62022CJ0305_RES
Predmet C-305/22
C. J.
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Bucureşti, Rumunjska)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. rujna 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Europski uhidbeni nalog u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode – Članak 4. točka 6. – Razlog za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga – Uvjeti pod kojima država izvršenja preuzima izvršenje te kazne – Članak 3. točka 2. – Pojam ‚pravomoćna osuda za ista kaznena djela’ – Okvirna odluka 2008/909/PUP – Uzajamno priznavanje presuda u kaznenim stvarima u svrhu njihova izvršenja u drugoj državi članici – Članak 25. – Poštovanje uvjetâ i postupka predviđenih tom okvirnom odlukom u slučajevima u kojima se država članica obvezuje izvršiti kaznu izrečenu presudom koju je donio sud države izdavateljice naloga – Zahtjev suglasnosti države izdavateljice naloga u pogledu toga da druga država članica preuzme izvršenje takve kazne – Članak 4. – Mogućnost pružena državi izdavateljici naloga da državi izvršenja prenese presudu i potvrdu iz tog članka – Posljedice nepostojanja takvog prijenosa – Načelo lojalne suradnje – Članak 22. – Pravo države izdavateljice naloga da izvrši tu kaznu – Zadržavanje europskog uhidbenog naloga – Obveza pravosudnog tijela izvršenja da izvrši europski uhidbeni nalog”
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Razlozi za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga – Uhidbeni nalog izdan u svrhe izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode – Tražena osoba koja se nalazi ili boravi u državi članici izvršenja u smislu članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 – Uvjeti za neizvršenje uhidbenog naloga – Obveza države izvršenja da izvrši kaznu – Poštovanje uvjetâ i postupka predviđenih Okvirnom odlukom 2008/909 – Doseg – Zahtjev suglasnosti države izdavanja – Margina prosudbe te države
(Okvirna odluka Vijeća 2002/584, čl. 1. st. 2., čl. 4. t. 6. i čl. 5. t. 3. te Okvirna odluka Vijeća 2008/909, uv. izj. 8. i 12. i čl. 4., 13. i 25. te Prilog X.)
(t. 47., 49.-52., 57., 59., 61.-67., 72., 87. i t. 1. izreke)
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Razlozi za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga – Uhidbeni nalog izdan u svrhe izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode – Tražena osoba koja se nalazi ili boravi u državi članici izvršenja u smislu članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 – Odbijanje izvršenja uhidbenog naloga protivno uvjetima i postupku predviđenima u Okvirnoj odluci 2008/909 – Učinci odluke o odbijanju – Pravo države izdavanja da zadrži uhidbeni nalog i izvrši kaznu – Uvjeti
(Okvirna odluka Vijeća 2008/584, čl. 4. t. 6. i čl. 26. st. 1. te Okvirna odluka Vijeća 2008/909, čl. 4., 22. i 25.)
(t. 75.-82., 85.-87. i t. 1. izreke)
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Razlozi za obvezno neizvršavanje europskog uhidbenog naloga – Postojanje u odnosu na traženu osobu pravomoćne presude za ista djela – Pravomoćna presuda za ista djela – Pojam – Odluka o odbijanju predaje osobe protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog u svrhu izvršenja kazne zatvora, o priznanju presude kojom se osuđuje na tu kaznu i o nalaganju izvršenja navedene kazne u državi izvršenja – Isključenost
(Okvirna odluka Vijeća 2002/584, čl. 3. t. 2. i čl. 4. t. 6.)
(t. 92.-98. i t. 2. izreke)
Kratak prikaz
Povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska), Sud, zasjedajući u velikom vijeću, odlučuje o odnosu između okvirnih odluka 2002/584 (
1
) i 2008/909 (
2
), kada je država izvršiteljica naloga jednostrano odlučila o izvršenju kazne zatvora na temelju europskog uhidbenog naloga (u daljnjem tekstu: EUN) u toj državi, unatoč izričitom neslaganju države izdavateljice naloga.
Žalbeni sud u Bukureštu izdao je 25. studenoga 2020. EUN protiv osobe C. J. radi izvršenja kazne zatvora. Osoba C. J. je u prosincu 2020. uhićena u Italiji. Na zahtjev talijanskih tijela pravosudno tijelo izdavanja naloga proslijedilo je potonjima osuđujuću presudu, pri čemu se protivilo priznavanju te presude i preuzimanju izvršenja kazne u Italiji.
Presudom od 6. svibnja 2021. Corte d'appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu, Italija) je, oslanjajući se na razlog za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga predviđen člankom 4. točkom 6. Okvirne odluke 2002/584, odbio predaju osobe C. J., priznao osuđujuću presudu i odredio izvršenje kazne u Italiji. Taj je sud smatrao da bi izvršenje osuđujuće presude u Italiji olakšalo društvenu rehabilitaciju osobe C. J., koja je u toj državi boravila zakonito i trajno.
Nakon što su primila nalog za izvršenje kojim je pobliže određen način izvršenja kazne u Italiji, rumunjska pravosudna tijela su u dopisu upućenom talijanskim pravosudnim tijelima izjavila da će, sve dok ne budu obaviještena o početku izvršenja kazne u Italiji, zadržati svoje pravo na izvršenje osuđujuće presude u Rumunjskoj. Također su navela da EUN izdan protiv osobe C. J. nije bio ukinut i da je bio još uvijek na snazi.
Ured za izvršenje drugog kaznenog vijeća Žalbenog suda u Bukureštu je 15. listopada 2021. sudu koji je uputio zahtjev podnio prigovor protiv izvršenja osuđujuće presude.
U tom je kontekstu sud koji je uputio zahtjev, od kojeg se zahtijeva da presudi, među ostalim, o valjanosti EUN-a, odlučio uputiti Sudu prethodna pitanja koja se u biti odnose na pravne posljedice odbijanja, na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584, predaje tražene osobe u slučaju da država izvršiteljica naloga ne poštuje uvjete i postupak predviđene Okvirnom odlukom 2008/909 s jedne strane i na pravnu kvalifikaciju takve odluke o odbijanju s druge strane.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud ispituje odnos između Okvirne odluke 2002/584 i Okvirne odluke 2008/909. U tom pogledu, tim se dvjema okvirnim odlukama konkretiziraju načela uzajamnog povjerenja i uzajamnog priznavanja u području kaznenog prava. Međutim, ništa ne upućuje na to da je zakonodavac Unije namjeravao predvidjeti dva zasebna pravna uređenja za priznavanje i izvršenje presuda u kaznenim stvarima, ovisno o tome postoji li EUN. Kad je konkretnije riječ o utjecaju Okvirne odluke 2008/909 na primjenu razloga za moguće neizvršenje predviđenog u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584, uzimajući u obzir istovjetnost cilja koji se nastoji postići, s jedne strane, tim razlogom i, s druge strane, pravilima predviđenima Okvirnom odlukom 2008/909, to jest onim kojim se želi olakšati društvena rehabilitacija osoba osuđenih u drugoj državi članici, kada pravosudno tijelo države izvršenja želi primijeniti navedeni razlog, ono mora uzeti u obzir ta pravila.
Stoga Sud utvrđuje da, kako bi se poštovala učinkovitost sustava predaje između država članica uspostavljenog Okvirnom odlukom 2002/584, priznavanje osuđujuće presude i preuzimanje izvršenja kazne moraju se izvršiti uz poštovanje uvjetâ i postupka predviđenih Okvirnom odlukom 2008/909. U tom pogledu, država izdavateljica naloga mora, među ostalim, biti suglasna s tim da država izvršiteljica naloga preuzme izvršenje kazne. Ta suglasnost podrazumijeva da se, u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 4. te okvirne odluke, državi izvršiteljici naloga proslijedi osuđujuća presuda, zajedno s potvrdom čiji se obrazac nalazi u Prilogu I. navedenoj okvirnoj odluci. Stoga, ako država izdavateljica naloga na temelju objektivnih okolnosti smatra da kazna neće biti stvarno izvršena u državi izvršiteljici naloga ili da izvršenje te kazne u toj državi neće doprinijeti cilju društvene rehabilitacije tražene osobe nakon isteka kazne zatvora na koju je osuđena, ona može odbiti proslijediti osuđujuću presudu i potvrdu koja joj mora biti priložena. Isto vrijedi i ako država izdavateljica zbog kaznene politike smatra da je izvršenje kazne izrečene na njezinu tlu opravdano. Međutim, država izdavateljica naloga mora osigurati da se ovlast koja joj je dodijeljena Okvirnom odlukom 2008/909 da odbije takvo prosljeđivanje izvršava na način kojim se omogućava učinkovita suradnja između nadležnih tijela država članica u kaznenim stvarima i kojim se osigurava da se funkcioniranje EUN-a i uzajamno priznavanje presuda u svrhu njihova izvršenja u drugoj državi članici ne paralizira. Usto, pravosudna tijela koja izdaju nalog i ona koja ga izvršavaju moraju se u potpunosti koristiti instrumentima predviđenima okvirnim odlukama 2002/584 i 2008/909, na način da daju prednost uzajamnom povjerenju na kojem se temelji ta suradnja.
U tim okolnostima, ako nije moguće stvarno preuzeti izvršenje kazne u državi izvršenja, uključujući zbog nepoštovanja uvjetâ i postupka predviđenih Okvirnom odlukom 2008/909, EUN se mora izvršiti kako bi se izbjeglo nekažnjavanje tražene osobe. Naime, izvršenje EUN-a je načelo, a odbijanje izvršenja je iznimka koja se mora usko tumačiti.
Posljedično, ako je pravosudno tijelo izvršenja na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 odbilo izvršiti EUN, protivno uvjetima i postupku predviđenima Okvirnom odlukom 2008/909 kad je riječ o priznavanju presude kojom se osuđuje na kaznu zatvora i preuzimanju izvršenja te kazne, država izdavateljica naloga zadržava pravo izvršiti istu kaznu i stoga zadržati EUN (
3
). Drukčije tumačenje otvorilo bi put zaobilaženju pravila utvrđenih u Okvirnoj odluci 2008/909 i naštetilo funkcioniranju pojednostavnjenog i učinkovitog sustava predaje traženih osoba uspostavljenog Okvirnom odlukom 2002/584. Međutim, na pravosudnom je tijelu koje izdaje uhidbeni nalog da ispita je li, s obzirom na posebnosti slučaja, to zadržavanje, koje može ugroziti osobnu slobodu tražene osobe, proporcionalno. Prilikom takvog ispitivanja trebalo bi stoga uzeti u obzir posljedice koje na tu osobu ima zadržavanje EUN-a kao i izglede za njegovo izvršenje.
Kao drugo, Sud je presudio da odluka kojom je pravosudno tijelo izvršenja na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 odbilo izvršiti EUN izdan radi izvršenja kazne zatvora, priznalo je osuđujuću presudu i naložilo je izvršenje navedene kazne u državi članici izvršiteljici naloga ne može se smatrati „pravomoćn[om osudom] za ista kaznena djela” u smislu članka 3. točke 2. te okvirne odluke. Naime, ispitivanje provedeno u okviru takve odluke ne podrazumijeva pokretanje kaznenog progona protiv osuđene osobe i ne sadržava ocjenu o meritumu predmeta, s obzirom na to da je jedini cilj takve odluke omogućiti da se osuda izrečena u državi izdavateljici naloga može izvršiti u državi izvršiteljici naloga.
(
1
)	Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2002/584)
(
2
)	Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2008/909)
(
3
)	Naime, članak 22. stavak 1. Okvirne odluke 2008/909, koji predviđa da država izdavanja više ne može izvršiti izrečenu kaznu ako je njezino izvršenje započelo na državnom području države izvršiteljice naloga ne primjenjuje se kada, kao u ovom slučaju, država izvršiteljica naloga odbije predaju na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584, a da ne poštuje pravila iz Okvirne odluke 2008/909.