62002CC0195_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„
Neizpolnitev obveznosti države
–
Direktiva 91/439/EGS
–
Vozniško dovoljenje
–
Vzajemno priznavanje
–
Nacionalni postopek registracije ali obvezne zamenjave dovoljenj, ki so jih izdale druge države članice
–
Pogoji za podaljšanje dovoljenj, izdanih pred prenosom Direktive 91/439
“
1. Komisija Evropskih skupnosti s to tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz Direktive Sveta 91/439/EGS z dne 29. julija 1991 o vozniških dovoljenjih.(2)
2. Komisija je v podporo tožbi navedla tri očitke v zvezi s postopkom registracije vozniških dovoljenj,(3) ki so jih izdale druge države članice, glede obvezne zamenjave določenih dovoljenj s španskimi dovoljenji in glede pogojev podaljšanja ali prorogacije dovoljenj, izdanih pred prenosom Direktive v špansko pravo.
I – Pravni okvir
A – Skupnostna ureditev
3. Izdaja in uporaba dovoljenj sta bili predmet uskladitve s sprejetjem Prve direktive 80/1263/EGS.(4) Njen namen je bil pripomoči k izboljšanju varnosti v cestnem prometu in k olajšanju gibanja oseb, ki se nastanijo v drugi državi članici, kot pa so opravile vozniški izpit, ali se nastanijo znotraj Evropske gospodarske skupnosti.
4. S tem namenom je Direktiva 80/1263 približala nekatere nacionalne predpise predvsem glede izdaje dovoljenj in pogojev za njihovo veljavnost. Opredelila je vzorec dovoljenja Skupnosti in uvedla načelo vzajemnega priznavanja omenjenih dovoljenj in zamenjavo dovoljenj tistih imetnikov, ki običajno prebivališče ali kraj zaposlitve prenesejo iz ene države članice v drugo.
5. Direktiva 80/1263 je bila razveljavljena z Direktivo 91/439. Ta pomeni nov korak pri usklajevanju nacionalnih določb, predvsem glede pogojev izdaje dovoljenj in dosega na to nanašajočega se načela vzajemnega priznavanja.
6. Izdaja dovoljenja je podvržena pogojem najnižje starosti,(5) opravljenih različnih določenih preizkusov(6) in izpolnjenih minimalnih zdravniških standardov,(7) določenih v Prilogi III k Direktivi.(8)
7. Glede načela vzajemnega priznavanja je v členu 1(2) Direktive na splošno določeno naslednje: „vozniška dovoljenja, ki jih izdajo države članice, se vzajemno priznavajo“.
8. Ne glede na to lahko glede na Direktivo država članica, v kateri ima imetnik vozniškega dovoljenja druge države članice običajno prebivališče, uporabi za zadevnega imetnika dovoljenja nekatere svoje nacionalne predpise.
9. Iz člena 1(3) Direktive izhaja tudi, da lahko uporablja omenjene nacionalne predpise o davčnih ureditvah, času veljavnosti dovoljenj in zdravniških pregledih. V okviru uporabe teh predpisov lahko država članica običajnega prebivališča v vozniško dovoljenje vnese vse podatke, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje.(9) Priloga I, točka 4, k Direktivi natančneje določa, da so lahko njeni podatki, kot so resni prekrški, storjeni na ozemlju običajnega prebivališča, navedeni, če take podatke vnaša tudi na dovoljenja, ki jih sama izdaja, in če je na dovoljenju prostor za te podatke.(10)
10. Direktiva vzporedno s členom 1(3) v členu 8(2) določa, da „ob upoštevanju načela teritorialnosti kazenskega in policijskega prava lahko država članica, v kateri ima imetnik vozniškega dovoljenja druge države članice običajno prebivališče, uporabi svoje nacionalne predpise o omejitvi, začasnem odvzemu, odvzemu ali preklicu pravice do vožnje in, če je potrebno, v ta namen zamenja dovoljenje.“
B – Nacionalna ureditev
11. V Španiji je glavna ureditev o vozniških dovoljenjih vsebovana v Reglamento de Conductores (pravilnik za voznike), sprejetim z Real Decretom (kraljevi odlok) št. 772/1997 z dne 30. maja 1997.(11)
12. Člen 22 pravilnika za voznike določa, da ima imetnik dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, na voljo rok šestih mesecev od pridobitve potrdila o običajnem prebivališču v Španiji, da vpiše pri deželni upravi, zadolženi za promet, podatke, ki zadevajo omenjeno dovoljenje v register voznikov in storilcev prekrškov. V skladu s členom 24(a) omenjenega pravilnika imetnik zadevnega dovoljenja nima pravice vožnje z vozilom v Španiji, če ne opravi take formalnosti. Vožnja z vozilom v takih okoliščinah se lahko kaznuje z globo.(12)
13. Člen 25(2) pravilnika določa, da deželna uprava, zadolžena za promet, po uradni dolžnosti zamenja dovoljenje, ko je zaradi njegovih značilnosti, porabe vsega prostora za podatke ali drugih razlogov nemogoče vnesti vse podatke, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje, v skladu s členom 23 omenjenega pravilnika.
14. Omenjeni člen 23 določa, da mora imetnik dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, tako kot imetnik španskega dovoljenja računati z registracijo omenjenega dovoljenja v Španiji in z rednimi preizkusi psihofizičnih sposobnosti. Enako je predvideno, da so rezultati takih preizkusov sporočeni pristojnim nacionalnim organom, ki o tem naredijo zaznamek, obvestijo zadevno osebo o končnem datumu, do katerega mora opravljati naslednji preizkus, in ji sporočijo rezultate. Določeno je, da je ta datum vpisan v omenjenem dovoljenju.
15. Končno, sedma prehodna določba pravilnika za voznike predvideva, da imetnik dovoljenja, izdanega pred veljavnostjo tega pravilnika, lahko pridobi podaljšanje veljavnosti dovoljenja, če zadosti pogojem o psihofizičnih sposobnostih, ki jih je zahtevala prejšnja zakonodaja. Ta možnost zadeva položaj, ko imetnik zadevnega dovoljenja nima, med prošnjo za podaljšanje, sposobnosti, ki jih na tem področju trenutno zahteva omenjeni pravilnik.
II – Predhodni postopek
16. Po izmenjavi sporočil med Kraljevino Španijo in Komisijo je ta, po tem ko je presodila, da ta država članica ni izpolnila obveznosti iz Direktive, z uradnim dopisom z dne 27. oktobra 1999 od nje zahtevala, naj ji posreduje pripombe.
17. Ker Komisije predstavljene pripombe Kraljevine Španije niso prepričale, je z dopisom z dne 26. julija 2001 podala obrazloženo mnenje, v katerem tej državi članici nalaga sprejetje potrebnih ukrepov za uskladitev z obveznostmi iz Direktive v roku dveh mesecev od prejema mnenja.
18. Ker so španski organi oblasti navedli, da ne nameravajo spremeniti zadevnega pravilnika, je Komisija z vlogo, vloženo v tajništvu Sodišča 27. maja 2002, vložila to tožbo.
19. Predsednik Sodišča je s sklepoma z dne 10. oktobra 2002 dopustil Kraljevini Nizozemski in Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska intervencijo v podporo zahtevkom Kraljevine Španije. Le Združeno kraljestvo je 20. decembra 2002 vložilo intervencijsko vlogo.
III – Dopustnost zahtevka v vlogi o pridružitvi postopku Združenega kraljestva
20. Komisija navaja nedopustnost zahtevka v vlogi o pridružitvi postopku Združenega kraljestva, ker naj bi ta država članica intervenirala zgolj delno v podporo Kraljevine Španije, njeni zahtevki pa se nanašajo zgolj na prvi očitek tožbe in, tudi glede tega očitka, niso v očitno podporo toženi stranki.
21. Združeno kraljestvo oporeka takemu ugovoru nedopustnosti, ki izhaja iz nepravilne analize sodne prakse Sodišča glede predmeta in površnega branja zahtevkov omenjene vloge o pridružitvi postopku.
22. Menim, da je vloga o pridružitvi postopku Združenega kraljestva dopustna.
23. Glede na besedilo člena 40, četrti odstavek, Statuta Sodišča „z vlogo za pridružitev postopku se lahko podpre le zahtevek ene od strank.“
24. Iz ustaljene sodne prakse(13) izhaja, da te določbe ne nasprotujejo temu, da bi intervenient v zahtevkih navedel drugačne trditve od tistih, ki jih navaja stranka, katero naj bi podpiral, da le želi z intervencijo dejansko podpreti zahtevke te stranke.
25. Čeprav se v tem primeru zahtevki vloge o pridružitvi postopku Združenega kraljestva nanašajo le na prvi očitek tožbe in se opirajo na delno drugačne trditve, kot so tiste, ki jih je navedla Kraljevina Španija, merijo prav tako kot tisti, ki jih je navedla ta država članica, k temu, da bi se tožba zavrnila.
26. Nasprotno od tega, kar trdi Komisija, je tako jasno, da namen Združenega Kraljestva ni bil podpreti zahtevkov tožeče stranke glede dveh drugih tožbenih očitkov, glede katerih se ni izrekla, ampak da bi prispevalo k morebitni zavrnitvi tožbe s tem, da je spor dodatno razjasnilo.
27. Ko je ta element dosežen, je malo pomembno, da se prispevek Združenega Kraljestva omejuje na prvi očitek tožbe. Dejansko menim, da nič ne nasprotuje temu, da intervenient sprejme stališče zgolj glede enega vidika zahtevkov stranke, ki jo podpira. Besedilo člena 40, četrti odstavek, Statuta Sodišča temu ne nasprotuje. V nasprotju s tem, kar trdi Komisija, temu ne nasprotuje niti sodba z dne 17. marca 1993 v zadevi Komisija proti Svetu.(14)
28. Opominjam, da so v tej zadevi zahtevki intervenienta merili predvsem na razglasitev ničnosti določenega člena direktive iz popolnoma drugih razlogov od tistih, ki jih je navajala tožeča stranka v tožbi, ki so merili na razglasitev ničnosti vse te direktive.(15)
29. Menim, da iz te sodne prakse izhaja, da zahtevki v vlogi o pridružitvi postopku ne morejo imeti drugega predmeta, kot je tisti, vsebovan v zahtevkih ene od tožbenih strank. Povedano drugače, kot je generalni pravobranilec Tesauro poudaril v tej zadevi,(16) ima intervencija, predvidena v členu 40, četrti odstavek, Statuta Sodišča, popolnoma dodaten značaj, tako da zahtevki intervenienta ne morejo imeti avtonomnega značaja v odnosu do tistih od strank.
30. Iz teh opažanj izhaja, da je treba ugotoviti, da je zahtevek v vlogi o pridružitvi postopku Združenega kraljestva dopusten, saj ima za predmet podporo zahtevka ene od strank spora.
IV – Tožba
31. Komisija je v podporo tožbi Komisija navedla tri očitke, prvič glede postopka registracije vozniških dovoljenj, ki so jih izdale druge države članice, drugič glede obvezne zamenjave določenih dovoljenj s španskimi dovoljenji in tretjič glede pogojev podaljšanja ali prorogacije dovoljenj, izdanih pred prenosom Direktive v špansko pravo.
A – Prvi očitek: postopek registracije vozniških dovoljenj, ki so jih izdale druge države članice
1. Trditve strank
32. Komisija s prvim očitkom Kraljevini Španiji očita, da je kršila načelo vzajemnega priznavanja dovoljenj iz člena 1(2) Direktive, s tem da je uvedla obvezni in sistematični postopek registracije dovoljenj, ki so jih izdale druge države članice, kadar imajo imetniki omenjenih dovoljenj običajno prebivališče v Španiji.
33.  Nasprotno temu, kar trdi Kraljevina Španija, uvedba takega postopka registracije ni nujna, da bi lahko izkoristila pravico, ki je ponujena državi članici običajnega prebivališča v členu 1(3) Direktive, da uporablja za imetnika dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, svoje nacionalne predpise o času veljavnosti dovoljenj, zdravniških pregledih ali davčnih ureditvah in da na omenjeno dovoljenje vnese vse podatke, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje.
34. Komisija meni, da bi bil tak ukrep očitno nesorazmeren v odnosu do cilja, ki naj bi ga zasledovala Kraljevina Španija ob uporabi člena 1(3) Direktive. Tak cilj bi bil lahko dosežen z manj omejujočimi ukrepi, kot je obvezna in sistematična registracija dovoljenj, zahvaljujoč nadzoru cestnega prometa in obveščanju imetnikov dovoljenj, ki jih je izdala druga država članica, ob formalizaciji njihovega običajnega prebivališča v Španiji o obveznostih, ki jih imajo v skladu s španskimi pravili o veljavnosti dovoljenj in zdravniških pregledih.
35. Komisija meni, da naj zadevni postopek registracije ne bi bil utemeljen, kot trdi Kraljevina Španija, na členu 8(2) Direktive, po katerem lahko država članica, v kateri ima imetnik vozniškega dovoljenja druge države članice običajno prebivališče, uporabi svoje nacionalne predpise o omejitvi, začasnem odvzemu, odvzemu ali preklicu pravice do vožnje in, če je potrebno, v ta namen zamenja dovoljenje. Dejansko bi bila učinkovitost sistemov, ki upoštevajo ponovitev storitve prekrška, lahko zagotovljena z zapisom podatkov v dovoljenje zgolj ob ugotovitvi prvega prekrška.
36. Španska vlada po drugi strani oporeka, da naj bi bil sporni postopek registracije v nasprotju z načelom vzajemnega priznavanja dovoljenj, določenim v členu 1(2) Direktive, saj se ne more primerjati s postopkom obvezne zamenjave in ne vsebuje opravljanja dodatnih preizkusov.
37. Dalje, zadevni sistem registracije naj bi bil za španske organe oblasti edino sredstvo, kako poznati vse voznike, imetnike vozniških dovoljenj druge države članice, ki imajo prebivališče v Španiji, in jih seznaniti z nacionalnimi določbami glede časa veljavnosti dovoljenja, zdravniških pregledov in davčnih ureditev, v skladu s členom 1(3) Direktive. Dalje, kljub predpostavki, da naj bi bil sporni postopek registracije ovira prostemu pretoku oseb, bi bila taka omejitev sorazmerna s ciljem, ki ga zasleduje Direktiva. Končno, španska vlada meni, da omenjeni postopek dopušča izvedeti, ali je imetnik vozniškega dovoljenja druge države že bil kaznovan zaradi cestnoprometnih prekrškov in prav tako ugotoviti obstoj oteževalne okoliščine ob ponovitvi kršitve zaradi uporabe predmetnih španskih določb, v skladu s členom 8(2) Direktive.
38. Vlada Združenega kraljestva, ki intervenira v podporo španski vladi, meni, da je obvezni in sistematični postopek registracije vozniških dovoljenj druge države članice v skladu z Direktivo, saj so kazni, naložene ob kršitvi obveznosti registracije, sorazmerne. Obvestilo imetnikom omenjenih dovoljenj o obveznostih, ki jih imajo v skladu z nacionalnim pravom, in uresničevanje nadzora cestnega prometa naj ne bi bila zadostna za zagotovitev spoštovanja zadevnih imetnikov nacionalnega prava.
2. Presoja
39. Menim, da je prvi očitek utemeljen.
40. Glede na ustaljeno sodno prakso člen 1(2) Direktive predvideva vzajemno priznavanje dovoljenj držav članic(17) brez kakršnih koli formalnosti. Ta določba nalaga državam članicam jasno in natančno obveznost, ki ne dopušča nobenega prostora za prosto presojo glede ukrepov, ki jih je treba sprejeti, da bi se uskladile z njo.(18)
41. V zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Nizozemski je Sodišče ugotovilo, da „ko registracija dovoljenja […] druge države članice […] postane obveznost, zaradi katere je lahko imetnik omenjenega dovoljenja kaznovan, ker po tem, ko je pridobil prebivališče v sprejemni državi članici, vozi vozilo, ne da bi registriral dovoljenje […] se mora ta registracija šteti kot formalnost […] in je v nasprotju s členom 1(2) Direktive.“(19) Sodišče je pazilo, da natančno navede, da ni važno, katere vrste glob (upravne ali kazenske) so naložene imetniku, ki ni registriral dovoljenja v predpisanem roku, ker sam obstoj kazni, kakršna koli že je, nujno podeljuje zadevni registraciji značaj obveznosti.(20)
42. Ta sodna praksa se lahko prenese na španski postopek registracije. Nesporno je, da se imetnika dovoljenja druge države članice, ki lahko dokaže, da ima običajno prebivališče v Španiji več kot šest mesecev, in ki vozi vozilo v Španiji, ne da bi tam registriral svoje dovoljenje, šteje, kot da je storil prekršek, ki se kaznuje z globo.(21) Obstoj take kazni nujno podeli zadevni registraciji značaj obveznosti. Tako ta registracija pomeni formalnost v nasprotju z načelom vzajemnega priznavanja dovoljenj iz člena 1(2) Direktive.
43. Pravica, dana državi članici prebivališča v členu 1(3) Direktive, da uporablja za imetnika dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, svoje nacionalne predpise o času veljavnosti dovoljenj, zdravniških pregledih ali davčnih ureditvah in da na omenjeno dovoljenje vnese vse podatke, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje, ni taka značaja, da bi ovrgla tako ugotovitev.
44. Dejansko je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Nizozemski odločilo, da „čeprav je res, da je varnost v cestnem prometu, katere izboljšanje je cilj, ki ga zasleduje člen 1(3) Direktive 91/439, eden od prevladujočih razlogov splošnega interesa, ki bi lahko utemeljeval omejitev temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba ES, [da] je sporni ukrep dejansko nediskriminatorno uporabljen za nizozemske državljane in državljane drugih držav članic in je, kot kaže, primeren za uresničenje zastavljenega cilja, izhaja, da registracija vozniških dovoljenj prekorači okvire, ki so potrebni za njegovo doseganje.“(22)
45. Sodišče se je oprlo na naslednje ugotovitve.
46. Najprej, presodilo je, da neregistracija vozniškega dovoljenja druge države članice v državi članici prebivališča ne nasprotuje temu, da bi ob nadzoru cestnega prometa organi oblasti omenjene države članice lahko pravilno uporabili nacionalne določbe na področju časa veljavnosti dovoljenj, tako da bi dodali upoštevno število let dnevu izdaje, navedenemu v dovoljenju,(23) kadar bi se izvajal nadzor cestnega prometa.
47. Sodišče je dodalo, da se sporna registracija ne zdi nujna, da bi pristojnim organom oblasti dopustila preveriti, ali so nacionalne določbe glede podaljšanja vozniškega dovoljenja in zdravniških pregledih spoštovane, saj naj bi moral imetnik dovoljenja dokazati, da spoštuje zadevne določbe. Sodišče meni, da naj bi bilo dovolj obvestiti imetnike dovoljenj drugih držav članic glede obveznosti, ki jih morajo izpolniti po nacionalni zakonodaji, ko opravijo potrebna dejanja za ureditev prebivališča v zadevni državi članici, in uporabiti predvidene kazni za nespoštovanje obveznosti.(24)
48. Ugotovitve, ki zadevajo nizozemski postopek obvezne registracije dovoljenj, enako in nujno veljajo tudi za španski postopek, ki je enakega značaja. Iz tega izhaja, nasprotno s tem, kar trdi španska vlada, da tak postopek registracije ni nujen, da bi država članica prebivališča lahko izrabila pravico, ki ji jo daje člen 1(3) Direktive. Sledi, da te določbe Direktive ne morejo utemeljiti kršitve načela vzajemnega priznavanja dovoljenj, ki vključuje vpeljavo spornega postopka registracije.
49. Menim, da enako velja za pravico, ki je dana državi članici prebivališča v skladu s členom 8(2) Direktive, da uporabi svoje nacionalne predpise o omejitvi, začasnem odvzemu, odvzemu ali preklicu pravice do vožnje in, če je potrebno, v ta namen zamenja dovoljenje.
50. Poudaril bi, da te določbe pokrivajo primer, ko bi bilo očitano imetniku dovoljenja druge države članice, da je prekršil cestnoprometna pravila na ozemlju države članice prebivališča, in ko bi pristojni organi oblasti te države članice nameravali proti njemu razglasiti, na podlagi kazni, odvzem ali omejitev pravice do vožnje, kateri učinki bi bili omejeni na ozemlje omenjene države članice.(25)
51. Kot Komisija menim, da sporna registracija prekorači okvire, ki so potrebni za doseganje cilja izboljšanja varnosti v cestnem prometu, ki ga zasledujejo določbe člena 8(2) Direktive.
52. Dejansko odsotnost registracije dovoljenja druge države članice v Španiji ne izključuje tega, da bi lahko španski organi oblasti pravilno uporabili nacionalne predpise o omejitvi, začasnem odvzemu, odvzemu ali preklicu pravice do vožnje in, če je potrebno, v ta namen zamenjali zadevno dovoljenje.
53. Predvidevam, da nič ne nasprotuje uporabi teh določb, ko imetnik omenjenega dovoljenja stori resen prekršek predpisov o cestni varnosti na ozemlju Španije, ki sam po sebi upravičuje sprejetje ukrepa odvzema pravice do vožnje.
54. Dalje, pod predpostavko, ko naj bi bila, kot trdi Kraljevina Španija, naložitev katerega koli ukrepa, ki odvzame ali omeji pravico voziti (zaradi kršitve cestnoprometnih predpisov v Španiji) imetniku omenjenega dovoljenja, odvisna od prejšnjih obsodb (na španskem ozemlju), naj bi zadostovalo, da bi španski organi oblasti pravilno uporabili predmetne določbe (v skladu s členom 8(2) Direktive), da pristojni organi oblasti navedejo obstoj takih obsodb na dovoljenju zadevne osebe (v skladu s povezanimi določbami člena 1(3) in Priloge I, točka 4, k Direktivi) ali, kot predlaga Komisija, da registrirajo take podatke ob ugotovitvi vsakega prekrška.
55. Končno, tudi pod predpostavko, da obsodba zadevnega imetnika dovoljenja ustreza dejanjem, storjenim v drugi državi članici pred prebivanjem omenjenega imetnika v Španiji, in da bi španska vlada predvidevala pod to posebno predpostavko zvišanje presojene kazni,(26) ni izključeno, da lahko španske oblasti izvedo za obstoj teh obsodb, saj lahko te podatke navede na dovoljenje zadevne osebe država članica izdaje ali država članica prejšnjega prebivališča (ob uporabi povezanih določb člena 1(3) in Priloge I, točka 4, k Direktivi). V vsakem primeru morebitna odsotnost prepisa takih obsodb (če obstajajo) na omenjena dovoljenja ni zadostni razlog za uvedbo spornega postopka obvezne in sistematične registracije dovoljenj druge države članice.(27)
56. Iz teh ugotovitev izhaja, da je španski postopek obvezne in sistematične registracije dovoljenj druge države članice v nasprotju z načelom vzajemnega priznavanja iz člena 1(2) Direktive. Tako ugotavljam, da je prvi očitek Komisije utemeljen.
B – Drugi očitek: obvezna zamenjava določenih dovoljenj druge države članice s španskimi dovoljenji
57. Komisija z drugim očitkom Kraljevini Španiji očita, da je kršila določbe Priloge I, točka 4, k Direktivi, ko je v členu 25(2) pravilnika za voznike določila obvezno zamenjavo dovoljenj druge države članice za španska dovoljenja, kadar ni več prostora za vnos vseh podatkov, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje (koledar rednih zdravniških pregledov).
58. Glede tega je treba ugotoviti, da je pravica, ponujena državi članici prebivališča v členu 1(3) Direktive, da v dovoljenje vnese vse podatke, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje s Prilogo I, točka 4, k Direktivi, izrecno podrejena obstoju prostora, potrebnega za vnos.
59. Sledi, da je zahteva po zamenjavi omenjenega dovoljenja, kadar zato ni prostora, širitev te pravice, ob neupoštevanju besedila iz člena 1(3) Direktive.
60. V nasprotju s tem, kar trdi španska vlada, je taka obveznost zamenjave dovoljenja nujno proti volji skupnostnega zakonodajalca, ker je ta želel omejiti zamenjavo dovoljenj na majhno število primerov, izključno naštetih v členu 8(1) (prostovoljna zamenjava) in 8(2) (obvezna zamenjava v okviru restriktivnega ukrepa pravice do vožnje) Direktive. Določbe omenjenega člena 8(2), ki predvidevajo edini primer obvezne zamenjave dovoljenja, vsekakor ne pokrivajo primera, ko ne bi bilo prostora za vnos vseh podatkov, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje.
61. Tako menim, da je drugi očitek utemeljen.
C – Tretji očitek: pogoji podaljšanja ali prorogacije španskega dovoljenja, izdanega pred prenosom Direktive v špansko pravo
1. Trditve strank
62. Komisija s tretjim očitkom Kraljevini Španiji očita, da je kršila člen 7(1)(a) Direktive, ko je v sedmi prehodni določbi pravilnika za voznike predvidela, da imetnik španskega dovoljenja, izdanega v skladu s prejšnjo nacionalno zakonodajo, lahko podaljša veljavnost dovoljenja, če izpolni pogoje psihofizičnih sposobnosti, ki jih zahteva omenjena prejšnja zakonodaja, čeprav ne izpolni pogojev psihofizičnih sposobnosti, ki jih zahteva omenjeni pravilnik v skladu z Direktivo.
63. Španska vlada navaja nedopustnost tega očitka, ker naj bi ga Komisija prvič oblikovala šele na tožbeni stopnji. Ta vlada v podporo temu navaja, da je v skladu z notranjim pravom določba pravilnika, ki ne priznava pridobljenih pravic v skladu s pravilom, ki ima značaj zakona, nezakonita, tako da je izključeno, da bi pravilnik za voznike zavrnil imetniku dovoljenja, ki zadovoljuje zdravstvene pogoje, določene v prejšnji nacionalni zakonodaji, podaljšanje dovoljenja.
2. Presoja
64. Nasprotno temu, kar trdi španska vlada, je bil tretji očitek očitno naveden v predhodni fazi, tako v uradnem opominu kot v obrazloženem mnenju,(28) ki je bil med drugim podlaga za stališča španskih oblasti o tem.(29) Tako tega očitka ni treba razglasiti za nedopustnega.
65. Zato menim, da je treba ta očitek sprejeti.
66. Dejansko iz člena 7(1)(a) Direktive, branega v smislu Priloge III, na katero se navezuje, izhaja, da sta prvotna izdaja vozniškega dovoljenja in morebitno podaljšanje podrejena izpolnitvi določenih minimalnih standardov glede psihofizične sposobnosti za vožnjo motornega vozila. Ta minimalna pravila se uporabljajo za vse tiste, ki želijo, da bi se jim izdalo ali podaljšalo dovoljenje, vključno za imetnike dovoljenj, izdanih pred začetkom veljavnosti Direktive, ki želijo podaljšati dovoljenja po začetku veljavnosti te Direktive
67. Vendar je treba ugotoviti, da je sedma prehodna določba pravilnika za voznike namenjena temu, da se imetnike dovoljenj, izdanih pred začetkom veljavnosti Direktive, ki žele podaljšati veljavnost dovoljenj po začetku njene veljavnosti, izključi iz obveznosti iz člena 7(1)(a) te direktive, da morajo izpolniti minimalne zdravniške standarde, opredeljene v njeni Prilogi III.
68. V odgovor španski vladi ugotavljam, da naj se glede na ustaljeno sodno prakso država članica ne bi sklicevala na določbe notranjega prava, čeprav so ustavne, za upravičitev nespoštovanja obveznosti, ki jih ima po pravu Skupnosti.(30)
69. Tako ugotavljam, da je tretji očitek utemeljen.
V – Sklepni predlogi
70. Posledično Sodišču predlagam, naj:
1. ugotovi, da:
– Kraljevina Španija s sprejetjem ureditve, ki predvideva obvezno in sistematično registracijo vozniških dovoljenj drugih držav članic, kadar je imetnik omenjenega vozniškega dovoljenja pridobil običajno prebivališče v Španiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 1(2) Direktive Sveta 91/439/EGS z dne 29. julija 1991 o vozniških dovoljenjih,
– Kraljevina Španija s sprejetjem ureditve, ki določa obvezno zamenjavo vozniških dovoljenj druge države članice za špansko vozniško dovoljenje, kadar ni več prostora za vnos vseh podatkov, ki so nujno potrebni za njegovo vodenje, ni izpolnila obveznosti iz Priloge I, točka 4, k Direktivi Sveta 91/439,
– Kraljevina Španija, s tem da je sprejela ureditev, ki določa, da ima imetnik španskega vozniškega dovoljenja, izdanega v skladu s prejšnjo nacionalno zakonodajo, pravico pridobiti podaljšanje veljavnosti njegovega dovoljenja, če izpolni pogoje psihofizičnih sposobnosti, ki jih zahteva omenjena prejšnja zakonodaja, čeprav ne izpolni pogojev psihofizičnih sposobnosti, ki jih trenutno zahteva omenjena ureditev, ni izpolnila obveznosti iz člena 7(1)(a) Direktive Sveta 91/439;
2. Kraljevini Španiji naloži plačilo njenih stroškov in tistih Komisije Evropskih skupnosti ter
3. Kraljevina Nizozemska in Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska nosita svoje stroške.
(1) .
(2)
–	UL L 237, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva.
(3)
–	V nadaljevanju: dovoljenje.
(4)
–	Direktiva Sveta z dne 4. decembra 1980 o uvedbi vozniškega dovoljenja Skupnosti (UL L 375, str. 1).
(5)
–	Člen 6 Direktive.
(6)
–	Člen 7(1) Direktive.
(7)
–	Idem .
(8)
–	Priloga III k Direktivi našteva vrsto minimalnih standardov psihofizične sposobnosti za vožnjo vozila na motorni pogon.
(9)
–	Člen 1(3).
(10)
–	Ta določba je ponovno omenjena v Prilogi Ia, točka 3(a), k Direktivi, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 96/47/ES z dne 23. julija 1996 (UL L 235, str. 1), ki je stopila v veljavo 18. septembra 1996. Priloga Ia daje državam članicam možnost izdaje dovoljenj glede na drugačen vzorec od tradicionalnega vzorca na papirju, določenem v Prilogi I k Direktivi. Ta drugi vzorec omogoča predstavitev v obliki polikarbonatne kartice, kot se uporablja predvsem za kreditne kartice.
(11)
–	BOE št. 135 z dne 6. junija 1997, str. 17348.
(12)
–	Komisija se v tožbi (glej opombo na strani 9)
glede tega sklicuje na člen 67 Ley sobre Tráfico, Circulation de vehiculos a motor y Seguridad Vial (zakon o prometu, vožnji motornih vozil in varnosti v cestnem prometu), ki predvideva globo od 94 do 1503 evrov. Možnost naložitve globe je med obravnavo potrdila španska vlada.
(13)
–	Glej predvsem sodbe z dne 30. aprila 1996 v zadevi Nizozemska proti Svetu (C-58/94, Recueil, str. I‑2169, točke od 20 do 22); z dne 19. novembra 1998 v zadevi Združeno kraljestvo proti Svetu (C-150/94, Recueil, str. I‑7235, točka 36) in z dne 9. oktobra 2001 v zadevi Nizozemska proti Parlamentu in Svetu (C-377/98, Recueil, str. I‑7079, točke od 7 do 11).
(14)
–	C-155/91, Recueil, str. I-939.
(15)
–	Ibidem
(točka 24).
(16)
–	Točka 13 sklepnih predlogov.
(17)
–	Sodbe z dne 29. februarja 1996 v zadevi Skanavi in Chryssanthakopoulos (C-193/94, Recueil, str. I‑929, točka 26); z dne 29. oktobra 1998 v zadevi Awoyemi (C‑230/97, Recueil, str. I‑6781, točka 41) in z dne 10. julija 2003 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C‑246/00, še neobjavljena v Recueil, točka 60) ter sklepa z dne 11. decembra 2003 v zadevi Silva Carvalho (C‑408/02, še neobjavljen v Recueil, točka 20) in z dne 29. januarja 2004 v zadevi Krüger (C‑253/01, še neobjavljen v Recueil, točka 25).
(18)
–	Zgoraj navedene sodbe Skanavi in Chryssanthakopoulos (točka 26); v zadevi Awoyemi (točka 42) in Komisija proti Nizozemski (točka 61) ter zgoraj navedeni sklepi Silva Carvalho (točka 20) in Krüger (točka 25).
(19)
–	Točka 62.
(20)
–	Zgoraj navedena sodba Komisija proti Nizozemski (točki 64 in 65).
(21)
–	Točka 12 teh sklepnih predlogov.
(22)
–	Točka 67.
(23)
–	Zgoraj navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 68. Glej tudi zgoraj navedeni sklep Krüger, točka 27.
(24)
–	Zgoraj navedena sodba Komisija proti Nizozemski, točka 69. Glej tudi zgoraj navedeni sklep Krüger, točka 28.
(25)
–	Glej moje sklepne predloge v zadevi Kapper (C-476/01), še v postopku pred Sodiščem (točka 68).
(26)
–	Sistem točkovanja dovoljenj bom pustil ob strani, ker Španija še ni uvedla takega sistema.
(27)
–	Vprašanje morebitnega neobstoja podatkov države prebivališča o morebitnih obsodbah voznikov v drugi državi članici se ne sme več kvazi postavljati pod predpostavko, da velja konvencija, vzpostavljena na podlagi člena K.3 Pogodbe o EU, glede odločitev o prenehanju pravice do vožnje (UL 1998, C 216, str. 2). Člena 3 in 8 omenjene konvencije določata, da država članica, na ozemlju katere so storjeni nekateri prekrški predpisov o cestnem prometu, ki so podlaga za dokončno odločitev o prenehanju pravice do vožnje, obvesti, ne da bi preložila svojo odločitev, s ciljem izvršitve, državo članica prebivališča zadevnega voznika. Ta konvencija še ni stopila v veljavo, ker niso bile zbrane vse potrebne ratifikacije.
(28)
–	Točka 4 uradnega opomina in obrazloženega mnenja (prilogi 2 in 4 k tožbi).
(29)
–	Točka 5 odgovora španskih oblasti na uradni dopis (priloga 3 k tožbi).
(30)
–	Glej predvsem sodbo z dne 9. julija 1998 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-323/97, Recueil, str. I -4281).