62004CJ0036_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C-36/04,
angående en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG, som väckts den 29 januari 2004,
Konungariket Spanien,
företrätt av N. Díaz Abad, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Europeiska unionens råd,
företrätt av J. Monteiro och F. Florindo Gijón, båda i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av T. van Rijn och S. Pardo Quintillán, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
intervenient,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna J. Makarczyk, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris (referent) och G. Arestis,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören M. Ferreira,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 29 september 2005,
och efter att den 19 januari 2006 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall ogiltigförklara artiklarna 3, 4 och 6 i rådets förordning (EG) nr 1954/2003 av den 4 november 2003 om förvaltningen av fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen, om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och om upphävande av förordningarna (EG) nr 685/95 och (EG) nr 2027/95 (EUT L 289, s. 1) (nedan kallad den omtvistade förordningen).
Tillämpliga bestämmelser
2. I artikel 3 i den omtvistade förordningen föreskrivs följande:
”1. Medlemsstaterna skall med undantag för den zon som anges i artikel 6.1
a) bedöma den årliga genomsnittliga fiskeansträngningen av fartyg med en största längd på minst 15 meter för perioden 1998–2002, inom vart och ett av de ICES‑ och CECAF‑områden som avses i artikel 1, för fiske av bottenlevande arter, utom [sådant] fiske av bottenlevande arter [som] omfattas av rådets förordning (EG) nr 2347/2002 av den 16 december 2002 om särskilda tillträdeskrav och därmed förbundna villkor vid fiske efter djuphavsbestånd, samt fiske av kammusslor, krabbtaskor och spindelkrabbor, i enlighet med bilagan till den här förordningen. Vid beräkningen av fiskeansträngningen skall ett fartygs fiskekapacitet mätas som den installerade effekten uttryckt i kilowatt (kW),
b) fördela den fiskeansträngning som blir resultatet av bedömningen enligt led a i varje ICES- eller CECAF‑område när det gäller vart och ett av de fisken som nämns i led a.
…”
3. I artikel 4 i förordningen föreskrivs följande:
”1. Fiskeansträngningen för fiskefartyg med en största längd på högst 15 meter skall bedömas sammantaget för varje fiske och område som avses i artikel 3.1 under perioden 1998–2002.
2. Fiskeansträngningen för fiskefartyg med en största längd på högst 10 meter skall bedömas sammantaget för varje fiske och område som avses i artikel 6.1 under perioden 1998–2002.
3. Medlemsstaterna skall se till att fartygens fiskeansträngning begränsas till den nivå som bedömts i enlighet med punkterna 1 och 2.”
4. Genom artikel 6 i förordningen inrättas ett särskilt system för förvaltning av fiskeansträngningen för ett avgränsat biologiskt känsligt område utanför Irlands kust, inom vilket ”medlemsstaterna [skall] bedöma den årliga genomsnittliga fiskeansträngningen av fartyg med en största längd på minst 10 meter för perioden 1998–2002, för fiske av bottenlevande arter, utom dem som omfattas av rådets förordning (EG) nr 2347/2002, samt fiske av kammusslor, krabbtaskor och spindelkrabbor, och fördela den fiskeansträngning som har bedömts för vart och ett av dessa fisken”.
Parternas yrkanden
5. Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall
– ogiltigförklara artiklarna 3, 4 och 6 i den omtvistade förordningen (nedan kallade de ifrågasatta bestämmelserna), och
– förplikta Europeiska unionens råd att ersätta rättegångskostnaderna.
6. Rådet har yrkat att domstolen skall
– ogilla talan, och
– förplikta Konungariket Spanien att ersätta rättegångskostnaderna.
7. Genom beslut av domstolens ordförande av den 19 maj 2004 tilläts Europeiska gemenskapernas kommission att intervenera till stöd för rådets yrkanden. Kommissionen har yrkat att domstolen skall ogilla talan och förplikta Konungariket Spanien att ersätta rättegångskostnaderna. Kommissionen har även yrkat att verkningarna av de ifrågasatta bestämmelserna skall bestå med tillämpning av artikel 231 andra stycket EG, för det fall att talan vinner bifall.
Talan
8. Konungariket Spanien har huvudsakligen åberopat två grunder till stöd för sin talan. Den första avser åsidosättande av principen om icke‑diskriminering. Nämnda medlemsstat anser att rådet inte har beaktat den särskilda situation som den spanska fiskeflottan befann sig i till följd av bestämmelserna i anslutningsakten, när rådet fastställde referensperioden för beräkning av fiskeansträngningen och tillämpade ett särskilt system för förvaltning av fiskeansträngningen i ett område sydväst om Irland. Den andra grunden avser maktmissbruk, vilket rådet enligt Konungariket Spanien har gjort sig skyldigt till genom att anta artikel 6 i den omtvistade förordningen. Det verkliga syftet med att inrätta det biologiskt känsliga området var nämligen inte att bevara ungkummel, utan att förlänga de restriktioner som redan gäller för den spanska fiskeflottan.
9. Domstolen har anmodat parterna att yttra sig om huruvida talan kan tas upp till sakprövning med beaktande av att det enligt rättspraxis endast är möjligt att ogiltigförklara en del av en gemenskapsrättsakt under förutsättning att denna del kan avskiljas från rättsakten i övrigt (se bland annat dom av den 10 december 2002 i mål C-29/99, kommissionen mot rådet, REG 2002, s. I‑11221, punkterna 45 och 46, av den 21 januari 2003 i mål C‑378/00, kommissionen mot parlamentet och rådet, REG 2003, s. I‑937, punkt 30, av den 30 september 2003 i mål C‑239/01, Tyskland mot kommissionen, REG 2003, s. I‑10333, punkt 33, och av den 24 maj 2005 i mål C‑244/03, Frankrike mot parlamentet och rådet, REG 2005, s. I‑4021, punkt 12).
10. Under förhandlingen har rådet gjort gällande att även om de ifrågasatta bestämmelserna är avskiljbara sinsemellan kan de inte avskiljas från övriga bestämmelser i den omtvistade förordningen. De sistnämnda bestämmelserna skulle förlora sin mening om de ifrågasatta bestämmelserna ogiltigförklarades. Verkningarna av en sådan ogiltigförklaring skulle bli särskilt allvarliga med avseende på artikel 15 i förordningen, som rör upphävandet av rådets förordning (EG) nr 685/95 av den 27 mars 1995 om administreringen av fiskeinsatsen med avseende på vissa fiskezoner och ‑resurser i gemenskapen (EGT L 71, s. 5) och av rådets förordning (EG) nr 2027/95 av den 15 juni 1995 om en förvaltningsordning för fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen (EGT L 199, s. 1). Rådet anser därför att det är osäkert om talan kan tas upp till sakprövning.
11. Kommissionen är av samma mening som rådet och har påpekat att de ifrågasatta bestämmelserna utgör kärnan i den nya ordningen för förvaltning av fiskeansträngningen. Om nämnda bestämmelser ogiltigförklaras finns det inte längre någon förvaltningsordning för fiskeansträngningen som är tillämplig på de västliga fiskevattnen.
12. Såsom erinrats i punkt 9 i förevarande dom framgår det av fast rättspraxis att det endast är möjligt att ogiltigförklara en del av en gemenskapsrättsakt under förutsättning att denna del kan avskiljas från rättsakten i övrigt.
13. Domstolen har vid upprepade tillfällen fastställt att detta krav på avskiljbarhet inte är uppfyllt när rättsaktens kärninnehåll skulle ändras om en del av den ogiltigförklarades (dom av den 31 mars 1998 i de förenade målen C‑68/94 och C‑30/95, Frankrike m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. I‑1375, punkt 257, samt domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot rådet, punkt 46, Tyskland mot kommissionen, punkt 34, och Frankrike mot parlamentet och rådet, punkt 13).
14. Dessutom har domstolen fastställt att frågan huruvida en ifrågasatt rättsakts kärninnehåll skulle ändras om en del av den ogiltigförklarades utgör ett objektivt rekvisit och inte ett subjektivt rekvisit som är knutet till den politiska viljan hos den institution som har antagit den omtvistade rättsakten (domen i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkt 37).
15. I det aktuella målet skall domstolen pröva huruvida den omtvistade förordningens kärninnehåll kommer att ändras om de ifrågasatta bestämmelserna ogiltigförklaras medan förordningens övriga bestämmelser består.
16. De ifrågasatta bestämmelserna utgör kärnan i den omtvistade förordningen.
17. Enligt skäl 4 i den omtvistade förordningen är nämligen syftet med förordningen att införa en ny förvaltningsordning för fiskeansträngningen i de berörda områdena för att se till att ”den nuvarande fiskeansträngningen inte ökar totalt sett”.
18. De ifrågasatta bestämmelserna ingår dessutom i kapitel II i den omtvistade förordningen, i vilket systemet för förvaltning av fiskeansträngningen regleras. I artikel 3 i förordningen stadgas sålunda om åtgärder för fångst av bottenlevande arter samt vissa blötdjur och skaldjur, i artikel 4 fastställs fiskeansträngningen för fiskefartyg med en största längd på högst 15 meter och i artikel 6 i förordningen stadgas villkoren för förvaltning av fiskeansträngningen i det biologiskt känsliga området.
19. Genom de ifrågasatta bestämmelserna regleras följaktligen de avgörande aspekterna av förvaltningen av fiskeansträngningen. De övriga bestämmelserna i kapitel II i den omtvistade förordningen är av teknisk natur, och deras tillämpning är avhängig artiklarna 3, 4 och 6 i förordningen. Genom kapitel III i förordningen inrättas ett system för kontroll av att förvaltningen av fiskeansträngningen iakttas, och bestämmelserna i detta kapitel har följaktligen ingen mening om de ifrågasatta bestämmelserna inte existerar.
20. I artikel 15 i den omtvistade förordningen stadgas slutligen om upphävande av förordningarna nr 685/95 och nr 2027/95 senast den 1 augusti 2004. Genom de två sistnämnda förordningarna fastställdes och infördes förvaltningsordningen för fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen. Om de ifrågasatta bestämmelserna ogiltigförklaras uppstår ett rättsligt vakuum, eftersom det då inte längre finns några gällande bestämmelser om förvaltning av fiskeansträngningen.
21. Av det ovan anförda framgår att de ifrågasatta bestämmelserna inte kan avskiljas från den omtvistade förordningen i övrigt. Härav följer att Konungariket Spaniens yrkanden om ogiltigförklaring av en del av den nämnda förordningen inte kan tas upp till sakprövning. Talan skall således avvisas.
Rättegångskostnader
22. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Rådet har yrkat att Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Konungariket Spanien har tappat målet, skall rådets yrkande bifallas. I enlighet med artikel 69.4 skall kommissionen bära sin rättegångskostnad.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1) Talan avvisas.
2) Konungariket Spanien skall ersätta rättegångskostnaderna.
3) Europeiska gemenskapernas kommission skall bära sin rättegångskostnad.