62024CC0043
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JEAN RICHARD DE LA TOUR
föredraget den 4 september 2025 (
1
)
Mål C‑43/24 [Shipov] (
i
)
K. M. H.
mot
Obshtina Stara Zagora
(begäran om förhandsavgörande framställd av Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen, Bulgarien))
”Begäran om förhandsavgörande – Unionsmedborgarskap – Artikel 21.1 FEUF – Artiklarna 7 och 45 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier – Hinder – Ansökan om ändring av folkbokföringsuppgifterna för en transsexuell person – Avsaknad av nationellt förfarande – Avsaknad av handling som upprättats i en annan medlemsstat – Skyldighet för ursprungsmedlemsstaten att erkänna och i födelseattesten införa ändring av könsidentitet samt därpå följande ändringar – Direktiv 2004/38/EG – Artikel 4 – Skyldighet att utfärda identitetshandlingar som överensstämmer med den könsidentitet som innehavaren anser sig ha”
I. Inledning
1.
Förevarande begäran om förhandsavgörande har framställts inom ramen för ett förfarande som inletts av K. M. H. mot Obshtina Stara Zagora (Stara Zagoras kommun, Bulgarien) i syfte att utverka en dom som fastställer hennes könskorrigering genom att förordna om ändring av hennes namn (
2
) samt om att denna ändring ska införas i hennes födelseattest.
2.
Begäran om förhandsavgörande gäller således att de myndigheter i en medlemsstat som har befogenhet att ändra en födelseattest ska erkänna och i folkbokföringsregistret införa en uppgift om transsexualitet hos en person som är medborgare i denna medlemsstat. Även om vederbörande har utövat sin frihet att röra sig och uppehålla sig i en annan medlemsstat syftar hennes ansökan inte till erkännande av en ändring av en aspekt av hennes identitet som lagligen har godkänts i en annan medlemsstat.
3.
Vad avser införande av uppgifter i folkbokföringsregistret har EU-domstolens rättspraxis fram till dom av den 4 oktober 2024 i målet Mirin (
3
) utvecklats i riktning mot att medlemsstaterna ska erkänna verkan av en handling eller ett beslut som erhållits i en annan medlemsstat och detta i principiellt hänseende på grundval av den rätt som unionsmedborgarna har att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, vilken anges i artikel 21 FEUF, samtidigt som domstolen har erinrat om att unionsrätten inte får inkräkta på dessa staters befogenhet att reglera personers rättsliga status.
4.
I samma tolkningslinje har domstolen med avseende på erkännande av rättsliga samband dessutom bemödat sig om att uttryckligen ange att en medlemsstat som erkänner en rättslig ställning som lagligen har fastställts i en annan medlemsstat inte medför en skyldighet för den förstnämnda medlemsstaten att ändra sin lagstiftning om enskilda personers ställning. (
4
) Slutligen har domstolen på andra områden betonat medlemsstaternas behörighet i fråga om rättsligt erkännande av könsidentitet. (
5
)
5.
I det mål som avgjordes genom domen i målet Mirin fanns det ett nationellt förfarande för ändring av könsidentitet i den medlemsstat där vederbörande var medborgare. (
6
) Detta är inte fallet i förevarande mål eftersom den medlemsstat där vederbörande är medborgare starkt motsätter sig ett erkännande av ändrad könsidentitet.
6.
Genom förevarande begäran om förhandsavgörande ska domstolen således uttala sig om huruvida lagstiftningen i en medlemsstat, såsom denna har tolkats av de nationella domstolarna och genom vilken varken en ändring av könsidentiteten hos en av dess medborgare eller effekterna av denna ändring erkänns, är förenlig med unionsrätten, i fall där ändringen av könsidentitet inte rättsligen har fastställts i en annan medlemsstat. (
7
) Betydelsen för medlemsstaternas behörighet i fråga om enskilda personers ställning är avsevärd.
7.
Domstolen ska således fastställa i vad mån situationen i det nationella målet omfattas av unionsrätten, vilken inskränkning som föreligger för utövandet av de rättigheter som berörd person kan åberopa samt huruvida denna inskränkning kan vara berättigad.
8.
Jag kommer att redovisa skälen för att domstolen, med hänsyn till vissa unionsrättsliga bestämmelser, skulle kunna inta ståndpunkten att en medlemsstat måste avhjälpa hinder för friheten att röra sig och uppehålla sig inom unionen som uppstår på grund av att det i denna medlemsstat saknas ett rättsligt erkännande av den könsidentitet som en av dess medborgare anser sig ha, med ändring av födelseattesten samt dennes identitetshandlingar, även i avsaknad av rättslig fastställelse av den ändring av könsidentiteten som beviljats i en annan medlemsstat.
II. Tillämpliga bestämmelser
A.
Unionsrätt
9.
Inom ramen för förevarande förslag till avgörande kommer jag att hänvisa till artiklarna 20 och 21.1 FEUF, till artiklarna 7 och 45 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (
8
) samt till artikel 4.3 i direktiv 2004/38/EG (
9
).
B.
Bulgarisk rätt
1. Folkbokföringslagen
10.
I artikel 1.2 i folkbokföringslagen anges, i den version som var gällande vid tidpunkten för det nationella målet, följande:
”Införande i folkbokföringsregistret består i införande av uppgift om födelse, giftermål och dödsfall i registren över folkbokföringsakter och i införande av enskilda personer i folkbokföringsregistret.”
11.
I artikel 2.1 i denna lag föreskrivs följande:
”Införande i folkbokföringsregistret av personer i Republiken Bulgarien grundar sig på de uppgifter som återfinns i deras folkbokföringsakter samt på uppgifterna i andra i lag angivna handlingar.”
12.
I artikel 3 i samma lag föreskrivs följande:
”1.   I folkbokföringsregistret ska händelser som anges i artikel 1.2 införas, såvitt avser alla personer som vid den tidpunkt då händelsen inträffar är bulgariska medborgare samt personer som inte är bulgariska medborgare men som vid den tidpunkt då händelsen inträffar vistas på Republiken Bulgariens territorium.
2.   I folkbokföringsregistret ska följande personer införas:
1. Alla bulgariska medborgare.
…( (
10
))”
13.
Enligt artikel 8.1 i samma lag är namn, födelsedatum, födelseort, kön, medborgarskap och personnummer de huvudsakliga uppgifterna som införs i folkbokföringsregistret gällande enskilda personer.
14.
I artikel 9.1 i folkbokföringslagen föreskrivs följande:
”En bulgarisk medborgare som är född i Republiken Bulgarien ska ha ett namn som utgörs av förnamn, fadersnamn och efternamn. Namnets tre delar ska införas i födelseattesten.”
15.
I artikel 13 i samma lag föreskrivs följande:
”Alla personer ska ha ett fadersnamn som utgörs av faderns förnamn med suffixet -ov eller -ev och en ändelse som är avhängig av barnets kön, utom i fall då det inte är möjligt att foga dessa ändelser på faderns förnamn eller då detta står i strid med föräldrarnas familjemässiga, etniska eller religiösa traditioner.”
16.
I artikel 14.1 föreskrivs följande:
”Alla personer ska ha ett efternamn som antingen är ett familjenamn eller fadersnamnet, där suffixet -ov eller –ev ingår, och en ändelse som är avhängig av barnets kön, utom i fall då föräldrarnas familjemässiga, etniska eller religiösa traditioner kräver något annat.”
17.
Artikel 19.1 i samma lag har följande lydelse:
”Ändring av förnamn, fadersnamn eller efternamn får beviljas av domstol på skriftlig begäran av berörd person, om namnet är löjeväckande, vanhedrande eller socialt oacceptabelt, samt i fall där betydelsefulla omständigheter kräver detta.”
18.
Enligt artikel 45.1.6–8 i folkbokföringslagen ska födelseattesten innehålla uppgift om det nyfödda barnets namn, personnummer (gäller endast för bulgariska medborgare) samt kön och medborgarskap.
19.
I artikel 73 i nämnda lag föreskrivs att en ändring av uppgifter om en persons rättsliga ställning i folkbokföringsakter kan ske på rättslig eller administrativ väg.
20.
Enligt artikel 76.5 i samma lag ska ändring av namn och kön ske på rättslig väg.
21.
Enligt artikel 100 i samma lag är det enhetliga systemet för införande av uppgifter i folkbokföringsregistret och för administrativa tjänster för befolkningen (Esgraon) ett nationellt system för registrering i folkbokföringsregistret av fysiska personer i Republiken Bulgarien och källan för deras personuppgifter.
22.
I artikel 101, punkt 1–4 i folkbokföringslagen anges följande:
”Esgraon ska
1.
inrätta och föra register över folkbokföringsakter,
2.
inrätta och föra ett nationellt elektroniskt register över folkbokföringsakter,
3.
inrätta och föra ett folkbokföringsregister,
4.
inrätta ett system för att införa och tilldela fysiska personer en unik administrativ identitetskod (personnummer) samt inrätta och föra ett register över personnummer.”
2. Lag om bulgariska identitetshandlingar
23.
I enlighet med artikel 4.1 i Zakon za bulgarskite lichni dokumenti (lag om bulgariska identitetshandlingar) (
11
) av den 1 april 1999, i den version som var gällande vid tidpunkten för tvisten i det nationella målet, har varje bulgarisk medborgare rätt till en identitetshandling.
24.
I artikel 9.1 i denna lag föreskrivs följande:
”Vid ändring av namn, personnummer (för medborgare/för utlänning), kön eller medborgarskap, eller vid betydande och bestående förändring av utseendet, ska vederbörande inom 30 dagar ansöka om nya bulgariska identitetshandlingar.”
25.
I artikel 13.1 i samma lag anges de slag av identitetshandlingar som detta gäller. Det rör sig bland annat om identitetskort, pass och körkort.
26.
I enlighet med artikel 16.1 i samma lag ska vederbörandes namn, födelsedatum, personnummer, kön och medborgarskap anges i identitetshandlingarna. I punkterna 2 och 6 i denna artikel anges att även biometriska uppgifter ska ingå i pass och identitetskort.
27.
I punkt 16 i kompletterande bestämmelser till lagen om bulgariska identitetshandlingar anges att de biometriska uppgifterna utgörs av medborgarens ansiktsbild och fingeravtryck.
III. Bakgrund till det nationella målet och tolkningsfrågorna
28.
K. M.H. är född den 7 augusti 1990 i Bulgarien och registrerades vid födelsen som person av manligt kön med ett namn, bestående av förnamn, fadersnamn och efternamn, (
12
) för en person av manligt kön. K. M. H. fick också ett personnummer och en identitetshandling enligt vilka K. M. H. också identifierades som person av manligt kön. Emellertid hävdar K. M. H att hon (
13
) alltsedan barndomen ”alltid uppfattat sig själv som kvinna i fråga om utseende, beteende, uppfattning, känslor och uppträdande”, (
14
)
29.
Klaganden bor för närvarande stadigvarande i Italien med en italiensk partner (
15
) som försörjer henne. Hon har genomgått en hormonbehandling tack vare vilken hon framstår som kvinna och hon önskar undergå ett kirurgiskt ingrepp för att ändra sitt kön, vilket medför en ändring av den civilrättsliga ställningen. Diskrepansen mellan å ena sidan hennes utseende och uppträdande som kvinna och den omständigheten att hon innehar officiella identitetshandlingar, bland annat identitetskort, för en man vållar henne dagliga olägenheter och problem, i synnerhet som arbetssökande.
30.
Detta är anledningen till att K. M. H. år 2017 vid Rayonen sad Stara Zagora (Distriktsdomstolen i Stara Zagora, Bulgarien) på grundval av artikel 19.1 i folkbokföringslagen ansökte om att hon skulle förklaras vara kvinna genom beslut om ändring av hennes namn från K. M. H (förnamn, fadersnamn och efternamn i maskulin form) till K. M. H (förnamn, fadersnamn och efternamn i feminin form) samt om att denna ändring skulle införas i hennes utfärdade födelseattest.
31.
Nämnda domstol, som hade tillgång till flera läkarintyg och juridisk expertis som bekräftar K. M. H.s uppgifter om begärd könsidentitet, avslog hennes ansökan den 28 februari 2018. Domstolen förklarade att K. M. H. är en transsexuell person och konstaterade att ansökan om erkännande av hennes ändrade könsidentitet (
16
) gjorts av fri vilja och genom upplyst val. Domstolen ansåg emellertid att det rättsliga kriterium som i enlighet med artikel 73 i folkbokföringslagen, jämförd med artikel 19 i samma lag, krävs för att bifalla ansökan, inte var uppfyllt. Domstolen förklarade att det i bulgarisk objektiv rätt inte föreskrivs någon möjlighet att på psykiska grunder ändra uppgifterna i en folkbokföringsakt.
32.
Detta beslut fastställdes efter överklagande genom dom av Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagoras regionala domstol, Bulgarien) av den 15 juni 2018 med motiveringen, först och främst, att den bulgariska lagstiftaren angett att det är det kön som på grundval av primära könsegenskaper fastställs vid födelsen som ska registreras. En könskorrigering får beviljas endast om så krävs på grund av en kroppslig förändring. Bestämmelserna i folkbokföringslagen är dessutom helt tydliga och lämnar inte utrymme för någon avvikande tolkning. Slutligen ankommer det på staten att i sin egenskap av lagstiftare vidta åtgärder för att medborgarnas privatliv och familjeliv ska respekteras, i enlighet med den bestämmelse som anges i artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, (
17
) vilken är direkt tillämplig.
33.
Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen, Bulgarien) beviljade prövningstillstånd genom beslut av den 7 februari 2019. Nämnda domstol slog därefter fast, genom beslut av den 28 juni 2019, att även i avsaknad av bestämmelser i nationell rätt så innebär principen om respekt för privatlivet och familjelivet att domstolen ska göra en bedömning i det enskilda fallet av om de materiella villkoren för ändring av en persons könsidentitet är uppfyllda, vilket är ett krav för att göra rättsliga ändringar av de uppgifter om rättslig ställning som införts i födelseattesten. Bedömningen syftar till att uppnå en nödvändig och skälig avvägning mellan allmänintresset och individens intresse mot bakgrund av artikel 8 i Europakonventionen. Högsta domstolen beslutade att återförvisa målet till Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagoras regionala domstol) i syfte att denna skulle inhämta nya bevis rörande K. M. H.:s medicinska status.
34.
Nämnda domstol, som nu hade tillgång till ett andra expertutlåtande som bekräftade att K. M. H. är en transsexuell person, avslog genom beslut av den 21 november 2019 på nytt hennes ansökan om ändring av rättslig ställning och upprepade motiveringen i sitt första beslut, att det saknades ett förfarande för att i en födelseattest införa termen ”psykiskt kön”.
35.
K. M. H. överklagade detta beslut till Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen). Prövningstillstånd beviljades den 26 juni 2023 på grund av att det nyss nämnda beslutet var oförenligt med dom av den 30 april 1996, P./S. (
18
), som åberopats av K. M. H., angående följande rättsliga frågor som är föremål för tvisten, vilka summerats på följande sätt av den hänskjutande domstolen: ”Har fysiska personer rätt att själva bestämma sin egen identitet, inbegripet könstillhörighet? Utgör domstolens vägran att fatta beslut om ändring av kön, namn och personnummer i folkbokföringshandlingarna avseende en sökande som anger att han eller hon är transsexuell en diskriminering?”
36.
Detta förfarande återupptogs efter det att plenarsammanträdet för Varhoven kasatsionen sads (Högsta domstolens) tvistemålsavdelningar meddelat sitt tolkningsbeslut nr 2/2020 av den 20 februari 2023 (
19
), vilket är bindande för samtliga statliga myndigheter och alla domstolar, inbegripet Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen) i dess olika sammansättningar. I tolkningsbeslutet fastställdes (
20
) som svar på frågan huruvida förutsättningarna för en ändring av uppgifterna i folkbokföringsakterna angående en person som betecknar sig som transsexuell följer av artikel 8 i Europakonventionen, först och främst eftersom det i gällande materiell rätt i Bulgarien inte anges någon möjlighet att i nämnda fall ändra uppgifterna om könstillhörighet, namn och personnummer i folkbokföringsakter. Vidare leder inte unionsrätten till någon annan slutsats, eftersom bestämmelserna om enskilda personers rättsliga ställning faller under medlemsstaternas behörighet. Slutligen grundar sig nämnda beslut på dom nr 15 av den 26 oktober 2021 meddelad av Konstitutsionen sad (författningsdomstolen, Bulgarien), i vilken det framgår att termen ”kön” i författningen endast kan förstås i sin biologiska bemärkelse och att allmänintresset har företräde framför transsexuella personers intresse, på grund av moraliska och/eller religiösa normer och principer som ligger till grund för rådande uppfattningar och värderingar i samhället, vars stabilitet och varaktighet måste värnas. I domen framhölls att ändringen i födelseattesten för en person som uppger sig vara ”transsexuell” påverkar även andra personers rättsliga ställning, vilket även inbegriper minderåriga och omyndiga personer, såsom sökandens barn och dennes make/maka.
37.
Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen) framför emellertid betänkligheter i fråga om den tolkning som anges i tolkningsbeslutet. Den hävdar för det första med hänvisning till artikel 8 i Europakonventionen och artikel 9 FEU att en diskriminering i den mening som avses i dessa bestämmelser skulle föreligga om tillämpningsområdet för den nationella rätt som förbjuder diskriminering på grund av kön är begränsad till intersexpersoner och, av vissa medicinska skäl, till andra personer. I syfte att åberopa ett åsidosättande av rätten till en rättvis rättegång för transsexuella bulgariska medborgare hänvisar samma domstol också till identiska eller liknande fall som behandlats olika i andra medlemsstater.
38.
För det andra frågar sig Varhoven kasatsionen sad huruvida förbudet mot en rättslig ändring av uppgifterna i födelseattesten inte strider mot principerna om jämlikhet mellan unionens medborgare och om fri rörlighet, vilka fastslås i artiklarna 8 och 21 FEUF ”och stadfästs i artikel 7 i stadgan och artikel 8 i Europakonventionen”, eftersom de berörda personerna inte kan styrka sin identitet genom att förevisa identitetshandlingar, till följd av att det framgår av dessa att de är personer av motsatt kön.
39.
Slutligen anger nämnda domstol att det ankommer på EU-domstolen att bedöma om en bindande tolkning av författningen som gjorts i en dom från Konstitutsionen sad (författningsdomstolen) – enligt vilken begreppet ”kön” endast ska förstås som biologiskt kön – ska anses vara förenlig med de krav som uppställs i unionsrätten, och kan den utgöra ett rättsligt hinder för att beakta könsidentitet i folkbokföringshandlingarna.
40.
Mot denna bakgrund beslutade Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
Utgör principerna om jämlikhet mellan unionens medborgare och om fri rörlighet, vilka fastslås i artikel 9 [FEU] och i artiklarna 8 och 21 [FEUF] och stadfästs i artikel 7 i [stadgan] och i artikel 8 i [Europakonventionen], hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken det inte är möjligt att ändra uppgifter om kön, namn eller personnummer (EGN) i folkbokföringsakterna för en sökande som anger att han eller hon är transsexuell?
2)
Utgör principerna om jämlikhet mellan unionens medborgare och om fri rörlighet, vilka fastslås i artikel 9 [FEU] och i artiklarna 8 och 21 [FEUF], och förbudet mot diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, vilket fastslås i artikel 7 i [stadgan] och artikel 8 i [Europakonventionen], samt rätten till ett effektivt rättsmedel, hinder för en nationell rättspraxis (i förevarande fall tolkningsbeslut[et] …), enligt vilken de materiella rättsregler som vid en objektiv bedömning är tillämpliga i en medlemsstat i Europeiska unionen inte föreskriver någon möjlighet att ändra uppgifter om kön, namn eller personnummer i folkbokföringsakterna för en sökande som anger att han eller hon är transsexuell, vilket innebär att personen försätts i en annan ställning än om vederbörande skulle befinna sig i en annan medlemsstat vars rättspraxis föreskriver motsatsen?
Är det tillåtet med en nationell rättspraxis grundad på religiösa och moraliska värderingar, vilken föreskriver att könsidentitet inte kan ändras förutom om det krävs av vissa medicinska skäl för vissa – närmare bestämt endast för intersexuella – personer?
Är det tillåtet med en nationell rättspraxis grundad på religiösa och moraliska värderingar, vilken föreskriver att en ändring av kön endast medges i vissa fall och för vissa (intersexuella) personer av medicinska skäl, men däremot inte i andra fall som rör ändringar av könsidentiteten av andra medicinska skäl?
3)
Gäller den skyldighet som fastställts i EU-domstolens praxis (genom dom av den 5 juni 2018, Coman m.fl. (C‑673/16, EU:C:2018:385), och domen i målet [Pancharevo]) avseende tillämpningen av direktiv [2004/38] och artikel 21.1 FEUF och som gäller för EU-medlemsstaterna att erkänna en persons rättsliga ställning som fastställts i en annan medlemsstat i enlighet med rättsordningen i denna stat även med avseende på kön, såsom en av de väsentliga uppgifter som ingår i en persons rättsliga ställning, och innebär denna skyldighet att en ändring av kön som fastställts i en annan medlemsstat för en person som även innehar bulgariskt medborgarskap även ska införas i motsvarande register i Republiken Bulgarien?
4)
Ska en bindande tolkning av författningen som fastställts genom en dom från Konstitutsionen sad (författningsdomstolen), enligt vilket begreppet kön endast ska förstås som biologiskt kön, mot bakgrund av rätten till en rättvis rättegång som stadfästs i [stadgan] och i [Europakonventionen], anses vara förenlig med de krav som uppställs i unionsrätten, och kan den utgöra ett rättsligt hinder för att registrera en ändring av könstillhörighet?”
41.
Den hänskjutande domstolen besvarade den 27 maj 2024 en begäran om upplysningar från EU-domstolen.
42.
Skriftliga yttranden har ingetts av K. M. H., den estniska, ungerska, nederländska och portugisiska regeringen samt av Europeiska kommissionen. K. M. H., den bulgariska och den nederländska regeringen samt kommissionen deltog i förhandlingen som hölls den 22 maj 2025, vid vilken de också besvarade de muntliga frågor som ställdes av domstolen.
IV. Bedömning
43.
Jag vill inledningsvis framhålla att den första tolkningsfrågan visserligen avser en nationell lagstiftning enligt vilken transsexualitet inte kan införas i folkbokföringsregistret, men att de övriga frågorna gäller en nationell rättspraxis enligt vilken tolkningen av denna lagstiftning omöjliggör en ändring av en transsexuell persons rättsliga ställning.
44.
Inom denna ram söker den hänskjutande domstolen i huvudsak svar på huruvida de unionsrättsliga bestämmelserna om jämlikhet mellan unionens medborgare, rätten för dessa att fritt röra sig och uppehålla sig på medlemsstaternas territorium, icke-diskriminering och effektivt rättsligt skydd – vilka rättigheter stadfästs i stadgan – utgör hinder för en nationell lagstiftning samt för en tolkning gjord av de nationella domstolarna som inte möjliggör en ”ändring av könsidentiteten” (
21
) för en bulgarisk medborgare i syfte att införa denna ändring i dennes födelseattest och identitetshandlingar, även utan kirurgisk könskorrigering.
45.
Eftersom förevarande begäran om förhandsavgörande framställts inom ramen för en rättstvist mellan en bulgarisk medborgare och den bulgariska myndighet som är behörig i fråga om ett införande i folkbokföringsregistret som inte avser erkännande av en handling eller ett beslut som registerförts i en annan medlemsstat finns det anledning att närmare ange vad som berättigar behörigheten för EU-domstolen. (
22
)
46.
Enligt min åsikt räcker det med att konstatera att K. M. H.:s situation omfattas av artikel 21.1 FEUF. (
23
) K. M. H. har nämligen som bulgarisk medborgare (
24
) utövat sin rätt till fri rörlighet i en annan medlemsstat, nämligen Republiken Italien. Hon önskar uppehålla sig och arbeta där samt fritt röra sig inom medlemsstaternas territorier med en identitet som grundar sig på rättsligt erkännande i hennes ursprungsmedlemsstat av hennes könsidentitet samt få garantier för sitt familjeliv med en italiensk partner. Republiken Bulgarien är ensam behörig att för K. M. H. utfärda ett identitetskort eller ett pass som anger hennes medborgarskap.
47.
K. M. H. kan således åberopa bland annat den grundläggande och individuella rättigheten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier som varje unionsmedborgare har i enlighet med artiklarna 20.2 a och 21.1 FEUF, med förbehåll för de begränsningar och villkor som härigenom fastställs och de åtgärder som antas för att genomföra dem. (
25
) Direktiv 2004/38 har härvid bland annat syftet att fastställa villkoren för utövandet av dessa rättigheter och begränsningarna av dem. (
26
) I synnerhet anges där i artikel 4.3, utfärdande av identitetskort eller pass.
48.
Vad avser den hänskjutande domstolens frågor och först och främst de båda första vill jag framhålla att nämnda domstol har framställt sin begäran om förhandsavgörande och sitt svar på begäran om upplysningar från EU-domstolen innan dom meddelades i målet Mirin. Domstolen slog fast att ”[a]rtiklarna 20 och 21.1 FEUF, jämförda med artiklarna 7 och 45 i stadgan, ska tolkas så, att de utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning som inte gör det möjligt att erkänna och – i födelseattesten för en medborgare i den staten – föra in en ändring av förnamn och könsidentitet som lagligen ändrats i en annan medlemsstat i samband med att personen i fråga utövade sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig där, med följden att vederbörande tvingas inleda ett nytt förfarande om ändring av könsidentiteten inför domstol i den förstnämnda medlemsstaten, i vilket det bortses från den ändring som redan lagligen gjorts i den andra medlemsstaten”. (
27
)
49.
Det föreligger dock en betydande skillnad mellan det mål som avgjordes genom domen i målet Mirin och förevarande mål, nämligen att det i förevarande fall saknas en ändring av könsidentiteten vilken lagligen godkänts i en annan medlemsstat. Således förblir den första och den andra tolkningsfrågan relevanta.
50.
Även om domen i målet Mirin skulle göra det möjligt att undanröja de betänkligheter som den hänskjutande domstolen framför i sin tredje tolkningsfråga kan den frågan inte tas upp till prövning eftersom den inte rör föremålet för tvisten och således är hypotetisk. K. M. H. har nämligen inte erhållit något rättsligt avgörande eller något förvaltningsbeslut i Italien, där hon uppehåller sig, vilket framgår av det svar som den hänskjutande domstolen lämnat på EU-domstolens begäran om upplysningar.
51.
Slutligen tycks mig den fjärde tolkningsfrågan kunna förstås som att den hänskjutande domstolen önskar få klargjort om det ska anses omöjligt för denna att tolka en nationell bestämmelse unionsrättskonformt enbart på grund av den omständigheten att bestämmelsen har tolkats av Konsitutsionen sad (författningsdomstolen) på ett sätt som inte är förenligt med unionsrätten. Enligt domstolens fasta rättspraxis ska denna fråga besvaras nekande.
52.
EU-domstolen har nämligen slagit fast att en nationell domstol som har använt den möjlighet som ges genom artikel 267 andra stycket FEUF ska, där så anses nödvändigt, bortse från de bedömningar som gjorts av en högre nationell domstol om den anser att dessa med hänsyn till EU-domstolens tolkning inte är unionsrättskonforma och vid behov genom att underlåta att tillämpa den nationella bestämmelse som ålägger den att följa denna högre domstols avgöranden. Dock är denna lösning tillämplig särskilt när en allmän domstol är bunden av ett beslut från en nationell författningsdomstol i fråga om vilket den finner att det står i strid med unionsrätten. (
28
)
53.
Jag föreslår därför domstolen att jag inriktar min bedömning på den första och den andra tolkningsfrågan, eftersom dessa grundar sig på artikel 21 FEUF och artikel 7 i stadgan, och att frågorna prövas tillsammans.
54.
Eftersom K. M. H. kan åberopa artikel 21.1 FEUF kan enligt min åsikt vissa grundvalar som åberopats av den hänskjutande domstolen avfärdas, nämligen bestämmelserna om (artikel 9 FEU och artikel 8 FEUF), icke-diskriminering (artikel 10 FEUF) och rätten till ett effektivt rättsmedel (artikel 47 i stadgan).
55.
Av det skälet föreslår jag att den första och den andra tolkningsfrågan ska omformuleras. Enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer det för övrigt på den senare att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar, som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den ska pröva. För att EU-domstolen ska kunna lämna ett användbart svar kan den behöva beakta unionsbestämmelser som den nationella domstolen inte har hänvisat till i sin fråga. (
29
).
56.
Med hänsyn till ändamålet med förevarande begäran om förhandsavgörande (
30
) ska den hänskjutande domstolen anses ha ställt sina frågor för att få svar på huruvida artiklarna 20 och 21.1 FEUF samt artiklarna 7 och 45.1 i stadgan, jämförda med artikel 4.3 i direktiv 2004/38, ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom denna tolkats av de nationella domstolarna, som inte tillåter landets medborgare att ändra sin könsidentitet, inbegripet i fall då kirurgisk könskorrigering inte skett, och inte heller att få sina ändringar av namn och personnummer rättsligt erkända och införda i födelseattesten, trots att detta införande är avhängigt av en ändring av de angivelser som ingår i deras identitetshandlingar.
57.
Vad avser rättslig ställning och rättsligt erkännande av transsexualitet har domstolen redan uttalat sig om medlemsstaternas skyldigheter under specifika förhållanden i enlighet med unionsrätten, nämligen vid en ändring av könsidentitet som lagligen ändrats i en annan medlemsstat. (
31
) Det resonemang som ligger till grund för denna rättspraxis är detsamma som det som gäller i fråga om namn. Det vilar på konstaterandet att utövandet av de rättigheter som ges genom artiklarna 20 och 21.1 FEUF hindras om den identitet som tillerkänts en ”mobil” unionsmedborgare i en medlemsstat är en annan än den som registrerats i den medlemsstat i vilken vederbörande är medborgare. (
32
)
58.
Detta hinder motiverar en gräns för medlemsstaternas befogenheter gällande ställningen för enskilda personer. Enligt domstolens fasta rättspraxis omfattas, på unionsrättens nuvarande stadium, reglerna om personers rättsliga status, vilka inbegriper bestämmelserna om ändring av en persons förnamn, namn och könsidentitet, av medlemsstaternas befogenheter, och dessa befogenheter får inte inskränkas av unionsrätten. Vid utövandet av denna befogenhet är varje medlemsstat emellertid skyldig att iaktta unionsrätten och i synnerhet bestämmelserna i EUF-fördraget om varje unionsmedborgares rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och i detta syfte erkänna den rättsliga status som personer som är bosatta i en annan medlemsstat har i enlighet med den medlemsstatens lagstiftning. (
33
).
59.
Om det inte finns en handling eller ett beslut som lagligen erhållits i en annan medlemsstat än den där vederbörande är medborgare rör det sig inte längre om att bemästra de svårigheter som är förbundna med den civilrättsliga ställningen för en person som endast på grund av att denne har utövat sin frihet att röra sig och uppehålla sig i en medlemsstat skiljer sig åt mellan de berörda medlemsstaterna.
60.
Den fråga som nu för första gången ställts till EU-domstolen är hur man ska garantera det faktiska utövandet av denna frihet om den könsidentitet som en unionsmedborgare anser sig ha skiljer sig från den könsidentitet som har angetts i dennes födelseattest och som angetts i dennes identitetskort eller pass. Som K. M. H. i förevarande mål konkret har gjort gällande vid de nationella domstolarna innehar hon ingen identitetshandling som gör det möjligt för henne att röra sig, uppehålla sig och arbeta inom medlemsstaternas territorier, utan att behöva undanröja de betänkligheter som åsamkas genom diskrepansen mellan, å ena sidan, uppgiften om könstillhörighet i nämnda handlingar, som är den som anges i hennes födelseattest, och, å andra sidan, den könsidentitet som hon anser sig ha.
61.
Följaktligen uppkommer frågan vad som i unionsrätten kan ligga till grund för en skyldighet för medlemsstaterna att rättsligt erkänna en ändrad könsidentitet för en av dess medborgare som fötts på respektive stats territorium.
62.
Om ingen akt upprättats och inget beslut fattats i en annan medlemsstat tycks det mig som att man inte kan utvidga tillämpningsområdet för artikel 21.1 FEUF till en sådan situation, såsom denna artikel har tolkats i fråga om identiteten för ”mobila” unionsmedborgare, om identiteten skiljer sig åt mellan de berörda medlemsstaterna. Att besluta på endast denna grund att en medlemsstat är skyldig att rättsligt erkänna berörd könsidentitet skulle, även med beaktande av artikel 7 i stadgan, äventyra principen om medlemsstaternas behörighet i fråga om enskilda personers status och följaktligen om rättslig ställning. Ett sådant beslut skulle ytterst leda till ett obegränsat erkännande av de rättigheter som är knutna till unionsmedborgarskapet, även om detta inte föreskrivs i någon bestämmelse. Dessutom begränsas en tolkning grundad på artikel 45.1 i stadgan genom vad som föreskrivs i artikel 51.2 i stadgan.
63.
Jag finner därför i likhet med kommissionen, som vid förhandlingen förordade detta synsätt, att ett svar grundat på artikel 21.1 FEUF, jämförd med artikel 4.3 i direktiv 2004/38, tycks vara att föredra.
64.
Ett sådant svar har den grundläggande fördelen att det ligger inom ramarna och villkoren för unionsmedborgarnas utövande av sin rätt i enlighet med artikel 211 FEUF att fritt röra sig och uppehålla sig inom unionen, vilken fastställs genom direktiv 2004/38. (
34
) Ett sådant svar kan dessutom stödja sig på tre avgöranden från domstolen, nämligen dels på domen i målet Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, om villkoren för utfärdande till en av sina medborgare av ett identitetskort som kan användas som resehandling inom unionen, dels på domen i målet Mirin och på domen i målet Deldits, om införande av transsexualitet i offentliga register.
65.
Domstolen har nämligen angett att det i det förverkligande av ett område utan inre gränser som unionen erbjuder sina medborgare ingår den rätt som genom artiklarna 20.2 a och 21.1 FEUF ges direkt till var och en av dessa att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, vilket enligt fast rättspraxis ska underlättas genom direktiv 2004/38. (
35
)
66.
Således tjänar identitetskort och pass, vilka framför allt visar innehavarens ansiktsbild, till att identifiera unionsmedborgare (
36
) i syfte att styrka bland annat att de omfattas av rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och därmed att utöva denna rätt. (
37
)
67.
Även om de identitetskort och pass som utfärdas av den berörda medlemsstaten ska innehålla en könsangivelse för innehavaren som motsvarar dennes födelseattest bör följaktligen den könsidentitet som denne anser sig ha stå angiven om den är en annan än den könsidentitet som denne gavs vid födseln. (
38
) Samma bör gälla för förnamn, efternamn och, eventuellt, personnummer, så att dessa överensstämmer med den ändrade könsidentiteten. Det ska härvid erinras om att könsangivelsen har psykosociala effekter (
39
) genom att den anger manlig eller kvinnlig könsidentitet. Om i en konkret situation denna angivelse inte motsvarar den könsidentitet som vederbörande anser sig ha (
40
) väcker den uppvisade identitetshandlingen (identitetskort eller pass) med nödvändighet tvivel i fråga om äkthet eller korrekthet. (
41
)
68.
Med avseende på könsangivelse i identitetskort och pass tycks det mig vara lämpligt att göra flera väsentliga förtydliganden i fråga om denna aspekt.
69.
En åtskillnad bör göras mellan unionslagstiftningen om utfärdande av pass och unionslagstiftningen om utfärdande av identitetskort. Det förstnämnda omfattas av förordning (EG) nr 2252/2004. (
42
) För det sistnämnda är numera förordning 2025/1208 tillämplig.
70.
Skillnaderna bör framhållas, trots att det i dessa lagstiftningar i båda fallen hänvisas till rekommendationerna i konventionen angående internationell civil luftfart (Chicagokonventionen) (
43
) och särskilt till dem som återfinns i dokument 9303, om maskinläsbara resehandlingar, (
44
)
71.
I fråga om pass anges i del 4 i dokument 9303, som har rubriken ”Specifikationer för maskinläsbara pass (PLM) och andra DVLM [ (
45
)] av format TD3 [ (
46
)]”, (
47
) att det i zon II, som ska innehålla ”[p]ersonuppgifter, obligatoriska och frivilliga”, i fält 11 om passinnehavarens kön, enligt följande:”F (kvinna), M (man) eller X (ej specificerat)”. (
48
) Enligt denna norm är medlemsstaterna således skyldiga att införa ett fält för uppgift om kön. De kan dock beviljas undantag från att uppge detta. (
49
)
72.
I fråga om identitetskort återfinns samma föreskrifter om angivelse av kön i del 5 i dokument 9303, vilken har rubriken ”Specifikationer för maskinläsbara officiella resehandlingar (TDLM) av format TD1 [ (
50
)]”. (
51
)
73.
För unionsmedborgares identitetskort kan dock medlemsstaterna i enlighet med artikel 3.2 andra stycket i förordning 2025/1208, jämförd med skäl 25 i samma förordning, frångå dessa föreskrifter. Sålunda har unionslagstiftaren i fråga om identitetskort valt
–
att använda ordet ”genre” [(socialt kön)] i stället för ”sexe” [(biologiskt kön)] som förekommer i dokument 9303 för att beteckna denna uppgift vilken ska anges i ett fält på identitetskortet, och
–
att överlåta åt medlemsstaterna att för en person på dennes identitetskort eventuellt välja ”genre” [(socialt kön)] (i betydelsen ”sexe” [(biologiskt kön)], i enlighet med dokument 9303). Med andra ord är inte medlemsstaterna skyldiga att i handlingen medta ett fält för kön. (
52
)
74.
För att fortsätta bedömningen av villkoren för att ett identitetskort som överensstämmer med den könsidentitet som en transsexuell unionsmedborgare anser sig ha ska utfärdas för denne bör man kunna utgå från hur den medlemsstat där vederbörande är medborgare anger kön (socialt och biologiskt) i sina identitetskort.
75.
I sådant fall, såsom i förevarande fall i Bulgarien, (
53
) är hindret för att en transsexuell unionsmedborgare ska kunna utöva rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier resultatet av att en enda myndighet, nämligen den i ursprungsmedlemsstaten, är behörig att utfärda ett identitetskort som obligatoriskt ska innehålla angivelse av vederbörandes kön enligt födelseattesten, trots att detta inte längre är den könsidentitet som denne anser sig ha. Därmed uppfyller denna identitetshandling inte sitt ändamål. Jag erinrar om att ändamålet är att innehavarens identitet ska kunna fastställas utan att den uppvisade handlingens äkthet eller de ingående uppgifternas korrekthet ifrågasätts. (
54
)
76.
Detta konstaterande bör således föranleda EU-domstolen att fastställa en ny form av hinder för en unionsmedborgares utövande av de rättigheter som garanteras genom artikel 21 FEUF och artikel 45.1 i stadgan, jämförd med artikel 7 i densamma. Detta hinder beror inte på att det finns två folkbokföringsakter som skiljer sig åt för en och samma person utan på att den obligatoriska könsangivelsen på identitetskortet är den som följer av födelseattesten utan någon möjlighet att införa en annan könsidentitet, nämligen den som vederbörande anser sig ha.
77.
Domstolen skulle då kunna slå fast att en medlemsstat i en sådan situation inte kan åberopa att det i dess nationella lagstiftning saknas förfarande för rättsligt erkännande av transsexualitet i syfte att hindra rätten att få en identitetshandling utfärdad som underlättar för berörd unionsmedborgare att utöva rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. (
55
)
78.
Enligt min åsikt bör man även underkänna det argument som vid förhandlingen anfördes av den bulgariska regeringen, att identitetshandlingen endast får innehålla angivelse av det kön som registrerades vid vederbörandes födelse på grund av att handlingen ska avspegla födelseattesten. Födelseattesten utgör visserligen det fundament på vilket identitetshandlingar upprättas (
56
) som en följd av deras gemensamma ändamål att styrka en persons identitet, varvid födelseattesten är uttömmande medan identitetshandlingen är en sammanfattning härav. (
57
)
79.
I en födelseattest registreras nämligen ett konstaterande av fakta, det vill säga att en person av i allmänhet fastställt kön har fötts och den identitet som getts denne (namn, förnamn), samt av dennes släktskapsband till en eller två föräldrar. Uppgifterna om barnets kön, förnamn och efternamn syftar till att identifiera den person vars födelse har registrerats. Medlemsstaterna anser att dessa uppgifter kan korrelera inbördes i olika grad beroende på om de är sociologiska, exempelvis för att välja förnamn, eller juridiska, exempelvis i fråga om namn i Bulgarien, (
58
) eller också i Ungern enligt det skriftliga yttrande som lagts fram av den ungerska regeringen i fråga om förnamn.
80.
Valet att låta födelseattesten vara det referensdokument i vilket ändringar av de uppgifter som dokumentet innehåller registreras, i syfte att styrka den berörda personens identitet, bland annat för att utfärda identitetshandlingar, omfattas av medlemsstaterna utövande av sin befogenhet i fråga om både fastställelse av rättslig ställning (
59
) och utfärdande av identitetshandlingar. (
60
)
81.
Dock måste medlemsstaterna vid utövandet av befogenheten i dessa båda fall följa unionsrätten och i synnerhet bestämmelserna i EUF-fördraget om den frihet som tillerkänns alla unionsmedborgare att röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. (
61
)
82.
I ett rättssystem där födelseattesten är den enda referenshandlingen under en persons hela liv måste därför, för utövande av rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, utfärdandet av ett identitetskort för en transsexuell person med uppgift om den könsidentitet som vederbörande anser sig ha – vilken alltså inte överensstämmer med könsangivelsen i dennes födelseattest – med tanke på de starka krav som ger ett identitetskort dess bevisvärde (
62
), föregås av en officiell registrering av ändringen av könsidentitet. Med andra ord är det den omständigheten att identitetshandlingen innehåller uppgift om kön och att denna uppgift endast bygger på vederbörandes födelseattest, såsom denna attest lagligen har fastställts i den medlemsstat som är behörig på grund av vederbörandes medborgarskap, som medför en skyldighet för denna stat att på grund av ändamålet med identitetshandlingen rättsligt erkänna den könsidentitet som vederbörande anser sig ha och att införa denna i handlingen. (
63
)
83.
En nationell lagstiftning, såsom denna tolkas av de nationella domstolarna, vilken på grund av att könsidentiteten inte erkänts omöjliggör för en transsexuell person att åtnjuta en rättighet som skyddas genom unionsrätten såsom, i förevarande fall, rätten att inneha en identitetshandling som möjliggör för vederbörande att fritt utöva rätten att röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaterna territorium utgör under dessa omständigheter en inskränkning av den rätt att fritt röra sig och uppehålla sig som föreskrivs genom artikel 21.1 FEUF. (
64
)
84.
Dessutom har domstolen slagit fast att ”[e]n sådan begränsning måste även anses föreligga med avseende på den rättighet som garanteras i artikel 45.1 i stadgan”. (
65
)
85.
Enligt fast rättspraxis från domstolen kan en nationell lagstiftning som begränsar utövandet av den rättighet som stadfästs i artikel 21 FEUF, endast vara motiverad om den grundar sig på objektiva skäl och står i proportion till det legitima syfte som eftersträvas med de nationella bestämmelserna. (
66
).
86.
En nationell lagstiftning, som innebär att en transperson, på grund av att personens könsidentitet inte erkänns, hindras från att uppfylla ett villkor som är en förutsättning för att personen ska beviljas en rättighet som skyddas av unionsrätten, måste dessutom i princip anses oförenlig med unionsrätten. (
67
)
87.
I förevarande mål har den hänskjutande domstolen hänvisat till Konstitutsionen sads (författningsdomstolen) dom nr 15 av den 26 oktober 2021, på vilken tolkningsbeslutet (
68
) grundar sig. Detta beslut grundas i sin tur på principen att endast ”biologiskt kön” ska anges i födelseattesten samt religiösa värderingar och moraliska normer kopplade till den inverkan som ändringen av rättslig ställning för en transsexuell person har för dennes familjemedlemmar, (
69
)
88.
Den bulgariska regeringen gjorde inte gällande något särskilt berättigande under förhandlingen. Den hävdade att det rättsliga erkännandet av könsidentitet omfattas av medlemsstaternas exklusiva behörighet, vilken ska iakttas inom unionen.
89.
Även om denna nationella lagstiftning, som den tolkats av Konstitutsionen sad (författningsdomstolen) och av plenarsammanträdet för tvistemålsavdelningarna vid Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen) i sitt tolkningsbeslut, skulle antas eftersträva ett legitimt syfte, kan den under alla omständigheter endast anses motiverad om den är förenlig med de grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan och som domstolen säkerställer iakttagandet av, och i synnerhet med den rätt till respekt för privatlivet som anges i artikel 7 i stadgan. (
70
)
90.
Eftersom de rättigheter som föreskrivs i artikel 7 i stadgan – i enlighet med artikel 52.3 i däri – ska ha samma innebörd och räckvidd som de rättigheter som garanteras i artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, varvid sistnämnda bestämmelse ska betraktas såsom lägsta tillåtna skyddsnivå, (
71
) bör det framhållas att det av praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (
72
) framgår att stater har en skyldighet enligt artikel 8 i Europakonventionen (
73
) att sörja för erkännande av en ändring av könsidentiteten, bland annat genom att med de effekter som därav följer på ett sätt som är snabbt, transparent och lättillgängligt låta berörda personer ändra sin rättsliga ställning (
74
) i officiella handlingar.
91.
Vidare hänvisade Europadomstolen i domen i målet P.H./Bulgarien till sin dom av den 9 juli 2020, Y.T./Bulgarien (
75
) och underströk att ”de nationella myndigheterna på oberättigat sätt hade inkräktat på klagandens rätt till respekt för sitt privatliv genom sin vägran att rättsligt erkänna klagandens könsbyte utan att för detta ange en tillräcklig och relevant motivering och utan att förklara varför ett sådant könsbyte hade erkänts i andra mål som avgjorts av de nationella domstolarna”. (
76
)
92.
Med samma innebörd slog Europadomstolen fast att ”[a]vsaknaden av avvägning mellan klagandens individuella intressen och allmänintresset, i samband med divergerande praxis inom Bulgariens högsta rättsväsen, visar i likhet med [domen i] målet Y.T./Bulgarien … på en stelbenthet i fråga om erkännande av könsidentitet. I förevarande fall har denna rigiditet under en sammanhängande och orimligt lång tidsrymd försatt klaganden i en olustig situation som onödigtvis ingett vederbörande känslor av utsatthet, förödmjukelse och oro (se, med nödvändig anpassning, [dom av den 11 juli 2002] Christine Goodwin/Förenade kungariket [CE:ECHR:2002:0711JUD002895795], 77–78 § … och domen i målet Y.T./Bulgarien …, 72 §)”. (
77
)
93.
Även i domen i målet P.H./Bulgarien erinrade Europadomstolen, som kände till att det förfarande för tolkningsbeslut som alltjämt befann sig under handläggning då den meddelade dom, (
78
) om ”nödvändigheten av att beakta de rekommendationer som utfärdats av internationella organ, bland annat Europarådets ministerkommitté och parlamentariska församling samt FN:s högkommissariat för mänskliga rättigheter i fråga om åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av sexuell läggning eller könsidentitet, däribland rekommendationen till staterna om att på ett sätt som är snabbt, transparent och lättillgängligt möjliggöra ändring av namn och kön i officiella handlingar.” (
79
)
94.
Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen ska slå fast att det i princip åvilar den hänskjutande domstolen att, utan att vänta på att den aktuella nationella lagstiftningen ändras genom ett lagstiftningsförfarande eller något annat konstitutionellt förfarande, ge den skyldighet som anges i punkt 82 ovan full verkan genom att, så långt det är möjligt, tolka nämnda lagstiftning mot bakgrund av unionsrättenen och i synnerhet bestämmelserna om friheten att röra sig och uppehålla sig inom unionen, om respekt för privatlivet och om utfärdande av identitetshandlingar eller, om nödvändigt, genom att underlåta att tillämpa denna lagstiftning. (
80
) Jag anser dock att den könsangivelse som anges i vederbörandes födelseattest inte, efter det att denna har upprättats, kan ifrågasättas eller behandlas som en felaktighet som ska korrigeras. (
81
)
95.
Å ena sidan upprepades i motiveringen av domen i målet P.H./Bulgarien den tolkningslinje som föregick tolkningsbeslutet, enligt vilken ”det är möjligt att erkänna könskorrigering i rättsligt hänseende enligt nationell rätt”. (
82
) Det angavs även att den avvikande åsikt som framfördes av flera domare vid antagandet med knapp majoritet av domen (
83
) var av stor vikt, (
84
) och visar att nationell rätt inte genomgående tolkats på ett sätt som strider mot unionsrätten.
96.
Å andra sidan bör det understrykas att Europadomstolen i sin dom av den 17 februari 2022, Y/Polen (
85
), tog hänsyn till den omständigheten att systemet med registrering av födslar har en historisk karaktär och att hänvisningen till det kön som tilldelats vid födseln i vissa situationer kan vara ändamålsenlig för att kunna bevisa vissa omständigheter som föregick könskorrigeringen, även om detta kan föra med sig viss olägenhet för den som berörs. (
86
)
97.
Vilket förfarande berörd medlemsstat än väljer förefaller det mig dessutom lägligt att, för det första, erinra om att Europadomstolen har slagit fast att ”det är av allmänt intresse att skydda principen om att enskildas ställning inte kan ändras och garantin för att enskildas rättsliga ställning är tillförlitlig och konsekvent och, mer allmänt, rättssäkerhetskravet. Detta motiverar inrättande av strikta förfaranden i syfte att bland annat undersöka de djupliggande motiven bakom en ansökan om rättslig ändring av identitet (se, med nödvändig anpassning, [dom av den 6 april 2017,] A.P., Garçon och Nicot/Frankrike, [CE:ECHR:2017:0406JUD007988512], 142 §, [dom av den 11 oktober 2018,] S.V./Italien, [CE:ECHR:2018:1011JUD005521608], 69 § …, och [domen i målet] Y.T/Bulgarien …, 70 §)”. (
87
)
98.
Även om det ankommer på medlemsstaterna att fastställa villkoren för rättsligt erkännande av en enskild persons könskorrigering (
88
) bör det, för det andra, på grund av uppgifter som den bulgariska regeringen lämnade vid den muntliga förhandlingen, påpekas att det inte är tillåtligt att göra en transpersons utövande av rätten att få sin transsexualitet införd i folkbokföringsregistret i syfte att erhålla ett identitetskort eller ett pass som motsvarar dennes könsidentitet avhängigt av att det företes bevisning för att kirurgisk könskorrigering utförts.
99.
Domstolen har nämligen slagit fast att ett sådant krav på bevisning skulle undergräva det väsentliga innehållet i de grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan och, i synnerhet, det väsentliga innehållet i rätten till personlig integritet och rätten till respekt för privatlivet, vilka fastslås i artiklarna 3 respektive 7 i stadgan. (
89
) Dessutom har EU-domstolen erinrat om att Europadomstolen har slagit fast att det inte för erkännandet av transpersoners könsidentitet kan vara en förutsättning att dessa personer genomgår en av dem oönskad operation (
90
) och att ett läkarintyg, inbegripet en föregående psykisk diagnos, kan utgöra relevant och tillräcklig bevisning i detta avseende. (
91
)
100.
Förfaranden som innebär att en transsexuell persons rättsliga ställning kompletteras, i syfte att denna person ska kunna erhålla en identitetshandling i överensstämmelse härmed, får således inte underställas krav på företeende av bevis för att kirurgisk könskorrigering utförts.
101.
Av det ovan anförda framgår att det – vid behov genom domstolstolkning av den nationella lagstiftningen – bör införas ett lämpligt förfarande gällande enskildas rättsliga ställning för att identitetshandlingar ska kunna utfärdas till bulgariska medborgare som motsvarar den könsidentitet som dessa anser sig ha.
V. Förslag till avgörande
102.
Av ovan anförda skäl föreslår jag att domstolen ska besvara de tolkningsfrågor som ställts av Varhoven kasatsionen sad (Högsta domstolen, Bulgarien) på följande sätt:
Artiklarna 20 och 21.1 FEUF samt artiklarna 7 och 45.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, jämförda med artikel 4.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG,
ska tolkas så,
att de utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom denna tolkats av de nationella domstolarna, som inte medger att ändring av dess medborgares könsidentitet, inklusive då kirurgisk könskorrigering inte skett, samt ändring av dessa personers namn och personnummer erkänns i rättsligt hänseende och införs i födelseattesten, trots att ett sådant införande är ett villkor för att ändra de uppgifter som anges i nämnda personers identitetshandlingar.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
(
2
)	Ordet ”namn” används här i den bemärkelse som avses i artikel 9.1 i Zakon za grazhdanskata registratsia (folkbokföringslagen) av den 27 juli 1999 (DV nr 67 av den 27 juli 1999). Se punkterna 14 och 30 ovan i fråga om denna bestämmelse respektive en mer ingående redogörelse för vad ansökan gäller.
(
3
)	C‑4/23, nedan kallad domen i målet Mirin, EU:C:2024:845.
(
4
)	Se, vad avser samkönade äktenskap, dom av den 5 juni 2018, Coman m.fl. (C‑673/16, EU:C:2018:385, punkterna 45 och 46), samt, i fråga om att två personer av samma kön kan vara föräldrar, dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon ”Pancharevo” (C‑490/20, nedan kallad domen i målet Pancharevo, EU:C:2021:1008, punkt 57).
(
5
)	Se dom av den 26 juni 2018, MB (könskorrigering och ålderspension) (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkt 29), och dom av den 13 mars 2025, Deldits (C‑247/23, nedan kallad domen i målet Deldits, EU:C:2025:172, punkt 37).
(
6
)	Se domen i målet Mirin (punkterna 67–70). Jag påpekar ånyo (se mitt förslag till avgörande i målet Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, punkt 73)), att 25 av de 27 medlemsstaterna har förfaranden för ändring av civilrättslig ställning i syfte att den rättsliga identitet som getts vid födelsen ska kunna ändras genom ett individuellt val av kön.
(
7
)	För det motsatta fallet, se domen i målet Mirin (punkt 57).
(
8
)	Nedan kallad stadgan.
(
9
)	Europaparlamentets och rådets direktiv av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 2004, s. 77, samt rättelser i EUT L 229, 2004, s. 35, och EUT L 197, 2005, s. 34).
(
10
)	Enligt artikel 93.4 i folkbokföringslagen, vilken citeras i dom av den 16 maj 2024, Toplofikatsia Sofia (Begreppet svarandens hemvist) (C‑222/23, EU:C:2024:405, punkt 12) ska ”[b]ulgariska medborgare som är bosatta utomlands och som inte är folkbokförda i Bulgarien och som inte kan uppge en permanent adress i Bulgarien … automatiskt folkbokföras i distriktet ’Sredets’ i staden Sofia”.
(
11
)	DV nr 93 av den 11 augusti 1998. Titeln på denna lag har ändrats genom DV nr 82 av den 16 oktober 2009.
(
12
)	Se punkt 14 ovan.
(
13
)	Jag föreslår att domstolen ska använda pronomen i femininum i enlighet med det önskemål som klaganden framfört i sitt yttrande.
(
14
)	Se punkt 3 ovan.
(
15
)	Enligt det förtydligande som lämnats av den hänskjutande domstolen på EU-domstolens begäran om upplysningar.
(
16
)	Jag använder här inte de formuleringar som i den franska språkversionen förekommer i vissa skäl för begäran om förhandsavgörande, såsom de franska orden ”transsexuel” och ”transsexualité” och heller inte begreppen ”ändra det civila könet” eller ”ändra det kön som anges i födelseattesten” och behåller endast ordet ”könsidentitet” som används av den hänskjutande domstolen när denna motiverar sin begäran om förhandsavgörande (se den andra tolkningsfrågan samt punkterna 79 och 80 i begäran). Jag hänvisar också till det skriftliga yttrandet från K. M. H. Det rör sig nämligen inte om att rätta uppgiften om kön i födelseattesten, som kunde anses vara felaktig. Det gäller i stället en ansökan om införande i folkbokföringsregistret av en förklaring om könsidentitet, det vill säga en bekräftelse av övertygelsen om att tillhöra ett annat kön än det som tilldelades vid födseln, vilket bekräftats genom läkarintyg. Se, med avseende på denna terminologiska fråga, mitt förslag till avgörande i målet Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, fotnot 4) samt domen i det målet (punkt 2) liksom domen i målet Deldits (punkterna 2 och 39).
(
17
)	Undertecknad i Rom den 4 november 1950, nedan kallad Europakonventionen.
(
18
)	C‑13/94, EU:C:1996:170.
(
19
)	Nedan kallat tolkningsbeslutet.
(
20
)	Den hänskjutande domstolen har i punkt 22 i sin begäran om förhandsavgörande också angett att 21 av 44 domare i Högsta domstolen som deltog i antagandet av detta beslut redovisat avvikande mening grundad på det förhållandet att det inte finns någon motsättning mellan artikel 8 i Europakonventionen och Konstitutsiya (konstitutionen). De hävdade att det är möjligt att på annat sätt tolka bland annat artikel 76.5 i folkbokföringslagen och punkt 1.17 i de kompletterande bestämmelserna i Zakon za zashtita ot diskriminatsia (lagen om skydd mot diskriminering), som är i kraft sedan den 1 januari 2004 (DV nr 86 av den 30 september 2003, varvid titeln på denna lag ändrades genom DV nr 68 av den 22 augusti 2006).
(
21
)	Uttrycket är taget från den andra tolkningsfrågan.
(
22
)	Vid förhandlingen hävdade den bulgariska regeringen att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning i sak på grund av dessa omständigheter.
(
23
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Mirin (punkt 41).
(
24
)	I fråga om konstaterandet att ställningen som unionsmedborgare med automatik följer av ställningen som medborgare i en medlemsstat, se dom av den 29 april 2025, kommissionen/Malta (Medborgarskap genom investeringar) (C‑181/23, EU:C:2025:283, punkt 92). Se även, som en påminnelse om principen att ställningen som unionsmedborgare dels är avsedd att vara den grundläggande ställningen för medlemsstaternas medborgare, dels i fråga om att de rättigheter som är knutna till denna ställning, domen i målet Mirin (punkterna 51 och 52 samt där angiven rättspraxis) och dom av den 29 april 2025, kommissionen/Malta (Medborgarskap genom investeringar) (C‑181/23, EU:C:2025:283, punkt 92 och där angiven rättspraxis).
(
25
)	Se domen i målet Mirin (punkt 52).
(
26
)	Se dom av den 22 februari 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, nedan kallad domen i målet Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, EU:C:2024:143, punkt 27).
(
27
)	Domen i målet Mirin (punkt 71).
(
28
)	Se dom av den 15 januari 2013, Križan m.fl. (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 71), och dom av den 26 september 2024, Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, punkterna 61 och 62 samt där angiven rättspraxis).
(
29
)	Se, bland annat, dom av den 20 mars 1986, Tissier (35/85, EU:C:1986:143, punkt 9), och dom av den 24 juni 2025, GR REAL (C‑351/23, EU:C:2025:474, punkt 61).
(
30
)	Se punkt 38 ovan.
(
31
)	Se domen i målet Mirin (punkt 71).
(
32
)	Se domen i målet Mirin (punkterna 52–57). Se, på ett mer allmänt plan, i fråga om erkännande av en persons ställning som fastställts i en annan medlemsstat i enlighet med lagstiftningen i denna, grundat på den frihet som tillerkänns varje unionsmedborgare att röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, domen i målet Pancharevo (punkt 52 och där angiven rättspraxis).
(
33
)	Se domen i målet Mirin (punkt 53) och domen i målet Deldits (punkt 37).
(
34
)	I domen i målet Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkt 27) framhöll domstolen att ”[s]ådana begränsningar och villkor föreskrivs i direktiv 2004/38, som bland annat syftar till att fastställa villkoren för utövandet av dessa rättigheter och begränsningarna av dem”.
(
35
)	Se dom av den 29 april 2025, kommissionen/Malta (Medborgarskap genom investeringar) (C‑181/23, EU:C:2025:283, punkterna 84–86 och där angiven rättspraxis).
(
36
)	Se, i fråga om identitetskort, skälen 17, 18, 21, 29 och 33 samt artikel 3.5 i rådets förordning (EU) 2025/1208 av den 12 juni 2025 om säkrare identitetskort för unionsmedborgare och uppehållshandlingar som utfärdas till unionsmedborgare och deras familjemedlemmar när de utövar rätten till fri rörlighet (EUT L, 2025/1208), som trädde i kraft den 10 juli 2025 (se artikel 16 i den förordningen). Den ersätter Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1157 av den 20 juni 2019 om säkrare identitetskort för unionsmedborgare och uppehållshandlingar som utfärdas till unionsmedborgare och deras familjemedlemmar när de utövar rätten till fri rörlighet (EUT L 188, 2019, s. 67), vars verkan bibehölls på de villkor som fastställdes av domstolen i den dom där den ogiltigförklarades (se dom av den 21 mars 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 128). Se även i fråga om införlivande av biometriska uppgifter i identitetskorten, nämligen två fingeravtryck och ansiktsbild varvid de förstnämnda kompletterar den sistnämnda, dom av den 21 mars 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkterna 91, 98 och 99).
(
37
)	Se dom av den 21 mars 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 51). Se även artikel 11.6 i förordning 2025/1208.
(
38
)	Se, analogt, domen i målet Deldits (punkt 32).
(
39
)	Se mitt förslag till avgörande i målet Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, fotnot 4).
(
40
)	Se, i fråga om definitionen av ”könsidentitet”, Yogyakarta principles (Yogyakartaprinciperna) plus 10 (kompletterande principer och kompletterande skyldigheter för staterna i fråga om tillämpningen av internationella mänskliga rättigheter i fråga om sexuell läggning, könsidentitet, könsuttryck och könskarakteristiska för att komplettera Yogyakartaprinciperna), vilka antogs i november 2017 (se https://yogyakartaprinciples.org/introduction-pj10/), s. 6, fotnot 2. Se även med avseende på att personlig identitet, av vilken könsidentitet utgör en del, skulle kunna definieras som ”samtliga föreställningar och känslor som en person utvecklar om sig själv” eller som ”gör det möjligt att förbli den man är, att förverkliga sig själv och bli sig själv i ett visst samhälle och en viss kultur, samt i förhållande till andra människor,” Husser, A., La situation personnelle dans la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne (Personlig situation inom rättspraxis från Europeiska unionens domstol), doktorsavhandling försvarad den 1 december 2023, Bruylant, Bruxelles, 2024, s. 153, punkt 217 och fotnot 536.
(
41
)	Se domen i målet Mirin (punkt 56).
(
42
)	Rådets förordning av den 13 december 2004 om standarder för säkerhetsdetaljer och biometriska kännetecken i pass och resehandlingar som utfärdas av medlemsstaterna (EUT L 385, 2004, s. 1), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets i förordning (EG) nr 444/2009 av den 28 maj 2009 (EUT L 142, 2009, s. 1 och rättelse i EUT L 188, 2009, s. 127) (nedan kallad förordning nr 2252/2004).
(
43
)	Genom konventionen angående internationell civil luftfart, undertecknad i Chicago den 7 december 1944 (United Nations Treaty Series, vol. 15, nr 102), inrättades Internationella civila luftfartsorganisationen (Icao, vilket på engelska står för ”International Civil Aviation Organization”). Unionen är inte part i konventionen (se https://transport.ec.europa.eu/transport-modes/air/international-aviation/european-union-icao_en, i synnerhet ”The Status of the EU at ICAO”) (se förteckning över länder som är medlemmar i Icao på följande internetadress: https://www.icao.int/secretariat/legal/List%20of%20Parties/Chicago_EN.pdf).
(
44
)	Se, i fråga om förordning nr 2252/2004, artikel 1 och bilagan, vilka tas upp i dom av den 2 oktober 2014, U (C‑101/13, EU:C:2014:2249, punkterna 4 och 5). Vad avser förordning 2025/1208, se artikel 3. Den senaste utgåvan av detta dokument 9303, det vill säga den åttonde, är daterad år 2021 (nedan kallat dokument 9303).
(
45
)	MRTD betyder ”maskinläsbar resehandling”.
(
46
)	TD3 betyder ”resehandling som är läsbar med maskin av format 3”.
(
47
)	Finns på följande internetadress: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p4_cons_en.pdf.
(
48
)	Se dokument 9303, del 4, s. 14.
(
49
)	Se dokument 9303, del 4, punkt 4.1.1.1 om vad som ska ingå i zonen för visuell inspektion (ZIV) samt slutnot p) under punkt 4.2.2.2 (ss. 14 och 22): ”Om en utfärdande stat eller organisation inte önskar ange kön ska (<) användas i detta fält [maskinläsbart fält (ZLA)] och X i fältet för ZIV.”
(
50
)	TD1 betyder ”resehandling som är läsbar med maskin av format 1”.
(
51
)	Finns på följande internetadress: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p5_cons_se.pdf. Se dokument 9303, del 5, punkt 4.1.1.1 om vad som ska ingå i fältet för ZIV samt slut not f) under punkt 4.2.2.3 (ss. 11 och 16): ” Om en utfärdande stat eller organisation inte önskar ange kön ska (<) användas i ZLA och X i fältet för ZIV.”
(
52
)	Jag noterar dessutom att denna uppgift inte återfinns bland dem som OACI betraktar som identifieringsfaktorer i sin handbok om styrkande av identitet, vilken kan tillgås på följande internetadress: ICAO Guide on Evidence of Identity.pdf (se punkt 2.5).
(
53
)	Se punkt 26 ovan.
(
54
)	Se punkterna 57, 60, 66 och 67 ovan.
(
55
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Mirin (punkt 60 och där angiven rättspraxis) samt domen i målet Deldits (punkt 37 och där angiven rättspraxis).
(
56
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 oktober 2008, Grunkin och Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punkterna 25 och 26). Se, i fråga om ett tidigare uttalande om den bulgariska lagstiftningen, även domen i målet Pancharevo (punkterna 44 och 45). Se även OACI:s handbok som omnämns i fotnot 52 ovan (punkterna 2.5 och 2.5.1).
(
57
)	Exempelvis vid ändring av efternamn eller förnamn.
(
58
)	Se punkterna 15 och 16 ovan.
(
59
)	Se punkt 58 ovan.
(
60
)	Se punkt 69 och följande punkter ovan. I vissa rättssystem är ett rättsligt erkännande av den könsidentitet som vederbörande anser sig ha tillräckligt för utfärdande av identitetskort som anger detta kön. Se, bland annat, domen i målet Mirin (punkt 27). I sådant fall medför utfärdandet av ett intyg om könsidentitet ett fullständigt erkännande i alla avseenden av vederbörandes förvärvade kön. Intyget kan emellertid inte användas som en identitetshandling. Se mitt förslag till avgörande i målet Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, punkt 16).
(
61
)	Se domen i målet Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkt 38) respektive domen i målet Deldits (punkt 37 och där angiven rättspraxis).
(
62
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 mars 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 91).
(
63
)	I så måtto ska detta förhållande särskiljas från den situation på grundval av vilken rättspraxis rörande icke-diskriminering vid könskorrigering har utvecklats. Denna rättspraxis rör effekter av ändringen som inte sammanhänger med de frågor som gäller rättslig ställning. Se dom av den 7 januari 2004, K. B. (C‑117/01, EU:C:2004:7, punkt 12), dom av den 27 april 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, punkt 28), och dom av den 26 juni 2018, MB (könskorrigering och ålderspension) (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkterna 22 och 35), i vilka domstolen fann att ändringen hade förvärvats, varvid begreppet kön inte var begränsat till biologiskt kön. Se härvid Husser, A., a.a., s. 155, punkt 222. Se dessutom dom av den 30 april 1996, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, punkterna 19 och 20), i vilka domstolen erinrade om att den har att säkerställa respekten för rätten att inte bli diskriminerad på grund av sitt kön, vilken är en av de grundläggande mänskliga rättigheterna, och anlade ett synsätt som beaktar känslan att tillhöra ett kön som inte detsamma som vid födelsen.
(
64
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkt 48) och domen i målet Mirin (punkt 57).
(
65
)	Se domen i målet Mirin (punkt 58). Se även domen i målet Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkterna 49–51).
(
66
)	Se domen i målet Mirin (punkt 59 och där angiven rättspraxis).
(
67
)	Se domen i målet Mirin (punkt 60) och domen i målet Deldits (punkt 37).
(
68
)	Se punkt 36 ovan.
(
69
)	Se, för en nästan identisk motivering, Europadomstolens dom av den 27 september 2022, P.H./Bulgarien (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, 4 §, in fine, och 15 §), nedan kallad domen i målet P.H./Bulgarien.
(
70
)	Se domen i målet Mirin (punkt 62 och där angiven rättspraxis).
(
71
)	Se, bland annat, domen i målet Mirin (punkt 63 och där angiven rättspraxis) och domen i målet Deldits (punkt 46).
(
72
)	Nedan kallad Europadomstolen.
(
73
)	Se domen i målet P.H./Bulgarien (12 §, där det anges att de allmänna principer som är tillämpliga på bedömningen av en stats positiva skyldigheter på området har sammanfattats i Europadomstolens dom av den 16 juli 2014, Hämäläinen/Finland (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, 65–67 §)).
(
74
)	Se, för ett liknande resonemang, Europadomstolens dom av den 16 juli 2014, Hämäläinen/Finland (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, 68 § och där angiven rättspraxis). Den positiva skyldighet som anges i denna dom har senare utvidgats till att även omfatta transsexuella personer, även om dessa inte undergått kirurgisk könskorrigering (se, exempelvis, Europadomstolens dom av den 19 januari 2021, X och Y/Rumänien, (CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, 165 och 168 §)]. Se även den rättspraxis som anges i punkterna 64–66 i domen i målet Mirin. Särskilt erinras det om att ”artikel 8 i Europakonventionen [skyddar] en persons sexuella identitet såsom en av de grundläggande, och mest intima, aspekterna av en persons privatliv” (domen i målet Mirin, punkt 64). Denna rättspraxis från Europadomstolen skiljer sig från den som avser äktenskap (se mitt förslag till avgörande i målet Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:235, punkt 48 första strecksatsen)), eller släktskap, eftersom detta endast ger ett begränsat utrymme för skönsmässig bedömning.
(
75
)	CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, nedan kallad domen i målet Y.T./Bulgarien.
(
76
)	Domen i målet P.H./Bulgarien (12 § och där angiven rättspraxis).
(
77
)	Domen i målet P.H./Bulgarien (17 §).
(
78
)	Se domen i målet P.H./Bulgarien (6 §). Se även punkt 36 ovan.
(
79
)	Se domen i målet P.H./Bulgarien (18 § och där angiven rättspraxis).
(
80
)	Se, analogt, dom av den 21 januari 2021, Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 58 och där angiven rättspraxis).
(
81
)	Jag noterar att det i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016, s. 1) genom artikel 5.1 d och artikel 16 andra meningen föreskrivs en rätt till att ofullständiga personuppgifter ska kompletteras och uppdateras.
(
82
)	Domen i målet P.H./Bulgarien (6 §, i vilken det hänvisas till sammanfattningen av bulgarisk rättspraxis i fråga om könskorrigering i domen i målet Y.T./Bulgarien (24–30 §)).
(
83
)	Se, med avseende på denna avvikande åsikt, fotnot 20 ovan.
(
84
)	Vid den muntliga förhandlingen nämndes verkningarna av Europadomstolens beslut för berörda personer samt att tillämpningen av artikel 9.1 i lagen om bulgariska identitetshandlingar (se punkt 24 ovan). Det finns också anledning att ta upp de bestämmelser som behandlades i domen Y.T./Bulgarien (se 19 § i den domen). Det gäller artiklarna 20.2.5 22.7.3 i Pravilnik za izdavane na bulgarskite lichni dokumenti (förordning om utfärdande av bulgariska identitetshandlingar), utfärdad av ministerrådet den 8 februari 2010 (DV nr 12 av den 12 februari 2010), enligt vilka det i händelse av könskorrigering som inte är införd i folkbokföringsregistret till ansökan om ny identitetshandling (pass eller identitetskort) ska bifogas en officiell handling upprättad av de behöriga myndigheterna. En sådan handling ska även bifogas vid betydande och bestående förändringar av ansiktsbilden (artiklarna 20.1.2 och 22.6.4).
(
85
)	CE:ECHR:2022:0217JUD007413114.
(
86
)	Se Europadomstolens dom av den 17 februari 2022, Y/Polen (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, 79 §).
(
87
)	Domen i målet P.H./Bulgarien (14 §).
(
88
)	Se dom av den 27 april 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, punkt 21 och där angiven rättspraxis).
(
89
)	Se domen i målet Deldits (punkt 45).
(
90
)	Se domen i målet Deldits (punkt 48 och där angiven rättspraxis).
(
91
)	Se domen i målet Deldits (punkt 49 och där angiven rättspraxis). I förevarande fall, uppfyller K. M. H. enligt den hänskjutande domstolens uppgifter de fysiska, sociala och psykologiska villkoren för rättsligt erkännande av ändringen av könsidentitet.