocsátására, elkerülve ugyanakkor a kétszeres beszámítást.”
13
Ugyanezen rendelet 11. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint:
„Minden üzemeltető vagy légijármű‑üzemeltető nyomon követi az üvegházhatású gázok kibocsátását az illetékes hatóság által a 12. cikk értelmében jóváhagyott nyomonkövetési terv alapján, figyelembe véve az adott létesítmény vagy légiközlekedési tevékenység jellegét és működését.”
14
Az említett rendelet 14. cikke (2) bekezdése a) pontjának szövege a következő:
Az üzemeltető […] legalább az alábbi esetekben módosítja a nyomonkövetési tervet:
[…]
e)
a nyomonkövetési terv nincs összhangban e rendelet követelményeivel, és az illetékes hatóság annak módosítására kéri fel az üzemeltetőt […].”
A 96/61 irányelv
15
A 96/61 irányelv (8) preambulumbekezdése a következőket tartalmazza
„mivel a környezetszennyezés csökkentése integrált megközelítésének a célja a lehető legnagyobb mértékben megelőzni a levegőbe, vízbe vagy a talajba történő kibocsátást, figyelembe véve a hulladékgazdálkodást is, és ahol ez nem valósítható meg, ott a kibocsátások minimalizálása a környezet egésze magas szintű védelmének elérése érdekében”.
16
Ugyanezen irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az illetékes hatóságok biztosítsák a létesítmények üzemeltetésének alábbi módját:
[…]
c)
a hulladék keletkezését elkerülik a hulladékokról szóló, 1975. július 15‑i 75/442/EGK tanácsi irányelvnek [(HL 1975. L 194., 39. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 23. o.)] megfelelően; ahol hulladék keletkezik, azt hasznosítják, vagy, ahol műszakilag vagy gazdaságilag nem lehetséges, úgy ártalmatlanítják, hogy elkerüljék vagy csökkentsék a környezetre gyakorolt bármilyen hatást;
[…]”
A svéd jog
17
A förordningen (2020:1180) om vissa utsläpp av växthusgaser (az egyes üvegházhatást okozó gázok kibocsátásáról szóló [2020:1180] rendelet, a továbbiakban: svéd rendelet) 3. fejezetének 1. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Engedély nélkül tilos üvegházhatású gázokat kibocsátani olyan létesítményekből, amelyekben a mellékletben felsorolt tevékenységeket végzik.”
18
A svéd rendelet 5. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyt kérelmezni kívánó üzemeltetőnek a kérelmet az [Ügynökséghez] kell benyújtania.
A kérelem a következőket tartalmazza: […]
3. nyomonkövetési terv.”
19
A svéd rendelet mellékletében található 4. számú utasítás a következőket tartalmazza:
„Amennyiben egy létesítmény túllépi »Tevékenységek leírása« szakasz 1–28. pontjában leírt tevékenységekre vonatkozóan meghatározott kapacitási küszöböt, minden olyan egységet, amelyben üzemanyagot égetnek, kivéve a veszélyes vagy települési hulladék égetését végző egységeket, szerepeltetni kell az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyben.”
20
A lagen (2020:1173) om vissa utsläpp av växthusgaser (az egyes üvegházhatású gázok kibocsátásáról szóló [2020:1173] törvény, a továbbiakban: svéd törvény) 6. cikke a nyomonkövetési tervet úgy határozza meg, mint „a nyomon követésről és jelentésről szóló rendelet 12. cikke szerinti írásbeli leírás”. Ugyanezen rendelkezés értelmében a nyomon követésről és jelentésről szóló rendelet a 2018/2066 végrehajtási rendeletet jelenti.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
21
A Stenungsundban (Svédország) található Nouryon ömlesztett szerves vegyi anyagokat gyárt. A termelési mennyiség meghaladja a napi száz tonnát.
22
Ezt a tevékenységet a miljöbalken (környezetvédelmi törvénykönyv) alapján 2004‑ben kiadott engedély alapján végzik. A termelési folyamat során szennyvíz formájában veszélyes hulladék keletkezik.
23
Az engedélyben foglalt ideiglenes rendelkezés értelmében a vállalkozásnak ezt a vizet hulladékégetőben kell feldolgoznia, vagy a vizet egy másik, veszélyes hulladékok kezelésére engedéllyel rendelkező létesítményben kell kezeltetnie. A Nouryon úgy döntött, hogy a szennyvizet a stenungsundi létesítményben lévő hulladékégetőn belül dolgozza fel. A létesítményt úgy építették fel, hogy a szennyezett vizet a létesítmény azon részéből, ahol a vegyianyag‑gyártás folyik, közvetlenül az égetőbe vezetik.
24
A hulladékégetőt szinte kizárólag a folyamat során keletkező – évente összesen mintegy 40000 tonnányi – szennyvíz elégetésére használják. A víz energiatartalma csaknem elhanyagolható, ezért a hulladékégetést éghető gáz hozzáadásával végzik. Az égetésből származó energiát ezt követően visszanyerik gőz formájában, amelyet a termelési folyamat során felhasználnak. A termelésre szánt energia nagyobb részét azonban egy ipari kazánból nyerik. 2017‑ben a hulladékégetőbe 4289 tonna éghető gázt szállítottak, ami 245 terajoule‑nak felel meg, és 182 terajoule‑t nyertek vissza. Ugyanebben az évben az ipari kazánban az éghető gáz elégetése körülbelül 726 terajoule‑nak (hozzávetőleg 14069 tonna) felelt meg. A Nouryon szerint a hulladékégető évente hozzávetőleg 11500 tonna szén‑dioxidot, az Ügynökség szerint pedig 17000 tonna szén‑dioxidot bocsát ki a légkörbe.
25
A létesítmény ezenkívül kifejezetten jogosult az ETS keretében üvegházhatású gázok kibocsátására.
26
Az Ügynökség megállapította, hogy a stenungsundi létesítmény nyomonkövetési terve nem említi a veszélyeshulladék‑égetőt, ezért az ezen hulladékégetőből származó üvegházhatásúgáz‑kibocsátás nem szerepel a létesítményből származó teljes kibocsátás kiszámításában.
27
Következésképpen az Ügynökség arra kötelezte a Nouryont, hogy nyújtson be egy olyan kiegészítő nyomonkövetési tervet, amelyben a hulladékégető is szerepel. Azzal érvelt, hogy a létesítményt az annak részét képező összes egységre vonatkozóan engedélyeztetni kell.
28
A Nouryon a döntés ellen keresetet nyújtott be a Nacka Tingsrätt – Mark‑ och miljödomstolenhoz (a nackai körzeti ingatlanügyi és környezetvédelmi bíróság, Svédország) arra hivatkozva, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontja alapján veszélyeshulladék‑égető egység nem tartozhat az ETS hatálya alá, függetlenül attól, hogy az ETS hatálya alá tartozó létesítmény szerves részét képezi‑e. E bíróság helyt adott ennek az érvelésnek, és hatályon kívül helyezte az Ügynökség döntését.
29
Az Ügynökség fellebbezést nyújtott be az említett bíróság ítéletével szemben a Svea hovrätt, Mark‑ och miljööverdomstolenhoz (stockholmi ingatlanügyi és környezetvédelmi fellebbviteli bíróság, Svédország). Ez utóbbi bíróság arra keresi a választ, hogy a szóban forgó hulladékégető a 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontjában foglalt kivétel hatálya alá tartozik‑e.
30
E körülmények között a Svea hovrätt, Mark‑ och miljööverdomstolen (stockholmi ingatlanügyi és környezetvédelmi fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontjában a veszélyes hulladékok égetését végző egységekre vonatkozó mentesülés – miszerint a veszélyes hulladékok égetését végző egységeken kívül valamennyi üzemanyag‑égetést folytató egységet szerepeltetni kell az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyben – minden olyan egységre alkalmazandó‑e, amely veszélyes hulladékot éget el, vagy a mentesülés alkalmazásához valamilyen feltételnek kell fennállnia? Amennyiben ilyen feltétel szükséges, akkor a mentesülés alkalmazása szempontjából az egység célja a meghatározó, vagy más tényezők is relevánsak lehetnek?
2)
Amennyiben a megítélés szempontjából az [egység] célja a meghatározó, a mentesülés továbbra is alkalmazandó‑e egy olyan egységre, amely ugyan éget veszélyes hulladékot, de fő célja nem az égetés?
3)
Ha a mentesülés csak olyan egységre vonatkozik, amelynek fő célja a veszélyes hulladék égetése, akkor a cél megítélésénél milyen szempontokat kell alkalmazni?
4)
Ha a megítélés során az a döntő, hogy az egység egy olyan létesítményben folytatott tevékenység szerves részének tekinthető‑e, amely a 2003/87 irányelv alapján engedélyköteles – például a bizottsági iránymutatás 3.3.3. pontjában foglaltak szerint –, akkor milyen követelményeket kell támasztani ahhoz, hogy az egységet a tevékenység szerves részének lehessen tekinteni? Elő lehet‑e írni például, hogy az egység nélkül a termelés lehetetlen vagy nem megengedett legyen (lásd a bizottsági iránymutatás 14. oldalán lévő 14. lábjegyzetet), vagy elegendő, ha az egység műszakilag a létesítményhez kapcsolódik, és csak ebből a létesítményből vesz át veszélyes hulladékot?
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
31
Az előterjesztő bíróság együttesen vizsgálandó kérdései lényegében arra irányulnak, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységek mindegyike ki van zárva ezen irányelv hatálya alól, beleértve azokat is, amelyek az irányelv hatálya alá tartozó létesítmény részét képezik, és amelyek célja nem kizárólag az ilyen hulladék égetése.
32
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/87 irányelv célja a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszerének létrehozása, amely az üvegházhatású gázok légkörbe való kibocsátásának olyan szintre való csökkentésére irányul, amely megakadályozza az éghajlat veszélyes, emberi eredetű befolyásolását, így az irányelv végső célja tehát a környezet védelme (2021. december 16‑iApollo Tyres [Hungary] ítélet, C‑575/20, EU:C:2021:1024, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
A 2003/87 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ezen irányelvet az I. mellékletben felsorolt tevékenységekből származó kibocsátásokra és a II. mellékletben felsorolt üvegházhatású gázokra kell alkalmazni, amelyek sorában szerepel többek között a szén‑dioxid (2021. december 16‑iApollo Tyres [Hungary] ítélet, C‑575/20, EU:C:2021:1024, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
A 2003/87 irányelv 4. cikke értelmében „[a] tagállamok biztosítják, hogy 2005. január 1‑jétől semmilyen létesítmény nem folytat az I. mellékletben felsorolt olyan tevékenységet, amely egy ahhoz kapcsolódó, meghatározott kibocsátást eredményez, csak az üzemeltető számára az illetékes hatóság által az 5. és 6. cikkel összhangban kiállított engedély birtokában, vagy abban az esetben, ha a létesítményt a 27. cikknek megfelelően kivették az [uniós] ETS hatálya alól. […]”
35
Ezen irányelv 3. cikkének e) pontja értelmében „létesítménynek” minősül „minden olyan helyhez kötött műszaki egység, amelyben egy vagy több, az I. számú mellékletben felsorolt tevékenység vagy bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenység folyik, amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amely hatással lehet a kibocsátásokra és a légszennyezésre”.
36
Az ezen I. mellékletben foglalt tevékenységek között szerepel az „[ö]mlesztett szerves vegyszerek előállítása krakkolással, reformálással, részleges vagy teljes oxidálással vagy hasonló eljárással, 100 tonna/napot meghaladó gyártókapacitással.”
37
Az ömlesztett szerves vegyszereket gyártó Nouryon létesítménye e tekintetben engedélyhez kötött.
38
Ez a létesítmény egy hulladékégetőt is magában foglal, amelyet a termelési folyamatból származó szennyvíz elégetésére terveztek. A berendezés ennek megfelelően szén‑dioxidot bocsát ki. Az égetésből származó energiát visszanyerik gőz formájában, a termelési folyamat céljára.
39
Mivel ez a hulladékégető műszakilag kapcsolódik a stenungsundi telephelyen folytatott tevékenységekhez, és hatással lehet a kibocsátásokra, a 2003/87 irányelv 3. cikkének e) pontja értelmében a létesítmény részének minősül.
40
Az alapeljárás arra a kérdésre vonatkozik, hogy ezt a hulladékégetőt a 2003/87 irányelv alapján a létesítmény többi részéhez hasonlóan kell‑e engedélyeztetni, vagy az ezen irányelv I. mellékletének 5. pontjában említett kivétel alapján nem engedélyköteles. A kérdést előterjesztő bíróság ezért úgy véli, hogy a jogvita megoldása e rendelkezés értelmezésétől függ.
41
A 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontja értelmében „[h]a e mellékletben szereplő bármely tevékenység teljesítményére vonatkozó küszöbértéket túlzónak ítélnek egy létesítmény vonatkozásában, a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységeken kívül valamennyi üzemanyag‑égetést folytató egységet szerepeltetni kell az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedélyben.”
42
A Bizottság által az EU ETS irányelv I. mellékletének értelmezéséről szóló, 2010. március 18‑i iránymutatásokban elfogadott értelmezés szerint ahhoz, hogy az egység ki legyen zárva a 2003/87 irányelv hatálya alól, nem elegendő, hogy veszélyes vagy települési hulladék égetését végzi. A Bizottság úgy véli, hogy ezenkívül egyrészről az is szükséges, hogy a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egység ne legyen olyan létesítmény része, amelynek tevékenysége az irányelv I. mellékletében szerepel, másrészről pedig, hogy az ilyen hulladék égetése az egység alapvető célja legyen.
43
A Bizottság szerint ezért nincs kizárva az irányelv hatálya alól az olyan veszélyeshulladék‑égető egység, amelyből a termelt hőt visszanyerik, és az a 2003/87 irányelv I. melléklete 5. pontjának hatálya alá tartozó létesítmény működését szolgálja.
44
Ezt az értelmezést azonban nem támasztja alá a Bíróság által szokásosan alkalmazott nyelvtani, rendszertani és teleologikus értelmezés.
45
Először is a 2003/87 irányelv I. melléklete 5. pontjának nyelvtani értelmezését illetően meg kell állapítani, hogy az kifejezetten arra az esetre vonatkozik, amikor az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó engedéllyel rendelkezni köteles létesítmény több üzemanyag‑égetést folytató egységet is magában foglal, és úgy rendelkezik, hogy ilyen esetben ezeket az egységeket is szerepeltetni kell az engedélyben, a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységek kivételével.
46
Következésképpen úgy tűnik, hogy az 5. pont szövege kizárja, hogy a veszélyes hulladék égetését végző egységet fel kellene venni a létesítmény nyomonkövetési tervébe amiatt, hogy az a létesítmény szerves részét képezi.
47
Egyébiránt, mivel a kivételeket szigorúan kell értelmezni, az említett 5. pontban szereplő kivételt azokra az egységekre kell korlátozni, amelyek ténylegesen veszélyes és települési hulladék égetésére szolgálnak, és amelyek következésképpen csak elenyésző mértékben égetnek el másfajta hulladékokat.
48
Ezzel szemben a 2003/87 irányelv I. melléklete 5. pontjának szövegéből nem következik, hogy a veszélyes vagy települési hulladékok égetését végző egységeknek az üvegházhatású gázok kibocsátási engedélyéből való kizárása e hulladékok elégetésének céljától függne.
49
Másodszor, ami a 2003/87 irányelv I. melléklete 5. pontjának rendszertani és teleologikus értelmezését illeti, a jelen esetben azokat együttesen kell megvizsgálni.
50
Amint az többek között a 2003/87 irányelv (25) preambulumbekezdéséből és 1. cikkéből kitűnik, az irányelv általános célja az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kiosztási rendszerének bevezetése révén az ilyen gázok kibocsátásának csökkentése.
51
Mindazonáltal a 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontjában a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységekre vonatkozóan előírt kivétel nem elsősorban ezt a célt szolgálja. Megfelel azonban az irányelv másodlagos céljának, mivel az uniós jogalkotó úgy ítélte meg, hogy a kibocsátási egységek kiosztási rendszerének bevezetése nem akadályozhatja a veszélyes és a települési hulladékok égetés útján történő ártalmatlanítását.
52
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2003/87 irányelv – amint az a címéből is kitűnik – módosítja a 96/61 irányelvet. A 2003/87 irányelv 2. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy „[e]zt az irányelvet a [96/61] irányelv követelményeinek sérelme nélkül kell alkalmazni.” Márpedig a 96/61 irányelv, amely szélesebb tárgykörre irányul, mint a 2003/87 irányelv, és a környezetszennyezés integrált megelőzésére és csökkentésére vonatkozik, 3. cikkének c) pontjában kifejezetten előírja a hulladék hasznosítását vagy ártalmatlanítását.
53
A 96/61 irányelv (8) preambulumbekezdése azt is tartalmazza, hogy „a környezetszennyezés csökkentése integrált megközelítésének a célja a lehető legnagyobb mértékben megelőzni a levegőbe, vízbe vagy a talajba történő kibocsátást, figyelembe véve a hulladékgazdálkodást is, és ahol ez nem valósítható meg, ott a kibocsátások minimalizálása a környezet egésze magas szintű védelmének elérése érdekében”.
54
A fentiekből következik, hogy az uniós jogalkotó ösztönözni kívánta a veszélyes és települési hulladékok égetését azáltal, hogy mentesítette az ETS szerinti engedélyezési kötelezettség alól. Márpedig e kivétel hatályának az „alapvető cél” fogalmával történő korlátozása nem áll összhangban e célkitűzéssel.
55
A kivétel hatályát továbbá a 2003/87 irányelv fő célkitűzésére tekintettel is kell értelmezni. Márpedig a Bizottság azon értelmezése, miszerint a veszélyes, illetve települési hulladék égetését végző olyan egységek, amelyek ETS hatálya alá tartozó létesítmény működéséhez hőtermeléssel járulnak hozzá, maguk is ETS hatálya alá tartoznak, ellentétes lenne ezzel a célkitűzéssel.
56
Az ilyen értelmezés ugyanis azt eredményezné, hogy csak azok a veszélyes és települési hulladék égetését végző egységek részesülhetnének az eltérésben, amelyeknél a termelt hőt nem nyeri vissza olyan létesítmény, amely a 2003/87 irányelv hatálya alá tartozik, ez pedig az energiapazarlásnak és a többletkibocsátásnak kedvezne.
57
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 5. pontját úgy kell értelmezni, hogy a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységek mindegyike ki van zárva ezen módosított irányelv hatálya alól, beleértve azokat is, amelyek az irányelv hatálya alá tartozó létesítmény részét képezik, és amelyek célja nem kizárólag az ilyen hulladék égetése, feltéve hogy csak elenyésző mértékben szolgálnak másfajta hulladék égetésére.
A költségekről
58
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:
A 2018. március 14‑i (EU) 2018/410 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv I. mellékletének 5. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a veszélyes és a települési hulladék égetését végző egységek mindegyike ki van zárva ezen módosított irányelv hatálya alól, beleértve azokat is, amelyek az irányelv hatálya alá tartozó létesítmény részét képezik, és amelyek célja nem kizárólag az ilyen hulladék égetése, feltéve hogy csak elenyésző mértékben szolgálnak másfajta hulladék égetésére.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: svéd.