62024CJ0182_RES
Mål C‑182/24
RB, i egenskap av rättsinnehavare efter Claude ChabrolochAD, som företräds av sin gode man NM, i egenskap av rättsinnehavare efter Claude ChabrolochDR, i egenskap av rättsinnehavare efter Claude Chabrol_ochZB, i egenskap av rättsinnehavare efter Claude ChabrolochVQ, i egenskap av rättsinnehavare efter Claude Chabrol_ochRZ, i egenskap av rättsinnehavare efter Paul GégauffochDQ, i egenskap av rättsinnehavare efter Paul Gégauff_ochFI, i egenskap av rättsinnehavare efter Paul Gégauff_ochLF, i egenskap av rättsinnehavare efter Paul Gégauff,
mot
Société des auteurs et compositeurs dramatiques (SACD)ochRadio Days SARLochBrinter Company LtdochBSochMWochArtedis SAochPanoceanic Films SA
(begäran om förhandsavgörande från Tribunal Judiciaire de Paris)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 18 december 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Immateriella rättigheter – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2001/29/EG – Artiklarna 2–4 och 8 – Direktiv 2004/48/EG – Artiklarna 1–3 – Direktiv 2006/115/EG – Direktiv 2006/116/EG – Artiklarna 1, 2 och 9 – Artiklarna 17 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Rättsmedel – Rätt till en effektiv domstolsprövning – Nationell lagstiftning, enligt vilken det för att en talan om upphovsrättsintrång som väckts av en av rättighetsinnehavarna till ett filmverk ska kunna tas upp till prövning krävs att de övriga rättighetsinnehavarna omfattas av talan”
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiven 2001/29, 2004/48 och 2006/116 – Rätt till en effektiv domstolsprövning – Nationell lagstiftning enligt vilken det för att en talan om intrång i upphovsrätten till ett kollektivt verk ska kunna tas upp till prövning krävs att samtliga rättighetsinnehavare omfattas av talan – Tillåtet – Villkor – Avsaknad av ett onödigt komplicerat eller kostsamt förfarande – Iakttagande av effektivitetsprincipen och artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 17 och 47; Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29, artikel 8, 2004/48, artikel 3 och 2006/116, artikel 1)
(se punkterna 52, 54–60 och 63–78 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Tribunal judiciaire de Paris (Förstainstansdomstolen i Paris, Frankrike), uttalar sig EU-domstolen om huruvida en nationell lagstiftning, enligt vilken det för att en talan om intrång i upphovsrätten till ett kollektivt verk ska kunna tas upp till prövning krävs att samtliga rättighetsinnehavare omfattas av talan, är förenlig med unionsrätten.
Claude Chabrol regisserade fjorton filmer och Paul Gégauff medverkade i fem av filmerna. År 1990 överlät de nyttjanderätten till dessa filmer till en distributör för en period på trettio år. År 2019 väckte Claude Chabrols respektive Paul Gégauffs arvingar – kärandena i målet vid den nationella domstolen – talan mot distributören i fråga och andra bolag och yrkade bland annat skadestånd för den skada de lidit till följd av åsidosättande av avtalsförpliktelser och intrång i upphovsrätten till de aktuella filmerna.
Svarandena i målet vid den nationella domstolen har med stöd av den aktuella nationella lagstiftningen framställt en invändning om rättegångshinder på grund av att de 19 medupphovsmännen till filmerna inte omfattas av talan. Kärandena har emellertid varken kunnat lokalisera eller identifiera samtliga medupphovsmän eller rättsinnehavarna efter dem på grund av antalet berörda filmer, av att de producerades för så länge sedan, av att så många var inblandade och av den omständigheten att vissa av medupphovsmännen hade avlidit.
Det är mot denna bakgrund som den hänskjutande domstolen i huvudsak vill få klarhet i huruvida den aktuella nationella lagstiftningen är förenlig med artikel 8 i direktiv 2001/29 (
1
), artikel 3 i direktiv 2004/48 (
2
) och artikel 1 i direktiv 2006/116 (
3
), jämförda med artiklarna 17 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
Domstolens bedömning
Domstolen framhåller för det första att artikel 8 i direktiv 2001/29, artikel 3 i direktiv 2004/48 och artikel 1 i direktiv 2006/116 ålägger medlemsstaterna att föreskriva nödvändiga förfaranden för att säkerställa ett effektivt skydd av de immateriella rättigheter som avses i dessa direktiv, genom att bland annat förbjuda förfaranden som är onödigt komplicerade eller kostsamma. Inte i någon av dessa artiklar fastställs däremot, enbart genom sin ordalydelse, formerna för detta skydd vid samägande av en upphovsrätt. När det gäller det sammanhang i vilket dessa bestämmelser ingår påpekar domstolen att de övriga artiklarna i de tre direktiven inte heller innehåller några bestämmelser om hur de berörda rättsmedlen ska användas vid samägande av upphovsrätt. Vad gäller de mål som eftersträvas framgår det av skälen i dessa direktiv att de bland annat syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för immateriella rättigheter, inbegripet upphovsrätt. Vad särskilt gäller direktiv 2004/48 syftar bestämmelserna i detta direktiv inte till att reglera samtliga aspekter av immaterialrätten, utan endast dem som avser dels efterlevnaden av immaterialrättsskyddet, dels intrång i detta skydd, genom att föreskriva effektiva rättsmedel för att hindra, få att upphöra eller åtgärda samtliga immaterialrättsintrång. Det ankommer följaktligen, med förbehåll för skyldigheten att föreskriva rättsmedel som inte är onödigt komplicerade eller kostsamma, på medlemsstaterna att, i enlighet med principen om processuell autonomi, fastställa de processuella reglerna för de berörda rättsmedlen, inbegripet vid samägande av immateriella rättigheter.
För det andra prövar domstolen huruvida det aktuella förfarandet inte är onödigt komplicerat eller kostsamt och huruvida det inte kan strida mot likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen samt mot de krav som följer av artiklarna 17 och 47 i stadgan. Domstolen påpekar att den tolkning av denna bestämmelse som Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) har gjort emellertid får till följd att en talan ska avvisas om den väckts av en medupphovsman utan att alla andra medupphovsmän eller, i förekommande fall, deras rättsinnehavare omfattas av talan – även när det visar sig vara mycket svårt, eller till och med omöjligt, på grund av omständigheter som ligger utanför kärandens kontroll att se till att de omfattas av talan.
Domstolen konstaterar att kravet på att alla medupphovsmän och/eller deras rättsinnehavare ska omfattas av talan medför att det blir omöjligt att pröva deras anspråk i domstol, med hänsyn till svårigheten att identifiera och följaktligen låta samtliga berörda upphovsrättsinnehavares rättsinnehavare omfattas av talan. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida detta krav i förevarande fall inte leder till att förfarandet blir onödigt komplicerat och kostsamt.
Vidare ger handlingarna i målet inte anledning att anta att likvärdighetsprincipen har åsidosatts. Vad beträffar effektivitetsprincipen framhåller domstolen emellertid att när identifieringen och lokaliseringen av medupphovsmän till ett kollektivt verk, som i förevarande fall, stöter på stora och bestående svårigheter, kan kravet att den talan som väcks vid domstol av de medupphovsmän som avser att försvara sina rättigheter ska omfatta samtliga medupphovsmän innebära att det blir orimligt svårt att utöva de rättigheter som medupphovsmännen har enligt unionsrätten.
Vidare vad beträffar rätten till egendom i artikel 17 i stadgan finner domstolen att när flera personer gemensamt innehar en immateriell rättighet, såsom upphovsrätten, till samma verk, anses alla dessa personer ha förvärvat rätten att nyttja den immateriella rättigheten enligt unionsrätten och är skyddade på samma sätt. Erkännandet av ställningen som upphovsman till ett filmverk, såsom i förevarande fall, utgör ett tillräckligt villkor för utövandet av äganderätten.
Vad gäller rätten till ett effektivt rättsmedel erinrar domstolen om att det väsentliga innehållet i den rätten i artikel 47 i stadgan innefattar rätten att väcka talan vid en domstol som är behörig att säkerställa iakttagandet av de rättigheter som unionsrätten garanterar och, i detta syfte, att pröva alla rätts- och sakfrågor som är relevanta för att avgöra det mål som är anhängigt vid den. En sådan inskränkning som den som följer av den nationella lagstiftningen skyddar visserligen de rättigheter som tillkommer frånvarande rättighetsinnehavare genom att ge dem tillräcklig information för att kunna delta i förfarandet eller välja att inte göra det, vilket bland annat bidrar till att säkerställa iakttagandet av dessa rättighetsinnehavares rätt till egendom och till att uppnå det mål som eftersträvas genom de tre direktiven. Det förefaller emellertid som om denna lagstiftning, trots de ansträngningar och den omsorg som kärandena har visat prov på för att samtliga rättighetsinnehavare ska omfattas av talan, gör det omöjligt för dem att få sina anspråk prövade i domstol. I ett sådant fall förefaller skyldigheten att låta samtliga rättighetsinnehavare omfattas av talan, vid äventyr av att talan annars avvisas, hindra dessa kärande från att utöva sina egna rättigheter. Rättighetsinnehavarnas rätt att tillvarata sin upphovsrätt kan inte underkastas processuella krav som är omöjliga eller mycket svåra att iaktta. Det skulle i praktiken vara detsamma som att frånta dem denna rättighet och således utgöra en kränkning av den grundläggande rättighet som garanteras i artikel 47 i stadgan.
Med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning framstår det således som om tolkningen och tillämpningen av de processuella krav som åläggs kärandena kan medföra att förfarandet blir onödigt komplicerat och kostsamt samt strida mot såväl effektivitetsprincipen som artikel 47 i stadgan. Om den hänskjutande domstolen skulle finna att det inte är möjligt att tolka den nationella rätten på ett sätt som är förenligt med unionsrätten, är den skyldig att inom ramen för sin behörighet säkerställa det rättsliga skydd som enskilda tillerkänns enligt nämnda artikel 47 och säkerställa att den ges full verkan genom att vid behov underlåta att tillämpa de ifrågavarande nationella bestämmelserna.
Domstolen slår följaktligen fast att artikel 8 i direktiv 2001/29, artikel 3 i direktiv 2004/48 och artikel 1 i direktiv 2006/116 inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken det för att en talan om intrång i upphovsrätten till ett kollektivt verk ska kunna tas upp till prövning krävs att samtliga rättighetsinnehavare omfattas av talan, under förutsättning att tolkningen och tillämpningen av denna lagstiftning inte medför att det föreskrivna förfarandet blir onödigt komplicerat eller kostsamt, eftersom detta förfarande inte får göra det omöjligt eller orimligt svårt för en eller flera av dem att väcka talan. Den nationella domstolen ska under alla omständigheter säkerställa iakttagandet av rätten till ett effektivt domstolsskydd enligt artikel 47 i stadgan.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EGT L 167, 2001_s. 10).
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/48/EG av den 29 april 2004 om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (EUT L 157, 2004, s. 45, och rättelse i EUT L 195, 2004, s. 16).
(
3
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/116/EG av den 12 december 2006 om skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter (EUT L 372, 2006, s. 12).