62004CJ0141_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑141/04,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av Symvoulio tis Epikrateias (Grekland), genom beslut av den 30 december 2003, som inkom till domstolen den 17 mars 2004, i målet mellan
Michail Peros
och
Techniko Epimelitirio Ellados,
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden K. Lenaerts samt domarna N. Colneric och K. Schiemann (referent),
generaladvokat: L.A. Geelhoed,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Michail Peros, genom V.G. Chatzopoulos, dikigoros,
– Techniko Epimelitirio Ellados, genom A. Krystallidis, dikigoros,
– Greklands regering, genom E. Skandalou, i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom M. Patakia och H. Støvlbæk, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser under vilka förhållanden en innehavare av ett examensbevis som omfattas av tillämpningsområdet för rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (EGT L 19, 1989, s. 16; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 192) kan åberopa vissa bestämmelser i direktivet sedan införlivandefristen löpt ut, om direktivet inte har införlivats med nationell rätt. Begäran avser i andra hand tolkningen av artiklarna 48 och 52 i EG‑fördraget (nu artiklarna 39 EG och 43 EG i ändrad lydelse).
2. Begäran har framställts i en tvist mellan Michail Peros och Techniko Epimelitirio Ellados (Greklands teknikkammare, nedan kallad TEE), vilket är det grekiska organ som för register över ingenjörer. Tvisten avser TEE:s avslag på Michail Peros begäran att registreras som civilingenjör inom maskinteknik. Sökanden hade framställt sin begäran med stöd av sin behörighet att utöva detta yrke i Tyskland.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapslagstiftningen
3. Det framgår av tredje och fjärde skälen i direktiv 89/48 att detta direktiv har till syfte att införa en generell ordning för erkännande av examensbevis i syfte att underlätta för europeiska medborgare att kunna utföra all den yrkesverksamhet som i en värdmedlemsstat är beroende av att en postgymnasial utbildning avslutats, förutsatt att de har ett sådant examensbevis som förberett dem för denna verksamhet och som tilldelats dem efter minst tre års avslutade studier och som utfärdats i en annan medlemsstat.
4. I artikel 3 första stycket i direktiv 89/48 föreskrivs följande:
”När det i en värdmedlemsstat krävs ett examensbevis för att utöva ett reglerat yrke, får den behöriga myndigheten inte under hänvisning till otillräckliga kvalifikationer vägra att ge en medborgare i en medlemsstat tillstånd att utöva detta yrke på samma villkor som gäller för dess egna medborgare
a) om den sökande innehar det examensbevis som krävs i en annan medlemsstat för att påbörja eller utöva yrket i fråga i landet, och detta examensbevis erhållits i en medlemsstat …
…”
5. Enligt artikel 4 i direktivet får värdmedlemsstaten, trots bestämmelserna i artikel 3, kräva att sökanden, enligt vissa villkor som definieras i artikeln, visar att han har en viss yrkeserfarenhet, att han slutför en anpassningstid som inte överstiger tre år eller genomgår ett lämplighetsprov (nedan kallade kompenserande åtgärder). I artikeln fastställs vissa bestämmelser och villkor som tillämpas på de kompenserande åtgärder som kan krävas.
6. I artikel 6 i direktiv 89/48 uppräknas de handlingar som den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat kan kräva av medborgare i andra medlemsstater som bevis, vad gäller gott namn och rykte, konkursfrihet eller fysisk och psykisk hälsa – artikeln innehåller också vissa bestämmelser om ed eller högtidlig försäkran som kan krävas av medborgare i andra medlemsstater.
7. Enligt artikel 9.1 i direktiv 89/48 skall medlemsstaterna inom den tid som föreskrivs i artikel 12, det vill säga den 4 januari 1991, ange de berörda myndigheter som är bemyndigade att motta ansökningarna och fatta de beslut som åsyftas i detta direktiv och underrätta övriga medlemsstater och Europeiska gemenskapernas kommission därom.
Den nationella lagstiftningen
8. I Grekland är ingenjör ett reglerat yrke som endast får utövas av medlemmar i TEE. Detta organ instiftades genom presidentdekret av den 27 november/14 december 1926 om kodifiering av bestämmelserna om inrättandet av TEE (FEK A’ 430), i dess lydelse enligt lag nr 1486/1984 (FEK A’ 161), och presidentdekret nr 512/1991av den 30 november/12 december 1991(FEK A’ 190, nedan kallat TEE-dekretet).
9. Enligt artikel 2.1 i TEE-dekretet, skall alla medborgare i medlemsstaterna ”som är innehavare av ett examensbevis utfärdat av nationella tekniska högskolan Metsovo, av tekniska högskolor i landet och av motsvarande utbildningsinstitut i utlandet … efter förvärvat tillstånd att utöva yrket” obligatoriskt skrivas in som ordinarie medlemmar i TEE. Medlemmarna delas upp i nio specialiseringar som räknas upp i artikel 2.5 i dekretet, däribland maskinteknik i punkt c.
10. I artikel 4.3 i dekretet föreskrivs bland annat att TEE skall organisera examensprov, bevilja tillstånd för utövandet av yrket som civilingenjör, och hålla register över ingenjörerna.
11. TEE hade enligt artikel 1.1 i lag nr 1225/1981 av den 30/31 december 1981 (FEK A’ 340), ”behörighet att bevilja civilingenjörer som är utexaminerade från högre utbildningsinstitut i utlandet tillstånd att utöva yrket i Grekland”.
12. Ministeriet för offentliga arbeten och utbildningsministeriet har, med stöd av lag nr 1225/1981, antagit interministeriellt beslut nr ED 5/4/339 av den 14 september 1984 (FEK B’ 713), i vilket det definieras vilket förfarande som skall tillämpas när TEE beviljar tillstånd att utöva ingenjörsyrket.
13. I punkt 1 i beslutet har det särskilt föreskrivits att ”tillståndet för civilingenjörer som utexaminerats från högre utbildningsinstitut i landet, samt för civilingenjörer som utexaminerats från motsvarande högre utbildningsinstitut i utlandet att utöva yrket skall beviljas av TEE efter avlagd muntlig examen”.
14. I punkt 2 d föreskrivs att innehavarna av utländska examensbevis, för att kunna delta i sådana examina, för TEE bland annat även måste uppvisa ett ”intyg om likvärdigheten av det framlagda examensbeviset”, utfärdat av Universitetscentret för erkännande av examensbevis över studier i utlandet (Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, nedan kallat Dikatsa), som upprättats genom lag nr 741/1977 av den 12/14 oktober 1977 (FEK A’ 314), i dess lydelse enligt lag nr 1566/1985 av den 30 september 1985(FEK A’ 167, nedan kallad Dikatsa-lagen).
15. Dikatsa är enligt artikel 2 i Dikatsa-lagen behörigt att fastställa att utländska fakulteter för högre utbildning jämställs med fakulteter för nationell högre utbildning och att de examensbevis som dessa utfärdar är likvärdiga och motsvarar de examensbevis som utfärdas av grekiska institut för högre utbildning. Dikatsa är också behörigt att fastställa att de examensbevis som utfärdas av utländska fakulteter för högre utbildning jämställs som likvärdiga examensbevis från grekiska institut för högre utbildning, i fall det inte finns motsvarande specialisering i Grekland.
16. I artikel 4.8 i Dikatsa-lagen fastställs för övrigt att genom beslut av ordföranden i Dikatsas styrelse ”hänvisas de som utexaminerats från institut för högre utbildning i utlandet, vars examensbevis inte utvisar samma innehåll med avseende på förvärvade kunskaper som ett examensbevis som utfärdats i Grekland av fakulteten eller motsvarande avdelning eller liknande, för en kompletterande examen i vissa ämnen till motsvarande högre fakultet eller avdelning”. I artikeln föreskrivs dessutom att ”där det inte är möjligt att erkänna att examensbeviset är likvärdigt skall den berörda personen anvisas motsvarande fakultet eller avdelning, som uttryckligen anges av ordföranden för det administrativa rådet” för att där komplettera sin utbildning.
17. Enligt fast rättspraxis från Symvoulio tis Epikrateias (högsta förvaltningsdomstolen) följer det av dessa bestämmelser att Dikatsa, när det undersöker om ett utländskt examensbevis är likvärdigt med motsvarande examensbevis från ett grekiskt institut för högre utbildning, skall bedöma vad som är utmärkande för det utländska institut som har utfärdat examensbeviset, studiernas art och studiernas innehåll. Dikatsa tar vid undersökningen inte hänsyn till om examensbeviset i fråga utgör den formella kvalifikation som är nödvändig för att utöva ett visst yrke. Dikatsa har, enligt denna rättspraxis, med andra ord endast behörighet att bedöma huruvida det examensbevis som framläggs för erkännande är akademiskt likvärdigt, men inte huruvida det är yrkesmässigt likvärdigt.
18. Direktiv 89/48 hade inte införlivats med grekisk rätt när införlivandefristen gick ut (se härvid dom av den 23 mars 1995 i mål C‑365/93, kommissionen mot Grekland, REG 1995, s. I‑499). En tid efter de händelser som är i fråga i målet vid den nationella domstolen antogs presidendekret nr 165/2000 av den 28 juni 2000 (FEK A’ 149), senare ändrat genom presidentdekret nr 373/2001 av den 22 oktober 2001 (FEK A’ 251), i syfte att införliva direktivet med grekisk rätt.
19. I artikel 10 i detta dekret ges rådet för erkännande av den yrkesmässiga likvärdigheten av examensbevis över högre utbildning (Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis, nedan kallat Saeitte), som är ett statlig ad hoc‑organ, exklusiv behörighet att fatta beslut vad gäller ansökningar om erkännande av examensbevis över högre utbildning som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 89/48. Detta organ är följaktligen det enda organ som har behörighet att ge en sökande rätt att i Grekland utöva motsvarande reglerade yrke och har i artikel 9.1 i direktiv 89/48 angetts som behörig myndighet med befogenhet att ta emot ansökningar och fatta de beslut som avses i direktiv 89/48.
20. I artikel 11.6 föreskrivs dessutom att om det i en specifik nationell bestämmelse för ett visst yrke föreskrivs att ett register skall hållas över dem som är berättigade att utöva detta yrke medför Saeittes beslut att den yrkesorganisation eller administrativa myndighet som håller registret är skyldig att skriva in sökanden i sitt register.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
21. Michail Peros är grekisk medborgare och innehar ett examensbevis som utfärdats år 1980 av Fachhochschule Wiesbaden (Tyskland). Denna examen ger honom rätt att arbeta som civilingenjör inom maskinteknik i Tyskland (Diplom-Ingenieur im Fachbereich Maschinenbau).
22. Michail Peros önskade utöva detta yrke i Grekland och ansökte om bevis om likvärdighet hos Dikatsa. Dikatsa avslog hans ansökan genom beslut nr 296 den 28 maj 1993, med motiveringen att det utländska lärosäte som hade utfärdat hans examensbevis inte låg på samma undervisningsnivå som grekiska institut för högre utbildning.
23. Den 21 februari 1995 ansökte Michail Peros hos TEE om att skrivas in i dess register för att kunna arbeta som civilingenjör inom maskinteknik i Grekland och omfattas av de fördelar som följer av denna registrering. TEE avslog ansökan, som hade kompletterats genom en tilläggsansökan den 21 mars 1995, genom beslut 6372 den 4 maj 1995 med följande motivering:
”Inskrivning hos TEE skall ske under de förutsättningar som anges i [TEE-dekretet]. Den grundläggande förutsättningen för dem som utexaminerats i utlandet är att de skall ha genomgått teknisk högskoleutbildning och att deras examensbevis över studier är likvärdigt med dem som utfärdas av nationella tekniska högskolan Metsovo eller av tekniska högskolor som ingår i institut för högre utbildning i Grekland. Likvärdigheten av examensbevis över utländska studier intygas av [Dikatsa]. Mot bakgrund av ovanstående kan Ni inte bli medlem av TEE och det examensbevis som Ni innehar (Fachhochschule) ger Er inte rätt att skriva in Er hos TEE.”
24. Michail Peros väckte talan mot detta avslagsbeslut vid Dioikitiko Protodikeio Rodou (Rhodos förvaltningsdomstol i första instans). Denna domstol ansåg i beslut nr 249/1998 att sökandens talan var en talan om ogiltigförklaring, varför den omfattades av Symvoulio tis Epikrateias behörighet, varför den förvisade målet dit.
25. Under mellantiden biföll Saeitte Michail Peros ansökan om erkännande av hans examensbevis genom beslut nr 4 av den 5 december 2000, till följd av att direktiv 89/48 hade införlivats med grekisk rätt. Michail Peros gavs rätt att arbeta i Grekland som civilingenjör inom maskinteknik utan föregående anpassningstid eller lämplighetsprov. Michail Peros skrevs därefter in i TEE:s register.
26. I målet vid den nationella domstolen har majoriteten i Symvoulio tis Epikrateias ansett att TEE:s avslagsbeslut av den 4 maj 1995 inte var lagligt grundat. Enligt majoriteten borde TEE ha prövat Peros ansökan genom att undersöka om villkoren i artiklarna 3, 4.1 a och b, 4.2 samt 6 punkterna 1–4 i direktiv 89/48, som är ovillkorliga och tillräckligt exakta, var uppfyllda. Om så var fallet, borde TEE ha tillerkänt Michail Peros rätt att i Grekland arbeta som civilingenjör inom maskinteknik, genom att utfärda motsvarande tillstånd och skriva in honom i sitt register. Om så inte var fallet borde TEE ha avslagit ansökan genom motiverat beslut. I vilket fall som helt kunde TEE, med hänsyn till bestämmelserna i direktiv 89/48, inte kräva att Dikatsa skulle utfärda ett intyg att sökandens examensbevis var likvärdigt.
27. Enligt minoriteten i Symvoulio tis Epikrateias var dock avslaget på begäran om registrering välgrundat, eftersom en privatperson inte kunde åberopa relevanta bestämmelser i direktiv 89/48 vid den tidpunkt då den omtvistade ansökan ingavs och behörig myndighet för att behandla ansökningar ännu inte hade bestämts enligt artikel 9.1 i direktivet.
28. Symvoulio tis Epikrateias har vidare frågat sig om TEE, för det fall bestämmelserna i direktiv 89/48 inte kunde åberopas vid detta organ, TEE ändock var skyldigt att enligt artiklarna 48 och 52 i fördraget undersöka om sökandens examensbevis från Tyskland var likvärdigt med de grekiska examensbevisen.
29. Symvoulio tis Epikrateias beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1) Är bestämmelserna i artiklarna 3, 4.1 a och b, 4.2 och 6, punkterna 1–4, i rådets direktiv 89/48 …, ovillkorliga och tillräckligt exakta, så att en enskild – som innehar ett examensbevis som erhållits i en annan medlemsstat och som omfattas av det ovannämnda direktivets tillämpningsområde – under perioden mellan utgången av fristen för införlivande av direktivet och tidpunkten för dess för sena införlivande med en viss medlemsstats (värdmedlemsstaten) nationella rättsordning kan åberopa dessa bestämmelser mot ett förvaltningsorgan som enligt den nationella lagstiftningen givits behörighet att besluta om tillstånd för tillträde till ett visst yrke och att få utöva det i värdmedlemsstaten?
2) För det fall att bestämmelserna i direktivet, under tiden mellan utgången av fristen för införlivande av detsamma och dess för sena införlivande i nationell rätt, inte kan åberopas av en enskild mot ett förvaltningsorgan i värdmedlemsstaten – vilket enligt den nationella lagstiftningen givits behörighet att meddela tillstånd för att utöva ett visst yrke efter prövning av ansökningar från sökande som innehar examensbevis från ett institut för högre utbildning i värdmedlemsstate n eller som innehar ett utländskt examensbevis som erkänts som likvärdigt (i ett allmänt jämförelseförfarande av det slag som beskrivs i förevarande begäran om förhandsavgörande) – kan det ovannämnda organet mot bakgrund av [artiklarna 48 och 52 i fördraget] uppställa som villkor för att bevilja en ansökan, från en enskild, som innehar ett examensbevis som erhållits i en annan medlemsstat, som ingetts under nämnda tid, om att få tillträde till det yrket och att få rätt att utöva det, att sökandens examensbevis först skall ha erkänts som akademiskt likvärdigt, i enlighet med ovannämnda allmänna förfarande, och att sökanden skall ha godkänts i de prov som föreskrivs i nationell rätt, eller är sagda organ skyldigt att göra en egen jämförelse mellan den kompetens som styrkts genom det uppvisade examensbeviset och de kunskaper och kvalifikationer som krävs enligt den nationella lagstiftningen och att på grundval av denna jämförelse besluta att helt eller delvis befria den berörda personen från skyldigheten att delta i dessa prov?”
Den första tolkningsfrågan
30. I artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48 föreskrivs att den behöriga myndigheten i en medlemsstat inte under hänvisning till otillräckliga kvalifikationer får vägra att ge en medborgare i en medlemsstat tillstånd att utöva detta yrke på samma villkor som gäller för dess egna medborgare om den sökande innehar det examensbevis som krävs i en annan medlemsstat för att påbörja eller utöva yrket i fråga i landet, och detta examensbevis erhållits i en medlemsstat.
31. Michail Peros innehar ett examensbevis som han erhållit i en medlemsstat, i förevarande fall Förbundsrepubliken Tyskland. Detta examensbevis ger honom rätt att arbeta inom det reglerade yrket civilingenjör inom maskinteknik i den medlemsstaten och hans situation omfattas således av tillämpningsområdet för artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48. Domstolen har därför ingen anledning att uttala sig om tolkningen av artikel 3 första stycket b i direktivet, eftersom denna bestämmelse endast är tillämplig om yrket i fråga inte är reglerat i ursprungsstaten.
32. Domstolen har redan förklarat att artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48 utgör en bestämmelse vars innehåll är ovillkorligt och tillräckligt precist för att enskilda skall kunna åberopa denna bestämmelse vid den nationella domstolen gentemot en medlemsstat som inte har införlivat direktivet med nationell rätt inom den tidsfrist som anges i detsamma (dom av den 29 april 2004 i mål C‑102/02, Beuttenmüller, REG 2004, s. I‑5405, punkt 55).
33. Vad gäller möjligheten att för tillträde till ett reglerat yrke ställa villkoret att sökanden först vidtar de kompenserande åtgärder som föreskrivs i artikel 4 i direktiv 89/48, är det utrett att i målet vid den nationella domstolen har Saeitte inte ställt krav på att Michail Peros skulle vidta någon sådan åtgärd när det prövade hans ansökan år 2000. Dessutom finns det inget i handlingarna i målet som tyder på att de kvalifikationer som Michail Peros hade när han lämnade in sin första ansökan avvek från dem som prövades år 2000, på ett sådant sätt att det skulle kunna påverka beslutet om hans rätt att utöva sitt yrke i Grekland utan kompenserande åtgärder.
34. I vilket fall som helst framgår det av rättspraxis att en medlemsstat, när ett direktiv inte har införlivats med nationell rätt, endast kan kräva kompenserande åtgärder av det slag som avses i artikel 4.1 i direktiv 89/48 om de föreskrivs i gällande nationell lagstiftning vid den tidpunkt då ansökan i fråga behandlas (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 november 1991 i de förenade målen C‑6/90 och C‑9/90, Francovich m.fl., REG 1991, s. I‑5357, punkt 21, svensk specialutgåva, volym 11, s. I‑435, och av den 14 juli 2005 i mål C‑142/04, Aslanidou, REG 2005, s. I‑0000, punkterna 35–37).
35. Domstolen har dessutom redan förklarat att när endera direktiv 89/48 eller direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG (EGT L 209, s. 25), är tillämpligt, kan ett offentligt organ i en medlemsstat, vilket är skyldigt att följa reglerna i det berörda direktivet, inte längre kräva att de examina som en sökande innehar måste erkännas av de behöriga nationella myndigheterna (dom av den 8 juli 1999 i mål C‑234/97, Fernández de Bobadilla, REG 1999, s. I‑4773, punkt 27).
36. I artikel 6 i direktiv 89/48 uppräknas bara de handlingar som den behöriga myndigheten i en värdmedlemsstat kan kräva av medborgare i andra medlemsstater som bevis, vad gäller gott namn och rykte, konkursfrihet eller fysisk och psykisk hälsa – artikeln innehåller också vissa bestämmelser om ed eller högtidlig försäkran. Eftersom den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten i målet vid den nationella domstolen inte har krävt någon sådan bevisning eller förklaring, är domstolen inte skyldig att uttala sig om tolkningen av denna bestämmelse, som i vilket fall som helst inte påverkar möjligheten att åberopa artikel 3 första stycket a i direktivet.
37. Medlemsstaternas skyldighet enligt artikel 9.1 i direktiv 89/48 att ange de berörda myndigheter som är bemyndigade att motta ansökningarna och fatta de beslut som åsyftas i detta direktiv utgör inte heller hinder för att åberopa artikel 3 första stycket a i direktivet. Det framgår nämligen av en läsning av artikel 9.1 i ljuset av övriga punkter i samma artikel, att syftet med denna bestämmelse är att underlätta tillämpningen av den ordning för erkännande av examensbevis som införts genom direktiv 89/48 genom att göra beslutsförfarandet i en medlemsstat tydligare. Ett sådant angivande är däremot enligt artikel 9.1 inte nödvändigt för att identifiera de behöriga myndigheter som avses i artikel 3, vilka är de myndigheter som kontrollerar tillträde till reglerade yrken.
38. Enligt rättspraxis kan en medlemsstat inte gentemot en enskild åberopa sin underlåtenhet att anta bestämmelser som skall underlätta tillämpningen av en ordning som införts genom direktivet i fråga (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 10 september 2002 i mål C‑141/00, Kügler, REG 2002, s. I‑6833, punkt 52, och av den 6 november 2003 i mål C‑45/01, Dornier, REG 2003, s. I‑12911, punkt 79). Att ingen behörig myndighet har angetts i enlighet med artikel 9.1 i direktiv 89/48 hindrar inte en enskild från att åberopa artikel 3 första stycket a i detta direktiv mot den myndighet som faktiskt enligt gällande nationell lagstiftning är behörig att reglera tillträdet till ett visst yrke.
39. Av målet vid den nationella domstolen framgår att endast medlemmar i TEE har rätt att arbeta som ingenjörer, varför TEE framstår som den behöriga myndigheten i den mening som avses i artikel 3 första stycket a i direktiv 89/48. TEE kan därför inte vägra en person i Michail Peros situation tillträde till ingenjörsyrket på grund av otillräckliga kvalifikationer.
40. Svaret på den första frågan blir således att, om inga införlivandeåtgärder har vidtagits inom den tidsfrist som föreskrivs i artikel 12 i direktiv 89/48, en medborgare i en medlemsstat kan grunda sig på artikel 3 första stycket a i detta direktiv för att i värdmedlemsstaten erhålla tillstånd att utöva ett reglerat yrke som civilingenjör inom maskinteknik. Denna möjlighet kan inte villkoras av att den berördes examensbevis har erkänts som likvärdigt av behörig nationell myndighet.
41. Mot bakgrund av svaret på den första frågan saknas anledning att besvara den andra frågan.
Rättegångskostnader
42. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
På dessa grunder beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande dom:
Om inga införlivandeåtgärder har vidtagits inom den tidsfrist som föreskrivs i artikel 12 i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, i dess lydelse fram till den 31 juli 2001, kan en medborgare i en medlemsstat grunda sig på artikel 3 första stycket a i detta direktiv för att i värdmedlemsstaten erhålla tillstånd att utöva ett reglerat yrke som civilingenjör inom maskinteknik.
Denna möjlighet kan inte villkoras av att den berördes examensbevis har erkänts som likvärdigt av behörig nationell myndighet.