Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MACIEJA SZPUNARJA,
predstavljeni 5. februarja 2026(1)
Zadeva C‑873/24, [Marwanak](i)
GK,
NU,
TZ,
MV,
UK
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija))
„ Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (EU) št. 650/2012 – Evropsko potrdilo o dedovanju – Obveznosti organa izdajatelja – Zapuščina, katere del je nepremičnina v državi članici, ki ni država članica izdajateljica potrdila – Določbe registrskega prava države članice, v kateri je nepremičnina, v skladu s katerimi je izvedba vpisa v register nepremičnin odvisna od vključitve v potrdilo podatka o podedovani nepremičnini – Obveznost vključitve tega podatka v primeru univerzalnega nasledstva “
I.      Uvod
1.        Zadevni predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na vprašanje, ki je predmet sporov že od uveljavitve Uredbe (EU) št. 650/2012(2): v kakšnih položajih je treba v evropskem potrdilu o dedovanju (v nadaljevanju: EPD) navesti podatke o zapuščinskem premoženju? Dvomi se porajajo zato, ker Uredba št. 650/2012 sicer določa možnost navedbe takega podatka v EPD, vendar iz njenega besedila ni jasno razvidno, v katerih okoliščinah je to treba storiti.
2.        Problem je pomemben zlasti v primeru razhajanj med zahtevami dednega prava in registrskega prava v različnih državah članicah. Po eni strani je lahko z določbami prava, ki se uporablja za dedovanje, določeno, da do prehoda zapuščine pride na podlagi univerzalnega nasledstva, tako da se ob potrjevanju pravic dedičev do zapuščine ne ugotavlja sestava zapuščinskega premoženja. Po drugi strani pa je z določbami registrskega prava države članice, v katerega register je vpisano podedovano zapuščinsko premoženje, vpis pravic dediča v register lahko pogojen s tem, da so v listini, ki je podlaga za vpis, navedeni podatki o podedovanem premoženju. Ali je treba v takem položaju v EPD vnesti podatek o podedovanem premoženju?
3.        To vprašanje sem obravnaval že v uvodnih preudarkih sklepnih predlogov, predstavljenih v zadevi Registrų centras.(3) V njih sem nasprotoval ugotovitvi obstoja obveznosti, da se mora v EPD vključiti podatek o nepremičnini, ki je del zapuščine, če celotno zapuščino na podlagi univerzalnega nasledstva deduje en sam dedič.(4) Sodišče v sodbi Registrų centras(5) o tem vprašanju ni dokončno odločilo, ker ga predložitveno sodišče v vprašanju za predhodno odločanje ni izrecno izrazilo.(6) O njem bo odločeno s sodbo, ki bo izdana v tej zadevi.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Uredba št. 650/2012
4.        V uvodnih izjavah 7, 18, 67, 68 in 71 Uredbe št. 650/2012 je navedeno:
„(7)      Pravilno delovanje notranjega trga bi bilo treba omogočiti z odpravo ovir za prosto gibanje oseb, ki se danes srečujejo s težavami pri uveljavljanju svojih pravic pri dedovanju s čezmejnimi posledicami. […]
[…]
(18)      Zahteve za vpis pravice na nepremičnini ali premičnini v register bi bilo treba izključiti iz področja uporabe te uredbe. Zato bi moralo zakonske pogoje in način vpisa pravice ter organe, […] ki so pristojni, da preverijo, ali so izpolnjene vse zahteve in ali je predložena ali veljavna dokumentacija zadostna oziroma vsebuje vse potrebne informacije, določati pravo države članice, v kateri se vodi register […].
Organi lahko zlasti preverijo, ali je pravica zapustnika na zapuščini, ki je navedena v listini, predloženi za vpis, vpisana v register ali kako drugače izkazana v skladu s pravom države članice, v kateri se vodi register. […] [EPD], ki se izda v skladu s to uredbo, bi moral biti veljavna listina za vpis zapuščine v register države članice. To ne pomeni, da organi, pristojni za vpis, ne morejo zahtevati, naj oseba, ki zaprosi za vpis, zagotovi dodatne informacije ali predloži dodatne listine, ki se zahtevajo po pravu države članice, v kateri se vodi register, na primer informacije ali listne v zvezi s plačilom davka. […]
[…]
(67)      Za hitro, nemoteno in učinkovito urejanje dedovanja s čezmejnimi posledicami v Evropski uniji bi moral imeti dediči […] možnost, da zlahka dokažejo svoj status in/ali uveljavlja[jo] svoje pravice in pooblastila v drugi državi članici, na primer v državi članici, v kateri je zapuščina. V ta namen bi morala ta uredba določati uvedbo enotnega potrdila, tj. [EPD] […].
(68)      Organ izdajatelj [EPD] bi moral upoštevati obličnosti, ki so potrebne za vpis v register nepremičnine v državi članici, kjer se nahaja register. Ta uredba bi morala za ta namen določiti izmenjavo informacij med državami članicami o teh obličnostih.
[…]
(71)      [EPD] bi moralo imeti enake učinke v vseh državah članicah. Samo po sebi ne bi smelo biti izvršilni naslov, imeti pa bi moralo dokazno moč, poleg tega bi se moralo zanj predpostavljati, da točno odraža elemente, ki so bili ugotovljeni po pravu, ki se uporablja za dedovanje, ali po katerem koli drugem pravu, ki se uporablja za posamezne elemente, kot je materialna veljavnost razpolaganja za primer smrti. Dokazni učinek [EPD] ne bi smel vključevati elementov, ki niso urejena s to uredbo, kot je ugotavljanje očetovstva in materinstva ali vprašanje, ali je določeno premoženje pripadalo zapustniku ali ne. Vsakomur, ki izroči plačilo ali preda zapuščino osebi, ki je v [EPD] navedena kot upravičena, da prejme takšno plačilo ali premoženje kot dedič ali volilojemnik, bi bilo treba zagotoviti ustrezno zaščito, če je ravnal v dobri veri in se pri tem zanašal na to, da so informacije, navedene v [EPD], točne. Enako zaščito bi bilo treba zagotoviti vsakomur, ki se zanaša na to, da so informacije, navedene v [EPD], točne, in ki kupi ali prejme premoženje od osebe, ki je v [EPD] navedena kot upravičena, da razpolaga s tem premoženjem. […]“
5.        Člen 1 te uredbe, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
„1.      Ta uredba se uporablja v zadevah dedovanja. Ne uporablja pa se v davčnih, carinskih ali upravnih zadevah.
2.      Iz področja uporabe te uredbe so izključeni:
[…]
(k)      naravo stvarnih pravic in
(l)      vpis pravic na nepremičnini ali premičnini v register, vključno s pravnimi zahtevami za takšen vpis in učinki vpisa ali nevpisa takšnih pravic v register.“
6.        V poglavju VI te uredbe, naslovljenem „[EPD]“, so členi od 62 do 73.
7.        Člen 62 navedene uredbe, naslovljen „Uvedba [EPD]“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.      Ta uredba uvaja [EPD], ki se izda za uporabo v drugi državi članici in ima učinke, ki so navedeni v členu 69.
[…]
3.      [EPD] ne nadomešča nacionalnih dokumentov, ki se za podobne namene uporabljajo v državah članicah. Vendar [EPD], potem ko je bilo izdano za uporabo v drugi državi članici, učinkuje, kot je navedeno v členu 69, tudi v državi članici, katere organi so ga izdali v skladu s tem poglavjem.“
8.        V členu 63 te uredbe so opredeljeni potencialni nameni EPD in v njegovih odstavkih 1 in 2 je določeno:
„1.      [EPD] je namenjeno dedičem, volilojemnikom z neposrednimi pravicami v dedni zadevi in izvršiteljem oporoke ali upraviteljem zapuščine, ki morajo v drugi državi članici dokazati svoj status ali uveljavljati svoje pravice kot dediči ali volilojemniki in/ali pooblastila kot izvršitelji oporoke ali upravitelji zapuščine.
2.      [EPD] se lahko uporablja zlasti, da se dokaže eno ali več od naslednjega:
(a)      status in/ali pravice posameznega dediča […] in njihovi deleži na zapuščini;
(b)      dodelitev določenega premoženja, ki je del zapuščine, dediču/dedičem […], omenjenemu/omenjenim v [EPD];
[…].“
9.        Člen 66 Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Preučitev zahteve“, določa:
„1.      Organ izdajatelj po prejemu zahteve preveri podatke, izjave, listine in druga dokazila, ki jih predloži prosilec. Po uradni dolžnosti opravi poizvedbe, potrebne za to preverjanje, če tako določa ali dovoljuje nacionalno pravo, ali pozove prosilca, naj predloži dodatna dokazila, ki se mu zdijo potrebna.
2.      Če prosilec ne more predložiti kopij ustreznih listin, ki izpolnjujejo pogoje, potrebne za ugotovitev njihove verodostojnosti, se lahko organ izdajatelj, odloči sprejeti druge oblike dokazil.
3.      Organ izdajatelj lahko, če je tako določeno v nacionalnem pravu, zahteva, da se pod pogoji, ki jih to pravo določa, izjave dajo pod prisego ali v obliki častne izjave.
4.      Organ izdajatelj stori vse potrebno, da obvesti upravičence o zahtevi za [EPD]. Če je potrebno za ugotovitev elementov, ki jih je treba potrditi, zasliši vse udeležene osebe in izvršitelje ali upravitelje ter z javnimi obvestili da možnost drugim morebitnim upravičencem, da uveljavljajo svoje pravice.
5.      Za namene tega člena pristojni organ države članice organu izdajatelju druge države članice na njegovo zahtevo zagotovi informacije, zlasti iz zemljiške knjige, matičnih knjig in registrov, v katere se vpišejo listine in dejstva, pomembna za dedovanje ali za premoženjska razmerja med zakoncema ali za primerljiva premoženjska razmerja zapustnika, če je ta pristojni organ po nacionalnem pravu pooblaščen za zagotavljanje takšnih informacij drugemu nacionalnemu organu.“
10.      Člen 67 navedene uredbe, naslovljen „Izdaja [EPD]“, v odstavku 1 določa:
„Organ izdajatelj po postopku iz tega poglavja nemudoma izda [EPD], ko so elementi, ki jih je treba potrditi, ugotovljeni po pravu, ki se uporablja za dedovanje, ali po katerem koli drugem pravu, ki se uporablja za posamezne elemente. Uporabi obrazec, sprejet po svetovalnem postopku iz člena 81(2).
[…]“
11.      Člen 68 te uredbe, naslovljen „Vsebina [EPD]“, določa:
„[EPD] vsebuje naslednje podatke, kolikor so potrebni za namen, za katerega se potrdilo izda:
[…]
(l)      delež, ki pripada vsakemu, in po potrebi seznam pravic in/ali premoženja, ki pripadajo posameznemu dediču;
[…].“
12.      Člen 69 navedene uredbe, naslovljen „Učinki [EPD]“, določa:
„1.      [EPD] učinkuje v vseh državah članicah, ne da bi bil za to potreben kakšen poseben postopek.
2.      Predpostavlja se, da [EPD] točno odraža elemente, ki so bili ugotovljeni po pravu, ki se uporablja za dedovanje, ali po katerem koli drugem pravu, ki se uporablja za posamezne elemente. Za osebo, ki [je] v […] [EPD] navedena kot dedič, […] se predpostavlja, da ima status, naveden v [EPD], in/ali pravice ali pooblastila, navedena v [EPD], in da ni nobenih drugih pogojev in/ali omejitev v zvezi s temi pravicami ali pooblastili, razen tistih, ki so navedeni v [EPD].
3.      Za osebo, ki na podlagi podatkov, potrjenih v [EPD], izvrši plačila ali izroči premoženje osebi, ki je v [EPD] navedena kot pooblaščenec za sprejem plačila ali premoženja, se šteje, da je poslovala z osebo, ki je pooblaščena za sprejem plačila ali premoženja, razen če ve, da vsebina [EPD] ni točna, ali tega ne ve zaradi hude malomarnosti.
4.      Če oseba, ki je v [EPD] navedena kot upravičena razpolagati z zapuščino, s to zapuščino razpolaga v korist druge osebe, velja za to drugo osebo, da je poslovala z osebo, ki je pooblaščena za razpolaganje z zadevnim premoženjem, če deluje na podlagi podatkov iz [EPD], razen če ve, da vsebina [EPD] ni točna, ali tega ne ve zaradi hude malomarnosti.
5.      [EPD] je veljavna listina za vpis zapuščine v ustrezni register države članice, brez poseganja v točki (k)
in (l) člena 1(2).“
13.      Člen 70 te uredbe v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.      Organ izdajatelj hrani izvirnik [EPD] ter prosilcu in kateri koli drugi osebi, ki izkaže upravičeni interes, izda eno ali več overjenih kopij.
[…]
3.      Izdane overjene kopije so veljavne v omejenem obdobju šestih mesecev […].“
2.      Izvedbena uredba št. 1329/2014
14.      Člen 1(5) Izvedbene uredbe (EU) št. 1329/2014(7) določa:
„Obrazec, ki se uporabi za izdajo [EPD] iz člena 67(1) Uredbe [št. 650/2012], je določen v Prilogi 5 kot obrazec V [(v nadaljevanju: obrazec EPD)].“
15.      Obrazec EPD vsebuje vrsto prilog, med katerimi je priloga IV, naslovljena „Status in pravice dedičev“.
16.      V točkah od 8 do 10 te Priloge IV so rubrike za vnos podatkov, katerih predmet je opisan tako:
„8.      Dedič ima pravico do naslednjega deleža zapuščine (navedite): […]
9.      Premoženje, ki je bilo dodeljeno dediču in za katero je bilo zahtevano potrdilo (navedite premoženje in vse pomembne identifikacijske podatke): […]
10.      Pogoji in omejitve v zvezi s pravicami dediča (navedite, ali so pravice dediča omejene v skladu s pravom, ki se uporablja za dedovanje, in/ali razpolaganjem za primer smrti): […].“
17.      V obrazcu EPD pri nobeni od zgoraj navedenih točk ni označeno, da jo je treba obvezno izpolniti.
18.      V opombi 13 obrazca EPD so dodatna pojasnila glede vsebine točke 9 priloge IV k temu obrazcu. V skladu z njo je treba – v večini jezikovnih različic – v navedeni rubriki navesti, v prvi vrsti, ali je dedič pridobil lastninsko pravico ali druge pravice na premoženju in, v slednjem primeru, vrsto teh pravic in druge osebe, ki imajo prav tako pravice na premoženju.(8) V drugi vrsti je treba v primeru registriranega premoženja navesti informacije, ki so po pravu države članice, v kateri se vodi register, potrebne za identifikacijo premoženja. Poleg tega je v zadnjem delu opombe 13 navedeno, da se lahko k EPD priložijo ustrezni dokumenti.
B.      Nemško pravo
19.      Člen 1922(1) Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik; v nadaljevanju: BGB), naslovljen „Univerzalno nasledstvo“, ki se uporablja v obravnavani zadevi, določa:
„S smrtjo osebe (uvedbo dedovanja) preide njeno celotno premoženje (zapuščina) na eno ali več oseb (dedičev).“
C.      Češko pravo
20.      Člen 8, točke od (a) do (h), zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon) (zakon št. 256/2013 o katastru nepremičnin; v nadaljevanju: zakon o katastru nepremičnin) določa podrobne registrske podatke o nepremičninah, ki morajo biti vključeni v listine, ki so podlaga za vpis v katastrski register, in ki se zlasti razlikujejo glede na to, ali se vpis nanaša na pozidano ali nepozidano zemljišče, na stavbo, ki ni del zemljišča, enoto v gradnji ali stavbo, ki je bila v zemljiško knjigo vpisana na podlagi drugega zakona, po potrebi pa tudi glede na to, ali za parcelo velja poenostavljen postopek registracije.
21.      V skladu s členom 17(2)(a) zakona o katastru nepremičnin katastrski urad v registrskem postopku preveri, ali predloženi uradni dokument izpolnjuje zahteve za listino, ki pomeni podlago za vpis v katastrski register.
22.      Člen 69(6) vyhláška č. 357/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální vyhláška) (uredba št. 357/2013 o katastru nepremičnin; v nadaljevanju: uredba o katastru nepremičnin) določa:
„Če v dokumentu, izdanem pod pogoji, določenimi v predpisu Unije, ki se uporablja neposredno, s katerim je potrjeno univerzalno nasledstvo, niso navedene pravice ali nepremičnine, ki so predmet pravnega nasledstva, ker to ni dopustno v skladu s pravnim redom države, v kateri je bil dokument izdan, katastrski urad spremembo lastninske ali druge stvarne pravice vpiše na podlagi tega dokumenta in izjave pravnega naslednika, in sicer skupaj z navedbami iz člena 66(4), točke od (a) do (d) in (f).“
III. Postopek v glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
23.      Zapustnik in njegova žena sta 1. marca 2013 sestavila skupno oporoko, v kateri sta drug drugega navedla kot svojega dediča, njuno hči pa kot edino dedinjo zakonca, ki bo umrl zadnji.(9) Zapustnik je umrl 5. oktobra 2015, njegovo zadnje običajno prebivališče pa je bilo v Nemčiji. Njegova hči je umrla 5. januarja 2019, njegova žena pa 21. februarja 2022. Del zapuščine zapustnika je bila med drugim nepremičnina v Češki republiki.
24.      Vlagatelji zahteve so otroci pokojne hčere zapustnika. Pri pristojnem okrožnem sodišču v Nemčiji so 27. aprila 2023 vložili zahtevo za izdajo EPD, da bi se uredilo dedovanje v zvezi z nepremičnino v Češki republiki.
V zahtevi so kot edino dedinjo navedli zapustnikovo ženo, kot dediče zapustnikove žene pa otroke zapustnikove hčere, vsakega z deležem v višini 1/5 zapuščine. Prav tako so zahtevali, naj se v EPD vpiše podatek o nepremičnini v Češki republiki, ki je del zapuščine. Navedli so, da bo v skladu s češkim zakonom o katastru nepremičnin glede na to, da je hči zapustnika umrla pred zapustnikovo ženo, vpis njenih dedičev v katastrski register na podlagi EPD mogoč le, če bo ta nepremičnina izrecno navedena v EPD.
25.      Okrožno sodišče je s sklepom z dne 19. julija 2023 zahtevo vlagateljev zavrnilo v delu, v katerem je bila zahtevana izrecna navedba nepremičnine v Češki republiki
v EPD. Oberlandesgericht (višje deželno sodišče, Nemčija; v nadaljevanju: OLG) je s sklepom z dne 11. decembra 2023 zavrnilo pritožbo zoper navedeni sklep. V obrazložitvi je navedlo, da bi bila informativna vključitev posameznega zapuščinskega premoženja, ki ne bi bila zajeta z domnevami in varstvom legitimnih pričakovanj iz Uredbe št. 650/2012, v nasprotju z namenom te uredbe, da se oblikuje instrument s formalizirano vsebino, ki naj bi se lahko brez težav uporabljal v vseh državah članicah. Po mnenju OLG ni določeno, da bi moral organ izdajatelj preveriti, ali je bilo zadevno zapuščinsko premoženje ob uvedbi dedovanja še vedno v lasti zapustnika.
26.      Vlagatelji zahteve so pri Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), ki je predložitveno sodišče, vložile pravno sredstvo zoper sklep OLG. Predlagajo, naj se izda EPD, v katerem bo naveden podatek o tem, da je nepremičnina v Češki republiki del zapuščinske mase.
27.      Predložitveno sodišče navaja, da razlaga člena 68(l) Uredbe št. 650/2012 ni očitna. V delu nemške sodne prakse in pravne teorije se zagovarja mnenje, da v primeru uporabe nemškega dednega prava zaradi načela univerzalnega nasledstva, ki je v tem pravu določeno, vključitev podatkov o zapuščinskem premoženju v EPD ne pride v poštev. Zagovorniki nasprotnega mnenja pa opozarjajo na namen EPD, ki je poenostavitev dednih postopkov v državah članicah, kar govori v prid vključitvi takih podatkov v ta dokument.
28.      Predložitveno sodišče ugotavlja, da bi iz besedila člena 68(l) Uredbe št. 650/2012 izhajalo, da je treba take podatke v EPD vključiti le v primeru, v katerem premoženje iz zapuščinske mase na dediča preide s stvarnopravnim učinkom. Vendar pa opozarja, da EPD ne bi imelo učinka, če bi bil vpis zaradi neobstoja takih podatkov zavrnjen zato, ker zahteva, določena z registrskim pravom države, v kateri je nepremičnina, ni izpolnjena.
29.      V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 68, prvi odstavek, Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da mora [EPD] vsebovati podatke, ki se v skladu z nacionalnim pravom države, v kateri je zapuščina, zahtevajo za to, da bi se lahko dedič v zemljiško knjigo vpisal kot lastnik zemljišča, ki je del zapuščine in se nahaja v državi članici, ki ni država članica organa izdajatelja, če je dedič zahteval vključitev teh podatkov v [EPD] z namenom njegovega vpisa kot lastnika v zemljiško knjigo države, v kateri je zapuščina, in se lahko vpis v zemljiško knjigo države, v kateri je zapuščina, v skladu z nacionalnim pravom države, v kateri je zapuščina, v primeru da je [EPD] edina listina, ki je kot dokazilo priložena predlogu za vpis, izvede le, če [EPD] vsebuje te podatke?
2.      Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembna okoliščina, da se prenos dediščine v skladu z veljavnim dednim pravom opravi na podlagi univerzalnega nasledstva?
3.      Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembna okoliščina, da je mogoče v prvem vprašanju navedeni vpis v zemljiško knjigo države, v kateri je zapuščina, v skladu z nacionalnim pravom države, v kateri je zapuščina, namesto s predložitvijo [EPD], ki vsebuje podatke iz prvega vprašanja, doseči tudi tako, da dedič, ali po njegovi smrti dedič dediča, poleg [EPD], ki ne vsebuje podatkov iz prvega vprašanja, zemljiški knjigi države, v kateri je zapuščina, predloži dodatno listino, ki vsebuje izjavo dediča ali po njegovi smrti dedičev njegovega dediča?“
30.      Pisna stališča so predložili vlagatelji zahteve v postopku v glavni stvari, češka, nemška, španska in poljska vlada ter Evropska komisija. Obravnave ni bilo.
IV.    Analiza
A.      Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
31.      Sodišče je v sodbi Albausy(10) ugotovilo nedopustnost predloga za predhodno odločanje, ki je vseboval vprašanja v zvezi s postopkom za izdajo EPD in ki ga je predložilo okrožno sodišče, ki je v skladu z nemško zakonodajo organ izdajatelj EPD. Ta odločitev je bila utemeljena s tem, da organ izdajatelj EPD ne opravlja sodne funkcije in zato ni pristojen za predložitev zadeve Sodišču na podlagi člena 267 PDEU.(11)
32.      V obravnavani zadevi ni podan tak položaj, saj je predložitveno sodišče sodišče, ki obravnava pravno sredstvo zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe zoper sklep organa izdajatelja EPD. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča pa izhaja, da je sodišče, ki obravnava pravno sredstvo zoper odločbo sodišča, ki ne izvaja sodnih funkcij, sodišče v smislu člena 267 PDEU.(12) Čeprav nacionalno sodišče, ki je organ izdajatelj EPD, ne izvaja sodne funkcije, pa to funkcijo izvaja sodišče, ki obravnava pravno sredstvo zoper sklep o zavrnitvi zahteve za izdajo EPD. Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je v tej zadevi vložilo predložitveno sodišče, je torej dopusten.
B.      Vprašanja za predhodno odločanje
33.      Vprašanja za predhodno odločanje predložitvenega sodišča so tesno povezana, zato predlagam, da se preučijo skupaj. Ker sta odločitvi nacionalnih sodišč o zavrnitvi zahteve vlagateljev, naj se v EPD vključi podatek o podedovani nepremičnini, temeljili na ugotovitvi, da temu nasprotuje dejstvo, da do prenosa zapuščine pride na podlagi univerzalnega nasledstva, menim, da bo za predložitveno sodišče koristen odgovor na tako oblikovano vprašanje: Ali v primeru prenosa zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva obstaja obveznost, da se na zahtevo vlagatelja v EPD vključi podatek o podedovani nepremičnini, ki leži v drugi državi članici, če je v skladu z registrskim pravom države članice, v kateri je nepremičnina, na eni strani, vpis pravic dediča na podlagi EPD pogojen s tem, da so v njem taki podatki, in če je,
na drugi strani, izvedba vpisa na podlagi EPD, v katerem takih podatkov ni, mogoča, če dediči predložijo izjavo, ki vsebuje manjkajoče podatke?
34.      V sklepnih predlogih bom obravnaval, prvič, namen EPD in njegovo funkcijo listine, ki pomeni podlago za vpise v registre nepremičnin. Drugič,
podal bom nekaj preudarkov o naravi tega instrumenta. Tretjič,
pokazal bom, da iz Uredbe ne izhaja obveznost, da se v primeru univerzalnega nasledstva v EPD vključijo podatki o zapuščinskem premoženju. Četrtič,
preučil bom možnost sprejetja razlage, ki se razlikuje od te, ki jo predlagam.
1.      Namen EPD in njegova funkcija listine, ki pomeni podlago za vpise v registre nepremičnin
35.      V skladu z uvodno izjavo 7 Uredbe št. 650/2012 je njen cilj odprava ovir za prosto gibanje oseb, ki se srečujejo s težavami pri uveljavljanju svojih pravic pri dedovanju s čezmejnimi posledicami.(13) Iz uvodne izjave 67 te uredbe pa izhaja, da naj bi se ta cilj dosegel med drugim s tem, da se z Uredbo določi EPD. To potrdilo bi zlasti moralo biti – kot je navedeno v uvodni izjavi 18 te uredbe – veljavna listina za vpis zapuščine v register države članice.
36.      EPD je bilo zato zasnovno kot orodje, ki dedičem(14) omogoča, da enostavno dokažejo svoje pravice do zapuščinskega premoženja v drugi državi članici, kar vključuje objavo njihovih pravic v ustreznih registrih, zlasti registrih nepremičnin.(15)
37.      Vendar učinkovanje EPD v zadnjenavedenem okviru z določbami Uredbe št. 650/2012 ni bilo zagotovljeno v celoti. V skladu s členom 69(5) Uredbe je EPD sicer veljavna listina za vpis zapuščine v ustrezni register države članice, vendar brez poseganja v točki (k) in (l) člena 1(2) te uredbe. Iz zadnjenavedenih določb izhaja, da so vsa vprašanja v zvezi z vpisi v register pravic izključena s
področja uporabe te uredbe. Čeprav je EPD „veljavna listina za vpis“, to še ne pomeni, da se mora izvedba vpisa v register na njegovi podlagi opraviti ne glede na pogoje za izvedbo vpisa, določene v registrskem pravu zadevne države članice.
38.      V tem položaju se postavlja vprašanje, kako zagotoviti uresničitev osnovnega namena EPD, da bi izpolnjeval funkcijo listine, ki pomeni podlago za vpise v register, če registrsko pravo kraja, kjer je podedovana nepremičnina, določa nekatere zahteve glede vsebine listine, ki pomeni podlago za vpis v register, izdano EPD pa jih ne izpolnjuje.
39.      V sklepnih predlogih v zadevi Registrų centras sem predlagal, naj se pri razlagi določb Uredbe, ki se nanašajo na podatek o zapuščinskem premoženju, preuči, ali v položaju, v katerem ta podatek ni nujen za ugotavljanje pravnega nasledstva po zapustniku, njegov neobstoj v EPD dejansko pomeni oviro za ugotavljanje pravnega nasledstva glede zadevnega premoženja. Če ni tako, ni podlage za zavrnitev izvedbe vpisa. S takim pristopom bi se zagotovila uresničevanje ciljev Uredbe št. 650/2012 in izpolnjevanje obravnavane funkcije EPD, obenem pa bi se bilo mogoče izogniti številnim praktičnim težavam, povezanim s prilagajanjem vsebine EPD zahtevam tujega registrskega prava in z ugotavljanji v zvezi s sestavo zapuščinskega premoženja, ki niso določena s pravom, ki ga uporablja organ izdajatelj EPD.
40.      Sodišče se ni strinjalo z mojim mnenjem glede obveznosti registrskih organov, da vpis izvedejo na podlagi EPD, ki ne vsebuje vseh podatkov o podedovani nepremičnini, ki se zahtevajo z litovskim registrskim pravom. V sodbi v zadevi Registrų centras je ugotovilo, da je njihov neobstoj zadostna podlaga za zavrnitev zahteve za vpis pravic dediča v register.(16)
41.      Sodišče je zavrnilo možnost obveznosti registrskih organov, da vpise izvedejo na podlagi EPD, ki ne izpolnjuje vseh zahtev, ki so z registrskim pravom določene za listino, ki pomeni podlago za vpis; ni pa odločilo, da vsi ti podatki morajo biti vključeni v EPD. Prav tako je poudarilo, da to, da v EPD ni podatkov o podedovani nepremičnini, ne ovrže njegove veljavnosti glede drugih elementov, ki so z njim potrjeni, kot je status dediča.(17) V tem položaju ni mogoče sklepati, da iz sodbe Registrų centras izhaja obveznost, da se v EPD vključijo vsi podatki o podedovani nepremičnini, ki se zahtevajo z registrskim pravom.
42.      V taki situaciji kljub sodbi Registrų centras ostaja odprto vprašanje, v kolikšnem obsegu iz določb Uredbe št. 650/2012 izhaja obveznost, da se v EPD vključijo podatki o zapuščinskem premoženju, vpisanem v register, ki se vodi v drugi državi članici. Vprašanje je toliko bolj utemeljeno, ker iz uvodne izjave 18 Uredbe št. 650/2012 izhaja, da je zakonodajalec Unije predvidel, da sama predložitev EPD morda ne bo zadoščala za izpolnitev vseh zahtev za izvedbo vpisa, določenih z registrskim pravom, in da se v takem položaju lahko pojavi potreba po tem, da registrski organi zahtevajo predložitev dodatnih podatkov ali dokumentov.
2.      Narava EPD
43.      Pri razlagi določb Uredbe št. 650/2012 in Izvedbene uredbe št. 1329/2014 v obsegu, v katerem se nanašajo na EPD, je treba upoštevati posebnosti in naravo tega instrumenta.
44.      Glede na člen 62 in člen 63(1) Uredbe št. 650/2012 je EPD dokument, ki je namenjen predvsem potrditvi statusa in pravic dedičev, in sicer načeloma v državi članici, ki ni država članica izdajateljica.(18) EPD je obenem samostojen instrument prava Unije, katerega pravna ureditev je opredeljena z določbami poglavja VI Uredbe št. 650/2012,(19) ki so natančneje pojasnjene z določbami Izvedbene uredbe št. 1329/2014. S temi določbami so opredeljeni pravila za izdajo EPD, njegova struktura in pravni učinki, ki jih ima.(20)
45.      Harmonizacija pravne ureditve EPD povečuje verjetnost uresničevanja ciljev tega instrumenta, saj se z njim odpravljajo tipične težave, povezane s sprejemanjem dokumentov, ki se v drugih državah članicah izdajo v skladu z njihovimi nacionalnimi določbami. Določbe, s katerimi so urejeni učinkovanje EPD v pravnem prometu ter njegova oblika in struktura, so namreč določbe, ki se splošno uporabljajo v vseh državah članicah, ki uporabljajo Uredbo št. 650/2012.(21) V tem smislu EPD ni dokument druge države članice, temveč dokument, ki je skupen vsem državam članicam.
46.      Kljub temu ni mogoče predpostaviti, da je učinkovanje EPD, izdanega v drugi državi članici, enako neproblematično kot učinkovanje dokumentov, določenih v nacionalnem pravu. To izhaja predvsem iz tega, da dedno pravo na ravni Unije ni harmonizirano. Z EPD so v njegovem bistvenem delu namreč potrjeni elementi v zvezi s pravnimi učinki uvedbe dedovanja, ki izhajajo predvsem iz določb prava, ki se uporablja za dedovanje, torej prava države članice ali tretje države, določenega na podlagi uporabe Uredbe št. 650/2012.
47.      Zato ni nujno samoumevno, da bodo podatki, vpisani v EPD, v drugih državah članicah razumljeni pravilno. Zlasti zato, ker morda že sam organ izdajatelj ne ve natančno, kako je treba te podatke vpisati. EPD se namreč izda na obrazcu, katerega uporaba je obvezna.(22) Podatki, ki so v njem navedeni, so posledica uvrstitve posameznih učinkov dedovanja v posamezne rubrike obrazca EPD. Način uvrstitve pa glede na pravo, ki se uporablja za dedovanje, morda sploh ni očiten.(23)
48.      S samostojnostjo EPD torej niso odpravljene vse težave, povezane z uporabo dokumenta, ki je bil sestavljen v drugi državi članici, saj je v bistvenem delu njegova vsebina rezultat ugotovitev, sprejetih na podlagi prava ene od držav članic ali tretje države,(24) ki praviloma ni pravo države članice, v kateri bo EPD uporabljeno.(25)
49.      Iz določb Uredbe št. 650/2012 izhaja, da se je zakonodajalec Unije zavedal teh težav in jih je skušal zmanjšati s tem, da je opozoril na potrebo po tem, da se pri izdaji EPD upoštevajo nekatere določbe drugih držav članic. To je na primer razvidno iz uvodne izjave 68 te uredbe, v kateri je poudarjeno, da je treba pri izdaji EPD, v katerem so podatki o nepremičnini, upoštevati zahteve registrskega prava druge države članice v zvezi z opisom nepremičnine.
50.      Vendar iz zgoraj navedenega ne izhaja, da je zakonodajalec Unije presodil, da morata biti oblika in vsebina danega EPD v skladu z določbami prava države članice, s katerimi je urejen postopek, v katerem naj bi se EPD uporabilo. EPD namreč ni dokument za enkratno uporabo, podlaga za vlogo, določeno v nacionalnem pravu, ampak samostojen dokument. Namenjen je široki uporabi, tako v drugih postopkih in za namene, ki niso ti, s katerimi je bila utemeljena njegova izdaja, kot v državah članicah, ki niso ta država članica, v kateri je nastala potreba po njegovi izdaji. To je potrjeno z vrsto določb Uredbe št. 650/2012.
51.      Prvič, s to
uredbo so učinki EPD opredeljeni avtonomno. Ti učinki zato nastanejo neodvisno od učinkov, ki jih imajo ustrezni nacionalni dokumenti, s katerimi so potrjeni status in pravice dedičev. Tako člen 69(2) Uredbe št. 650/2012 določa domnevo, da ima dedič pravice in pooblastila, navedena v EPD, in da v zvezi z njimi ni nobenih drugih pogojev ali omejitev, razen tistih, ki so v njem izrecno navedene. V odstavkih 3 in 4 navedenega člena je določeno varstvo tretjih oseb, ki v dobri veri poslujejo z osebami, ki so pooblaščene na podlagi EPD, in sicer varstvo osebe, ki opravi izpolnitev osebi, pooblaščeni na podlagi EPD, in varstvo osebe, ki od osebe, pooblaščene na podlagi EPD, pridobi pravico, ki je del zapuščine. Odstavek 5 navedenega člena določa, da je EPD veljavna listina za vpis zapuščine v ustrezni register države članice, brez poseganja v točki (k)
in (l) člena 1(2) Uredbe št. 650/2012. Obenem iz uvodne izjave 71 te uredbe izhaja, da dokazni učinek EPD ne bi smel vključevati elementov, ki niso urejeni s to uredbo, kot je vprašanje, ali je določeno premoženje pripadalo zapustniku ali ne.
52.      Drugič, EPD ima zgoraj navedene učinke ne glede na to, kako je bil v zahtevi za njegovo izdajo opredeljen njegov namen. Ta drugim subjektom namreč ni znan, saj v obrazcu EPD ni nobenih informacij o tem.(26) Izdano EPD zato ne glede na svoj prvotni namen učinkuje v pravnem prometu in ima glede na svojo vsebino opredeljene učinke.
53.      Tretjič, veljavnost EPD ni časovno omejena. Člen 70(3) Uredbe št. 650/2012 določa le šestmesečno veljavnost kopij EPD, ne pa samega EPD. Kot izhaja iz člena 70(1) v povezavi z uvodno izjavo 72 te uredbe sámo EPD hrani organ izdajatelj.(27)
54.      Četrtič, iz člena 70(1) Uredbe št. 650/2012 prav tako izhaja, da organ izdajatelj kopije EPD izda ne le vlagatelju zahteve za izdajo, ampak tudi kateri koli drugi osebi, ki izkaže upravičen interes.(28)
55.      Petič, v skladu s členom 62(3) Uredbe št. 650/2012 izdano EPD učinkuje, kot je navedeno v členu 69 te uredbe, tudi v državi članici, katere organi so ga izdali. To pomeni, da njegovo področje uporabe v državah članicah ozemeljsko ni omejeno.
56.      Glede na navedeno je treba ugotoviti, da čeprav je utemeljitev za izdajo EPD konkretna potreba dediča, da izkaže svoj status in pooblastila v drugi državi članici, nastala listina ni bila zasnovana tako, da se z njo uresničuje le en konkreten namen, ki je lahko zlasti objava pravic dediča v registru nepremičnin druge države članice, v katerem je vpisana podedovana nepremičnina. EPD je bilo oblikovano kot listina, namenjena potencialno široki uporabi v pravnem prometu, tudi s strani oseb, ki niso dediči, in za namene, ki niso ti, s katerimi je bila utemeljena njegova izdaja.
57.      V tem okviru je zaradi razlogov varnosti pravnega prometa potrebna velika previdnost pri izdajanju smernic organom izdajateljem EPD glede tega, kako ga sestaviti in vanj vključiti različne podatke. Glede na potencialno širok obseg uporabe danega EPD in tveganje napačnega razumevanja podatkov, ki so v njem navedeni, menim, da mora EPD pomeniti predvsem zanesljiv in popoln vir podatkov o statusu in pravicah dedičev, kakršne izhajajo iz prava, ki se v skladu z določbami Uredbe uporabi za dedovanje. Obseg podatkov, ki so v njem navedeni, bi moral biti omejen na elemente, ki so zahtevani z Uredbo in so relevantni z vidika učinkov, ki jih ima EPD v skladu s členom 69 Uredbe št. 650/2012. Ne bi pa smelo EPD vsebovati podatkov, ki niso potrebni za to, da bi udeleženci pravnega prometa lahko ugotovili obseg pravic in obveznosti dedičev. Prav tako ne bi smelo vsebovati informacij, za katerih potrditev organ izdajatelj ni pristojen in katerih vključitev v EPD bi lahko povzročila zavajajoč vtis glede uradne potrditve okoliščin, katerih potrditev ni namen EPD. Njegova vsebina nikakor ne sme biti opredeljena z zahtevami, ki so s pravom držav članic določene za ustrezne nacionalne listine.
3.      (Neobstoj) obveznosti vključitve podatkov o zapuščinskem premoženju v EPD v primeru univerzalnega nasledstva
58.      V okviru analize vprašanja v zvezi z obveznostjo vključitve v EPD podatkov o podedovani nepremičnini bom preučil določbe, s katerimi so opredeljeni vsebina EPD, obseg pristojnosti organa izdajatelja in postopek za njegovo izdajo. Nato bom preveril, ali je na podlagi rezultatov analize teh določb mogoče doseči uresničitev ciljev Uredbe in izpolnjevanje funkcije EPD. Nazadnje bom predlagal odgovor na vprašanja za predhodno odločanje.
a)      Določbe, s katerimi je opredeljena vsebina EPD
59.      Iz vsebine Uredbe št. 650/2012 je jasno razvidno, da je zakonodajalec Unije določil možnost, da se v EPD vključijo podatki o zapuščinskem premoženju, in da je bil njegov namen ta, da se s tem instrumentom dedičem olajša izvedba vpisov v registre nepremičnin, ki se nahajajo v drugih državah članicah.
60.      Prvič, možnost, da se v EPD navede konkretno zapuščinsko premoženje izhaja neposredno iz vsebine člena 63(2)(b) in člena 68(l) Uredbe št. 650/2012 ter
iz točke 9 priloge IV k obrazcu EPD, ki jih bom podrobneje obravnaval spodaj. Drugič, iz uvodne izjave 68 Uredbe št. 650/2012 izhaja, da bi moral organ izdajatelj EPD upoštevati obličnosti, ki so potrebne za vpis v register nepremičnine v državi članici, člen 77 te uredbe pa določa obveznost držav članic, da pošljejo sezname dokumentov in/ali podatkov, običajno potrebnih za vpis nepremičnin, ki so na njihovem ozemlju. Tretjič, člen 66(5) Uredbe št. 650/2012 določa možnost, da organ države članice organu izdajatelju EPD druge države članice zagotovi, med drugim, informacije iz zemljiške knjige.
61.      Vendar iz navedenega ne izhaja, v katerih položajih mora EPD vsebovati podatke o zapuščinskem premoženju. Zlasti ni mogoče šteti, da zato, ker je zakonodajalec Unije v določbah Uredbe št. 650/2012 obravnaval vprašanja v zvezi z izvedbo vpisov v registre nepremičnin in uvedel mehanizme za olajšanje vključevanja v EPD podatkov, ki omogočajo izvedbo takih vpisov, obstaja obveznost, da se v EPD navede zapuščinsko premoženje, vpisano v ustrezne registre. Obstoj takih mehanizmov ne pomeni, da se morajo uporabiti; pri njih ne gre za pištolo Čehova, ki visi na steni.
62.      Ali je torej mogoče iz določb Uredbe št. 650/2012 sklepati na obveznost, da se v EPD navede zapuščinsko premoženje, in v kakšnih primerih?
63.      Navedba zapuščinskega premoženja v EPD je najprej določena v členu 63 Uredbe št. 650/2012, ki se nanaša na namen izdaje EPD. V skladu z njenim členom 63(2)(b) se lahko EPD uporablja „zlasti“ za to, da se dokaže „dodelitev določenega premoženja, ki je del zapuščine, dediču/dedičem […], omenjenemu/omenjenim v potrdilu“.
64.      Med jezikovnimi različicami te določbe ni bistvenih razlik.(29) Iz tega izhaja, da je predmet navedbe v EPD konkretno zapuščinsko premoženje, ki je bilo predmet „dodelitve“.(30) Čeprav je težko opraviti nedvoumno razlago tega izraza, se zdi, da kaže na obstoj posebne podlage za prehod pravice do določenega zapuščinskega premoženja na dediča.
65.      Dalje, možnost, da se v EPD navede zapuščinsko premoženje, izhaja neposredno iz člena 68 Uredbe št. 650/2012, s katerim je opredeljena vsebina EPD. V skladu s točko (l) tega člena se v EPD lahko navede „delež, ki pripada vsakemu, in po potrebi seznam pravic in/ali premoženja, ki pripadajo posameznemu dediču“.
66.      V tej določbi torej za opredelitev pravnega naslova dediča do zapuščinskega premoženja ni uporabljen isti izraz kot v členu 63(2)(b) te uredbe. Ta terminološka razlika je podana v mnogih jezikovnih različicah. Poleg tega v njem ni omenjeno le premoženje, temveč tudi pravice. Na podlagi tega je mogoč le sklep, da je obseg podatkov, ki se v EPD navedejo v skladu s členom 68(l) in fine te uredbe, širši od obsega podatkov, navedenih v členu 63(2)(b) te uredbe.(31)
67.      Vendar je za obravnavani primer pomembna razlaga končnega dela člena 68(l) Uredbe št. 650/2012. V skladu s to določbo je v EPD mogoče vključiti seznam pravic ali premoženja, ki pripadajo vsakemu dediču in po potrebi opredeljenim ali konkretnim dedičem.(32)
68.      Zaradi razlik med jezikovnimi različicami ni mogoče sprejeti preveč daljnosežnih sklepov glede obsega uporabe te določbe. Vendar se zdi, da iz nje – podobno kot v primeru člena 63(2)(b) Uredbe št. 650/2012 – izhaja, da se nanaša na obstoj posebnega pravnega naslova za prehod pravic do določenega zapuščinskega premoženja, in ne na del zapuščinskega premoženja kot tak.
69.      Na obstoj takega posebnega pravnega naslova do določenega zapuščinskega premoženja kaže tudi pojem
„po potrebi“, ki je uporabljen v končnem delu člena 68(l) Uredbe št. 650/2012. Ta izraz je uporabljen pred besedno zvezo „seznam pravic in/ali premoženja, ki pripadajo posameznemu dediču“, ne pojavi pa se pred besedno zvezo „delež, ki pripada vsakemu [dediču]“ iz prvega dela člena 68(l) Uredbe št. 650/2012.
70.      Kot navaja predložitveno sodišče, znatni del nemške sodne prakse in pravne teorije zagovarja stališče, da se pojem „po potrebi“ nanaša na položaje, v katerih zapuščinsko premoženje na določenega dediča preide s stvarnopravnim učinkom, ne uporablja pa se za prehod zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva. Tako mnenje je bilo izraženo tudi v pravni teoriji drugih držav članic.(33)
71.      S tem se ne strinjajo drugi pravni teoretiki, ki menijo, da je potreba po vključitvi podatka o zapuščinskem premoženju odvisna od namena izdaje zadevnega EPD.(34)
72.      Zadnjenavedeno stališče v obravnavani zadevi zagovarjajo tudi češka in španska vlada ter Komisija. Trdijo zlasti, da se pojem
„po potrebi“, uporabljen v členu 68(l) Uredbe št. 650/2012, nanaša na namen izdaje zadevnega EPD v smislu člena 63 te uredbe. To bi pomenilo, da je v primeru, če je namen izdaje EPD objava pravice dediča v registru nepremičnin ene od držav članic, pogoj za dosego vpisa pa je navedba podedovane nepremičnine v EPD, podan položaj, zaradi katerega je utemeljena navedba nepremičnine v EPD. Z drugimi besedami, „po potrebi“ bi bilo treba razlagati tako, da pomeni „če je to utemeljeno z namenom izdaje EPD“.
73.      Menim, da iz sistematične razlage člena 68 Uredbe št. 650/2012 ni mogoče izpeljati podlage za sprejetje te argumentacije. Že iz prvega odstavka tega člena namreč izhaja, da EPD vsebuje opredeljene podatke, vključno s temi iz točke (l), kolikor so potrebni za namen, za katerega se potrdilo izda. Če bi pojem
„po potrebi“ iz člena 68(l) Uredbe št. 650/2012 razlagali tako, da pomeni „če je to utemeljeno z namenom izdaje EPD“, bi bil pridržek „po potrebi“ odveč. Tak dodaten pridržek je bil verjetno uporabljen zato, da bi se dalo vedeti, da se ta navedba opravi v primeru določenih posebnih okoliščin, zaradi katerih je to utemeljeno.
74.      Kakšna posebna okoliščina se torej skriva za pojmom
„po potrebi“?
75.      Treba je opozoriti, da člen 68(l) Uredbe št. 650/2012 najprej določa navedbo podatka o deležu, ki pripada vsakemu dediču, in šele nato, „po potrebi“, navedbo seznama pravic ali zapuščinskega premoženja. Velja poudariti, da je zakonodajalec Unije privzel jasno strukturo naštetja podatkov, zajetih v EPD, v petnajstih točkah, od katerih je vsaka namenjena drugačni vrsti podatka. Ker je v isti točki govora o deležu dedičev na zapuščini in, eventualno, o zapuščinskem premoženju, do katerega so upravičeni, je treba izhajati iz tega, da gre v obeh primerih za opredelitev vseh pravic do zapuščine ob uporabi istovrstnih pravil, torej pravil, s katerimi je določen obseg pravic dedičev do zapuščine.
76.      Obseg pravic dedičev do zapuščine se lahko opredeli v razmerju do celote pravic in obveznosti zapustnika – z navedbo dednega deleža dediča – ali v zvezi z opredeljenim zapuščinskim premoženjem – z določitvijo pravice dediča ali določenih dedičev do opredeljenega premoženja. Na primer, dedič je lahko tudi volilojemnik iz naslova vindikacijskega volila. Eventualno so lahko z določbami prava, ki se uporablja za dedovanje, določene posebne pravice zakonca zapustnika do opredeljenega zapuščinskega premoženja, ne glede na njegov dedni delež. Prav tako je mogoč obstoj posebnih določb, s katerimi so iz gospodarskih, družinskih ali družbenih razlogov uvedene omejitve, ki se nanašajo ali vplivajo na dedovanje določenega premoženja, o katerih je sicer govora v členu 30 Uredbe št. 650/2012.(35) Prav tako ni mogoče izključiti obstoja določb dednega prava, v skladu s katerimi je mogoča sestava oporoke, s katero je določen način razdelitve zapuščine, na podlagi katere oporočitelj s stvarnopravnim učinkom razpolaga z določenim zapuščinskim premoženjem.
77.      Zato se mi zdi logično, da je zakonodajalec Unije pri tem, da je v členu 68(l) Uredbe št. 650/2012 določil, da se v EPD vključi podatek o obsegu pravic dedičev do zapuščine, moral upoštevati, da sama navedba deleža na zapuščini morda ni zadostna za pravilno predstavitev tega podatka. Tako bo, če določbe prava, ki se uporablja za dedovanje, eventualno v povezavi z veljavnim razpolaganjem za primer smrti, določajo posebna pravila za prehod določenega zapuščinskega premoženja na dediča s stvarnopravnim učinkom.(36) V takem položaju bo treba opredeliti pravice dedičev v zvezi z zadevnim zapuščinskim premoženjem, in ne v zvezi s celoto vseh premoženjskih pravic in obveznosti zapustnika.(37) Tak položaj ni podan v primeru univerzalnega nasledstva.
78.      Iz razlage, ki jo predlagajo Komisija ter češka in španska vlada, bi izhajalo, da se prvi del člena 68(l) Uredbe št. 650/2012 nanaša na deleže dedičev na zapuščini, drugi del pa na premoženje, ki je zajeto z zapuščino. V tem primeru bi šlo za povsem drugačne podatke: prvi bi se nanašal na obseg pravic zapustnika, določen na podlagi prava, ki se uporablja za dedovanje, drugi pa na sestavo zapuščine in bi bil posledica ugotovitev, ki bi bile načeloma opravljene na podlagi stvarnega prava. Glede na različno naravo podatkov bi bilo prej pričakovati, da bi zakonodajalec Unije, če bi bil to njegov namen, pri doslednem navajanju – v zaporednih točkah – kategorij podatkov, ki jih je treba vključiti v EPD, dodal tudi ločeno točko za navedbo zapuščinskega premoženja.
79.      Vendar o taki nedoslednosti in nekoherentnosti zakonodajalca Unije ne moremo govoriti, če se, kot sem predlagal zgoraj, izhaja iz tega, da se pojem
„po potrebi“ nanaša na obstoj posebnih pravil, ki določajo pravno nasledstvo v zvezi z določenim zapuščinskim premoženjem, in ne v zvezi s celoto pravic in obveznosti zapustnika. Na podlagi take razlage je mogoče razumeti razloge, zaradi katerih so v členu 68(l) Uredbe št. 650/2012 v mnogih jezikovnih različicah uporabljeni izrazi, ki kažejo na nujnost obstoja posebnega pravnega naslova posameznih dedičev do opredeljenega zapuščinskega premoženja.
80.      Vsebina priloge IV k obrazcu EPD ne nasprotuje tej razlagi. Vsebina teh točk seveda ne more biti odločilna za razlago določb Uredbe št. 650/2012, saj je bil obrazec EPD sprejet z izvedbeno uredbo Komisije, torej z aktom nižjega ranga kot uredba. Vsebina izvedbene uredbe je zato rezultat tega, kako je navedena institucija razumela določbe Uredbe št. 650/2012. Vendar velja opozoriti, da sta v prilogi IV k obrazcu EPD ločeni rubriki za navedbo deleža na zapuščini (točka 8) in za navedbo podatkov o priznanem premoženju (točka 9). Pri nobeni od teh dveh točk ni določeno, da je njuna izpolnitev obvezna.(38) To kaže na to, da se je upoštevalo, da je obseg pravic dediča do zapuščine lahko opredeljen na različne načine.
81.      Glede na navedeno menim, da iz določb Uredbe št. 650/2012 izhaja, da organu izdajatelju v primeru prehoda zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva v EPD ni treba vključiti podatkov o podedovanem zapuščinskem premoženju. Navedba deleža, ki pripada dediču, v takem položaju zadostuje za prikaz obsega njegovih pravic do zapuščine.
b)      Določbe, s katerimi je opredeljen obseg pristojnosti organa izdajatelja EPD
82.      Zgornja razlaga je potrjena z določbami Uredbe, s katerimi je opredeljen obseg pristojnosti organa izdajatelja EPD.
83.      V skladu s členom 67 Uredbe št. 650/2012 organ izdajatelj izda EDP, če so bili elementi, ki jih je treba potrditi, ugotovljeni po pravu, ki se uporablja za dedovanje, ali po katerem koli drugem pravu, ki se uporablja za posamezne elemente. Glede zadnjega dela tega stavka iz uvodne izjave 71 Uredbe izhaja, da gre za vprašanja, kot je materialna veljavnost razpolaganja za primer smrti. Navedena določba torej napotuje na določbe poglavja III Uredbe št. 650/2012 z naslovom „Pravo, ki se uporablja“. Členi iz tega poglavja, zlasti členi 21, 22 in 23, se nanašajo na določitev in področje uporabe prava, ki se uporablja za celotno dedovanje. Naslednji členi pa se nanašajo na pravo, ki se uporablja za vprašanja, kot so veljavnost razpolaganj za primer smrti, dedne pogodbe ali izjave o sprejemu ali odpovedi dediščini.
84.      Vprašanja v zvezi z dedovanjem v skoraj nobenem od členov poglavja III Uredbe št. 650/2012 niso podrobno urejena ob sklicevanju na določeno zapuščinsko premoženje.(39)
85.      Glede na navedeno bi bilo po mojem mnenju treba izhajati iz tega, da je navedba podatkov o zapuščinskem premoženju zajeta v pristojnostih organa izdajatelja EPD, če je nujna z vidika določb prava, ki se uporablja za celotno dedovanje. Področje uporabe tega prava je opredeljeno v členu 23(2) Uredbe št. 650/2012. Iz člena 23(2)(e) Uredbe št. 650/2012 izhaja, da pravo, določeno v skladu s členoma 21 ali 22 te uredbe, ureja prehod premoženja, pravic in obveznosti, ki sestavljajo zapuščino, na dediče in, če je ustrezno, volilojemnike, skupaj s pogoji in učinki sprejema dediščine ali volila ali odpovedi dediščini ali volilu. Vendar iz te določbe ne izhaja, da so s področjem uporabe prava, ki se uporablja za celotno dedovanje, zajeta vprašanja ugotavljanja, ali je neko določeno premoženje del premoženja zapustnika.
86.      Taka rešitev ni presenetljiva. V skladu s členom 1(1) Uredbe št. 650/2012 se ta uporablja v zadevah dedovanja. Člen 3(1)(a) določa, da v tej uredbi dedovanje obsega vse oblike prehoda premoženja, pravic in obveznosti zaradi smrti, ne glede na to, ali gre za prehod na podlagi zapustnikovega razpolaganja za primer smrti ali za prehod z dedovanjem na podlagi zakona. Pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje, zato določa pravila, s katerimi je urejen prenos zapuščinskega premoženja na pravne naslednike zapustnika. Vprašanje, ali je neko določeno premoženje del zapuščine, ni zajeto s področjem uporabe prava, ki se uporablja za celotno dedovanje, in ni vključeno v okvir materije, ki je urejena z Uredbo št. 650/2012. To je nedvoumno potrjeno z besedilom že navedene uvodne izjave 71 uredbe. V njej je navedeno, da dokazni učinek EPD ne bi smel vključevati elementov, ki niso urejeni s to uredbo, kot je vprašanje, ali je določeno premoženje pripadalo zapustniku ali ne.
87.      V primeru univerzalnega nasledstva bi se potrjevanje, ali je zadevno premoženje del zapuščine, omejilo zgolj na ugotavljanje, ali je zadevno premoženje pripadalo zapustniku. V bistvu bi šlo torej za opravljanje dejanj, za katera je zakonodajalec Unije v navedeni uvodni izjavi 71 Uredbe št. 650/2012 izrecno določil, da z določbami Uredbe niso urejena. Ugotavljanje, ali je določeno premoženje del zapuščine, torej ni v pristojnosti organa izdajatelja EPD, saj presega okvir vprašanj, ki so urejena s pravom, ki se uporablja za dedovanje, ali drugim pravom, ki se uporablja za posamezne elemente, v smislu člena 67 Uredbe št. 650/2012.
88.      Drugače je v primeru singularnega dednega nasledstva, pri katerem je to nujno za opredelitev predmeta dedovanja. Brez natančne opredelitve zapuščinskega premoženja, ki je predmet pravnega nasledstva, ni mogoče ugotoviti obsega pravice dediča, pridobljene na podlagi dedovanja.
c)      Določbe, s katerimi je urejen postopek izdaje EPD
89.      V prid stališču, da iz določb Uredbe št. 650/2012 ne izhaja, da je treba v primeru univerzalnega nasledstva v EPD navesti zapuščinsko premoženje, govori tudi analiza določb Uredbe, s katerimi je opredeljen postopek v zvezi z izdajo EPD.
90.      Ta postopek je urejen v členu 66 Uredbe št. 650/2012. Gre za postopek na predlog, naloga organa izdajatelja pa je preveritev podatkov, izjav, listin in drugih dokazil, ki jih predloži prosilec. V tem členu so dvakrat (v drugem stavku odstavka 1 in v odstavku 3) pooblastila organa izdajatelja pogojena (glede preverjanja po uradni dolžnosti oziroma zahtevanja dajanja izjav pod prisego) z obsegom pooblastil, ki so določena v nacionalnem pravu.
91.      Postopek za izdajo EPD torej ni bil v celoti harmoniziran. Če nacionalno pravo v zvezi z ugotavljanjem, ali je premoženje del zapuščine, ne določa ne dejanj po uradni dolžnosti ne možnosti dajanja izjav pod prisego, to pomeni, da lahko organ izdajatelj zgolj preveri trditve vlagatelja in dokumente, ki jih je predložil. Če vlagatelj v takem položaju zahteva potrditev pravic dediča do zapuščinskega premoženja, ki se nahaja v drugi državi članici in je predmet univerzalnega nasledstva, je naloga organa izdajatelja omejena na analizo dokumentov, ki jih je predložil vlagatelj.
92.      Tak postopek je v primeru univerzalnega nasledstva nepotreben, zamuden, drag in neučinkovit.
93.      Prvič, nepotreben je zato, ker je preverjanje, ali je premoženje del zapuščine, ki ga opravi organ izdajatelj, odveč, saj iz določb prava, ki se uporablja za dedovanje, izhaja, da je dedič podedoval delež na zapuščini, kar je razvidno že iz vsebine EPD. Dokaz pravnega naslova zapustnika do določenega premoženja – ob neobstoju posebnih informacij, zaradi katerih bi bilo treba sklepati drugače – pomeni, da so pravice do tega premoženja na dediče prešle v deležih, opredeljenih v EPD. Sam vpis zapuščinskega premoženja v EPD je pri tem odveč, saj se dokazna moč EPD ne nanaša na to, ali je to premoženje del zapuščine. Uredba namreč ne določa, da je z vpisom povezana domneva, da je premoženje del zapuščine.
94.      Drugič, je zamuden in drag, saj zahteva ugotavljanja na podlagi tujega prava in dokumentov, pridobitev prepisov in morebitne overitve dokumentov, nemalokrat pa tudi prevode v uradni jezik organa izdajatelja EPD. Organ izdajatelj bi moral najprej ugotoviti, ali so dokumenti, predloženi v preverjanje, pristni in ali je z njimi dokazano, da je premoženje del zapuščine. Za to je treba opraviti analizo tujega prava, eventualno pa tudi posvetovanja z organi druge države članice.(40) V zadnjenavedenem primeru je treba računati s potrebo po prevodih v uradni jezik druge države članice. Poleg tega bi moral vlagatelj, da bi organu izdajatelju omogočil izvedbo te presoje, kriti stroške pridobitve prepisov ustreznih dokumentov v državi članici, v kateri je nepremičnina, in – če so sestavljeni v jeziku, ki ni uradni jezik organa izdajatelja – stroške njihovega prevoda v ta jezik, nato pa še stroške prevoda prejetega prepisa EPD v uradni jezik države članice, v kateri je nepremičnina.
95.      Tretjič, je neučinkovit, saj se v vseh primerih, v katerih morajo biti podlaga za ugotovitve prepisi listin, ki jih izda registrski organ, ustrezne ugotovitve glede tega, ali je premoženje del zapuščine, opravijo na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga ta organ, ki je po eni strani vir informacij o zapuščinskem premoženju, vpisanem v register, ki ga vodi (s tem da izda ustrezne izpiske zaradi predložitve organu izdajatelju), po drugi strani pa – po tem, ko so bili dvakrat prevedeni – prejemnik podatkov, ki jih je ustvaril sam in so navedeni v EPD (po prejemu zahtevka za vpis pravic dediča v register na podlagi EPD). To, da bi moral organ izdajatelj EPD prepis, ki izda registrski organ, potrditi samo zato, da bi registrski organ lahko vnesel spremembo lastnika premoženja, vpisanega v register, se v tem okviru zdi samo sebi namen. Obenem to ne daje nobenega jamstva, da bo vpis v register izveden. Končna presoja popolnosti in pravilnosti vseh navedenih podatkov z vidika zahtev registrskega prava je namreč naloga registrskega organa, kar je sicer poudaril tudi zakonodajalec Unije v uvodni izjavi 18 Uredbe št. 650/2012. To lahko pomeni potrebo po spremembah izdanega EPD z vidika zahtev registrskih organov.(41)
d)      Posledice sprejetja predlagane razlage
96.      Razlagi, v skladu s katero iz določb Uredbe št. 650/2012 ne izhaja, da je treba v primeru univerzalnega nasledstva v EPD navesti zapuščinsko premoženje, bi se seveda lahko očitalo, da ne upošteva namenov EPD in njegove funkcije kot listine, ki je podlaga za vpis pravic dediča v register nepremičnin v drugi državi članici.
97.      Prvič, opozarjam, da ni tako, da je v vseh državah članicah z določbami registrskega prava vpis pravic dediča v register, v katerem je vpisana podedovana nepremičnina, pogojena s tem, da je ta nepremičnina navedena v EPD.(42) S predlagano razlago se glede učinkovitosti EPD v teh državah ne spremeni nič.
98.      Drugič, naj spomnim, da iz sodbe Registrų centras izhaja, da neobstoj podatkov o nepremičnini v EPD ne ovrže veljavnosti tega potrdila kot takega glede drugih elementov, ki jih potrjuje, kot je status dediča,(43) medtem ko iz uvodne izjave 18 Uredbe št. 650/2012 izhaja, da bi morala obstajati možnost, da dediči s predložitvijo dodatnih informacije ali listin dopolnijo podatke, ki se zahtevajo z določbami registrskega prava. Smernice iz zadnjenavedene uvodne izjave je upošteval tudi češki zakonodajalec, ki je določil možnost, da dediči podajo izjavo, s katero dopolnijo podatke, katerih neobstoj v EPD bi pomenil, da zgolj na podlagi samega EPD izvedba vpisa ne bi bila mogoča.(44)
99.      Posledica predlagane razlage torej ni neučinkovitost EPD kot listine, ki je podlaga za vpis v register. Se pa z njo prispeva k večji varnosti pravnega prometa.
100. Prvič, s to razlago so potrjene meje pristojnosti organa izdajatelja EPD kot organa, pooblaščenega za potrditev elementov, ki izhajajo iz prava, ki se uporablja za dedovanje, in so upoštevni z vidika učinkov EPD, določenih v členu 69 Uredbe št. 650/2012. S tem, da bi se v primeru univerzalnega nasledstva v EPD navedli podatki o zapuščinskem premoženju, bi se namreč lahko pri osebah, ki se jim EPD predloži, vzbudilo napačno prepričanje, da dejansko pomeni tudi uradno potrditev tega, da je opredeljeno premoženje del zapuščine, česar pa EPD ne potrjuje.(45)
101. Drugič, s predlagano razlago se je mogoče izogniti tveganju napačnega ali nenatančnega potrjevanja elementov, za potrjevanje katerih organ izdajatelj EPD v državi članici, katere pravo ne določa možnosti izvajanja takšnih opravil v fazi potrjevanja dednih pravic, ni pripravljen in za katero nima ustreznih orodij ter znanja.
102. Tretjič, v primeru te razlage se EPD, ki je predmet pravnega prometa in je že sam po sebi obsežna listina, ne obremeni z odvečnimi podatki, katerih navedba bi pri tretjih osebah lahko povzročila različne dvome. Zlasti se mi zdi, da bi navedba podatkov o nekaterem zapuščinskem premoženju, do prehoda katerega je prišlo na podlagi univerzalnega nasledstva, pri tretjih osebah lahko vzbudila dvome o pomenu tega, da v EPD ni navedeno preostalo zapuščinsko premoženje. Bojim se, da bi tretje osebe izvedbo določenih poslov z dediči, ki svoj status izkazujejo z EPD, lahko pogojevale z navedbo v EPD podatkov o drugem zapuščinskem premoženju, ki je pomembno z vidika izvajanega posla. Posledica tega bi lahko bila potreba po večkratni dopolnitvi EPD.
103. Ob tem opozarjam, da bi morala biti v primeru prehoda zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva na več oseb posledica navedbe podatkov o podedovanem premoženju navedba v točki 10 priloge IV k obrazcu EPD natančnih podatkov o omejitvah možnosti razpolaganja z deleži na tem premoženju. Iz člena 69(2) Uredbe št. 650/2012 namreč izhaja domneva, da ima dedič v EPD navedene pravice in pooblastila ter
da ni nobenih drugih pogojev ali omejitev razen tistih, ki so v njem izrecno navedeni. Pooblastila sodedičev za razpolaganje z deleži na zapuščinskem premoženju pred delitvijo zapuščine pa so v primeru univerzalnega nasledstva pogosto so omejena.(46) V takem primeru bi bilo treba v EPD poleg navedbe podatka o zapuščinskem premoženju ali o deležu na tem premoženju navesti še podatke o omejitvah možnosti razpolaganja z njim, ki izhajajo iz prava, ki se uporablja za dedovanje. V nasprotnem primeru bi bilo EPD zavajajoče glede obsega pravic, ki jih ima dedič na podlagi zadnjenavedenega prava.
e)      Odgovor na vprašanja
104. Ob upoštevanju navedenih okoliščin menim, da je treba člen 68(l) Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da organ izdajatelj EPD v primeru prehoda zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva nima obveznosti, da na zahtevo vlagatelja v EPD navede podatke o nepremičnini, ki je del zapuščine in leži v drugi državi članici. To velja ne glede na zahteve registrskega prava države članice, v kateri je nepremičnina iz zapuščine, ki so določene za listine, ki so podlaga za vpise v register nepremičnin.
4.      Možnost sprejetja razlage, ki se razlikuje od predlagane
105. Vlagatelji v postopku v glavni stvari, češka in španska vlada ter Komisija predlagajo razlago člena 68(l) Uredbe št. 650/2012, ki se razlikuje od te, predstavljene zgoraj.(47) Menijo, da cilji te uredbe in EPD govorijo v prid temu, da se v EPD navedejo podatki o podedovani nepremičnini, če se s tem omogočita izpolnitev zahtev registrskega prava in izvedba vpisa v register, v katerem je evidentirana. V nasprotnem primeru izdano EPD ne bo izpolnilo svoje funkcije.
106. Zgoraj sem opozoril na negativne posledice, ki bi jih sprejetje take razlage imelo za enostavnost, hitrost in učinkovitost postopka za izdajo EPD.(48) Poudarjam, da so s tako razlago organi izdajatelji v državah članicah, katerih procesnopravni predpisi v podobnem postopku ne določajo potrjevanja, da je določeno premoženje del zapuščine, ali izdelave popisa premoženja, postavljeni v posebej težaven položaj. Potrditi morajo namreč lastninsko ali drugo pravico dediča do določenega zapuščinskega premoženja, pri čemer delujejo v procesnopravni praznini, torej po neopredeljenih pravilih ter tudi na podlagi tujega stvarnega prava in dokumentov, sestavljenih v drugi državi članici. Poleg tega so predmet potrjevanja elementi, ki naj jih EPD ne bi potrjevalo.
107. Če bi Sodišče zgornje argumente kljub temu štelo za neupoštevne in sprejelo razlago člena 68(l) Uredbe št. 650/2012, ki jo predlagajo vlagatelji v postopku v glavni stvari, češka in španska vlada ter Komisija, bi bilo treba na prvo vprašanje predložitvenega sodišča odgovoriti pritrdilno, na drugo pa nikalno.
108. Iz sodbe Registrų centras namreč izhaja, da to, da v EPS ni podatka o podedovani nepremičnini, ki se zahteva z registrskim pravom države članice, v kateri je nepremičnina, pomeni zadostno podlago za zavrnitev predloga za vpis pravic dediča, če je to edina listina, ki se predloži v utemeljitev tega vpisa.(49) Če je torej za usmeritev razlage odločilno uresničevanje cilja v obliki izvedbe vpisa pravice dediča v register, ki se vodi v državi članici, v kateri je podedovana nepremičnina, pogoj za vpis v ta register pa je navedba podatkov o podedovani nepremičnini v EPD, bi moral organ izdajatelj zahtevani podatek vanj vnesti tudi v primeru pridobitve pravic do zapuščinskega premoženja, do katerega pride s prehodom zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva.
109. V takem položaju bi bilo treba ločeno preučiti tretje vprašanje za predhodno odločanje.
110. To vprašanje temelji na predpostavki, da je v obravnavani zadevi vpis dedičev v register nepremičnin, ki se vodi v Češki republiki, na podlagi EPD, v katerem ni podatkov o podedovani nepremičnini, mogoč na podlagi člena 69(6) uredbe o katastru nepremičnin. Na prvi pogled je na podlagi te določbe mogoča dopolnitev EPD, ki ne vsebuje vseh zahtevanih podatkov o podedovani nepremičnini, in sicer s predložitvijo izjave, ki vsebuje te podatke. Zato se postavlja vprašanje, ali je treba tudi v takem primeru v EPD navesti podatke o podedovani nepremičnini.
111. Iz pisnih stališč vlagateljev v postopku v glavni stvari in Komisije izhaja, da je zgornja predpostavka napačna. Trdijo, da v obravnavani zadevi vlagatelji v postopku v glavni stvari ne bi mogli uporabiti možnosti, določene v navedeni določbi, ker so pravni nasledniki zapustnika, ki je vpisan v register nepremičnin, na podlagi vstopne pravice, izjavo iz tega člena pa bi lahko predložila le njegova neposredna pravna naslednica, torej zapustnikova pokojna žena.
112. Ni podlage in možnosti za izpodbijanje teh trditev. Ker v obravnavani zadevi ni možnosti za izvedbo vpisa pravic dedičev v register na podlagi člena 69(6) uredbe o katastru nepremičnin, je vprašanje, ki temelji na predpostavki, da je to mogoče, hipotetično in zato nedopustno.(50)
113. Vendar ga bom za primer, če Sodišče ne bi pritrdilo tej presoji, na kratko preučil.
114. Iz člena 68 Uredbe št. 650/2012 izhaja, da se v EPD posamezni podatki vključijo, kolikor so potrebni za namen, za katerega se potrdilo izda. Na podlagi tega je mogoče trditi, da je, če navedba podatkov o nepremičnini v EPD ni potrebna za namen v obliki izvedbe vpisa pravic dediča v register nepremičnin – in sicer zato, ker se ta vpis lahko opravi po predložitvi dodatne izjave – navedbo tega podatka v EPD mogoče zavrniti, saj ni potrebna za namen, za katerega se izda.
115. Menim, da bi lahko organ izdajatelj v primeru, če bi iz registrskega prava države kraja, v katerem je nepremičnina, nedvoumno izhajalo, da navedba podatka o podedovani nepremični v EPD ni nujna za izvedbo vpisa v register, ki se vodi v državi članici, v kateri je nepremičnina, ob sklicevanju na člen 68 Uredbe št. 650/2012 upravičeno zavrnil navedbo tega podatka. Ti podatki namreč ne bi bil potrebni za namen izdaje zadevnega EPD.
116. Vendar pa bi se moral organ izdajatelj prepričati, da ti podatki dejansko niso potrebni. Če je z določbami registrskega prava kot pogoj za vpis določena obveznost predložitve listine, ki vsebuje ustrezne podatke, vendar so hkrati za EPD določena odstopanja od te obveznosti, bi morala biti navedba podatkov v EPD zavrnjena le v primeru neobstoja vsakršnih dvomov o tem, da so pogoji za uporabo tega odstopanja v danem primeru lahko izpolnjeni.
117. Glede na navedeno menim, da bi bilo treba v primeru sprejetja razlage člena 68(l) Uredbe št. 650/2012, ki se razlikuje od te, ki jo predlagam, in ugotovitve, da je tretje vprašanje dopustno, nanj odgovoriti tako, da organ izdajatelj nima obveznosti, da v EPD, ki ga izda, navede podatek o podedovani nepremičnini iz zapuščine, če registrsko pravo v državi članici, v kateri je nepremičnina, določa, da se vpis pravic dedičev v register na podlagi EPD, v katerem ni takega podatka, lahko izvede, če so izpolnjeni določeni pogoji, kot je predložitev ustrezne izjave, ki vsebuje manjkajoče podatke, ali opredeljenih listin, pri čemer pa mora biti izpolnitev teh pogojev s strani dedičev objektivno mogoča.
V.      Predlog
118. Ob upoštevanju zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), odgovori:
Člen 68(l) Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju
je treba razlagati tako, da
organ izdajatelj evropskega potrdila o dedovanju v primeru prehoda zapuščine na podlagi univerzalnega nasledstva nima obveznosti, da na zahtevo vlagatelja v EPD navede podatke o nepremičnini, ki je del zapuščine in leži v drugi državi članici. To velja ne glede na zahteve registrskega prava države članice, v kateri je nepremičnina iz zapuščine, ki so določene za listine, ki so podlaga za vpise v register nepremičnin.
1      Jezik izvirnika: poljščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (UL 2012, L 201, str. 107).
3      Moji sklepni predlogi v zadevi Registrų centras in drugi (C‑354/21, EU:C:2022:587; v nadaljevanju: sklepni predlogi v zadevi Registrų centras).
4      Glej zlasti točke od 52 do 61 mojih sklepnih predlogov v zadevi Registrų centras.
5      Sodba z dne 9. marca 2023 (C‑354/21, EU:C:2023:184; v nadaljevanju: sodba Registrų centras).
6      Vprašanje za predhodno odločanje v navedeni zadevi se ni nanašalo na obveznosti organa izdajatelja EPD, temveč na obveznosti registrskega organa, ki obravnava predlog za vpis pravic dediča v register na podlagi EPD, v katerem ni podatkov o podedovani nepremičnini, ki se zahtevajo z registrskim pravom.
7      Izvedbena uredba Evropske komisije z dne 9. decembra 2014 o obrazcih iz Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (UL 2014, L 359, str. 30).
8      V francoski različici opombe 13 tega stavka ni.
9      V predlogu za sprejetje predhodne odločbe to ni podrobno pojasnjeno, vendar na podlagi neobstoja podatkov sklepam, da so nacionalna sodišča presodila, da je oporoka s tako vsebino veljavna glede na pravo, ki se uporablja za dedovanje.
10      Sodba z dne 23. januarja 2025 (C‑187/23, EU:C:2025:34).
11      Sodba z dne 23. januarja 2025, Albausy (C‑187/23, EU:C:2025:34, točki 66 in 67).
12      Glej zlasti sodbo z dne 16. decembra 2008, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, točke od 57 do 59 in 63).
13      Sodba z dne 12. oktobra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, točka 56).
14      Pa tudi, kot izhaja iz člena 63(l) Uredbe št. 650/2012, volilojemnikom z neposrednimi pravicami v dedni zadevi, izvršiteljem oporok ali upraviteljem zapuščine. V nadaljevanju teh sklepnih predlogov se bom skliceval le na dediče. Moji preudarki mutatis mutandis veljajo tudi za volilojemnike z neposrednimi pravicami v dedni zadevi.
15      V zvezi z EPD v sistematiki Uredbe št. 650/2012 glej točke od 39 do 46 mojih sklepnih predlogov v zadevi Registrų centras.
16      Točka 51 sodbe Registrų centras.
17      Točka 52 sodbe Registrų centras.
18      Po eni strani se EPD v skladu s členom 62(1) Uredbe št. 650/2012 izda za uporabo v drugi državi članici. Po drugi strani pa člen 62(3) te uredbe določa, da ima učinke, določene v tej uredbi, v državi članici organa izdajatelja.
19      Točka 40 sodbe
Registrų centras in navedena sodna praksa.
20      S čimer ni izključeno sprejemanje nacionalnih določb, s katerimi so opredeljene nekatere zadeve, ki niso urejene z določbami prava Unije.
21      Naj spomnim, da Irska in Danska Uredbe št. 650/2012 ne uporabljata (glej uvodni izjavi 82 in 83
te uredbe). Zaradi poenostavitve bom v nadaljevanju teh sklepnih predlogov ob omenjanju ozemeljskega področja uporabe Uredbe št. 650/2012 govoril o Uniji in državah članicah Unije, s čimer bom mislil države članice, ki uporabljajo Uredbo št. 650/2012.
22      Sodba z dne 17. januarja 2019, Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34, točka 30).
23      Glej na primer sodbo z dne 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, točke od 38 do 44), v zvezi s tem, kako je treba v EPD navesti informacije glede deleža, ki pripada preživelemu zakoncu na podlagi določb glede premoženjskih razmerij med zakoncema iz člena 1371(1) BGB.
24      Člen 20 Uredbe št. 650/2012določa, da se uporabi vsako pravo, na katerega napotuje ta uredba, ne glede na to, ali gre za pravo ene od držav članic.
25      To sicer ni nemogoče. Razen v primeru, v katerem se EPD uporablja v državi članici, v kateri je bilo izdano (glej opombo 18 zgoraj), si je mogoče zamisliti, da bodo z EPD na podlagi tega, da je zapustnik določil, da se za dedovanje uporabi pravo države, v kateri je dedovana nepremičnina, potrjeni elementi, ugotovljeni v skladu s pravom kraja, v katerem je nepremičnina, in ne v skladu s pravom države članice organa izdajatelja.
26      Za razliko od obrazca zahteve za izdajo EPS, ki je določen v prilogi 4 k Izvedbeni uredbi št. 1329/2014 in v katerem je ločena rubrika za navedbo namena, s katerim je utemeljena izdaja EPD.
27      Sodba z dne 1. julija 2021, Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank (C‑301/20, EU:C:2021:528, točka 21).
28      Sodba z dne 1. julija 2021, Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank (C‑301/20, EU:C:2021:528, točka 42).
29      Glej zlasti špansko („la atribución de uno o varios bienes concretos“), nemško („die Zuweisung eines bestimmten Vermögenswerts oder bestimmter Vermögenswerte“), angleško („the attribution of a specific asset or specific assets“), francosko („l’attribution d’un bien déterminé ou de plusieurs biens déterminés“), italijansko („l’attribuzione di uno o più beni determinati“) in portugalsko („A atribuição de um bem ou bens determinados específicos“) jezikovno različico.
30      V španščini „atribución“, nemščini „Zuweisung“, angleščini „attribution“, francoščini „attribution“, italijanščini „attribuzione“, portugalščini „atribuição“.
31      To ne pomeni nujno nasprotja med tema določbama. Seznam namenov EPD iz člena 63(2) Uredbe št. 650/2012 namreč ni izčrpen, kar je razvidno iz tega, da je v prvem delu te določbe uporabljena beseda „zlasti“ (glej točko 63 teh sklepnih predlogov).
32      Glej na primer špansko („a cada heredero determinado“), nemško („einem bestimmten Erben“), angleško („for any given heir“), francosko („à un héritier déterminé“), italijansko („a ogni erede“) in portugalsko („um determinado herdeiro“) jezikovno različico.
33      Glej Margoński, M., Europejskie poświadczenie spadkowe, Varšava, Wolters Kluwer, 2022, str. 429.
34      Glej Bonomi, A.,  Wautelet, P.,
Article 68. Contenu du certificat, v: Le droiteuropéen des successions, 2e édition, Bruselj, Bruylant, 2016, str. 861; Budzikiewicz, Ch., Contents of the Certificate, v: Calvo Caravaca, A.-L., Davì, A.,
Mansel, H.-P. (ur.), The EU SuccessionRegulation: A Commentary, Cambridge, Cambridge University Press, 2016, str. 763; Semelová, M., Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik, Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, št. 4, str. 201.
35      V preteklosti je poljsko dedno pravo določalo posebna pravila v zvezi z dedovanjem kmetijskih gospodarstev. V praksi mnogih sodišč je odločba o potrditvi učinkov dedovanja vsebovala ločeno odločitev o dedovanju zapuščine in ločeno odločitev o dedovanju kmetije.
36      To torej ne velja zlasti za damnacijska volila. V tem primeru bo prehod zapuščinskega premoženja na določenega dediča, ki je tudi volilojemnik, šele posledica razpolagalnega pravnega posla, in ne uvedbe dedovanja.
37      Glej podobno Alonso Landeta, G., Artículo 68. El contenido del certificado sucesorio, v: Iglesias Buigues,
J. L., Pallao Moreno,
G.
(ur.), Sucesionesinternacionales. ComentariosalReglamento (UE) 650/2012, Valencia, Tirant lo Blanch, 2015, str. 542 in 543.
38      V skladu z legendo obrazca EPD so rubrike, katerih izpolnitev je obvezna, označene z zvezdico. Take zvezdice ni ne pri točki 8 ne pri točki 9 priloge IV k obrazcu EPD.
39      Izjema je že omenjeni člen 30 te uredbe, ki določa, da se pravila prava države, v kateri se nahajajo nepremičnine, podjetja ali druge posebne kategorije premoženja, s katerimi so določene omejitve, ki se nanašajo na dedovanje tega premoženja ali nanj vplivajo, uporabljajo za dedovanje pod pogojem, da se po pravu te države uporabljajo ne glede na pravo, ki se uporablja za dedovanje.
40      V tem okviru opozarjam, da lahko nacionalni registri nepremičnin delujejo po različnih načelih in da imajo lahko podatki, vsebovani v njih, različno dokazno moč. Poleg sistema zemljiške knjige, v katerem so podatki o pravnem naslovu do nepremičnine in ki se uporablja v Nemčiji, Avstriji ali na Poljskem, se v nekaterih državah, kot so Belgija,
Francija ali Portugalska, uporabljajo sistemi registracije pravnih poslov v zvezi z nepremičninami, v katerih je zbir vseh dokumentov v zvezi z dano nepremičnino brez podatka o njenem trenutnem pravnem stanju, s katerim je povezan nastanek določenih domnev (jamstvo javnega zaupanja). Presoja trenutnega pravnega stanja nepremičnine v primeru takšnih registrov ni vedno očitna (Martínez Velencoso,
L. M., The land register in European law: A comparative and economic analysis, v: Martínez Velencoso, L. M., Bailey, S.,  Pradi,
A.
(ur.), Transfer of immovables in European private law. The common core of European private law, Cambridge, Cambridge University Press, 2017, str. 11.
41      Glede podobnih zahtev drugih subjektov glej tudi Margoński, M., op. cit., str. 428. Avtor opisuje izkušnjo poljskega notarja, ki je moral spremeniti že izdano EPD, ki je vsebovalo podatke o dveh bančnih računih zapustnika pri banki v Luksemburgu, po razkritju prej neznanega dejstva, da je zapustnik pri isti banki odprl tudi denarni depozit.
42      Razen v Nemčiji, takšnih težav ni tudi na Poljskem. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe v obravnavani zadevi prav tako izhaja, da je Oberster Gerichtshof der Republik Österreich (vrhovno sodišče Republike Avstrije) v sklepu z dne 15. maja 2018 (5 Ob 35/18k, ZEV 2019, 353, točka 26) ugotovilo, da v EPD ni treba nujno navesti nepremičnine, ki je del zapuščine.
43      Točka 52 sodbe Registrų centras.
44      Glede možnosti uporabe te določbe v obravnavani zadevi glej spodaj točke od 110 do 112 teh sklepnih predlogov.
45      Kot to izhaja iz zgoraj navedene uvodne izjave 71 Uredbe št. 650/2012.
46      Pri tem mislim zlasti na člen 2033(2) BGB, v skladu s katerim sodedič ne more razpolagati z deležem na predmetu, ki je del zapuščine, ter člen 1036 poljskega civilnega zakonika, ki določa, da je za prenos deleža na premoženju, ki je zajeto z zapuščinsko maso, potrebno soglasje preostalih dedičev, sicer je posel v razmerju do dedičev neveljaven, če so s tem kršene njihove pravice v zvezi z delitvijo zapuščine.
47      Glej točko 72 teh sklepnih predlogov.
48      Glej točke od 92 do 95 teh sklepnih predlogov.
49      Točka 51 sodbe Registrų centras.
50      Glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2025, Elektrorazpredelitelni mrezhi Zapad (C‑310/24, EU:C:2025:406, točka 44).