61993CJ0414_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-414/93,
angående en begäran enligt artikel 177 i EEG-fördraget, från College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederländerna), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiggjorda målet mellan
F.D. Teirlinck
och
Minister van Verkeer en Waterstaat
angående tolkningen av artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 1101/89 av den 27 april 1989 om strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten (EGT nr L 116, s. 25), angående tolkningen och giltigheten av artiklarna 1.2 och 8 liksom angående tolkningen av artikel 6.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1102/89 av den 27 april 1989 om fastställande av vissa åtgärder för verkställande av förordning nr 1101/89 (EGT nr L 116, s. 30), och angående giltigheten av kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990 riktad till Konungariket Nederländerna om fastställande av de ansökningar om skrotningspremier som kan accepteras av fonderna,
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av C. Gulmann (referent), avdelningsordförande, samt P. Jann, J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward och J.-P. Puissochet, domare,
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: H.A. Rühl, avdelningsdirektör,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Nederländernas regering, genom A. Bos, juridisk rådgivare vid utrikesministeriet, i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom C. O'Reilly och M. van der Woude, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att F.D. Teirlinck, företrädd av M.J. Van Dam, advokat, Rotterdam, den nederländska regeringen, företrädd av J.S. Van den Oosterkamp, biträdande juridisk rådgivare vid utrikesministeriet, i egenskap av ombud, och kommissionen har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 26 januari 1995,
och efter att den 16 mars 1995 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 College van Beroep voor het Bedrijfsleven har genom beslut av den 13 augusti 1993, vilket inkommit till domstolens kansli den 6 oktober samma år, med stöd av artikel 177 i EEG-fördraget, ställt sex frågor i en begäran om förhandsavgörande angående tolkningen av artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 1101/89 av den 27 april 1989 om strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten (EGT nr L 116, s. 25, i det följande "rådets förordning"), angående tolkningen och giltigheten av artiklarna 1.2 och 8, liksom angående tolkningen av artikel 6.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1102/89 av den 27 april 1989 om fastställande av vissa åtgärder för verkställande av förordning nr 1101/89 (EGT nr L 116, s. 30, i det följande "kommissionens förordning") och slutligen giltigheten av kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990, riktad till Kungariket Nederländerna, om fastställande av de ansökningar om skrotningspremier som kan accepteras av fonderna.
2 Dessa frågor har uppkommit inom ramen för en tvist mellan Teirlinck och Minister van Verkeer en Waterstaat (kommunikationsministern, i det följande "ministern") med anledning av ett avslag på en ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare, på grund av att de tillgängliga ekonomiska resurserna på det konto som upprättats för denna typ av fartyg inte var tillräckliga för att täcka ansökan.
3 Rådets förordning syftar till att förverkliga en väsentlig minskning av de strukturella överkapaciteterna inom inlandssjöfarten. För detta föreskrivs i förordningen ett system med nedskrotningsåtgärder samordnade på gemenskapsnivå, som enligt dess artikel 2 gäller såväl lastfartyg som skjutbogserare.
4 I enlighet med artikel 3.1 i denna förordning skall sådana medlemsstater som har inre vattenvägar som är förbundna med vattenvägarna i en annan medlemsstat och som har en flotta på mer än 100 000 ton upprätta en skrotningsfond.
5 Enligt artikel 4.1 betalar ägaren ett bidrag för varje fartyg som omfattas av förordningen till någon av dessa fonder.
6 I artikel 5.1 föreskrivs det att varje ägare som skrotar ett fartyg skall få en skrotningspremie från den fond fartyget tillhör, i den mån ekonomiska resurser är tillgängliga, enligt de villkor som anges i artikel 6.
7 I artikel 6.1 föreskrivs det att "då det gäller torrlastfartyg, tankfartyg och skjutbogserare skall kommissionen separat fastställa
- tariffen för de årliga bidragen till fonden för varje fartyg,
- tariffen för skrotningspremierna,
- den tid som skrotningsplanerna omfattar och under vilken skrotningspremier betalas ut samt de villkor enligt vilka premierna kan erhållas,
- anpassningskoefficienter för varje typ och kategori av fartyg avsedda för inlandssjöfart...".
Med stöd av artikel 6.4 skall tarifferna för bidragen fastställas "på en nivå som ger fonderna tillräckliga ekonomiska resurser för att effektivt kunna medverka till att minska den strukturella obalans mellan utbud och efterfrågan som råder inom inlandssjöfarten, med hänsyn till sektorns svåra ekonomiska situation". Enligt artikel 6.5 skall kommissionen fastställa under vilken tidsperiod skrotningspremier kan erhållas och villkoren för beviljande av premierna på grundval av de mål som skall uppnås, typ eller kategori av fartyg och fondernas ekonomiska resurser.
8 Slutligen fastställs i artikel 7 i rådets förordning att de berörda medlemsstaterna skall göra förskottsinbetalningar, i form av lån, till fonderna så att en samordnad skrotningsplan kan genomföras omedelbart. Enligt artikel 3.3 i samma förordning skall varje fond bestå av två separata konton, det ena för torrlastfartyg och skjutbogserare och det andra för tankfartyg. I artikel 5.2 föreskrivs att det skall finnas ett ömsesidigt ekonomiskt stöd mellan fonderna då det gäller de separata konton som omnämns i artikel 3.3. Stödet träder i funktion efter återbetalningen av de räntefria lån som avses i artikel 7, för att säkra att tidsgränsen blir densamma för återbetalningen av lånen i alla fonderna. I enlighet med artikel 6.6 skall kommissionen fastställa bestämmelserna för det ömsesidiga ekonomiska stödet som nämns i artikel 5.2.
9 Kommissionens förordning fastställer vissa åtgärder för verkställande av artikel 6 i rådets förordning. Artikel 1 har följande lydelse:
"1. Denna förordning fastställer bl.a. de årliga bidragen, skrotningspremierna och villkoren under vilka de kan erhållas för sådana fartyg som avses i artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 1101/89 med anledning av behovet av att skära ned flottornas kapacitet med 10 procent för torrlastfartyg och skjutbogserare och med 15 procent för tankfartyg.
2. En total budget på 130,5 miljoner ecu anses vara nödvändig, därav 81,2 miljoner ecu för torrlastfartyg, 44,3 miljoner ecu för tankfartyg och 5 miljoner ecu för skjutbogserare."
10 Enligt artikel 3.1 i kommissionens förordning beräknas tarifferna för de årliga bidragen till skrotningsfonderna separat för de ifrågavarande tre typerna av fartyg; torrlastfartyg, tankfartyg och skjutbogserare. På samma sätt fastställs i artikel 5.1 i denna förordning, separat för var och en av de tre typerna av fartyg, de tariffer som gäller för de skrotningspremier som det går att ansöka om, och det fastställs också att premiernas belopp skall variera mellan 70 och 100 procent av dessa tariffer.
11 I enlighet med artikel 6.2 i kommissionens förordning skall den som ansöker om skrotningspremier i ansökan ange den procentsats av tariffen han önskar erhålla som premie för att skrota sitt fartyg. Denna procentsats kan variera mellan 70 och 100 procent av den tariff som tillämpas.
12 Därefter anges i artikel 6.3 första stycket att de giltiga ansökningar om skrotningspremier som uppgår till 70 procent av de tariffer som fastställs i artikel 5 skall anses godkända inom ramen för tillgängliga ekonomiska resurser på de olika kontona enligt artikel 1.2. Om ansökan uppgår till över 70 procent av nämnda tariffer, skall fondmyndigheterna, med tillämpning av artikel 6.4 före den 1 september 1990, skriftligen underrätta dem som ansöker om deras ansökningar har bifallits eller avslagits.
13 Om de ekonomiska resurser som behövs för att tillgodose giltiga ansökningar understiger de medel som är tillgängliga på de olika konton som avses i artikel 1.2 skall ansökningarna om skrotningspremier i enlighet med artikel 8.4 anses vara bifallna med de premieprocentsatser som angivits i ansökningarna. Om däremot de ekonomiska resurser som behövs för att tillgodose de giltiga ansökningarna om skrotningspremier överstiger de resurser som finns tillgängliga på de olika kontona, "skall den premieprocentsats som fartygets ägare har angett i ansökningen användas som urvalskriterium, så att ansökningar om lägre procentsatser ges företräde framför ansökningar om högre procentsatser", i enlighet med artikel 8.1. I detta syfte åläggs kommissionen i punkten 2 att med hjälp av myndigheterna för de olika fonderna upprätta tre "gemensamma förteckningar" som i progressiv ordning avseende procentsatsen ställer upp de giltiga ansökningarna om skrotningspremier för de tre olika typerna av fartyg. Enligt punkt 3 gäller att "fonderna skall fortsätta att dela ut skrotningspremier enligt förteckningen tills de tillgängliga ekonomiska resurserna på de olika konton som avses i artikel 1.2 är uttömda...".
14 F.D. Teirlinck äger en skjutbogserare registrerad under namnet "Tonny". Den 27 april 1990 lämnade han i enlighet med artikel 5.1 i rådets förordning in en ansökan för att erhålla en skrotningspremie för fartyget i fråga. I sin ansökan angav han att han önskade erhålla 97 procent av den maximala tariff som anges i artikel 5 i kommissionens förordning. F.D. Teirlinck lämnade samma dag även in en ansökan om skrotningspremie för ett torrlastfartyg kallat "Neptunus III".
15 Den 2 juli 1990 biföll ministern ansökan gällande "Neptunus III". Den 19 september 1990 avslog dock ministern ansökan beträffande fartyget "Tonny", dvs. efter det att den frist som anges i artikel 6.4 i kommissionens förordning löpt ut, med angivande som skäl att de ekonomiska resurser som fanns tillgängliga på det konto som var avsett för skjutbogserare inte var tillräckliga för att täcka ansökan. Denna slutsats stödde sig på kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990 riktad till de nederländska myndigheterna.
16 Det framgår av denna skrivelse att representanterna för de berörda staterna och skrotningsfonderna hade församlats den 15 juni för att undersöka de förteckningar över ansökningar om skrotningspremier som de olika nationella fonderna erhållit.
17 Det konstaterades på grundval av dessa förteckningar att det belopp som behövdes för att täcka samtliga giltiga ansökningar om skrotningspremier för torrlastfartyg och tankfartyg understeg de medel som var tillgängliga på de konton som var avsedda för dessa fartygskategorier. Följaktligen har, i enlighet med artikel 8.4 i kommissionens förordning, samtliga giltiga ansökningar om skrotningspremier bifallits med de premieprocentsatser som angivits i ansökningarna.
18 Vad gäller skjutbogserare visade det sig däremot att det totala beloppet för begärda skrotningspremier översteg de resurser som fanns tillgängliga för denna kategori. Det prioriteringsförfarande som föreskrivs i artikel 8.1-8.3 i kommissionens förordning tillämpades alltså. Kommissionen upprättade tillsammans med fondmyndigheterna förteckningen över de giltiga ansökningarna som efter detta bifogade skrivelse nr 56765. Med beaktande av att de tillgängliga ekonomiska resurserna är begränsade, slogs det fast att endast ansökningar om en premieprocentsats på 70 procent av den tillämpliga tariffen kan bifallas. Ansökan gällande fartyget "Tonny" i vilken angivits en premieprocentsats på 97 procent avslogs följaktligen.
19 F.D. Teirlinck väckte talan vid College van Beroep voor het Bedrijfsleven mot ministerns beslut av den 19 september 1990, genom vilket F.D. Teirlincks ansökan om skrotningspremie för fartyget "Tonny" avslogs.
20 F.D. Teirlinck hävdar till att börja med i tvisten inför den nationella domstolen att det är med orätt som hans ansökan om skrotningspremie avslogs på den grunden att de ekonomiska resurser som fanns tillgängliga på det konto för skjutbogserare som avses i artikel 1.2 i kommissionens förordning var otillräckliga. Han gör i detta avseende gällande att den skrotningspremie som han ansökt om skulle ha förts upp på det gemensamma kontot för torrlastfartyg och skjutbogserare, om vilket föreskrivs i artikel 3.3 i rådets förordning, vars totala tillgängliga ekonomiska resurser var tillräckliga. Denna lösning verkar enligt F.D. Teirlinck vara än mer riktig eftersom "Tonny" och "Neptunus III" användes uteslutande i kombination för transport av torrlast.
21 F.D. Teirlinck anser även att bestämmelserna i artiklarna 1.2 och 8 i kommissionens förordning i kombination är oförenliga med artikel 3.3 i rådets förordning, i den mån som det i dem föreskrivs att ett separat konto för skjutbogserare skall upprättas, och att den förra förordningen följaktligen borde förklaras för ogiltig.
22 Slutligen anser den berörde att ministerns beslut, i vilket hans ansökan avslås, är ogiltigt på den grunden att det fattats den 19 september 1990 och att det således bryter mot artikel 6.4 i kommissionens förordning.
23 College van Beroep voor het Bedrijfsleven - som anser att tvisten har gett upphov till frågor om tolkningen eller giltigheten av vissa bestämmelser i rådets och kommissionens förordningar, liksom giltigheten av vissa bestämmelser i kommissionens förordning och dess beslut som omfattas av skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990 - har förklarat målet vilande och begärt att domstolen skall meddela förhandsavgörande i följande frågor:
"1) Skall bestämmelserna i artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 1101/89 tolkas så att en giltig ansökan om skrotningspremie för ett fartyg för inlandssjöfart underställd denna förordning skall bifallas så länge som de sammanlagda tillgängliga ekonomiska resurserna för samordnade nedskrotningsåtgärder inte har uttömts?
2) För det fall att föregående fråga besvaras nekande - skall bestämmelserna i artikel 5.1 i förordning (EEG) nr 1101/89 tolkas så att en grundad ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare skall bifallas så länge som de sammanlagda ekonomiska resurserna som fonderna förfogar över på det gemensamma kontot, omnämnt i artikel 3.3 i förordningen, för torrlastfartyg och skjutbogserare inte har uttömts?
3) Skall bestämmelserna i artikel 1.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 1102/89 tillsammans med bestämmelserna i artikel 8, tolkas så att en grundad ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare inte kan bifallas, om de ekonomiska resurser som behövs för att bifalla ansökan i fråga överstiger beloppet på 5 miljoner ecu, som avses i artikel 1.2, för skjutbogserarna i medlemsstaten ifråga, oberoende av det belopp som avses i den för torrlastfartyg och/eller för tankfartyg inte har uttömts sedan samtliga ansökningar om skrotningspremier för dessa två kategorier bifallits?
4) För det fall att frågorna två och tre besvaras jakande - är ovannämnda bestämmelser i förordning (EEG) nr 1102/89 förenliga med gemenskapsrätten och särskilt med bestämmelsen i artikel 3.3 i förordning nr 1101/89 enligt vilken varje fond skall bestå av två separata konton?
5) Skall kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990, undertecknad för generaldirektören för transport, riktad till Konungariket Nederländerna, anses som en giltig handling?
6) Skall en ansökan om skrotningspremie anses ha bifallits, om den tidsfrist som fastställs i artikel 6.4 i kommissionens förordning nr 1102/89 överskridits?"
Första och andra frågan
24 Genom den första frågan önskar den nationella domstolen få veta om artikel 5.1 i rådets förordning skall tolkas på det sättet att en giltig ansökan om skrotningspremie skall beviljas då de sammanlagda ekonomiska resurserna som fonderna, vilka upprättats av medlemsstaterna i fråga, förfogar över totalt sett är tillräckliga. För det fall att denna fråga besvaras nekande, frågar den nationella domstolen om samma artikel 5.1 skall tolkas på det sätt att en ansökan om skrotningspremie angående en skjutbogserare skall beviljas om de tillgängliga ekonomiska resurserna på det konto som är gemensamt för skjutbogserare och torrlastfartyg, omnämnt i artikel 3.3 i förordningen, är tillräckliga totalt sett.
25 För att svara på dessa frågor är det lämpligt att undersöka det system som utformats i rådets förordning i syfte att verkställa strukturella förbättringar för inlandssjöfarten.
26 Såsom framställs i det sjätte övervägandet i denna förordning förekommer strukturell överkapacitet avseende de flottor som är verksamma på berörda staters vattenvägar inom alla sektorer av transportmarknaden på inre vattenvägar. På grundval av detta konstaterande är det att rekommendera att de åtgärder som vidtas för att få till stånd en väsentlig minskning av detta överskott är allmänt tillämpliga och omfattar alla lastfartyg och skjutbogserare. I det tredje övervägandet understryker rådet nödvändigheten av att i detta syfte få till stånd en nedskrotningsplan som är samordnad på gemenskapsnivå.
27 Det verkar alltså som om rådets förordning syftar till att få till stånd en förbättring
av marknaden genom en planerad och väl avvägd minskning av alla typer eller kategorier av fartyg.
28 I enlighet med artikel 5.1 i rådets förordning erhåller den ägare som förstör sitt fartygs skrov (lastfartyg eller skjutbogserare) en skrotningspremie från den fond fartyget tillhör, i den mån ekonomiska resurser är tillgängliga och enligt de villkor som anges i artikel 6.
29 Med stöd av artikel 6.1 fastställer kommissionen, separat för de tre fartygskategorierna som utgör inlandsflottorna, dvs. torrlastfartyg, tankfartyg och skjutbogserare, tariffen för de årliga bidragen till fonden för varje fartyg och tariffen för skrotningspremierna. I artikel 6.4 andra stycket föreskrivs för övrigt att betalningen av bidragen inte får ske för en period som överskrider tio år.
30 Det framgår av dessa olika faktorer att kommissionen i förväg skall fastställa, inom det system som fastställts av rådet, det kvantum av ekonomiska resurser som är avsett att försäkra eller åtminstone att främja en faktisk minskning av överskottet. Detta förutsätter att kommissionen först fastställer ett resultat som skall uppnås vad gäller minskningen av de överflödiga flottorna. På samma sätt åläggs kommissionen i artikel 6.5 att fastställa ett antal villkor för minskning av överskottet. Även om det är teoretiskt möjligt att uppnå dessa villkor genom olika metoder, är det ändå i överensstämmelse med systemets syfte att nämnda villkor fastställs beroende av en överskottskvantitet som skall minskas, förutbestämd för varje typ eller kategori av fartyg. En lämplig budget borde följaktligen anslås för att få till stånd vart och ett av dessa villkor,
naturligtvis inom gränserna för de sammanlagda ekonomiska resurser som skrotningsfonderna förfogar över, som är avsedda för förbättringen av den berörda marknaden.
31 Av detta följer att de skrotningspremier som rör en typ eller kategori av fartyg kan bifallas av fonden endast inom gränserna för den budget som fastslagits av kommissionen i syfte att uppnå målet att minska det överskott som är hänförligt till varje typ eller kategori av fartyg.
32 Följaktligen bör domstolen, med risk för att annars inte respektera de mål avseende en samordnad och avvägd överskottsminskning som kommissionen ställt upp, ogilla F.D. Teirlincks ståndpunkt enligt vilken en ansökan om premie som framställts av ägaren till en skjutbogserare skall bifallas då de ekonomiska resurserna på det konto som är gemensamt för torrlastfartyg och skjutbogserare, om vilket föreskrivs i artikel 3.3 i rådets förordning, totalt sett är tillräckliga, även om de tillgängliga ekonomiska resurser som kommissionen anslagit endast för skjutbogserare är uttömda.
33 I detta avseende skall det tilläggas att syftet med artikel 3.3 i rådets förordning inte är att fastställa omfattningen av de tillgängliga resurserna för finansieringen av skrotningspremierna, utan att få det ömsesidiga ekonomiska stödet mellan de nationella fonderna för de två separata kontona som anges i artikeln, det ena för torrlastfartyg och skjutbogserare och det andra för tankfartyg, att fungera.
34 Enligt artikel 5.2 i rådets förordning träder detta ömsesidiga ekonomiska stöd i funktion efter återbetalningen av de räntefria lån som berörda medlemsstater givit till respektive lands fond så att en samordnad skrotningsplan kan genomföras omedelbart och stödet har till syfte att säkra att tidsgränsen blir densamma för återbetalningen av lånen i alla fonderna.
35 Anledningen till att det i artikel 3.3 föreskrivs att det skall finnas två separata konton för torrlastfartyg och tankfartyg är den omständigheten att, som anges i det åttonde övervägandet i rådets förordning, transportmarknaderna för torrlast och transport av flytande varor skiljer sig från varandra i ekonomiskt avseende. Kommissionen har även förklarat att anledningen till att skjutbogserarna omfattas av det konto som är upprättat för torrlastfartyg är att de allmänt sett används för att skjutbogsera pråmar med torrlast och att de utgör en alltför begränsad marknad för att berättiga en separat finansmekanism.
36 Med beaktande av det föregående blir svaret på första och andra frågan som ställs i begäran om förhandsavgörande att artikel 5.1 i rådets förordning inte skall tolkas på det sättet att en giltig ansökan om skrotningspremie skall bifallas om de sammanlagda ekonomiska resurserna, vilka de berörda medlemsstaternas fonder förfogar över totalt sett, är tillräckliga. Denna bestämmelse skall inte heller tolkas på det sättet att en ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare skall bifallas, om de tillgängliga ekonomiska resurserna på det konto som är gemensamt för torrlastfartyg och skjutbogserare, om vilket föreskrivs i artikel 3.3 i nämnda förordning, totalt sett är tillräckliga.
Tredje frågan
37 Genom den tredje frågan önskar den nationella domstolen i huvudsak få veta om artikel 1.2 och artikel 8 i kommissionens förordning skall tolkas på det sättet att en giltig ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare skall avslås då de ekonomiska resurser som behövs för att tillgodose ansökan överstiger den budget på 5 miljoner ecu som i artikel 1.2 föreskrivs för skjutbogserare, oaktat det faktum att budgeten för torrlastfartyg och/eller den för tankfartyg, som nämns i denna bestämmelse, inte är uttömd efter det att samtliga ansökningar om skrotningspremier som rör dessa två typer av fartyg har bifallits.
38 Det framgår av artikel 1 i kommissionens förordning att för att minska flottornas kapacitet med 10 procent för torrlastfartyg och skjutbogserare och med 15 procent för tankfartyg har en total budget på 130,5 miljoner ecu har ansetts nödvändig, varav 81,2 miljoner ecu avser torrlastfartyg, 44,3 miljoner ecu avser tankfartyg och 5,0 miljoner ecu avser skjutbogserare.
39 Separata konton har därför upprättats för torrlastfartyg, för tankfartyg och för skjutbogserare. På varje konto finns ett visst belopp för att betala de skrotningspremier som rör den typ av fartyg för vilken kontot har upprättats. Då dessa summor är avsedda att finansiera de skrotningspremier som skall betalas ut för att minska överkapaciteten med den föreskrivna procentsatsen, kan inte de på kontot tillgängliga ekonomiska resurser som särskilt anslagits för en viss typ av fartyg användas för att finansiera skrotningspremier för en annan typ av fartyg. Detta bekräftas av artikel 8 i nämnda förordning.
40 Svaret på den tredje frågan i begäran om förhandsavgörande blir följaktligen att artikel 1.2 och artikel 8 i kommissionens förordning skall tolkas på det sättet att en giltig ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare skall avslås då de ekonomiska resurser som behövs för att tillgodose ansökan överstiger budgeten på 5 miljoner ecu som föreskrivs i artikel 1.2 för skjutbogserare, oaktat det faktum att budgeten för torrlastfartyg och/eller för tankfartyg, som nämns i denna bestämmelse, inte är uttömd efter det att samtliga ansökningar om skrotningspremier som rör dessa två typer av fartyg har bifallits.
Fjärde frågan
41 Genom den fjärde frågan önskar den hänskjutande domstolen i huvudsak få veta om kommissionens förordning är ogiltig av den anledningen att dess artiklar 1.2 och 8 strider mot artikel 3.3 i rådets förordning.
42 Såsom det redan har angivits ovan, föreskrivs det i artikel 3.3 i rådets förordning om ett gemensamt konto för torrlastfartyg och skjutbogserare medan en skrotningspremie för en skjutbogserare med tillämpning av artikel 1.2 och artikel 8 i kommissionens förordning skall avslås då de ekonomiska resurser som behövs för att tillgodose denna överstiger budgeten på 5 miljoner ecu som föreskrivs i artikel 1.2 för skjutbogserare, även om de ekonomiska resurser som finns på det konto som är avsett för torrlastfartyg är tillräckliga efter det att samtliga giltiga ansökningar om skrotningspremier för denna kategori fartyg har bifallits.
43 Enligt den hänskjutande domstolen förutsätter artiklarna 1.2 och 8 i kommissionens förordning på så sätt en mer specifik och restriktiv tilldelning av tillgängliga ekonomiska resurser än vad artikel 3.3 i rådets förordning gör.
44 Det har i detta avseende redan tidigare påpekats att det i artikel 3.3 i rådets förordning föreskrivs att det skall finnas två separata konton för behovet av det ömsesidiga ekonomiska stödet som upprättats mellan fonderna och att detta inte har samband med frågan om de tillgängliga ekonomiska resurser som behövs för att bevilja skrotningspremier. De budgetar som avses i artikel 1.2 i kommissionens förordning som fastställts för varje separat typ av fartyg i förhållande till de mål som skall uppnås för de olika typerna av fartyg, i överensstämmelse med artikel 6.5 i rådets förordning, utgör i själva verket de "tillgängliga ekonomiska resurser" som det är fråga om i artikel 5.1 i samma förordning.
45 Det verkar därför inte som om artiklarna 1.2 och 8 i kommissionens förordning är oförenliga med artikel 3.3 i rådets förordning.
46 Svaret på den fjärde frågan blir därför att det vid en prövning av de frågeställningar som har uppkommit inte har framkommit något som påverkar giltigheten av kommissionens förordning.
Femte frågan
47 Genom den femte frågan önskar den hänskjutande domstolen få veta om kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990, riktad till den nederländska regeringen, på grundval av vilken ministern har avslagit den ansökan om skrotningspremium för "Tonny" som F.D. Teirlinck har lämnat in, är en giltig handling.
48 Det framgår av denna skrivelse att kommissionen inskränkt sig till att tillämpa det förfarande som är föreskrivet i artikel 8.1-8.3 i kommissionens förordning. Då dessa bestämmelser är giltiga och då det inte verkar som om kommissionen har begått något fel vid användningen eller tolkningen av de aktuella materiella reglerna, kan inte giltigheten av kommissionens skrivelse ifrågasättas.
49 Svaret på den femte frågan blir därför att det vid prövningen av de frågeställningar som har uppkommit inte har framkommit något som påverkar giltigheten av rättsakten i kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990 riktad till den nederländska regeringen.
Sjätte frågan
50 Genom den sjätte frågan önskar den nationella domstolen få veta om artikel 6.4 i kommissionens förordning skall tolkas på det sättet att en ansökan om skrotningspremie för en procentsats överstigande 70 procent av de tariffer som fastställts i artikel 5 för varje typ eller kategori av fartyg skall anses som bifallen då fondmyndigheterna inte före den 1 september 1990 skriftligen har underrättat sökanden om att ansökan har bifallits eller avslagits.
51 Att de nationella myndigheter som är ansvariga för förvaltningen av fonderna underlåtit att avge svar inom den tidsfrist som anges i artikel 6.4 i kommissionens förordning innebär inte automatiskt att ansökan är bifallen.
52 En motsatt lösning skulle strida mot syftet med rådets och kommissionens förordningar. Såsom den nederländska regeringen påpekat riskerar faktiskt de skrotningspremier som beviljats på detta sätt att överstiga de berörda fondernas tillgängliga ekonomiska resurser. Dessutom skulle en sådan lösning strida mot andra bestämmelser i kommissionens förordning enligt vilka skrotningspremier endast kan betalas ut inom gränserna för de tillgängliga ekonomiska resurserna.
53 För övrigt bör det framhållas att det i artikel 6.3 i kommissionens förordning uttryckligen föreskrivs att de giltiga ansökningar om skrotningspremier som uppgår till 70 procent av de tariffer som fastställts i artikel 5.1 och 5.2 skall anses godkända av fonden inom ramen för tillgängliga ekonomiska resurser på de olika kontona enligt artikel 1.2 och att fondmyndigheterna i ett sådant fall skall bekräfta att de godkänt ansökan inom två månader efter mottagandet av densamma.
54 Ingen bestämmelse i den relevanta gemenskapsrättsliga regleringen instiftar dock någon sådan mekanism för godkännande av de ansökningar om skrotningspremier som överstiger 70 procent av de tariffer som fastställts i artikel 5 i kommissionens förordning.
55 Denna förordning fastställer alltså två separata system, beroende av om procentsatsen enligt ansökningarna om skrotningspremier är lika med eller överstiger 70 procent av de tariffer som fastställts i artikel 5.
56 Svaret på den sjätte frågan som ställs i begäran om förhandsavgörande blir följaktligen att artikel 6.4 i kommissionens förordning skall tolkas på det sättet att ansökan om en skrotningspremie som överstiger 70 procent av de tariffer som fastställts för varje typ eller kategori av fartyg inte kan anses som godkänd i de fall fondmyndigheterna inte före den 1 september 1990 skriftligen har underrättat sökanden om att ansökan har bifallits eller avslagits.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
57 De kostnader som har förorsakats den nederländska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 13 augusti 1993 förts vidare av College van Beroep voor het Bedrijvsleven - följande dom:
58 Artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 1101/89 av den 27 april 1989 om strukturella förbättringar inom inlandssjöfarten skall inte tolkas på det sättet att en giltig ansökan om skrotningspremie skall godkännas då de sammanlagda ekonomiska resurser vilka de berörda medlemsstaternas fonder förfogar över totalt sett är tillräckliga. Denna bestämmelse skall inte heller tolkas på det sättet att en ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare skall godkännas om de tillgängliga ekonomiska resurserna på det konto som är gemensamt för torrlastfartyg och skjutbogserare, som anges i artikel 3.3 i nämnda förordning, totalt sett är tillräckliga.
59 Artikel 1.2 och artikel 8 i kommissionens förordning (EEG) nr 1102/89 av den 27 april 1989 om fastställande av vissa åtgärder för verkställande av rådets förordning (EEG) nr 1101/89 skall tolkas på det sättet att en giltig ansökan om skrotningspremie för en skjutbogserare skall avslås då de ekonomiska resurser som behövs för att tillgodose denna överstiger den budget om 5 miljoner ecu som föreskrivs i artikel 1.2 för skjutbogserare, oaktat det faktum att de andra budgetar som omnämns i denna bestämmelse, för torrlastfartyg och/eller tankfartyg, inte är uttömda efter det att samtliga ansökningar om skrotningspremier för dessa två typer av fartyg har godkänts.
60 Vid en prövning av de frågeställningar som har uppkommit har inte något framkommit som påverkar giltigheten av kommissionens förordning.
61 Vid en prövning av de frågeställningar som har uppkommit har inte något framkommit som påverkar giltigheten av rättsakten i kommissionens skrivelse nr 56765 av den 29 juni 1990 riktad till den nederländska regeringen.
62 Artikel 6.4 i kommissionens förordning skall tolkas på det sättet att ansökan om en skrotningspremie som överstiger 70 procent av de tariffer som fastställts för varje typ eller kategori fartyg inte skall anses som godkänd i de fall fondmyndigheterna inte före den 1 september 1990 skriftligen har underrättat sökanden om att ansökan har bifallits eller avslagits.