62023CJ0066
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 12. septembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Okolje – Direktiva 92/43/EGS – Direktiva 2009/147/ES – Ohranjanje prostoživečih ptic – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Določitev ozemlja kot posebno območje varstva – Tako imenovane ‚razvrstitvene‘ vrste – Začasni horizontalni ukrepi, ki se enotno uporabljajo za vsa posebna območja varstva – Nesprejetje individualiziranih načrtov upravljanja“
V zadevi C‑66/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložil Symvoulio tis Epikrateias (državni svet, Grčija) z odločbo z dne 19. decembra 2022, ki je na Sodišče prispela 7. februarja 2023, v postopku
Elliniki Ornithologiki Etaireia,
Syllogos Diktyo Oikologikon Organoseon Aigaiou,
Perivallontikos Syllogos Rethymnou,
Politistikos Syllogos Thronos Kleisidiou,
KX
in druge stranke
proti
Ypourgos Esoterikon,
Ypourgos Oikonomikon,
Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon,
Ypourgos Perivallontos kai Energeias,
Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi A. Arabadjiev (poročevalec), predsednik senata, T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin, sodniki, in I. Ziemele, sodnica,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodna tajnica: L. Carrasco Marco, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. januarja 2024,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Elliniki Ornithologiki Etaireia in Syllogos Diktyo Oikologikon Organoseon Aigaiou P. Fokas-Pagoulatos, dikigoros,
–
za Perivallontikos Syllogos Rethymnou, Politistikos Syllogos Thronos Kleisidiou, KX in druge stranke, D. Bousmpouras in V. Kounelis, dikigoroi,
–
za Ypourgos Esoterikon, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon, l’Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon in grško vlado E. Leftheriotou, M. Tassopoulou in A. Vasilopoulou, agentke,
–
za češko vlado J. Benešová, L. Langrová in M. Smolek, agenti,
–
za nizozemsko vlado E. M. M. Besselink, M. K. Bulterman in C. S. Schillemans, agentke,
–
za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–
za Evropsko komisijo C. Hermes in I. Zervas, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 22. februarja 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(1) in (2) Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL 2010, L 20, str. 7, v nadaljevanju: Direktiva o pticah), člena 6, od (2) do (4), Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102, v nadaljevanju: Direktiva o habitatih) in Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL 2012, L 26, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 (UL 2014, L 124, str. 1) (v nadaljevanju: Direktiva 2011/92).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Elliniki Ornithologiki Etaireia (grško ornitološko društvo), Syllogos Diktyo Oikologikon Organoseon Aigaiou (združenje egejska mreža ekoloških organizacij), Perivallontikos Syllogos Rethymnou (okoljevarstveno združenje Rethymnou), Politistikos Syllogos Thronos Kleisidiou (kulturno združenje Thronos Kleisidi), KX in drugimi strankami ter Ypourgos Esoterikon in drugimi (minister za notranje zadeve, Grčija), Ypourgos Oikonomikon (minister za finance, Grčija), Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon (minister za razvoj in naložbe, Grčija), Ypourgos Perivallontos kai Energeias (minister za okolje in energijo, Grčija) in Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (minister za razvoj podeželja in prehrano, Grčija) glede zakonitosti ministrske uredbe, sprejete leta 2012, katere namen je bil spremeniti in dopolniti akt o prenosu Direktive o pticah v grško pravo.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva o pticah
3
V skladu s členom 1(1) Direktive o pticah se ta nanaša na ohranjanje vseh prostoživečih vrst ptic, naravno prisotnih na evropskem ozemlju držav članic, kjer se uporablja Pogodba DEU. Njen cilj je varovanje, upravljanje in nadzor nad temi vrstami in določa pravila njihovega izkoriščanja.
4
Člen 4 te direktive določa:
„1.   Vrste iz Priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti.
V zvezi s tem se upoštevajo:
(a)
vrste, ki jim grozi izumrtje;
(b)
vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih;
(c)
vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene;
(d)
druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.
Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.
Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.
2.   Države članice sprejmejo podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, upoštevaje njihovo potrebo po varstvu na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva, kar zadeva njihova območja za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališča na njihovih selitvenih poteh. Države članice zato posvetijo posebno pozornost varovanju mokrišč ter zlasti mokrišč mednarodnega pomena.
[…]
4.   V zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2 države članice sprejmejo primerne ukrepe, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena. Države članice si prizadevajo, da ne bi prišlo do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov tudi izven teh območij varstva.“
Direktiva o habitatih
5
V skladu z opredelitvijo iz člena 1(l) Direktive o habitatih izraz „posebno ohranitveno območje“ pomeni „območje, pomembno za Skupnost, ki ga države članice določijo z zakonskim, upravnim in/ali pogodbenim aktom in kjer se uporabljajo potrebni ohranitveni ukrepi za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatov in/ali populacij vrst za katere je bilo območje določeno“.
6
Člen 6 te direktive določa:
„1.   Za posebna ohranitvena območja države članice določijo potrebne ohranitvene ukrepe, ki po potrebi vključujejo ustrezne načrte upravljanja, pripravljene posebej za ta območja ali zajete v drugih razvojnih načrtih, ter ustrezne zakonske, upravne ali pogodbene ukrepe, ki ustrezajo ekološkim zahtevam naravnih habitatnih tipov iz Priloge I in vrst iz Priloge II na teh območjih.
2.   Države članice storijo vse potrebno, da na posebnih ohranitvenih območjih preprečijo slabšanje stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na cilje te direktive.
3.   Pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, pa bi sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na območje, je treba opraviti ustrezno presojo njegovih posledic glede na cilje ohranjanja tega območja. […].
4.   Če je treba kljub negativni presoji posledic za območje izvesti načrt ali projekt iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, in ni drugih ustreznih rešitev, država članica izvede vse izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000. O sprejetih izravnalnih ukrepih obvesti [Evropsko k]omisijo.
[…]“
7
Člen 7 navedene direktive določa:
„Obveznosti iz člena 6(2), (3) in (4) te direktive nadomestijo vse obveznosti iz prvega stavka člena 4(4) Direktive [Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 98)] za območja, določena na podlagi člena 4(1) ali podobno priznana po členu 4(2) navedene direktive, od datuma začetka izvajanja te direktive ali datuma, ko država članica določi ali prizna ta območja po Direktivi 79/409/EGS, če je slednji datum kasnejši.“
Grško pravo
8
Nomos 1650/1986 gia tin prostasia tou perivallontos (zakon 1650/1986 o varstvu okolja) (FEK Αʹ160/16.10.1986), kakor je bil spremenjen z Nomos 3937/2011 (zakon 3937/2011) (FEK Α’ 60/31.3.2011) in Nomos 4685/2020 (zakon 4685/2020) (FEK Α’ 92/7.5.2020), ureja posebna območja varstva (v nadaljevanju: POV) v Grčiji. Zakon 1650/1986, kakor je bil spremenjen, v bistvu nalaga izdelavo načrtov upravljanja za zadevne vrste in POV na podlagi posebne presoje vplivov na okolje.
9
Nomos 4014/2011 gia tin perivallontiki adeiodotisi ergon kai drastitriotiton, rithmisi afthereton se sinartisi me dimiourgia Perivallontikou isozigiou ki alles diatakseis armodiotitas Ypourgeiou Perivallontos, Energeias kai Klimatikis Alllagis (zakon 4014/2011 o okoljskem dovoljenju za projekte in dejavnosti, ureditev nezakonitih gradbenih del zaradi vzpostavitve ravnovesja glede na okoljske zahteve, in druge določbe ministrstva za okolje, energijo in podnebne spremembe) (FEK Αʹ209/21.09.2011) določa pogoje za izvedbo projektov na POV.
10
Člen 11 tega zakona določa, da posebna okoljska presoja projekta javnih ali zasebnih dela vključuje, na eni strani, registracijo zadevnih vrst in, na drugi strani, ustrezno presojo vplivov tega projekta, zlasti na redno pojavljajoče se selitvene vrste na zavarovanih območjih in prostoživeče ptice, navedene v Prilogi I k členu 14 Koini Ypourgiki apofasi no 37338/1807/2010 „Kathorismos metron kai diadikasion gia tin diatirisi tis agrias ornithopanidas kai ton oikotopon/endietimaton tis, se simmorfosi me tin Odigia 79/409/ΕΟK, ‚peri diatiriseos ton agrion ptinon‘ tou Europaikou Simvouliou tis 2as Apriliou 1979, opws kodikopoiithike me tin Odigia 2009/147/EK“ (medresorska uredba št. 37338/1807/2010 „Določitev ukrepov in postopkov za ohranjanje prostoživečih ptic in njihovih habitatov v skladu z Direktivo 79/409/EGS, kakor je bila kodificirana z Direktivo 2009/147/ES“) (FEK Βʹ1495/6.9.2010, v nadaljevanju: medresorska uredba iz leta 2010), ki je bila sprejeta za prenos Direktive o pticah v grško pravo, ter na selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi, vendar se redno pojavljajo na grškem ozemlju.
11
V skladu s členom 2 medresorske uredbe iz leta 2010 prostoživeče ptice in selitvene vrste tvorijo „razvrstitvene vrste“, torej vrste ptic, za katere so bila zadevna območja razvrščena kot posebna območja varstva, in sicer po oceni posebnih znanstvenih in ornitoloških meril, opravljeni za namene te razvrstitve. Navedene prostoživeče ptice in selitvene vrste skupaj z merili za razvrščanje POV služijo kot odločilni kazalci za določitev ozemlja kot POV. S členom 4 navedene medresorske uredbe se vzpostavljajo POV, na katerih se sprejmejo posebni ukrepi, kot je omejitev nekaterih dejavnosti ali določitev pogojev za določene posege ali celo prepoved teh posegov, ki bi lahko negativno vplivali na zadevna območja.
12
Koini Ypourgiki apofasi no 8353/276/Ε103 „Tropopoiisi kai simplirosi tis koinis ypourgikis apofasis no 37338/1807/2010 ‚Kathorismos metron kai diadikasion gia tin diatirisi tis agrias ornithopanidas kai ton oikotopon/endietimaton tis, se simmorfosi me tin Odigia 79/409/ΕΟK, ‚peri diatiriseos ton agrion ptinon‘ tou Europaikou Simvouliou tis 2as Apriliou 1979, opws kodikopoiithike me tin Odigia 2009/147/EK‘“ (medresorska uredba št. 8353/276/Ε103 o spremembah in dopolnitvah medresorske uredbe št. 37338/1807/2010, s katero se določijo ukrepi in postopki za ohranjanje prostoživečih ptic in njihovih habitatov v skladu z Direktivo 79/409/EGS, kakor je bila kodificirana z Direktivo 2009/147/ES) (FEK Βʹ415/23.2.2012) (v nadaljevanju: medresorska uredba iz leta 2012), spreminja in dopolnjuje medresorsko uredbo 2010. Določa horizontalne ukrepe, ki se uporabljajo za vsa POV, ki so tako določena z medresorsko uredbo iz leta 2010 za varstvo prostoživečih ptic. V člen 14 zadnjenavedene uredbe vključuje prilogo, v kateri so našteta POV glede na „razvrstitvene vrste“, navedene v točki 10 te sodbe, in določa posebne ukrepe varstva zadevnih prostoživečih ptic in njihovih habitatov, ki se lahko dopolnijo z načrti upravljanja.
Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13
Različna združenja in veliko število posameznikov izpodbijajo sistem varstva, določen z medresorsko uredbo iz leta 2012. Zlasti trdijo, da s to medresorsko uredbo Direktiva o pticah ni bila pravilno prenesena v grški pravni red.
14
Navedena medresorska uredba je tako predmet dveh ničnostnih tožb pred Symvoulio tis Epikrateias (državni svet, Grčija), ki je predložitveno sodišče. Ena se nanaša na razglasitev ničnosti iste medresorske uredbe v celoti. Z drugo se predlaga razglasitev ničnosti člena 5a(2), člena 5b(3) in (4), člena 5c(1), člena 5d(1) in (3b) ter člena 5i(4) te uredbe.
15
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari v utemeljitev teh dveh tožb trdijo, na eni strani, da se varstveni ukrepi, določeni z medresorsko uredbo iz leta 2012, nanašajo le na „razvrstitvene vrste“, navedene v točki 10 te sodbe, kadar izpolnjujejo merila iz priloge A k členu 14 medresorske uredbe iz leta 2010. Ta določba naj bi bila v nasprotju s členom 4(1) in (2) Direktive o pticah, ki naj bi podelitev varstva iz te direktive pogojeval s tem, da so vrste navedene v Prilogi I k navedeni direktivi, in ne s tem, ali so vrste na seznamu, sestavljenem na nacionalni ravni.
16
Na drugi strani tožeče stranke iz postopka v glavni stvari ugotavljajo, da medresorska uredba iz leta 2012 določa horizontalne varstvene ukrepe za vsa POV, ne da bi bile zaščitene vse vrste ptic iz Priloge I k Direktivi o pticah in ptice selivke, ki se redno pojavljajo na posameznem POV (v nadaljevanju: zaščitene vrste).
17
Tožene stranke iz postopka v glavni stvari odgovarjajo, da ta medresorska uredba služi kot „smernica za izvajanje dejavnosti na POV“ in da so zadevni ukrepi „varstveni ukrepi“, sprejeti v pričakovanju vzpostavitve popolnega in lastnega okvira varstva za vsako POV.
18
Predložitveno sodišče dodaja, da ob sprejetju navedene medresorske uredbe ustrezni cilji ohranitve še niso bili določeni in da ustrezni ohranitveni ukrepi niso bili sprejeti za vsako posamezno POV. Tako se to sodišče sprašuje, ali je grški zakonodajalec pravilno prenesel Direktivo o pticah, zlasti zaradi ohranitve horizontalnih „varstvenih“ ukrepov v veljavi, ki pa se nanašajo le na varstvo „razvrstitvenih vrst“, omenjenih v točki 10 te sodbe.
19
V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 4(1) in (2) Direktive o pticah v povezavi s členom 6(2), (3) in (4) Direktive o habitatih razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim določbam […], v skladu s katerimi se posebni ukrepi za varstvo, ohranjanje in obnovitev vrst in habitatov prostoživečih ptic na [POV] uporabljajo samo za „razvrstitvene vrste“, to je samo za vrste prostoživečih ptic, ki so navedene v Prilogi I k Direktivi o pticah, in ptice selivke, ki se redno pojavljajo na posameznem POV, ki se skupaj z merili za razvrščanje POV iz nacionalne zakonodaje uporabljajo kot odločilni kazalci za razvrstitev območja kot POV?
2.
Ali na odgovor na prvo vprašanje vpliva dejstvo, da so posebni ukrepi za varstvo, ohranjanje in obnovitev vrst in habitatov prostoživečih vrst ptic na [POV] v bistvu osnovni preventivni ukrepi („ohranitveni ukrepi“) za zaščito POV s horizontalno uporabo, torej veljajo za vsa POV, in da doslej v grškem pravnem redu niso bili sprejeti načrti upravljanja za vsako posamezno POV, v katerih bi bili opredeljeni cilji in ukrepi, potrebni za dosego ali zagotovitev zadovoljivega ohranjanja vsakega POV in tam živečih vrst?
3.
Ali na odgovor na prvo in drugo vprašanje vpliva dejstvo, da se na podlagi obveznosti okoljske presoje projektov in dejavnosti v skladu z Direktivo [2011/92], in „ustrezne presoje“ iz člena 6(2), (3) in (4) Direktive o habitatih pri presoji vplivov vsakega javnega ali zasebnega načrta na okolje upoštevajo vse vrste iz Priloge I k Direktivi o pticah ali ptice selivke, ki se redno pojavljajo na posameznem POV?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
20
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4 Direktive o pticah v povezavi s členom 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih razlagati tako, da se ukrepi za varstvo, ohranjanje in obnovitev vrst in habitatov prostoživečih ptic na POV, ki jih določa, nanašajo le na vrste, ki upravičujejo razvrstitev zadevnega območja, ali tudi na druge vrste ptic, ki jih je treba varovati na podlagi člena 4 Direktive o habitatih in ki so prisotne na teh POV.
21
Najprej je treba poudariti, da se Direktiva o pticah v skladu s svojim členom 1(1), prvi stavek, nanaša na „ohranjanje vseh prostoživečih vrst ptic, naravno prisotnih na evropskem ozemlju držav članic, kjer se uporablja Pogodba [DEU]“.
22
Člen 4(1) te direktive določa, da države članice sprejmejo posebne ukrepe za ohranitev habitata, ki morajo med drugim zagotoviti preživetje in razmnoževanje vrst ptic iz Priloge I k navedeni direktivi. Ta določba prav tako nalaga razvrstitev ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje vrst, navedenih v tej prilogi, kot POV.
23
V skladu s členom 4(2) Direktive o pticah države članice kot POV razvrstijo tudi območja za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje redno pojavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v tej Prilogi I, ter počivališča na njihovih selitvenih poteh (glej po analogiji sodbo z dne 6. marca 2003, Komisija/Finska, C‑240/00, EU:C:2003:126, točka 16 in navedena sodna praksa).
24
Tako člen 4 Direktive o pticah določa posebej načrtovan in okrepljen sistem varovanja tako za vrste iz Priloge I k tej direktivi kot za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi, ki ga upravičuje dejstvo, da gre za najbolj ogrožene vrste oziroma za vrste, ki so skupna dediščina Evropske unije. Države članice so torej zavezane, da sprejmejo potrebne ukrepe za ohranjanje teh vrst (glej po analogiji sodbo z dne 13. decembra 2007, Komisija/Irska, C‑418/04, EU:C:2007:780, točka 46 in navedena sodna praksa).
25
Ta ureditev določa dve kategoriji dodatnih obveznosti.
26
Na eni strani morajo države članice ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje zaščitenih vrst, razvrstiti kot POV, čemur se ni mogoče izogniti s sprejetjem drugih posebnih ohranitvenih ukrepov. Tako mora država članica, če na njenem ozemlju živijo take vrste, zanje med drugim določiti POV (glej po analogiji sodbo z dne 19. maja 1998, Komisija/Nizozemska, C‑3/96, EU:C:1998:238, točki 55 in 56 ter navedena sodna praksa).
27
Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, da če bi se države članice lahko izognile tej obveznosti, kadar bi menile, da drugi posebni ohranitveni ukrepi zadostujejo za zagotovitev preživetja in razmnoževanja zaščitenih vrst, bi obstajalo tveganje, da cilj vzpostavitve usklajenega omrežja POV, kot je določen v členu 4(3) Direktive o pticah, ne bi bil dosežen (glej po analogiji sodbo z dne 19. maja 1998, Komisija/Nizozemska, C‑3/96, EU:C:1998:238, točka 58).
28
Natančneje, člen 4(1) in (2) te direktive državam članicam nalaga, da POV dodelijo pravni status varstva, s katerim je mogoče zagotoviti predvsem preživetje in razmnoževanje ptičjih vrst, navedenih v Prilogi I k tej direktivi, ter razmnoževanje, goljenje in prezimovanje redno pojavljajočih se selitvenih vrst, ki niso navedene v tej prilogi (sodba z dne 14. oktobra 2010, Komisija/Avstrija, C‑535/07, EU:C:2010:602, točka 56 in navedena sodna praksa).
29
Iz tega sledi, da so POV določena za posebne vrste ptic, navedene v Prilogi I k Direktivi o pticah, in za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi. Za vsako od teh območij varstva so tako značilne nekatere od teh zaščitenih vrst.
30
Na drugi strani morajo države članice sprejeti posebne ohranitvene ukrepe v zvezi s habitatom.
31
Ti ukrepi ne smejo biti omejeni na preprečevanje zunanjih škodljivih vplivov človeka, ampak morajo glede na dejanski položaj vključevati tudi pozitivne ukrepe za ohranitev in izboljšanje stanja zadevnega območja (sodba z dne 17. aprila 2018, Komisija/Poljska (Beloveški gozd), C‑441/17, EU:C:2018:255, točka 209 in navedena sodna praksa).
32
V skladu z določbo člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah, ki so jo nadomestile obveznosti iz člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih, države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da na POV ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ter kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na „ptice“, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena 4.
33
Ugotoviti je treba, kot je to storila generalna pravobranilka v točki 36 sklepnih predlogov, da člen 4(1) in (2) Direktive o pticah, kar zadeva zahteve varstva, ne razlikuje glede na to, ali je bilo zadevno POV določeno za vrste ptic, ki so zaščitene na podlagi te določbe, ali pa so take vrste tam „prisotne“ kot druge vrste, ki jih je treba zaščititi, ne da bi bilo za zadnjenavedene to območje razvrščeno kot POV.
34
Poleg tega je treba poudariti, da je cilj tega člena 4 sprejetje ohranitvenih ukrepov, potrebnih za vzdrževanje ugodnega stanja ohranjenosti vrst, ki so zaščitene s to direktivo in ki so prisotne na določenih POV (glej v tem smislu sodbo z dne 17. aprila 2018, Komisija/Poljska (Beloveški gozd), C‑441/17, EU:C:2018:255, točka 210).
35
Vendar, kot je bilo navedeno v točki 32 te sodbe, v skladu s členom 7 Direktive o habitatih obveznosti iz člena 6, od (2) do (4), te direktive nadomestijo vse obveznosti iz prvega stavka člena 4(4) Direktive o pticah za območja, določena na podlagi člena 4(1) zadnjenavedene direktive ali podobno priznana v členu 4(2) iste direktive.
36
Člen 6(2) Direktive o habitatih določa splošno obveznost držav članic, da storijo vse potrebno, da na posebnih ohranitvenih območjih preprečijo slabšanje stanja habitatov in pomembno vznemirjanje vrst, „za katere so bila območja določena“, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na cilje te direktive.
37
V obravnavanem primeru tožeče stranke v postopku v glavni stvari trdijo, da se v skladu z nacionalnimi določbami iz postopka v glavni stvari ali uporabo meril, ki jih te določbe določajo, ne posebni ohranitveni ukrepi iz člena 4(1) Direktive o pticah, ki se nanašajo na vrste iz Priloge I k tej direktivi, ne enakovredni ukrepi iz člena 4(2) navedene direktive, ki se nanašajo na redno pojavljajoče se selitvene vrste, in ne ukrepi iz člena 6(2) Direktive o habitatih ne uporabljajo za vse vrste ptic, ki so vključene v standardne podatkovne obrazce, določene z Odločbo Komisije 97/266/ES z dne 18. decembra 1996 o obliki informacij za predlagana območja Nature 2000 (UL 1997, L 107, str. 1), in katerih prisotnost je bila ocenjena z višjo oceno, kot je „nepomembna“.
38
Člen 6(2) Direktive o habitatih je treba razlagati glede na njegovo sobesedilo, pri čemer je treba upoštevati člen 4 Direktive o pticah ter določbe, ki so bile predhodnice te določbe, in tiste, ki so jo nasledile.
39
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da člen 6 Direktive o habitatih ukrepe, ki jih je treba sprejeti, deli v tri kategorije, in sicer ohranitvene, preventivne in izravnalne ukrepe, določene v odstavkih 1, 2 in 4 tega člena (sodba z dne 29. junija 2023, Komisija/Irska (Varstvo posebnih ohranitvenih območij), C‑444/21, EU:C:2023:524, točka 147 in navedena sodna praksa).
40
Na eni strani je treba navesti, da člen 6(1) Direktive o habitatih, ki se ne uporablja za POV, temveč je, kot poudarja Komisija, glede določitve ohranitvenih ukrepov določba, enakovredna členu 4(1) in (2) Direktive o pticah, tako državam članicam nalaga obveznost, da določijo ohranitvene ukrepe, ki ustrezajo ekološkim zahtevam naravnih habitatnih tipov iz Priloge I k Direktivi o habitatih in vrst iz Priloge II k tej zadnjenavedeni direktivi „na teh območjih“. Upoštevno merilo je torej prisotnost vrst na zadevnem območju.
41
Na drugi strani, v skladu s sodno prakso je treba določbe člena 6 Direktive o habitatih razlagati kot usklajeno celoto ob upoštevanju ciljev ohranitve, določenih v tej direktivi. Namen odstavkov 2 in 3 tega člena je namreč zagotovitev enake ravni varstva naravnih habitatov in habitatov vrst, odstavek 4 navedenega člena pa je le določba o izjemi od drugega stavka tega odstavka 3 (sodba z dne 12. aprila 2018, People over Wind in Sweetman, C‑323/17, EU:C:2018:244, točka 24 in navedena sodna praksa).
42
V zvezi s tem, kot poudarja Komisija, odstavka 3 in 4 člena 6 Direktive o habitatih, ki se v skladu s členom 7 te direktive uporabljata tudi za POV ter na podlagi katerih morajo države članice opraviti predhodno presojo in za načrte ali projekte, ki bi lahko pomembno vplivali na zadevna območja, pridobiti predhodno dovoljenje, določata, da so cilji ohranjanja območja obvezna referenčna točka za zahtevane ustrezne ocene.
43
Zato je treba raven varstva iz člena 6(2) Direktive o habitatih med drugim določiti glede na cilje ohranjanja zadevnega območja.
44
Poleg tega je treba poudariti, da za POV veljajo obveznosti v zvezi z upravljanjem območij varstva, določene v členu 4(1) in (2) Direktive o pticah ter členu 6(2) Direktive o habitatih, katerih namen je, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 54 sklepnih predlogov, na POV zagotoviti varstvo, enakovredno tistemu, ki je določeno v členih 4(4) in 6(1) Direktive o habitatih.
45
Sodišče je v sodbi z dne 21. septembra 2023, Komisija/Nemčija (Varstvo posebnih ohranitvenih območij) (C‑116/22, EU:C:2023:687, točka 105), ki se nanaša na Direktivo o habitatih, vendar je njeno razlago mogoče prenesti na Direktivo o pticah, razsodilo, da obveznost določitve ciljev ohranjanja obstaja za območja, določena na podlagi Direktive o habitatih, čeprav v tej direktivi ta obveznost ni izrecno navedena.
46
Iz tega izhaja, da obveznosti v zvezi z upravljanjem POV, določene v členu 4 Direktive o pticah v povezavi s členom 6 Direktive o habitatih, pomenijo, da morajo države članice določiti ohranitvene cilje za ta območja. V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 28 te sodbe, mora pravni status POV vključevati take cilje ohranjanja.
47
Kot pa je generalna pravobranilka v bistvu ugotovila v točki 44 sklepnih predlogov, je treba pri opredelitvi ciljev ohranjanja območja upoštevati zaščitene vrste, torej tako vrste, navedene v Prilogi I k Direktivi o pticah, kot tudi redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi, saj so te vrste zaščitene s posebej načrtovanim in okrepljenim sistemom varovanja, določenim v členu 4 te direktive.
48
Poleg tega obveznost določitve ciljev ohranjanja za izbrana območja velja za zadevne vrste in tipe glede na njihovo pomembno prisotnost na zadevnih območjih, ne da bi bila omejena zgolj na vrste, na katerih je temeljila izbira območij.
49
Zato je treba ugotoviti, da je treba cilje ohranjanja območja opredeliti ob upoštevanju „razvrstitvenih vrst“ in drugih vrst ptic, ki jih je treba varovati na podlagi člena 4 Direktive o pticah, ki so prisotne v pomembnih količinah na zadevnem POV, ne da bi bilo to območje za te vrste določeno kot POV.
50
Nasprotna razlaga člena 6 Direktive o habitatih v povezavi s členom 4 Direktive o pticah, v skladu s katero naj bi bilo treba upoštevati le „razvrstitvene vrste“, ne bi bila v skladu s ciljem teh direktiv. V skladu s tako razlago namreč zadevni državi članici glede POV ne bi bilo treba niti določiti ciljev ohranjanja, ki vključujejo cilj, lasten populaciji in habitatu vrste, varovane s tem členom 4, razen cilja, na katerem temelji razvrstitev kot POV, niti sprejeti in izvajati ohranitvenih ukrepov, ki posebej ustrezajo ekološkim potrebam te vrste, kot to določa člen 4(1) Direktive o pticah. Ta država članica tudi ne bi bila dolžna sprejeti ukrepov, določenih v členu 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih, da bi preprečila slabšanje stanja naravnih habitatov ali pomembno vznemirjanje navedene vrste, ali opraviti ustrezne presoje vplivov projektov na populacijo in habitat iste vrste.
51
Tako je treba ugotoviti, da taka nasprotna razlaga ne bi omogočala, da se zaščitenim vrstam podeli „posebej načrtovan in okrepljen sistem varstva“, ki se za vse te vrste zahteva s členom 4 Direktive o pticah. Kot pa je razvidno iz točke 24 te sodbe, je treba ta sistem nujno sprejeti in izvajati, ker se nanaša na „najbolj ogrožene vrste in vrste, ki so skupna dediščina“ Unije.
52
Dodati je treba, da čeprav morajo tako države članice upoštevati vse vrste ptic iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah, ki so prisotne na POV, in njihov habitat, ker ta določba nalaga sprejetje ukrepov glede na zahteve varstva vrst, ki so odvisne od stanja na zadevnem POV, morajo države članice določiti prednostne naloge glede varstva teh vrst.
53
V zvezi s tem morajo nacionalni organi na podlagi navedene določbe ugotoviti prisotnost vrst ptic, ki potrebujejo varstvo, na POV, prispevek zadevnih populacij k ciljem Direktive o pticah ter tveganja in grožnje, ki so jim te populacije izpostavljene.
54
V tem okviru, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točki 52 sklepnih predlogov, imajo vrste in habitati, za katere je bilo območje določeno kot POV, seveda prednostni status glede posebnih ohranitvenih ukrepov, ki jih je treba sprejeti in izvajati na tem območju. Vendar ni mogoče zanemariti prisotnosti drugih vrst, kot so redke, ranljive vrste ptic ali celo vrste ptic, ki se naravno izolirano razvijajo na zadevnem območju, sprejetje takih ohranitvenih ukrepov v zvezi z njimi pa se lahko izkaže za koristno ali nujno za dosego upoštevnih ohranitvenih ciljev.
55
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari prav tako trdijo, da se na podlagi nacionalnih določb iz postopka v glavni stvari načrti upravljanja POV ter ukrepi in dejavnosti, predvideni s temi načrti za varstvo vrst ptic in njihovih habitatov, ne nanašajo na vse vrste, uvrščene v obrazce za informacije o območju, predlaganem za vključitev v zadevno območje Natura 2000. Ta položaj naj bi povzročil neobstoj varstva zaščitenih vrst, ker naj bi nacionalne določbe iz postopka v glavni stvari omejevale obseg obveznosti iz člena 6(3) Direktive o habitatih, da se v posebno okoljsko presojo projekta na podlagi Direktive 2011/92 vključi povzetek specifičnih ornitoloških podatkov. Ker naj zato ne bi bil vključen noben natančen znanstveni podatek za vrste, ki niso „razvrščene vrste“, naj ta presoja vplivov na okolje ne bi bila izvedena v skladu s to določbo.
56
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba obveznosti, ki jih imajo države članice na podlagi člena 6 Direktive o habitatih, izvajati učinkovito ter s celovitimi, jasnimi in natančnimi ukrepi (sodba z dne 29. junija 2023, Komisija/Irska (Varstvo posebnih ohranitvenih območij), C‑444/21, EU:C:2023:524, točka 138 in navedena sodna praksa).
57
Treba je pojasniti, da pravni status varstva, ki ga morajo imeti POV, ne pomeni, da je treba cilje ohranjanja opredeliti za vsako vrsto posebej. Poleg tega ni mogoče sklepati, da morajo biti ti cilji določeni v istem pravnem aktu, kot je ta, ki se nanaša na varovane vrste in habitate določenega POV (glej v tem smislu sodbo z dne 14. oktobra 2010, Komisija/Avstrija, C‑535/07, EU:C:2010:602, točka 65 in navedena sodna praksa).
58
Nazadnje je treba pojasniti, da mora imeti razmejitev POV, tako kot določitev vrst, ki so upravičile razvrstitev zadevnega območja kot POV, nesporno zavezujočo moč. Namreč, če ni bilo tako, se lahko zgodi, da cilj varstva, ki izhaja iz člena 4(1) in (2) Direktive o pticah in člena 6(2) Direktive o habitatih, ne bi bil v celoti dosežen (glej v tem smislu sodbo z dne 14. oktobra 2010, Komisija/Avstrija, C‑535/07, EU:C:2010:602, točka 64).
59
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 4(1) in (2) Direktive o pticah ter člen 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih razlagati tako, da državam članicam nalagata, da za vsako posamezno POV opredelijo ohranitvene cilje in ukrepe, ki se nanašajo na vse varovane vrste in njihove habitate. Pri tem morajo države članice določiti prednostne naloge glede na pomen teh ukrepov za uresničitev ciljev ohranjanja vseh teh vrst.
Drugo vprašanje
60
Glede na odgovor na prvo vprašanje drugega vprašanja ni treba obravnavati. Kot je namreč razvidno iz odgovora na prvo vprašanje, morajo varstveni, ohranitveni in obnovitveni ukrepi, sprejeti na podlagi člena 4(1) in (2) Direktive o pticah in člena 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih, načeloma temeljiti na posebnih ekoloških zahtevah za različna POV in zahtevajo, da je treba za vsako posamezno POV glede na hierarhično razvrstitev, ki jo opredeli zadevna država članica, določiti ohranitvene cilje in ukrepe, ki se nanašajo na vse vrste ptic iz Priloge I k Direktivi o pticah in redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi, ter njihove habitate.
61
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe pa je razvidno, da so nacionalni ukrepi, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, individualizirani le v delu, v katerem naj bi koristili vrstam ptic, ki upravičujejo razvrstitev zadevnega POV.
Tretje vprašanje
62
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(1) in (2) Direktive o pticah ter člen 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih razlagati tako, da obveznost izvedbe okoljske presoje projekta na podlagi Direktive 2011/92 vpliva na obseg obveznosti iz teh določb.
63
Predložitveno sodišče v tem okviru navaja, da se v okviru take presoje opravi analiza vplivov zadevnega projekta na vse vrste ptic, ki so naštete v Prilogi I k Direktivi o pticah, in na redno pojavljajoče se selitvene vrste na vsakem POV.
64
V zvezi s tem zadostuje navesti, da je izvedba take analize lahko dopolnilna, vendar nikakor ne vpliva na razlago obveznosti ohranjanja POV, ki izhajajo iz Direktive o pticah v povezavi z Direktivo o habitatih.
65
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 4(1) in (2) Direktive o pticah ter člen 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih razlagati tako, da obveznost izvedbe okoljske presoje projekta na podlagi Direktive 2011/92 ne vpliva na obseg obveznosti iz teh določb.
Stroški
66
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1.
Člen 4(1) in (2) Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic ter člen 6, od (2) do (4), Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst
je treba razlagati tako, da
državam članicam nalagata, da za vsako posamezno posebno območje varstva opredelijo ohranitvene cilje in ukrepe, ki se nanašajo na vse vrste ptic iz Priloge I k Direktivi 2009/147 in redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v tej prilogi, ter njihove habitate. Pri tem morajo države članice določiti prednostne naloge glede na pomen teh ukrepov za uresničitev ciljev ohranjanja vseh teh vrst.
2.
Člen 4(1) in (2) Direktive 2009/147 ter člen 6, od (2) do (4), Direktive 92/43
je treba razlagati tako, da
obveznost izvedbe okoljske presoje projekta na podlagi Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014, ne vpliva na obseg obveznosti iz teh določb.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.