62024CJ0075
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 15. januarja 2026 (
*1
)
„Pritožba – Javni uslužbenci – Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) – Trditve o psihičnem nadlegovanju med bolniškim dopustom – Zavrnitev prošnje za pomoč in odškodninskega zahtevka – Začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti – Ničnostna in odškodninska tožba – Dopustnost – Izpodbojni akti – Obveznost obrazložitve, ki zavezuje Splošno sodišče Evropske unije – Protislovna obrazložitev – Izkrivljanje dejstev in dokazov“
V zadevi C‑75/24 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 29. januarja 2024,
XH, ki jo zastopa P. Nowak, adwokat,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija, ki sta jo sprva zastopala I. Melo Sampaio in L. Vernier, agenta, nato pa L. Vernier, agent,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica senata, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias in B. Smulders, sodniki,
generalni pravobranilec: D. Spielmann,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 22. maja 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
XH s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 22. novembra 2023, XH/Komisija (T‑613/21, EU:T:2023:739; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za, na eni strani, razglasitev ničnosti odločbe Evropske komisije D/374/20 z dne 4. decembra 2020 o zavrnitvi njene prošnje za pomoč (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi prošnje za pomoč) in odločbe Komisije Ares(2021) 3466486 z dne 21. maja 2021 o predložitvi zadeve invalidski komisiji (v nadaljevanju: odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti) ter, na drugi strani, povračilo škode, ki jo je utrpela.
Pravni okvir
2
Člen 11a Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v obravnavani zadevi (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), določa:
„1.   Pri opravljanju svojih nalog uradnik ne sme obravnavati zadeve, v kateri ima kakršen koli neposreden ali posreden osebni interes, ki bi lahko oviral njegovo neodvisnost, predvsem družinske ali finančne interese, razen kakor je določeno v nadaljevanju.
2.   Vsak uradnik, ki mora pri opravljanju svojih nalog obravnavati zadevo, navedeno zgoraj, o tem takoj obvesti organ za imenovanja. Organ za imenovanja sprejme ustrezen ukrep, predvsem pa lahko uradnika razreši zadolžitev v tej zadevi.
3.   V podjetjih, ki so v pristojnosti institucije, kateri pripada, ali ki poslujejo s to institucijo, uradnik ne sme imeti niti pridobiti, neposredno ali posredno, deleža take vrste ali obsega, ki bi lahko ogrozil njegovo neodvisnost pri opravljanju nalog.“
3
Člen 12 Kadrovskih predpisov določa:
„Uradnik se vzdrži kakršnih koli dejanj ali obnašanja, ki bi njegov položaj lahko kazali v slabi luči.“
4
Člen 12a Kadrovskih predpisov določa:
„1.   Uradniki se vzdržijo vseh oblik psihičnega nasilja ali spolnega nadlegovanja.
2.   Uradnik, ki je žrtev psihičnega nasilja ali spolnega nadlegovanja, ne utrpi nobenih škodljivih posledic s strani institucije. Uradnik, ki je pričal o psihičnem nasilju ali spolnem nadlegovanju, s strani institucije ne utrpi nobenih škodljivih posledic, pod pogojem, da je ravnal pošteno.
3.   ‚Psihično nasilje‘ pomeni vsako neprimerno ravnanje, ki traja, se ponavlja ali je sistematično in vključuje fizično vedenje, govorjen ali pisan jezik, geste ali druga dejanja, ki so namerna in lahko razvrednotijo osebnost, dostojanstvo ali fizično ali psihološko integriteto katere koli osebe.
4.   ‚Spolno nadlegovanje‘ pomeni ravnanje, povezano s spolnostjo, ki ga oseba, na katero je usmerjeno, ne želi, in katerega namen ali učinek je užaliti to osebo ali ustvariti zastraševalno, sovražno, žaljivo ali moteče okolje. Spolno nadlegovanje se šteje za diskriminacijo na podlagi spola.“
5
Člen 21 Kadrovskih predpisov določa:
„Uradnik ne glede na svoj položaj pomaga in svetuje svojim nadrejenim; odgovoren je za opravljanje nalog, ki so mu dodeljene.
Uradnik, ki vodi kateri koli oddelek službe, je odgovoren svojim nadrejenim v zvezi z dodeljenimi pooblastili in izvajanjem navodil, ki jih izda. Odgovornost njegovih podrejenih ga nikakor ne odvezuje njegove odgovornosti.“
6
Člen 24 Kadrovskih predpisov določa:
„[Evropska u]nija pomaga vsakemu uradniku, zlasti pri sodnih postopkih proti kateri koli osebi, ki njemu ali članu njegove družine grozi, ga žali ali kleveta ali klevete širi, ali ob kakršnem koli napadu nanj ali njegovo lastnino oziroma člana njegove družine ali njegovo lastnino, če je tak napad posledica njegovega položaja ali njegovih nalog.
Uradniku solidarno povrnejo tako nastalo škodo, kolikor je ni povzročil namerno ali iz hude malomarnosti in mu nadomestila ni uspelo dobiti od osebe, ki je povzročila škodo.“
7
Člen 59 Kadrovskih predpisov določa:
„1.   Uradniku, ki predloži dokazilo, da ne more opravljati dela zaradi bolezni ali nesreče, pripada pravica do bolniškega dopusta.
Uradnik obvesti institucijo o nezmožnosti za delo takoj, ko je to mogoče, in obenem navede svoj trenutni naslov. […]
Uradnik je lahko kadar koli napoten na zdravniški pregled, ki ga organizira institucija. Če pregleda ni mogoče opraviti zaradi razlogov na strani uradnika, se njegova odsotnost z dela šteje kot nedovoljena od datuma, ko bi moral opraviti pregled.
Če se na pregledu ugotovi, da uradnik lahko opravlja delo, se ob upoštevanju spodnjega pododstavka njegova odsotnost z dela od datuma pregleda šteje kot neupravičena.
[…]
4.   Organ za imenovanja lahko seznani invalidsko komisijo s primerom vsakega uradnika, ki je bil v zaporednih treh letih več kot dvanajst mesecev na bolniškem dopustu.
[…]“
8
Člen 60 Kadrovskih predpisov določa:
„Uradnik ne sme biti odsoten z dela brez predhodnega dovoljenja svojega neposredno nadrejenega, razen ob bolezni ali nesreči. Brez vpliva na kateri koli možen disciplinski ukrep se vsaka pravilno ugotovljena odsotnost, ki ni bila odobrena, uradniku odšteje od letnega dopusta. Če je letni dopust že izrabil, izgubi pravico do osebnih prejemkov za ustrezno obdobje.
Če želi uradnik prebiti dopust zunaj kraja zaposlitve, mora prej dobiti dovoljenje organa za imenovanja.“
9
Člen 90 Kadrovskih predpisov določa:
„1.   Vsaka oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, lahko pri organu za imenovanja vloži zahtevo za sprejem odločitve, ki se nanaša nanjo. Organ obvesti zadevno osebo o svoji obrazloženi odločitvi v štirih mesecih od datuma zahteve. Če po izteku tega roka ni odgovora na zahtevo, se šteje, da gre za molk organa, ki pomeni zavrnitev zahteve, zoper katero se lahko vloži pritožba v skladu z naslednjim odstavkom.
2.   Vsaka oseba, za katero veljajo ti kadrovski predpisi, lahko pri organu za imenovanja vloži pritožbo zoper akt, ki je imel zanjo negativne posledice, ne glede na to, ali je omenjeni organ sprejel odločitev ali pa ni sprejel nobenega od ukrepov, predpisanih v Kadrovskih predpisih. […]“
10
Člen 7 Priloge II h Kadrovskim predpisom določa:
„Invalidsko komisijo sestavljajo trije zdravniki:
–
enega imenuje institucija, v kateri je zaposlen zadevni uradnik;
–
enega imenuje zadevni uradnik; in
–
enega, ki ga sporazumno imenujeta prva dva zdravnika.
Če zadevni uradnik zdravnika ne imenuje, ga imenuje predsednik Sodišča Evropske unije.
Če se o imenovanju tretjega zdravnika ni mogoče dogovoriti v dveh mesecih po imenovanju drugega zdravnika, imenuje tretjega predsednik Sodišča Evropske unije na zahtevo ene od zadevnih strani.“
Dejansko stanje
11
Dejansko stanje je bilo predstavljeno v točkah od 2 do 34 izpodbijane sodbe. Za potrebe tega postopka ga je mogoče povzeti tako.
12
Pritožnica je uradnica Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF).
13
Do 16. junija 2020 je bila zaposlena na delovnem mestu preiskovalke v enoti, prej poimenovani enota A, pri uradu OLAF. Znotraj te enote je kot vodilna preiskovalka obravnavala zlasti tri zadeve, ki so tedaj bile odprte, in sicer zadeve E, F in G.
14
16. junija 2020 je začela veljati notranja reorganizacija urada OLAF. Pritožnica je bila na podlagi te reorganizacije in ob upoštevanju prednostnih področij, ki jih je navedla, od tega datuma dodeljena novi enoti znotraj urada OLAF, to je enoti B.
15
Od 2. do 22. junija 2020 je bila pritožnica na bolniškem dopustu po medicinskem posegu. Ta dopust je bil z odobritvijo v informacijskem sistemu Komisije za upravljanje kadrov „Sysper 2“ podaljšan za neprekinjeno obdobje od 23. junija do 31. oktobra 2020, in sicer prvič 23. junija 2020 za obdobje med tem datumom in 10. julijem 2020, drugič 14. julija za obdobje med 11. in 31. julijem 2020, tretjič 4. avgusta 2020 za obdobje med 1. in 31. avgustom 2020, četrtič 1. septembra 2020 za obdobje med tem datumom in 30. septembrom istega leta ter petič 1. oktobra 2020 za obdobje med tem datumom in 31. oktobrom istega leta.
16
2. junija 2020 je pritožnica članom enote A poslala elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo povzetek v zvezi z zadevo E. V tem elektronskem sporočilu je navedla, da je na bolniškem dopustu, vendar bo iz previdnosti in da bi se izognila zamudam ostala povezana in na voljo za kakršen koli stik v zvezi s temi tremi zadevami.
17
8. junija 2020 je eden od članov enote A poslal elektronsko sporočilo pritožnici in vodji enote A. To elektronsko sporočilo se je nanašalo na zadeve E, F in G ter je vsebovalo pripombe in predloge za prihodnje faze. Vodja enote A je odgovorila, naj se ta član glede na to, da je pritožnica na bolniškem dopustu, posvetuje s prihodnjo vodjo enote C (v nadaljevanju: vodja enote C), ki naj pove, ali želi obravnavane zadeve zaključiti pred reorganizacijo 16. junija 2020 ali pa želi počakati na pritožničino vrnitev z bolniškega dopusta, ki je bila predvidena po tem datumu. Navedeni član enote A je nato vodji enote C poslal elektronsko sporočilo, ki ga je v vednost poslal tudi pritožnici in vodji enote A. Pritožnica je na zadnjenavedeno elektronsko sporočilo odgovorila in pojasnila, da upa, da bo mogoče glede na reorganizacijo urada OLAF in njen bolniški dopust vse zadeve zaključiti čim prej. Poleg tega je navedla, da je, čeprav je na bolniškem dopustu, pripravljena prejeti končne predloge v zvezi s temi zadevami, da bi jih bilo mogoče dokončati.
18
8. junija 2020 je pritožnica poslala elektronsko sporočilo sodelavcu, ki mu je bila dodeljena vloga „zaupnika“. V tem elektronskem sporočilu mu je posredovala korespondenco, navedeno v točki 17 te sodbe, in ga prosila za nasvet o svojem položaju.
19
Istega dne je tajnica enote A (v nadaljevanju: tajnica enote A) pritožnici poslala elektronsko sporočilo v zvezi s spremembo njene pisarne zaradi notranje reorganizacije urada OLAF, omenjeno v točki 14 te sodbe. V tem elektronskem sporočilu je tajnica enote A pritožnico vprašala, ali glede na to, da je do 22. junija 2020 na bolniškem dopustu, dovoli tretji osebi, da pripravi selitev njenih stvari pred tem datumom. Pritožnica je istega dne odgovorila, da bi to storila raje sama.
20
9. junija 2020 je vodja enote C odgovorila na elektronska sporočila, navedena v točki 17 te sodbe. V odgovoru je navedla, da bi bilo po njenem mnenju obravnavane zadeve glede na okoliščine zelo težko zaključiti pred 16. junijem 2020. Dodala je, da se ji zdi realistično, da bi bila zadeva E zaključena sredi julija.
21
23. junija 2020 je vodja enote C pritožnici poslala elektronsko sporočilo, da bi se z njo pogovorila o osnutku končnega poročila v zadevi E. V tem elektronskem sporočilu jo je prosila, naj jo pokliče, če bi bila na voljo. Istega dne je pritožnici poslala vabilo za udeležbo na sestanku prek videokonference naslednjega dne, to je 24. junija 2020. Pritožnica je na to elektronsko sporočilo odgovorila naslednjega dne, to je 24. junija, ter navedla, da je še vedno na bolniškem dopustu in da se to vabilo časovno prekriva z zdravniškim pregledom. Dodala je, da bo kljub vsemu naslednji dan cel dan na voljo za telefonski pogovor o obravnavani zadevi.
22
23. junija 2020 je pritožnica poslala zaupniku elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo vabilo vodje enote C za sestanek prek videokonference. V tem elektronskem sporočilu mu je pojasnila, da mora opraviti pregled v bolnišnici med bolniškim dopustom ter da to vabilo presega njene zmožnosti in je v nasprotju s pravili. Prosila ga je, naj „to ravnanje prijavi kot nadlegovanje“.
23
30. junija 2020 je tajnica enote A pritožnici poslala drugo elektronsko sporočilo, v katerem jo je vprašala, ali se je odločila glede selitve svoje pisarne.
24
1. julija 2020 je vodja enote C pritožnici poslala dve elektronski sporočili, v katerih ji je postavila vprašanja o zadevi E. Pritožnica je nanju odgovorila 6. julija 2020.
25
1. avgusta 2020 je pritožnica vložila prošnjo za pomoč pri pristojnem organu za imenovanja (v nadaljevanju: OI) na podlagi členov 24, 59 in 60 Kadrovskih predpisov. V prošnji je v bistvu trdila, da elektronska sporočila, ki jih je prejela med bolniškim dopustom, pomenijo zahteve nadrejenih ali osebja urada OLAF, naj dela ali naj se nemudoma vrne v pisarno zaradi priprave selitve svojih stvari, kar so po njenem mnenju poskusi prekinitve ali končanja njenega bolniškega dopusta.
26
26. avgusta 2020 je vodja enote C pritožnici poslala elektronsko sporočilo z novim osnutkom končnega poročila v zadevi E. V tem elektronskem sporočilu je pritožnico vprašala, ali se strinja z njegovo vsebino in ali lahko opravi preverjanje pri Evropskem patentnem uradu (EPU). Pritožnica ji je odgovorila, da je še vedno na bolniškem dopustu. Vodja enote C je v drugem elektronskem sporočilu pojasnila, da je prvo elektronsko sporočilo poslala, da ga bo pritožnica obravnavala po vrnitvi. Pritožnica ji je odgovorila 28. avgusta istega leta in navedla, da po njenem mnenju za dokončanje zadevnih poročil ni treba čakati na njeno vrnitev.
27
31. avgusta 2020 je vodja enote C pritožnici poslala elektronsko sporočilo, v katerem ji je pojasnila, da zaradi velike delovne obremenitve zadevne preiskovalne ekipe obravnavanih treh zadev ne more dodeliti drugemu vodilnemu preiskovalcu in da zato računa nanjo, da bo v skladu z dogovorom te zadeve zaključila ona, ko se vrne z bolniškega dopusta. Istega dne je pritožnici poslala še dve elektronski sporočili, ki sta vsebovali spremenjen osnutek končnega poročila v zadevi F in nov osnutek končnega poročila v zadevi G. V teh dveh elektronskih sporočilih je pojasnila, da jih mora pritožnica obravnavati šele po vrnitvi z bolniškega dopusta.
28
6. septembra 2020 je pritožnica odgovorila, da je bil njen bolniški dopust podaljšan in da je mogoče obravnavane zadeve zaključiti brez nje.
29
7. septembra 2020 je pritožnica v programski opremi urada OLAF za upravljanje vsebine (OCM) elektronsko podpisala izjavo o navzkrižju interesov v zvezi z zadevo G.
30
8. septembra 2020 je vodja enote C pritožnico obvestila, da je imenovala novega preiskovalca ki ne govori jezika postopka v dveh od treh obravnavanih zadev. Poleg tega je omenila posvetovanje, da se tretja zadeva, to je zadeva G, zaključi brez pritožnice. Vodja enote C je pritožnico prosila, naj ji pošlje manjkajoče informacije v zvezi s to tretjo zadevo, če bi se v vmesnem času vrnila z bolniškega dopusta.
31
11. septembra 2020 je pritožnica prejela elektronsko sporočilo sodelavca iz enote C, v katerem ji je čestital za zmago v okviru zadeve, ki jo je obravnavalo Splošno sodišče.
32
17. septembra 2020 ji je ta sodelavec poslal še drugo elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo hiperpovezavo do sodbe, ki jo je izreklo Splošno sodišče.
33
18. septembra 2020 je vodja enote C pritožnici poslala elektronsko sporočilo, v katerem jo je obvestila, da se je seznanila z izjavo o navzkrižju interesov. Poleg tega jo je zaradi sprejetja odločitve o tej izjavi prosila za dodatne informacije o zadevnem navzkrižju interesov. Pritožnica je na to prošnjo odgovorila 20. septembra 2020.
34
25. septembra 2020 je vodja enote C pritožnici poslala elektronsko sporočilo, da bi jo obvestila, da ji je zaradi navedenega navzkrižja interesov odvzeta njena zadnja še nedokončana zadeva. Tako je ugotovila, da pritožnica nima več zadev v njeni enoti.
35
28. oktobra 2020 je vodja enote Komisije HR.AMC.5 poslal sporočilo zdravstveni službi te institucije, v katerem je predlagal začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti pritožnice. Ta predlog je bil utemeljen z dejstvom, da naj bi bil skupni bolniški dopust pritožnice med novembrom 2017 in oktobrom 2020, to je v triletnem obdobju, daljši od dvanajstih mesecev.
36
4. decembra 2020 je OI sprejel odločbo o zavrnitvi pritožničine prošnje za pomoč, navedene v točki 25 te sodbe.
37
28. februarja 2021 je pritožnica vložila pritožbo zoper odločbo o zavrnitvi prošnje za pomoč na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.
38
6. maja 2021 je bila organizirana videokonferenca med, na eni strani, pritožnico ter, na drugi strani, Preiskovalnim in disciplinskim uradom (IDOC) ter oddelkom HR.E.2 (Pravna sredstva in spremljanje spisov) pri Komisiji.
39
10. maja 2021 je bil pritožnici posredovan povzetek trditev, ki jih je navedla med to videokonferenco.
40
11. maja 2021 je pritožnica predložila pripombe glede tega povzetka in predložila dokumente.
41
21. maja 2021 je generalna direktorica Generalnega direktorata Komisije za človeške vire in varnost sprejela odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti, s katero je v skladu z določbami člena 7 Priloge II h Kadrovskim predpisom zadevo pritožnice predložila invalidski komisiji in imenovala zdravnika, ki bo zastopal Komisijo.
42
31. maja 2021 je pritožnica vložila pritožbo zoper odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.
43
2. julija 2021 je OI sprejel odločbo R/138/21 o zavrnitvi pritožbe zoper odločbo o zavrnitvi prošnje za pomoč (v nadaljevanju: odločba R/138/21 o zavrnitvi pritožbe) zaradi neobstoja prima facie dokaza za pritožničine trditve. Poleg tega je OI zavrnil zahtevek za povrnitev škode, ki naj bi jo utrpela.
44
30. septembra 2021 je OI sprejel odločbo R/301/21 o zavrnitvi pritožbe zoper odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti (v nadaljevanju: odločba R/301/21 o zavrnitvi pritožbe), v kateri je ugotovil, da pritožba, ki jo je pritožnica vložila zoper to odločbo, ni dopustna.
Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
45
Pritožnica je 17. septembra 2021 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti, prvič, odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč in odločbe R/138/21 o zavrnitvi pritožbe, in drugič, odločbe o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti in odločbe R/301/21 o zavrnitvi pritožbe. Pritožnica je Splošnemu sodišču tudi predlagala, naj Komisiji naloži, naj ji plača 20.000 EUR za povrnitev nastale nepremoženjske škode, in ji odredi predložitev več internih dokumentov.
46
Pritožnica je v utemeljitev svojih predlogov za razglasitev ničnosti odločbe o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti in odločbe R/301/21 o zavrnitvi pritožbe v bistvu navedla en tožbeni razlog, ki se je nanašal na to, da je Komisija kršila člena 59 in 90 Kadrovskih predpisov v povezavi s členoma 12a in 24 Kadrovskih predpisov. Pritožnica je v utemeljitev svojih predlogov za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč in odločbe R/138/21 o zavrnitvi pritožbe navedla štiri tožbene razloge, od katerih se je prvi nanašal na to, da je Komisija kršila člena 12a in 24 Kadrovskih predpisov, dolžnost skrbnega ravnanja, člena 7 in 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter načelo dobrega upravljanja, drugi se je nanašal na to, da je ta institucija kršila člene 12a, 24, 59 in 60 Kadrovskih predpisov, tretji na to, da je Komisija kršila člena 59 in 90 Kadrovskih predpisov v povezavi s členoma 12a in 24 Kadrovskih predpisov, četrti pa na to, da je Komisija kršila člena 7 in 8 Listine.
47
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo predlog za razglasitev ničnosti odločbe o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti zavrglo kot nedopusten, predlog za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč pa zavrnilo kot neutemeljen.
48
Poleg tega je Splošno sodišče zavrnilo odškodninski zahtevek pritožnice in pripravljalne ukrepe, ki jih je ta predlagala.
49
Splošno sodišče je zato tožbo, ki jo je vložila pritožnica, v celoti zavrnilo.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
50
Pritožnica s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
odločbo o zavrnitvi prošnje za pomoč in odločbo R/138/21 o zavrnitvi pritožbe razglasi za nični;
–
odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti in odločbo R/301/21 o zavrnitvi pritožbe razglasi za nični;
–
odredi povrnitev utrpljene škode;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov v zvezi s pritožbenim postopkom in postopkom pred Splošnim sodiščem ter,
–
če razveljavitev izpodbijane sodbe ne bi bila mogoča, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
51
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
52
Pritožnica v utemeljitev pritožbe v bistvu navaja dva pritožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na obrazložitev izpodbijane sodbe, s katero je bil zavržen predlog za razglasitev ničnosti odločbe o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti, drugi pa na to obrazložitev v delu, v katerem je z njo zavrnjen predlog za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
53
Prvi pritožbeni razlog, ki je v bistvu razdeljen na pet delov, se nanaša na to, da je Splošno sodišče odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti napačno kvalificiralo kot pripravljalni akt, ki ga torej ni mogoče izpodbijati pred tem sodiščem.
54
Pritožnica s prvim delom prvega pritožbenega razloga zatrjuje, da je v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča akt mogoče opredeliti kot „pripravljalni“ le, kadar nima ločenega pravnega učinka, medtem ko so akti, ki imajo učinke, ki presegajo postopkovni okvir ter bistveno spreminjajo pravice in obveznosti zadevnih oseb, predmet sodnega nadzora Splošnega sodišča.
55
Zato naj bi Splošno sodišče v točkah 47 in 48 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da ni uporabilo te sodne prakse. Če bi bilo namreč tako, bi Splošno sodišče glede na to, da je začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti s strani Komisije privedel do dokončnega in nepovratnega razkritja podatkov, za katere velja zdravniška tajnost, kar je vplivalo na pravice pritožnice, nujno ugotovilo, da je treba odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti šteti za akt, ki bistveno spreminja njene pravice in obveznosti.
56
Pritožnica v okviru drugega dela tega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti opredelilo kot pripravljalni akt, napačno uporabilo pravo, izkrivilo dokaze in v bistvu ni upoštevalo nekaterih, sicer odločilnih, okoliščin.
57
Prvič, iz ustaljene sodne prakse, ki izhaja iz sodbe z dne 18. marca 1997, Guérin automobiles/Komisija (C‑282/95 P, EU:C:1997:159, točka 37), naj bi izhajalo, da mora biti dokončna odločba Komisije v skladu z načelom dobrega upravljanja sprejeta v razumnem roku. Ker Komisija v obravnavanem primeru ni nadaljevala postopka za ugotavljanje invalidnosti, naj začetek tega postopka ne bi več služil svojemu namenu kot pripravljalni akt.
58
Drugič, ker naj bi odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti pomenila nadlegovanje, bi bilo treba to odločbo šteti za izpodbojni akt.
59
Tretjič, ker je postopek za ugotavljanje invalidnosti neločljivo povezan z bolniškim dopustom pritožnice, naj bi bila ta o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti obveščena šele konec maja 2021. Splošno sodišče naj te hude nepreglednosti Komisije ne bi upoštevalo v izpodbijani sodbi.
60
Četrtič, z odločbo R/301/21 o zavrnitvi pritožbe naj ne bi bilo mogoče končati postopka za ugotavljanje invalidnosti v zvezi s pritožnico, zaradi česar je ostala v dolgotrajni negotovosti, kar je v nasprotju s členoma 90 in 59 Kadrovskih predpisov.
61
Petič, končne odločbe naj ne bi bile edine, ki bi lahko imele škodljive učinke, in celo posredni učinki nekaterih aktov ali ukrepov institucije Unije bi lahko imeli pomembne posledice za položaj zadevne osebe. Zato naj bi bila odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti, tudi kot pripravljalni akt, izpodbojna, ker ima negativen učinek na status zadevne osebe.
62
Pritožnica s tretjim delom prvega pritožbenega razloga zatrjuje, da Splošno sodišče ni upoštevalo, da člen 59(4) Kadrovskih predpisov Komisiji ne pušča nobene diskrecijske pravice, kadar zadevo predloži invalidski komisiji. V obravnavanem primeru pa naj pogoj za tako predložitev, ki je določen v tej določbi in v skladu s katerim mora biti skupni bolniški dopust zadevnega uradnika v obdobju treh let daljši od dvanajstih mesecev, ne bi bil izpolnjen. Zato naj bi bil začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti izpodbojni akt, ker je nezakonit oziroma celo ker je pri njem prišlo do zlorabe pooblastil.
63
Pritožnica s četrtim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je izkrivilo dokaze, ker ni preučilo posebnih vidikov njenega položaja. Zadovoljilo naj bi se namreč z različico dejanskega stanja, ki jo je predstavila Komisija, ne da bi preučilo upoštevna dejstva, čeprav odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti temelji na napačnem izračunu dni bolniškega dopusta, pri katerem ni bila upoštevana dejanska navzočnost pritožnice na delovnem mestu.
64
Pritožnica v okviru petega dela prvega pritožbenega razloga še vedno zato, da bi dokazala, da Splošno sodišče ni preučilo posebnih vidikov njenega položaja, dodaja, da preiskava, ki jo je Komisija opravila o njenem zdravstvenem stanju po odločbi o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti, in nepravilno upravljanje občutljivih zdravstvenih podatkov s strani te institucije pomenita kršitev pravic do spoštovanja zasebnega življenja in varstva njenih podatkov iz členov 7 in 8 Listine v povezavi s členoma 59 in 60 Kadrovskih predpisov.
65
Komisija meni, da prvi pritožbeni razlog delno ni dopusten, delno pa ni utemeljen.
Presoja Sodišča
66
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom, ki je v bistvu razdeljen na pet delov, graja točki 47 in 48 izpodbijane sodbe.
67
Splošno sodišče je v točki 47 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bila v obravnavanem primeru odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti sprejeta na podlagi člena 59(4) Kadrovskih predpisov. V skladu s sodno prakso istega sodišča pa je odločitev, da se primer pritožnice predloži invalidski komisiji, pripravljalni akt, ki je del postopka upokojitve, pritožnica pa se lahko šele v okviru tožbe zoper odločbo, sprejeto na koncu tega postopka, sklicuje na nepravilnost predhodnih aktov, ki so z njo tesno povezani.
68
Splošno sodišče je ob uporabi te sodne prakse v obravnavanem primeru v točki 48 izpodbijane sodbe presodilo, da odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti ni akt, ki dokončno določa stališče Komisije, ampak je pripravljalni akt za končno odločbo, ki bo sprejeta ob koncu postopka za ugotavljanje invalidnosti, in da zato odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti ni akt, ki posega v položaj pritožnice, v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov.
69
Za presojo, ali je Splošno sodišče – kot trdi pritožnica – odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti napačno opredelilo kot pripravljalni akt, je treba najprej opozoriti – kot je Splošno sodišče razsodilo v točki 45 izpodbijane sodbe – da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da so tako v posebnih sporih v zvezi z evropskimi javnimi uslužbenci kot v okviru splošnih sporov akti, ki posegajo v položaj in jih je zato mogoče izpodbijati kot take, le odločbe z zavezujočimi pravnimi učinki, ki lahko vplivajo na interese pritožnika tako, da bistveno spremenijo njegov pravni položaj (glej v tem smislu sodbo z dne 25. junija 2020, CSUE/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, točka 69 in navedena sodna praksa).
70
Kot je Splošno sodišče tudi opozorilo v točki 46 izpodbijane sodbe, kadar gre za akte, ki se pripravijo v več fazah, zlasti po koncu notranjega postopka, so izpodbojni akti načeloma samo ukrepi, ki dokončno določajo stališče institucije ob koncu tega postopka, ne pa tudi vmesni ukrepi, katerih cilj je, da se pripravi končna odločba (sodba z dne 14. februarja 1989, Bossi/Komisija, 346/87, EU:C:1989:59, točka 23, in glej v tem smislu sklep z dne 7. aprila 2005, Van Dyck/Komisija, C‑160/04 P, EU:C:2005:207, točka 32).
71
Ob upoštevanju teh načel je treba preučiti pet delov prvega pritožbenega razloga.
– Prvi del prvega pritožbenega razloga
72
Pritožnica s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah 47 in 48 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da ni upoštevalo dejstva, da je začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti s strani Komisije pripeljal do razkritja podatkov, za katere velja zdravniška tajnost, s čimer je vplivalo na njene pravice, in s tem, da je menilo, da odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti ni akt, s katerim je dokončno določeno stališče Komisije v zvezi z njo, ampak pripravljalni akt za končno odločbo, ki se sprejme ob koncu postopka za ugotavljanje invalidnosti. Po mnenju pritožnice je namreč akt mogoče opredeliti kot „pripravljalni“ le, kadar nima ločenega pravnega učinka, medtem ko so akti, ki imajo učinke, ki presegajo postopkovni okvir ter bistveno spreminjajo pravice in obveznosti zadevnih oseb, predmet sodnega nadzora Splošnega sodišča.
73
Vendar je treba v zvezi s tem poudariti, da odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti, s katero institucija odloči, da primer uradnika predloži zdravniški komisiji v skladu s členom 59(4) Kadrovskih predpisov, sama po sebi nima nobenega zavezujočega pravnega učinka, ki bi lahko vplival na interese zadevne osebe, tako da bi bistveno in torej vsaj dokončno spremenil pravni položaj tega uradnika.
74
Te ugotovitve pa ne more ovreči okoliščina, da naj bi to, da je Komisija začela postopek za ugotavljanje invalidnosti, pozneje privedlo do dokončnega in nepovratnega razkritja podatkov, za katere velja zdravniška tajnost.
75
Tudi če bi se štelo, da bi bila s takim razkritjem kršena zdravniška tajnost, ta okoliščina, ki se nanaša na utemeljenost navedenega razkritja, ne bi pomenila, da bi bilo treba odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti šteti za akt, ki posega v položaj v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov, ker še vedno velja, da ta odločba sama po sebi ni bistveno in torej vsaj dokončno spremenila pravnega položaja navedenega uradnika.
76
Zato Splošno sodišče s tem, da je v točkah 47 in 48 izpodbijane sodbe presodilo, da odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti ni akt, ki posega v položaj pritožnice v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov, ni napačno uporabilo prava.
77
Prvi del prvega pritožbenega razloga je torej treba zavrniti kot neutemeljen.
– Drugi del prvega pritožbenega razloga
78
Pritožnica v utemeljitev drugega dela prvega pritožbenega razloga trdi, prvič, da je predolgo trajanje postopka za ugotavljanje invalidnosti povzročilo, da odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti ni več služila svojemu namenu kot pripravljalni akt in da bi jo zato moralo Splošno sodišče šteti za akt, ki posega v njen položaj in ki je torej izpodbojen.
79
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da je, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 69 te sodbe, pogoj za to, da se za akt lahko šteje, da posega v položaj, povezan z okoliščino, da mora ta akt imeti zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese pritožnice tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj.
80
Vendar zaradi trajanja postopka, čeprav pretiranega, ni mogoče šteti, da je akt, katerega namen je bila uvedba tega postopka, bistveno spremenil pravni položaj pritožnice.
81
V teh okoliščinah Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da ni upoštevalo trajanja obravnave zadeve s strani Komisije, ko je preučilo, ali je odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti akt, ki posega v položaj pritožnice v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov.
82
Drugič, pritožnica v bistvu trdi, da sprejetje odločbe o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti pomeni nadlegovanje, tako da bi bilo treba za to, da bi lahko uveljavljala svoje pravice, šteti, da ta odločba posega v njen položaj.
83
V zvezi s tem zadostuje navesti, da čeprav sicer ni mogoče izključiti, da bi začetek postopka lahko pomenil nadlegovanje, katerega žrtev je zadevna oseba, in bi se bilo zato v okviru prošnje za pomoč ali odškodninskega zahtevka mogoče sklicevati nanj kot na upoštevno dejstvo, ta okoliščina ne pomeni, da je treba odločbo o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti šteti za akt, ki posega v položaj. Kot je bilo opozorjeno v točki 69 te sodbe, mora namreč zadevna odločba, da bi jo bilo mogoče opredeliti kot akt, ki posega v položaj, bistveno spremeniti pravni položaj njenega naslovnika in ne sme biti taka, da bi mu povzročila škodo.
84
V nasprotju s tem, kar se zdi, da nakazuje pritožnica, ta razlaga člena 90(2) Kadrovskih predpisov ne preprečuje, da bi oseba, ki je utrpela škodo prav zaradi sprejetja takega akta, lahko dobila odškodnino za to škodo. V primeru pripravljalnega akta lahko namreč zadevna oseba med drugim vloži tožbo zoper akt, ki bo sprejet ob koncu zadevnega postopka, in ob tej priložnosti zahteva odškodnino za škodo, ki je nastala zaradi začetka tega postopka.
85
Tretjič, pritožnica trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo dejstva, da ni bila pravočasno obveščena o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti, medtem ko jo je, četrtič, odločba R/301/21 o zavrnitvi pritožbe pustila v podaljšanem stanju negotovosti, kar je v nasprotju s členoma 90 in 59 Kadrovskih predpisov.
86
Vendar je treba poudariti, da pritožnica ne pojasnjuje, zakaj bi Splošno sodišče moralo upoštevati te okoliščine. Zgolj abstraktno navajanje tožbenih razlogov v tožbi ne izpolnjuje zahtev iz člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije in člena 169 Poslovnika Sodišča (glej zlasti sodbo z dne 1. avgusta 2025, PNB Banka/ECB, C‑100/23 P, EU:C:2025:610, točka 34).
87
Petič, pritožnica trdi, da tudi če bi bila odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti pripravljalni akt, bi jo bilo treba vseeno šteti za izpodbojni akt, saj ima negativen učinek na status zadevne osebe.
88
Take trditve, ki se povezuje z drugo trditvijo, ni mogoče sprejeti, ker – kot je bilo že opozorjeno v točki 83 te sodbe – dejstvo, da ima lahko sprejetje akta negativne učinke na status zadevne osebe, ne pomeni nujno, da je ta akt bistveno oziroma zlasti dokončno spremenil pravni položaj te osebe.
89
Šestič, pritožnica se sklicuje na to, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze s tem, da je to odločbo opredelilo kot pripravljalni akt.
90
Vendar mora pritožnik, kadar zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, natančno navesti dokaze, ki naj bi jih to sodišče izkrivilo, in dokazati napake pri analizi, ki naj bi po njegovem mnenju povzročile, da je Splošno sodišče izkrivilo te dokaze, sicer taka trditev ni dopustna (sodba z dne 10. septembra 2024, KS in drugi/Svet in drugi, C‑29/22 P in C‑44/22 P, EU:C:2024:725, točka 148).
91
V obravnavani zadevi pa pritožnica ne pojasnjuje, na katere dokaze se ta trditev nanaša in kako naj bi jih Splošno sodišče izkrivilo.
92
V teh okoliščinah je treba trditev, da je Splošno sodišče izkrivilo dokazov, zavreči kot nedopustno.
93
Zato je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
– Tretji, četrti in peti del prvega pritožbenega razloga
94
Pritožnica v okviru tretjega dela prvega pritožbenega razloga trdi, da Komisija v zvezi z njo ne bi smela začeti postopka za ugotavljanje invalidnosti, ker skupno trajanje njenega bolniškega dopusta ni bilo daljše od dvanajstih mesecev v triletnem obdobju, kot se to zahteva s členom 59(4) Kadrovskih predpisov.
95
Pritožnica s četrtim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ker naj bi se zadovoljilo s Komisijinim napačnim izračunom števila dni bolniškega dopusta, ki se nanašajo nanjo, pri tem pa ni preučilo njene dejanske prisotnosti na delovnem mestu. Pritožnica s petim delom prvega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da bi Splošno sodišče moralo ugotoviti, da je Komisija kršila njeno pravico do spoštovanja njenega zasebnega življenja in pravico do varstva njenih osebnih podatkov, ki sta zagotovljeni s členoma 7 in 8 Listine.
96
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je, kot je razvidno iz točk 67 in 68 te sodbe, Splošno sodišče presodilo, da odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti ni akt, ki posega v položaj pritožnice v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov. Zato je Splošno sodišče v točki 49 izpodbijane sodbe predlog za razglasitev ničnosti te odločbe zavrglo kot nedopusten.
97
V teh okoliščinah je treba, ker Splošno sodišče ni vsebinsko preučilo zakonitosti navedene odločbe, tretji, četrti in peti del prvega pritožbenega razloga, ki se vsi nanašajo na isto zakonitost, zavrniti kot brezpredmetne.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
98
Drugi pritožbeni razlog je v bistvu razdeljen na dvanajst delov.
99
Pritožnica v okviru prvega dela drugega pritožbenega razloga trdi, da v skladu s sodno prakso Sodišča kršitev jasne pravne določbe, ki jo je storila institucija, spada na področje javnega reda in da jo mora Splošno sodišče preizkusiti po uradni dolžnosti. Splošno sodišče pa v točki 98 izpodbijane sodbe ni ustrezno upoštevalo te sodne prakse. Če bi bilo namreč tako, bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da so bile zadevne odločbe v nasprotju s členoma 59 in 90 Kadrovskih predpisov, ki naj bi, poleg tega da sta jasna, določala pravila javnega reda.
100
Pritožnica z drugim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da ni ugotovilo neobstoja obrazložitve odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč, kar je v nasprotju z zahtevami po preglednosti in odgovornosti iz členov 59 in 90 Kadrovskih predpisov v povezavi s členoma 41 in 47 Listine.
101
Pritožnica v okviru tretjega dela drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah 97 in 98 izpodbijane sodbe napačno razlagalo in uporabilo člen 84(1) svojega poslovnika. Navedeno sodišče je namreč zavrnilo nove dokaze, ki jih je pritožnica predložila po vložitvi replike, čeprav ti dokazi niso bili dostopni ob vložitvi tožbe na prvi stopnji ali replike. Splošno sodišče je v nasprotju členi 7, 8 in 47 Listine ter členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP) zavrnilo navedene dokaze.
102
V zvezi s tem pritožnica dodaja, da je namen predhodnega postopka omogočiti mirno rešitev sporov med uradniki in upravo, ne pa omejiti obseg sodnega nadzora sodišča Unije.
103
Pritožnica s četrtim delom drugega pritožbenega razloga trdi, prvič, da Komisija ne bi smela začeti postopka za ugotavljanje invalidnosti, saj odločba o njegovem začetku izpolnjuje merila nadlegovanja iz člena 12a Kadrovskih predpisov.
104
Drugič, ravnanje vodje enote C, kot je navedeno v točkah 107 in 108 izpodbijane sodbe, je v nasprotju s členom 12 Kadrovskih predpisov, ki uradnike zavezuje, da se vzdržijo vseh dejanj, ki bi lahko škodovala ugledu njihove funkcije. Zato je Splošno sodišče s tem, da tega ravnanja ni opredelilo kot psihično nadlegovanje v smislu člena 12a Kadrovskih predpisov, in to kljub okoliščinam in kumulativnim učinkom aktov, ki jih je sprejela ta vodja enote, napačno uporabilo pravo.
105
Pritožnica s petim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je kršilo člen 86 Kadrovskih predpisov, ki določa sprejetje disciplinskih sankcij zoper uradnike, ki ne spoštujejo svojih obveznosti, vključno s tistimi iz členov 11a, 12 in 12a Kadrovskih predpisov. Ravnanje vodje enote C bi moralo privesti do uvedbe preiskave na podlagi teh določb.
106
Pritožnica v okviru šestega dela drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 11a Kadrovskih predpisov, ki se nanaša na navzkrižje interesov, in člen 59 Kadrovskih predpisov, ki se nanaša na bolniški dopust. Če se neustrezno ravnanje zadevne institucije ne odpravi ustrezno, bi lahko bile kršene tudi pravica do dostojanstva, pravica do spoštovanja zasebnega življenja in pravica do varstva podatkov, ki so zagotovljene s členi 1, 7 in 8 Listine.
107
Pritožnica dodaja, da je Splošno sodišče v točkah 107 in 108 izpodbijane sodbe kršilo člena 11 in 21 Kadrovskih predpisov s tem, da je ugotovilo, da dokazi o obstoju psihičnega nadlegovanja niso zadostni. Dejstvo, da je vodja enote C vzpostavila stik s pritožnico v zvezi z neko zadevo takoj po predložitvi izjave o navzkrižju interesov in čeprav ta še ni bila sprejeta, se lahko šteje za neprimerno.
108
Pritožnica s sedmim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je razsodilo, da dokazno breme v zvezi s psihičnim nadlegovanjem nosi žrtev tega ravnanja, čeprav je to sodišče v točkah od 82 do 84 izpodbijane sodbe opozorilo na sodno prakso, v skladu s katero je treba za preučitev trditev o nadlegovanju upoštevati celoten zgodovinski kontekst in vse predhodne incidente.
109
To, da je Splošno sodišče v točkah od 78 do 80 izpodbijane sodbe poudarilo potrebo po predložitvi prima facie dokaza o zatrjevanem nadlegovanju, je v nasprotju z obveznostjo zadevne institucije, da preuči vse razpoložljive informacije in zaščiti dobrobit uradnikov v skladu s sodbo z dne 26. marca 2015, CN/Parlament (F‑26/14, EU:F:2015:22).
110
Pritožnica z osmim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo, da je imela možnost, da ne ugodi prošnji za pomoč, ki jo je vložila vodja enote C. V zvezi s tem je Splošno sodišče kršilo člen 21 Kadrovskih predpisov, ki določa, da mora uradnik pomagati in svetovati svojim nadrejenim ter da je odgovoren za opravljanje nalog, ki so mu dodeljene. Pritožnica poudarja, da je zaradi spoštovanja te določbe prišlo do kršitve člena 11a Kadrovskih predpisov, ki uradniku prepoveduje obravnavo zadeve, v kateri ima osebni interes.
111
Pritožnica v okviru devetega dela drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da v izpodbijani sodbi ni preučilo Komisijino zavrnitev, da ugodi njeni prošnji za fleksibilnost dela, in ponavljajoče zahtev za opravljanje dodatnega dela zunaj okvira zaposlitve, ki so v nasprotju s splošnimi priporočili Komisije na področju zdravja pri delu. V zvezi s tem Splošno sodišče ni upoštevalo členov 59 in 60 Kadrovskih predpisov.
112
Deseti del drugega pritožbenega razloga temelji na tem, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva in dokaze.
113
Pritožnica v okviru tega dela trdi, da je Splošno sodišče v točki 113 izpodbijane sodbe na eni strani ugotovilo, da je bilo ravnanje tajnice enote A povsem razumno, in na drugi strani, da je izkrivilo dojemanje pritožnice o tem, in sicer občutek, da je bila motena med bolniškim dopustom. Splošno sodišče je v točki 114 izpodbijane sodbe kot dokazano upoštevalo dejstvo, da ta tajnica ni vedela za bolniški dopust pritožnice, s čimer je izkrivilo dejstva, glede na to, da je imela možnost seznaniti se s trajanjem bolniškega dopusta pritožnice, kot naj bi to izhajalo iz točk 9 in 113 izpodbijane sodbe.
114
Pritožnica v zvezi z ravnanjem navedene tajnice pojasnjuje, da se je – v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče navedlo v točkah 9, 13, 113 in 114 izpodbijane sodbe, ta oseba izkazala kot vztrajna in je med bolniškim dopustom ni kontaktirala le dvakrat. Splošno sodišče je v točkah 9, 113 in 114 izpodbijane sodbe izkrivilo prilogo 5 k tožbi na prvi stopnji, ki se je nanašala na elektronsko korespondenco med tajnico enote A in pritožnico glede selitve pisarne pritožnice. Ta korespondenca priča o dejavni vlogi te tajnice pri ukrepih v zvezi s to selitvijo med bolniškim dopustom pritožnice, kar bi bilo treba opredeliti kot intruzivno ravnanje. V nasprotju s tem, kar izhaja iz točke 114 izpodbijane sodbe, navedena korespondenca dokazuje, da je bila navedena tajnica seznanjena z bolniškim dopustom pritožnice.
115
Splošno sodišče je v točkah 6, 9, 13, 113 in 114 izpodbijane sodbe izkrivilo strani 313 in 205 dokumentov, priloženih tožbi na prvi stopnji, ki dokazujejo, da je pritožnica svoje nadrejene vnaprej obvestila o nujnosti svojega zdravljenja, zlasti z elektronskim sporočilom z dne 12. maja 2020. Splošno sodišče je v točkah 7, 11, 14, 16 in 17 izpodbijane sodbe izkrivilo prilogo 6 k tožbi na prvi stopnji v zvezi z elektronskim sporočilom z dne 8. junija 2020, elektronskima sporočiloma z dne 23. in 24. junija 2020, korespondenco med upravo in pritožnico o zadevi E, elektronsko sporočilo z dne 26. avgusta 2020, elektronsko sporočilo z dne 8., 26., 28. in 31. avgusta 2020 ter elektronsko sporočilo z dne 6. septembra 2020. Splošno sodišče ni upoštevalo priloge 10 k tožbi na prvi stopnji, s katero se dokazuje, da je bila pritožnica 25. julija 2020 še vedno zadolžena za tri zadeve, skupaj s končnimi poročili, ki so bila v pripravi. Splošno sodišče se je v točkah 103, 104 in 107 izpodbijane sodbe osredotočilo na naravo zahtev, ki jih je vodja enote C naslovila na pritožnico, a jih pri tem ni postavilo v njihov kontekst, ki kaže na njeno vključenost v obravnavanje več zadev. Splošno sodišče ni upoštevalo priloge 3 k tožbi na prvi stopnji, ki se nanaša na zdravstveno kartoteko pritožnice in ki potrjuje, da stanje njene desne noge zahteva kirurški poseg, in priloge 8 k tej tožbi, ki se nanaša na posredovanje zaupnika.
116
Poleg tega pritožnica meni, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, povezane z različnimi pravnimi razlogi, navedenimi v njenih pisanjih, s tem, da se je v točkah od 3 do 29 in od 99 do 111 izpodbijane sodbe sklicevalo na splošni okvir, ton in naravo komunikacije med njo in upravo njene enote ter zlasti med njo in vodjo enote C. Pritožnica dodaja, da je Splošno sodišče v točkah 11, 14, 16 in 17 izpodbijane sodbe izkrivilo prilogo 6 k tožbi na prvi stopnji, ker ni upoštevalo dejstva, da je člane svoje ekipe stalno spominjala, da je na bolniškem dopustu in da ne želi biti vključena v delo enote med tem obdobjem.
117
Splošno sodišče prav tako ni upoštevalo priloge 10 k tožbi na prvi stopnji, zaradi česar je ugotovitev iz točke 24 izpodbijane sodbe, da pritožnica ni bila več zadolžena za nobeno zadevo v njeni enoti, napačna.
118
Pritožnica z enajstim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točki 147 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da elektronska sporočila med vodjo enote C in tajnico enote A na eni strani ter pritožnico na drugi strani ni privedla do nobenega posredovanja osebnih podatkov, ki bi lahko ogrozilo njeno pravico do spoštovanja njenega zasebnega življenja. S tem je Splošno sodišče napačno ocenilo varstvo zasebnosti iz členov 7 in 8 Listine ter upoštevno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice. V zvezi s tem iz sodbe zadnjenavedenega sodišča z dne 22. februarja 2018, Libert proti Franciji (CE:ECHR:2018:0222JUD000058813, točki 24 in 25), izhaja, da poklicni ali nepoklicni okvir obdelave osebnih podatkov sam po sebi ne določa njegovega vpliva na zasebno življenje posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki. Bistvena je narava samih podatkov in način, kako so povezani s tem zasebnim življenjem.
119
Pritožnica dodaja, da je trditev Splošnega sodišča iz točke 143 izpodbijane sodbe, da so vse poklicne dejavnosti avtomatsko izključene iz varstva zasebnega življenja, v nasprotju s členom 7 Listine in členom 8 EKČP.
120
Poleg tega Splošno sodišče ni upoštevalo sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice, ki se nanaša na negativne in pozitivne obveznosti držav pogodbenic v zvezi z varstvom zasebnosti, zahtevo po zakonitosti poseganja v zasebno sfero, poljem proste presoje teh držav na tem področju in zahtevo po učinkovitem pravnem varstvu pred tem poseganjem.
121
Ugotovitev Splošnega sodišča iz točke 147 izpodbijane sodbe, da je bilo vprašanje bolniškega dopusta pritožnice v zadevnih elektronskih sporočilih obravnavano le v poklicnem okviru in nejasno, je v nasprotju z vsebino točk 6, 11, 12 in 15 izpodbijane sodbe.
122
Ugotovitev Splošnega sodišča iz točke 149 izpodbijane sodbe, da „pravica do zdravja“ pritožnice ni bila kršena, vsebuje pravno napako, ker sta z njo kršena člena 7 in 8 Listine. Čeprav so namreč zadevna elektronska sporočila in stiki predvsem poklicne narave, so očitno posegali v osebno sfero pritožnice, zlasti glede njenega bolniškega dopusta in njene „pravico do zdravja“. Splošno sodišče pa v točkah od 5 do 7, 9, 11, 12 in od 15 do 18 izpodbijane sodbe ni razlikovalo med poklicnimi in osebnimi vprašanji. Pritožnica trdi, da je okoliščina, da so njeni nadrejeni zaprosili, naj sodeluje pri obravnavi zadev, ki so še potekale, in pri odločanju o selitvi pisarn med bolniškim dopustom, kot je Splošno sodišče navedlo v točkah 6, 7, 9, 11, 16 in 17 izpodbijane sodbe, ovirala nemoten potek tega dopusta in povzročila vmešavanje v njeno zasebno življenje in „njene zdravstvene potrebe“.
123
Z dvanajstim delom drugega pritožbenega razloga, ki se v bistvu nanaša na protislovnost obrazložitve izpodbijane sodbe, pritožnica trdi, da se je Splošno sodišče v točki 100 te sodbe osredotočilo na organizacijski načrt v zadevah E, F in G, pri čemer je navedlo, da od pritožnice ni bilo zahtevano nobeno konkretno delo. Vendar je ta navedba v nasprotju z vsebino točk 7, 9 in 10 navedene sodbe, v katerih je omenjena višja stopnja vključenosti pritožnice.
124
Splošno sodišče je v točki 101 izpodbijane sodbe navedlo, da je vodja enote C v elektronskih sporočilih z dne 1. julija 2020 pritožnici res postavila vprašanja v zvezi z zadevo E. Vendar je Splošno sodišče razsodilo, da se je odgovor na ta vprašanja pričakoval šele po vrnitvi pritožnice z bolniškega dopusta, zato je vpliv tega sporočila na njeno zasebno področje manjši. Vendar so te ugotovitve v nasprotju s točko 14 izpodbijane sodbe.
125
Čeprav je Splošno sodišče v točki 103 izpodbijane sodbe potrdilo obstoj vabila na videokonferenco, ki je bilo naslovljeno na pritožnico, je v točki 102 iste sodbe poudarilo vljudnostno naravo komunikacij med njo in vodjo enote C, kar je v nasprotju z dejstvi iz točk 11 in 12 navedene sodbe.
126
Kar zadeva elektronski sporočili z dne 26. in 31. avgusta 2020, je Splošno sodišče v točki 103 izpodbijane sodbe navedlo, da je pritožnica prejela novo različico poročila v potrditev, da pa bi morala zahtevano delo opraviti šele po vrnitvi z bolniškega dopusta. Tej trditvi nasprotujejo ugotovitve iz točk 16 in 17 izpodbijane sodbe.
127
Glede vprašanja, ali je bila vodja enote C seznanjena s podaljšanji bolniškega dopusta pritožnice iz točke 105 izpodbijane sodbe, je ugotovitev Splošnega sodišča iz točke 102 te sodbe v nasprotju z ugotovitvami iz točk 11, 16 in 18 navedene sodbe.
128
Pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je v točkah 103 in 105 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da vodja enote C ni bila popolnoma obveščena o podaljšanju njenega bolniškega dopusta, čeprav so v točkah 6, 11, 13 in 16 iste sodbe navedena njena sporočila o stanju bolniškega dopusta.
129
Navedba v točki 147 izpodbijane sodbe, da v korespondenci med njo ter vodjo enote C in tajnico enote A ni bil naveden noben natančen datum vrnitve pritožnice z bolniškega dopusta, je v nasprotju z ugotovitvijo iz točke 18 izpodbijane sodbe.
130
Komisija predlaga, naj se drugi pritožbeni razlog delno zavrže kot nedopusten in brezpredmeten ter delno zavrne kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
– Prvi in tretji del drugega pritožbenega razloga
131
Za preučitev prvega in tretjega dela drugega pritožbenega razloga je treba najprej opozoriti, da je Splošno sodišče v točkah 97 in 98 izpodbijane sodbe preučilo argument, ki ga je pritožnica navedla v repliki na prvi stopnji in v skladu s katerim je bila odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti del stalnega nadlegovanja pritožnice.
132
Splošno sodišče je v točki 98 izpodbijane sodbe, na katero se pritožnica sklicuje v tem prvem delu, ugotovilo, da iz vlog pritožnice ni razvidno, da je bil tak argument izrecno naveden v tožbi na prvi stopnji ali da se nanaša na tožbeni razlog ali trditev, navedeno v tožbi. Zato je Splošno sodišče ta argument na podlagi člena 84(1) svojega poslovnika razglasilo za nedopusten.
133
Pritožnica s prvim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da ni po uradni dolžnosti preučilo neskladnosti zadevnih odločb s členoma 59 in 90 Kadrovskih predpisov, ker so pravila, ki jih vsebujeta, del javnega reda.
134
Člen 59 Kadrovskih predpisov se nanaša na bolniški dopust uradnika in materialne pogoje, pod katerimi lahko OI predloži zadevo invalidski komisiji, medtem ko se člen 90 teh kadrovskih predpisov nanaša na sprejetje odločbe OPI v zvezi z uradnikom in na možnost zadnjenavedenega, da vloži pritožbo zoper akt, ki posega v njegov položaj.
135
V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz pravil, ki urejajo postopek pred sodiščema Unije, zlasti iz člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije in 76 Poslovnika Splošnega sodišča, izhaja, da spor načeloma določijo in opredelijo stranke in da sodišče Unije ne sme odločati ultra petita.
136
Čeprav je nekatere tožbene razloge mogoče ali jih je celo treba preizkusiti po uradni dolžnosti, kot sta neobstoj obrazložitve ali pomanjkljiva obrazložitev zadevne odločbe, kar spada med bistvena postopkovna pravila, pa lahko tožbeni razlog v zvezi z materialno zakonitostjo te odločbe v smislu kršitve Pogodb ali katerega koli predpisa za njuno izvajanje v smislu člena 263 PDEU sodišče Unije preizkusi le, če ga uveljavlja tožeča stranka (sodba z dne 10. decembra 2013, Komisija/Irska in drugi, C‑272/12 P, EU:C:2013:812, točka 28 in navedena sodna praksa).
137
Tožbenega razloga, ki temelji na kršitvi člena 59 Kadrovskih predpisov, zato ni mogoče preučiti po uradni dolžnosti.
138
Glede člena 90 Kadrovskih predpisov pritožnica ni pojasnila, zakaj so zadevne odločbe v nasprotju s to določbo in natančneje, kateri je pritožbeni razlog, ki temelji na navedeni določbi in bi ga po njenem mnenju Splošno sodišče moralo preizkusiti po uradni dolžnosti. Zato ta del njene argumentacije ne izpolnjuje zahtev, navedenih v točki 151 te sodbe, in ga je treba zavreči kot nedopustnega.
139
Kar zadeva tretji del drugega pritožbenega razloga, ki temelji na napaki Splošnega sodišča pri razlagi in uporabi člena 84(1) njegovega poslovnika, je treba opozoriti, da v skladu s to določbo navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom.
140
V zvezi s tem, kot je bilo opozorjeno v točki 132 te sodbe, je Splošno sodišče trditev pritožnice, ki jo je navedla v repliki na prvi stopnji in v skladu s katero je bila odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti element, ki pomeni stalno nadlegovanje pritožnice, razglasilo za nedopustno na podlagi navedene določbe iz razloga, navedenega v točki 98 izpodbijane sodbe in sicer, da trditev ne temelji na pravnih ali dejanskih elementih, ki naj bi se razkrili med postopkom, in da zato pomeni nov tožbeni razlog v smislu člena 84(1) Poslovnika Splošnega sodišča.
141
S tako odločitvijo je Splošno sodišče v svojem razlogovanju napačno uporabilo pravo.
142
Ker se je namreč v obravnavani zadevi pritožnica, kot je razvidno iz točke 97 izpodbijane sodbe, sklicevala na začetek postopka za ugotavljanje invalidnosti, da bi podkrepila obstoj psihičnega nadlegovanja, na katero se je sklicevala v tožbi, ne pa da bi navedla nov dejanski ali pravni razlog, ki bi utemeljeval razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč, Splošno sodišče te trditve ni moglo opredeliti kot „nov tožbeni razlog“ v smislu člena 84(1) svojega poslovnika, ne da bi s tem kršilo obseg te določbe.
143
Vendar je treba ugotoviti, da je bila odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti sprejeta 21. maja 2021, torej po sprejetju odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč z dne 4. decembra 2020. Kot pa je Splošno sodišče opozorilo v točki 81 izpodbijane sodbe, mora sodišče Unije v zvezi z zakonitostjo odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč, kakršna je sporna odločba, preučiti njeno utemeljenost glede na dokaze, s katerimi se je institucija seznanila, zlasti s tistimi, ki jih je predložil prosilec za pomoč, ko je ta odločala (glej v tem smislu sodbo z dne 26. januarja 1989, Koutchoumoff/Komisija, 224/87, EU:C:1989:38, točka 20). Ta odločba o začetku postopka za ugotavljanje invalidnosti torej ne more vplivati na utemeljenost presoje Splošnega sodišča.
144
Zato je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen, tretji del tega pritožbenega razloga pa zavreči kot brezpredmeten.
– Drugi del drugega pritožbenega razloga
145
Pritožnica z drugim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da ni ugotovilo neobstoja obrazložitve zadevne odločbe.
146
V zvezi s tem, kot je Splošno sodišče opozorilo v točki 72 izpodbijane sodbe, je akt dovolj obrazložen, če je sprejet v okviru, ki ga zadevni uradnik pozna in mu omogoča, da razume njegov obseg (glej v tem smislu sodbi z dne 1. junija 1983, Seton/Komisija, 36/81, 37/81 in 218/81, EU:C:1983:152, točka 48, in z dne 12. novembra 1996, Ojha/Komisija, C‑294/95 P, EU:C:1996:434, točka 18). Iz tega po mnenju Splošnega sodišča sledi, da ni potrebno, da je obrazložitev izčrpna, ampak se šteje za zadostno, če so v njej navedena dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistveni za odločbo (glej v tem smislu sodbi z dne 27. aprila 2023, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Komisija, C‑492/21 P, EU:C:2023:354, točka 49, in z dne 30. junija 2022, Fakro/Komisija, C‑149/21 P, EU:C:2022:517, točka 190).
147
Splošno sodišče je v točki 73 izpodbijane sodbe ugotovilo, da v obravnavani zadevi obveznost obrazložitve ne pomeni, da mora OI posebej obravnavati vse dokumente, ki jih je predložila pritožnica. Navedeno sodišče je dodalo, da iz odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč, ki jo je dopolnila odločba R/138/21 o zavrnitvi pritožbe, ne izhaja, da je bila ta obveznost kršena, saj sta ta akta dovolj obrazložena in sta pritožnici omogočila, da ju izpodbija pred Splošnim sodiščem, temu pa, da preuči njuno zakonitost.
148
Kot pa je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 73 izpodbijane sodbe, je bila odločba o zavrnitvi prošnje za pomoč, ki jo je dopolnila odločba R/138/21 o zavrnitvi pritožbe, dovolj obrazložena, tako da je pritožnica ti odločbi lahko izpodbijala pred Splošnim sodiščem, to pa je lahko preučilo njuno zakonitost.
149
V teh okoliščinah je treba drugi del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
– Četrti del drugega pritožbenega razloga
150
Pritožnica s četrtim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo s tem, da ni priznalo obstoja psihičnega nadlegovanja pritožnice v smislu člena 12a Kadrovskih predpisov, čeprav bi se po eni strani Komisija morala vzdržati začetka postopka za ugotavljanje invalidnosti, po drugi strani pa sta okvir in kumulativni učinek ukrepov vodje enote C pomenila obstoj takega nadlegovanja.
151
Na prvem mestu, del argumentacije pritožnice, ki se nanaša na to, da bi se Komisija morala vzdržati uvedbe postopka za ugotavljanje invalidnosti v zvezi z njo, je treba razglasiti za nedopusten. Opozoriti je namreč treba, da se v skladu s členom 169(2) Poslovnika Sodišča v okviru navajanih pravnih razlogov in trditev natančno opredelijo izpodbijani deli obrazložitve odločbe Splošnega sodišča. Tako je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso v pritožbi natančno navesti grajane dele sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, s katerimi se ta predlog posebej utemeljuje, sicer pritožba ali zadevni pritožbeni razlog nista dopustna (sodba z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točka 87 in navedena sodna praksa). V obravnavanem primeru pa argumentacija pritožnice ne izpolnjuje teh zahtev, ker se ta zgolj sklicuje na ravnanje Komisije, ne da bi pri tem napotovala na eno od točk obrazložitve izpodbijane sodbe (glej po analogiji sodbo z dne 29. junija 2023, TUIfly/Komisija, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, točka 53 in navedena sodna praksa).
152
Na drugem mestu, v zvezi s trditvijo, s katero pritožnica Splošnemu sodišču očita, da ravnanja vodje enote C iz točk 107 in 108 izpodbijane sodbe ni opredelilo kot psihično nadlegovanje ter da ni upoštevalo okoliščin, v katerih je prišlo do tega ravnanja, in kumulativnega učinka njenih ravnanj, zadostuje ugotovitev, da je Splošno sodišče v točkah od 99 do 111 izpodbijane sodbe podrobno preučilo navedeno ravnanje ob upoštevanju okoliščin, in sicer med drugim tega, da ni vedela za podaljšanje bolniškega dopusta pritožnice.
153
Vendar je Splošno sodišče v točki 107 izpodbijane sodbe priznalo, da ni primerno, da vodja enote C naveže stik s pritožnico, da bi od nje zahtevala informacije o zadevi G, dan po tem, ko je pritožnica vložila izjavo o navzkrižju interesov v zvezi s to zadevo. Vendar je Splošno sodišče v točki 108 iste sodbe lahko ugotovilo, ne da bi napačno uporabilo pravo, da to ravnanje vodje enote C samo po sebi ni psihično nadlegovanje, in to še toliko bolj, ker je bila pritožnici prepuščena možnost, da ne ugodi zahtevi vodje enote C, saj ta ni vztrajala pri pridobitvi zahtevanih informacij.
154
Četrti del drugega pritožbenega razloga je zato treba zavreči kot delno nedopusten in zavrniti kot delno neutemeljen.
– Peti del drugega pritožbenega razloga
155
Pritožnica s petim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da ni presodilo, da bi ravnanje vodje enote C moralo privesti do preiskave, da bi se preverilo, ali je ta oseba kršila svoje obveznosti iz členov 11a, 12 in 12a Kadrovskih predpisov.
156
V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 151 te sodbe, je treba v pritožbi natančno navesti grajane dele sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, s katerimi se ta predlog posebej utemeljuje, sicer pritožba ali zadevni pritožbeni razlog nista dopustna.
157
V obravnavani zadevi pritožnica ne navaja niti, na katere točke obrazložitve izpodbijane sodbe se nanaša peti del drugega pritožbenega razloga, niti kakšna je relevantnost vprašanja o morebitni uvedbi disciplinskega postopka zoper vodjo enote C, ki se razlikuje od vprašanja nadzora nad zakonitostjo odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč, ki je predmet drugega pritožbenega razloga.
158
Peti del drugega pritožbenega razloga je zato treba zavreči kot nedopusten.
– Šesti del drugega pritožbenega razloga
159
Pritožnica s šestim delom drugega pritožbenega razloga v bistvu trdi, prvič, da je Splošno sodišče s tem, da ni ustrezno odpravilo ravnanja Komisije, kršilo člena 11a in 59 Kadrovskih predpisov ter pravico do dostojanstva, pravico do spoštovanja zasebnega življenja in pravico do varstva osebnih podatkov, ki so določene v členih 1, 7 in 8 Listine. Drugič, Splošno sodišče naj bi v točkah 107 in 108 izpodbijane sodbe kršilo člena 11 in 21 Kadrovskih predpisov s tem, da je sklenilo, da dokazi, ki potrjujejo obstoj psihičnega nadlegovanja, niso zadostni, čeprav se je vodja enote C obnašala neprimerno.
160
V zvezi s tem, kar zadeva prvi del te argumentacije, se z njim v resnici Splošnemu sodišču očita, da ni dovolj upoštevalo dokazov, ki so mu bili predloženi. Vendar Sodišče, ki odloča o pritožbi, ne sme s svojo presojo dokazov nadomestiti presoje, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in zlasti ne grajati odločitev Splošnega sodišča v okviru tega preizkusa, kadar se odloči, da se bo oprlo na nekatere dokaze, ki so mu bili predloženi v presojo, druge pa zavrniti, razen če ugotovi, da je izkrivilo navedene dokaze (glej v tem smislu zlasti sklep z dne 22. junija 2023, QN/Komisija, C‑720/22 P, EU:C:2023:536, točka 32).
161
V zvezi z drugim delom navedene argumentacije je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 108 izpodbijane sodbe menilo, da ravnanje vodje enote C samo po sebi ne more pomeniti psihičnega nadlegovanja. Splošno sodišče je namreč navedlo, da je bila v zadevnem elektronskem sporočilu pritožnici prepuščena možnost, da zavrne zahtevo vodje enote C, prav tako pa naj iz spisa ne bi bilo razvidno, da bi vztrajala pri pridobitvi zaprošenih informacij. Vodja enote C je po tem, ko je pritožnico obvestila, da je bilo prošnji za navzkrižje interesov ugodeno, 25. septembra 2020 potrdila, da je bila razrešena obravnavanja zadevne zadeve, in da zato nima več nerešenih zadev v njeni enoti.
162
Vendar pritožnica v okviru šestega dela drugega pritožbenega razloga v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 151 te sodbe, ni z zahtevano stopnjo natančnosti opredelila pravne napake, ki naj bi jo vsebovalo razlogovanje Splošnega sodišča.
163
Šesti del drugega pritožbenega razloga je zato treba zavreči kot nedopusten.
– Sedmi del drugega pritožbenega razloga
164
Pritožnica s sedmim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da dokazno breme glede nadlegovanja nosi žrtev.
165
V zvezi s tem zadostuje navesti, da ta trditev temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe.
166
V točki 78 izpodbijane sodbe je namreč Splošno sodišče presodilo, da mora uprava, kadar je pri njej na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov vložena prošnja za pomoč v smislu člena 24 teh predpisov, na podlagi obveznosti pomoči ter če gre za dogodek, ki ni združljiv z redom in dobrim vzdušjem v službi, ukrepati z vso potrebno odločnostjo. Poleg tega mora odgovoriti tako hitro in skrbno, kot zahtevajo okoliščine obravnavanega primera, da ugotovi dejstva in ob poznavanju dejstev sprejme ustrezne ukrepe. Za to zadošča, da uradnik ali uslužbenec, ki od svoje institucije zahteva varstvo, predloži prima facie dokaz glede resničnosti napadov, ki naj bi jim bil izpostavljen. Če se predložijo taki dokazi, mora zadevna institucija sprejeti ustrezne ukrepe, zlasti izvesti upravno preiskavo, da bi ugotovila dejstva, ki so razlog za pritožbo, in sicer ob sodelovanju njenega vlagatelja.
167
Splošno sodišče je v točkah 80 in 94 izpodbijane sodbe navedlo, da kadar se – tako kot v obravnavani zadevi – trditve iz prošnje za pomoč nanašajo na psihično nadlegovanje, mora prosilec za pomoč predložiti prima facie dokaz o navedenem nadlegovanju glede na opredelitev iz člena 12a(3) Kadrovskih predpisov, v skladu s katero pomeni „vsako neprimerno ravnanje, ki traja, se ponavlja ali je sistematično in vključuje fizično vedenje, govorjen ali pisan jezik, geste ali druga dejanja, ki so namerna in lahko razvrednotijo osebnost, dostojanstvo ali fizično ali psihološko integriteto katere koli osebe“.
168
Zato Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, v okviru presoje zakonitosti odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč ni izključilo obveznosti zadevne institucije, da sprejme ustrezne ukrepe, zlasti tako, da opravi upravno preiskavo za ugotovitev dejstev, ki so razlog za pritožbo.
169
Res je, da je Splošno sodišče menilo, da ta obveznost zadevne institucije predpostavlja, da zadevni uradnik ali uslužbenec predloži prima facie dokaz glede resničnosti ravnanj, ki naj bi jim bil izpostavljen. S tem pa Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava. Upravi namreč ni treba opraviti upravne preiskave zgolj na podlagi trditev uradnika ali uslužbenca (sodba z dne 7. decembra 2023, HV in HW/ECDC, C‑615/22 P, EU:C:2023:961, točka 45 in navedena sodna praksa).
170
Sedmi del drugega pritožbenega razloga je zato treba zavrniti kot neutemeljen.
– Osmi del drugega pritožbenega razloga
171
Za preučitev osmega dela drugega pritožbenega razloga, v katerem se navaja, da je Splošno sodišče kršilo člen 21 Kadrovskih predpisov, je treba opozoriti, da je Splošno sodišče v točki 104 izpodbijane sodbe razsodilo, da je vodja enote C v zvezi z elektronskima sporočiloma z dne 26. in 31. avgusta 2020 skrbno pojasnila, da se je opravljanje dela, za katero je zaprosila, zahtevalo šele po koncu bolniškega dopusta pritožnice.
172
Splošno sodišče je v zvezi z elektronskim sporočilom z dne 8. septembra 2020, navedenim v točki 108 izpodbijane sodbe, ugotovilo tudi, da je bila v tem elektronskem sporočilu pritožnici prepuščena možnost, da ne ugodi zahtevi vodje enote C.
173
Poudariti je treba, da pritožnica v pritožbi ni pojasnila, zakaj so te dejanske ugotovitve Splošnega sodišča v nasprotju s členom 21 Kadrovskih predpisov, ki določa, da mora uradnik pomagati in svetovati svojim nadrejenim ter je odgovoren za opravljanje nalog, ki so mu dodeljene. Čeprav je pritožnica v navedeni pritožbi trdila tudi, da je bila zaradi zahteve vodje enote C postavljena v položaj, v katerem bi bila prisiljena kršiti bodisi svojo obveznost iz člena 11a Kadrovskih predpisov, da ne obravnava nobene zadeve, v kateri je imela neposredno ali posredno „osebni interes“, bodisi svojo obveznost na podlagi člena 21 Kadrovskih predpisov, da pomaga svojim nadrejenim in svetuje, ni z zadostno jasnostjo pojasnila, kako naj bi ta okoliščina, če bi se štela za dokazano, dokazovala, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo.
174
Osmi del drugega pritožbenega razloga je zato treba zavrniti kot neutemeljen.
– Deveti del drugega pritožbenega razloga
175
Pritožnica z devetim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da Splošno sodišče v nasprotju s splošnimi priporočili Komisije na področju zdravja pri delu ni preučilo, prvič, zavrnitve Komisije, da ugodi njeni prošnji za fleksibilnost dela, in drugič, zahtev za opravljanje dodatnega dela zunaj okvira zaposlitve tožeče stranke.
176
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da se pritožnica v tožbi na prvi stopnji ni pritožila niti zoper zavrnitev Komisije, da ugodi njeni prošnji za fleksibilnost dela, niti zoper nespoštovanja splošnih priporočil Komisije na področju zdravja pri delu, tako da je treba te trditve šteti za nove.
177
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa velja, da če bi se stranki dopustilo, da pred Sodiščem prvič navede razlog, ki ga ni navedla pred Splošnim sodiščem, bi se ji s tem dopustilo, da Sodišču, katerega pristojnost v pritožbenem postopku je omejena, predloži širši spor od tistega, o katerem je odločalo Splošno sodišče. V okviru pritožbe je namreč pristojnost Sodišča omejena na presojo pravne rešitve, ki je bila podana glede tožbenih razlogov in trditev, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji (sodba z dne 27. februarja 2025, OA/Parlament, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, točka 22 in navedena sodna praksa).
178
V teh okoliščinah je treba deveti del drugega pritožbenega razloga zavreči kot nedopusten.
– Deseti del drugega pritožbenega razloga
179
Pritožnica z desetim delom drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je izkrivilo različna dejstva in dokaze.
180
V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora biti zatrjevano izkrivljanje očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze. Domneva se, da je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje dokazov. V zvezi s tem ni dovolj dokazati, da bi bilo mogoče dokument razlagati drugače, kot ga je razlagalo Splošno sodišče. Pritožnik mora zlasti natančno opredeliti dejstva, ki naj bi jih Splošno sodišče izkrivilo, in dokazati napake pri presoji, zaradi katerih naj bi po njegovem mnenju to sodišče izkrivilo dejstva (sodba z dne 27. marca 2025, XH/Komisija, C‑91/23 P, EU:C:2025:219, točki 28 in 49).
181
Trditve pritožnice, navedene v točkah od 113 do 117 te sodbe, pa glede na te zahteve ne zadostujejo za dokaz o zatrjevanih izkrivljanjih.
182
Deseti del drugega pritožbenega razloga je treba torej zavreči kot nedopusten.
– Enajsti del drugega pritožbenega razloga
183
Pritožnica z enajstim delom drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno presodilo varstvo zasebnega življenja, določeno v členu 7 Listine in členu 8 EKČP, ter varstvo osebnih podatkov iz člena 8 Listine iz razlogov, navedenih v točkah od 118 do 122 te sodbe.
184
V zvezi s tem je treba poudariti, da trditve pritožnice v zvezi s točko 143 izpodbijane sodbe temeljijo na napačni premisi, ker je Splošno sodišče v tej točki izpodbijane sodbe ugotovilo, da je v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice „zasebno življenje“ širok pojem in da na podlagi nobenega načelnega razloga ni mogoče iz tega pojma izključiti poklicne ali poslovne dejavnosti v smislu člena 8 EKČP.
185
Poudariti je namreč treba, da je Splošno sodišče v točki 145 izpodbijane sodbe opozorilo, da morajo v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (sodba z dne 22. februarja 2018, Libert proti Franciji, CE:ECHR:2018:0222JUD000058813, točki 24 in 25), za ugotovitev, da elektronska sporočila, poslana z delovnega mesta, spadajo na področje uporabe členov 7 in 8 Listine, ta vsebovati nepoklicne podatke, torej podatke, ki se nanašajo na zasebno življenje zadevne osebe.
186
Zato v nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, Splošno sodišče s tem, da je opozorilo na to sodno prakso in jo uporabilo, ni zavzelo stališča, da je poklicni okvir odločilno merilo.
187
V zvezi s trditvijo pritožnice, da je ugotovitev Splošnega sodišča v točki 147 izpodbijane sodbe, da je bilo vprašanje bolniškega dopusta v zadevnih elektronskih sporočilih obravnavano le v poklicnem okviru in nejasno, v nasprotju z vsebino točk 6, 11, 12 in 15 izpodbijane sodbe, je treba navesti, da ta trditev temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe. Splošno sodišče se je namreč v točki 147 izpodbijane sodbe sklicevalo na okoliščino, da je bolniški dopust pritožnice obravnavan v poklicnem okviru in nejasno, to je v povezavi z izmenjavo elektronskih sporočil med vodjo enote C in tajnico enote A na eni strani ter pritožnico na drugi strani.
188
Vendar se že sami točki 6 in 11 izpodbijane sodbe nanašata na taka elektronska sporočila. Poleg tega pritožnica v zvezi s tema točkama zgolj povzema njihovo vsebino ali opredeljuje posledice, ki jih iz tega sklepa, ne da bi s potrebno natančnostjo pojasnila, zakaj naj bi bili navedeni točki v nasprotju s točko 147 izpodbijane sodbe, tako da ta trditev ni dopustna.
189
V zvezi s trditvijo pritožnice, da Splošno sodišče ni upoštevalo sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice, ki se nanaša na negativne in pozitivne obveznosti držav pogodbenic v zvezi z varstvom zasebnosti, zahtevo po zakonitosti poseganja v zasebno sfero, poljem proste presoje teh držav na tem področju in zahtevo po učinkovitem pravnem varstvu pred tem poseganjem, je treba ugotoviti, da je taka trditev preveč nejasna in jo je zato treba zavreči kot nedopustno.
190
V zvezi s trditvijo pritožnice, da je Splošno sodišče kršilo člena 7 in 8 Listine s tem, da je v točki 149 izpodbijane sodbe presodilo, da njena „pravica do zdravja“ ni bila kršena, je dovolj spomniti, da je Splošno sodišče v tej točki menilo, da OI ob upoštevanju ugotovitev iz točk od 99 do 115 te sodbe ni storil napake pri presoji, ko je menil, da pritožnica ni predložila prima facie dokaza o nadlegovanju zaradi obveznosti opravljanja dela ali zaradi prošnje za selitev svoje pisarne med bolniškim dopustom.
191
S to trditvijo pa se dejansko izpodbija presoja dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče in ki ob neobstoju izkrivljanja dokazov, na katere se je oprlo Splošno sodišče, v fazi pritožbe ni predmet nadzora Sodišča.
192
Navedeno trditev je zato treba zavreči kot nedopustno.
193
Zato je treba enajsti del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot delno neutemeljen in zavreči kot delno nedopusten.
– Dvanajsti del drugega pritožbenega razloga
194
Pritožnica v okviru dvanajstega dela drugega pritožbenega razloga trdi, da obrazložitev izpodbijane sodbe vsebuje več protislovij.
195
Na prvem mestu, Splošno sodišče je v točki 100 izpodbijane sodbe menilo, da elektronska sporočila z dne 8. in 9. junija 2020, navedena v točkah 17 in 20 te sodbe, ne vsebujejo nobene zahteve za opravljanje dela, naslovljene na pritožnico, kar je po njenem mnenju v nasprotju z ugotovitvami Splošnega sodišča v točkah 7, 9 in 10 izpodbijane sodbe.
196
Vendar je treba ugotoviti, da iz teh elektronskih sporočil z dne 8. in 9. junija 2020, navedenih v točkah 7, 9 in 10 izpodbijane sodbe, ne izhaja, da so vsebovala tako zahtevo.
197
Prvič, Splošno sodišče je namreč v točki 7 izpodbijane sodbe omenilo elektronsko sporočilo, ki ga je tožeči stranki in vodji enote A 8. junija 2020 poslal član enote A. Čeprav je Splošno sodišče poudarilo, da je to elektronsko sporočilo, ki se je nanašalo na tri zadeve, navedene v točki 13 te sodbe, vsebovalo stališča in predloge za naslednje faze obravnave teh zadev, taka ugotovitev ne pomeni, da je ta član enote A od pritožnice zahteval, naj opravi delo, čeprav je bil pooblaščen za to. Splošno sodišče je v točki 7 izpodbijane sodbe prav tako ugotovilo, da je vodja enote A na to sporočilo odgovorila, naj se navedeni član glede na to, da je pritožnica na bolniškem dopustu, posvetuje s prihodnjo vodjo enote C, da bi izvedel, ali želi obravnavane zadeve zaključiti pred reorganizacijo 16. junija 2020 ali pa želi počakati na pritožničino vrnitev z bolniškega dopusta, ki je bila predvidena po tem datumu.
198
Drugič, Splošno sodišče je v točki 9 izpodbijane sodbe navedlo, da je tajnica enote A 8. junija 2020 pritožnici poslala elektronsko sporočilo v zvezi s spremembo njene pisarne, povezano z notranjo reorganizacijo urada OLAF, omenjeno v točki 14 te sodbe. Res je, da jo je v tem elektronskem sporočilu vprašala, ali glede na to, da je do 22. junija 2020 na bolniškem dopustu, dovoli tretji osebi, da pripravi selitev njenih stvari pred tem datumom. Vendar take zahteve za dovoljenje ni mogoče enačiti z zahtevo za opravljanje dela, naslovljeno na pritožnico.
199
Tretjič, Splošno sodišče je v točki 10 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je vodja enote C 9. junija 2020 odgovorila na elektronska sporočila, navedena v točki 7 izpodbijane sodbe, v katerih je navedla, da se ji glede na okoliščine zdi zelo težko končati zadevne zadeve pred 16. junijem 2020. Ugotoviti pa je treba, da tudi v tem primeru taka ugotovitev ne more pomeniti, da obstaja zahteva za opravljanje dela, naslovljena na pritožnico.
200
Na drugem mestu, v zvezi z domnevnim protislovjem med točkama 101 in 14 izpodbijane sodbe je treba opozoriti, da se je Splošno sodišče v tej prvi točki izreklo o elektronskih sporočilih z dne 1. julija 2020, omenjenih v točki 14 izpodbijane sodbe, v katerih je vodja enote C pritožnici postavila vprašanja v zvezi z zadevo E. Splošno sodišče je v zvezi s tem poudarilo, da je ta korespondenca sicer potekala v obliki prošnje za informacije v zvezi s to zadevo, glede na to, da je pritožnica pripravila analizo poročila, vendar da je vodja enote C pojasnila tudi, da se je odgovor pritožnice pričakoval šele po njeni vrnitvi z bolniškega dopusta.
201
Te ugotovitve Splošnega sodišča pa nikakor niso v nasprotju z ugotovitvijo iz točke 14 izpodbijane sodbe, da je, prvič, vodja enote C 1. julija 2020 pritožnici poslala elektronski sporočili, v katerih ji je postavila vprašanja v zvezi z zadevo E, in drugič, da je pritožnica nanju odgovorila 6. julija 2020.
202
Na tretjem mestu, pritožnica trdi, da je ugotovitev Splošnega sodišča v točki 102 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na vljudnostni ton elektronskih sporočil, ki so bila naslovljena nanjo, med njimi vabilo na videokonferenco, v nasprotju z dejstvi, navedenimi v točkah 11 in 12 te sodbe.
203
Ta argumentacija pritožnice temelji na napačnem razumevanju točke 102 izpodbijane sodbe.
204
Splošno sodišče je v tej točki 102 ugotovilo vljudnostni in spoštljiv ton vseh elektronskih sporočil med vodjo enote C in pritožnico, navedenih v točkah 100 in 101 izpodbijane sodbe.
205
Vendar po eni strani ni mogoče ugotoviti nobenega protislovja v obrazložitvi med to ugotovitvijo in ugotovitvijo iz točk 11 in 12 izpodbijane sodbe. Medtem ko so elektronska sporočila iz točk 100 in 101 izpodbijane sodbe z dne 8. in 9. junija 2020 ter 1. julija 2020, so namreč elektronska sporočila iz točk 11 in 12 iste sodbe z dne 23. junija 2020.
206
Na drugi strani, tudi pod predpostavko, da pritožnica dejansko želi izpodbijati razlago, ki jo je Splošno sodišče podalo v zvezi z elektronskimi sporočili iz točk 100 in 101 izpodbijane sodbe, tako da bi se sklicevala na sporočila iz točk 11 in 12 izpodbijane sodbe, bi bilo treba tako trditev zavrniti, ker – kot je bilo že opozorjeno v točki 160 te sodbe – Sodišče, ki odloča o pritožbi, ne more s svojo presojo dokazov nadomestiti presoje dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče.
207
Glede argumenta pritožnice, da je omemba iz točke 103 izpodbijane sodbe, s katero je potrjeno, da je bila ta pritožnica zavezana opraviti zadevno delo šele po svoji vrnitvi z bolniškega dopusta, v nasprotju z ugotovitvami Splošnega sodišča iz točk 16 in 17 iste sodbe, je treba ugotoviti, da se pritožnica s to trditvijo v resnici ne sklicuje na točko 103 izpodbijane sodbe, ampak na njeno točko 104, ker je Splošno sodišče v zadnjenavedeni točki v zvezi z elektronskima sporočiloma z dne 26. in 31. avgusta 2020 razsodilo, da je vodja enote C pojasnila, da je bilo delo, za katero je zaprosila, zahtevano šele ob koncu bolniškega dopusta pritožnice.
208
Ta ugotovitev Splošnega sodišča pa ni v nasprotju s točkama 16 in 17 izpodbijane sodbe.
209
Res je, da je Splošno sodišče v točki 16 izpodbijane sodbe poudarilo, da je vodja enote C od pritožnice zahtevala, naj odobri vsebino novega osnutka končnega poročila v zadevi E, in ali lahko opravi nekatera preverjanja pri EPU, kar pomeni zahtevo za opravljanje dela, naslovljeno na pritožnico. Vendar je Splošno sodišče v tej točki izpodbijane sodbe navedlo tudi, da je ta vodja enote v drugem elektronskem sporočilu, naslovljenem na pritožnico, pojasnila, da ji je bil 26. avgusta 2020 v odobritev poslan nov osnutek končnega poročila v zadevi, ki bi ga pritožnica obravnavala po svoji vrnitvi z bolniškega dopusta. Splošno sodišče pa se je v točki 104 izpodbijane sodbe na splošno sklicevalo na elektronski sporočili z dne 26. in 31. avgusta 2020, pri tem pa ni trdilo, da je bilo tako pojasnilo podano v prvem elektronskem sporočilu z dne 26. avgusta 2020.
210
Čeprav je Splošno sodišče v točki 17 izpodbijane sodbe navedlo, da je vodja enote C v prvem elektronskem sporočilu z dne 31. avgusta 2020 navedla, da pričakuje, da bo pritožnica zaključila z več zadevami po vrnitvi z bolniškega dopusta, in da ji je istega dne poslala še dve elektronski sporočili, ki sta vsebovali spremenjeni osnutek končnega poročila v eni zadevi in novo končno poročilo v drugi zadevi, je ta vodja enote pojasnila, da ju mora pritožnica obravnavati šele po vrnitvi z bolniškega dopusta.
211
Na četrtem mestu, po mnenju pritožnice je ugotovitev Splošnega sodišča v točki 105 izpodbijane sodbe, da vodja enote C ni bila seznanjena z zaporednimi podaljšanji njenega bolniškega dopusta, v nasprotju s točkami 6, 11, 13, 16 in 18 izpodbijane sodbe.
212
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se točka 6 izpodbijane sodbe nanaša na elektronsko sporočilo, ki ga je pritožnica 2. junija 2020 poslala članom enote A, ne da bi bilo v tej točki navedeno, da je vodja enote C vedela za njen bolniški dopust.
213
Splošno sodišče pa v točki 11 izpodbijane sodbe prav tako ni ugotovilo, da je bila vodja enote C seznanjena s podaljšanjem tega dopusta. Nasprotno, v tej točki je navedlo, da je pritožnica to uradnico zgolj v odgovoru na njeno elektronsko sporočilo obvestila, da je še vedno na bolniškem dopustu.
214
V točki 13 izpodbijane sodbe pa je navedeno le to, da je tajnica enote A pritožnici 30. junija 2020 poslala novo elektronsko sporočilo, v katerem jo je vprašala, ali se je odločila glede selitve svoje pisarne.
215
Splošno sodišče je v točki 16 izpodbijane sodbe navedlo, da je pritožnica v odgovor na elektronsko sporočilo vodje enote C z dne 26. avgusta 2020 zadnjenavedeno obvestila o podaljšanju svojega bolniškega dopusta.
216
Splošno sodišče je v točki 18 izpodbijane sodbe zgolj navedlo, da je pritožnica 6. septembra 2020 na elektronsko sporočilo vodje enote C z dne 31. avgusta 2020 odgovorila, da je bil njen bolniški dopust podaljšan in da se lahko obravnavane zadeve zaključijo brez njenega posredovanja.
217
Na petem mestu, pritožnica trdi, da je ugotovitev iz točke 147 izpodbijane sodbe, v skladu s katero v elektronskih sporočilih, izmenjanih med njo in vodjo enote C ter tajnico enote A, ni naveden noben konkreten datum vrnitve z bolniškega dopusta, v nasprotju z vsebino točke 18 izpodbijane sodbe.
218
V zvezi s tem zadostuje opozoriti, da je Splošno sodišče v točki 18 izpodbijane sodbe navedlo, da je pritožnica 6. septembra 2020 na elektronsko sporočilo vodje enote C z dne 31. avgusta 2020 odgovorila, da je bil njen bolniški dopust podaljšan in da se lahko obravnavane zadeve zaključijo brez njenega posredovanja.
219
Vendar iz tega ne izhaja, da je Splošno sodišče ugotovilo obstoj natančnega datuma vrnitve pritožnice z bolniškega dopusta.
220
Ker nobena od različnih trditev, ki jih je pritožnica navedla v podporo ugotovitvi, da je Splošno sodišče svojo sodbo obrazložilo protislovno, ni utemeljena, je treba dvanajsti del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
221
Zato je treba drugi pritožbeni razlog v celoti zavrniti, saj deloma ni dopusten, deloma pa ni utemeljen.
222
Ker sta bila oba pritožbena razloga, ki ju je navedla pritožnica, zavrnjena, je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
223
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184 tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
224
Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s pritožbo ni uspela, poleg svojih stroškov nosi stroške Komisije.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
XH poleg svojih stroškov nosi stroške Evropske komisije.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.