62023CC0654
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MACIEJ SZPUNAR
föredraget den 27 mars 2025 (
1
)
Mål C‑654/23
Inteligo Media SA
mot
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien))
”Begäran om förhandsavgörande – Direktiv 2002/58/EG – Artikel 13.1 – Användning av elektronisk post för direkt marknadsföring – Artikel 13.2 – Begreppet ’kommersiell kommunikation’ – Förordning (EU) 2016/679 – Artikel 95 – Artikel 83.2 – Skyldighet att ange skäl”
Inledning
1.
Förevarande begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest, Rumänien) handlar främst om frågan i vilken utsträckning och under vilka villkor kommunikation som nyhetsbrev med elektronisk post är tillåten enligt artikel 13.2 i direktiv 2002/58/EG (
2
) och huruvida bestämmelserna i förordning (EU) 2016/679 (
3
) är tillämpliga.
2.
Jag kommer i förevarande mål att argumentera för att de marknadsföringsmetoder som använts av den ekonomiska aktören i fråga inte strider mot EU:s dataskyddssystem. Som det kommer att framgå är samverkan med personuppgifter ett inneboende drag för marknadsföringsmetoder och det är inte ovanligt att den registrerade utbyter uppgifter för att erhålla en motsvarande fördel.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3.
I dataskyddsförordningens artikel 95 med rubriken ”Förhållande till direktiv 2002/58/EG” står det följande:
”Denna förordning ska inte innebära några ytterligare förpliktelser för fysiska eller juridiska personer som behandlar personuppgifter inom ramen för tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i allmänna kommunikationsnät i unionen, när det gäller områden inom vilka de redan omfattas av särskilda skyldigheter för samma ändamål i enlighet med direktiv 2002/58/EG.”
4.
Artikel 13 i direktiv 2002/58 med rubriken ”Icke begärd kommunikation” har följande lydelse:
”1.   Användningen av automatiska uppringningssystem utan mänsklig medverkan (automatisk uppringningsutrustning), telefaxapparater (fax) eller elektronisk post för direkt marknadsföring får bara tillåtas i fråga om abonnenter som i förväg har gett sitt samtycke.
2.   Utan hinder av punkt 1 får en fysisk eller juridisk person, som från sina kunder fått deras uppgifter om elektronisk adress för elektronisk post i samband med försäljning av en vara eller en tjänst, i enlighet med direktiv 95/46/EG[ (
4
)], använda dessa uppgifter om elektronisk adress för direkt marknadsföring av sina egna, likartade varor eller tjänster, under förutsättning att kunderna klart och tydligt ges möjlighet att, kostnadsfritt och enkelt, motsätta sig sådan användning av uppgifter om elektronisk adress, när de samlas in och i samband med varje meddelande om kunden inte inledningsvis har motsatt sig sådan användning.
…”
Rumänsk rätt
5.
Bestämmelserna i rumänsk rätt som den hänskjutande domstolen åberopar är artiklarna 1.2, 12 och 13 i Legea nr. 506/2004 privind prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private în sectorul comunicaților electronice (lag nr 506/2004 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation) och artikel 1.8 i Legea nr. 365/2002 privind comerțul electronic (lag nr 365/2002 om elektronisk handel). I den senare bestämmelsen definieras begreppet ”kommersiellt meddelande” som ”varje form av meddelande som syftar till att direkt eller indirekt främja varor, tjänster … från en säljare eller en person som utövar reglerad yrkesverksamhet … eller till att direkt eller indirekt främja ovan nämnda säljares eller personers anseende …”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
6.
Inteligo Media SA är utgivare av den journalistiska nätpublikationen avocatnet.ro, som ger allmänheten information om de lagstiftningsändringar som dagligen offentliggörs i Rumänien.
7.
Användare av nätpublikationen kan kostnadsfritt och utan att vidta några andra åtgärder ta del av ett (maximalt) begränsat antal artiklar som publikationen själv har fastställt (sex artiklar vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna).
8.
Den 27 juli 2018 införde Inteligo Media ett avgiftsbaserat abonnemangssystem, kallat Serviciu Premium (nedan kallad premiumtjänsten), för de användare som, efter att ha uppnått maximigränsen på sex visade artiklar, vill få tillgång till ytterligare artiklar i nätpublikationen.
9.
Abonnemanget för premiumtjänsten förutsatte att användaren skapade ett användarkonto på plattformen utan kostnad. För att skapa ett konto var användaren tvungen att ange sin e‑postadress och godkänna avtalsvillkoren för Inteligo Medias tillhandahållande av premiumtjänsten.
10.
Genom att abonnera på premiumtjänsten fick användaren möjlighet att utan kostnad få tillgång till ytterligare två artiklar per månad och erhålla ett dagligt nyhetsbrev via e‑post, vilken kallades Personal Update (personlig uppdatering) (såvida inte användaren hade valt att inte utnyttja denna tjänst). Användaren fick även, mot betalning och som tillval, tillgång till samtliga artiklar i publikationen och, via e‑post, till en uppsättning mer detaljerade nyhetsbrev som kallades Sinteze Informative (informationssammanfattningar).
11.
Denna Personal Update innehöll i huvudsak uppgifter om föregående dags nyheter på lagstiftningsområdet samt hyperlänkar till de relevanta artiklarna i publikationen.
12.
För att användarna, i samband med att de uppgav sin e‑postadress, skulle kunna välja att inte ta emot Personal Update fanns på kontoregistreringssidan texten ”Nu vreau să primesc Personal Update, informarea transmisă zilnic gratuit pe e-post de avocatnet.ro” (”Jag vill inte få Personal Update, det dagliga nyhetsbrev som skickas utan kostnad via e‑post från avocatnet.ro”) bredvid en ruta vilken användaren måste bocka för. På samma sätt kunde användare som inte längre ville få Personal Update välja alternativet ”Dezabonare” (”Avregistrera dig”) när de tog emot ett nyhetsbrev via e‑post.
13.
För de användare som skapade sitt konto på plattformen för ett annat ändamål än att abonnera på den kostnadsfria premiumtjänsten och få tillgång till ytterligare innehåll var rutan om Personal Update programmerad på ett sådant sätt att den inte visades, och Personal Update skickades inte till sådana kategorier av användare.
14.
Den 26 september 2019 upprättade Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (Nationella tillsynsmyndigheten för behandling av personuppgifter, Rumänien) (nedan kallad ANSPDCP) ett protokoll om oegentligheter och en administrativ sanktion varigenom Inteligo Media påfördes en administrativ straffavgift till ett belopp på 42714 rumänska lei (RON) (motsvarande 9000 euro). I nämnda protokoll ansågs det vara fastställt att Inteligo Media, från och med juli 2018, hade behandlat flera användares, närmare bestämt 4357 fysiska personers, personuppgifter (e‑postadresser, lösenord och användarnamn) på grundval av en rättslig grund som inte var adekvat i förhållande till den aktuella behandlingens ändamål, det vill säga daglig överföring via e‑post av Personal Update, utan att företaget kunde styrka att det hade erhållit de berörda användarnas uttryckliga samtycke till behandlingen av deras personuppgifter för detta specifika ändamål. ANSPDC konstaterade att Inteligo Media hade åsidosatt artiklarna 5.1 a och b, 6.1 a och 7 i dataskyddsförordningen.
15.
Inteligo Media ingav ett överklagande vid Tribunalul București – Secția a II‑a de Contencios Administrativ și Fiscal (Domstolen i Bukarest – Andra avdelningen för förvaltnings- och skatterättsliga mål, Rumänien), och yrkade framför allt att ANSPDC:s protokoll skulle upphävas och att företaget skulle befrias från ansvar för en administrativ förseelse.
16.
Den dom som den domstolen meddelade den 5 juni 2020, varigenom Inteligo Medias överklagande avslogs, upphävdes i andra instans av Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest) som återförvisade målet för förnyad prövning.
17.
Efter att på nytt ha prövat målet biföll Tribunalul București, Secția a II‑a de Contencios Administrativ și Fiscal (Domstolen i Bukarest – Andra avdelningen för förvaltnings- och skatterättsliga mål), delvis överklagandet och satte ned den utdömda straffavgiften genom tvistemålsdom av den 15 december 2021. Rätten fastställde emellertid den administrativa sanktionen för åsidosättandet av kravet på uttryckligt samtycke till behandlingen av personuppgifter via Personal Update, i enlighet med dataskyddsförordningen.
18.
Både Inteligo Media och ANSPDCP har överklagat nämnda tvistemålsdom. Dessa överklaganden är nu anhängiga vid den hänskjutande domstolen, Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest).
19.
Den hänskjutande domstolen anser att utgången i det nationella målet beror på identifieringen av lämplig rättslig grund för den behandling av personuppgifter som är aktuell i det nationella målet och de villkor som måste vara uppfyllda för att det ska vara fråga om laglig behandling i överensstämmelse med direktiv 2002/58 och dataskyddsförordningen.
20.
Enligt den hänskjutande domstolen är det för det första nödvändigt att klargöra villkoren under vilka en användares e‑postadress får anses ha erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst” i den betydelse som avses i artikel 13.2 i direktiv 2002/58. För det andra behöver det klargöras vilken omfattning begreppet ”direkt marknadsföring” i artikel 13 i direktiv 2002/58 har och för det tredje huruvida detta begrepp motsvarar ”kommersiellt meddelande” som används i den nationella lagstiftning genom vilken artikel 13 i direktiv 2002/58 införlivades.
21.
Om sedan användarens e‑postadresser i förevarande mål inte erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst” i den mening som avses artikel 13.2 i direktiv 2002/58 skulle det vara nödvändigt att fastställa om överföringen via e‑post av Personal Update medför att artikel 13.1 i detta direktiv blir tillämplig när det gäller erhållandet av användarnas samtycke i förväg samt att bekräfta vilka bestämmelser som stipulerar en sanktion för ett eventuellt åsidosättande av denna bestämmelse.
22.
Slutligen anser den hänskjutande domstolen att det är nödvändigt att klargöra de skyldigheter ANSPDC har när den tillämpar artikel 83.2 i dataskyddsförordningen, i den del dessa skyldigheter inte framgår klart av ordalydelsen i artikeln.
23.
Mot denna bakgrund beslutade den hänskjutande domstolen att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
I det fall en utgivare av journalistiska nätpublikationer tillhandahåller information till allmänheten, som inte är specialiserad på området, om lagstiftningsförslag som dagligen offentliggörs i Rumänien, som får en användares e‑postadress när denne senare skapar ett användarkonto utan kostnad som ger vederbörande rätt att: (i) kostnadsfritt tillgå ett ytterligare antal artiklar från publikationen i fråga, (ii) via e‑post ta emot ett dagligt nyhetsbrev med en sammanfattning av den nya lagstiftning som diskuteras i artiklar inom publikationen och hyperlänkar till dessa artiklar och (iii) mot betalning tillgå ytterligare och/eller mer omfattande artiklar och analyser från denna publikation jämfört med dem i det kostnadsfria dagliga nyhetsbrevet:
a)
erhålls denna e‑postadress av utgivaren av journalistiska nätpublikationer ’i samband med försäljning av en vara eller en tjänst’ i den mening som avses artikel 13.2 i [direktiv 2002/58]?
b)
ska nämnda utgivares överföring av ett sådant nyhetsbrev som det som beskrivs i led (ii) anses ske ’för direkt marknadsföring av sina egna, likartade varor eller tjänster’, i den mening som avses i artikel 13.2 i [direktiv 2002/58]?
2)
För det fall fråga 1 a och b besvaras jakande, vilka av de villkor som anges i artikel 6.1 a–f i dataskyddsförordningen ska anses vara tillämpliga när utgivaren använder användarens e‑postadress för att överföra ett dagligt nyhetsbrev av det slag som beskrivs i fråga 1 led (ii), i enlighet med kraven i artikel 13.2 i [direktiv 2002/58]?
3)
Ska artikel 13.1 och 13.2 i direktiv 2002/58 tolkas så, att den utgör hinder för nationell lagstiftning som tillämpar begreppet ’kommersiellt meddelande’ i artikel 2 f i [direktiv 2000/31/EG (
5
)] i stället för begreppet ’direkt marknadsföring’ i [direktiv 2002/58]? Om så inte är fallet, ska ett sådant nyhetsbrev som det som beskrivs i fråga nr 1 led (ii) anses utgöra ett ’kommersiellt meddelande’ i den mening som avses i artikel 2 f i [direktiv 2000/31]?
4)
För det fall fråga 1 a och b besvaras nekande:
a)
Ska överföring via e‑post av ett sådant dagligt nyhetsbrev som det som beskrivs i fråga nr 1 led (ii) ovan anses utgöra ’[användning] … av elektronisk post för direkt marknadsföring’ i den mening som avses i artikel 13.1 i direktiv 2002/58?
b)
Ska artikel 95 i dataskyddsförordningen, jämförd med artikel 15.2 i [direktiv 2002/58/EG], tolkas så, att bristande efterlevnad av villkoren om att inhämta ett giltigt samtycke från användaren i den mening som avses i artikel 13.1 i [direktiv 2002/58/EG] ska beivras i enlighet med artikel 83 i [dataskyddsförordningen] eller i enlighet med de bestämmelser i nationell rätt som återfinns i den rättsakt som införlivar [direktiv 2002/58], vilken i sin tur innehåller särskilda tillämpliga sanktioner?
5)
Ska artikel 83.2 i [dataskyddsförordningen] tolkas så, att en tillsynsmyndighet som beslutar om huruvida en administrativ sanktionsavgift ska påföras och som fastställer beloppet för denna i varje enskilt fall är skyldig att i rättsakten om den administrativa sanktionen analysera och förklara på vilket sätt vart och ett av kriterierna i leden a–k har inverkat på beslutet att påföra en administrativ sanktion respektive beslutet om beloppet för den tillämpade administrativa sanktionsavgiften?”
24.
Skriftliga yttranden har lämnats in av parterna i det nationella målet, av Rumänien och av Europeiska kommissionen. Vid förhandlingen den 27 november 2024 var Inteligo Media och kommissionen närvarande.
Bedömning
Den första och den fjärde frågan
25.
Med den första frågan och första delen av den fjärde frågan, som jag ska behandla samfällt, önskar den hänskjutande domstolen väsentligen förvissa sig om huruvida det kan anses att en användares e‑postadress, som erhålls när användaren skapar ett nätkonto som ger rätt att (i) kostnadsfritt tillgå ett antal artiklar från den aktuella publikationen, (ii) via e‑post ta emot ett dagligt nyhetsbrev med en sammanfattning av den nya lagstiftning som avhandlas i artiklarna i publikationen samt hyperlänkar till dessa artiklar och (iii) kostnadsfritt tillgå ytterligare och/eller mer detaljerade artiklar och analyser från publikationen, erhålls ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst” och ifall överföringen av det dagliga nyhetsbrev som avses i led (ii) utgör ”direkt marknadsföring” för ”liknande produkter eller tjänster” i den mening som aves i artikel 13.2 i direktiv 2002/58.
26.
I artikel 13 i direktiv 2002/58 regleras lagligheten för icke begärd information.
27.
Härvidlag tillåts enligt artikel 13.1 i direktiv 2002/58 användningen av automatiska uppringningssystem utan mänsklig medverkan (automatisk uppringningsutrustning), telefaxapparater (fax) eller elektronisk post för direkt marknadsföring förutsatt att dessa meddelanden överförs till användare som i förväg har gett sitt samtycke, alltså de som har valt att få meddelandena.
28.
I artikel 13.2 i direktiv 2002/58 skapas å andra sidan ett undantag enligt vilket elektronisk kontaktinformation som erhålls från användare i enlighet med dataskyddsförordningen och i samband med försäljningen av en vara eller en tjänst får användas för direkt marknadsföring eller liknande produkter eller tjänster utan samtycke i förväg, så länge användarna ges möjlighet att välja att avstå från att ta emot sådana meddelanden vid insamlingen av deras kontaktinformation. Om användaren vid detta tillfälle inte väljer att avstå ges ytterligare möjlighet att avstå när användaren tar emot meddelanden med direkt marknadsföring.
29.
Sammantagna reglerar dessa bestämmelser de villkor under vilka meddelanden med direkt marknadsföring är tillåten. Om EU-domstolen skulle komma fram till att ett meddelande som det som avses i det nationella målet inte utgör direkt marknadsföring skulle det inte omfattas av tillämpningsområdet för någon av bestämmelserna och EU-domstolens analys skulle begränsas till tillämpningen av dataskyddsförordningen. Därför är det nödvändigt att till att börja med fastställa om ett meddelande som Personal Update utgör direkt marknadsföring.
30.
Domstolen har slagit fast att det för att fastställa om ett meddelande har direkt marknadsföring som ändamål är nödvändigt att, för det första, förvissa sig om ifall detta meddelande har ett kommersiellt ändamål och, för det andra, ifall det är direkt och individuellt adresserat till en konsument. (
6
)
31.
Ett meddelande som har ett kommersiellt ändamål är avsett för eller hänger samman med att ”köpa och sälja … för att generera intäkt eller vinst”. (
7
) Parterna är oense om huruvida Personal Update har ett sådant ändamål. ANSPDCP och den rumänska regeringen argumenterar för att innehållet i detta nyhetsbrev var rent redaktionellt (
8
) och därför inte kunde klassificeras som direkt marknadsföring. Inteligo Media och kommissionen å andra sidan menar att nyhetsbrevet har ett kommersiellt ändamål genom att det främjar artiklar som är tillgängliga på utgivarens plattform.
32.
Jag finner det senare argumentet mer övertygande. Det är tydligt att avsikten med dessa e‑postmeddelanden inte är att kostnadsfritt tillhandahålla en redogörelse för lagstiftningsförändringar i Rumänien som användaren enkelt kan läsa i dess helhet i sin egen inkorg. Genom att Personal Update innehåller hyperlänkar till artiklar på publikationens webbplats ges användarna snarare ett smakprov på artiklar för att de ska lockas att snabbare förbruka de åtta artiklar per månad de får läsa kostnadsfritt.
33.
Här är det lämpligt att skilja mellan ”hårda” och ”kontrollerade” betalväggar som används av nätpublikationer. Med en hård betalvägg måste användare betala för ett abonnemang innan de kan tillgå något innehåll alls. Det gör att utgivaren direkt kan dra vinning när en användare tillgår en artikel samtidigt som det (från utgivarens perspektiv) medför en risk för att potentiella kunder avskräcks. En ”kontrollerad” betalvägg å andra sidan är en strategi som utgivare nyttjar för att locka användare att i slutändan köpa ett fullt abonnemang genom att ge dem kostnadsfri tillgång till ett begränsat antal artiklar innan utgivarna begär betalning. (
9
)
34.
Det kommersiella ändamålet med Inteligo Medias kontrollerade betalvägg är uppenbar om man betänker vilken avsedd publik Personal Update har. Man får förmoda att användare som lämnar sin elektroniska kontaktinformation till avocatnet.ro för att kunna se mer än sex kostnadsfria artiklar per månad och ta emot ett nyhetsbrev via e‑post åtminstone har ett grundläggande intresse av att hålla sig à jour med lagstiftningsförändringar i Rumänien. Personal Update ser till att sådana användare varje dag direkt erbjuds ett flertal hyperlänkar till artiklar i ämnen som intresserar dem. Det är sannolikt att dessa användare kommer att öppna åtta av artiklarna inom loppet av dagar eller veckor, vilket inte ger dem något annat val än att betala för ett fullt abonnemang om de vill läsa ytterligare artiklar under återstoden av månaden.
35.
Genom att locka användarna att teckna ett fullt abonnemang har Personal Update sålunda det kommersiella ändamålet att generera intäkter med modellen med en kontrollerad betalvägg.
36.
För att Personal Update ska utgöra direkt marknadsföring måste den också vara direkt och individuellt riktad till en konsument. (
10
) Domstolen har fastslagit att detta villkor är uppfyllt när meddelandet visas direkt i den berörda användarens inkorg i den privata e‑posttjänsten. Enligt beslutet om hänskjutande är det precis så som Personal Update visades för användare som lämnat sin elektroniska kontaktinformation till Inteligo Media.
37.
I enlighet med EU-domstolens rättspraxis utgör därför ett sådant meddelande som det som är aktuellt i det nationella målet direkt marknadsföring.
38.
Härnäst behöver vi undersöka om e‑postadressen i fråga erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst” i den mening som avses artikel 13.2 i direktiv 2002/58. Om så var fallet skulle samtycke i förväg inte behövas.
39.
I direktiv 2002/58 ges inte mycket vägledning om den exakta betydelsen av denna formulering. En sådan term som inte uttryckligen hänvisar till medlemsstaternas rättsordningar för att bestämma betydelsen och omfattningen av detta begrepp måste i normalfallet ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela Europeiska unionen. (
11
)
40.
Enligt en allmän vedertagen definition är ”försäljning” ett avtal som av nöden inbegriper en betalning i utbyte mot en vara eller en tjänst. (
12
)
41.
Med tanke på att det är en fråga om en tjänst här kan vägledning även hittas i EU-domstolens rättspraxis avseende direktiv 2000/31 och avseende relevanta fördragsbestämmelser.
42.
I samband med direktiv 2000/31 har EU-domstolen fastslagit att ersättning för en tjänst inte nödvändigtvis betalas av dem som den tillhandahålls för. (
13
) Domstolen har specificerat att detta är fallet när utförandet av en kostnadsfri tjänst tillhandahålls av en tjänsteleverantör för reklamändamål, eftersom kostnaden för den aktiviteten är inbakad i priset för de varor eller tjänster som annonseras. (
14
)
43.
Det är precis det scenario som är för handen i det nationella målet. Som förklarats ovan avsåg den tjänst som tillhandahölls ”kostnadsfritt” av Inteligo Media (utskick med Personal Update och tillgång till ytterligare artiklar) att främja tecknandet av en fullversion av abonnemanget, varför den fyller ett annonseringsändamål. Liksom i målet Mc Fadden är kostnaden för tillhandahållandet av en sådan tjänst inbakad i priset för huvudtjänsten, vilken i förevarande mål är fullversionen av abonnemanget. Denna indirekta form av ersättning uppfyller kravet på betalning enligt EU-domstolens definition av en ”försäljning”.
44.
Även i kontexten med friheten att tillhandahålla tjänster enligt artiklarna 56 och 57 FEUF är det oväsentligt vem som betalar leverantören för tjänsten. (
15
) Det framgår av fast rättspraxis att artikel 57 FEUF inte kräver att tjänsten som tillhandahålls betalas av dem som drar nytta av den. (
16
)
45.
Utöver det ska man inte glömma bort att i den moderna digitala tidsåldern behandlas data i sig som en råvara. (
17
) Man kan alltså tänka sig att för att data ska ha samlats in ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst” räcker det att användarna i stället för att få en ekonomisk ersättning lämnar sina personuppgifter i utbyte för en vara eller en tjänst som är värde för användarna.
46.
Sammanfattningsvis föreslår jag att besvara den första frågan och den första delen av den fjärde frågan enligt följande. Artikel 13.2 i direktiv 2002/58 ska tolkas så, att en användares e‑postadress, som erhålls när användaren skapar ett nätkonto som ger rätt att (i) kostnadsfritt tillgå ett antal artiklar från den aktuella publikationen, (ii) via e‑post ta emot ett dagligt nyhetsbrev med en sammanfattning av den nya lagstiftning som avhandlas i artiklarna i publikationen samt hyperlänkar till dessa artiklar och (iii) kostnadsfritt tillgå ytterligare och/eller mer detaljerade artiklar och analyser från publikationen, har erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst”. Överföringen av det dagliga nyhetsbrev som beskrivs i (ii) utgör ”direkt marknadsföring” för ”liknande produkter eller tjänster” i den mening som avses i samma bestämmelse.
47.
Med hänsyn till det föreslagna svaret på den första frågan och den första delen av den fjärde frågan saknas det anledning att svara på den fjärde frågans andra del.
Den andra frågan
48.
Med sin andra fråga vill den hänskjutande domstolen i sak utröna vilka av de villkor som anges i artikel 6.1 a–f i dataskyddsförordningen som är tillämpliga när den personuppgiftsansvarige använder en användares e‑postadress för att skicka ett dagligt nyhetsbrev såsom Personal Update i enlighet med artikel 13.2 i direktiv 2002/58.
49.
I artikel 95 i dataskyddsförordningen föreskrivs att den förordningen inte ska innebära några ytterligare förpliktelser för fysiska eller juridiska personer som behandlar personuppgifter inom ramen för tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster i allmänna kommunikationsnät i Europeiska unionen, när det gäller områden inom vilka de redan omfattas av särskilda skyldigheter för samma ändamål i enlighet med direktiv 2002/58. Därför regleras förhållandet mellan detta direktiv och dataskyddsförordningen av principen lex specialis derogat legi generali: Närhelst det finns en specifik bestämmelse i direktiv 2002/58 som medför skyldigheter vilka har samma syfte som motsvarande bestämmelser i dataskyddsförordningen är det bestämmelsen i direktiv 2002/58 som ska tillämpas.
50.
Jag anser att, vad gäller automatiserad och direkt marknadsföring i samband med försäljning av en vara eller en tjänst, regleras i artikel 13.2 i direktiv 2002/58 på ett omfattande sätt villkoren och ändamålen med behandlingen samt den registrerades rättigheter, och i bestämmelsen införs ”särskilda skyldigheter” för den personuppgiftsansvarige i den mening som avses i artikel 95 i dataskyddsförordningen. Jag anser framför allt att artikel 13.2 i direktiv 2002/58 avhandlar frågan om samtycke på ett uttömmande sätt. Det kan särskilt härledas från att denna bestämmelse utgör ett undantag till artikel 13.1 i samma direktiv, där samtycke i förväg krävs.
51.
Som en följd av detta kan behandlingens laglighet fastställas på grundval av artikel 13.2 i direktiv 2002/58. Det är varken möjligt eller nödvändigt tillämpa dataskyddsförordningen, särskilt inte artikel 6.1 a–f i densamma.
52.
Därför är mitt förslag till svar på den andra frågan följande. Artikel 13.2 i direktiv 2002/58, läst tillsammans med artikel 95 i dataskyddsförordningen, ska tolkas så, att då en personuppgiftsansvarig använder en användares e‑postadress för att skicka ett dagligt nyhetsbrev, i enlighet med artikel 13.2 i direktiv 2002/58 och behandlingen av personuppgifter befunnits laglig på grundval av denna bestämmelse, är artikel 6 i dataskyddsförordningen inte tillämplig.
Den tredje frågan
53.
Med sin tredje fråga undrar den hänskjutande domstolen huruvida artikel 13.1 i direktiv 2002/58 måste tolkas som att den utgör hinder för nationell rätt i vilken, vid införlivandet av direktivet, termen ”direkt marknadsföring” ersätts med termen ”kommersiellt meddelande” enligt definitionen i artikel 2 f i direktiv 2000/31.
54.
Begreppet ”kommersiellt meddelande” definieras i artikel 2 f i direktiv 2000/31 som varje form av meddelande som syftar till att direkt eller indirekt främja varor eller tjänster från ett företag, en organisation eller en person som bedriver handels-, industri- eller hantverksverksamhet, eller utövar reglerad yrkesverksamhet, eller till att direkt eller indirekt främja ovan nämnda företags, organisationers eller personers anseende.
55.
Enligt denna bestämmelse är information som gör att man direkt kan nå företaget, organisationen eller personen, särskilt domännamn eller en e‑postadress, i sig inget kommersiellt meddelande eller ett meddelande som rör företagets, organisationens eller personens varor, tjänster eller image och som utarbetats oberoende av detta eller denna, i synnerhet när det inte gjorts i utbyte mot ekonomisk ersättning.
56.
Likafullt måste, enligt redogörelsen ovan, ett meddelande som utgör ”direkt marknadsföring” i den mening som avses i direktiv 2002/58, ha ett kommersiellt ändamål och adresseras direkt och individuellt till en konsument. Inom denna ram har kommersiella meddelanden en vidare räckvidd som inbegriper begreppet direkt marknadsföring. Därmed utgör all direkt marknadsföring kommersiella meddelanden, men alla kommersiella meddelanden utgör inte direkt marknadsföring.
57.
Därför anser jag att den tredje frågan är hypotetisk med avseende på det nationella målet och således inte kan prövas i samband med förevarande begäran om förhandsavgörande. Den är inte nödvändig för att lösa den tvist som är föremål för det nationella förfarandet. Den hänskjutande domstolen kan avgöra sitt mål utan att den tredje frågan behöver besvaras. I samband med förevarande begäran om förhandsavgörande är det ju inte en nationell domstols uppgift att klargöra hypotetiskt om en medlemsstat har införlivat sekundärrätt på ett korrekt sätt. Den frågan hör bättre hemma i ett överträdelseförfarande.
Den femte frågan
58.
Med sin femte fråga vill den hänskjutande domstolen väsentligen veta om en tillsynsmyndighet som beslutar om en administrativ sanktionsavgift är ålagd att analysera och förklara i sitt aktuella administrativa avgörande vilka effekter vart och ett av kriterierna i artikel 83.2 a–k i dataskyddsförordningen har.
59.
Eftersom frågan hänför sig till den möjligheten att dataskyddsförordningen är tillämplig på förevarande mål och med tanke på att min analys leder till slutsatsen att förevarande mål endast faller under artikel 13.2 i direktiv 2002/58 behöver frågan inte besvaras.
60.
Därför görs följande iakttagelse enbart för det fall EU-domstolen skulle finna att dataskyddsförordningen är tillämplig.
61.
Vid beslut om huruvida administrativa sanktionsavgifter ska påföras och om beloppet i varje enskilt fall måste enligt artikel 83.2 i dataskyddsförordningen tillbörlig hänsyn tas till den lista som följer i denna bestämmelse. (
18
)
62.
Medan artikel 83.2 i dataskyddsförordningen i första hand beskriver de behöriga myndigheternas skyldigheter (och inte de registrerades rättigheter) specificeras i artikel 83.8 i samma förordning att tillsynsmyndighetens utövande av sina befogenheter enligt denna artikel ska omfattas av lämpliga rättssäkerhetsgarantier i enlighet med unionsrätten och medlemsstaternas nationella rätt, inbegripet effektiva rättsmedel och rättssäkerhet. (
19
)
63.
Dessutom måste artikel 83.2 i dataskyddsförordningen tolkas i ljuset av unionsrättens allmänna princip enligt vilken rätten till god förvaltning inbegriper skyldigheten för myndigheterna att motivera sina beslut. Skyldigheten för myndigheterna att tillräckligt specifikt och konkret motivera ett beslut, så att det är möjligt för en berörd person att förstå skälen till en enskild betungande åtgärd som vidtagits gentemot denna person, följer av principen om iakttagande av rätten till försvar, vilket är en allmän princip i unionsrätten. (
20
)
64.
Så länge en enskild kan förstå skälen till den enskilda betungande åtgärden som vidtagits gentemot vederbörande är sammanfattningsvis denna princip uppfylld, utan att man för den sakens skull behöver gå in på detaljerna i vart och ett av kriterierna som är förtecknade i artikel 83.2 i dataskyddsförordningen.
Förslag till avgörande
65.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att EU-domstolen ska besvara de tolkningsfrågor som ställts av Curtea de Apel Bucureşti (Appellationsdomstolen i Pitești, Rumänien) på följande sätt:
1)
Artikel 13.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation)
ska tolkas så, att en användares e‑postadress, som erhålls när användaren skapar ett nätkonto som ger rätt att (i) kostnadsfritt tillgå ett antal artiklar från den aktuella publikationen, (ii) via e‑post ta emot ett dagligt nyhetsbrev med en sammanfattning av den nya lagstiftning som avhandlas i artiklarna i publikationen samt hyperlänkar till dessa artiklar och (iii) kostnadsfritt tillgå ytterligare och/eller mer detaljerade artiklar och analyser från publikationen, har erhållits ”i samband med försäljning av en vara eller en tjänst”. Överföringen av det dagliga nyhetsbrevet som beskrivs i (ii) utgör ”direkt marknadsföring” för ”liknande produkter eller tjänster” i den mening som avses i den bestämmelsen.
2)
Artikel 13.2 i direktiv 2002/58, jämförd med artikel 95 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning)
ska tolkas så, att då den personuppgiftsansvarige använder en användares e‑postadress för att skicka ett dagligt nyhetsbrev i enlighet med artikel 13.2 i direktiv 2002/58 och behandlingen av personuppgifterna har befunnits laglig på grundval av denna bestämmelse, så är artikel 6 i förordning 2016/679 inte tillämplig.
(
1
)	Originalspråk: engelska.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (EGT L 201, 2002, s. 37), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/136/EG av den 25 november 2009 (EUT L 337, 2009, s. 11).
(
3
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016, s. 1) (nedan kallad dataskyddsförordningen).
(
4
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 1995, s. 31).
(
5
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (”Direktiv om elektronisk handel”) (EGT L 178, 2000, s. 1).
(
6
)	Se dom av den 25 november 2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, punkt 47).
(
7
)	Oxford English Dictionary, ”commerce”, tillgänglig på https://www.oed.com/dictionary/commerce_n?tab=meaning_and_use#8735085.
(
8
)	Termen ”editorial” (redaktionellt) avser ”sådant innehåll i en tidning, tidskrift osv. som är skrivet eller redigerat av dess utgivare, till skillnad från annonser”. Oxford English Dictionary, tillgänglig på https://www.oed.com/dictionary/editorial_adj?tab=meaning_and_use#5741224.
(
9
)	Se Papadopoulos, P., Snyder, P. Athanasakis, D. och Livshits, B., Keeping out the Masses: Understanding the Popularity and Implications of internet Paywalls. I ”WWW ’20, proceedings of The Web Conference 2020”, Association for Computing Machinery, New York, NY, Förenta staterna, s. 1433–1444. https://doi.org/10.1145/3366423.3380217.
(
10
)	Se dom av den 25 november 2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, punkt 47).
(
11
)	Se dom av den 22 juni 2021, Latvijas Republikas Saeima (Prickning) (C‑439/19, EU:C:2021:504, punkt 81 och där angiven rättspraxis).
(
12
)	Se, när det gäller den situation i vilken äganderätten till en fast eller immateriell tillgång överlåts, dom av den 3 juli 2012, UsedSoft (C‑128/11, EU:C:2012:407, punkt 42), och dom av den 16 september 2021, The Software Incubator (C‑410/19, EU:C:2021:742, punkt 40).
(
13
)	Se dom av den 15 september 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punkterna 41 och 42 och där angiven rättspraxis).
(
14
)	Se dom av den 15 september 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, punkt 42).
(
15
)	Se, exempelvis, Müller-Graff, P.-Chr., in Streinz, R. (utg.), EUV/AEUV Kommentar, C.H. Beck, Munich, 3:e utgåvan, 2018, art. 56 FEUF, punkt 21.
(
16
)	Se dom av den 23 februari 2016, kommissionen/Ungern (C‑179/14, EU:C:2016:108, punkt 155 och där angiven rättspraxis).
(
17
)	För en nyanserad diskussion om omvandlingen av data till en digital tillgång, se Noto La Diega, G. in Bakhoum, M., Conde Gallego, B., Mackenrodt, M. och Gintarė Surblytė-Namavičienė, G. (utg.), Personal Data in Competition, Consumer Protection and Intellectual Property Law: Towards a Holistic Approach?, Berlin, 2018, s. 452. I detta sammanhang har tidningen The Economist uppgett att världens mest värdefulla resurs ”inte längre är olja, utan data”, se Regulating the internet Giants: The World’s Most Valuable Resource Is No Longer Oil, but Data, The Economist (6 maj, 2017), http://www.economist.com/news/leaders/21721656-data-economy-demands-new-approach-antitrust-rules-worlds-most-valuable-resource.
(
18
)	Denna bestämmelse återspeglas i skäl 150 i dataskyddsförordningen som säger att administrativa sanktionsavgifter, som i varje enskilt fall bör bestämmas av den behöriga tillsynsmyndigheten med beaktande av alla relevanta omständigheter i det särskilda fallet, med vederbörlig hänsyn till överträdelsens karaktär, svårighetsgrad och varaktighet samt till dess följder och till de åtgärder som vidtas för att sörja för fullgörandet av skyldigheterna enligt denna förordning och för att förebygga eller lindra konsekvenserna av överträdelsen.
(
19
)	Denna bestämmelse återspeglas i en nästan identisk formulering i skäl 148 i dataskyddsförordningen. Intressant nog görs en hänvisning till Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och inte till nationell rätt.
(
20
)	Se dom av den 8 maj 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, punkt 57).