Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 21. maja 2026(1)
Zadeva C‑203/25
„NEO GROUP“ UAB
proti
Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložila Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (komisija za reševanje davčnih sporov pri vladi Republike Litve, Litva))
„ Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Davčno pravo – Skupni sistem obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic – Oprostitev dividend, ki jih odvisna družba rezidentka izplača matični družbi nerezidentki – Splošno pravilo za oprostitev pri viru odtegnjenega davka – Izjema od tega pravila v primeru zlorab ali davčnih utaj – Pogoji za zlorabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah “
I.      Uvod
1.        Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložila Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (komisija za reševanje davčnih sporov pri vladi Republike Litve, v nadaljevanju: davčna komisija), Sodišču daje priložnost, da podrobneje opredeli pogoje za zlorabo v smislu člena 1(2) in (3) Direktive o matičnih in odvisnih družbah(2).
2.        Družba Neo Group UAB (v nadaljevanju: družba Neo) v postopku v glavni stvari izpodbija odločbo litovskega davčnega inšpektorata (v nadaljevanju: nacionalna davčna uprava), ki je družbi Neo zavrnil oprostitev pri viru odtegnjenega davka v Litvi z obrazložitvijo, da je družba Neo to oprostitev pridobila z zlorabo. Družba Neo naj bi svoj dobiček res izplačala svoji ciprski matični družbi, ki opravlja gospodarsko dejavnost. Vendar naj bi ta nato ta dobiček prek niza transakcij, ki naj bi ga bilo treba opredeliti kot nepristno shemo, prek druge ciprske družbe „babice“ prenakazala fizični osebi, ki naj bi stala za to skupino družb.
3.        V predlogu za sprejetje predhodne odločbe se postavljata zlasti dve vprašanji. Po eni strani je treba pojasniti, ali gre lahko za zlorabo oprostitve pri viru odtegnjenega davka tudi, če matična družba ni le formalno, ampak tudi ekonomsko gledano prejemnica izplačil dobička, kar pomeni, da lahko z njimi dejansko razpolaga. Po drugi strani je treba preučiti, ali lahko zloraba davčne zakonodaje druge države članice pri izplačilu dividend fizični osebi hkrati pomeni tudi zlorabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
4.        Pravni okvir Unije v obravnavani zadevi je opredeljen v Direktivi o matičnih in odvisnih družbah.
5.        V uvodnih izjavah 3, 4 in 6 so pojasnjeni cilji Direktive o matičnih in odvisnih družbah:
„(3) Cilj te direktive je oprostitev dividend in drugih oblik distribucije dobička, ki ga odvisne družbe izplačujejo svojim matičnim družbam od davčnega odtegljaja, in odprava dvojne obdavčitve takšnih prihodkov na ravni matične družbe.
(4) Da se v Uniji ustvarijo pogoji, podobni tistim na notranjem trgu, in s tem zagotovi učinkovito delovanje takšnega notranjega trga je potrebno povezovanje družb iz različnih držav članic v skupine. Te operacije ne bi smele biti ovirane z omejitvami, pomanjkljivostmi ali izkrivljanji, ki izhajajo predvsem iz davčnih predpisov držav članic. Zato je za takšna povezovanja družb iz različnih držav članic v skupine treba določiti davčna pravila, ki so s stališča konkurence nevtralna, in podjetjem omogočiti, da se prilagodijo zahtevam notranjega trga, da povečajo produktivnost in izboljšajo svojo konkurenčno moč na mednarodni ravni.
[…]
(6) Pred začetkom veljavnosti Direktive 90/435/EGS so se obstoječi davčni predpisi, ki urejajo razmerja med matičnimi in odvisnimi družbami iz različnih držav članic, v državah članicah znatno razlikovali in so bili na splošno manj ugodni kot tisti, ki so veljali za matične in odvisne družbe v isti državi članici. Zato je bilo sodelovanje med družbami iz različnih držav članic v manj ugodnem položaju v primerjavi s sodelovanjem družb iz iste države članice. Ta manj ugoden položaj je bilo treba odpraviti z uvedbo skupnega sistema na ravni Unije, da bi se olajšalo povezovanje družb v skupine.“
6.        V uvodni izjavi 8 Direktive o spremembi(3) 2015/121 je navedeno:
„(8) Čeprav bi morale države članice klavzulo o preprečevanju zlorab uporabljati za reševanje problema shem, ki niso pristne v celoti, pa se utegnejo pojaviti tudi primeri, ko gledano posamično ni pristen le en korak ali del v shemi. Države članice bi morale imeti možnost, da klavzulo o preprečevanju zlorab uporabijo tudi za reševanje problema teh posameznih korakov ali delov, brez poseganja v ostale pristne korake ali dele v shemi. […]“
7.        Člen 1(1) Direktive o matičnih in odvisnih družbah opredeljuje njeno področje uporabe:
„Države članice uporabljajo to direktivo:
(b) za distribucijo dobička s strani družb iz te države članice, družbam, iz drugih držav članic, od katerih so odvisne“.
8.        Člen 1(2) in (3) Direktive o matičnih in odvisnih družbah vsebuje splošno pravilo o preprečevanju zlorab, ki določa:
„2. Države članice ne priznajo nobenih ugodnosti iz te direktive za sheme ali nize shem, ki glede na to, da je bil pri njihovem uresničevanju poglavitni namen ali eden od poglavitnih namenov pridobitev davčne prednosti, ki izničuje cilj ali namen te direktive, niso pristni, če se upoštevajo vsa pomembna dejstva in okoliščine.
Shema lahko obsega več kakor en korak ali del.
3. Za namene odstavka 2 se shema ali niz shem šteje za nepristnega, kolikor se ne uresničuje iz tehtnih komercialnih razlogov, ki odražajo ekonomsko stvarnost.“
9.        Člen 3(1) Direktive o matičnih in odvisnih družbah opredeljuje pojma „matična družba“ in „odvisna družba“:
„Za uporabo te direktive
(a) se status ‚matične družbe‘ podeli:
(i) najmanj družbi iz države članice, ki izpolnjuje pogoje iz člena 2 in ima najmanj 10 % delež v kapitalu družbe iz druge države članice, ki izpolnjuje enake pogoje; […]
(b) ‚odvisna družba‘ pomeni družbo, katere kapital vključuje kapitalski delež iz točke (a).“
10.      Člen 5 Direktive o matičnih in odvisnih družbah določa oprostitev pri viru odtegnjenega davka:
„Dobiček, ki ga odvisna družba distribuira svoji matični družbi, se oprosti pri viru odtegnjenega davka.“
B.      Litovsko pravo
11.      Lietuvos Respublikos pelno mokesčio įstatymas (zakon o davku od dohodkov pravnih oseb Republike Litve št. IX-675 z dne 20. decembra 2001, v različici zakona št. XII-2262 z dne 22. marca 2016 (v nadaljevanju: litovski zakon o davku od dohodkov pravnih oseb) določa naslednje.
12.      Člen 3(1) litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb določa, da so zavezanci za plačilo davka od dohodkov pravnih oseb litovske in tuje pravne osebe.
13.      Člen 4(3), točka 2, litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb določa, da je davčna osnova tuje pravne osebe „dohodek iz Republike Litve, ki ga tuja pravna oseba prejme drugače kot prek stalnih poslovnih enot v Republiki Litvi“.
14.      Člen 4(4), točka 2, litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb določa, da „dohodek iz Republike Litve, ki ga tuja pravna oseba prejme drugače kot prek stalnih poslovnih enot v Republiki Litvi, vključuje dohodek iz razdeljenega dobička“.
15.      Člen 34(1) litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb določa, da se „[z]a dividende, ki jih tuje pravne osebe prejmejo na podlagi delnic, kapitalskih deležev ali drugih pravic, ki jih imajo v litovski pravni osebi, plača davek od dohodkov pravnih oseb v višini 15 %. Davek obračuna, odtegne in v proračun plača litovska pravna oseba, ki izplačuje dividende, in sicer najpozneje do [desetega] dne v mesecu, ki sledi mesecu, v katerem so bile dividende izplačane.“
16.      S členom 34(2) litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb se prenaša člen 5 Direktive o matičnih in odvisnih družbah:
„Dividende, ki jih litovska pravna oseba plača tuji pravni osebi, ki ima v neprekinjenem obdobju vsaj 12 mesecev, vključno z dnevom distribucije dividend, vsaj 10 % delnic z glasovalno pravico (poslovnih deležev, zadružnih deležev) v litovski pravni osebi, niso predmet obdavčitve, razen če je tuja pravna oseba, ki prejme dividende, registrirana ali drugače organizirana na ciljnih ozemljih.“
17.      S členom 32(6) litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb se prenaša člen 1(2) in (3) Direktive o matičnih in odvisnih družbah (v nadaljevanju: nacionalna določba o preprečevanju zlorab). Določa, da „[se] določbe člena 34(2) tega poglavja o neobdavčitvi dividend ne uporabljajo za sheme ali nize shem, ki glede na to, da je bil pri njihovem uresničevanju poglavitni namen ali eden od poglavitnih namenov pridobitev davčne ugodnosti, ki izničuje cilj ali namen [Direktive 2011/96], niso pristni, če se upoštevajo vsa pomembna dejstva in okoliščine. Shema lahko obsega več kakor en korak ali del. Shema ali niz shem se štejeta za nepristna, kolikor se ne uresničujeta iz tehtnih komercialnih razlogov, ki odražajo ekonomsko stvarnost“.
III. Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe
18.      Neo je pravna oseba, ustanovljena v Republiki Litvi, v kateri ima od 10. avgusta 2005
100 % delež ciprska družba Retal Industries Ltd.
19.      Družba Neo je v letih 2016 in 2017 družbi Retal Industries izplačala dividende v višini 15.000.000 EUR. V tem obdobju je tudi druga litovska družba, Retal Lithuania UAB, v kateri ima družba Retal Industries prav tako 100 % delež, družbi Retal Industries izplačala dividende v višini 13.485.032 EUR.
20.      Družba Neo je na podlagi člena 34(2) litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb menila, da je razdelitev dobička družbi Retal Industries oproščena davka, zato v Litvi ni obračunala davčnega odtegljaja.
21.      Po ugotovitvah nacionalne davčne uprave so večino (več kot 90 %) prihodkov iz poslovanja družbe Retal Industries v letih 2016 in 2017 pomenili dohodki od dividend, ki so jih večinoma (88 % leta 2016 in 74 % leta 2017) sestavljale dividende, ki jih je družba Retal Industries prejela od družbe Neo in družbe Retal Lithuania.
22.      Nacionalna davčna uprava je v okviru davčnega nadzora, ki se je nanašal na leti 2016 in 2017, ugotovila, da bi morale biti dividende, ki jih je družba Neo izplačala družbi Retal Industries v letih 2016 in 2017 (skupaj 15.000.000 EUR), v Litvi obdavčene z litovskim 15‑odstotnim davkom od dohodkov pravnih oseb, ker so izpolnjevale pogoje iz nacionalne določbe o preprečevanju zlorab.
23.      Nacionalna davčna uprava je uporabo nacionalne določbe o preprečevanju zlorab utemeljila s tem, da so bile z ekonomskega vidika dividende družbe Neo prek niza transakcij nazadnje izplačane fizični osebi PG, ki nima stalnega prebivališča v Litvi. To domnevo utemeljuje z ugotovitvijo okoliščin, navedenih v nadaljevanju.
24.      Skupni znesek dividend, ki sta jih družbi Neo in Retal Lithuania v letih 2016 in 2017 izplačali družbi Retal Industries (28.485.032 EUR), je v bistvu ustrezal znesku dividend, ki jih je družba Retal Industries v letih 2017 in 2018 izplačala svoji edini družbenici, ciprski družbi Polymer Products Holding Ltd (v nadaljevanju: družba PPH) (28.880.865 EUR).
25.      Nekaj mesecev pred tem je novoustanovljena družba PPH kupila deleže v družbi Retal Industries od belizejske družbe Clendon Holdings Inc (v nadaljevanju: družba Clendon). Edini delničar obeh družb (tako družbe Clendon kot tudi družbe PPH) je oseba PG. Ta prenos deležev torej ni spremenil ničesar glede obvladujoče fizične osebe.
26.      Družba PPH nima zaposlenih. Od ustanovitve konec leta 2016 do 31. decembra 2018 so dividende pomenile več kot 99 % njenih prihodkov.
27.      Družba PPH je imela 31. decembra 2017 do osebe PG obveznosti v znesku, ki je ustrezal kupnini (310.400.000 EUR) za nakup deležev v družbi Retal Industries. Nacionalna davčna uprava je iz tega sklepala, da je družba Clendon svojo terjatev iz kupnine prenesla na osebo PG. Družba PPH je v letih 2017 in 2018 osebi PG dala posojila in odstopila terjatve (v skupnem znesku 28.915.328 EUR), ki so bile nato pobotane s terjatvijo osebe PG do družbe PPH. V tem obdobju družba PPH ni razdeljevala dobička.
28.      Nacionalna davčna uprava je glede na te okoliščine ugotovila, da so bile te transakcije opravljene umetno. Družba PPH naj bi nakup deležev v družbi Retal Industries in zadolženost do osebe PG zgolj pro forma konstruirala. S tem naj bi ustvarila vtis, da so bile dividende, ki sta jih izplačali litovski družbi Neo in Retal Lithuania, uporabljene za plačilo teh obveznosti.
29.      V resnici naj bi se družba Neo s transakcijami nameravala izogniti plačilu davka od dividend. Zato naj bi se družba Neo z uveljavljanjem oprostitve pri viru odtegnjenega davka iz člena 34(2) litovskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb (s tem da je uporabila 0‑odstotno stopnjo davka od dohodkov pravnih oseb) izognila plačilu davka od dohodkov pravnih oseb.
30.      Družba Neo izpodbija opredelitev transakcij kot nepristne sheme. Zlasti naj nacionalni davčni organi ne bi ugotovili, da je družba Retal Industries fiktivna družba. Poleg tega naj bi tudi druge transakcije odražale ekonomsko stvarnost. Njihov cilj naj bi bil izključiti družbe s sedežem na offshore območjih iz korporativne strukture skupine in prenesti vodstvo matične družbe skupine v Unijo.
31.      Predložitvena davčna komisija dvomi, da je razlaga nacionalne določbe o preprečevanju zlorab, ki jo je uporabila nacionalna davčna uprava, združljiva s cilji Direktive o matičnih in odvisnih družbah, zato zaproša Sodišče, naj pojasni uporabo določbe o preprečevanju zlorab iz Direktive o matičnih in odvisnih družbah, ki je upoštevna za ta spor.
32.      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (davčna komisija pri vladi Republike Litve) je Sodišču v predhodno odločanje predložila ta vprašanja:
1.       Ali je v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, nacionalna praksa, ki v državi plačnika dividend izključuje možnost oprostitve pri viru odtegnjenega davka na dividende, če se te dividende izplačajo matični družbi plačnika, ki deluje v drugi državi članici Unije in ki sama po sebi ni nepristen subjekt, saj dejansko opravlja dejavnost ter se ji dividende izplačujejo kot dejanskemu lastniku dividend, vendar jo davčni organi opredelijo za udeleženca v nizu nepristnih transakcij na podlagi plačila (prenosa) dividend prek nje dejanskemu lastniku celotne skupine družb, skladna s cilji pravila o preprečevanju zlorab iz Direktive 2011/96?
2.       Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je prenos dividend v nizu mogoče utemeljiti z ujemanjem ali podobnostjo zneskov dividend, ki se prenesejo v nizu transakcij?
3.       Ali je v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, nacionalna praksa, v okviru katere davčni organi uporabljajo pravilo o preprečevanju zlorab v državi, v kateri so dividende izplačane, čeprav so transakcije, na podlagi katerih je bil niz transakcij opredeljen za shemo (ki jo davčni organi štejejo za nepristno), v drugi državi članici Unije opravili davčni rezidenti te druge države članice, skladna s cilji pravila o preprečevanju zlorab iz Direktive 2011/96/EU, vključno z načelom sorazmernosti iz uvodnih izjav Direktive 2015/121/EU?
4.       Ali je mogoče na podlagi pravila o preprečevanju zlorab v državi plačnika dividend pri viru odtegniti davek na dividende ne glede na to, v kateri fazi v nizu transakcij je davčna ugodnost nastala? Ali se lahko šteje, da je pritožnica davčno ugodnost prejela v nasprotju s ciljem ali z namenom Direktive 2011/96/EU, če na podlagi takega niza transakcij davčno ugodnost pridobi dejanski lastnik, ki za to pridobitev uporabi dividende pritožnice?
5.       Ali je v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, mogoče določbe člena 1(2) Direktive 2011/96/EU razlagati tako, da se lahko izključi uporaba pravila o „izključitvi udeležbe“, s katerim se v nacionalnem pravu izvajajo določbe člena 5 Direktive 2011/96/EU, zaradi zlorabe pravice, do katere je prišlo z uporabo prejetih dividend, kadar so bile dividende prejete in uporabljene (nadaljnja distribucija dobička) v določenem obdobju?
6.       Ali je v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, nacionalna praksa, v okviru katere davčni organi pravilo o preprečevanju zlorab uporabijo za plačnika dividend, ne da bi se ugotovilo, ali je ta plačnik vedel oziroma bi moral vedeti za obstoj niza nepristnih transakcij, skladna s cilji pravila o preprečevanju zlorab iz Direktive 2011/96/EU?
33.      Pisna stališča so predložile družba Neo, litovska, španska in nizozemska vlada ter Evropska komisija. Obravnave, ki je potekala 25. februarja 2026, so se udeležile družba Neo, litovska in španska vlada ter Evropska komisija.
IV.    Pravna presoja
34.      Namen vprašanj, ki jih je postavila predložitvena davčna komisija(4), je ugotoviti, ali okoliščine postopka v glavni stvari izpolnjujejo pogoje za uporabo člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah. V predlogu za sprejetje predhodne odločbe so okoliščine ločeno predstavljene v več vprašanjih.
35.      Na podlagi teh vprašanj bom najprej pojasnila, da lahko  do zlorabe oprostitve pri viru odtegnjenega davka izjemoma pride tudi, če je matična družba, ki prejme dividende, dejanska lastnica dividend, dividende pa se prek nepristne sheme prenakažejo končnemu prejemniku (to je fizična oseba, ki stoji za skupino družb) (prvo vprašanje, glej v zvezi s tem
razdelek A). Tako je lahko tudi, če se transakcija, ki jo je treba opredeliti kot nepristno shemo, izvede v državi članici, če obstaja celovit načrt, ki pomeni zlorabo in katerega namen je nezakonita neobdavčitev končnega prejemnika (tretje in četrto vprašanje, glej v zvezi s tem razdelek B).
36.      Zgolj ujemanje zneskov razdeljenih dividend tako kot tudi tesna časovna povezava med prejemom in nadaljnjo razdelitvijo ni niti indic niti pogoj za tako zlorabo (drugo in peto vprašanje, glej v zvezi s tem razdelek C). Kolikor je treba pri „namenu“ davčne sheme upoštevati subjektivne okoliščine, je pomembna predvsem vednost osebe, ki se odloči za shemo (šesto vprašanje, glej v zvezi s tem razdelek D).
A.      Prvo vprašanje: zloraba kljub dejanskemu lastništvu
37.      Davčna komisija s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali gre lahko za zlorabo v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah tudi takrat, kadar je matična družba, ki prejme dividende, dejanska lastnica dividend, vendar jih na podlagi nepristne sheme prenese na končnega prejemnika.
38.      V skladu s členom 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah države članice ne priznajo nobenih ugodnosti iz te direktive, če gre za shemo, ki ni pristna, katere poglavitni namen je pridobitev davčne ugodnosti, ki izničuje cilj ali namen te direktive.
39.      S tem je zakonodajalec prevzel to, kar priznava tudi sodna praksa: uporabe predpisov Unije namreč ni mogoče razširiti tako, da bi zajemala transakcije, ki se izvedejo z namenom zlorabe ugodnosti, ki jih določa pravo Unije.(5)
40.      Zato člen 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah določa dva pogoja za zavrnitev oprostitve davka: prvič, obstajati mora nepristna shema. Drugič, njen namen mora biti pridobitev davčne ugodnosti, ki izničuje cilj te direktive.(6) Člen 1(3) Direktive o matičnih in odvisnih družbah določa okoliščine, v katerih je shema v smislu prvega pogoja nepristna. Tako se shema šteje za nepristno, kolikor se ne uresničuje iz „tehtnih komercialnih razlogov“, ki odražajo ekonomsko stvarnost.
41.      Cilj je obdavčitev na podlagi dejanskih gospodarskih transakcij, to je davčna obravnava transakcije, s katero se uresničuje namen ureditve.
42.      Zato je bistvena značilnost pojma zlorabe v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah opredeljena v drugem pogoju, in sicer, ali je namen nepristne sheme davčna ugodnost, ki izničuje cilj ali namen te direktive. Ta drugi pogoj je namreč referenčna točka za nepristno shemo. Namen določbe o zlorabi iz Direktive o matičnih in odvisnih družbah ni preprečiti vsake možne davčne sheme, ki morda ni pristna, ampak le tiste, katerih namen je pridobiti davčno ugodnost, ki izničuje cilj ali namen te direktive.
43.      Za podrobno pojasnitev te določbe o zlorabi sta torej odločilna cilj in namen Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
44.      Za odgovor na prvo vprašanje bom v nadaljevanju zato najprej preučila cilj in namen Direktive o matičnih in odvisnih družbah (glej v zvezi s tem razdelek 1). Nato bom pojasnila, da gre za zlorabo oprostitve pri viru odtegnjenega davka vedno, kadar se zaobidejo pogoji za njeno uporabo (glej v zvezi s tem razdelek 2). Nasprotno pa je, če so izpolnjeni pogoji za njeno uporabo, praviloma treba šteti, da gre za neobdavčitev, s katero se uresničuje namen ureditve (glej v zvezi s tem razdelka 3 in 4). Izjemoma pa gre lahko tudi v takih primerih za zlorabo (glej v zvezi s tem razdelek 5).
1.      Cilj in namen Direktive o matičnih in odvisnih družbah
45.      Kot je razvidno iz uvodnih izjav Direktive o matičnih in odvisnih družbah, je njen namen olajšati povezovanje družb v skupine na ravni Unije z odpravo manj ugodnega položaja sodelovanja med družbami iz različnih držav članic v primerjavi s sodelovanjem družb iz iste države članice.(7) Namen Direktive o matičnih in odvisnih družbah je torej spodbujanje čezmejne gospodarske dejavnosti in notranjega trga.(8)
46.      V ta namen naj bi se s to direktivo zagotovila davčna nevtralnost razdeljevanja dobička s strani odvisne družbe s sedežem v eni državi članici njeni matični družbi s sedežem v drugi državi članici.(9) Za to direktiva na eni strani zavezuje državo sedeža matične družbe, da prejete izplačane dobičke oprosti davka od dohodkov pravnih oseb (člen 4), po drugi strani pa državi sedeža odvisne družbe prepoveduje, da bi opravljena izplačila dobička obremenila s pri viru odtegnjenim davkom (člen 5).
47.      S tem Direktiva o matičnih in odvisnih družbah po eni strani preprečuje, da bi bil dobiček, ki ga odvisna družba razdeli matični družbi, dvojno obdavčen z davkom od dohodkov pravnih oseb, in sicer najprej v državi sedeža odvisne družbe, nato pa še v državi sedeža matične družbe (člen 4).
48.      Po drugi strani Direktiva o matičnih in odvisnih družbah s prepovedjo pri viru odtegnjenega davka državi sedeža odvisne družbe preprečuje, da bi dobiček, ki se razdeli matični družbi, obdavčila s pri viru odtegnjenim davkom. Pri viru odtegnjeni davek temelji na interesu države sedeža odvisne družbe, da se obdavči dobiček, ustvarjen na njenem ozemlju in izplačan matični družbi.(10) V skladu s členom 5 Direktive o matičnih in odvisnih družbah ima uresničitev notranjega trga prednost pred tem interesom.
49.      V skladu z zasnovo Direktive o matičnih in odvisnih družbah se torej dobiček skupine družb načeloma obdavči z davkom od dohodkov pravnih oseb le, ko ga odvisna družba ustvari, šele „zadnja“ razdelitev matične družbe skupine svojemu delničarju, ki je fizična oseba, pa se kot dohodki te osebe iz kapitala obdavči z dohodnino.
50.      Pri nameravani davčni nevtralnosti izplačil znotraj skupine družb se torej izhaja iz tega, da bo država (ali države), v kateri se izvede „zadnja“ razdelitev matične družbe skupine svojim delničarjem, obdavčila ta izplačila v okviru izvajanja svoje davčne avtonomije. Vendar Direktiva o matičnih in odvisnih družbah ne določa, ali in kako se obdavči ta „zadnja“ razdelitev dobička.
2.      Zloraba z obidom pogojev za uporabo
51.      Na podlagi smisla in namena določbe o zlorabi, ki sta zagotoviti obdavčitev, s katero se uresničuje namen ureditve (glej točko 41 zgoraj), gre za zlorabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah vedno, kadar so pogoji za njeno uporabo izpolnjeni le pro forma, da bi se pridobila davčna ugodnost, ki jo priznava ta direktiva.(11)
52.      V takih primerih si namreč oseba, ki na podlagi Direktive do tega ni upravičena, z zgolj formalno shemo pridobi ugodnosti, ki jih priznava Direktiva.(12) Z obdavčitvijo se torej ne uresničuje namen ureditve, ker se ta ne izvede na podlagi dejanskih gospodarskih transakcij.
53.      Glavna referenčna točka zlorabe je zato dejanski stan določbe, ki določa nameravano pravno posledico. Člen 5 Direktive o matičnih in odvisnih družbah kot pogoj za sporno oprostitev pri viru odtegnjenega davka določa, da odvisna družba distribuira dobiček svoji matični družbi(13). Iz tega sledi, da gre za zlorabo, če sta odvisna ali matična družba ustanovljeni ali če se dobiček razdeli zgolj pro forma.
54.      Zato je Sodišče priznalo obstoj nepristne sheme v smislu Direktive o matičnih in odvisnih družbah, če je v strukturo skupine med družbo, ki plača dividende, in družbo skupine, ki je njihov upravičeni lastnik, vstavljen tako imenovani obvodni subjekt.(14) Da gre za tak obvodni subjekt, je treba v skladu s sodno prakso Sodišča vsekakor šteti, kadar je edina dejavnost zadevne družbe prejem dividend in njihovo prenakazilo drugemu subjektu.(15) Enako bi moralo veljati, kadar družba nima pravice ekonomsko razpolagati s prejetimi dividendami, na primer zato, ker je pogodbeno zavezana, da jih mora prenakazati tretjemu.(16) Z ekonomskega vidika torej dejanski prejemnik izplačila (tako imenovani dejanski lastnik) ni ta družba, temveč tisti, ki se mu na koncu prenakažejo sredstva.
55.      Primer takega obvodnega subjekta seveda ni nujen pogoj za nepristno shemo.(17)
56.      Pojasniti je treba, da je treba vprašanje, ali so z ekonomskega vidika izpolnjeni pogoji za uporabo zadevne oprostitve davka, seveda preučiti ob upoštevanju vseh pomembnih okoliščin.(18) To vključuje tudi okoliščine pred upoštevno razdelitvijo dobička ali po njej, tudi če so podane v drugi državi članici. V nasprotnem primeru tudi sploh ni mogoče ugotoviti, ali je družba dejanska lastnica prejetih dividend ali pa jih samo prenakazuje. Referenčna točka za to preučitev pa so pogoji za uporabo oprostitve davka iz Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
3.      Domneva, da se z obdavčitvijo uresničuje namen ureditve, če so izpolnjeni pogoji za uporabo
57.      Obratno pa je mogoče na podlagi okoliščine, da so z ekonomskega vidika izpolnjeni pogoji za uporabo, praviloma sklepati, da ne gre za zlorabo v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
58.      Tako domnevo narekujeta pravna varnost in načelo varstva legitimnih pričakovanj. Davčni zavezanec legitimno pričakuje, da bo lahko izkoristil organizacijske strukture, ki mu jih omogoča pravo, in svojo gospodarsko dejavnost organiziral tako, da bo davčno čim bolj razbremenjen.(19)
59.      Zato Sodišče v zvezi s pravilom o preprečevanju zlorab iz Direktive o združitvah(20) šteje, da lahko države članice ugodnosti iz te direktive zavrnejo le „izjemoma in v posebnih primerih“.(21) Kot izjemo od splošnih pravil je treba to pravilo razlagati ozko, pri čemer je treba upoštevati njegovo besedilo, njegov namen in okvir.(22) Enako velja za člen 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah. Zgolj tavtološko sklicevanje na to, da je njegov cilj preprečiti kakršno koli zlorabo,(23) ne more spremeniti tega, da ga je treba preudarno uporabljati.
4.      Praviloma ne gre za zlorabo s strani matične družbe, ki je dejanska lastnica
60.      Zato v primeru, v katerem odvisna družba razdeli dobiček matični družbi, ki je dejanska lastnica dividend, praviloma ne gre za nepristno shemo.
61.      Zlasti o taki nepristni shemi ni mogoče sklepati zgolj na podlagi okoliščine, da je matična družba, ki je dejanska lastnica dividend, prenakazala svoj dobiček (ki vključuje prejete dividende). Člen 5 Direktive o matičnih in odvisnih družbah namreč oprostitve pri viru odtegnjenega davka ne pogojuje na primer s tem, da se te ne prenakažejo, ampak je njegov namen ravno preprečiti večkratno obdavčitev razdelitve dobička znotraj skupine družb.
62.      Nasprotno, kapitalske družbe redno poslujejo tako, da se dividende znotraj skupine družb prenakažejo obvladujoči matični družbi, ki svoj dobiček na koncu izplača eni ali več fizičnim osebam. Cilj kapitalske družbe je namreč prav ustvarjanje dobička in njegova razdelitev delničarjem.
63.      Tudi na podlagi ugotovitev Sodišča v zadevah T Danmark in Y Denmark, v skladu s katerimi prenakazilo dividend neupravičeni osebi pomeni indic za nepristno shemo, ni mogoče sklepati drugače.(24) Kot je namreč razvidno iz konteksta teh ugotovitev, je bilo za Sodišče odločilno vprašanje, ali je obstajal obvodni subjekt.(25) Kot indic za to, da gre za tak obvodni subjekt, je upoštevalo okoliščino, da so bile dividende v zelo kratkem času po njihovem prejetju (skoraj) v celoti prenakazane.
64.      Če pa se kot v obravnavani zadevi ugotovi, da matična družba, ki prejme dividende, ni obvodni subjekt, prenakazilo dividend samo po sebi ne more pomeniti nepristne sheme.
5.      Zloraba kljub dejanskemu lastništvu, če obstaja celovit načrt, ki pomeni zlorabo
65.      Kljub temu pa lahko, tudi če so z ekonomskega vidika izpolnjeni pogoji za uporabo oprostitve davka, v izjemnih primerih obstajajo strukture, ki preprečujejo obdavčitev, s katero se uresničuje namen ureditve, in jih je zato treba šteti za zlorabo.
66.      Zato je treba nasprotovati trditvi družbe Neo, ki je sicer v osnovi pravilna, vendar v absolutnem smislu preveč daljnosežna, da pod nobenim pogojem ne more biti zlorabe, če je matična družba dejanska lastnica dividend.
67.      Izhodišče mojih preudarkov je besedilo člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah, v skladu s katerim je treba pri ugotavljanju zlorabe upoštevati vsa pomembna dejstva in okoliščine (glej točko 56 zgoraj) in shema lahko obsega več kakor en korak ali del. V skladu s členom 1(3) Direktive o matičnih in odvisnih družbah je lahko shema tudi samo delno nepristna („kolikor“).
68.      Vendar, kot je prav tako razvidno iz besedila člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah, mora biti eden od poglavitnih namenov sheme pridobitev davčne ugodnosti. Zato mora biti namen sheme pridobiti davčno ugodnost.
69.      Iz tega sledi, da so sicer lahko nepristni tudi samo nekateri koraki ali deli v shemi.(26) Tudi v tem primeru mora biti namen nepristnega dela sheme pridobiti davčno ugodnost.
70.      Pri tem je upoštevna davčna ugodnost v izhodišču tista, ki jo zagotavlja Direktiva. V skladu s splošnim načelom prava Unije o prepovedi zlorab je namreč lahko tudi cilj člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah le, da ne bi zajemal transakcij, ki se izvedejo z namenom zlorabe ugodnosti, ki jih določa pravo Unije (glej točko 39 zgoraj).(27)
71.      Nepristna shema, izvedena po upoštevni razdelitvi dobička odvisne družbe matični družbi ali pred njo, lahko pomeni davčno ugodnost na podlagi nacionalne zakonodaje. Vendar pa sama po sebi že z vidika dejanskega stanu ne more pomeniti davčne ugodnosti, ki jo priznava Direktiva.
72.      Pogoj za zlorabo je torej, da je že namen izplačila odvisne družbe matični družbi, to je izplačila, za katero Direktiva o matičnih in odvisnih družbah priznava davčno ugodnost, pridobiti davčno ugodnost, ki je v nasprotju z Direktivo. Z drugimi besedami, za zlorabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah gre lahko, če je izplačilo odvisne družbe matični družbi – ki samo po sebi odraža ekonomsko stvarnost – del celovitega načrta, ki pomeni zlorabo.
73.      Da gre za tak celovit načrt, ki pomeni zlorabo, je treba na primer šteti, kadar se Direktiva o matičnih in odvisnih družbah izkoristi za ustvarjanje dohodkov v korist končnega prejemnika (to je fizične osebe, ki stoji za skupino družb), ki v državi njegovega sedeža/stalnega prebivališča ne morejo biti obdavčeni. Tako je na primer, kadar odvisna družba izplača dividende svoji matični družbi, ki je dejanska lastnica, da bi jih prikrila z drugimi transakcijami prek tako imenovanih nekooperativnih offshore držav(28), tako da država, v kateri ima končni prejemnik sedež/stalno prebivališče, ne prejme informacij o „zadnji“ razdelitvi in je zato ne more obdavčiti.(29)
74.      Taka shema namreč zanika predpostavko, na kateri temelji Direktiva o matičnih in odvisnih družbah. Kot sem že navedla, se pri Direktivi o matičnih in odvisnih družbah izhaja iz tega, da lahko država, v kateri se opravi „zadnje“ izplačilo, to izplačilo obdavči v okviru izvajanja svoje davčne avtonomije (glej točko 50 zgoraj). Če se ji to onemogoči in prepreči obdavčitev „zadnjega“ izplačila, ki je predvidena sama po sebi, ne bi bilo primerno, če bi se priznala davčna ugodnost iz Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
6.      Vmesni predlog
75.      Glede na navedeno menim, da lahko  do zlorabe v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah izjemoma pride tudi, če je matična družba, ki prejme dividende, dejanska lastnica dividend, dividende pa se prek nepristne sheme prenakažejo končnemu prejemniku. Tako je na primer, kadar se Direktiva o matičnih in odvisnih družbah izkoristi za ustvarjanje dohodkov v korist končnega prejemnika, ki v državi njegovega sedeža/stalnega prebivališča nezakonito ne morejo biti obdavčeni.
B.      Tretje in četrto vprašanje: zloraba nacionalne davčne zakonodaje
76.      Davčna komisija s tretjim in četrtim vprašanjem sprašuje, ali gre lahko za zlorabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah tudi takrat, kadar matična družba dividende na podlagi nepristne sheme v državi svojega sedeža prenakaže končnemu prejemniku.
77.      Kot sem že navedla, je pogoj za zlorabo v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah, da je namen nepristne sheme pridobiti davčno ugodnost (glej točko 68 in naslednje zgoraj). Nepristna shema v državi članici zato sama po sebi ne more pomeniti davčne ugodnosti, ki jo priznava Direktiva. Potreben je celovit načrt, ki pomeni zlorabo, to je dokaz, da je bil že namen izplačila odvisne družbe matični družbi pridobiti davčno ugodnost, ki je v nasprotju z Direktivo.
78.      Po mojem mnenju to običajno ne velja za (domnevno) zlorabo davčne zakonodaje v državi članici (glej v zvezi s tem razdelek
1). Za tak celovit načrt, ki pomeni zlorabo, gre lahko izjemoma takrat, kadar odvisna družba razdeli dobiček matični družbi, da bi utajila davek v državi članici končnega prejemnika (glej v zvezi s tem razdelek
2).
1.      Neobstoj zlorabe Direktive o matičnih in odvisnih družbah v primeru zlorabe nacionalnega davčnega prava
79.      V primeru zlorabe davčne ureditve države članice pri izplačilu končnemu prejemniku praviloma ni mogoče šteti, da gre za zlorabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
80.      V takem primeru se mora zadevna država članica boriti proti zlorabi svoje davčne zakonodaje. Prava Unije ji ni treba uporabiti. Če se država le zmerno bori ali pa sploh ne bori proti zlorabi svoje davčne zakonodaje, to ne pomeni, da so namesto nje za razlago tuje davčne zakonodaje ali obdavčitev, v obravnavanem primeru pa za zavrnitev oprostitev davka, ki jih priznava pravo Unije, pristojne druge države članice.
81.      Če pa se člen 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah razlaga tako, da lahko nacionalni davčni organ zaradi domnevne zlorabe davčne ureditve druge države članice zavrne davčne ugodnosti, ki jih priznava Direktiva o matičnih in odvisnih družbah, to pomeni veliko gospodarsko tveganje za čezmejne skupine družb. V tem primeru bi namreč lahko vsaka država članica v nizu transakcij zavrnila davčne ugodnosti, ki so določene, zaradi domnevne zlorabe v državi članici „zadnje“ razdelitve. Države članice bi to možnost za pridobivanje davčnih prihodkov verjetno tudi izkoriščale. S tem povezana negotovost bi imela odvračilni učinek. Spodbujanje povezovanja družb iz različnih držav članic, ki naj bi bilo namen Direktive, in s tem uresničevanje zlasti svobode ustanavljanja bi bila ogrožena.
2.      Državam članicam ni treba omogočiti davčne utaje
82.      Nasprotno pa se zdi, da je meja, do katere lahko sega celovit načrt, ki pomeni zlorabo, presežena, če je očiten namen razdelitve dobička odvisne družbe njeni matični družbi, ki je dejanska lastnica, davčna utaja v državi članici končnega prejemnika.
83.      Tako kot v zgoraj primeroma opisanem položaju, v katerem gre za izkoriščanje čezmejnih informacijskih vrzeli (glej točko 73 zgoraj), je za davčno utajo značilno, da davčni zavezanec ravna nezakonito s tem, da zavaja glede davčno pomembnih dejstev.
84.      Od držav članic ni mogoče zahtevati, da bi se obdavčitvi dobička, ustvarjenega na njihovem ozemlju, s pri viru odtegnjenim davkom odpovedale tudi, kadar se z izbrano shemo namerava doseči, da ta ustvarjeni dobiček v drugi državi članici nezakonito ne bo obdavčen.
85.      Namen Direktive o matičnih in odvisnih družbah ni omogočiti, da razdelitve dobička nezakonito niso obdavčene, pa tudi ne, da so izplačila, ki se opravijo v ta namen, oproščena pri viru odtegnjenega davka. Taka transakcija namreč ne pomeni opravljanja čezmejne gospodarske dejavnosti za uresničevanje notranjega trga (glej točko 46 zgoraj), ki bi ga bilo vredno zaščititi, temveč pomeni izkoriščanje možnosti, vzpostavljenih v ta namen, da se omogočijo nezakonita ravnanja. Zato bi priznanje davčnih ugodnosti, določenih z Direktivo, izničilo cilj ali namen te direktive.
3.      Napotki v zvezi z okoliščinami postopka v glavni stvari
86.      Predložitvena davčna komisija mora ob upoštevanju vseh okoliščin obravnavane zadeve preučiti, ali gre za tak celovit načrt, ki pomeni zlorabo. Za to bi morala biti izplačila družbe Neo družbi Retal Industries izvedena z namenom, da se osebi PG omogoči davčna utaja na Cipru.
87.      Zdi se, da na podlagi ugotovljenega dejanskega stanja ni mogoče ugotoviti obstoja davčne utaje, kar pa mora preveriti predložitvena davčna komisija.
88.      Podredno, če bi Sodišče priznalo obstoj celovitega načrta, ki pomeni zlorabo, tudi v primeru zlorabe davčne zakonodaje druge države članice, je treba poudariti naslednje.
89.      Zdi se, da nacionalna davčna uprava meni, da je izplačilo družbe PPH osebi PG nekakšna prikrita razdelitev dobička. Družba PPH naj bi pod pretvezo izpolnitve obveznosti osebi PG dejansko izplačala dividende. Pri domnevno izpolnjeni obveznosti naj bi šlo za terjatev iz kupnine za deleže v družbi Retal Industries, ki naj bi jo družba Clendon odstopila osebi PG. Zdi se torej, da nacionalna davčna uprava meni, da je bila obveznost ustvarjena le pro forma s tem, da so bili deleži v družbi Retal Industries brez „tehtnih komercialnih razlogov“ v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah preneseni na družbo PPH. V zvezi s tem je treba upoštevati, da lahko za prenos deležev z družbe Clendon na družbo PPH (in s tem povezan prenos sedeža iz Belizeja na Ciper) vsekakor obstajajo „tehtni komercialni razlogi“. Ni mogoče izključiti, da kreditne institucije in drugi poslovni partnerji v primeru matične družbe skupine s sedežem v offshore državah(30) ne bi hoteli skleniti poslovnega razmerja ali bi ponudili „slabše“ pogodbene pogoje. Prav tako lahko izplačila v take države povzročijo davčne neugodnosti.
90.      Če se prizna ta podjetniška odločitev, tudi okoliščina, da je delničar PG financiral nakup deležev, ne more pomeniti davčne ugodnosti. V nasprotnem primeru bi morala namreč družba PPH najeti posojilo pri kreditni instituciji, da bi lahko financirala nakup deležev. Če bi družba PPH za vračilo tega posojila uporabila izplačila družbe Retal Industries, tudi iz tega naslova ne bi nastala davčna obveznost, ker vračilo posojila ni obdavčljivi dohodek, ampak le vračilo prvotno oddanega kapitala.
C.      Drugo in peto vprašanje: prenakazilo dividend
91.      Davčna komisija z drugim vprašanjem sprašuje, ali je mogoče v primeru (pretežnega) ujemanja zneskov dividend, prenesenih v nizu transakcij, šteti, da so bile dividende prenakazane. S petim vprašanjem sprašuje tudi, ali je pogoj za zlorabo, da so bile dividende po prejemu prenakazane v zelo kratkem času.
92.      Na obe vprašanji je mogoče odgovoriti na podlagi ugotovitev Sodišča v združenih zadevah T Danmark in Y Denmark, v skladu s katerimi dejstvo, da matična družba dividende (skoraj) v celoti in v zelo kratkem času po njihovem prejetju prenakaže subjektom, ki ne izpolnjujejo pogojev za uporabo Direktive o matičnih in odvisnih družbah, pomeni indic za obstoj zlorabe.(31)
93.      Kot je bilo že navedeno, zgolj prenakazilo dividend samo po sebi ne pomeni nepristne sheme (glej točko 61 in naslednje). To velja ne glede na to, ali se zneski prenakazil, ki jih opravi matična družba, ujemajo z zneski izplačil odvisne družbe, in ne glede na njihovo časovno povezavo.
94.      To, da matična družba prenakaže dividende v zelo kratkem času po njihovem prejetju, ni niti zadosten niti obvezen pogoj za ugotovitev obstoja zlorabe.
D.      Šesto vprašanje: vednost odvisne družbe
95.      Nazadnje davčna komisija sprašuje, ali je treba odvisni družbi, ki izplača dividende, da se ji lahko v primeru niza transakcij očita zloraba, dokazati, da je vedela ali da iz malomarnosti ni vedela za nepristno shemo.
96.      Menim, da to ni potrebno. Pri shemi, ki ima več delov, ni pomembno, ali je vsak posamezni akter v nizu transakcij vedel ali iz malomarnosti ni vedel za njeno nepristnost. Člen 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah sicer predpostavlja, da je namen sheme davčna ugodnost, ki je v nasprotju z Direktivo. Namen je objektiven, vendar ga je treba presojati ob upoštevanju vseh okoliščin, torej tudi subjektivnih elementov, kot sta vednost ali celo namera. Predvsem je v tem smislu verjetno upoštevna vednost tistega, ki se odloči za shemo. V nasprotnem primeru bi lahko „zlonameren“ odločevalec, da bi izključil zlorabo, uporabil „dobronamernega“ posrednika.
97.      Odločitev o razdelitvi dividend sprejmejo večinski družbeniki, tako da je odločilna njihova vednost. Če je v primeru večstopenjske skupine družb končni prejemnik (posredno) edini družbenik vseh upoštevnih družb, je odločilna njegova vednost. V takem primeru ni pomembno, ali je odvisna družba vedela ali bi morala vedeti za obstoj niza transakcij.
V.      Predlog
98.      Zato predlagam, naj se Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (komisiji za davčne zadeve pri vladi Republike Litve) odgovori tako:
1.       Do zlorabe v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah lahko izjemoma pride tudi, če je matična družba, ki prejme dividende, dejanska lastnica dividend, dividende pa se prek nepristne sheme prenakažejo končnemu prejemniku.
2.       Zloraba nacionalne davčne zakonodaje države članice običajno ne pomeni zlorabe v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah. Če pa odvisna družba izplača dobiček svoji matični družbi, ki je dejanska lastnica, zato, da bi lahko končni prejemnik v svoji državi članici utajil davek, lahko gre za zlorabo v smislu člena 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
3.       Okoliščina, da matična družba, ki je dejanska lastnica, svojim delničarjem izplača (skoraj) enak znesek, kot ga je prej prejela od svoje odvisne družbe, je –
prav tako kot zelo kratka časovna povezanost med prejemom in izplačilom dividend s strani odvisne družbe – zadosten ali nujen pogoj za domnevo obstoja nepristne sheme.
4.       Kolikor je treba pri „namenu“ davčne sheme upoštevati subjektivne okoliščine, je pomembna predvsem vednost osebe, ki se odloči za shemo. To so praviloma večinski družbeniki.
1      Jezik izvirnika: nemščina.
2      Direktiva Sveta 2011/96/EU z dne 30. novembra 2011 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL 2011, L 345, str. 8).
3      Direktiva Sveta (EU) 2015/121 z dne 27. januarja 2015 o spremembi Direktive 2011/96/EU o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL 2015, L 21, str. 1).
4      V zvezi z mojimi pomisleki glede tega, da je treba davčno komisijo (še vedno) šteti za sodišče v smislu člena 267 PDEU, glej moje sklepne predloge v zadevah „ARVI“ ir ko (C‑56/21, EU:C:2022:223, točke od 24 do 26) in Žaidimų valiuta (C‑472/24, EU:C:2025:699, točki 27 in 28).
5      Sodbe z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 71); z dne 5. julija 2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, točka 38), in z dne 21. februarja 2006, Halifax in drugi (C‑255/02, EU:C:2006:121, točka 69); splošni pojem „zloraba“ v pravu Unije je v bistvu opredeljen v sodbi z dne 14. decembra 2000, Emsland-Stärke (C‑110/99, EU:C:2000:695, točki 52 in 53).
6      Tako tudi sodba z dne 3. aprila 2025, Nordcurrent group (C‑228/24, EU:C:2025:239, točka 45).
7      Uvodna izjava 6 Direktive o matičnih in odvisnih družbah; glej tudi Predlog Direktive Sveta o spremembi Direktive 2011/96/EU o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic, COM(2013) 814 final, str. 7, v skladu s katerim „[je] glavni namen […] ustvariti enake konkurenčne pogoje“. Glej sodbo z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 112).
8      Uvodna izjava 4 Direktive o matičnih in odvisnih družbah.
9      Uvodni izjavi 3 in 4 Direktive o matičnih in odvisnih družbah. Glej sodbi z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točki 112 in 78), in z dne 8. marca 2017, Wereldhave Belgium in drugi (C‑448/15, EU:C:2017:180, točka 25).
10      Vzorčna konvencija OECD o odpravi dvojnega obdavčevanja ter davčnih utaj in davčnega izogibanja v zvezi z davki od dohodka in premoženja državi sedeža odvisne družbe zato v členu 10(2) omogoča omejeno višino obdavčitve.
11      Glej sodbo z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 100).
12      Glej sodbo z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 101).
13      Člen 3(1)(a) določa različna merila za to, da se družba šteje za matično družbo v smislu Direktive o matičnih in odvisnih družbah. Zlasti je potreben najmanj 10 % delež v kapitalu družbe iz druge države članice.
14      Sodba z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 100).
15      Sodba z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 104).
16      Glej sodbo z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 105).
17      Sodba z dne 3. aprila 2025, Nordcurrent group (C‑228/24, EU:C:2025:239, točka 28).
Druga možnost je na primer položaj, v katerem se družbi, ki imata vsaka „le“ 5 % delež v družbi iz druge države članice, pro forma združita, da bi dosegli 10‑odstotni prag iz člena 2(1)(a). To bi se lahko izvedlo na primer s sklenitvijo skrbniške pogodbe, na podlagi katere bi ena od družb prejela deleže druge družbe, vendar bi bila pogodbeno zavezana prenakazati sorazmerni delež dividend.
18      Člen 1(2) Direktive o matičnih in odvisnih družbah; sodbi z dne 3. aprila 2025, Nordcurrent group (C‑228/24, EU:C:2025:239, točka 30), in z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 98).
19      V zvezi s svobodno izbiro davčno ugodnih organizacijskih struktur na področju zakonodaje o DDV glej sodbi z dne 30. junija 2022, „ARVI“ ir ko (C‑56/21, EU:C:2022:509, točka 39), in z dne 17. decembra 2015, WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, točka 42).
20      Člen 15 Direktive Sveta 2009/133/ES z dne 19. oktobra 2009 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, delne delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic ter za prenos statutarnega sedeža SE ali SCE med državami članicami (UL 2009, L 310, str. 34).
21      Sodbi z dne 20. maja 2010, Zwijnenburg (C‑352/08, EU:C:2010:282, točka 45), in z dne 5. julija 2007, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, točka 37).
22      Sodba z dne 20. maja 2010, Zwijnenburg (C‑352/08, EU:C:2010:282, točka 46).
23      Sodba z dne 3. aprila 2025, Nordcurrent group (C‑228/24, EU:C:2025:239, točka 26).
24      Sodba z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 101).
25      Sodba z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točke od 100 do 104).
26      Uvodna izjava 8 Direktive 2015/121; sodba z dne 3. aprila 2025, Nordcurrent group (C‑228/24, EU:C:2025:239, točki 34 in 35).
27      Kot je Sodišče pravilno poudarilo, je treba tudi na vprašanje obstoja take davčne ugodnosti odgovoriti ob upoštevanju vseh pomembnih dejstev in okoliščin, torej ob upoštevanju skupnega davčnega učinka. Glej sodbo z dne 3. aprila 2025, Nordcurrent group (C‑228/24, EU:C:2025:239, točka 52).
28      Glej Seznam EU z nekooperativnimi jurisdikcijami v davčne namene, ki je bil nazadnje posodobljen s sklepi Sveta z dne 17. februarja 2026, dokument Sveta št. 5869/26.
29      Glej že moje sklepne predloge v zadevi T Danmark (C‑116/16, EU:C:2018:144, točka 75). Davčni zavezanec lahko očitek, da gre za celovit načrt, ki pomeni zlorabo, ovrže tako, da predloži ustrezne informacije, ibid. točka 76.
30      Glej tudi časovno povezane sklepe Sveta z dne 25. maja 2016 v zvezi s sporočilom Komisije o zunanji strategiji za obdavčenje, dokument Sveta št. 9452/16, in sklepe Sveta z dne 5. decembra 2017 o seznamu nekooperativnih jurisdikcij v davčne namene, dokument Sveta št. 15429/17, na katerem je bil naveden tudi Belize (str. 15).
31      Sodba z dne 26. februarja 2019, T Danmark in Y Denmark (C‑116/16 in C‑117/16, EU:C:2019:135, točka 101).