62021CJ0168_RES
Zadeva C‑168/21
Procureur général près la cour d’appel d’Angers
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija))
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 14. julija 2022
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Člen 2(4) – Pogoj dvojne kaznivosti dejanja – Člen 4, točka 1 – Razlog za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje – Preverjanje, ki ga opravi izvršitveni pravosodni organ – Dejanja, ki po pravu izvršitvene države članice deloma pomenijo kaznivo dejanje – Člen 49(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Načelo sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni“
Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami – Razlogi za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje – Pogoj dvojne kaznivosti – Nalog za prijetje, izdan za izvršitev kazni zapora ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti – Kazen odvzema prostosti, izrečena za dejanja, ki so predmet kaznivega dejanja po pravu odreditvene države članice in izvršitvene države članice – Opis kaznivega dejanja, ki samo v odreditveni državi članici zahteva ogrožanje varovanega pravnega interesa – Izpolnjevanje pogoja dvojne kaznivosti
(Okvirni sklep Sveta 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, člena 2(4) in 4, točka 1)
(Glej točke od 44 do 47 in od 49 do 51 ter točko 1 izreka.)
Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami – Razlogi za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje – Pogoj dvojne kaznivosti – Nalog za prijetje, izdan za izvršitev kazni zapora ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti – Kazen odvzema prostosti, naložena zaradi enotnega kaznivega dejanja, sestavljenega iz več dejanj – Dejanja, ki v izvršitveni državi članici zgolj deloma pomenijo kaznivo dejanje – Izpolnjevanje pogoja dvojne kaznivosti – Kršitev načela sorazmernosti kazni – Neobstoj – Obveznost izvršitve evropskega naloga za prijetje
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 49(3); Okvirni sklep Sveta 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, členi 2(4), 4, točka 1, in 5)
(Glej točke 58, od 60 do 64, 68 in 69 ter točko 2 izreka.)
Povzetek
Evropski nalog za prijetje in pogoj dvojne kaznivosti dejanja: ne zahteva se, da se popolnoma ujemajo znaki zadevnega kaznivega dejanja v odreditveni državi članici in v izvršitveni državi članici
Izvršitveni pravosodni organ zato ne more zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje z obrazložitvijo, da le del dejanj, ki tvorijo to kaznivo dejanje v odreditveni državi članici, pomeni kaznivo dejanje tudi v izvršitveni državi članici
Italijanski pravosodni organi so junija 2016 v zvezi s KL izdali evropski nalog za prijetje (ENP) zaradi izvršitve kazni 12 let in šestih mesecev zapora. Ta kazen ustreza kumulaciji štirih kazni, naloženih za štiri kazniva dejanja, med katerimi je kaznivo dejanje, opredeljeno kot „uničevanje in plenjenje“. Cour d’appel d’Angers (višje sodišče v Angersu, Francija) je zavrnilo predajo KL z obrazložitvijo, da dve od dejanj, ki so podlaga za zadnjenavedeno kaznivo dejanje, v Franciji ne moreta pomeniti kaznivega dejanja. V zvezi s tem predložitveno sodišče, ki odloča o kasacijski pritožbi zoper to zavrnilno odločbo, navaja, da se znaki kaznivega dejanja „uničevanja in plenjenja“ v zadevnih dveh državah članicah razlikujejo, ker v nasprotju s francoskim pravom v italijanskem pravu ogrožanje javnega miru pomeni bistven element za opis tega kaznivega dejanja.
Predložitveno sodišče se zato sprašuje, ali je v obravnavanem primeru izpolnjen pogoj dvojne kaznivosti dejanja, kot ga določa Okvirni sklep 2002/584 (
1
) in ki velja za predajo KL. Če ta pogoj ne bi preprečeval predaje KL, to sodišče meni, da bi se potem postavljalo vprašanje, ali bi bilo v takih okoliščinah izvršitev ENP treba zavrniti ob upoštevanju načela sorazmernosti kazni, določenega v členu 49(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. (
2
) Zato je navedeno sodišče ta vprašanja predložilo Sodišču.
Sodišče je odločilo, da je pogoj dvojne kaznivosti dejanja, ki ga določa Okvirni sklep 2002/584, (
3
) izpolnjen v položaju, v katerem je ENP izdan za izvršitev kazni odvzema prostosti, izrečene za dejanja, ki so v odreditveni državi članici zajeta z enotnim kaznivim dejanjem, ki zahteva, da ta dejanja ogrožajo pravni interes, varovan v tej državi članici, če so taka dejanja po pravu izvršitvene države članice prav tako predmet kaznivega dejanja, katerega znaki ne vključujejo ogrožanja tega varovanega pravnega interesa. Poleg tega je Sodišče ugotovilo, da ob upoštevanju navedenega pogoja in načela sorazmernosti kazni izvršitveni pravosodni organ ne more zavrniti izvršitve ENP, izdanega za izvršitev kazni odvzema prostosti, če je bila ta kazen v odreditveni državi članici zahtevani osebi naložena zaradi njene storitve enotnega kaznivega dejanja, sestavljenega iz več dejanj, od katerih v izvršitveni državi članici le del pomeni kaznivo dejanje.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, v zvezi z obsegom pogoja dvojne kaznivosti dejanja je Sodišče najprej pojasnilo, da je za to, da se ugotovi, ali je ta pogoj izpolnjen, potrebno in dovolj, da dejanja, ki so privedla do izdaje ENP, pomenijo kaznivo dejanje tudi po pravu izvršitvene države članice. Tako se ne zahteva, da so kazniva dejanja v dveh zadevnih državah članicah identična. Iz tega izhaja, da mora izvršitveni pravosodni organ pri presoji navedenega pogoja, da bi ugotovil, ali je podan razlog za neizvršitev ENP (
4
), preveriti, ali bi dejanski elementi kaznivega dejanja, zaradi katerega je bil izdan ta ENP, sami po sebi pomenili kaznivo dejanje tudi po pravu izvršitvene države članice, če bi nastali na njenem ozemlju.
Dalje, Sodišče je ugotovilo, da je treba razlog za fakultativno neizvršitev ENP, ki ga pomeni pogoj dvojne kaznivosti dejanja, ker gre pri tem razlogu za izjemo od pravila, v skladu s katerim je ENP treba izvršiti, razlagati ozko in da ga torej ni mogoče razlagati tako, da bi bil onemogočen cilj poenostaviti in pospešiti predaje med pravosodnimi organi. Razlaga, v skladu s katero bi ta pogoj zahteval, da se popolnoma ujemajo znaki kaznivega dejanja, kakor je to opredeljeno v pravu odreditvene države članice, in znaki kaznivega dejanja, določenega v pravu izvršitvene države članice, tudi kar zadeva varovani pravni interes v pravnih redih teh dveh držav članic, pa bi škodovala učinkovitosti postopka predaje. Zaradi minimalne harmonizacije na kazenskopravnem področju na ravni Unije je namreč mogoče, da tako popolno ujemanje pri veliko kaznivih dejanjih ne obstaja. Zgoraj navedena razlaga bi zato znatno omejila položaje, v katerih bi bil navedeni pogoj lahko izpolnjen, s čimer bi bil ogrožen cilj, ki se želi doseči z Okvirnim sklepom 2002/584. Poleg tega bi se s tako razlago spregledal tudi cilj boja proti nekaznovanosti zahtevane osebe, ki je na drugem ozemlju, kot je to, na katerem je storila kaznivo dejanje.
Na drugem mestu, Sodišče je naprej poudarilo, da okoliščina, da le del dejanj, ki tvorijo kaznivo dejanje v odreditveni državi članici, pomeni kaznivo dejanje tudi po pravu izvršitvene države članice, izvršitvenemu pravosodnemu organu ne omogoča, da zavrne izvršitev ENP, sicer bi se razlog za neizvršitev, ki se nanaša na pogoj dvojne kaznivosti dejanja, razširil na tisti del dejanj, ki po pravu izvršitvene države članice pomeni kaznivo dejanje in ki torej ne spada na področje uporabe tega razloga. Okvirni sklep 2002/584 (
5
) ne določa pogoja v zvezi s tem, da zadevna oseba v odreditveni državi članici ne prestaja kazni za tisti del dejanj, ki v izvršitveni državi članici ne pomeni kaznivega dejanja. Za izvršitev ENP pa je mogoče postaviti samo pogoje, ki so izčrpno navedeni v tem okvirnem sklepu.
Poleg tega je Sodišče navedlo, da bi razlaga pogoja dvojne kaznivosti dejanja, v skladu s katero bi bilo izvršitev ENP mogoče zavrniti z obrazložitvijo, da del dejanj, ki so v odreditveni državi članici kazniva, v izvršitveni državi članici ne pomeni kaznivega dejanja, ustvarjala ovire za učinkovito predajo zadevne osebe in vodila do nekaznovanosti te osebe za vsa zadevna dejanja. V takih okoliščinah je torej ta pogoj izpolnjen. Nazadnje, Sodišče je pojasnilo, da ni naloga izvršitvenega pravosodnega organa, da pri presoji navedenega pogoja ocenjuje kazen, izrečeno v odreditveni državi članici, glede na načelo sorazmernosti kazni.
(
1
)	Okvirni sklep Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, str. 24), (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584). Pogoj dvojne kaznivosti dejanja je določen v členu 2(4) tega okvirnega sklepa.
(
2
)	V skladu s tem načelom kazen ne sme biti nesorazmerna s kaznivim dejanjem.
(
3
)	Glej člen 2(4) tega okvirnega sklepa, v skladu s katerim se ta pogoj lahko postavi za predajo zaradi kaznivih dejanj, ki niso omenjena v odstavku 2 tega člena, in njegov člen 4, točka 1, v skladu s katerim lahko izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev ENP, če v katerem od primerov iz člena 2(4) dejanje, na katerem temelji ENP, po zakonu izvršitvene države članice ni kaznivo dejanje.
(
4
)	Glej člen 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584.
(
5
)	Glej člen 5 Okvirnega sklepa 2002/584, ki določa pogoje, ki jih je v pravu izvršitvene države članice mogoče postaviti za izvršitev ENP.