62021CJ0554_RES
Förenade målen C‑554/21, C‑622/21 och C‑727/21
Financijska agencija
mot
Hann-Invest d.o.o._Mineral-Sekuline d.o.o.ochUdruga KHL Medveščak Zagreb
(begäran om förhandsavgörandefrån Visoki trgovački sud Republike Hrvatske)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 11 juli 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 19.1 andra stycket FEU – Effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten – Domstolarnas oavhängighet – Domstol som har inrättats enligt lag – Rättvis rättegång – Registrering av domstolsavgöranden – Nationella bestämmelser om inrättande av en registreringsdomare vid domstolar i andra instans, med befogenhet att i praktiken skjuta upp avkunnandet av en dom, ge instruktioner till de dömande sammansättningarna och begära att ett sektionssammanträde sammankallas – Nationella regler som ger befogenhet att vid sammanträden med en sektion eller med samtliga domare vid en domstol utfärda bindande ’rättsliga ställningstaganden’, även i fråga om mål där överläggning redan ägt rum”
Tolkningsfrågor – Domstolens behörighet – Gränser – Medlemsstaternas skyldighet att fastställa de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Frågor rörande en nationell domstol som kan avgöra frågor om tolkningen eller tillämpningen av unionsrätten – Omfattas
(Artikel 19.1 andra stycket FEU; artikel 267 FEUF)
(se punkterna 35–38)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Iakttagande av principen om domares oavhängighet – Rätt till en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag – Nationella bestämmelser om de dömande avdelningarnas sammansättning – Villkor
(Artiklarna 2 och 19.1 andra stycket FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 47 andra stycket och 52.3)
(se punkterna 44–59)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – En nationell domstols interna mekanism enligt vilken expedierandet av ett domstolsavgörande till parterna är beroende av att dess innehåll godkänns av en domare som inte ingår i den dömande sammansättningen – Otillåtlighet
(Artikel 19.1 andra stycket FEU)
(se punkterna 61–69 och 81 samt domslutet)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – En nationell domstols interna mekanism som ger behörighet att vid ett möte med domare vid en domstol tvinga den dömande sammansättningen att ändra innehållet i det redan antagna domstolsavgörandet – Otillåtlighet
(Artikel 19.1 andra stycket FEU)
(se punkterna 70–79 och 81 samt domslutet)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Iakttagande av principen om domares oavhängighet – Rätt till en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag – Nationella åtgärder som syftar till att undvika eller avhjälpa skillnader i rättspraxis – Processuell mekanism som gör det möjligt för en domare vid en nationell domstol som inte ingår i den dömande sammansättningen att hänskjuta ett mål till en avdelning i utökad sammansättning – Tillåtlighet – Villkor
(Artikel 19.1 andra stycket FEU)
(se punkt 80)
Resumé
Domstolen (stora avdelningen) fastställer att en intern mekanism vid en nationell domstol som föreskriver att andra domare vid den berörda domstolen ska ingripa, i beslutsprocessen i den dömande sammansättning som ska avgöra ett mål, i syfte att säkerställa enhetligheten i dess rättspraxis, är oförenlig med de krav som följer av rätten till ett effektivt domstolsskydd och rätten till en rättvis rättegång.
Visoki trgovački sud (Handelsöverdomstolen, Kroatien) har ställt frågor till EU-domstolen i tre mål om överklagande av beslut som meddelats i insolvensförfaranden. Den hänskjutande domstolen, i dömande sammansättning med tre domare, har i dessa tre mål prövat överklagandena och enhälligt avslagit dem, varvid den har fastställt de avgöranden som meddelades av domstolen i första instans. Domarna vid denna domstol undertecknade sina domar och överlämnade dem därefter till enheten för registrering av domstolsavgöranden. (
1
)
Domaren vid registreringsenheten (nedan kallad registreringsdomaren) vägrade emellertid registrering av dessa tre domstolsavgöranden och återförvisade dem till respektive dömande sammansättning, åtföljda av en skrivelse i vilken det angavs att registreringsdomaren inte delade de lösningar som valts. I två av dessa mål (C‑554/21 och C‑622/21) hänvisade registreringsdomaren till andra avgöranden från den hänskjutande domstolen där det hade valts andra lösningar än dem som valts i de aktuella målen. I det tredje målet (C‑727/21) angav registreringsdomaren att denna inte godtog den rättsliga tolkning som den dömande sammansättningen hade gjort, dock utan att åberopa något domstolsavgörande.
Därefter sammanträdde den dömande sammansättningen i mål C‑727/21 för nya överläggningar. Efter att ha omprövat överklagandet och registreringsdomaren skrivelse beslutade den att inte ändra sin tidigare lösning. Den meddelade därför ett nytt domstolsavgörande och överlämnade det till registreringsenheten.
Registreringsdomaren förespråkade en annan rättslig lösning och hänsköt målet till sektionen för handelstvister och andra tvister vid den hänskjutande domstolen. Sektionen antog vid detta sammanträde en ”rättsligt ställningstagande”, i vilket den fastställde den lösning som registreringsdomaren förespråkat. Målet hänsköts därefter till den berörda dömande sammansättningen för avgörande i enlighet med detta ”rättsliga ställningstagande”.
Eftersom den hänskjutande domstolen hyste tvivel om huruvida den mekanism som föreskriver att registreringsdomaren och andra domare vid en domstol som antar ”rättsliga ställningstaganden” ska delta i beslutsprocessen, beslutade den att begära ett förhandsavgörande från EU-domstolen.
Domstolens bedömning
Domstolen understryker inledningsvis att alla nationella åtgärder eller nationell praxis som syftar till att undvika eller avhjälpa skillnader i rättspraxis och på så sätt säkerställa den rättssäkerhet som följer av rättsstatsprincipen måste vara förenliga med de krav som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU.
För det första prövar domstolen, mot bakgrund av dessa krav, den praxis som innebär att det domstolsavgörande som antagits av den dömande sammansättning som handlägger målet endast kan anses vara slutgiltigt och expedieras till parterna om dess innehåll har godkänts av en registreringsdomare som inte ingår i den dömande sammansättningen.
Domstolen påpekar i detta avseende att även om registreringsdomaren inte kan ersätta den bedömning som gjorts av den dömande sammansättning som handlägger målet med sin egen bedömning, kan den faktiskt blockera registreringen av det antagna domstolsavgörandet och således hindra att beslutsförfarandet avslutas och att parterna delges avgörandet. Registreringsdomaren kan således återförvisa målet till den dömande sammansättningen för förnyad prövning av nämnda avgörande mot bakgrund av sina egna juridiska synpunkter och, för det fall oenighet fortfarande råder mellan den dömande sammansättningen och registreringsdomaren, anmoda den berörda avdelningens ordförande att kalla till ett sektionsmöte för att sektionen ska kunna anta ett ”rättsligt ställningstagande” som är bindande för bland annat den dömande sammansättningen. En sådan praxis gör det möjligt för registreringsdomaren att ingripa i det berörda målet, och denna inblandning kan leda till att registreringsdomaren påverkar den slutliga lösning som kommer att antas i det målet.
För det första förefaller det inte som om det i den nationella lagstiftning som är aktuell i det nationella målet föreskrivs något sådant ingripande från registreringsdomarens sida. För det andra sker detta ingripande efter det att den dömande sammansättning som tilldelats målet efter sina överläggningar har antagit sitt domstolsavgörande, trots att registreringsdomaren inte ingår i den dömande sammansättningen och således inte har deltagit i de tidigare skedena i det förfarande som utmynnade i domstolsavgörandet. För det tredje förefaller registreringsdomarens befogenhet att ingripa inte ens begränsas av objektiva kriterier som är tydligt angivna och som återspeglar ett särskilt skäl och som är ägnade att undvika att det görs en skönsmässig bedömning.
Mot bakgrund av dessa omständigheter finner domstolen att det inte är förenligt med de krav som följer av rätten till ett effektivt domstolsskydd att denna registreringsdomare ingriper.
För det andra prövar domstolen den nationella lagstiftning som gör det möjligt för ett sektionssammanträde vid en nationell domstol att, genom att utfärda ett ”rättsligt ställningstagande”, tvinga den dömande sammansättningen att ändra innehållet i det domstolsavgörande som den tidigare har antagit, trots att detta sektionssammanträde även omfattar andra domare än de som ingår i den dömande sammansättningen och, i förekommande fall, personer utanför den berörda domstolen, inför vilka parterna inte har möjlighet att lägga fram sina argument.
Domstolen påpekar i detta avseende att sektionssammanträdet i praktiken gör det möjligt för en rad domare som deltar i detta sammanträde att påverka det slutliga avgörandet av ett mål där överläggning redan ägt rum och där den behöriga dömande sammansättningen redan antagit ett avgörande, men som ännu inte registrerats och expedierats. Risken för denna dömande sammansättning att, för det fall den vidhåller sin rättsliga ståndpunkt som skiljer sig från registreringsdomarens, domstolsavgörandet blir föremål för kontroll av ett sektionssammanträde och att den dömande sammansättningen blir föremål för en skyldighet att, efter slutförda överläggningar, respektera det ”rättsliga ställningstagande” som fastställts av detta sektionssammanträde, kan nämligen påverka det slutliga innehållet i detta avgörande.
För det första framgår det inte att sektionssammanträdets befogenhet att ingripa är tillräckligt begränsad av objektiva kriterier som tillämpas objektivt. I synnerhet framgår det inte av bestämmelsen om kallelse till ett sektionssammanträde (
2
) att detta sammanträde, såsom i mål C‑727/21, kan sammankallas enbart på grund av att registreringsdomaren inte delade den dömande sammansättningens rättsliga uppfattning. För det andra kommer varken kallelsen till ett sektionssammanträde eller dess antagande av ett ”rättsligt ställningstagande”, som är bindande för bland annat den dömande sammansättning som ska döma i målet, till parternas kännedom vid någon tidpunkt. Dessa parter förefaller således inte ha möjlighet att utöva sina processuella rättigheter vid ett sådant sektionssammanträde.
Mot bakgrund av dessa omständigheter finner domstolen att den aktuella nationella lagstiftningen inte är förenlig med de krav som följer av rätten till ett effektivt domstolsskydd och rätten till en rättvis rättegång.
Domstolen preciserar vidare att en processuell mekanism som gör det möjligt för en domare vid en nationell domstol som inte ingår i den behöriga dömande sammansättningen att hänskjuta ett mål till en avdelning i utökad sammansättning vid denna domstol, i syfte att undvika eller avhjälpa skillnader i rättspraxis och därigenom säkerställa den rättssäkerhet som är en del av rättsstatsprincipen, inte strider mot de krav som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU, under förutsättning att överläggning ännu inte har ägt rum i den ursprungligen utsedda dömande sammansättningen, att de omständigheter under vilka ett sådant hänskjutande kan ske anges tydligt i den tillämpliga lagstiftningen och att hänskjutandet inte berövar de berörda personerna möjligheten att delta i förfarandet vid denna avdelning i utökad sammansättning. Dessutom kan den dömande sammansättning som ursprungligen utsetts alltid besluta om ett sådant hänskjutande.
(
1
)	I artikel 177.3 i Sudski poslovnik (domstolarnas rättegångsregler) föreskrivs följande: ”Ett mål i andra instans anses avgjort den dag då avgörandet expedieras från domarens kontor, efter det att målet har återsänts från registreringsenheten. Från och med dagen för mottagandet av akten i fråga är registreringsenheten skyldig att återsända den till domarens kontor så snart som möjligt. Avgörandet ska därefter expedieras inom en ny frist på åtta dagar.”
(
2
)	I artikel 40.1 i Zakon o sudovima (lagen om domstolsväsendet) föreskrivs att ett sektions- eller domarsammanträde ska sammankallas om tolkningsskillnader har konstaterats mellan sektioner, avdelningar eller mellan domare i lagtillämpningsfrågor eller om en avdelning eller en domare i en sektion avviker från ett tidigare antaget rättsligt ställningstagande.