Privremena verzija
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
16. travnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Platne usluge na unutarnjem tržištu – Uredba (EU) 2015/751 – Članak 2. točka 10. – Međubankovne naknade za platne transakcije na temelju kartice – Članak 2. točka 11. – Neto nadoknada – Članak 4. – Gornja granica iznosa tih naknada – Članak 5. – Zabrane zaobilaženja – Naknade koje je co-branding partner primio od trostrane kartične platne sheme – Primjena navedene gornje granice na te naknade – Odbitak vrijednosti usluga koje pruža co-branding partner”
U predmetu C-549/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska), odlukom od 29. kolovoza 2023., koju je Sud zaprimio istog dana, u postupku
American Express Europe
SA
American Express Carte France SA,
Visa Europe Ltd,
Mastercard Europe SA,
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
protiv
Autoriteit Consument en Markt,
uz sudjelovanje:
International Card Services BV
i
Autoriteit Consument en Markt
protiv
American Express Europe
SA,
American Express Carte France SA,
Visa Europe Ltd,
Mastercard Europe SA,
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV,
uz sudjelovanje:
International Card Services BV,
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, F. Schalin, M. Gavalec i Z. Csehi (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Lamote, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 12. prosinca 2024.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za American Express Europe SA i American Express Carte France SA, J. K. de Pree, advocaat, i A. Komninos, dikigoros,
–        za Visa Europe Ltd, M. H. J. M. Immerzeel, W. Knibbeler i E. S. Lambooij, advocaten,
–        za Mastercard Europe SA, D. P. Kuipers, J. van Roosmalen i P. M. Waszink, advocaten,
–        za Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, R. P. Raas, S. Ramsanjhal i J. R. van Angeren, advocaten,
–        za Autoriteit Consument en Markt, J. Mulder i A. D. Röell, advocaten,
–        za International Card Services BV, J. P. Postma, Q. J. Tjeenk Willink i J. C. M. van der Beek, advocaten,
–        za Europsku komisiju, C. Auvret, N. Cambien, I. V. Rogalski i H. Tserepa-Lacombe, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 6. ožujka 2025.,
donosi slijedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točke 10. druge rečenice, članka 2. točke 11. te članaka 4. i 5. Uredbe (EU) 2015/751 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2015. o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica (SL 2015., L 123, str. 1.).
2        Zahtjev je upućen u okviru sporova između, s jedne strane, društava American Express Europe SA i American Express Carte France SA (u daljnjem tekstu zajedno: Amex), Visa Europe Ltd, Mastercard Europe SA i Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (u daljnjem tekstu: KLM), zračnog prijevoznika u svojstvu
Amexova co-branding partnera, i Autoriteita Consument en Markt (Agencija za potrošače i tržišta, Nizozemska) (u daljnjem tekstu: ACM), te, s druge strane, ACM-a i tih različitih društava, u vezi sa nalogom koji je ACM izdao Amexu pod prijetnjom novčane kazne zbog kršenja odredbi članaka 4. i 5. Uredbe 2015/751 te odluke o prisilnoj naplati u slučaju nepoštivanja tog naloga.
Pravni okvir
3        U uvodnim izjavama 10., 28., 29., 31. i 32. Uredbe 2015/751 navodi se:
„(10)      Međubankovne naknade obično se primjenjuju između pružatelja platnih usluga u ulozi prihvatitelja kartice i pružatelja platnih usluga u ulozi izdavatelja kartice koji pripadaju određenoj kartičnoj platnoj shemi. Međubankovne naknade glavni su dio naknada koje pružatelji platnih usluga u ulozi prihvatitelja naplaćuju trgovcima za svaku platnu transakciju na temelju kartica. S druge strane, trgovci te kartične troškove, kao i sve svoje druge troškove, uključuju u opće cijene robe i usluga. Natjecanje među kartičnim platnim shemama kako bi se uvjerilo pružatelje platnih usluga da izdaju njihove kartice dovodi do većih, a ne manjih međubankovnih naknada na tržištu, za razliku od uobičajeno disciplinirajućeg učinka na cijene koje tržišno natjecanje ima u tržišnom gospodarstvu. Osim dosljednom primjenom pravila o tržišnom natjecanju na međubankovne naknade, uređivanjem tih naknada poboljšalo bi se funkcioniranje unutarnjeg tržišta i doprinijelo smanjenju transakcijskih troškova za potrošače.
[...]
(28)       Platne transakcije na temelju kartica obično se provode na temelju dvaju glavnih poslovnih modela, takozvanih „trostranih kartičnih platnih shema” (imatelj kartice – shema koja prihvaća i izdaje – trgovac) i „četverostranih kartičnih platnih shema” (imatelj kartice – banka izdavateljica – banka prihvatiteljica – trgovac). Mnoge četverostrane kartične platne sheme koriste se eksplicitnom međubankovnom naknadom, uglavnom višestranom. Kako bi se uvažilo postojanje implicitnih međubankovnih naknada i doprinijelo stvaranju ujednačenih uvjeta, trostrane kartične platne sheme u kojima se pružatelji platnih usluga koriste kao izdavatelji ili prihvatitelji trebalo bi promatrati na isti način kao četverostrane kartične platne sheme te bi se one trebale pridržavati istih pravila, dok bi se transparentnost i druge mjere koje se odnose na pravila poslovanja trebali primjenjivati na sve pružatelje. Međutim, uzimajući u obzir posebnosti koje postoje za takve trostrane sheme, prikladno je omogućiti prijelazno razdoblje tijekom kojeg države članice mogu odlučiti ne primjenjivati pravila o gornjoj granici međubankovnih naknada ako takve sheme imaju vrlo ograničeni tržišni udio u dotičnoj državi članici.
(29) Usluga izdavanja temelji se na ugovornom odnosu između izdavatelja platnog instrumenta i platitelja, neovisno o tome drži li izdavatelj novčana sredstva u ime platitelja. Izdavatelj platitelju stavlja na raspolaganje platne kartice, odobrava transakcije na terminalima ili ekvivalentnim uređajima te može prihvatitelju jamčiti plaćanje za transakcije koje su u skladu s pravilima relevantne sheme. Stoga sama distribucija platnih kartica ili tehničke usluge, poput obrade i pohrane podataka, ne predstavlja izdavanje.
[...]
(31) Važno je osigurati da se odredbe koje se odnose na međubankovne naknade koje plaćaju ili primaju pružatelji platnih usluga ne zaobiđu alternativnim protokom naknada izdavateljima. Kako bi se to izbjeglo, ‚neto nadoknadu’ naknada koje je platio ili primio izdavatelj, uključujući moguće naknade za odobrenje, od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika ili prema njima trebalo bi smatrati međubankovnom naknadom. Pri izračunavanju međubankovne naknade, kako bi se provjerilo postoji li zaobilaženje, u obzir bi trebalo uzeti ukupan iznos plaćanja ili poticaja koje je izdavatelj primio iz kartične platne sheme u pogledu reguliranih transakcija, umanjen za naknade koje je kartičnoj platnoj shemi platio izdavatelj. Plaćanja, poticaji i naknade koji se razmatraju mogli bi biti izravni (to jest utemeljeni na obujmu ili povezani s određenom transakcijom) ili neizravni (uključujući poticaje za stavljanje na tržište, bonuse, popuste za postizanje određenog obujma transakcija). Prilikom provjere postojanja zaobilaženja odredaba ove Uredbe, u obzir bi osobito trebalo uzeti dobit izdavateljâ koja proizlazi iz posebnih programa koje zajednički provode izdavatelji i kartične platne sheme, kao i prihode od naknada za obradu transakcija, za davanje ovlasti i drugih naknada koje čine prihode kartičnih platnih shema. [...]
(32) Potrošači često nisu upoznati s naknadama koje trgovci plaćaju za platni instrument kojim se koriste. U isto vrijeme niz poticajnih postupaka koje primjenjuju izdavatelji (poput putničkih vaučera, bonusa, popusta, povrata, besplatnog osiguranja itd.) potrošače bi mogao usmjeriti na uporabu platnih instrumenata, time stvarajući visoke naknade za izdavatelje. S ciljem rješavanja navedenog, mjere kojima se uvode ograničenja međubankovnih naknada trebale bi se primjenjivati samo na platne kartice koje su postale masovni proizvod pa ih trgovci obično nerado odbijaju zbog njihovog raširenog izdavanja i uporabe (to jest potrošačke debitne i kreditne kartice). Kako bi se poboljšalo učinkovito funkcioniranje tržišta u neuređenim dijelovima tog sektora i ograničio prijenos poslovanja iz reguliranih u neregulirane dijelove sektora, nužno je donijeti niz mjera, uključujući razdvajanje sheme i infrastrukture, usmjeravanje platitelja od strane primatelja plaćanja i selektivno prihvaćanje platnih instrumenata od strane primatelja plaćanja. ”
4        Poglavlje I. te uredbe, naslovljeno „Opće odredbe”, sadržava članak 1., naslovljen „Područje primjene”, koji u stavcima 3. i 5. predviđa:
„3.      Poglavlje II. ne primjenjuje se na sljedeće:
[...]
(c)transakcije platnim karticama koje su izdale trostrane kartične platne sheme.
[...]
5.      Kada trostrana kartična platna shema ovlasti druge pružatelje platnih usluga za izdavanje platnih instrumenata na temelju kartica ili prihvaćanje platnih transakcija na temelju kartica, ili oboje, ili izdaje platne instrumente na temelju kartica s co-branding partnerom ili putem zastupnika, to se smatra četverostranom kartičnom platnom shemom. Međutim, do 9. prosinca 2018. kod nacionalnih platnih transakcija na takvu trostranu kartičnu platnu shemu može se primijeniti izuzeće od obveza u okviru poglavlja II., pod uvjetom da platne transakcije na temelju kartica izvršene u državi članici u okviru takve trostrane kartične platne sheme godišnje ne premašuju 3 % vrijednosti svih platnih transakcija na temelju kartica izvršenih u toj državi članici. ”
5        Članak 2. navedene uredbe, naslovljen „Definicije”, glasi kako slijedi:
„Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
[...]
2. ‚izdavatelj’ znači pružatelj platnih usluga koji se ugovorom obvezuje platitelju dati platni instrument za iniciranje i obradu platiteljevih platnih transakcija na temelju kartica;
[...]
10. ‚međubankovna naknada’ znači naknada koja se izravno ili neizravno (tj. preko treće strane) plaća za svaku transakciju između izdavatelja i prihvatitelja uključenih u platnu transakciju na temelju kartica. Neto nadoknada ili druga dogovorena naknada smatra se dijelom međubankovne naknade;
11. ‚neto nadoknada’ znači ukupan neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje je izdavatelj primio od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim aktivnostima;
12. ‚naknada koja se zaračunava trgovcima’ znači naknada koju primatelj plaćanja plaća prihvatitelju u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica;
13. ‚primatelj plaćanja’ znači fizička ili pravna osoba koja je predviđeni primatelj novčanih sredstava koja su predmet platne transakcije;
[...]
17. ‚četverostrana kartična platna shema’ znači kartična platna shema u kojoj se platne transakcije na temelju kartica izvršavaju s računa za plaćanje platitelja na račun za plaćanje primatelja plaćanja uz posredovanje sheme, izdavatelja (na strani platitelja) i prihvatitelja (na strani primatelja plaćanja);
18. ‚trostrana kartična platna shema’ znači kartična platna shema u kojoj sama shema pruža usluge prihvaćanja i izdavanja, a platne transakcije na temelju kartica izvršavaju se s računa za plaćanje platitelja u korist računa za plaćanje primatelja plaćanja unutar sheme. Kada trostrana kartična platna shema ovlasti druge pružatelje platnih usluga za izdavanje platnih instrumenata na temelju kartica ili prihvaćanje platnih transakcija na temelju kartica, ili oboje, ili izdaje platne instrumente na temelju kartica s co-branding partnerom ili preko zastupnika, to se smatra četverostranom kartičnom platnom shemom;
[...]
24. ‚pružatelj platnih usluga’ znači bilo koja fizička ili pravna osoba ovlaštena za pružanje platnih usluga navedenih u prilogu Direktivi 2007/64/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ (SL 2007., L 319, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 2., str. 172.)] ili priznata kao izdavatelj elektroničkog novca u skladu s člankom 1. stavkom 1. Direktive 2009/110/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o osnivanju, obavljanju djelatnosti i bonitetnom nadzoru poslovanja institucija za elektronički novac te o izmjeni direktiva 2005/60/EZ i 2006/48/EZ i stavljanju izvan snage Direktive 2000/46/EZ (SL 2009., L 267, str. 7) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 11., str. 94.)]. Pružatelj platnih usluga može biti izdavatelj ili prihvatitelj ili oboje;
[...]
30. ‚platni brend’ znači materijalni ili digitalni naziv, termin, znak, simbol ili njihova kombinacija, kojima je moguće naznačiti prema kojoj se kartičnoj platnoj shemi izvršavaju platne transakcije na temelju kartica;
[...]
32. ‚co-branding’ znači uključivanje barem jednog platnog brenda i barem jednog neplatnog brenda na isti platni instrument na temelju kartica;
[...] ”
6        Poglavlje II. iste uredbe, naslovljeno „Međubankovne naknade”, sadržava članke 3. do 5. Članak 4. Uredbe 2015/751, naslovljen „Međubankovne naknade za transakcije potrošačkom kreditnom karticom”, određuje:
„ Pružatelji platnih usluga ni za koju transakciju kreditnom karticom ne smiju nuditi niti zahtijevati međubankovnu naknadu po transakciji koja premašuje 0,3 % vrijednosti transakcije. Za nacionalne transakcije kreditnom karticom države članice mogu utvrditi nižu gornju granicu međubankovnih naknada po transakciji. ”
7        Člankom 5. te uredbe, naslovljenim „ Zabrana zaobilaženja”, predviđa se:
„Za potrebe primjene gornjih granica iz članaka 3. i 4., sve dogovorene naknade, uključujući neto nadoknadu, s istom svrhom ili učinkom kao međubankovne naknade, koje izdavatelj primi od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika u vezi s platnim transakcijama ili povezanim aktivnostima smatraju se dijelom međubankovne naknade.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
8        Iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da društvo Amex upotrebljavaju trostranu kartičnu platnu shemu u smislu članka 2. točke 18. Uredbe 2015/751.
9        Društvo Amex je 2010. s društvom KLM sklopilo
co-branding sporazum o poslovnoj suradnji za razdoblje od 1. lipnja 2011. do 1. lipnja 2019. na temelju kojeg društvo Amex izdaje co-branding kreditne kartice.
10      Jedan od aspekata
sporazuma o poslovnoj suradnji odnosi se na pristup KLM-ovu programu vjernosti (u daljnjem tekstu: program Flying Blue), koji njegovim klijentima omogućuje skupljanje bodova vjernosti (u daljnjem tekstu: milje) kada putuju na letovima društva KLM ili kupuju kod KLM-ovih partnera. Klijenti mogu zamijeniti svoje milje za letove ili druge usluge društva KLM. Društva KLM i Amex dogovorili su se o „programu bodova” putem kojeg imatelji kartice društva Amex izravno dobivaju milje u okviru programa Flying Blue. U tu svrhu društvo Amex kupuje milje od društva KLM i dodjeljuje ih imateljima svojih kreditnih kartica ovisno o njihovoj uporabi. Društva Amex i KLM usto surađuju u izdavanju co-branding „poslovnih kartica”.
11      Za cjelokupnu suradnju društvo Amex je društvu KLM osim „bonusa za potpisivanje” plaćalo još četiri vrste naknada, odnosno, kao prvo, godišnju naknadu za uporabu KLM-ovih žigova i za pristup programu Flying Blue, kao drugo, postotak od naknada koje društvo Amex prima od imatelja kreditnih kartica za njihovo korištenje, kao treće, postotak od iznosa transakcija izvršenih tim karticama i, kao četvrto, naknade za kupnju milja.
12      Nadalje, iz odluke kojom se upućuje zahtjev također proizlazi da je društvo KLM, u svojstvu primatelja platnih transakcija povezanih s
co-branding karticama, platilo društvu Amex naknade za usluge.
13      Društva Amex i KLM sklopila su 2018. nove sporazume o poslovnoj suradnji. Na temelju tih sporazuma društvo Amex je 2018. društvu KLM platio „bonus za potpisivanje” i mora mu isplatiti iznose koji odgovaraju godišnjoj naknadi za uporabu KLM-ovih žigova i za pristup programu Flying Blue kao i naknadama za kupnju milja.
14      Prije tih novih sporazuma ACM je u svibnju 2017. pokrenuo istragu o sporazumu o poslovnoj suradnji između društava Amex i KLM. Na temelju te istrage ACM je odlukom od 6. ožujka 2019. izdao društvu Amex nalog pod prijetnjom novčane kazne zbog povrede odredbe članaka 4. u vezi s člankom 5. Uredbe 2015/751 zato što je ono društvu KLM platilo međubankovne naknade u iznosu većem od 0,3 % vrijednosti transakcije (u daljnjem tekstu: odluka od 6. ožujka 2019.). ACM je utvrdio taj iznos zbrajajući, u četiri godine sporazuma o poslovnoj suradnji i za svaku godinu, sve naknade koje je društvo Amex isplatilo društvu KLM, a zatim je tako dobiven iznos podijelio s količinom izvršenih plaćanja putem co-branding kreditnih kartica. Prema ACM-ovu mišljenju, tako izračunan postotak uvelike je premašivao najveći dopušteni postotak od 0,3 %. Nalogom pod prijetnjom novčane kazne nastojalo se osigurati da društvo Amex plaća društvu KLM proviziju koja ne prelazi 0,3 % vrijednosti transakcije na godišnjoj osnovi i po transakciji.
15      Društva Amex i KLM podnijela su protiv te odluke žalbu u upravnom postupku te su istodobno od rechtbanka Rotterdam (Sud u Rotterdamu, Nizozemska) zatražili određivanje privremenih mjera u postupku privremene pravne zaštite.
16      Rješenjem od 24. srpnja 2019. sudac privremene pravne zaštite rechtbanka Rotterdam (Sud u Rotterdamu  odgodio je izvršenje predmetnog naloga jer pri izračunu iznosa međubankovnih naknada nije uzeta u obzir vrijednost milja koje je društvo Amex kupilo od društva KLM, koja je trebala biti odbijena od naknada isplaćenih potonjemu.
17      ACM je odlukom od 22. siječnja 2020. (u daljnjem tekstu: sporna odluka) proglasio neosnovanima prigovore društava Amex i KLM protiv naloga koji je pod prijetnjom novčane kazne izrečen odlukom od 6. ožujka 2019. ACM je utvrdio da svaka naknada koja
se putem trostrane kartične platne sheme plaća
co-branding partneru jest obuhvaćena pojmom „neto nadoknada” iz članka 2. točke 11. Uredbe 2015/751 u mjeri u kojoj se ta naknada odnosi na platne transakcije na temelju kartica ili povezane kartične aktivnosti. Ako bi se plaćena naknada kvalificirala kao neto nadoknada, ona bi bila dio međubankovne naknade. U tom pogledu ACM smatra da društvo Amex ne može odbiti protuvrijednost milja koje je kupilo od društva KLM od naknada koje mu je isplatilo. Podredno, ACM je smatrao da su naknade o kojima je riječ također obuhvaćene člankom 5. te uredbe jer imaju istovjetnu svrhu ili učinak kao eksplicitna međubankovna naknada.
18      Osim toga, ACM je odlukom od 21. prosinca 2020. od društva Amex zatražio iznos od 10 milijuna eura na ime novčane kazne jer nije postupio u skladu s nalogom izdanim u odluci od 6. ožujka 2019. Iako je ACM prihvatio metodu koju je društvo Amex upotrijebilo kao odgovor na taj nalog, smatrao je da je društvo Amex pogrešno izračunao (prema gore) vrijednost milja. Naime, društvo Amex u svojem izračunu nije uzelo u obzir činjenicu da se svi imatelji kartica ne koriste svojim miljama Osim toga, sve poslovne kartice koje je izdalo društvo Amex nisu komercijalne kartice u smislu članka 2. točke 6. Uredbe 2015/751, tako da su također obuhvaćene područjem primjene članaka 4. i 5. te uredbe. Slijedom toga, ACM je zaključio da je društvo Amex platilo društvu KLM veće naknade od onih koje su dopuštene nalogom pod prijetnjom novčane kazne.
19      Društva Amex i KLM osporavali su spornu odluku i odluku o povratu pred rechtbankom Rotterdam (Sud u Rotterdamu).
20      Rechtbank Rotterdam (Sud u Rotterdamu) iz presude od 7. veljače 2018., American Express (C-304/16, EU:C:2018:66), zaključio je da trostrana kartična platna shema koja sklopi ugovor o co-brandingu treba smatrati četverostranom kartičnom platnom shemom, čak i ako co-branding partner ne nastupa kao izdavatelj. Prema tome, trostrana kartična platna shema kojom upravlja društvo Amex, u okviru koje je sklopljen ugovor o co-brandingu s društvom KLM, predstavlja četverostranu kartičnu platnu shemu u smislu članka 1. stavka 5. Uredbe 2015/751. Stoga se članci 4. i 5. te uredbe, čija je primjenjivost u načelu isključena za trostrane kartične platne sheme, u skladu s člankom 1. stavkom 3. navedene uredbe, primjenjuju u ovom slučaju.
21      Međutim, članak 4. Uredbe 2015/751 ne može se samostalno primijeniti na sporazumu o poslovnoj suradnji trostrane kartične platne sheme s co-branding partnerom koji ne djeluje kao izdavatelj, nego samo u vezi s člankom 5. te uredbe. Osim toga, naknada plaćena
co-branding partneru, za razliku od naknade isplaćene izdavatelju, ne predstavlja automatski međubankovnu naknadu. Prema mišljenju rechtbanka Rotterdam (Sud u Rotterdamu), kriterij koji je ACM upotrijebio kako bi procijenio ima li naknada istu svrhu ili učinak kao međubankovna naknada, prema kojem se ta naknada mora platiti u okviru co-branding sporazuma o poslovnoj suradnji čija je svrha uvjeriti
co-branding partnere da surađuju s trostranom kartičnom platnom shemom s ciljem poticanja izdavanja i uporabe platnih kartica, nije dovoljan za ocjenu istovjetnosti naknade i međubankovne naknade. Naime, taj je sud smatrao da činjenica da takva naknada može potaknuti izdavanje i uporabu platnih kartica ne omogućuje određivanje gornje granice međubankovne naknade, s obzirom na to da istu svrhu ili učinak te naknade treba ocijeniti s obzirom na ciljeve Uredbe 2015/751. Stoga je smatrao da je ACM trebao ispitati učinak plaćanja co-branding partneru na unutarnje tržište i troškove transakcije za potrošače.
22      U tim je okolnostima rechtbank Rotterdam (Sud u Rotterdamu) presudio da ACM nije u dovoljnoj mjeri dokazao da naknade koje je društvo Amex isplatilo društvu KLM imaju istu svrhu ili učinak kao međubankovna naknada i da stoga nije utvrđeno da je društvo Amex povrijedilo članke 4. i 5. Uredbe 2015/751. Stoga je taj sud poništio spornu odluku.
23      Amex, ACM i KLM podnijeli su žalbu protiv presude rechtbank Rotterdam (Sud u Rotterdamu) pred Collegeom van Beroep voor het Bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska), sudom koji je uputio zahtjev.
24      Potonji sud dvoji o tome primjenjuju li se i na koji način članci 4. i 5. Uredbe 2015/751 na plaćanja koja trostrana kartična platna shema izvrši svojem co-branding partneru, poput onih o kojima je riječ u postupku pred njim. Osim toga, u slučaju da se ti članci 4. i 5. primjenjuju, on se pita treba li, kako bi se utvrdilo prekoračuju li u ovom slučaju izvršena plaćanja gornju granicu navedenu u članku 4. te uredbe, od njihova iznosa odbiti naknade za usluge koje plaća društvo KLM ili vrijednost milja koje je kupio Amex.
25      U tim je okolnostima College van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
1.      Treba li članak 2. točku 11. [Uredbe (EU) 2015/751] u svrhu primjene materijalnih odredbi uredbe tumačiti na način da ukupan neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koji co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme u vezi s platnom transakcijom na temelju kartice ili povezanim aktivnostima treba smatrati neto nadoknadom, čak i ako sâm taj co-branding partner nije izdavatelj?
2.      Treba li članak 4. uredbe [2015/751] u vezi s člankom 2. točkom 10. drugom rečenicom [iste] tumačiti na način da je neto nadoknada izravno obuhvaćena područjem primjene [tog] članka 4.?
3.      Treba li članak 5. Uredbe [2015/751] tumačiti na način da se on odnosi na naknade, uključujući neto nadoknadu koju co-branding partner primi od kartične platne sheme, ako taj co-branding partner nije izdavatelj?
4.a      Treba li članak 5. Uredbe [2015/751] tumačiti na način da naknada, uključujući neto nadoknadu koju co-branding partner primi u vezi s platnim transakcijama ili povezanim aktivnostima, ima istu svrhu kao međubankovna naknada ako tom naknadom treba proširiti aktivnosti kartične platne sheme?
4.b      Treba li članak 5. [te] uredbe tumačiti na način da naknada, uključujući neto nadoknadu koju co-branding partner primi u vezi s platnim transakcijama ili povezanim aktivnostima, ima isti učinak kao međubankovna naknada ako ta naknada dovodi do proširenja aktivnosti kartične platne sheme?
4.c      U slučaju [niječnih odgovora na četvrto pitanje točke (a), i točka (b)] postavlja se sljedeće pitanje: na temelju kojih kriterija i/ili čimbenika treba ocijeniti ima li naknada, uključujući neto nadoknadu, koju co-branding partner primi u vezi s platnim transakcijama ili povezanim aktivnostima, istu svrhu ili učinak kao međubankovna naknada?
5.      Treba li članak 5. Uredbe [2015/751] tumačiti na način da u svrhu primjene članka 4. [te] uredbe naknadu treba smatrati dijelom međubankovne naknade već ako ima istu svrhu kao međubankovna naknada?
6.      Treba li članak 2. točku 11. Uredbe [2015/751] tumačiti na način da se naknada koja se zaračunava trgovcima, koju je co-branding partner platio trostranoj kartičnoj platnoj shemi, smije odbiti od plaćanja, popusta ili poticaja koje co-branding partner primi od kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima?
7.a      Treba li članak 2. točku 11. Uredbe [2015/751] tumačiti na način da se od ukupnog iznosa koji co-branding partner primi od kartične platne sheme smiju odbiti ne samo novčane naknade co-branding partnera, nego i troškovi ili ekonomska protuvrijednost usluge co-branding partnera?
7.b      U slučaju potvrdnog odgovora na [sedmo pitanje, pod a),]: na temelju kojih kriterija treba utvrditi tu vrijednost? ”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
26      Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita treba li članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 tumačiti na način da se ukupni neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme može smatrati „neto nadoknadom” u smislu te odredbe, čak i ako taj co-branding partner sam nije „izdavatelj” u smislu članka 2. točke 2. te uredbe.
27      Člankom 2. točkom 11. „neto nadoknada” definirana je pak kao „ukupan neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje je izdavatelj primio od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim aktivnostima”.
28      U članku 2. točki 2. iste uredbe pojam „izdavatelj” definiran je kao „pružatelj platnih usluga koji se ugovorom obvezuje platitelju dati platni instrument za iniciranje i obradu platiteljevih platnih transakcija na temelju kartica”.
29      Člankom 2. stavkom 10. Uredbe 2015/751 predviđa se da se neto nadoknada smatra dijelom međubankovne naknade. Na potonje se primjenjuje gornja granica predviđena člankom 4. Uredbe 2015/751.
30      U tom pogledu valja, s jedne strane, primijetiti da se, na temelju članka 1. stavka 3. točke (c) Uredbe 2015/751, njezino poglavlje II., čiji su dio članci 4. i 5. kojima se utvrđuju pravila o gornjoj granici međubankovnih naknada za transakcije karticama koje obavljaju potrošači, ne primjenjuje na „transakcije platnim karticama koje su izdale trostrane kartične platne sheme”. Međutim, članak 1. stavak 5. te uredbe predviđa, kao i članak 2. točka 18. navedene uredbe, u kojem se definira što znači „trostrana kartična platna shema”, da kada, među ostalim, takva shema izdaje platne instrumente na temelju kartica s co-branding partnerom, to se smatra četverostranom kartičnom platnom shemom. Stoga, iako trostrana kartična platna shema načelno ne podliježe obvezama iz članaka 4. i 5. iste uredbe, situacija je drugačija ako je izdala platne instrumente na temelju kartica s co‑branding partnerom što dovodi do njezine klasifikacije, u tom slučaju, kao četverostrane kartične platne sheme (vidjeti u tom smislu presudu od 7. veljače 2018., American Express, C-304/16, EU:C:2018:66, t. 50. do 52.).
31      Slijedom toga, kada trostrana kartična platna shema sklopi ugovor o co‑brandingu u smislu članka 2. točke 32. Uredbe 2015/751, ta se shema mora smatrati četverostranom kartičnom platnom shemom u skladu s člankom 1. stavkom 5. navedene uredbe, tako da se na nju primjenjuju obveze koje proizlaze iz članaka 3. do 5. i 7. te uredbe (presuda od 7. veljače 2018., American Express, C-304/16, EU:C:2018:66, t. 72.).
32      S druge strane, valja podsjetiti na to da je „co-branding” definiran u članku 2. točki 32. Uredbe 2015/751 kao „uključivanje barem jednog platnog brenda i barem jednog neplatnog brenda na isti platni instrument na temelju kartica”.
33      Iz te definicije, ni iz teksta članka 1. stavka 5. ni iz teksta članka 2. točke 18. Uredbe 2015/751 ne može se zaključiti da co-branding partner koji je sklopio ugovor s trostranom kartičnom platnom shemom nužno nastupa u toj shemi kao izdavatelj u smislu članka 2. točke 2. te uredbe. Da je pak zakonodavac Unije htio ograničiti područje primjene tog članka 1. stavka 5., on bi to izričito propisao kako bi postigao takav učinak (vidjeti, u tom smislu, presudu od 7. veljače 2018., American Express, C-304/16, EU:C:2018:66, t. 59. i 60.).
34      Stoga članak 1. stavak 5. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da, u okviru ugovora između co-branding partnera, s jedne strane, i trostrane kartične platne sheme, s druge strane, nije nužno da taj co-branding partner djeluje kao „izdavatelj” u smislu članka 2. točke 2. te uredbe kako bi se smatralo da navedena shema izdaje platne instrumente na temelju kartica s co-branding partnerom i da se stoga smatra četverostranom kartičnom platnom shemom u smislu prve od tih odredbi.
35      U ovom se slučaju sud koji je uputio zahtjev konkretno pita treba li naknade koje co-branding partner prima od trostrane kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima smatrati neto nadoknadom u smislu članka 2. točke 11. Uredbe 2015/751, čak i ako je nesporno da sam taj
co-branding partner nije izdavatelj u smislu članka 2. točke 2. te uredbe.
36      Točno je da se definicija pojma „neto nadoknada”, navedena u točki 27. ove presude, doslovno odnosi na plaćanja koja je izdavatelj primio od kartične platne sheme.
37      Međutim, valja smatrati da tu definiciju, tumačenu u kontekstu navedene uredbe i s obzirom na ciljeve koji se njome žele postići, treba shvatiti na način da obuhvaća neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje je primio co-branding partner, koji sam nije izdavatelj, iz kartične platne sheme.
38      To tumačenje nije dovedeno u pitanje okolnošću, koju je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, prema kojoj Amexova plaćanja društvu KLM nisu izravno povezana s platnom transakcijom, nego predstavljaju naknadu za suradnju s društvom KLM.
39      Naime, Sud je već presudio da nije isključeno da se određena vrsta protučinidbe ili pogodnosti može identificirati kao implicitna međubankovna naknada u smislu uvodne izjave 28. Uredbe 2015/751, pri čemu
co-branding partner s kojim je trostrana kartična platna shema sklopila ugovor nije uključen u njezinu aktivnost izdavanja. Zbog toga bi moglo postati teško postići ciljeve Uredbe 2015/751, a osobito onaj njezina članka 1. stavka 5., koji se sastoji od osiguravanja ujednačenih uvjeta tržišnog natjecanja, kada bi situacije u kojima co‑branding partner ne nastupa kao izdavatelj u smislu članka 2. točke 2. te uredbe morale biti izuzete od primjene pravila iz članaka 3. do 5. i 7. navedene uredbe (presuda od 7. veljače 2018., American Express, C-304/16, EU:C:2018:66, t. 71.).
40      Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 29. svojeg mišljenja, pojam „neto nadoknada” u smislu članka 2. točke 11. Uredbe 2015/751 stoga treba tumačiti s obzirom na djelomično izjednačavanje trostranih kartičnih platnih shema s četverostranim kartičnim platnim shemama, kako je navedeno u članku 1. stavku 5. te uredbe.
41      Naime, kao što to proizlazi iz razmatranja iznesenih u točki 31. ove presude, zakonodavac Unije odabrao je stupanj tog izjednačavanja koji valja provesti između trostranih kartičnih platnih shema i četverostranih kartičnih platnih shema, upravo radi primjene pravila o međubankovnim naknadama, predviđenih u člancima 3. do 5. Uredbe 2015/751, sadržanih u poglavlju II. te uredbe, kako bi se mogli postići ciljevi navedene uredbe. To se posebno odnosi, u skladu s uvodnom izjavom 10. iste uredbe, na poboljšanje funkcioniranja unutarnjeg tržišta i smanjenje troškova transakcija za potrošače (vidjeti u tom smislu presudu od 7. veljače 2018., American Express, C-304/16, EU:C:2018:66, t. 67. i 84.).
42      Točnije, iz uvodne izjave 28. Uredbe 2015/751 jasno je da to izjednačavanje, koja podrazumijeva da su trostrane kartične platne sheme i četverostrane kartične platne sheme podložne istim pravilima, ima za cilj uzeti u obzir činjenicu da mnoge kartične platne sheme, uključujući trostrane kartične platne sheme koje uključuju co-branding partnere izjednačene s četverostranim kartičnim platnim shemama, koriste implicitne međubankovne naknade i time doprinose stvaranju ujednačenih uvjeta između tih kartičnih platnih shema (vidjeti u tom smislu presudu od 7. veljače 2018., American Express, C-304/16, EU:C:2018:66, t.68).
43      Navedeno izjednačavanje i ostvarenje tih ciljeva podrazumijevaju tumačenje pojma „neto nadoknada”, definiranog u članku 2. točki 11. navedene uredbe, u širem smislu navedenom u točki 37. ove presude.
44      Takvo tumačenje također potvrđuje članak 5. Uredbe 2015/751 koji predviđa pravilo kojim se zabranjuje zaobilaženje gornjih granica iz članaka 3. i 4. te uredbe. Stoga, u skladu s tim člankom 5., sve dogovorene naknade, uključujući neto nadoknadu, s istom svrhom ili učinkom kao međubankovne naknade, koje izdavatelj primi od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika u vezi s platnim transakcijama ili povezanim aktivnostima smatraju se dijelom međubankovne naknade.
45      U tom pogledu, uvodna izjava 31. navedene uredbe pojašnjava da se to pravilo široko odnosi na financijske tokove prema izdavateljima. To znači da bi se „neto nadoknada” naknada koju ti izdavatelji plaćaju ili primaju u korist ili od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika ili od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika trebala smatrati međubankovnom naknadom. U toj se uvodnoj izjavi 31. navodi da je za izračun potonje i kako bi se osiguralo da se pravila ne zaobilaze, potrebno uzeti u obzir ukupan iznos plaćanja ili poticaja koje je izdavatelj primio iz kartične platne sheme u pogledu reguliranih transakcija, umanjen za naknade koje je kartičnoj platnoj shemi platio izdavatelj. Takvo pravilo stoga ima za cilj uzeti u obzir činjenicu da plaćanja, poticaji i naknade mogu biti izravni, to jest utemeljeni na obujmu ili povezani s određenom transakcijom ili neizravni kada predstavljaju poticaje za stavljanje na tržište, bonuse ili popuste za postizanje određenog obujma transakcija.
46      Kako bi se osiguralo da različite vrste kartičnih platnih shema, uključujući trostrane kartične platne sheme koje se tretiraju kao četverostrane kartične platne sheme, kada te sheme uključuju co-branding partnere, podliježu istim pravilima, valja smatrati, uzimajući u obzir prethodno navedeno, da protok naknada koje ti co-branding partneri primaju u okviru te trostrane kartične platne sheme treba uzeti u obzir prilikom određivanja „neto nadoknade”, čak i u situaciji u kojoj navedeni partneri ne djeluju kao izdavatelj u smislu članka 2. točke 2. Uredbe 2015/751.
47      Iz toga slijedi da treba smatrati da je naknada koju co-branding partner prima od trostrane kartične platne sheme u vezi s platnom transakcijom na temelju kartice ili povezanih aktivnosti obuhvaćena pojmom „neto nadoknada” u smislu članka 2. točke 11. te uredbe ako ta naknada ima istu svrhu ili učinak kao međubankovna naknada.
48      S obzirom na sve prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 treba tumačiti tako da se ukupan neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje
co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme mogu smatrati „neto nadoknadom” u smislu te odredbe, čak i ako taj partner sam nije „izdavatelj” u smislu članka 2. točke 2. te uredbe, pod uvjetom da naknade koje čine dio tog iznosa imaju istovjetnu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade.
Drugo pitanje
49      Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati treba li članke 4. i 5. Uredbe 2015/751, u vezi s njezinim člankom 2. točkama 10. i 11., tumačiti na način da je „neto nadoknada” u smislu potonje odredbe izravno obuhvaćena područjem primjene tog članka 4. ili, alternativno, područjem primjene zabrane zaobilaženja predviđene u članku 5. navedene uredbe.
50      Valja podsjetiti na to da, na temelju članka 4. Uredbe 2015/751, međubankovna naknada koju nude ili zahtijevaju pružatelji platnih usluga za transakcije kreditnom karticom ne smije prelaziti 0,3 % vrijednosti transakcije. Članak 5. te uredbe, naslovljen „Zabrana zaobilaženja”, predviđa da se, za potrebe primjene te gornje granice, sve dogovorene naknade, uključujući neto nadoknadu, s istom svrhom ili učinkom kao međubankovne naknade, koje izdavatelj primi od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika u vezi s platnim transakcijama ili povezanim aktivnostima smatraju dijelom međubankovne naknade.
51      Iz toga slijedi da te dvije odredbe imaju vrlo različita područja primjene. S jedne strane, članak 4. Uredbe 2015/751 zapravo se konkretno odnosi na „međubankovnu naknadu” u smislu članka 2. točke 10. te uredbe. Riječ je o naknadi koja se izravno ili neizravno plaća za svaku transakciju između izdavatelja i prihvatitelja koji su stranke u platnoj transakciji na temelju kartica i taj članak 4. predviđa da ta naknada ne prelazi gornju granicu od 0,3 % vrijednosti takve transakcije.
52      S druge strane, članak 5. navedene uredbe predviđa pravilo kojim se zabranjuje zaobilaženje te gornje granice uključivanjem u međubankovnu naknadu svih drugih dogovorenih naknada, uključujući neto nadoknadu, s istom svrhom ili učinkom kao takva naknada.
53      Kao što je to utvrđeno u točkama 44. do 47. ove presude, tim se pravilom tako nastoji osigurati da se na različite vrste kartičnih platnih shema, uključujući trostrane kartične platne sheme koje se tretiraju kao četverostrane kartične platne sheme kada ove prve uključuju co-branding partnere, primjenjuju ista pravila. Taj cilj podrazumijeva široko uzimanje u obzir izravnih plaćanja, poticaja i naknada, to jest utemeljenih na obujmu ili povezanih s određenom transakcijom ili neizravnih koji su uključeni u te sheme i koji mogu utjecati na razinu međubankovne naknade. Kako bi se uzele u obzir posebnosti različitih vrsta kartičnih platnih shema, naknade dogovorene u okviru tih shema, uključujući neto nadoknadu, moraju se stoga uzeti u obzir za primjenu gornje granice iz članka 4. Uredbe 2015/751 ako imaju istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade.
54      Iako je točno da se u članku 2. točki 10. te uredbe navodi da se neto nadoknada ili druge dogovorena naknada smatraju dijelom međubankovne naknade, iz jasnog teksta članka 5. navedene uredbe i svrhe pravila o sprečavanju zaobilaženja mjera koje predviđa proizlazi da je to uzimanje u obzir opravdano u svrhu primjene tog pravila. Iz toga stoga proizlazi da su ta naknada ili te druge naknade obuhvaćene područjem primjene tog članka 5. ako imaju istovjetnu svrhu ili učinak kao međubankovna naknada.
55      To tumačenje dodatno potvrđuje nastanak Uredbe 2015/751. Naime, upućivanje na „dogovorene naknade, uključujući neto nadoknadu, s istom svrhom ili učinkom kao međubankovne naknade”, koje se prvotno nalazilo u članku 4. Prijedloga uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica (COM/2013/0550 final), premješteno je u članak 5. Uredbe 2015/751. To je prebacivanje izravna posljedica, kao što to ACM priznaje u svojim pisanim očitovanjima, dodavanja u tu uredbu odredbe o izjednačavanju određenih trostranih kartičnih platnih shema s četverostranim kartičnim platnim shemama, koja se nalazi u konačnoj verziji članka 1. stavka 5. navedene uredbe.
56      Iz prethodno navedenog proizlazi da na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članke 4. i 5. Uredbe 2015/751 u vezi s njezinim člankom 2. točkama 10. i 11. treba tumačiti na način da neto nadoknada ulazi u područje primjene zabrane zaobilaženja predviđene u članku 5. te uredbe.
Treće do peto pitanje
57      Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita primjenjuje li se članak 5. Uredbe 2015/751 na naknade, uključujući neto nadoknadu, koje co-branding partner prima od kartične platne sheme ako taj partner nije izdavatelj kartica. U slučaju potvrdnog odgovora, on se u okviru svojeg četvrtog pitanja u biti pita pod kojim uvjetima te naknade imaju „istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade” u smislu te odredbe. U tom se kontekstu osobito pita treba li svrha navedenih naknada biti potaknuti na uporabu imatelje kartica te sheme. Naposljetku, u okviru svojeg petog pitanja on želi znati treba li ispitati učinak navedenih naknada kada je utvrđeno da su one imale istu svrhu kao međubankovna naknada.
58      Sud koji je uputio zahtjev stoga želi znati kako tumačiti uvjet iz članka 5. Uredbe 2015/751 kojim se zahtijeva da dogovorene naknade, uključujući neto nadoknadu, imaju „istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade” kako bi mogle biti obuhvaćene područjem primjene te odredbe, osobito kada je riječ o naknadama koje prima co-branding partner koji nije izdavatelj u okviru trostrane kartične platne sheme koja se smatra četverostranom kartičnom platnom shemom
59      U tim okolnostima valja smatrati da tim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 5. Uredbe 2015/751 tumačiti na način da uvjet koji se odnosi na to da dogovorena naknada, uključujući neto nadoknadu, ima „istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade” zahtijeva da se utvrdi ima li naknada dogovorena između co-branding partnera, koji nije izdavatelj, i trostrane kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima, istovjetnu svrhu ili pak učinak poticaja kao takva međubankovna naknada.
60      Kao prvo, valja istaknuti, kao što to proizlazi iz odgovora na prvo i drugo prethodno pitanje, da se članak 5. Uredbe 2015/751 primjenjuje na naknade, uključujući neto nadoknadu, koje co-branding partner prima od kartične platne sheme ako taj partner nije izdavatelj kartica. Takva primjena pridonosi izjednačavanju koje treba provesti između trostranih kartičnih platnih shema kada one uključuju co-branding partnera i četverostranih kartičnih platnih shema. To izjednačavanje pridonosi cilju te uredbe da se utvrde jednaki uvjeti tržišnog natjecanja između tih shema tako da se na njih primjenjuju ista pravila. Kao što to proizlazi iz točke 42. ove presude, cilj je te odredbe stoga uzeti u obzir postojanje implicitnih međubankovnih naknada u okviru trostranih kartičnih platnih shema izjednačenih s četverostranim kartičnim platnim shemama, kada te prve uključuju co-branding partnere.
61      U tu se svrhu članak 5. Uredbe 2015/751 primjenjuje na naknade dogovorene u okviru trostranih kartičnih platnih shema koje nisu izričito međubankovne naknade, ali imaju isti učinak kao takve naknade.
62      Osim toga, iz uvodne izjave 31. te uredbe, navedene u točki 45. ove presude, proizlazi da pravilo predviđeno u tom članku 5. ima za cilj uzeti u obzir činjenicu da u kartičnim platnim shemama plaćanja, poticaji i naknade mogu biti izravni, to jest utemeljeni na obujmu ili povezani s određenom transakcijom ili neizravni kada predstavljaju poticaje za stavljanje na tržište, bonuse ili popuste za postizanje određenog obujma transakcija.
63      Stoga uvjet prema kojem naknada mora imati „istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade” kako bi bila obuhvaćena člankom 5. te uredbe treba tumačiti s obzirom na definiciju pojma „međubankovna naknada”, definiranu u članku 2. točki 10. Uredbe 2015/751, kao i s obzirom na tu uvodnu izjavu 31.
64      U tom pogledu valja podsjetiti, kao prvo, na to da „međubankovna naknada” u smislu članka 2. točke 10. Uredbe 2015/751 označava naknadu za svaku transakciju između izdavatelja i prihvatitelja uključenih u platnu transakciju na temelju kartica. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 10. te uredbe, pružatelji platnih usluga u ulozi prihvatitelja trgovcima općenito naplaćuju međubankovne naknade za svaku platnu transakciju na temelju kartica i one utječu na troškove transakcija za potrošače.
65      Iz toga proizlazi da, po analogiji, naknada koju, s jedne strane, trostrana kartična platna shema plaća co-branding partneru za obujam ili transakcije povezane s uporabom te kartice i koja, s druge strane, utječe na trošak usluge uporabe navedene kartice za potrošača može predstavljati naknadu koja ima „istu svrhu kao međubankovne naknade” u smislu članka 5. Uredbe 2015/751.
66      Kao drugo, kad je riječ o uvjetu prema kojem dogovorena naknada ima „isti učinak kao međubankovne naknade” u smislu te odredbe, iz njezina teksta i cilja koji se njome želi postići proizlazi da je cilj tog uvjeta obuhvatiti svaku drugu naknadu dogovorenu u okviru kartične platne sheme, osobito naknadu između trostrane kartične platne sheme i co-branding partnera, koja se ne temelji izravno na obujmu ili transakcijama povezanima s uporabom kartice, ali koja ima učinak na tu uporabu.
67      Iz pojašnjenja navedenih u uvodnim izjavama 31. i 32. Uredbe 2015/751, kao i iz definicije „neto nadoknade” u smislu članka 2. točke 11. te uredbe, proizlazi da se navedeni uvjet odnosi na plaćanja u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima kojima se financiraju prakse poticanja uporabe te kartice, kao što su poticaji za stavljanje na tržište, bonusi ili popusti i koja utječu na trošak uporabe navedene kartice za potrošača.
68      Kao drugo, valja pojasniti da iz uporabe izraza „ili” u jasnom i nedvosmislenom tekstu tog članka 5. proizlazi da je kriterij koji se u njemu nalazi alternativni. Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 55. svojeg mišljenja, dovoljno je da primljene naknade imaju istu svrhu ili učinak kao međubankovna naknada da bi se smatralo da su obuhvaćene tom odredbom u svrhu primjene gornjih granica navedenih u člancima 3. i 4. te Uredbe.
69      Međutim, na sudu je da utvrdi, uzimajući u obzir prethodno navedeno i s obzirom na obilježja naknade dogovorene između trostrane kartične platne sheme i co-branding partnera o kojem je riječ u glavnom postupku, ima li ta naknada istu svrhu ili, alternativno, učinak kao međubankovne naknade, tako da je ta naknada obuhvaćena člankom 5. Uredbe 2015/751.
70      Iz toga proizlazi da na treće, četvrto i peto pitanje valja odgovoriti tako da članak 5. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da uvjet koji se odnosi na to da dogovorena naknada, uključujući neto nadoknadu, ima „istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade” zahtijeva da se utvrdi ima li naknada dogovorena između co-branding partnera, koji nije izdavatelj, i trostrane kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima, istovjetnu svrhu ili pak učinak poticaja kao takva međubankovna naknada, što podrazumijeva uzimanje u obzir svrhe ili učinka te naknade na poticaj potrošača da koristi navedene kartice.
Šesto pitanje
71      Svojim šestim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 tumačiti na način da se „ naknada koja se zaračunava trgovcima”, koju co-branding partner plaća trostranoj kartičnoj platnoj shemi, može odbiti od plaćanja, popusta ili poticaja koje je taj partner primio od te kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima
72      U tom pogledu valja podsjetiti na to da članak 2. točka 11. Uredbe 2015/751 definira pojam „neto nadoknada” kao „ukupan neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje je izdavatelj primio od kartične platne sheme, prihvatitelja ili bilo kojeg drugog posrednika u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim aktivnostima”.
73      Osim toga, valja primijetiti da se u članku 2. točki 12. te uredbe „naknada koja se zaračunava trgovcima” definira kao „ naknada koju primatelj plaćanja plaća prihvatitelju u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica”. U tom pogledu, u skladu s člankom 2. točkom 13. navedene uredbe, „primatelj plaćanja” znači „fizička ili pravna osoba koja je predviđeni primatelj novčanih sredstava koja su predmet platne transakcije”.
74      Stoga iz jasnog teksta članka 2. točke 12. Uredbe 2015/7 proizlazi da je naknada koja se zaračunava trgovcima dio odnosa između trgovca, odnosno primatelja plaćanja u smislu članka 2. točke 13. te uredbe, i prihvatitelja. Suprotno tomu, budući da ta naknada nije dio pravnog odnosa između co-branding partnera i prihvatitelja, odnosno trostrane kartične platne sheme, ona nije obuhvaćena pojmom „neto nadoknada” u smislu članka 2. točke 11. navedene uredbe.
75      U trostranoj kartičnoj platnoj shemi isti subjekt, odnosno kartična platna shema, obavlja funkcije prihvatitelja i izdavatelja te co-branding partner također može biti trgovac koji se koristi uslugama te sheme, odnosno primatelj plaćanja u smislu navedene uredbe. U takvoj konfiguraciji, co-branding partner može koristiti usluge navedene sheme i prihvaćati platne transakcije s platnim instrumentima koje je izdala ista shema te joj plaćati naknadu za usluge. Međutim, takvu naknadu za usluge koju plaća co-branding partner potonji ne plaća u tom svojstvu, već kao primatelj plaćanja. Naime, ta naknada za usluge nije povezana s sporazumom o poslovnoj suradnji sklopljenim s kartičnom platnom shemom i, u svakom slučaju, mora se platiti i drugoj kartičnoj platnoj shemi. Stoga ta naknada nije dio pravnog odnosa između co-branding partnera i prihvatitelja.
76      Slijedom toga, naknada koja se zaračunava trgovcima ne može se odbiti od ukupnog iznosa plaćanja, popusta ili poticaja koje co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme za izračun te neto nadoknade, čak i ako taj partner djeluje kao trgovac.
77      Iz prethodno navedenog proizlazi da članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da se „naknada koja se zaračunava trgovcima”, koju co-branding partner plaća trostranoj kartičnoj platnoj shemi ne može odbiti od plaćanja, popusta ili poticaja koje je taj co-branding partner primio od te kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima.
Sedmo pitanje
78      Svojim sedmim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 tumačiti na način da dopušta, u svrhu izračuna neto nadoknade, da se od ukupnog iznosa koji co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme odbiju ne samo novčane naknade koje isplaćuje taj partner nego i nenovčane usluge koje navedeni partner plaća toj kartičnoj platnoj shemi i, ovisno o slučaju, na temelju kojih kriterija treba odrediti tu vrijednost.
79      Kao što to proizlazi iz odgovora na prvo pitanje, neto nadoknada, u slučaju trostrane kartične platne sheme koja s co-branding partnerom izdaje platne instrumente na temelju kartica, odgovara ukupnom neto iznosu plaćanja, popusta ili poticaja koje co-branding partner primi od kartične platne sheme.
80      Kako bi se utvrdilo može li se, i ovisno o slučaju u kojoj mjeri, nenovčana naknada odbiti od naknada koje je trostrana kartična platna shema isplatila co-branding partneru, kao prvo, valja podsjetiti na to da se članak 2. točka 11. Uredbe 2015/751 odnosi na „plaćanja, popuste ili poticaje”. Međutim, pojam „poticaj” ima širok doseg koji nadilazi isključivo novčane poticaje. Nadalje, upotrebom tog pojma u množini nakon upućivanja na plaćanja i popuste potvrđuje se da tako navedena naknada nije ograničena samo na novčanu naknadu.
81      To široko tumačenje članka 2. točke 11. Uredbe 2015/751 potkrijepljeno je uvodnom izjavom 31. te uredbe. Naime, kao što je to utvrđeno u točki 45. ove presude, plaćanja, poticaji i naknade mogu biti i izravni (to jest utemeljeni na obujmu ili povezani s određenom transakcijom) i neizravni (uključujući poticaje za stavljanje na tržište, bonuse, popuste za postizanje određenog obujma transakcija), tako da se pojam „poticaj” ne može shvatiti na način da obuhvaća isključivo novčane naknade.
82      Osim toga, ta uvodna izjava 31. pojašnjava da prilikom provjere postojanja zaobilaženja odredaba navedene uredbe treba uzeti u obzir dobit izdavateljâ koja proizlazi iz posebnih programa koje zajednički provode izdavatelji i kartične platne sheme, kao i prihode od naknada za obradu transakcija, za davanje ovlasti i drugih naknada koje čine prihode kartičnih platnih shema.
83      Kao drugo, tumačenje članka 2. točke 11. Uredbe 2015/751 na način da se samo novčani doprinosi mogu odbiti od naknada plaćenih co-branding partneru ugrozilo bi ciljeve te uredbe kao i pravilo predviđeno u članku 5. navedene uredbe čija je svrha zabraniti zaobilaženje gornjih granica navedenih u člancima 3. i 4. iste uredbe.
84      Kad je riječ o vrijednosti nenovčanih naknada, ona se mora odrediti s obzirom na njihovu ekonomsku vrijednost. Naime, kad bi vrijednost nenovčanih naknada ugovorno odredile trostrana kartična platna shema i co-branding partner, ta bi se vrijednost mogla precijeniti kako bi se nadoknadile naknade koje je ta shema isplatila
co-branding partneru. Time bi se ugrozio cilj Uredbe 2015/751 da se osiguraju jednaki uvjeti tržišnog natjecanja na tržištu i smanje transakcijski troškovi kartičnog plaćanja za potrošače. Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da uzme u obzir ekonomsku vrijednost nenovčanog poticaja pri određivanju te vrijednosti na temelju svih elemenata predmeta koji se pred njim vodi, a osobito njegovu stvarnu ekonomsku vrijednost u slučaju u kojem uslugu mogu kupiti druge osobe i kada je njezina cijena objavljena.
85      S obzirom na prethodno navedeno, na sedmo pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da dopušta, u svrhu izračuna neto nadoknade, da se od ukupnog iznosa koji co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme odbiju ne samo novčane naknade koje isplaćuje taj partner nego i nenovčane usluge koje navedeni partner plaća toj kartičnoj platnoj shemi i koje treba procijeniti uzimajući u obzir njihovu stvarnu ekonomsku vrijednost.
Troškovi
86      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
1.      Članak 2. točku 11. Uredbe (EU) 2015/751 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2015. o međubankovnim naknadama za platne transakcije na temelju kartica treba tumačiti tako da se ukupan neto iznos plaćanja, popusta ili poticaja koje co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme mogu smatrati „neto nadoknadom” u smislu te odredbe, čak i ako taj partner sam nije “izdavatelj” u smislu članka 2. točke 2. te uredbe, pod uvjetom da naknade koje čine dio tog iznosa imaju istovjetnu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade.
2.      Članke 4. i 5. Uredbe 2015/751 u vezi s njezinim člankom 2. točkama 10. i 11. treba tumačiti na način da neto nadoknada ulazi u područje primjene zabrane zaobilaženja predviđene u članku 5. te uredbe.
3.      Članak 5. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da uvjet koji se odnosi na to da dogovorena naknada, uključujući neto nadoknadu, ima „istu svrhu ili učinak kao međubankovne naknade” zahtijeva da se utvrdi ima li naknada dogovorena između co-branding partnera, koji nije izdavatelj, i trostrane kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima, istovjetnu svrhu ili pak učinak poticaja kao takva međubankovna naknada, što podrazumijeva uzimanje u obzir svrhe ili učinka te naknade na poticaj potrošača da koristi navedene kartice.
4.      Članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da se „naknada koja se zaračunava trgovcima”, koju co-branding partner plaća trostranoj kartičnoj platnoj shemi ne može odbiti od plaćanja, popusta ili poticaja koje je taj co-branding partner primio od te kartične platne sheme u vezi s platnim transakcijama na temelju kartica ili povezanim kartičnim aktivnostima.
5.      Članak 2. točku 11. Uredbe 2015/751 treba tumačiti na način da dopušta, u svrhu izračuna neto nadoknade, da se od ukupnog iznosa koji co-branding partner primi od trostrane kartične platne sheme odbiju ne samo novčane naknade koje isplaćuje taj partner nego i nenovčane usluge koje navedeni partner plaća toj kartičnoj platnoj shemi i koje treba procijeniti uzimajući u obzir njihovu stvarnu ekonomsku vrijednost.
Potpisi
*      Jezik postupka: nizozemski