62023CJ0713
SODBA SODIŠČA (veliki senat)
z dne 25. novembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Državljanstvo Unije – Člena 20 in 21 PDEU – Člena 7 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Državljana Unije istega spola, ki sta sklenila zakonsko zvezo ob uresničevanju te pravice – Obveznost države članice izvora, da prizna in vpiše listino o zakonski zvezi v matični register – Nacionalna ureditev, ki ne dopušča takega priznanja in vpisa, ker zakonska zveza med osebama istega spola ni dovoljena“
V zadevi C‑713/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče, Poljska) z odločbo z dne 8. novembra 2023, ki je na Sodišče prispela 23. novembra 2023, v postopku
Jakub Cupriak-Trojan,
Mateusz Trojan
proti
Wojewoda Mazowiecki,
ob udeležbi
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie,
Prokurator Regionalny w Warszawie,
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, T. von Danwitz, podpredsednik, F. Biltgen, predsednik senata, K. Jürimäe (poročevalka), predsednica senata, C. Lycourgos, J. Passer, predsednika senatov, in O. Spineanu-Matei, predsednica senata, S. Rodin, E. Regan, D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi in N. Fenger, sodniki,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodna tajnica: M. Siekierzyńska, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. decembra 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Jakuba Cupriaka-Trojana in Mateusza Trojana P. Knut, A. Kula in A. Mazurczak, adwokaci,
–
za Wojewoda Mazowiecki K. Płowucha, radca prawny,
–
za Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie M. Gawarecka in B. Nowak,
–
za Prokurator Regionalny w Warszawie M. Adamajtys in H. Więckowska,
–
za poljsko vlado B. Majczyna, M. Malczewska in A. Siwek-Ślusarek, agenti,
–
za nemško vlado J. Möller in R. Kanitz, agenta,
–
za špansko vlado A. Pérez-Zurita Gutiérrez in A. Torró Molés, agenta,
–
za madžarsko vlado Zs. Biró-Tóth in M. Z. Fehér, agenta,
–
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in A. Hanje, agentki,
–
za Evropsko komisijo J. Hottiaux in E. Montaguti, agentki,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 3. aprila 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 20(2)(a) in člena 21(1) PDEU v povezavi s členom 7 in členom 21(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter členom 2, točka 2, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Jakubom Cupriakom-Trojanom in Mateuszem Trojanom (v nadaljevanju skupaj: zakonca iz postopka v glavni stvari) na eni strani ter Wojewoda Mazowiecki (vojvoda pokrajine Mazovija, Poljska) na drugi strani v zvezi s predlogom za priznanje in vpis njune listine o zakonski zvezi, sklenjeni v Nemčiji, v poljski matični register.
Pravni okvir
Pravo Unije
Pogodbi EU in DEU
3
Člen 4(2) PEU določa:
„[Evropska] [u]nija spoštuje enakost držav članic pred Pogodbama kot tudi njihovo nacionalno identiteto, ki je neločljivo povezana z njihovimi temeljnimi političnimi in ustavnimi strukturami, vključno z regionalno in lokalno samoupravo. Spoštuje njihove temeljne državne funkcije, zlasti zagotavljanje ozemeljske celovitosti, vzdrževanje javnega reda in varovanje nacionalne varnosti. Zlasti nacionalna varnost ostaja v izključni pristojnosti vsake države članice.“
4
Člen 20 PDEU določa:
„1.   S Pogodbama se uvede državljanstvo Unije. Državljani Unije so vse osebe z državljanstvom ene od držav članic. Državljanstvo Unije se doda nacionalnemu državljanstvu in ga ne nadomesti.
2.   Državljani Unije imajo pravice in dolžnosti, določene v Pogodbah. Med drugim imajo:
(a)
pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic;
[…]
Te pravice se uresničujejo v skladu s pogoji in omejitvami, opredeljenimi s Pogodbama in ukrepi, sprejetimi za njuno izvajanje.“
5
Člen 21(1) PDEU določa:
„Vsak državljan Unije ima pravico prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic ob upoštevanju omejitev in pogojev, določenih s Pogodbama in ukrepi, ki so bili sprejeti za njuno uveljavitev.“
Listina
6
Člen 7 Listine, naslovljen „Spoštovanje zasebnega in družinskega življenja“, določa:
„Vsakdo ima pravico do spoštovanja svojega zasebnega in družinskega življenja, stanovanja ter komunikacij.“
7
Člen 9 Listine, naslovljen „Pravica sklepanja zakonske zveze in pravica ustvarjanja družine“, določa:
„Pravica sklepanja zakonske zveze in pravica ustvarjanja družine sta zagotovljeni v skladu z nacionalnimi zakoni, ki urejajo uresničevanje teh pravic.“
8
Člen 21 Listine, naslovljen „Prepoved diskriminacije“, v odstavku 1 določa:
„Prepovedana je vsakršna diskriminacija na katerikoli podlagi, kot je denimo […] spolna usmerjenost.“
Direktiva 2004/38
9
V skladu s členom 1(a) Direktive 2004/38 ta med drugim določa pogoje, ki urejujejo uresničevanje pravice državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic.
10
Člen 2, točka 2, te direktive za njene namene opredeljuje pojem „družinski član“. V skladu s členom 2, točka 2(a), iste direktive je tak družinski član „zakonec“.
Poljsko pravo
Ustava
11
Člen 18 Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (ustava Republike Poljske, v nadaljevanju: ustava) določa:
„Republika Poljska varuje in ščiti zakonsko zvezo kot življenjsko skupnost ženske in moškega, družino, materinstvo in starševstvo.“
12
Člen 47 ustave določa:
„Vsakdo ima pravico do pravnega varstva svojega zasebnega in družinskega življenja, svojega dostojanstva in svojega ugleda ter pravico, da odloča o svojem osebnem življenju.“
Zakon o zakoniku o družini in skrbništvu
13
Člen 1(1) ustawa – Kodeks rodzinny i opiekuńczy (zakon o zakoniku o družini in skrbništvu) z dne 25. februarja 1964 (Dz. U. št. 9, pozicija 59) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Zakonska zveza je sklenjena, ko moški in ženska, ki sta hkrati navzoča, pred vodjo matičnega urada izjavita, da želita skleniti zakonsko zvezo.“
Zakon o listinah o osebnem stanju
14
Člen 3 ustawa – Prawo o aktach stanu cywilnego (zakon o listinah o osebnem stanju) z dne 28. novembra 2014 (Dz. U., pozicija 1741) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o listinah o osebnem stanju), določa:
„Listine o osebnem stanju so edini dokaz o dejstvih, ki so v njih ugotovljena; njihova neresničnost se lahko dokaže le v sodnem postopku.“
15
Člen 104 tega zakona določa:
„1.   Tuja listina o osebnem stanju, ki je dokaz o dogodku in njegovi registraciji, se lahko vnese v matični register z vpisom.
2.   Vpis obsega zvest in dobeseden prenos vsebine tuje listine o osebnem stanju, tako v jezikovnem kot v formalnem smislu, brez kakršnih koli sprememb v zapisu imen in priimkov oseb, navedenih v tuji listini o osebnem stanju.
[…]
5.   Vpis je obvezen, kadar je poljski državljan, na katerega se nanaša tuja listina o osebnem stanju, imetnik listine o osebnem stanju, ki potrjuje predhodne dogodke in ki je bila izdana na ozemlju Republike Poljske, ter kadar navedeni državljan zahteva izvršitev ukrepa v zvezi z vpisom osebnega stanja ali zaprosi za izdajo poljskega osebnega dokumenta ali številke PESEL [(identifikacijska številka fizičnih oseb s poljskim državljanstvom)].
[…]“
16
Člen 105(1) navedenega zakona določa:
„Vsebina tuje listine o osebnem stanju se prenese v matični register s fizičnim in tehničnim dejanjem; vpis se navede v listini o osebnem stanju.“
17
Člen 107 istega zakona določa:
„Vodja matičnega urada vpis zavrne, če:
[…]
(3)
bi bil ta v nasprotju s temeljnimi načeli pravnega reda Republike Poljske.“
Zakon o mednarodnem zasebnem pravu
18
Člen 7 ustawa – Prawo prywatne międzynarodowe (zakon o mednarodnem zasebnem pravu), z dne 4. februarja 2011 (Dz. U. št. 80, pozicija 432), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Tuje pravo se ne uporabi, če bi njegova uporaba povzročila učinke, ki so v nasprotju s temeljnimi načeli pravnega reda Republike Poljske.“
Zakon o zakoniku o civilnem postopku
19
Člen 1138 ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (zakon o zakoniku o civilnem postopku) z dne 17. novembra 1964 (Dz. U. št. 43, pozicija 296), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Tuje javne listine imajo enako dokazno vrednost kot poljske javne listine. […]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
20
J. Cupriak-Trojan, ki ima dvojno državljanstvo, in sicer poljsko in nemško, ter M. Trojan, poljski državljan, sta 6. junija 2018 sklenila zakonsko zvezo v Berlinu (Nemčija). Iz predložitvene odločbe je razvidno, da sta na dan vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe prebivala v Nemčiji, vendar sta želela oditi na Poljsko in tam prebivati kot poročen par.
21
Ob tej sklenitvi zakonske zveze je J. Cupriak-Trojan priimek M. Trojana prevzel v drugi del svojega priimka. Na podlagi vloge J. Cupriaka-Trojana je Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego m.st. Warszawy (vodja matičnega urada v Varšavi, Poljska) sprejel odločbo, s katero se je na Poljskem njegov priimek spremenil na enak način.
22
Poleg tega je J. Cupriak-Trojan pri vodji matičnega urada v Varšavi vložil vlogo za vpis listine o zakonski zvezi, sklenjeni v Nemčiji, v poljski matični register. Ta vloga je bila z odločbo z dne 8. avgusta 2019 zavrnjena z obrazložitvijo, da poljsko pravo ne določa zakonske zveze med osebama istega spola in da bi bila zato s vpisom take tuje listine o sklenitvi zakonske zveze kršena temeljna načela, določena s pravnim redom Republike Poljske.
23
Zakonca iz postopka v glavni stvari sta to odločbo izpodbijala pri vojvodi pokrajine Mazovija. Ta je navedeno odločbo potrdil in ugotovil tudi nasprotje med obrazcem nemške listine o sklenitvi zakonske zveze in njegovo poljsko ustreznico. Ocenil je, da bi moral vodja matičnega urada v Varšavi v primeru vpisa listine o zakonski zvezi, sklenjeni v Nemčiji, vpisati imeni in priimka dveh moških, od katerih bi bil eden naveden v rubriki „ženska“. Ker pa je na Poljskem zakonsko zvezo mogoče skleniti le med moškim in žensko, naj ne bi bilo zakonito, da se v listino o osebnem stanju kot zakonca vpišeta dva moška, in to ne glede na poimenovanje različnih rubrik v obrazcu listine.
24
Zakonca iz postopka v glavni stvari sta zoper odločbo vojvode pokrajine Mazovija vložila tožbo pri Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (upravno sodišče vojvodstva v Varšavi, Poljska), v kateri sta med drugim trdila, da obveznost varstva zakonske zveze kot zveze med moškim in žensko, kot je določena v členu 18 ustave, ne učinkuje tako, da prepoveduje priznanje zakonske zveze, sklenjene v tujini med osebama istega spola.
25
To sodišče je s sodbo z dne 1. julija 2020 to tožbo zavrnilo zlasti z obrazložitvijo, da bi se z vpisom listine o sklenitvi zakonske zveze, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, kršila temeljna načela, določena v poljskem pravnem redu, v smislu člena 107, točka 3, zakona o listinah o osebnem stanju. Sprejetje razlogovanja zakoncev iz postopka v glavni stvari naj bi namreč privedlo do tega, da bi v nacionalnem pravnem redu soobstajale zakonske zveze, sklenjene med žensko in moškim, in zakonske zveze, sklenjene med osebama istega spola, česar ne določajo niti ustava niti nacionalni zakoni, zlasti zakon o zakoniku o družini in skrbništvu v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari. Navedeno sodišče je tudi menilo, da z zavrnitvijo vpisa take listine o sklenitvi zakonske zveze nista bila kršena niti člena 8 in 14 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), v povezavi s členom 12 te konvencije niti člen 21(1) PDEU. Spor o glavni stvari naj bi se namreč nanašal na vprašanje osebnega stanja, ki ni povezano s pravico do gibanja in prebivanja v državi članici.
26
Zakonca iz postopka v glavni stvari sta zoper to sodbo vložila kasacijsko pritožbo pri Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče, Poljska), ki je predložitveno sodišče. Menita, da nepriznanje njune zakonske zveze zaradi različne presoje njunega osebnega stanja na Poljskem in v Nemčiji pomeni nesorazmerno omejitev njune pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic. To naj bi ju odvračalo od uresničevanja te pravice do prostega gibanja oziroma naj bi jima uresničevanje te pravice celo preprečevalo. Natančneje, perspektiva življenja z dvema različnima osebnima stanjema, in sicer kot poročeni osebi v Nemčiji in kot samski osebi na Poljskem, ter to, da na Poljskem ne bi mogla nadaljevati enakega zasebnega in družinskega življenja, kot sta ga imela v Nemčiji, naj bi ju lahko odvrnila od prebivanja na ozemlju Republike Poljske.
27
Predložitveno sodišče dvomi o razlagi člena 20(2)(a) in člena 21(1) PDEU v povezavi s členom 7 in členom 21(1) Listine.
28
To sodišče ugotavlja, da na Poljskem vpis tuje listine o osebnem stanju pomeni, da je v poljski matični register zvesto in dobesedno prenesena vsebina te listine, tako na jezikovni kot formalni ravni, brez kakršne koli spremembe zapisa imen in priimkov oseb, navedenih v navedeni listini. Njena vsebina naj bi se prenesla v matični register s fizičnim in tehničnim dejanjem, pri čemer naj bi se vpis navedel v listini o osebnem stanju. Z vpisom naj bi nastala poljska listina o osebnem stanju, ki je „ločena“ od izvirnega akta, v katerem je zabeležen dogodek, in katere poznejša usoda v poljskem pravnem redu naj bi bila neodvisna od usode tuje listine. V skladu s členom 3 zakona o listinah o osebnem stanju naj bi bil neposredni pravni učinek vpisa tuje listine o osebnem stanju to, da se ustvari poljska listina o osebnem stanju, ki naj bi imela enakovredno dokazno moč kot listine o osebnem stanju, izdane na Poljskem.
29
Predložitveno sodišče poudarja, da so vprašanja osebnega stanja in pravila o zakonski zvezi, ki so z njim povezana, področja, ki spadajo v pristojnost držav članic. Vendar se sprašuje, ali razlika med pravili, ki se uporabljajo v Nemčiji, in tistimi, ki se uporabljajo na Poljskem, ne učinkuje tako, da posega v pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki je priznana vsakemu državljanu Unije.
30
V tem okviru predložitveno sodišče ob sklicevanju na sodbo z dne 24. novembra 2016, Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, točka 59), poudarja, da imajo države članice polje proste presoje pri tem, ali v svoj pravni red uvedejo zakonsko zvezo med osebama istega spola. Vendar naj bi morale države članice v skladu s sodno prakso Sodišča pri izvajanju svojih pristojnosti spoštovati pravo Unije ter zlasti pravico do prostega gibanja in prebivanja.
31
V skladu s sodno prakso Sodišča, ki izhaja iz sodb z dne 5. junija 2018, Coman in drugi (C‑673/16, EU:C:2018:385), in z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008), pravice, ki jih imajo državljani držav članic na podlagi prava Unije, vključujejo tudi pravico do normalnega družinskega življenja tako v državi članici gostiteljici kot v državi članici, katere državljanstvo imajo, ko se vanjo vrnejo, pri čemer imajo pravico, da so ob njih prisotni njihovi družinski člani. Zato se predložitveno sodišče sprašuje zlasti o omejitvi pravice zakoncev iz postopka v glavni stvari do družinskega življenja v državi članici, katere državljanstvo imata, v obravnavanem primeru na Poljskem, kot poročeni par in do uživanja s tem povezanih pravic.
32
V zvezi s tem predložitveno sodišče navaja, da do zdaj v skladu z nacionalno sodno prakso pravo Unije ni določalo absolutne obveznosti vpisa listin o osebnem stanju, ki so bile sestavljene v drugih državah članicah, vključno z zakonsko zvezo, v nacionalni matični register in da je zavrnitev vpisa tuje listine o osebnem stanju mogoče upravičiti z uporabo člena 107, točka 3, zakona o listinah o osebnem stanju. Nacionalna sodišča naj bi tudi razsodila, da se lahko s tem, da se z vpisom v matični register v poljskem pravnem redu uvede zakonska zveza med osebama istega spola, postavljajo vprašanja glede možnosti enačenja take partnerske skupnosti z zakonsko zvezo, kot je določena v poljskem civilnem pravu. Vendar predložitveno sodišče ugotavlja tudi, da nacionalna sodišča na tem področju še niso temeljito preučila teh vprašanj v okviru pravice do prostega gibanja in prebivanja ob upoštevanju temeljnih pravic, določenih v členu 7 in členu 21(1) Listine.
33
V zvezi s tem se predložitveno sodišče sklicuje na sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi s pravnim priznavanjem istospolnih partnerskih skupnosti zlasti v okviru pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, določene v členu 8 EKČP.
34
Predložitveno sodišče za rešitev spora o glavni stvari predvideva dve rešitvi, pri čemer daje prednost prvi. Po eni strani meni, da bi bilo mogoče člen 20(2)(a) in člen 21(1) PDEU upravičeno razlagati tako, da zavrnitev vpisa, podobna tej iz postopka v glavni stvari, pomeni, da je zadevna država članica kršila pravice državljanov Unije do družinskega življenja kot poročenih oseb, katerih listina o sklenitvi zakonske zveze je vpisana v matični register druge države članice, in kaže na diskriminacijo na podlagi spola in spolne usmerjenosti. Iz tega naj bi sledilo, da bi ta zavrnitev tema osebama preprečevala, da v celoti uresničujeta svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v tej državi članici.
35
Po drugi strani naj bi bilo ti določbi mogoče razlagati tako, da ne nasprotujeta zavrnitvi vpisa, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ker naj ta zavrnitev državljanoma Unije ne bi odvzela pravice do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki je tak vpis zavrnila. V obravnavani zadevi naj bi imela tuja javna listina o osebnem stanju, izdana v drugi državi članici, vključno z listino, ki potrjuje zakonsko zvezo, enako dokazno moč kot javne listine, ki so jih izdali poljski organi. Za uporabo take javne listine, ki je bila izdana v drugi državi članici, naj ne bi veljala nobena druga omejitev razen tiste, ki določa, da jo je treba prevesti v nacionalni jezik.
36
V teh okoliščinah je Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbe člena 20(2)(a) in člena 21(1) PDEU v povezavi s členom 7 in členom 21(1) [Listine] ter členom 2, točka 2, Direktive [2004/38] razlagati tako, da nasprotujejo temu, da lahko pristojni organi države članice, katere državljanstvo ima državljan Unije, ki je z drugim državljanom Unije (osebo istega spola) v eni od držav članic v skladu z zakonodajo te države sklenil zakonsko zvezo, zato, ker v pravu države gostiteljice možnost zakonske zveze istospolnih oseb ni določena, zavrnejo priznanje zadevne listine o sklenitvi zakonske zveze in njen prenos – z vpisom – v nacionalni matični register ter s tem tema osebama onemogočijo, da bi v tej državi prebivali s takim osebnim statusom in z istim priimkom?“
Vprašanje za predhodno odločanje
37
Najprej je treba ugotoviti, da se vprašanje za predhodno odločanje nanaša na člena 20 in 21 PDEU v povezavi z Listino in členom 2, točka 2, Direktive 2004/38. Spor o glavni stvari pa se nanaša na predlog zakoncev iz postopka v glavni stvari, naj se njuna listina o zakonski zvezi, sklenjeni v Nemčiji, vpiše v poljski matični register, da bi jima bil na Poljskem, ki je država članica, katere državljanstvo imata, priznan status oseb, ki sta sklenili zakonsko zvezo. Tako predmet tega spora ne spada na področje uporabe te direktive, ki ureja le pogoje za vstop in prebivanje državljana Unije v drugih državah članicah od tiste, katere državljan je (glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 20 in navedena sodna praksa).
38
V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 20 in člen 21(1) PDEU v povezavi s členom 7 in členom 21(1) Listine razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, ki – z obrazložitvijo, da pravo te države članice ne dovoljuje zakonske zveze med osebama istega spola – ne omogoča priznanja zakonske zveze med državljanoma navedene države članice istega spola, ki je bila zakonito sklenjena ob uresničevanju njune pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, v kateri sta razvila ali utrdila družinsko življenje, niti tega, da se v ta namen v matični register prve države članice vpiše listina o sklenitvi zakonske zveze.
39
Poudariti je treba, da imata J. Cupriak-Trojan, ki ima dvojno državljanstvo, in sicer poljsko in nemško, in M. Trojan kot poljski državljan na podlagi člena 20(1) PDEU oba status državljana Unije.
40
Ta status državljana Unije je temeljni status državljanov držav članic (sodbi z dne 20. septembra 2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, točka 31, in z dne 29. aprila 2025, Komisija/Malta (Državljanstvo za vlagatelje), C‑181/23, EU:C:2025:283, točka 92).
41
Člen 20(2) ter člena 21 in 22 PDEU na ta status vežejo vrsto pravic. Državljanstvo Unije v skladu s členom 20(2)(a) in členom 21(1) PDEU vsakemu državljanu Unije med drugim podeljuje temeljno in individualno pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ob upoštevanju omejitev in pogojev, določenih v Pogodbi DEU, in ukrepov, sprejetih za njeno izvajanje (sodbe z dne 7. oktobra 2010, Lassal, C‑162/09, EU:C:2010:592, točka 29; z dne 13. septembra 2016, Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, točka 70, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 52).
42
Kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, se državljan države članice, ki je na podlagi svojega statusa državljana Unije uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki ni njegova izvorna država članica, lahko sklicuje na pravice, ki jih ima zaradi tega statusa, zlasti na pravice iz člena 21(1) PDEU, in to po potrebi tudi proti svoji izvorni državi članici (sodbi z dne 23. oktobra 2007, Morgan in Bucher, C‑11/06 in C‑12/06, EU:C:2007:626, točka 22, in z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 31).
43
Pravice, ki jih državljanom držav članic priznava ta določba, vključujejo pravico do normalnega družinskega življenja tako v državi članici gostiteljici kot v državi članici, katere državljani so, ko se vanjo vrnejo, pri čemer imajo pravico, da so ob njih prisotni njihovi družinski člani, vključno z njihovim zakoncem (glej v tem smislu sodbi z dne 14. novembra 2017, Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, točka 52, in z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točki 32 in 34).
44
V zvezi s tem je Sodišče glede družinskih članov državljana Unije, ki so državljani tretje države, razsodilo, da se – kadar je državljan Unije med dejanskim prebivanjem v državi članici, ki ni država, katere državljan je, v skladu s pogoji iz Direktive 2004/38 in ob njihovem spoštovanju razvil ali utrdil družinsko življenje v tej državi članici – zaradi polnega učinka pravic, ki jih ima zadevni državljan Unije na podlagi člena 21(1) PDEU, zahteva, da lahko ta državljan Unije družinsko življenje, ki ga je imel v navedeni državi članici, ob svoji vrnitvi v državo članico, katere državljanstvo ima, nadaljuje, kar pomeni zlasti obveznost te zadnjenavedene države članice, da zadevnemu družinskemu članu, ki je državljan tretje države, podeli izvedeno pravico do prebivanja. Če namreč take izvedene pravice do prebivanja ne bi bilo, bi bil lahko ta državljan Unije odvrnjen od tega, da zapusti državo članico, katere državljanstvo ima, da bi uresničeval svojo pravico do prebivanja na podlagi člena 21(1) PDEU v drugi državi članici, ali da se vrne v svojo državo članico izvora po tem, ko je uresničeval to pravico, ker ni prepričan, da bo lahko tam nadaljeval družinsko življenje, ki ga je razvil ali utrdil v državi članici gostiteljici (glej v tem smislu sodbi z dne 11. decembra 2007, Eind, C‑291/05, EU:C:2007:771, točki 35 in 36, in z dne 12. marca 2014, O. in B., C‑456/12, EU:C:2014:135, točka 54).
45
Sodišče je med drugim že imelo priložnost ugotoviti obstoj take obveznosti podelitve izvedene pravice do prebivanja zakoncu državljana Unije v položaju, v katerem je bil ta zakonec državljan tretje države istega spola kot državljan Unije in je bila zakonska zveza z njim zakonito sklenjena v državi članici gostiteljici (glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točki 53 in 56).
46
V zvezi s položajem dveh državljanov Unije, ki tako kot v zadevi v glavni stvari skupaj živita v državi članici gostiteljici in sta tam sklenila zakonsko zvezo v skladu s pravom zadnjenavedene države članice, polni učinek pravic, ki jih imata ta državljana na podlagi člena 21(1) PDEU, še toliko bolj zahteva, da sta ta državljana lahko gotova, da bosta lahko v državi članici, iz katere izvirata, nadaljevala družinsko življenje, ki sta ga razvila ali utrdila v državi članici gostiteljici, zlasti zaradi njune sklenitve zakonske zveze.
47
Res je, da v sedanjem stanju prava Unije pravila o zakonski zvezi spadajo v pristojnost držav članic in pravo Unije ne sme posegati v to pristojnost. Te države članice lahko tako v svojem nacionalnem pravu prosto določijo zakonsko zvezo za osebe istega spola ali ne (glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 37, in z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayonPancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, točka 52).
48
Vendar mora vsaka država članica pri izvajanju te pristojnosti spoštovati pravo Unije, zlasti določbe Pogodbe DEU o pravici, priznani vsakemu državljanu Unije, do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, tako da v ta namen prizna osebno stanje, ki je bilo ugotovljeno v drugi državi članici v skladu z njenim pravom (sodbi z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayonPancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, točka 52, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 53).
49
V obravnavanem primeru je iz elementov, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, razvidno, da zakonca iz postopka v glavni stvari poljskim organom predlagata, naj v poljski matični register vpišejo listino o zakonski zvezi, ki sta jo sklenila ob uresničevanju svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja v Nemčiji, da bi se ta zakonska zveza priznala na Poljskem. Ta predlog je bil zavrnjen z obrazložitvijo, da poljsko pravo ne dovoljuje zakonske zveze med osebama istega spola in torej ne dovoljuje takega vpisa.
50
Predložitveno sodišče dvomi o posledicah take zavrnitve za možnost teh zakoncev, da na Poljskem nadaljujeta družinsko življenje, ki se je zaradi njune sklenitve zakonske zveze razvilo ali utrdilo v Nemčiji. V zvezi s tem in s pridržkom preverjanj tega sodišča sta navedena zakonca v stališču, predloženem Sodišču, pojasnila, da je bil J. Cupriak-Trojan v določenem obdobju, v katerem je M. Trojan živel in delal na Poljskem, brezposeln, ne da bi bil zavarovan v okviru javnega zdravstvenega zavarovanja, medtem ko bi bil zavarovan, če bi bili učinki njune zakonske zveze priznani na Poljskem. Prav tako je poljsko sodišče predlog za posodobitev priimka M. Cupriaka-Trojana v zemljiški knjigi odobrilo za eno od njegovih nepremičnin, drugo poljsko sodišče pa ga je za drugo nepremičnino zavrnilo z obrazložitvijo, da za utemeljitev takega predloga ni mogoče sprejeti listine o sklenitvi zakonske zveze med osebama istega spola.
51
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da to, da organi države članice, katere državljana sta državljana Unije istega spola, zavrnejo priznanje zakonske zveze, ki sta jo v skladu s postopki, določenimi v ta namen, zakonito sklenila v drugi državi članici, v kateri sta ta državljana Unije uresničevala svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja, lahko ovira uresničevanje pravice iz člena 21 PDEU, ker lahko taka zavrnitev zanju povzroči resne upravne, poklicne in zasebne nevšečnosti (glej po analogiji sodbo z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 55 in navedena sodna praksa).
52
Natančneje, taka zavrnitev navedenima državljanoma Unije, ki sta med prebivanjem v državi članici gostiteljici razvila ali utrdila družinsko življenje s tem, da sta v njej živela kot poročeni osebi, preprečuje, da bi to družinsko življenje nadaljevala z ohranitvijo tega pravnega statusa, ki je gotov in ga je mogoče uveljavljati proti tretjim osebam, ter sta zaradi nje prisiljena, da po vrnitvi v izvorno državo članico živita kot samski osebi.
53
Ker torej ta zakonska zveza v državi članici izvora ni priznana, obstaja konkretno tveganje, da bi bila navedena državljana ob vrnitvi v to državo članico resno ovirana pri organizaciji svojega družinskega življenja, saj se v številnih vsakodnevnih dejanjih v javnem in zasebnem življenju ne moreta sklicevati na svoj zakonski stan, ki pa je bil zakonito vzpostavljen v državi članici gostiteljici.
54
Iz tega sledi, da to, da organi države članice zavrnejo priznanje zakonske zveze dveh državljanov Unije istega spola, ki je bila sklenjena med njunim prebivanjem v drugi državi članici, pomeni oviro za uresničevanje pravice teh državljanov iz člena 21(1) PDEU do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic. Posledica take zavrnitve bo namreč to, da se navedenima državljanoma Unije odvzame možnost, da se vrneta v državo članico, katere državljana sta, in da tam nadaljujeta družinsko življenje, ki se je razvilo ali utrdilo v državi članici gostiteljici.
55
Ob tem je v skladu z ustaljeno sodno prakso omejitev prostega gibanja oseb, ki – tako kot v zadevi v glavni stvari – ni odvisna od državljanstva zadevnih oseb, lahko utemeljena, če temelji na objektivnih preudarkih v splošnem interesu in je sorazmerna s ciljem, ki mu nacionalno pravo legitimno sledi (sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 41 in navedena sodna praksa). Poleg tega, kadar je ukrep države članice, ki omejuje temeljno svoboščino, zagotovljeno s Pogodbo DEU, utemeljen z nujnim razlogom v splošnem interesu, priznanim s pravom Unije, je treba za tak ukrep šteti, da se z njim izvaja pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine, tako da mora biti v skladu s temeljnimi pravicami iz Listine (glej v tem smislu sodbi z dne 30. aprila 2014, Pfleger in drugi, C‑390/12, EU:C:2014:281, točka 36, in z dne 10. julija 2025, INTERZERO in drugi, C‑254/23, EU:C:2025:569, točka 105).
56
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je ukrep sorazmeren, če se z njim lahko uresniči zastavljeni cilj in če ne prekorači tega, kar je potrebno za njegovo uresničitev (sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 41 in navedena sodna praksa). Poleg tega cilju splošnega interesa ni mogoče slediti brez upoštevanja tega, da ga je treba uskladiti s temeljnimi pravicami, v katere posega ukrep, in sicer z uravnoteženjem, na eni strani, tega cilja ter, na drugi strani, zadevnih pravic, da se zagotovi, da nevšečnosti, ki jih ta ukrep povzroča, niso nesorazmerne glede na zastavljene cilje (sodbe z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 64; z dne 23. marca 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izjema od načela ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, točka 59, in z dne 10. julija 2025, INTERZERO in drugi, C‑254/23, EU:C:2025:569, točka 109).
57
V obravnavanem primeru je iz navedb predložitvenega sodišča razvidno, da je bil predlog zakoncev iz postopka v glavni stvari, naj se listina o zakonski zvezi, sklenjeni v Nemčiji, za priznanje te zakonske zveze na Poljskem vpiše v poljski matični register, zavrnjen z obrazložitvijo, da poljsko pravo ne dovoljuje sklenitve zakonske zveze med osebama istega spola in da bi bila zato s takim vpisom kršena temeljna načela, določena v poljskem pravnem redu.
58
V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu s členom 4(2) PEU Unija spoštuje nacionalno identiteto držav članic, ki je neločljivo povezana z njihovimi temeljnimi političnimi in ustavnimi strukturami (sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 43 in navedena sodna praksa).
59
Poleg tega sta v skladu s členom 9 Listine pravica sklepanja zakonske zveze in pravica ustvarjanja družine zagotovljeni v skladu z nacionalnimi zakoni, ki urejajo uresničevanje teh pravic.
60
Dalje, Sodišče je večkrat razsodilo, da je treba pojem „javni red“ kot utemeljitev izjeme od temeljne svoboščine razlagati ozko, tako da njegovega obsega ne more enostransko določiti vsaka država članica, brez nadzora institucij Unije. Iz tega izhaja, da se je na javni red mogoče sklicevati le ob resnični in dovolj resni grožnji temeljnemu interesu družbe (sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 44 in navedena sodna praksa).
61
Obveznost države članice izvora, da prizna zakonsko zvezo med državljanoma Unije istega spola, ki je bila v državi članici gostiteljici sklenjena ob uresničevanju njune pravice do prostega gibanja in prebivanja, da bi se jima omogočila vrnitev v državo članico, katere državljana sta, in nadaljevanje njunega družinskega življenja v njej z ohranitvijo zakonskega stanu, ki je bil zakonito vzpostavljen v državi članici gostiteljici, pa ne posega v institut zakonske zveze v državi članici izvora, ki je opredeljen z nacionalnim pravom in spada, kot je bilo opozorjeno v točki 47 te sodbe, v pristojnost držav članic. Navedena obveznost za zadnjenavedeno državo članico namreč ne pomeni obveznosti, da v svojem nacionalnem pravu določi institut zakonske zveze med osebama istega spola. Omejena je na obveznost, da se zagotovi priznavanje takih zakonskih zvez, sklenjenih v državi članici gostiteljici v skladu z njenim pravom, za namene uresničevanja pravic, ki jih imajo ti državljani na podlagi prava Unije (glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 45, in z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, točki 56 in 57).
62
S tako obveznostjo priznanja se tako ne krši nacionalna identiteta niti ne ogroža javni red države članice izvora.
63
Ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 55 te sodbe, je treba dodati, da je nacionalni ukrep, ki lahko ovira uresničevanje prostega gibanja oseb, lahko upravičen le, če je v skladu s temeljnimi pravicami, zagotovljenimi z Listino, katere spoštovanje zagotavlja Sodišče, zlasti s pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz člena 7 Listine ter s prepovedjo vsakršne diskriminacije na podlagi spolne usmerjenosti iz njenega člena 21(1) (glej v tem smislu sodbe z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 47; z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayonPancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, točka 58, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 62).
64
V zvezi s tem je, kar zadeva pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, ki jo zagotavlja člen 7 Listine, iz Pojasnil k Listini o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 17) razvidno, da imajo v skladu s členom 52(3) Listine pravice, zagotovljene z njenim členom 7, enak pomen in obseg kot pravice, zagotovljene s členom 8 EKČP, pri čemer ta zadnjenavedena določba pomeni minimalen prag varstva (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 63 in navedena sodna praksa).
65
Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice pa je razvidno, da odnos istospolnega para lahko spada pod pojma „zasebno življenje“ in „družinsko življenje“ ravno tako kot odnos med osebama različnega spola, ki sta v enakem položaju (sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 50 in navedena sodna praksa).
66
V zvezi s tem je Evropsko sodišče za človekove pravice razsodilo, da člen 8 EKČP državam članicam nalaga pozitivno obveznost, da vzpostavijo pravni okvir, ki omogoča pravno priznanje in varstvo istospolnih parov, in da je Republika Poljska to obveznost kršila, zaradi česar zadevne osebe niso mogle organizirati temeljnih vidikov svojega zasebnega in družinskega življenja. Kar zadeva osebe istega spola, ki so zakonito sklenile zakonsko zvezo v tujini, je to sodišče med drugim ugotovilo, da so poljski organi s tem, da so zavrnili vpis te zakonske zveze v kakršni koli obliki, te osebe pustili v pravni praznini in niso zadovoljili osnovnih potreb po priznavanju in varstvu istospolnih parov, ki živijo v trajnem razmerju. Navedeno sodišče je tako menilo, da nobeden od razlogov v javnem interesu, ki jih je navedla poljska vlada, ne prevlada nad interesom teh oseb, da se njihova razmerja ustrezno priznajo in varujejo z zakonom (ESČP, 12. december 2023, Przybyszewska in drugi proti Poljski, CE:ECHR:2023:1212JUD001145417, točke 113, 123 in 124; ESČP, 19. september 2024, Formela in drugi proti Poljski, CE:ECHR:2024:0919JUD005882812, točke 20, 25, 26 in 29, in ESČP, 24. april 2025, Andersen proti Poljski, CE:ECHR:2025:0424JUD005366220, točke 11 in od 14 do 19).
67
Zato je nepriznanje zakonske zveze, ki sta jo državljana Unije istega spola sklenila v skladu s pravom države članice, v kateri sta ta državljana Unije uresničevala pravico do prostega gibanja in prebivanja, z obrazložitvijo, da pravo države članice, katere državljanstvo imata in v kateri želita ta državljana Unije nadaljevati svoje zasebno in družinsko življenje, ne dovoljuje sklenitve zakonske zveze med osebama istega spola, v nasprotju s temeljnimi pravicami, ki jih člen 7 Listine zagotavlja istospolnim parom.
68
Zato, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 36 sklepnih predlogov, mora država članica, ki ne dovoljuje zakonske zveze med osebama istega spola, vzpostaviti ustrezne postopke za priznanje take zakonske zveze, če sta jo državljana Unije sklenila ob uresničevanju pravice do prostega gibanja in prebivanja v skladu s pravom države članice gostiteljice.
69
V zvezi s tem je treba poudariti, da izbira načinov priznavanja zakonskih zvez, ki jih sklenejo državljani Unije pri uresničevanju svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, spada v polje proste presoje držav članic v okviru izvajanja njihove pristojnosti, navedene v točki 47 te sodbe, na področju pravil o zakonski zvezi. Tako je vpis listin o sklenitvi zakonske zveze v matični register teh držav članic le eden od načinov, ki lahko omogoči tako priznanje. Vendar ti načini ne smejo onemogočati ali čezmerno oteževati izvrševanja pravic, podeljenih s členom 21 PDEU.
70
Poleg tega morajo države članice pri uporabi polja proste presoje, ki ga imajo za uvedbo ustreznih postopkov za priznanje zakonske zveze, ki sta jo državljana Unije sklenila ob uresničevanju svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, spoštovati člen 21(1) Listine. V zvezi s tem je treba pojasniti, da je prepoved vsakršne diskriminacije na podlagi spolne usmerjenosti, ki je predpisana v tej določbi, zavezujoča kot splošno načelo prava Unije (glej po analogiji sodbe z dne 15. januarja 2014, Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, točka 47; z dne 17. aprila 2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, točka 76, in z dne 22. januarja 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, točka 76.
71
Čeprav imajo v obravnavanem primeru listine o sklenitvi zakonske zveze, sestavljene v tujini, načeloma lahko enakovredne dokazne učinke kot poljske listine o sklenitvi zakonske zveze, je v praksi pretirano težko ali celo nemogoče izpeljati pravice iz teh listin, saj je ob neobstoju vpisa navedenih listin v poljski matični register priznanje teh listin odvisno od diskrecijske pravice teh upravnih organov in je zato lahko predmet različnih odločb navedenih organov, kot je razvidno iz okoliščin zadeve v glavni stvari, navedenih v točki 50 te sodbe.
72
Iz navedb predložitvenega sodišča in stališča, ki ga je poljska vlada predložila Sodišču, je namreč razvidno, da je vpis listine o sklenitvi zakonske zveze v poljski matični register edino sredstvo, določeno v poljskem pravu, ki omogoča, da poljski upravni organi dejansko priznajo zakonsko zvezo, sklenjeno v drugi državi članici, ki ni Republika Poljska.
73
Zato je uresničevanje pravice do priznanja zakonske zveze, sklenjene v drugi državi članici, lahko ogroženo zaradi diskrecijske pravice, ki jo imajo pristojni organi v okviru postopka priznanja listine o sklenitvi zakonske zveze, saj ta diskrecijska pravica vodi do različnih pristopov glede takega priznanja, ki lahko povzročijo resne upravne, poklicne in zasebne nevšečnosti, navedene v točki 51 te sodbe (glej po analogiji sodbo z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 69).
74
Poleg tega je iz elementov, predloženih Sodišču, razvidno, da imajo v skladu s poljskim pravom pari različnega spola možnost vpisa svoje listine o sklenitvi zakonske zveze v poljski matični register, kadar je bila ta zakonska zveza sklenjena v drugi državi članici. Nasprotno pa istospolni pari, kot je ta iz postopka v glavni stvari, zaradi svoje spolne usmerjenosti ne morejo izpolnjevati pogojev, ki so v poljskem pravu določeni za to, da se tak vpis opravi.
75
Čeprav imajo države članice, kot je bilo opozorjeno v točki 69 te sodbe, polje proste presoje v zvezi z načinom priznavanja zakonskih zvez, ki jih državljani Unije sklenejo ob uresničevanju svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, pa neobstoj enakovrednega načina priznavanja, kot ga imajo pari različnega spola, pomeni diskriminacijo na podlagi spolne usmerjenosti, ki je prepovedana s členom 21(1) Listine. Iz tega sledi, da kadar se država članica v okviru tega polja proste presoje odloči, da bo v svojem nacionalnem pravu določila en način za priznavanje zakonskih zvez, ki so jih državljani Unije sklenili ob uresničevanju svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, kot je v obravnavanem primeru vpis listine o sklenitvi zakonske zveze v matični register, mora ta država članica ta način brez razlikovanja uporabiti za zakonske zveze, sklenjene med osebama istega spola, in zakonske zveze, sklenjene med osebama različnega spola.
76
Nazadnje, pojasniti je treba, da člen 20 in člen 21(1) PDEU ter člen 7 in člen 21(1) Listine zadoščajo sami in jih ni treba natančneje opredeliti z določbami prava Unije ali nacionalnega prava, da bi se posameznikom podelile pravice, na katere se lahko kot take sklicujejo. Torej, če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da svojega nacionalnega prava ne more razlagati v skladu s pravom Unije, bi moralo v okviru svojih pristojnosti zagotoviti pravno varstvo, ki za pravne subjekte izhaja iz teh določb, in zagotoviti njihov polni učinek tako, da po potrebi ne bi uporabilo zadevnih nacionalnih določb (glej v tem smislu sodbi z dne 17. aprila 2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, točki 78 in 79, in z dne 3. junija 2025, Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, točka 72).
77
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 20 in člen 21(1) PDEU v povezavi s členom 7 in členom 21(1) Listine razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, ki – z obrazložitvijo, da pravo te države članice ne dovoljuje zakonske zveze med osebama istega spola – ne omogoča priznanja zakonske zveze med državljanoma navedene države članice istega spola, ki je bila zakonito sklenjena ob uresničevanju njune pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, v kateri sta razvila ali utrdila družinsko življenje, niti tega, da se v ta namen v matični register prve države članice vpiše listina o sklenitvi zakonske zveze, kadar je ta vpis edino sredstvo, ki ga ta država članica določa za to, da se tako priznanje omogoči.
Stroški
78
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
Člen 20 in člen 21(1) PDEU v povezavi s členom 7 in členom 21(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
nasprotujeta ureditvi države članice, ki – z obrazložitvijo, da pravo te države članice ne dovoljuje zakonske zveze med osebama istega spola – ne omogoča priznanja zakonske zveze med državljanoma navedene države članice istega spola, ki je bila zakonito sklenjena ob uresničevanju njune pravice do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, v kateri sta razvila ali utrdila družinsko življenje, niti tega, da se v ta namen v matični register prve države članice vpiše listina o sklenitvi zakonske zveze, kadar je ta vpis edino sredstvo, ki ga ta država članica določa za to, da se tako priznanje omogoči.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.