62004CC0140_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na razlago člena 203(3), zadnja alinea, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti(2) .
2. Hof van beroep te Antwerpen (pritožbeno sodišče, Antwerpen, Belgija) je postavilo vprašanje v zvezi z osebo, ki je zavezana k plačilu davčnega dolga za blago, ki je, potem ko je bilo po vnosu v Skupnost prijavljeno na carini in skladiščeno, izginilo, še preden je pridobilo carinsko dovoljeno rabo ali uporabo.
I – Dejansko stanje in spor o glavni stvari
3. Družba United Antwerp Maritime Agencies NV (v nadaljevanju: Unamar) je 9. junija 1996 uradu v Antwerpnu skupaj z ustrezno skupno deklaracijo predložila zabojnik z 901 škatlo cigaret znamke „L & M“, ki je bil pripeljan iz brazilskega mesta Paranagua z ladjo Cap. Trafalgar, katere imetnica je družba Hamburg Süd(3) .
4. Družba Seaport Terminals NV (ki je postala NV Katoen Natie Terminals, v nadaljevanju: Seaport Terminals), podjetje za skladiščenje in distribucijo, je 18. junija izkrcala tovor in ga uskladiščila v za to namenjenem prostoru, katerega lastnica je in ki se nahaja na pomolu.
5. Zjutraj, 19. junija, se je izkazalo, da je tovor izginil in da ga zato ni bilo mogoče predložiti carinskim organom.
6. Belgijska uprava je s pozivoma z dne 13. marca 1998 od družbe Unamar oziroma družbe Seaport Terminal zahtevala plačilo 785.555,04 eura, skupaj z obrestmi in s stroški, za plačilo carin, trošarin in posebnih dajatev.
7. Družbi sta tema pozivoma za plačilo nasprotovali, vendar je rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (sodišče prve stopnje v Antwerpnu) njune trditve zavrnilo s sodbo z dne 9. septembra 2002, zoper katero sta se družbi pritožili pred hof van beroep te Antwerpen.
II – Pravni okvir
A – Predpis, ki ga je treba razlagati
8. Obdavčenje, ki temelji na uvozih na ozemlje Skupnosti, nastane v različnih okoliščinah, določenih v členih od 201 do 205 carinskega zakonika, med katerimi člen 203 ureja odstranitev blaga izpod carinskega nadzora(4) . Tako je na podlagi odstavka 3 te določbe poleg oseb, ki so odstranitev storile oziroma pri njej sodelovale, ter oseb, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so se zavedale protipravnosti blaga, dolžnica(5) „ oseba, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi ali uporabe carinskega postopka, v katerega je bilo dano to blago “(6) .
B – Predložitev v carinjenje, skupna deklaracija in začasna hramba
9. Uvoznik blaga v Skupnost mora to blago prepeljati in predložiti carini; ta druga obveznost zavezuje tudi osebo, ki po vnosu blaga prevzame njegov prevoz (člena 38(1)(a) in 40 carinskega zakonika).
10. Te osebe morajo izpolniti tudi formalno obveznost, in sicer predložiti skupno deklaracijo, kar morajo po potrebi storiti tudi njihovi predstavniki (člena 43 in 44(2) carinskega zakonika). Namen tega dokumenta, ki ga podpiše deklarant, je poenostavitev nadzora nad tem, ali blago, na katero se nanaša, pridobi dovoljeno rabo ali uporabo v roku, določenem v členu 49 tega zakonika (člen 183(1) in (2), Uredbe (EGS) št 2454/93(7) ).
11. Ko je ta formalnost izpolnjena, blago pridobi status „blaga v začasni hrambi“ in se ga sme zadrževati samo na krajih ter pod pogoji, ki jih odobri in določi uprava, ta pa lahko zahteva, da oseba, pri kateri je blago, predloži zavarovanje, zato da se zagotovi plačilo dolga, ki bi lahko nastal z odstranitvijo blaga izpod carinske kontrole (členi 50, 51 in 53(2) v povezavi s členom 203 carinskega zakonika).
12. Dokler blago, navedeno v deklaraciji, ne pridobi carinskega dovoljenja rabe ali uporabe in preden je raztovorjeno, je oseba, ki ga je po vnosu uvozila ali prepeljala, oziroma oseba, v imenu katere sta slednji delovali, odgovorna, da ga predloži carinskim organom na njihovo zahtevo. Po raztovorjenju blaga je za to odgovorna vsaka oseba, ki poseduje blago z namenom njegovega prevoza ali skladiščenja (člen 184 izvedbene uredbe v povezavi s členom 44(2) carinskega zakonika in členom 183 izvedbene uredbe).
III – Vprašanja za predhodno odločanje
13. Na podlagi opisanega je hof van beroep te Antwerpen Sodišču v predhodno odločanje postavilo ta vprašanja:
„1.	Ali lahko šteje za osebo, ki mora izpolniti obveznosti, ki izhajajo iz zadrževanja blaga v začasni hrambi (kot je določena v členu 203(3), zadnja alinea, carinskega zakonika Skupnosti […]), oseba, ki mora blago predložiti carini (člen 40 CZS), kar pomeni, da mora ona ali njen predstavnik predložiti skupno deklaracijo (člen 44(2) CZS) in jo podpisati (člen 183(1) izvedbene uredbe […]) ter predložiti blago carinskim organom za toliko časa, dokler ni raztovorjeno s prevoznega sredstva, na katerem je bilo ob njegovem vnosu v Skupnost do takrat, ko je pridobilo carinsko dovoljeno rabo ali uporabo?
2.	Ali se lahko šteje za osebo, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi (kot je določena v členu 203(3), zadnja alinea, navedenega zakonika), osebo, pri kateri se po raztovorjenju blago nahaja zaradi premestitve ali skladiščenja, kar pomeni, da lahko na podlagi členov 51(2) in 53(2) carinskega zakonika šteje za razpolagalko z blagom, ki je zato na podlagi člena 184(2) izvedbene uredbe zavezana predložiti nedotaknjeno blago, kadar koli carinski organi to zahtevajo?
3.	Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje pritrdilen: ali osebe iz teh vprašanj lahko štejejo hkrati in torej solidarno za dolžnike carinskega dolga, če ne gre za isto osebo (v obravnavanem primeru predstavnik pomorske družbe, ki je vnesel blago v Skupnost, oziroma skladiščnik, ki je zadolžen za uskladiščenje in premestitev blaga v prostor za raztovarjanje/pomol, ki so ga določili carinski organi)?
4.	Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen: ali oseba iz prvega vprašanja ostane dolžnica do takrat, ko je bila blagu dana carinsko dovoljena raba ali uporaba, ne glede na to, da je po raztovorjenju blaga s prevoznega sredstva, s katerim je bilo vneseno v Skupnost, blago uskladiščila in premestila oseba iz drugega vprašanja?
5.	Če je odgovor na tretje vprašanje nikalen: ali je treba šteti, da oseba iz prvega vprašanja ostane dolžnica carinskega dolga do takrat, ko je blago prevzela oseba iz drugega vprašanja, ter ali oseba iz drugega vprašanja postane dolžnica šele takrat, ko prevzame uskladiščenje in premestitev blaga?
6.	Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen in odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali je treba osebo iz prvega vprašanja obravnavati, kot da ostane dolžnica do takrat, ko blago prevzame oseba iz drugega vprašanja, ali do takrat, ko je blago pridobilo carinsko dovoljeno rabo ali uporabo?“
IV – Postopek pred Sodiščem
14. V skladu s členom 20 Statuta Sodišča so Komisija Evropskih skupnosti, belgijska vlada in tožeči družbi v postopku v glavni stvari predložile pisna stališča.
15. Na obravnavi, ki je bila opravljena 7. aprila 2005, so zastopniki strank, ki so sodelovale v pisnem postopku, ustno predstavili svoje navedbe.
V – Analiza vprašanj za predhodno odločanje
A – Uvodne opombe
16. Navesti je treba dve predhodni pojasnili, prvo dejansko in drugo pravno.
17. Prvo pojasnilo se nanaša na to, da družba Unamar odločno zavrača priznanje, da je predložila in podpisala seznam tovora, ki bi v obravnavanem primeru učinkoval kot skupna deklaracija. Gre za dejstvo iz predložitvenega sklepa, o katerem mora odločiti nacionalno sodišče in o katerem se Sodišče ne sme izreči. Zato ni primerno, da se glede tega razpravlja, in je treba odgovor poiskati ne glede na to, kdo je to formalnost izvedel.
18. Drugo pojasnilo, ki ga navaja Komisija, se nanaša na dejstvo, da je belgijska uprava sprožila postopek ter na podlagi člena 202 carinskega zakonika na družbi Unamar in Seaport Terminals naslovila poziv, glede na to, da je davčni dolg nastal zaradi protipravnega vnosa tobačnih izdelkov v Skupnost, medtem ko hof van beroep te Antwerpen meni, da je treba uporabiti določbo člena 203 carinskega zakonika, ki kot razlog za obdavčenje navaja odstranitev blaga izpod carinskega nadzora. Sodišče mora ostati v teh okvirih in podati razlago sodišču, ki je pristojno, da za rešitev spora izbere in uporabi normo.(8)
B – Prvo in drugo vprašanje
19. Spor o glavni stvari je jasen in se nanaša na ugotovitev, kdo je oseba, ki je po odstranitvi blaga odgovorna za izpolnitev davčnih obveznosti, skupaj z osebami, ki so storile odstranitev in pri njej sodelovale, ter osebami, ki so od tega imele korist in so se zavedale protipravnosti blaga. Določba se nanaša na „osebo, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi“ (člen 203(3), zadnja alineja, carinskega zakonika), hof van beroep te Antwerpen pa je v dvomu, kdo je ta oseba.
20. Zgoraj na kratko opisani pravni okvir je sestavljen iz treh faz. Prva faza je predložitev blaga carini, ki se konkretizira z obličnim dokumentom, to je s skupno deklaracijo. V drugi fazi, med katero je blago začasno shranjeno, da ga lahko carinski organi na podlagi zahteve pregledajo, kar je ključno v okviru tega vprašanja za predhodno odločanje, traja od vnosa blaga na ozemlje Skupnosti do dodelitve carinsko dovoljene rabe ali uporabe. Tretja faza se prične, ko pride do navedene dodelitve.
21. V začetni fazi mora davek poravnati uvoznik, oseba, ki je odgovorna za prevoz blaga po prečkanju meje, ali oseba, v imenu katere deluje. V drugi fazi je treba ločiti dve predpostavki: če je blago še vedno na prevoznem sredstvu, potem je za poravnavo dolga odgovorna ista oseba, ki je odgovorna v prvi fazi; če pa je blago raztovorjeno oziroma izkrcano, potem mora dolg poravnati oseba, ki ima blago v posesti zaradi njegovega prevoza in uskladiščenja. Člen 101(a) carinskega zakonika ne določa zaman, da je imetnik skladišča odgovoren za zagotavljanje, da blago, dokler je zadržano v carinskem skladišču, ni umaknjeno izpod obveznega nadzora.
22. Zato morajo, če je blago umaknjeno izpod nadzora uprave pred podelitvijo dovoljene rabe ali uporabe, davčni dolg poleg oseb, ki so storile odstranitev in pri njej sodelovale, ter prejemnikov blaga poravnati tudi uvoznik, prevoznik ali njuni predstavniki, če blago še ni bilo raztovorjeno; v nasprotnem primeru je k plačilu zavezana oseba, ki ima blago v posesti, da ga prevaža ali skladišči.
23. Ta razlaga, ki temelji na besedilu zadevnih določb, prav tako upošteva, kot opozarja Komisija, njihov namen: v zvezi s preprečevanjem protizakonitih uvozov mora oseba, pri kateri je uvoženo blago, dokler ni blagu podeljen določen carinski status in je zavezano ali začasno oziroma dokončno oproščeno plačila davka(9), to predložiti ob vsaki zahtevi in odgovarja za njegovo izgubo(10) . Iz enakih razlogov lahko uprava v skladu s členom 51(2) carinskega zakonika pri začasni hrambi zahteva, da oseba, pri kateri je blago, predloži zavarovanje, zato da se zagotovi plačilo davčnega dolga, ki bi lahko nastal, če bi se blago izognilo ustreznemu nadzoru.
24. Na podlagi zgoraj navedenih ugotovitev predlagam, naj Sodišče na prvi dve vprašanji za predhodno odločanje odgovori, da se člen 203(3), zadnja alinea, carinskega zakonika Skupnosti, ki govori o osebi, ki mora izpolniti obveznosti, ki izhajajo iz začasne hram be, nanaša na:
– če blago ostane na prevoznem sredstvu: a) osebo, ki je vnesla blago na carinsko območje Skupnosti; b) osebo, ki je po vnosu blaga in pred njegovo predložitvijo odgovorna za njegov prevoz, c) osebo, v imenu katere delujeta slednji;
– če je bilo blago raztovorjeno: osebo ki ima blago v posesti z namenom, da ga prevaža ali skladišči.
C – Tretje, četrto, peto in šesto vprašanje
25. S temi štirimi vprašanji želi hof van beroep te Antwerpen ugotoviti, ali je v okviru dveh zgoraj navedenih položajev odgovornost solidarna oziroma ali nastane časovno nasledstvo, in če obvelja slednje, natančneje določiti trenutek nastanka spremembe. Odgovor je implicitno vsebovan v prejšnjih razlagah in v predlogih v okviru prvih dveh vprašanj.
26. V primerih iz člena 203 carinskega zakonika, mora oseba, ki je dolžna izpolniti obveznosti, ki izhajajo iz začasne hrambe blaga, poravnati tudi carinski dolg. Take zahteve, katerih namen je zlasti, da je blago na razpolago organom, zavezujejo osebo, pri kateri je blago in ki je določena s členom 184 izvedbene uredbe na podlagi objektivnega merila, to je raztovorjenja blaga. Zato ne gre za hkratno in solidarno obveznost, temveč gre za nasledstvo, tako da je oseba, ki je zavezana predložiti blago carinskim organom ter tudi posredovati in podpisati skupno deklaracijo, odgovorna za blago do trenutka njegovega raztovorjenja, ko postane dolžnica oseba, ki je odgovorna za prevoz in skladiščenje blaga.
27. Odločilni dejavnik je ob upoštevanju namena določbe, ki sem ga že obravnaval, posest blaga in posledično fizični nadzor nad njim: oseba, ki ima blago v posesti in je zato odgovorna za njegovo varnost, mora plačati davčne dolgove, če je blago med njenim nadzorom odstranjeno izpod carinske kontrole. Zato člen 51(2) carinskega zakonika omogoča, da se med začasno posestjo zahteva predložitev zavarovanja, zato da se zagotovi plačilo carine, če bi se blago izognilo kontroli.
28. Člen 213 carinskega zakonika določa, da če obstaja za isti carinski dolg več dolžnikov, so ti solidarno zavezani k plačilu tega; vendar uporaba te določbe predvideva, da je obveznost sočasna(11), v tej zadevi pa ni tako, saj kot sem že omenil, člen 184 izvedbene uredbe izključuje možnost sočasnosti, s tem ko določa, da pride do prehoda odgovornosti ob raztovorjenju blaga.
29. Kot poudarja belgijska vlada, morajo deklarant ali osebe, določene v členu 44(2) carinskega zakonika, storiti vse potrebno, da blago pridobi carinsko dovoljeno rabo ali uporabo, in poravnati stroške, ki so nastali zaradi ukrepov, ki so jih carinski organi sprejeli za ureditev njihovega položaja (člen 187 izvedbene uredbe v povezavi s členom 53 carinskega zakonika), toda te določbe so neodvisne od določb člena 203(3), zadnja alinea, navedenega zakonika, ki se nanašajo na obveznosti glede skladiščenja, zlasti na izpostavitev blaga carinskemu nadzoru. Drugače povedano, zadnja alinea postavlja pravilo, s katerim se ugotovi odgovorno osebo za plačilo davka, kadar se to blago izogne carinski kontroli, in med drugim določa osebo, ki je odgovorna za izpolnitev obveznosti, ki so povezane z začasno hrambo, medtem ko člen 187 izvedbene uredbe ureja drugačen položaj, v katerem je treba blago pripeljati do pridobitve carinsko dovoljene rabe ali uporabe, da bi lahko zapustilo carinski postopek po izpolnitvi potrebnih formalnosti.
30. Zato osebe iz prvega in drugega vprašanja niso solidarno, temveč so zaporedno odgovorne, tako da so osebe, navedene v prvem vprašanju, odgovorne za dolg do izročitve blaga po njegovem raztovorjenju osebam, navedenim v drugem vprašanju, ki morajo od takrat naprej same izpolniti obveznosti iz člena 203(3), zadnja alinea, carinskega zakonika.
VI – Predlog
31. Na podlagi zgornjih ugotovitev predlagam Sodišču, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo hof van beroep te Antwerpen, odgovori:
1. 	Člen 203(3), zadnja alinea, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti se, ko določa opredelitev __oseba, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi“, nanaša na:
– če blago ostane na prevoznem sredstvu, s katerim je bilo vneseno na carinsko ozemlje Skupnosti: a) osebo, ki je blago na to ozemlje vnesla; b) osebo, ki je po vnosu blaga in pred njegovo predložitvijo odgovorna za njegov prevoz, ali c) osebo, v imenu katere delujeta slednji.
– če je bilo blago raztovorjeno: osebo ki ima blago v posesti z namenom, da ga prevaža ali skladišči.
2	Zgoraj navedeni skupini ne odgovarjata solidarno [...], temveč zaporedno, tako da so zavezane le osebe iz prve skupine do takrat, ko po raztovorjenju blago prevzamejo osebe iz druge skupine, ki so od takrat naprej edine odgovorne za izpolnitev obveznosti iz člena 203(3), zadnja alinea, Uredbe št. 2913/92.
(1) .
(2)  –						UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik.
(3)  –	Družba Unamar izrecno zanika, da je predložila zadevni dokument, kar kljub temu izhaja iz predložitvenega sklepa. V stališčih trdi, da je dokument podpisal in dostavil predstavnik družbe Hamburg Süd.
(4)
–	V skladu s sodno prakso Skupnosti se to pravilo uporabi, kadar je s storitvijo ali z opustitvijo carinskim organom, čeprav za kratek čas, oviran dostop do proizvodov in opravljanje nadzora na podlagi člena 37(1) Carinskega zakonika (sodbe z dne 1. februarja 2001 v zadevi D. Wandel, C‑66/99, Recueil str. I-873, točka 47; z dne 11. julija 2002 v zadevi Liberexim, C‑371/99, Recueil str. I-6227, točka 55; z dne 12. februarja 2004 v zadevi Hamann International, C‑337/01, Recueil str. I-1791, točka 31; z dne 29. aprila 2004 v zadevi British American Tobacco, C-222/01, Recueil str. I-4683, točka 47, in z dne 20. januarja 2005 v zadevi Honeywell Aerospace, C-300/03, ZOdl., str. I-689, točka 19).
(5)
–	Sodišče je s sodbo z dne 23. septembra 2004 v zadevi Spedition Ulustrans (C-414/02, ZOdl., str. I‑8633, točka 39) razsodilo, da carinski zakonik izčrpno določa pogoje za določitev oseb dolžnic carinskega dolga. Zato doktrina meni, da se je zakonodajalec Skupnosti s hvalevredno praktičnostjo odločil, da ne bo opredelil obdavčljivega dogodka ali davčnega zavezanca ter se omejil, da kazuistično določi dejavnike, na podlagi katerih nastanejo davek in osebe, ki ga morajo poravnati (glej Pelechá Zozaya, F., El Código aduanero comunitario y su aplicación en España, izdal Marcial Pons, Madrid 1995, str. 49).
(6)
Moj poudarek.
(7)
–	Uredba Komisija (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti. (UL L 253, str.1, v nadaljevanju: izvedbena uredba).
(8)
–	Med drugim je to mnenje pravilno,								ker sporno blago ni protizakonito vneseno v Skupnost, temveč v skladu s pravili iz členov 38 in 41 carinskega zakonika; nadzor ni bil izveden šele po skladiščenju blaga, ko je to čakalo na dovoljeno rabo ali uporabo.
(9)
–	Blago, ki je uvoženo iz držav ali z ozemelj zunaj Evropske unije, pridobi status skupnostnega blaga s sprostitvijo v prosti promet, z dejanjem, ki zajema uporabo zakonsko izterljivih carinskih dajatev (člena 79 in 201(1) carinskega zakonika). Vseeno pa lahko blago ostane v zunanjem tranzitnem postopku, carinskem skladiščenju, aktivnem oplemenitenju ali začasnem uvozu, torej v položajih, v katerih načeloma ne nastane								davčni								dolg (členi 91, 98, 114 in 137 navedenega zakonika).
(10)
–	V skladu s členom 37 carinskega zakonika blago, ki je vneseno v Skupnost, ostane predmet carinskega nadzora in ga carinski organi lahko nadzorujejo. Ta položaj se podaljšuje tako dolgo, dokler se ne določi carinski status blaga.
(11)  –	Zato so v okviru stavka, ki ga je v tej zadevi treba razlagati, solidarno odgovorni uvoznik, prevoznik in oseba, ki ju zastopa, ali osebe, pri katerih se blago nahaja, glede na to, ali so bili proizvodi raztovorjeni z ladje ali ne.