62024CC0554
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 10. julija 2025 (
1
)
Zadeva C‑554/24 P
Republika Poljska
proti
Evropski komisiji
„Pritožba – Postopek za izdajo začasne odredbe – Člen 279 PDEU – Izvršitev sklepa podpredsednice Sodišča o začasnih ukrepih – Naložitev dnevne denarne kazni do izvršitve sklepa – Opustitev sprejetja potrebnih ukrepov s strani Poljske – Sporazumna rešitev spora – Izbris zadeve v glavni stvari – Izterjava denarne kazni – Akcesorna narava postopka za izdajo začasne odredbe – Povračilo premoženjske škode zaradi začasnih odredb“
I. Uvod
1.
Sodišče je v sporu, ki se je nanašal na varstvo Beloveškega gozda, presodilo, da lahko na podlagi člena 279 PDEU zaradi izvršitve začasnih ukrepov naloži plačilo denarnih kazni. (
2
) Vendar ni še niti izkušenj s tem instrumentom niti posebne ureditve v zvezi z njim. Zato je obravnavana zadeva priložnost za Sodišče, da podrobno pojasni naravo in posledice naložitve denarne kazni v postopku za izdajo začasne odredbe.
2.
Spor se nanaša na prvi postopek, v katerem je Sodišče naložilo plačilo denarne kazni in v katerem je ta denarna kazen (vsaj začasno) tudi nastala. Predmet spora med Češko republiko in Poljsko je bil, ali je Poljska v zvezi s podaljšanjem koncesije za pridobivanje lignita v dnevnem kopu Turów (Poljska) kršila Direktivo o PVO, (
3
) Okvirno direktivo o vodah, (
4
) Direktivo o dostopu javnosti do informacij o okolju (
5
) in načelo lojalnega sodelovanja. (
6
) Podpredsednica Sodišča je v tem postopku na predlog Češke republike najprej odredila, naj se takoj in do rešitve spora preneha z opravljanjem dejavnosti pridobivanja lignita v dnevnem kopu, (
7
) pozneje pa je naložila plačilo dnevne denarne kazni, ki bi jo morala Poljska plačevati, dokler ne bi začela spoštovati odredbe. (
8
)
3.
Po tem, ko je v skladu s to odredbo nastala denarna kazen v skupni višini 68.500.000 EUR, sta državi članici udeleženki postopka sklenili poravnavo in je Sodišče postopek v glavni stvari izbrisalo iz svojega vpisnika. (
9
) Spor med Poljsko in Komisijo se zdaj nanaša na vprašanje, ali mora Poljska plačati navedeni znesek oziroma ali je ta obveznost s primerjavo in z izbrisom zadeve postala brezpredmetna.
II. Pravni okvir
4.
Pravna podlaga za postopek za izdajo začasne odredbe pred sodišči Unije je člen 279 PDEU:
„Sodišče Evropske unije lahko v vseh pri njem vloženih zadevah sprejme potrebne začasne odredbe.“
5.
V členu 39(4) Statuta Sodišča je podrobneje opredeljena narava začasne odredbe:
„Odredba predsednika ali sodnika, ki ga nadomešča, je začasna in v nobenem primeru ne vpliva na odločitev Sodišča o vsebini zadeve.“
6.
Sporazumna rešitev spora je določena v členu 147(1) Poslovnika Sodišča:
„Če se stranke pred odločitvijo Sodišča sporazumejo o rešitvi spora in Sodišče obvestijo, da se odpovedujejo vsem svojim zahtevkom, predsednik odredi izbris zadeve iz vpisnika in odloči o stroških v skladu s členom 141, po potrebi ob upoštevanju predlogov strank v zvezi s stroški.“
7.
Pogoji za izdajo začasne odredbe so razvidni iz člena 160, od (1) do (3), Poslovnika Sodišča:
„1.   Predlog za odlog izvršitve akta institucije v skladu s členom 278 PDEU in členom 157 PESAE je dopusten le, če predlagatelj ta akt s tožbo izpodbija pred Sodiščem.
2.   Predlog za izdajo drugih začasnih odredb iz člena 279 PDEU je dopusten le, če ga vloži stranka v zadevi, ki se obravnava pred Sodiščem, in če se nanaša na to zadevo.
3.   V predlogih iz prejšnjih odstavkov [za izdajo začasne odredbe] se navedejo predmet spora, okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanski in pravni razlogi, ki na prvi pogled izkazujejo utemeljenost predlagane začasne odredbe.“
8.
Člen 162(2) in (3) Poslovnika Sodišča ureja določitev varščine in veljavnost začasne odredbe:
„2.   Izvršitev sklepa je lahko pogojena s predlagateljevo položitvijo varščine, katere znesek in vrsta se določita glede na okoliščine.
3.   V sklepu se lahko določi dan, ko začasna odredba preneha veljati. Sicer preneha veljati z dnem razglasitve končne sodbe.“
9.
Člen 163 Poslovnika Sodišča se nanaša na spremenjene okoliščine:
„Na predlog stranke se lahko sklep kadar koli spremeni ali razveljavi zaradi spremenjenih okoliščin.“
III. Dejansko stanje in postopek
10.
Iz izpodbijane sodbe izhaja to dejansko stanje:
A.
Upoštevni potek dogodkov v zadevi C‑121/21
11.
Češka republika je 26. februarja 2021 vložila tožbo na podlagi člena 259 PDEU, s katero je predlagala, naj se ugotovi, da Poljska ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi prava Unije, zaradi razširitve in podaljšanja dejavnosti pridobivanja lignita v odprtem kopu Turów (Poljska), ki je blizu meja Češke republike in Nemčije (zadeva C‑121/21).
12.
Hkrati je Češka republika vložila predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagala, naj se Poljski do izdaje sodbe Sodišča, s katero bo vsebinsko odločeno o zadevi, odredi, naj takoj preneha z dejavnostmi pridobivanja lignita v rudniku Turów.
13.
Podpredsednica Sodišča je s sklepom z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), temu predlogu ugodila in Poljski odredila, naj takoj in do razglasitve končne sodbe v zadevi C‑121/21 preneha z dejavnostmi rudarjenja v tem rudniku.
14.
Češka republika je menila, da Poljska ni izpolnila obveznosti, ki jih je imela na podlagi sklepa z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), zato je 7. junija 2021 vložila nov predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim je predlagala, naj se Poljski naloži plačilo dnevne denarne kazni v višini 5 milijonov EUR v proračun Unije.
15.
Poljska je z ločeno vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča vložena 29. junija 2021, predlagala, naj se sklep z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), na podlagi člena 163 Poslovnika Sodišča razveljavi.
16.
Podpredsednica Sodišča je s sklepom z dne 20. septembra 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752), po eni strani zavrnila predlog Poljske, naj se sklep z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), razveljavi, in po drugi strani Poljski naložila, naj Komisiji plača denarno kazen v znesku 500.000 EUR dnevno, in sicer od dneva vročitve tega sklepa Poljski in dokler Poljska ne bo začela spoštovati sklepa z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
17.
Poljska ni nikoli upoštevala sklepa z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), temveč je 20. oktobra 2021 ponovno predlagala razveljavitev tega sklepa.
18.
Vendar sta Češka republika in Poljska 3. februarja 2022 sklenili sporazum o rešitvi spora, ki je bil podlaga za zadevo C‑121/21 (v nadaljevanju: sporazumna rešitev spora). Kot so poročali mediji, se je Poljska zavezala, da bo Češki republiki plačala 45 milijonov EUR in zgradila zaščitno pregrado za podtalnico. (
10
)
19.
Državi članici sta 4. februarja 2022 Sodišče obvestili, da se po doseženi sporazumni rešitvi spora odpovedujeta vsem zahtevkom v zadevi C‑121/21. Poljski organi so istega dne Komisiji predlagali, naj konča postopek za izvršitev denarnih kazni, ki jih je izreklo Sodišče, pri čemer so svojemu predlogu priložili besedilo tega sporazuma o rešitvi spora.
20.
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 4. februarja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82), izbrisal zadevo C‑121/21 iz vpisnika Sodišča.
21.
Poljska je istega dne vložila predlog na podlagi člena 163 Poslovnika Sodišča, naj se sklep z dne 20. septembra 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752), razveljavi.
22.
Podpredsednik Sodišča je s sklepom z dne 19. maja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408), predlog Republike Poljske za razveljavitev sklepa z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), v delu, ki se je nanašal na učinke tega sklepa po 4. februarju 2022, razglasil za brezpredmeten. V preostalem je predloge Poljske zavrnil.
B.
Izterjava denarne kazni
23.
Komisija je nato Poljsko pozvala k plačilu denarne kazni, ki se je natekla do izbrisa zadeve C‑121/21, skupaj z zamudnimi obrestmi, in ji sporočila, da bo te zneske v primeru neplačila izterjala s pobotom na podlagi člena 101(1) in člena 102 finančne uredbe (
11
).
24.
Komisija je z izpodbijanimi odločbami Poljsko obvestila o pobotu njenega dolga z različnimi terjatvami Poljske do Unije. Glavnica, ki je bila tako izterjana s pobotom, znaša 68.500.000 EUR in je enaka dnevnim denarnim kaznim, dolgovanim za obdobje od 20. septembra 2021 do 3. februarja 2022.
C.
Postopek pred Splošnim sodiščem
25.
Poljska je Splošnemu sodišču predlagala, naj izpodbijane odločbe razglasi za nične in Komisiji naloži plačilo stroškov. Vendar je Splošno sodišče z izpodbijano sodbo z dne 29. maja 2024, Poljska/Komisija (T‑200/22 in T‑314/22, EU:T:2024:329), v skladu s predlogom Komisije tožbo zavrnilo in Poljski naložilo plačilo stroškov.
D.
Pritožba
26.
Republika Poljska s pritožbo, ki jo je vložila 14. avgusta 2024, Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo v celoti razveljavi;
–
izpodbijane odločbe razveljavi;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
27.
Evropska komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne kot očitno neutemeljeno in
–
Poljski naloži plačilo stroškov.
28.
Stranke so predložile pisna stališča. Sodišče je na podlagi člena 76(2) svojega poslovnika odločilo, da se obravnava ne opravi, ker je presodilo, da ima na voljo dovolj informacij, da lahko o zadevi odloči.
IV. Pravna presoja
29.
Poljska s pritožbo očita, prvič, da je Splošno sodišče napačno uporabilo člen 279 PDEU (v zvezi s tem pod A), in drugič, da je nezadostno obrazložilo izpodbijano sodbo (v zvezi s tem pod B).
A.
Člen 279 PDEU
30.
Prvi pritožbeni razlog vsebuje štiri očitke, ki se nanašajo na razlago člena 279 PDEU glede posledic sporazumne rešitve spora. Zaradi takega sporazuma naj bi morala biti naložitev denarne kazni retroaktivno odpravljena, ker naj bi bila začasna odredba odvisna od zadeve v glavni stvari (v zvezi s tem pod 1). To naj bi bilo potrebno tudi zato, da se prepreči, da bi naslovnikom začasnih odredb nastala premoženjska škoda (v zvezi s tem pod 2). V nasprotnem primeru naj bi imela denarna kazen funkcijo sankcije (v zvezi s tem prav tako pod 1). Enako naj bi izhajalo tudi iz sklepa z dne 19. maja 2022 (v zvezi s tem pod 3).
1. Akcesorna narava postopka za izdajo začasne odredbe in neobstoj narave sankcije
31.
Poljska s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da v točkah 42 in 47 izpodbijane sodbe ni upoštevalo narave postopka za izdajo začasne odredbe, ki je glede na glavni postopek akcesorna. Podobno mu očita s tretjim delom prvega pritožbenega razloga, v skladu s katerim naj bi Splošno sodišče v točkah 47 in 48 izpodbijane sodbe denarni kazni prisodilo funkcijo sankcije za neizpolnitev obveznosti.
32.
V skladu s točko 42 izpodbijane sodbe je izbris zadeve v glavni stvari sicer vplival na tek denarne kazni, vendar ni povzročil prenehanja obveznosti Poljske, da plača znesek, ki je bil že dolgovan iz naslova denarne kazni. Splošno sodišče je navedlo, da bi drugačna ugotovitev pomenila odstopanje od namena denarne kazni, ki je zagotoviti učinkovito uporabo prava Unije.
33.
Poleg tega je Splošno sodišče v točki 47 izpodbijane sodbe ugotovilo, da v obravnavani zadevi namen denarnih kazni ni le zagotoviti učinkovitosti končne sodbe, ampak tudi zagotoviti, da bo Poljska spoštovala začasne odredbe, določene s sklepom z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), in bo odvrnjena od tega, da bi odložila uskladitev svojega ravnanja s tem sklepom.
34.
Splošno sodišče v točki 48 izpodbijane sodbe na podlagi tega ugotavlja, da, če bi bile trditve Republike Poljske sprejete, bi izničile bistvo mehanizma denarne kazni, naložene na podlagi člena 279 PDEU, saj bi pripeljale do tega, da bi se dopustilo, da zavezana stranka namerno ne izpolni obveznosti uskladitve z začasnimi odredbami, določenimi v postopku za izdajo začasne odredbe, do konca spora o glavni stvari in tako ogroža učinkovitost prava Unije.
35.
Stališče Poljske, da je postopek za izdajo začasne odredbe akcesoren glavnemu postopku, je pravilno. Njegov namen je zagotoviti polno učinkovitost prihodnje dokončne sodbe, da se prepreči vrzel v sodnem varstvu, ki ga zagotavlja Sodišče. (
12
) Začasna odredba pa ne sme imeti učinka sankcije za kršitev prava Unije.
36.
Akcesornost izhaja tudi iz člena 160(1) in (2) Poslovnika. Člen 160(1) se nanaša na odlog izvršitve akta institucije, predlog za katerega je dopusten le, če predlagatelj akt tudi izpodbija. Na podlagi člena 160(2) pa je predlog za izdajo začasnih odredb iz člena 279 PDEU dopusten le, če ga vloži stranka v zadevi, ki se obravnava pred Sodiščem, in če se nanaša na to zadevo.
37.
Poleg tega Poljska pravilno poudarja, da je začasna odredba odvisna od pobude strank, ker se izda le na predlog ene od strank. Odločitev po uradni dolžnosti je določena le v členu 160(7) Poslovnika za sklepe, ki jih Sodišče izda brez zaslišanja nasprotne stranke, vendar še vedno na predlog ene od strank.
38.
Zaradi te akcesornosti in odvisnosti od pobude strank, ki veljata za postopek za izdajo začasne odredbe, morajo v primeru izbrisa zadeve na podlagi sporazumne rešitve spora prenehati veljati tudi začasne odredbe, izdane za zagotovitev učinkovitosti končne sodbe.
39.
Zato so začasne odredbe, izdane v okviru tega postopka, ko se je zaradi izbrisa (
13
) zadeve C‑121/21 na podlagi sporazumne rešitve spora končal glavni postopek, prenehale veljati, (
14
) kot je pravilno navedlo Splošno sodišče v točkah 36 in 37 izpodbijane sodbe.
40.
Vendar ali to pomeni tudi, da je treba začasne ukrepe zaradi sporazumne rešitve spora in izbrisa zadeve obravnavati, kot da sploh niso bili sprejeti ali da so prenehali veljati z učinkom za nazaj?
41.
V členu 147(1) Poslovnika Sodišča ni odgovora na vprašanje o retroaktivnosti. Ta člen določa le, da se odredi izbris zadeve in odloči o stroških, če se stranke pred odločitvijo Sodišča sporazumejo o rešitvi spora in Sodišče obvestijo, da se odpovedujejo vsem svojim zahtevkom.
42.
Učinki izbrisa niso izrecno določeni. Zato je mogoče, da dosedanja postopkovna dejanja, vključno z vsemi začasnimi ukrepi, prenehajo veljati z učinkom za nazaj.
43.
To ugotovitev je mogoče utemeljiti z akcesornostjo postopka za izdajo začasne odredbe. Ker je njegov namen le zagotoviti učinkovitost prihodnje končne sodbe, ni več potreben, če končne sodbe ne bo.
44.
Argument za to je tudi odpoved vsem zahtevkom, ki je na podlagi člena 147(1) Poslovnika potrebna za izbris. To namreč pomeni, da se morajo stranke odpovedati tudi morebitnim zahtevkom za izdajo začasne odredbe. Zato je retroaktivna odprava začasnih ukrepov skladna s tem, da se postopek za izdajo začasne odredbe vedno začne na predlog strank.
45.
Prav tako retroaktivna odprava začasnih ukrepov ni v nasprotju s tem, da je v točkah 42 in 48 izpodbijane sodbe sklicevanje na učinkovito uporabo prava Unije. Sicer je res, da postopek za izdajo začasne odredbe prispeva tudi k učinkoviti uporabi prava Unije, vendar je to le nujna posledica njegove primarne funkcije, ki je zagotoviti učinkovitost prihodnje končne sodbe. Če za izpolnjevanje te primarne funkcije ohranitev začasnih ukrepov ni več potrebna, je tudi z učinkovito uporabo prava Unije ni več mogoče upravičiti. V nasprotnem primeru bi bil postopek za izdajo začasne odredbe ločen od postopka v glavni stvari in bi pridobil avtonomno naravo.
46.
Vendar bi retroaktivna odprava začasnih ukrepov povzročila napetost v razmerju do strukturiranosti denarne kazni.
47.
Podpredsednica je Poljski naložila plačilo dnevne denarne kazni v višini 500.000 EUR, dokler ne bo prenehala opravljati dejavnosti rudarjenja. To pomeni, da naj bi se denarna kazen zvišala zaradi vsake nadaljnje zamude pri izvršitvi začasne odredbe. Zato namen denarne kazni ni bil le, da se bo prvotna začasna odredba sploh izvršila, ampak tudi, da se bo izvršila čim prej, kar je Splošno sodišče navedlo v točki 47 izpodbijane sodbe.
48.
Vendar bi se ta dodatni učinek prisile izgubil, če bi bila denarna kazen tudi v primeru izvršitve z zamudo v celoti odpravljena. Zato ima kumulativna denarna kazen, gledano nazaj, dejansko učinek sankcije za izvršitev začasne odredbe z zamudo. Vendar ta učinek sankcije ni namen odredbe kumulativne denarne kazni, temveč zgolj nujna strukturna značilnost tega uklonilnega sredstva.
49.
Ta učinek sankcije kot nujna strukturna značilnost ni v nasprotju z akcesorno naravo postopka za izdajo začasne odredbe. Da se zagotovi učinkovitost prihodnje končne sodbe, je namreč morda treba začasno odredbo izvršiti čim prej, da se na primer prepreči dodatno povečanje škode.
50.
Kljub temu tudi ta strukturiranost denarne kazni ne nasprotuje sporazumu strank glede tega, da se kumulativna denarna kazen, ki je že nastala, retroaktivno odpravi. Tudi za tako strukturirano denarno kazen, ker je začasni ukrep, namreč velja, da se naloži samo na predlog strank. V nasprotnem primeru bi se temu ukrepu pripisala avtonomna narava, ki ne bi bila več združljiva z akcesornostjo postopka za izdajo začasne odredbe.
51.
Sicer kljub retroaktivni pravni odpravi začasnih odredb ni mogoče izključiti, da ne bi nastale dejanske težave. Če bi Poljska spoštovala začasno odredbo z dne 21. maja 2021 in bi prenehala opravljati dejavnosti pridobivanja lignita, bi tej državi članici nastala znatna škoda, ki je sporazumna rešitev spora ne bi odpravila. Poljska bi izgubila prihodke, medtem ko bi še vedno imela stroške z vzdrževanjem odprtega kopa, zlasti s črpanjem podtalnice, ki priteka v odprti kop. Poleg tega bi bilo, kot je trdila Poljska v zadevi C‑121/21, ogroženo nadaljnje obratovanje elektrarne na rjavi premog Turów, s tem pa tudi lokalna oskrba z daljinskim ogrevanjem in proizvodnja električne energije. Poljska je izrazila celo zaskrbljenost glede tega, da bi si delavci odprtega kopa med ustavitvijo dejavnosti pridobivanja poiskali drugo zaposlitev in ne bi bili več na voljo, ko bi se dejavnost pridobivanja ponovno začela. To bi morda celo privedlo do prejudiciranja odločitve o glavni stvari.
52.
Vendar bi lahko dejanske težave nastale tudi v primeru ohranitve začasnih ukrepov do izbrisa zadeve. V tem primeru bi morala Poljska namreč plačati znaten znesek denarne kazni, čeprav se je za začasno odredbo, izvršitev katere se je nameravala doseči s to denarno kaznijo, pozneje izkazalo, da ni bila potrebna.
53.
Zato je treba dejanske posledice začasnih odredb, za katere se pozneje izkaže, da niso potrebne, vsekakor obravnavati na drug način. (
15
)
54.
Glede na navedeno sta prvi in tretji del prvega pritožbenega razloga utemeljena, ker Splošno sodišče v točkah 42, 47 in 48 izpodbijane sodbe ni zadostno upoštevalo akcesorne narave postopka za izdajo začasne odredbe in s tem povezane odvisnosti od pobude strank, kar v praksi privede do tega, da ima denarna kazen nedopustni avtonomni učinek sankcije. Zaradi te napačne uporabe prava je treba izpodbijano sodbo razveljaviti.
2. Premoženjska škoda
55.
Poljska z drugim delom prvega pritožbenega razloga očita nepopravljivo premoženjsko škodo zaradi začasne odredbe, ki naj bi jo povzročila izpodbijana sodba. Taka nepopravljiva škoda pa naj ne bi bila združljiva z začasno naravo začasne odredbe.
56.
Te trditve so nedopustne, ker se z njimi glede na tožbo, vloženo pri Splošnem sodišču, razširja predmet spora. Zato Poljska tudi ni mogla navesti, katero točko izpodbijane sodbe izpodbija s temi trditvami.
57.
Poleg tega so te trditve, če bo Sodišče upoštevalo moje stališče v zvezi s prvim in tretjim delom prvega pritožbenega razloga, brezpredmetne, ker v skladu z njim vsaj v obravnavanem primeru Poljski ne bi nastala premoženjska škoda.
58.
Če bi Sodišče te trditve vendarle štelo za dopustne in mojega stališča v zvezi s prvim in tretjim delom prvega pritožbenega razloga ne bi upoštevalo, pa je treba opozoriti, da pravo Unije vsebuje instrumente za povrnitev take premoženjske škode.
59.
Res je, da odločitev sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, ne sme prejudicirati odločitve o glavni stvari, tako da bi ji odvzela polni učinek. (
16
)
60.
Kljub temu dejanske dokončne premoženjske škode zaradi začasnih odredb ni mogoče v celoti izključiti. Znatno škodo, ki bi lahko v obravnavanem primeru nastala pri izvršitvi začasne odredbe z dne 21. maja 2021, sem že pojasnila. (
17
)
61.
Če bi končna sodba pokazala, da je bila koncesija, ki je sporna v zadevi C‑121/21, nezakonita, sploh ne bi bilo razloga za to, da bi se taka škoda povrnila. Če pa bi končna sodba potrdila, da je bil projekt zakonit, in s tem pokazala, da odredba ni bila potrebna, bi se postavilo vprašanje o povrnitvi premoženjske škode, ki je nastala zaradi začasne odredbe.
62.
V tem primeru bi bilo mogoče premoženjsko škodo povrniti iz naslova varščine, pa tudi na podlagi zahtevka zaradi neupravičene obogatitve v razmerju do Komisije in odškodninskih zahtevkov zoper nasprotno stranko ali Sodišče.
63.
Prvič, če se bo pozneje izkazalo, da začasna odredba ni bila upravičena, bi se lahko škoda načeloma povrnila iz varščine. Kot navaja Poljska, člen 162(2) Poslovnika omogoča, da se izvršitev začasne odredbe pogojuje s položitvijo varščine.
64.
V obravnavanem primeru bi se lahko pomislilo na to, da bi se Češki republiki naložila položitev take varščine. Vendar bi bilo višino varščine za škodljive posledice takojšnjega prenehanja dejavnosti pridobivanja lignita težko oceniti, zlasti če bi to prenehanje nazadnje postalo dokončno. V postopku za izdajo začasne odredbe pa se to vprašanje ni postavilo, ker Poljska ni predlagala položitve take varščine.
65.
Drugič, zoper Komisijo bi se lahko vložil zahtevek za vračilo denarne kazni iz naslova neupravičene obogatitve. V skladu z načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, ima oseba, ki je utrpela izgubo, s katero je bilo povečano premoženje druge osebe, pri čemer za to obogatitev ni nikakršne pravne podlage, praviloma pravico do povračila – od osebe, ki se je obogatila – v vrednosti te izgube. (
18
) Če bi Poljska pred sporazumno rešitvijo spora že plačala denarno kazen Komisiji, odredba denarne kazni pa bi – kot sem predlagala – prenehala veljati z učinkom za nazaj, bi lahko Poljska posledično zahtevala vračilo teh plačil. Če pa Sodišče ne bo upoštevalo mojega stališča v zvezi z retroaktivnostjo sporazumne rešitve spora, pa bi za obdobje pred tem še vedno obstajala pravna podlaga za plačilo denarne kazni Komisiji.
66.
Tretjič, premoženjska škoda zaradi začasne odredbe bi se lahko povrnila, če bi se vložil odškodninski zahtevek na podlagi prava Unije. Pravica do povrnitve škode v obliki nepogodbene odgovornosti držav članic ali Unije v skladu z ustaljeno sodno prakso obstaja, če so izpolnjeni trije pogoji: povzročitelj škode je kršil pravilo prava Unije, katerega cilj je podeliti pravice oškodovancu, kršitev tega pravila je dovolj resna in med to kršitvijo in škodo, ki se uveljavlja, obstaja neposredna vzročna zveza. (
19
)
67.
Po eni strani bi lahko v zelo redkih primerih taka pravica do povrnitve škode obstajala v razmerju do predlagatelja, to je v obravnavanem primeru Češka republika. Vendar se lahko s predlogom za izdajo začasne odredbe pravo Unije krši le, če ga predlagatelj vloži na podlagi zlorabe, na primer s tem, da Splošno sodišče namerno preslepi, da so izpolnjeni pogoji za izdajo začasne odredbe (obid postopkovnega prava). V obravnavanem primeru glede na predloge Češke republike ni indicev za to. Sicer bi bile možne širše podlage za odgovornost zaradi vložitve predlogov za izdajo začasnih odredb, (
20
) vendar še niso bile sprejete ustrezne ureditve.
68.
Po drugi strani bi se lahko vložil odškodninski zahtevek zoper Unijo, s katerim bi se bilo treba sklicevati na to, da je Sodišče pri odločanju o začasni odredbi kršilo pravo Unije.
69.
Sodišče je že presodilo, da je lahko kršitev prava Unije s strani sodišč povod za odškodninske zahtevke. (
21
) Zahtevek se lahko vloži kljub pravnomočnosti sodne odločbe, ker tožba za odškodnino nima enakega predmeta spora kot prvotna sodna odločba. (
22
)
70.
Kljub temu je v praksi verjetno zelo težko utemeljiti tak zahtevek. Začasna odredba praviloma ni nezakonita, kaj šele, da bi pomenila resno kršitev.
71.
Vendar v obravnavanem primeru tožba za odškodnino zoper Unijo ne bi bila že v izhodišču brez možnosti za uspeh.
72.
Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, lahko odobri začasno odredbo le, če se ugotovi, da je njena izdaja na prvi pogled pravno in dejansko upravičena (fumus boni
juris), in če je nujna, ker je zaradi preprečitve resne in nepopravljive škode za interese tožeče stranke potrebno, da se sprejme in učinkuje pred sprejetjem odločbe o glavni stvari. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, po potrebi tudi pretehta zadevne interese. (
23
) Poleg tega odločitev sodnika, pristojnega za izdajo začasne odredbe, ne sme prejudicirati odločitve o glavni stvari. (
24
)
73.
Podpredsednica je v sklepu z dne 21. maja 2021fumus boni juris utemeljila s tem, da je Poljska sporno koncesijo za dejavnosti pridobivanja lignita podelila na podlagi določbe, v skladu s katero se lahko koncesija podaljša brez predhodne izvedbe presoje vplivov na okolje. (
25
)
74.
Vendar že iz dejanskega stanja v sklepu z dne 21. maja 2021 izhaja, da je upravljavec rudnika zahtevku za podaljšanje koncesije priložil odločbo o PVO. (
26
) Zato je vprašanje, ali je bila koncesija res podaljšana na podlagi zatrjevanega pomanjkljivega prenosa Direktive o PVO.
75.
Poleg tega je Poljska v postopku v glavni stvari v odgovoru na tožbo z dne 7. junija 2021, torej po izdaji začasne odredbe, trdila, da so pristojni organi 28. aprila 2021, torej pred izdajo začasne odredbe, že podelili dodatno dolgoročno koncesijo za dejavnosti pridobivanja lignita, ki je temeljila na presoji vplivov na okolje. S to dolgoročno koncesijo bi Poljska odpravila morebitno napako sporne koncesije. To bi morala podpredsednica upoštevati najpozneje v sklepu z dne 20. septembra 2021, ko je odredila denarno kazen zaradi izvršitve začasne odredbe.
76.
Zdi se, da se je generalni pravobranilec P. Pikamäe zaradi tega pri preizkusu tega tožbenega razloga v postopku v glavni stvari omejil na združljivost poljske ureditve z Direktivo o PVO in zavzel stališče, da ne gre za zakonitost koncesije za dejavnosti pridobivanja lignita. (
27
)
77.
Prav tako se ne zdi preveč prepričljivo, da podpredsednica ni vzpostavila povezave med domnevno kršitvijo Direktive o PVO in resno in nepopravljivo škodo, ki utemeljuje nujnost. Podpredsednica je ugotovila, da bi nadaljevanje dejavnosti pridobivanja lignita v rudniku Turów zaradi poseganja v podtalnico lahko povzročilo resno in nepopravljivo škodo za okolje in zdravje ljudi. (
28
) Take vplive bi bilo treba zagotovo obravnavati v okviru presoje vplivov na okolje. Vendar taka obravnava ne bi preprečila takih vplivov. (
29
)
78.
Poleg tega se zdi, da tudi Češka republika v tožbi v postopku v glavni stvari ni trdila, da so taki vplivi v nasprotju s pravom Unije. Češka republika je, nasprotno, zastopala stališče, da je taka kršitev ciljev iz člena 4(1)(a)(ii) in (b)(ii) Okvirne direktive o vodah upravičena z izjemami na podlagi člena 4(4) in (5). (
30
)
79.
Nazadnje pa bi bilo treba poglobljeno preučiti vprašanje, ali je podpredsednica v okviru tehtanja interesov (
31
) in ob naložitvi plačila denarne kazni (
32
) sprejemljivo presodila trditve Poljske o škodi, ki bi nastala zaradi prenehanja dejavnosti pridobivanja lignita, (
33
) ali pa je presegla prag za izkrivljanje dokazov in s tem morda celo prejudicirala odločitev o glavni stvari.
80.
Vendar Poljska v obravnavanem postopku ni navedla ničesar v zvezi s temi možnimi podlagami za odškodninski zahtevek.
81.
Poleg tega tudi ne more biti naloga Komisije, da se zagovarja pred takimi trditvami o tem, da je Sodišče kršilo pravo Unije. Unijo bi moralo v takem postopku namreč tudi pred Sodiščem zastopati Sodišče. (
34
)
82.
Vendar si lahko Komisija, po potrebi skupaj s Svetom in Parlamentom, kljub temu prizadeva za sporazumno rešitev spora o denarni kazni, če Sodišče ne bi upoštevalo mojega stališča o prvem in tretjem delu prvega pritožbenega razloga. Tako bi bili verjetno zadovoljni vsi udeleženci, če bi Unija ta sredstva uporabila za posebni program za spodbujanje energetskega prehoda na Poljskem in bi se država članica zaradi tega odpovedala nadaljnjim ukrepom za vračilo denarne kazni.
83.
Drugi del prvega pritožbenega razloga, s katerim Poljska uveljavlja nepopravljivo premoženjsko škodo, pa zaradi predstavljenih mehanizmov za povrnitev škode ne bi bil utemeljen, če bi ga Sodišče – v nasprotju z mojim stališčem – štelo za dopustnega.
3. Napačna razlaga sklepa z dne 19. maja 2022
84.
Poljska s četrtim delom prvega pritožbenega razloga izpodbija točko 40 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v njej med drugim ugotovilo, da iz točke 26 sklepa podpredsednika z dne 19. maja 2022 izrecno izhaja, da je treba za naložitev Republiki Poljski, naj Komisiji plača denarno kazen v znesku 500.000 EUR dnevno do prenehanja s temi dejavnostmi, šteti, da je prenehala veljati (šele) 4. februarja 2022. Drugače povedano, dnevna denarna kazen, ki jo je podpredsednica Sodišča naložila v sklepu z dne 20. septembra 2021, naj bi prenehala učinkovati (šele) 4. februarja 2022. Zato je dnevna denarna kazen v skladu s točko 41 izpodbijane sodbe tekla od 20. septembra 2021 do 3. februarja 2022.
85.
Poljska ugovarja, da je podpredsednik v sklepu z dne 19. maja 2022 ugotovil le, da lahko na podlagi člena 163 Poslovnika začasno odredbo spremeni le glede prihodnjih učinkov. Njena retroaktivna odprava pa naj ne bi bila v njegovi pristojnosti. (
35
) Zato naj v tem sklepu ne bi bilo ugotovljeno, da je bila naložitev denarne kazni z izbrisom zadeve v glavne stvari (samodejno) retroaktivno odpravljena.
86.
Poljska pravilno navaja, da je neposredni namen ugotovitev iz točke 26 sklepa z dne 19. maja 2022 podpreti odločitev podpredsednika. Zato ugotovitev, da naložitev denarne kazni ne more prenehati veljati z učinkom za nazaj, ni bila potrebna. Nasprotno bi zadostovali ugotovitvi, da podpredsednik ne more retroaktivno odpraviti naložitve denarne kazni in da je ta z izbrisom prenehala veljati z učinkom za naprej.
87.
Vendar tudi Splošno sodišče v točki 40 izpodbijane sodbe ne ugotavlja nič drugega.
88.
Za to, kar si prizadeva doseči Poljska, je namreč odločilna ugotovitev iz točke 42, ki temelji na točki 40 izpodbijane sodbe, in sicer, da izbris zadeve v glavni stvari ni povzročil prenehanja obveznosti te države, da plača znesek, dolgovan iz naslova denarne kazni. Ta ugotovitev, kot sem že pojasnila, (
36
) temelji na napačni uporabi prava in jo je zato treba razveljaviti.
89.
Četrti del prvega pritožbenega razloga je neutemeljen.
B.
Obrazložitev izpodbijane sodbe
90.
Poljska z drugim pritožbenim razlogom izpodbija točko 46 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče v njej zavrača trditve Poljske, da v večini nacionalnih pravnih sistemov ukrepi zavarovanja, ki se izrečejo v pričakovanju izdaje končne odločbe, retroaktivno prenehajo učinkovati, ko postopek v glavni stvari postane brezpredmeten. Ta ugotovitev naj ne bi mogla zadostovati za dokaz, da so ta postopkovna pravila del skupnih ustavnih tradicij držav članic in bi zato lahko bila del pravnega reda Evropske unije kot pravni vir.
91.
Poljska s tem pritožbenim razlogom ne prereka vsebine te ugotovitve Splošnega sodišča, ampak le trdi, da obrazložitev ni zadostna. Zato je treba preučiti le, ali obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izraža sklepanje Splošnega sodišča, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe, Sodišče pa opravi sodni nadzor. (
37
)
92.
Navedbe v točki 46 izpodbijane sodbe izpolnjujejo te zahteve. V skladu z njimi trditve Poljske, da obstaja splošna ustavna tradicija držav članic, v skladu s katero sporazumna rešitev spora povzroči retroaktivno ničnost začasnih odredb in ustreznih ukrepov za njeno izvršitev, Splošnega sodišča niso prepričale. Sodišče je svojo ugotovitev v podobni zadevi obrazložilo še precej bolj skopo. (
38
)
93.
Zato je ta ugotovitev zadostno obrazložena, drugi pritožbeni razlog pa neutemeljen.
V. Tožba pred Splošnim sodiščem
94.
Sodišče na podlagi člena 61(1) svojega statuta razveljavi sodbo Splošnega sodišča, če je pritožba utemeljena. Če stanje postopka to dovoljuje, lahko samo dokončno odloči o zadevi ali pa jo vrne v razsojanje Sodišču prve stopnje.
95.
V skladu z mojimi preudarki glede prvega in tretjega dela prvega pritožbenega razloga so začasni ukrepi zaradi sporazumne rešitve spora prenehali veljati z učinkom za nazaj. Zato je Komisija z izpodbijanimi sklepi neupravičeno pobotala denarno kazen s terjatvami Poljske. Te sklepe je treba zaradi tega razveljaviti.
VI. Stroški
96.
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu, o stroških odloči Sodišče. V skladu s členom 138(1), ki se v skladu s členom 184(1) uporablja v pritožbenem postopku, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
97.
Ker je Poljska s svojim predlogom uspela in predlagala, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, se Komisiji naloži plačilo stroškov Poljske in njenih stroškov.
VII. Predlog
98.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj odloči:
1.
Sodba Splošnega sodišča z dne 29. maja 2024, Poljska/Komisija (T‑200/22 in T‑314/22, EU:T:2024:329), se razveljavi.
2.
Sklepi Evropske komisije z dne 7. in 8. februarja, 16. in 31. marca ter z dne 16. maja 2022, na podlagi katerih je s pobotom izterjala zneske, ki jih je Republika Poljska za obdobji od 20. septembra 2021 do 17. januarja 2022 in od 18. januarja 2022 do 3. februarja 2022 dolgovala kot dnevno denarno kazen, plačilo katere je s sklepom z dne 20. septembra 2021, Češka republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752), naložila podpredsednica Sodišča, se razglasijo za nične.
3.
Evropska komisija nosi stroške Republike Poljske in svoje stroške, ki so nastali v postopku pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (Beloveški gozd) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točka 97 in naslednje).
(
3
)	Direktiva 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL 2012, L 26, str. 1), kot je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 (UL 2014, L 124, str. 1).
(
4
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 275), nazadnje spremenjena z Direktivo Komisije 2014/101/EU z dne 30. oktobra 2014 (UL 2014, L 311, str. 32).
(
5
)	Direktiva 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 375).
(
6
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Pikamäeja v zadevi Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:74).
(
7
)	Sklep podpredsednice Sodišča z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
(
8
)	Sklep podpredsednice Sodišča z dne 20. septembra 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
(
9
)	Sklep z dne 4. februarja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
10
)	Glej na primer Reuters, Poland sign deal to end Polish coal mine dispute – Czech PM, z dne 3. februarja 2022, https://www.reuters.com/article/business/energy/-poland-sign-deal-to-end-polish-coal-mine-dispute-czech-pm-idUSP7N2HH02Q/., in Landesecho, Češka in Poljska sta sklenili sporazum v sporu glede premogovnika Turów z dne 4. februarja 2024, https://landesecho.cz/wirtschaft/tschechien-und-polen-einigen-sich-im-konflikt-um-kohlegrube-turow/002031/.
(
11
)	Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1).
(
12
)	Sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (Beloveški gozd) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točki 94 in 95). Glej tudi sklepa podpredsednika Sodišča z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, točka 68), in z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, točka 29).
(
13
)	Sklep z dne 4. februarja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
14
)	Sklep podpredsednika Sodišča z dne 19. maja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, točki 25 in 26).
(
15
)	Glej točke od 62 do 81 v nadaljevanju.
(
16
)	Sklepi podpredsednika Sodišča z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P[R], EU:C:2013:558, točka 68); z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, točka 105), in z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (Beloveški gozd) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točki 94 in 95).
(
17
)	Glej točko 51 zgoraj.
(
18
)	Sodbi z dne 16. decembra 2008, Masdar (UK)/Komisija (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, točka 44), in z dne 9. julija 2020, Češka republika/Komisija (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, točka 82).
(
19
)	Sodbe z dne 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur in Factortame (C‑46/93 in C‑48/93, EU:C:1996:79, točka 51); z dne 16. julija 2009, Komisija/Schneider Electric (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, točka 160), in z dne 5. marca 2024, Kočner/Europol (C‑755/21 P, EU:C:2024:202, točka 117).
(
20
)	Kot so na primer določene pri varstvu intelektualne lastnine na podlagi člena 9(7) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL 2004, L 157, str. 45) in poslovnih skrivnosti na podlagi člena 11(5) Direktive (EU) 2016/943 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o varstvu nerazkritega strokovnega znanja in izkušenj ter poslovnih informacij (poslovnih skrivnosti) pred njihovo protipravno pridobitvijo, uporabo in razkritjem (UL 2016, L 157, str. 1).
(
21
)	Sodbe z dne 30. septembra 2003, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, točke od 32 do 36); z dne 16. julija 2009, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/Komisija (C‑385/07 P, EU:C:2009:456, točka 195), in z dne 26. novembra 2013, Gascogne Sack Deutschland/Komisija (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, točka 89).
(
22
)	Glej sodbo z dne 30. septembra 2003, Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, točka 39).
(
23
)	Sklepi Sodišča z dne 12. julija 1996, Združeno kraljestvo/Komisija (C‑180/96 R, EU:C:1996:308, točka 44); predsednika Sodišča z dne 24. septembra 1996, Združeno kraljestvo/Komisija (C‑239/96 R in C‑240/96 R, EU:C:1996:347, točka 31), in podpredsednice Sodišča z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, točka 34).
(
24
)	Sklepi podpredsednika Sodišča z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, točka 68); z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, točka 105), in z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska (Beloveški gozd) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točki 94 in 95).
(
25
)	Sklep z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, točka 49).
(
26
)	Sklep z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, točka 14).
(
27
)	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Pikamäeja v zadevi Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:74, točki 55 in 61).
(
28
)	Sklep z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, zlasti točke 66, 69 in 72).
(
29
)	Glej sodbo z dne 14. marca 2013, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, točka 46).
(
30
)	Glej četrti tožbeni razlog Češke republike v zadevi C‑121/21 in v zvezi s tem sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Pikamäeja v zadevi Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:74, točka 131 in naslednje).
(
31
)	Sklep z dne 21. maja 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, zlasti točki 89 in 90).
(
32
)	Sklep z dne 20. septembra 2021, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, točki 24 in 25).
(
33
)	Glej točko 51 zgoraj.
(
34
)	Glej sklep Splošnega sodišča z dne 6. januarja 2015, Kendrion/Evropska unija (T‑479/14, EU:T:2015:2, točka 19), in sklep podpredsednika Sodišča z dne 18. decembra 2015, Sodišče/Kendrion (C‑71/15 P, EU:C:2015:857), o izbrisu pritožbe v zvezi s tem.
(
35
)	Sklep z dne 19. maja 2022, Češka republika/Poljska (Rudnik Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, točke od 30 do 32 s sklicevanjem na točko 22). Glej tudi sklepa podpredsednika Sodišča z dne 21. aprila 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov) (C‑204/21 R-RAP, EU:C:2023:334, točka 12), in z dne 28. septembra 2023, Svet/Mazepin (C‑564/23 P[R] in C‑564/23 P[R]-R, EU:C:2023:727, točka 24).
(
36
)	Glej točke od 42 do 54 zgoraj.
(
37
)	Sodbi z dne 2. aprila 2009, France Télécom/Komisija (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, točka 29), in z dne 27. junija 2024, Komisija/Servier in drugi (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, točka 267).
(
38
)	Sodba z dne 11. januarja 2000, Nizozemska in van der Wal/Komisija (C‑174/98 P in C‑189/98 P, EU:C:2000:1, točka 17).