62020CO0403
SKLEP SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 3. marca 2021 (
*1
)
„Pritožba – Člen 181 Poslovnika Sodišča – Monetarni sporazum med Evropsko unijo in Kneževino Andoro – Domnevna malomarnost Evropske komisije glede vsebine sporazuma – Domnevna malomarnost Komisije pri spremljanju izvajanja sporazuma – Odškodninska tožba – Zavrnitev tožbe – Vzročna zveza – Neobstoj – Pritožba, ki je delno očitno nedopustna in delno očitno neutemeljena“
V zadevi C‑403/20 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 26. avgusta 2020,
CF, stanujoč v kraju Andorre‑la‑Vieille (Andora),
TB, stanujoč v kraju Andorre‑la‑Vieille,
LO SA s sedežem v kraju Andorre‑la‑Vieille,
UM SL s sedežem v kraju Andorre‑la‑Vieille,
ki jih zastopata J. Álvarez González in S. San Felipe Menéndez, abogados,
pritožnice,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi A. Kumin, predsednik senata, A. Arabadjiev (poročevalec), predsednik drugega senata, in P. G. Xuereb, sodnik,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi odločeno z obrazloženim sklepom na podlagi člena 181 Poslovnika Sodišča,
sprejema naslednji
Sklep
1
Osebi CF in TB ter družbi LO SA in UM SL s pritožbo predlagajo razveljavitev sklepa Splošnega sodišča Evropske unije z dne 25. junija 2020, Noguer Enríquez in drugi/Komisija (T‑22/19, neobjavljen, EU:T:2020:295; v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je to sodišče zavrnilo njihov predlog za povračilo škode, ki so jo domnevno utrpeli zaradi malomarnosti Evropske komisije na eni strani pri spremljanju izvajanja Monetarnega sporazuma med Evropsko unijo in Kneževino Andoro (UL 2011, C 369, str. 1; v nadaljevanju: Monetarni sporazum med Unijo in Andoro), podpisanega v Bruslju 30. junija 2011, in na drugi strani glede vsebine tega sporazuma.
Pravni okvir
2
Člen 10 Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro določa:
„1.   Sodišče Evropske unije ima izključno pristojnost za reševanje vseh sporov med pogodbenicama, ki lahko izhajajo iz uporabe tega sporazuma in jih ni mogoče rešiti v skupnem odboru.
2.   Evropska unija, ki jo zastopa Evropska komisija in ki deluje po priporočilu delegacije EU v skupnem odboru, ali Kneževina Andora lahko predložita zadevo Sodišču, če menita, da druga pogodbenica ni izpolnila obveznosti iz tega sporazuma. Sodba Sodišča je zavezujoča za pogodbenici, ki sprejmeta potrebne ukrepe za upoštevanje sodbe v roku, ki ga v sodbi določi Sodišče, in zoper njo ni mogoče vložiti pritožbe.
3.   Če Evropska unija ali Kneževina Andora ne sprejmeta potrebnih ukrepov za upoštevanje sodbe v določenem roku, lahko druga pogodbenica nemudoma prekine sporazum s trimesečnim odpovednim rokom.“
3
Člen 11, od (1) do (3), tega sporazuma določa:
„1.   Ustanovi se skupni odbor. Sestavljajo ga predstavniki Kneževine Andore in Evropske unije. Delegacijo EU sestavljajo predstavniki Evropske komisije (ki predseduje delegaciji), Kraljevine Španije, Francoske republike in Evropske centralne banke.
2.   Skupni odbor se sestane najmanj enkrat na leto. Predsedstvo rotira vsako leto med predstavnikom Evropske unije in predstavnikom Kneževine Andore. Skupni odbor sprejema odločitve soglasno.
3.   Skupni odbor izmenjuje mnenja in informacije ter sprejema odločitve, navedene v členih 3 in 8. Delegacija Evropske unije obvesti Kneževino Andoro o obravnavanih zakonodajnih osnutkih Evropske unije na področjih iz člena 8. Skupni odbor poleg tega preuči ukrepe, ki jih sprejme Kneževina Andora, in si prizadeva za rešitev morebitnih sporov, ki izhajajo iz izvajanja tega sporazuma.“
4
Člen 12 Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro določa, da „[b]rez poseganja v člen 10(3) lahko vsaka pogodbenica prekine ta sporazum z enoletnim odpovednim rokom“.
5
Člen 12(4) Monetarnega sporazuma med Evropsko unijo in Kneževino Monako (UL 2012, C 310, str. 1; v nadaljevanju: Monetarni sporazum med Unijo in Monakom), podpisan v Bruslju 29. novembra 2011, določa:
„Za vsa vprašanja glede veljavnosti odločitev institucij ali organov Evropske unije, sprejetih pri izvajanju tega sporazuma, je pristojno izključno Sodišče Evropske unije. Predvsem lahko vsaka fizična ali pravna oseba s sedežem na ozemlju Kneževine Monako uporablja pravna sredstva, ki jih imajo na voljo fizične in pravne osebe s sedežem na ozemlju Francije proti pravnim aktom katere koli oblike ali vrste, ki so nanje naslovljene.“
Dejansko stanje
6
Pritožnice so bile delničarke banke Banca Privada de Andorra SA (v nadaljevanju: BPA), v kateri so imele 75,52 % delnic.
7
BPA je bila andorska banka, ki je poslovala na mednarodni ravni.
8
Financial Crimes Enforcement Network (mreža za boj proti finančnemu kriminalu, Združene države) je 10. marca 2015 odločila, da banko BPA uvrsti med tuje institucije, ki vzbujajo veliko zaskrbljenost na področju pranja denarja. Isti dan je ta organ v mnenju o predlogu zakona predlagal, naj se finančnim institucijam prepove, da v Združenih državah odprejo, imajo ali vodijo račune v imenu ali za račun banke BPA.
9
Zaradi teh dogodkov je imela banka BPA finančne težave.
10
Banka BPA je 26. marca 2015 razglasila plačilno nesposobnost in zaprosila za začetek postopka zaradi insolventnosti.
11
Kneževina Andora je 2. aprila 2015 sprejela Llei 8/2015 de mesures urgents per implantar mecanismes de reestructuració i resolució d’entitats bancàries (zakon 8/2015 o nujnih ukrepih za izvajanje mehanizmov sanacije in reševanja bančnih subjektov) z dne 2. aprila 2015 (BOPA št. 1 z dne 16. aprila 2015, str. 1; v nadaljevanju: zakon 8/20015), s katerim je bila delno prenesena Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190). Z zakonom 8/2015, ki je začel veljati 16. aprila 2015, je bila ustanovljena Agència Estatal de Resolució de Entitats Bancàries (državna agencija za reševanje bančnih subjektov, Andora; v nadaljevanju: AREB).
12
Agencija AREB je 27. aprila 2015 začela postopek reševanja banke BPA, s čimer je končala postopek zaradi insolventnosti.
13
Agencija AREB je 21. aprila 2016 sprejela sklep o reševanju banke BPA, s katerim je med drugim njen kapital zmanjšala na nič.
14
Pritožnice so v dopisu z dne 29. decembra 2017 Komisijo pozvale, naj izvede različne ukrepe za prenehanje domnevnih kršitev Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro, ki jih je Kneževina Andora storila s tem, da je s sprejetjem zakona 8/2015 delno in nepravilno prenesla Direktivo 2014/59. V tem dopisu so od Komisije zahtevale tudi, naj prizna svojo nepogodbeno odgovornost za škodo, ki naj bi jim bila storjena zaradi njene malomarnosti.
15
Komisija je v dopisu z dne 5. marca 2018 zavrnila trditve pritožnic in vso odgovornost za škodo, ki so jo te domnevno utrpele (v nadaljevanju: dopis z dne 5. marca 2018).
16
Pritožnice so v dopisih z dne 10. in 21. decembra 2018 ponovile svoje zahteve, ki so jih Komisiji poslale v dopisu z dne 29. decembra 2017. Komisija na ta dopisa ni odgovorila.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sklep
17
Pritožnice so 11. januarja 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile tožbo, s katero so zahtevale povračilo škode, ki so jo domnevno utrpele zaradi malomarnosti Komisije na eni strani pri spremljanju izvajanja Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro in na drugi strani glede vsebine tega sporazuma.
18
Splošno sodišče je z izpodbijanim sklepom tožbo zavrnilo kot očitno brez pravne podlage.
Predlogi pritožnic
19
Pritožnice Sodišču predlagajo, naj razveljavi izpodbijani sklep in Komisiji naloži plačilo stroškov ter, primarno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ali, podredno, ugodi tožbi.
Pritožba
20
Člen 181 Poslovnika Sodišča določa, da če je pritožba v celoti ali deloma očitno nedopustna ali očitno neutemeljena, lahko Sodišče na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli z obrazloženim sklepom pritožbo v celoti ali deloma zavrže ali zavrne.
21
To določbo je treba uporabiti v tej zadevi.
22
Pritožnice v podporo pritožbi v bistvu navajajo pet pritožbenih razlogov, s katerimi izpodbijajo presoje Splošnega sodišča v izpodbijanem sklepu, ki se nanašajo, prvič, na dopustnost njihovih trditev v zvezi z načeloma pravne varnosti in preglednosti, bistvenimi načeli, na katerih temelji evropsko združevanje, verodostojnostjo Komisije in temeljnimi pravicami, drugič, na dopustnost njihovih trditev v zvezi z dopisom z dne 5. marca 2018, tretjič, na domnevno malomarnost Komisije glede vsebine Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro, četrtič, na domnevno malomarnost Komisije pri spremljanju izvajanja tega sporazuma, in petič, na priložnost končati postopek s sprejetjem sklepa.
Drugi pritožbeni razlog: presoja Splošnega sodišča glede dopustnosti trditev pritožnic v zvezi z dopisom z dne 5. marca 2018
Trditve pritožnic
23
Pritožnice z drugim pritožbenim razlogom, ki ga je treba preučiti najprej, trdijo, da je treba razveljaviti pravno obrazložitev izpodbijanega sklepa, v skladu s katero je treba njihovo sklepanje v zvezi z dopisom z dne 5. marca 2018 zavreči kot nedopustno, ker nikakor niso pojasnile razlogov, iz katerih zaradi tega dopisa, če so želele uveljavljati tako trditev, nastane nepogodbena odgovornost Unije.
24
Pritožnice namreč poudarjajo, da niso nikoli trdile, da je bil dopis z dne 5. marca 2018 vzrok za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije, in da je bil namen njihovih trditev v zvezi s tem na prvi stopnji samo prehiteti trditve Komisije v njenem odgovoru na tožbo. Zato naj bi bilo treba tožbo razglasiti za dopustno v zvezi s trditvami, ki jih vsebuje.
Presoja Sodišča
25
Pritožnice z drugim pritožbenim razlogom izrecno trdijo, da njihova tožba ni vsebovala niti tožbenega razloga niti trditve, da je dopis z dne 5. marca 2018 vzrok za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije.
26
Zato ta pritožbeni razlog, s katerim se izpodbija presoja Splošnega sodišča glede dopustnosti takega tožbenega razloga ali trditve, pritožnicam ne more zagotoviti koristi. Na eni strani namreč ta tožba glede na same trditve v njej ne vsebuje takega tožbenega razloga ali take trditve, ki bi ju bilo mogoče razglasiti za dopustna. Na drugi strani ta presoja Splošnega sodišča nikakor ne vpliva na dopustnost drugih trditev, navedenih v tožbi, ki jih je Splošno sodišče preučilo ločeno.
27
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa je predpostavka za obstoj pravnega interesa pritožnice to, da lahko pritožba zaradi svojega izida prinese korist za stranko, ki jo je vložila (sodba z dne 24. junija 2015, Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2015:416, točka 46).
28
Iz tega sledi, da je treba zaradi neobstoja pravnega interesa pritožnic drugi pritožbeni razlog zavreči kot očitno nedopusten.
Četrti pritožbeni razlog: presoja Splošnega sodišča glede domnevne malomarnosti Komisije pri spremljanju izvajanja Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro
Trditve pritožnic
29
Pritožnice s četrtim pritožbenim razlogom, ki ga je treba preučiti kot drugega, trdijo, da je Komisija s podpisom Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro sprejela konkretne zaveze v zvezi z nadzorom, spremljanjem in odpovedjo tega sporazuma, to je zaveze, ki so neločljivo povezane z njeno vlogo varuhinje tega sporazuma in spadajo v okvir njene institucionalne obveznosti iz člena 17 PEU.
30
Vendar naj Komisija ne bi upoštevala svojih obveznosti, ko je ob polnem vedenju, da je bila Direktiva 2014/59 z zakonom 8/2015 prenesena delno, v škodo temeljnih pravic andorskih državljanov in državljanov Unije zanemarila svojo obveznost ukrepanja, kar je pritožnicam povzročilo veliko škodo. V zvezi s spoštovanjem teh obveznosti pa se Komisija naj ne bi mogla sklicevati na nobeno diskrecijsko pravico, da bi utemeljila svojo malomarnost in neukrepanje.
31
Odgovornost Komisije naj bi tako nastala, ker je ob neupoštevanju tako svojih institucionalnih obveznosti kot obveznosti, ki izhajajo iz Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro, zlasti člena 10(2) in 11(3) tega sporazuma, dopustila izvedbo nezakonitega, sebičnega, retroaktivnega, delnega in škodljivega prenosa navedene direktive.
32
V nasprotju s tem, kar je odločilo Splošno sodišče, naj bi razlaga Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro, v skladu s katero ta sporazum Komisiji ne nalaga nobene obveznosti ukrepanja v primeru neizpolnitev obveznosti, ki jih je storila Kneževina Andora, temu sporazumu odvzela njegovo vsebino in ovirala uresničevanje njegovih ciljev. Poleg tega naj bi Sodišče v zvezi z vsebino člena 17 PEU odločilo, da mora Komisija kot varuhinja Pogodb in sporazumov, sklenjenih na njuni podlagi, zagotoviti, da tretje države pravilno izvajajo obveznosti, ki so jih prevzele na podlagi sporazuma, sklenjenega z Unijo, na načine, določene v zadevnem sporazumu ali sklepih, sprejetih na njegovi podlagi.
33
Te obveznosti naj bi toliko bolj veljale za Komisijo, ker andorskim državljanom ni bila priznana možnost, da se sklicujejo na polni učinek določb Direktive 2014/59, ter ker nimajo možnosti, da nacionalnemu sodišču predlagajo, naj Sodišču predloži vprašanje za predhodno odločanje, in ne morejo kot monaški državljani na podlagi člena 12(4) Monetarnega sporazuma med Unijo in Monakom vložiti direktne tožbe zoper akte, ki jim povzročajo škodo.
34
Neukrepanje Komisije naj bi torej andorskim organom omogočilo, da kršijo lastninsko pravico pritožnic, kar pomeni, da je ta institucija kršila to pravico. Njena opustitev ukrepanja naj bi pomenila tudi kršitev legitimnih pričakovanj pritožnic, da bo Komisija spoštovala obveznosti nadzora, ki jih ima na podlagi Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro.
35
V nasprotju s tem, kar je odločilo Splošno sodišče, je po mnenju pritožnic zelo očitno, da se škoda, nastala zaradi tega neukrepanja, kaže v razliki med tem, kar so prejele po reševanju banke BPA, in tem, kar bi prejele, če bi Komisija zahtevala, da se Direktiva 2014/59 pravilno prenese v andorsko pravo. Pogoji za nastanek odgovornosti Unije naj bi bili tako izpolnjeni.
36
Čeprav je za nezadosten prenos te direktive, ki je povzročil navedeno škodo, odgovorna Kneževina Andora, naj bi ta nezadosten prenos namreč omogočilo neukrepanje Komisije, zato mora ta prevzeti odgovornost.
37
V zvezi s tem naj bi iz sodne prakse Sodišča izhajalo, da se Unija lahko šteje za odgovorno, ker so njene institucije odobrile, čeprav tiho, dejanja, ki so tožeči stranki povzročila škodo. Če pa bi Komisija izpolnila svoje obveznosti, naj bi Kneževina Andora morala v celoti in zvesto prenesti Direktivo 2014/59.
Presoja Sodišča
38
Najprej je treba poudariti, da na eni strani pritožnice s trditvami, povzetimi v točkah od 29 do 34 tega sklepa, izpodbijajo presoje Splošnega sodišča v zvezi z neobstojem Komisijine resne kršitve prava Unije, medtem ko na drugi strani s trditvami, povzetimi v točkah od 35 do 37 tega sklepa, izpodbijajo presoje Splošnega sodišča v zvezi z neobstojem vzročne zveze med Komisijinimi domnevnimi resnimi kršitvami prava Unije in škodo, ki so jo domnevno utrpele.
39
Najprej je treba preučiti trditve v zvezi z navedeno vzročno zvezo.
40
Glede tega je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča nepogodbena odgovornost Unije v smislu člena 340, drugi odstavek, PDEU odvisna od izpolnitve vseh treh kumulativnih pogojev, ki so nezakonitost ravnanja, ki se očita institucijam Unije, dejanska škoda in obstoj vzročne zveze med tem ravnanjem in navedeno škodo (sodba z dne 25. marca 2010, Sviluppo Italia Basilicata/Komisija, C‑414/08 P, EU:C:2010:165, točka 138).
41
Natančneje, pogoj v zvezi z vzročno zvezo iz člena 340, drugi odstavek, PDEU se nanaša na obstoj dovolj neposredne vzročne zveze med ravnanjem institucij Unije in škodo, pri čemer mora tako zvezo dokazati tožeča stranka, očitano ravnanje pa mora biti odločilni razlog za nastanek škode (sodba z dne 13. decembra 2018, Evropska unija/ASPLA in Armando Álvarez, C‑174/17 P in C‑222/17 P, EU:C:2018:1015, točka 23).
42
V obravnavani zadevi iz točk 64, 68, 72, 92, 99 in 101 izpodbijanega sklepa izhaja, da je Splošno sodišče presodilo, prvič, da preučitev zakona 8/2015, ki bi jo izvedla Komisija, in njena predložitev zadeve skupnemu odboru iz člena 10(2) in člena 11(3) Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro sami po sebi ne bi zagotavljali, da domnevna škoda ne bi nastala, drugič, da tudi če bi Unija odpovedala ta sporazum, ni gotovo, da bi Kneževina Andora spremenila ta zakon, tretjič, da enako velja za morebitno spremembo prilog k navedenemu sporazumu, in četrtič, da z ukrepanjem Komisije na podlagi člena 17 PEU, celo zaradi morebitnega varstva legitimnih pričakovanj pritožnic ali tudi posebnega položaja andorskih državljanov, ne bi bilo mogoče doseči tega cilja, ker bi ta institucija morala ukrepati na načine, določene v tem sporazumu.
43
Z nobeno od trditev pritožnic ni mogoče ovreči teh presoj Splošnega sodišča. Trditve, povzete v točkah od 35 do 37 tega sklepa, namreč ne dokazujejo, da je Splošno sodišče storilo napako pri razlagi Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro, ampak predpostavljajo, da Komisija lahko andorskim organom naloži prenos Direktive 2014/59, ki bi ga pritožnice štele za celovit in pravilen.
44
Kot pa je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točkah od 62 do 64 izpodbijanega sklepa, iz člena 11(3) Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro najprej izhaja, da mora skupni odbor preučiti ukrepe, ki jih je sprejela Kneževina Andora, in si prizadevati za rešitev morebitnih sporov, ki izhajajo iz izvajanja tega sporazuma. Dalje, iz odstavka 1 tega člena izhaja, da Komisija ne zastopa sama Unije v skupnem odboru, ampak je članica delegacije, ki vključuje tudi predstavnike Kraljevine Španije, Francoske republike in Evropske centralne banke (ECB). Nazadnje, v skladu s členom 10(2) navedenega sporazuma lahko Komisija le na priporočilo delegacije Unije v skupnem odboru zadevo predloži Sodišču v imenu Unije, če Unija meni, da Kneževina Andora ni izpolnila obveznosti, ki izhaja iz zadevnega sporazuma.
45
Zato Komisija na podlagi navedenih določb nima nobene pristojnosti, da Kneževino Andoro neposredno prisili k izvedbi posebnega prenosa direktive Unije.
46
Iz tega sledi, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava pri presoji, v skladu s katero med resnimi kršitvami prava Unija, ki jih je domnevno storila Komisija, in škodo, ki so jo domnevno utrpele pritožnice, ni vzročne zveze.
47
V teh okoliščinah je treba, na drugem mestu, ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 40 tega sklepa, trditve, povzete v točkah od 29 do 34 tega sklepa, zavrniti kot brezpredmetne.
48
Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti kot očitno neutemeljen.
Tretji pritožbeni razlog: presoja Splošnega sodišča v zvezi z domnevno malomarnostjo Komisije glede vsebine Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro
Trditve pritožnic
49
Pritožnice s tretjim pritožbenim razlogom, ki ga je treba preučiti kot tretjega, poudarjajo, da je ena od glavnih ovir, na katere so naletele, ta, da nimajo na voljo neposrednega sredstva, da bi predlagale pravno analizo skladnosti zakona 8/2015 z določbami Direktive 2014/59 ali analizo spoštovanja Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro ter da ne morejo niti Sodišču predlagati, naj znova preuči take analize, niti se sklicevati na polni učinek direktive.
50
Ker v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče trdilo v točki 51 izpodbijanega sklepa, pred andorskimi sodišči ne obstaja pravno sredstvo, s katerim bi se lahko zahteval pravilen prenos prava Unije v andorski pravni red, naj bi bil namreč edini mehanizem, s katerim je mogoče nadzirati, da Kneževina Andora izpolnjuje svoje obveznosti, ki izhajajo iz Monetarnega sporazuma med Unijo in Andoro, mehanizem, v skladu s katerim Komisija preverja, ukrepa, odpove ali nalaga ter po potrebi predlaga posredovanje Sodišča.
51
Zato naj bi se to, da Komisija ne izpolnjuje teh obveznosti, kazalo neposredno v kršitvi pravic državljanov, kot so pritožnice, saj v zvezi s tem ne more biti učinkovito nobeno pravno sredstvo, ki se vloži pri andorskih sodiščih.
52
Nasprotno pa naj bi člen 12(4) Monetarnega sporazuma med Unijo in Monakom vsaki fizični ali pravni osebi, ki ima prebivališče ali sedež na ozemlju Kneževine Monako, omogočal dostop do vseh pravnih sredstev, ki so na voljo državljanu Unije, in naj bi določal tudi neposredno pristojnost Sodišča za vsa pravna sredstva v zvezi z ukrepanjem institucij Unije v povezavi s tem sporazumom.
53
Ker pa taka določba zagotavlja prav pravico do učinkovitega pravnega sredstva, naj bi šlo za določbo, ki je nujno potrebna v tovrstnem mednarodnem sporazumu. Zato naj Komisija s tem, da v Monetarni sporazum med Unijo in Andoro ni vključila take določbe, na pogajanjih o tem sporazumu in pri njegovem podpisu ne bi ravnala z zahtevano skrbnostjo. Zato naj bi navedeni sporazum spodbujal kršitev pravice do učinkovitega pravnega sredstva in pomenil diskriminacijo andorskih državljanov v primerjavi z monaškimi državljani, v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče napačno trdilo v točki 50 izpodbijanega sklepa.
54
V nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče večkrat trdilo, naj tožba pred Splošnim sodiščem ne bi bila vložena zaradi ravnanja andorskih organov, ampak zato, ker Komisija ni izpolnila svojih obveznosti.
Presoja Sodišča
55
V nasprotju s tem, kar pritožnice trdijo v okviru tretjega pritožbenega razloga, iz točk od 267 do 274 tožbe na prvi stopnji izhaja, da so pritožnice s podredno navedenim tožbenim razlogom trdile, da je Komisija kršila svojo dolžnost skrbnega ravnanja na pogajanjih o Monetarnem sporazumu med Unijo in Andoro in pri njegovem podpisu, ker ni vključila določbe, ki bi vsaki fizični ali pravni osebi, ki ima prebivališče ali sedež v Andori, omogočala, da zoper andorske akte vloži vsa pravna sredstva, ki so na voljo državljanom Unije, in jim tako zagotavljala dostop do Sodišča, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 46 izpodbijanega sklepa.
56
To je zlasti razvidno iz točk 271, 272 in 274 tožbe na prvi stopnji, ki se glasijo:
„271
[Pritožnice] utrpijo škodo, nastalo neposredno zaradi teh kršitev, ker se ne morejo pritožiti zaradi očitne kršitve, ki jo je storila Kneževina Andora v zvezi s predpisi Unije, ki bi jih morala prenesti, in posledično v zvezi z Monetarnim sporazumom [med Unijo in Andoro]. Če bi sodišče Unije lahko ugotovilo nezakonitost ukrepanja Andore, bi to omogočilo neposredno pravno sredstvo za uveljavljanje premoženjske odgovornosti Kneževine Andore pred andorskimi domačimi sodišči, […]
272
[…] Če bi namreč zaradi nezakonite uporabe retroaktivnega, nezakonitega pravnega pravila, ki je bilo sprejeto ad hoc za (teoretično) prenos Direktive 2014/59 […], in sicer zakona 8/2015, za družbo, ki je bila takrat v postopku zaradi insolventnosti, nastala premoženjska odgovornost Kneževine Andore […], bi bile [pritožnice] znova postavljene v položaj, v kakršnem bi bile, če se ne bi uporabil ta nezakoniti postopek (in sicer položaj, specifičen za postopek zaradi insolventnosti).
[…]
274
Zato […] [pritožnice] Splošnemu sodišču predlagajo, naj ugotovi odgovornost Komisije, ker ni izkazala skrbnega ravnanja pri podpisu Monetarnega sporazuma [med Unijo in Andoro], kar je Andorcem, na katere so vplivale kršitve [tega] monetarnega sporazuma, preprečilo, da bi pri sodišču Unije vložili tožbo zaradi te kršitve […]“
57
Iz tega izhaja, na eni strani, da pritožnice Splošnemu sodišču nepravilno očitajo, da ni upoštevalo njihovih trditev na prvi stopnji, in, na drugi strani, da je treba trditve, predstavljene v okviru tretjega pritožbenega razloga, zavreči kot nedopustne v delu, v katerem se Splošnemu sodišču očita, da ni ugotovilo, da bi Komisija v Monetarni sporazum med Unijo in Andoro morala vključiti določbo, ki ima drug pomen od tega, da vsaki fizični ali pravni osebi, ki ima prebivališče ali sedež v Andori, omogoči, da zoper andorske akte vloži vsa pravna sredstva, ki jih imajo na voljo državljani Unije, in ji tako zagotavlja dostop do Sodišča.
58
Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da glede na to, da je nadzor Sodišča v okviru pritožbe omejen na presojo pravne rešitve, podane glede razlogov in trditev, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji, stranka trditve, ki je ni podala pred Splošnim sodiščem, ne more prvič navesti pred Sodiščem (sodba z dne 26. septembra 2018, Philips in Philips France/Komisija, C‑98/17 P, neobjavljena, EU:C:2018:774, točka 42 in navedena sodna praksa).
59
Dodatno je treba navesti, da je Splošno sodišče v točki 53 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da tudi če bi pritožnice imele možnost uveljavljati pravna sredstva, ki jih pravo Unije omogoča zoper akte, ki jih sprejmejo andorski organi, ker je Kneževina Andora kršila Monetarni sporazum med Unijo in Andoro, ta možnost ne bi mogla zagotoviti, da se škoda, na katero se sklicujejo, verjetno ne bi zgodila, kar velja tudi za vključitev določbe, kot je ta iz člena 12(4) Monetarnega sporazuma med Unijo in Monakom, v prvonavedeni monetarni sporazum, tudi če bi se razlagala v smislu, ki ga pritožnice zagovarjajo pred Sodiščem.
60
Ob upoštevanju tudi ugotovitev v točkah od 43 do 45 tega sklepa, iz katerih izhaja, da Monetarni sporazum med Unijo in Andoro Komisiji ne daje nobene neposredne pristojnosti prisile nad andorskimi organi, je treba ugotoviti, da pritožnice ne navajajo nobene trditve, s katero bi bilo mogoče ovreči ugotovitev Splošnega sodišča v točki 53 izpodbijanega sklepa.
61
Zato je treba glede na sodno prakso, navedeno v točki 40 tega sklepa, njihove trditve vsekakor zavrniti kot brezpredmetne.
62
Ob upoštevanju navedenega je treba tretji pritožbeni razlog zavreči kot očitno nedopusten in vsekakor zavrniti kot očitno neutemeljen.
Prvi pritožbeni razlog: presoja Splošnega sodišča glede dopustnosti trditev pritožnic v zvezi z načeloma pravne varnosti in preglednosti, bistvenimi načeli, na katerih temelji evropsko povezovanje, verodostojnostjo Komisije in temeljnimi pravicami
Trditve pritožnic
63
Pritožnice s prvim pritožbenim razlogom, ki ga je treba preučiti kot četrtega, trdijo, da so v nasprotju s tem, kar je odločilo Splošno sodišče, predstavile podrobne trditve, ki dokazujejo, da je Komisija s svojim ravnanjem, ker ni zagotovila spoštovanja mednarodnih sporazumov, sklenjenih s tretjimi državami, in od njih ni zahtevala, da te sporazume spoštujejo, kršila načeli pravne varnosti in preglednosti, bistvena načela, na katerih temelji evropsko povezovanje, verodostojnost Komisije in temeljne pravice. Pritožnice naj bi zlasti trdile, da zaplemba njihovega premoženja na podlagi delnega in retroaktivnega prenosa direktive v njihovo škodo ogroža pravno varnost in temeljne pravice oseb.
64
Zato pritožnice trdijo, da je odločitev Splošnega sodišča, da njihove trditve zavrže kot nedopustne, v nasprotju s pravom in jo je treba nadomestiti z ugotovitvijo, da so te trditve dopustne.
Presoja Sodišča
65
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo nedopustnost njihovih trditev, s katerimi so želele, da se ugotovijo kršitve načel pravne varnosti in preglednosti, bistvenih načel, na katerih temelji evropsko povezovanje, verodostojnosti Komisije in temeljnih pravic, izhajajoče iz tega, da Komisija ni izpolnila svojih obveznosti, da bi zagotovila, da tretja država ravna v skladu z zavezami, sprejetimi v okviru sporazumov, sklenjenih z Unijo.
66
Tako je treba ugotoviti, da so te trditve povezane z istim domnevnim ravnanjem Komisije, na katero se nanaša tretji pritožbeni razlog. V zvezi s tem pa je bilo v točkah od 43 do 46 tega sklepa ugotovljeno, da pritožnice niso navedle nobene trditve, s katero bi lahko ovrgle ugotovitev Splošnega sodišča, da vzročna zveza med tem ravnanjem in škodo, ki so jo domnevno utrpele, ne obstaja.
67
V teh okoliščinah je treba glede na sodno prakso, navedeno v točki 40 tega sklepa, tudi trditve, navedene v okviru prvega pritožbenega razloga, zavrniti kot vsekakor brezpredmetne in posledično kot očitno neutemeljene.
Peti pritožbeni razlog: presoja Splošnega sodišča glede možnosti končanja postopka s sprejetjem sklepa
Trditve pritožnic
68
Pritožnice s petim pritožbenim razlogom trdijo, da je Splošno sodišče napačno trdilo, da njihova tožba očitno ni utemeljena. Zato naj Splošno sodišče ne bi smelo sprejeti izpodbijanega sklepa, ampak naj bi moralo nadaljevati postopek, opraviti obravnavo in naložiti predložitev dokazov, ki so jih zahtevale pritožnice.
Presoja Sodišča
69
V skladu s členom 126 Poslovnika lahko Splošno sodišče, če meni, da je na podlagi listin iz spisa v zadevi dejansko stanje dovolj razjasnjeno, kadar koli odloči z obrazloženim sklepom na podlagi te določbe.
70
V skladu z ustaljeno sodno prakso se z uporabo postopka iz člena 126 Poslovnika Splošnega sodišča ne krši zakonit in učinkovit sodni postopek, saj se ta določba uporablja le za zadeve, v katerih je očitno, da je treba tožbo, predloženo Splošnemu sodišču, zavreči ali zavrniti (sodba z dne 5. marca 2020, Credito Fondiario/CRU, C‑69/19 P, EU:C:2020:178, točka 56).
71
V obravnavani zadevi v nasprotju s tem, kar trdijo pritožnice, ni mogoče z nobeno od njihovih trditev, kot je razvidno iz preučitve prvega, drugega, tretjega in četrtega pritožbenega razloga, ovreči utemeljenosti odločitve Splošnega sodišča, da uporabi člen 126 svojega poslovnika.
72
Iz tega sledi, da je treba peti pritožbeni razlog zavrniti kot očitno neutemeljen.
73
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba pritožbo zavreči kot delno očitno nedopustno in zavrniti kot delno očitno neutemeljeno.
Stroški
74
Na podlagi člena 137 Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, končni sklep vsebuje odločbo o stroških.
75
Ker je bil v obravnavani zadevi ta sklep sprejet, preden je bila pritožba vročena Komisiji in, posledično, preden je ta lahko imela stroške, je treba odločiti, da pritožnice nosijo svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) sklenilo:
1.
Pritožba se zavrže kot delno očitno nedopustna in zavrne kot delno očitno neutemeljena.
2.
Osebi CF in TB ter družbi LO SA in UM SL nosijo svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.