62024CJ0564
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 5. marca 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2011/83/EU – Pogodba, sklenjena na daljavo med potrošnikom in trgovcem – Pojem ‚potrošnik‘ – Vzpostavitev stika med potrošnikom in trgovcem prek tretje osebe, ki jo je najel potrošnik – Člen 2, točka 7 – Pravica potrošnika do odstopa od pogodbe – Člen 9(1) – Zloraba pravice“
V zadevi C‑564/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Kammergericht Berlin (višje deželno sodišče v Berlinu, Nemčija) z odločbo z dne 9. aprila 2024, ki je na Sodišče prispela 20. avgusta 2024, v postopku
Eisenberger Gerüstbau GmbH
proti
JK,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica senata, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias in B. Smulders, sodniki,
generalni pravobranilec: A. Biondi,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za češko vlado M. Smolek, S. Šindelková in J. Vláčil, agenti,
–
za Evropsko komisijo P. Kienapfel in I. Rubene, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 18. septembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, točka 7, člena 9(1) ter člena 14(4)(a) in (5) Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Eisenberger Gerüstbau GmbH, ki je podjetje nemškega prava, in JK v zvezi s plačilom nadomestila za dajanje na razpolago in postavitev gradbenega odra s strani tega podjetja.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodnih izjavah 4, 5, 7, 14, 17, 20 in 57 Direktive 2011/83 je navedeno:
„(4)
[…] Uskladitev [harmonizacija] določenih vidikov potrošniških pogodb, sklenjenih na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, je nujna za spodbujanje dejanskega potrošniškega notranjega trga, na katerem bi vladalo pravo ravnovesje med visoko ravnjo varstva potrošnikov in konkurenčnostjo podjetij, obenem pa bi bilo zagotovljeno spoštovanje načela subsidiarnosti.
(5)
[…] [P]opolna uskladitev [harmonizacija] nekaterih vidikov informiranja potrošnikov in pravice do odstopa pri pogodbah, sklenjenih na daljavo in pogodbah, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov, [bo] prispevala k visoki ravni varstva potrošnikov in boljšemu delovanju notranjega trga za poslovanje med podjetji in potrošniki.
[…]
(7)
Popolna uskladitev [harmonizacija] nekaterih ključnih zakonodajnih vidikov bi morala znatno povečati pravno varnost potrošnikov in trgovcev. […] Potrošniki bi morali poleg tega uživati visoko raven varstva po vsej [Evropski u]niji.
[…]
(14)
Ta direktiva glede elementov pogodbenega prava, ki v njej niso urejeni, ne bi smela vplivati na nacionalno pravo na področju pogodbenega prava. Zato ta direktiva ne bi smela posegati v nacionalno pravo, ki ureja na primer sklenitev ali veljavnost pogodbe (na primer v primeru odsotnosti soglasja). Podobno ta direktiva ne bi smela vplivati na nacionalno pravo v zvezi s splošnimi pogodbenimi pravnimi sredstvi, pravili na področju javne gospodarske ureditve, na primer pravili glede pretiranih ali oderuških cen in pravili glede neetičnih pravnih poslov.
[…]
(17)
Opredelitev pojma potrošnik bi morala zajeti fizične osebe, ki delujejo zunaj svoje trgovske, poslovne ali obrtne dejavnosti ali poklica. Vendar bi morala v primeru pogodb z dvojnim namenom ta oseba šteti kot potrošnik, kadar je pogodba sklenjena deloma za namene dejavnosti in deloma zunaj okvira trgovske dejavnosti te osebe, namen trgovske dejavnosti pa je tako omejen, da ne prevladuje v celotnem kontekstu pogodbe.
[…]
(20)
[…] Pojem organiziranega programa za ponujanje blaga ali storitev na daljavo bi moral vključevati tudi programe, ki jih ponuja tretja stran, ki ni trgovec, vendar jo trgovec uporabi, kot je na primer spletna platforma. Ne bi pa smel vključevati primerov, ko spletna mesta ponujajo zgolj informacije o trgovcu, njegovem blagu in/ali storitvah ter o njegovih kontaktnih podatkih.
[…]
(57)
Države članice morajo določiti kazni za kršitve te direktive in zagotoviti, da se izvršujejo. Kazni bi morale biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“
4
Člen 1 te direktive določa:
„Namen te direktive je z doseganjem visoke ravni varstva potrošnikov prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga, in sicer s približevanjem nekaterih vidikov zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s pogodbami, sklenjenimi med potrošniki in trgovci.“
5
Člen 2 navedene direktive določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
‚potrošnik‘ pomeni vsako fizično osebo, ki v pogodbah, zajetih s to direktivo, deluje za namene, ki so zunaj njene trgovske, poslovne, obrtne ali poklicne dejavnosti;
2.
‚trgovec‘ pomeni vsako fizično osebo ali vsako pravno osebo, ne glede na to, ali je v javni ali zasebni lasti, ki deluje za namene v zvezi s trgovsko, poslovno, obrtno dejavnostjo ali poklicno dejavnostjo v povezavi s pogodbami, zajetimi s to direktivo, tudi če deluje prek osebe, ki nastopa v njegovem imenu ali po njegovem naročilu;
[…]
6
‚pogodba o opravljanju storitev‘ pomeni vsako pogodbo razen prodajne pogodbe, na podlagi katere trgovec opravi storitev za potrošnika ali se temu zaveže, potrošnik pa za to plača ceno ali se temu zaveže;
7
‚pogodba, sklenjena na daljavo‘, pomeni vsako pogodbo, sklenjeno med trgovcem ali potrošnikom v okviru organizirane prodaje na daljavo ali sistema izvajanja storitev brez hkratne fizične navzočnosti trgovca in potrošnika ter z izključno uporabo enega ali več sredstev za komuniciranje na daljavo do trenutka sklenitve pogodbe in vključno z njim;
8.
‚pogodba, sklenjena zunaj poslovnih prostorov‘, pomeni vsako pogodbo med trgovcem in potrošnikom:
(a)
ki se sklene ob hkratni fizični navzočnosti trgovca in potrošnika zunaj poslovnih prostorov potrošnika;
(b)
za katero je dal potrošnik ponudbo v enakih okoliščinah, kakor so omenjene v točki (a);
(c)
ki je bila sklenjena v poslovnih prostorih trgovca ali z uporabo sredstev komuniciranja na daljavo takoj zatem, ko je bil potrošnik osebno in individualno obravnavan v prostorih, ki niso poslovni prostori trgovca, ob hkratni fizični navzočnosti trgovca in potrošnika, ali
(d)
ki se sklene med izletom, ki ga je organiziral trgovec z namenom ali učinkom promocije in prodaje blaga ali storitev potrošniku;
[…]
15.
‚pomožna pogodba‘ pomeni pogodbo, po kateri potrošnik pridobi blago ali storitve, povezane s pogodbo, sklenjeno na daljavo, ali pogodbo, sklenjeno zunaj poslovnih prostorov, to blago pa dobavi ali storitve zagotovi trgovec ali tretja oseba na podlagi dogovora med to tretjo osebo in trgovcem.“
6
Člen 3(5) iste direktive določa:
„Ta direktiva ne vpliva na nacionalno splošno pogodbeno pravo, kot so pravila o veljavnosti, obličnosti ali učinku pogodbe, v kolikor vidiki splošnega pogodbenega prava niso urejeni s to direktivo.“
7
Člen 4 Direktive 2011/83 določa:
„Države članice v svojem nacionalnem pravu ne ohranijo ali uvedejo določb, ki se razlikujejo od določb iz te direktive, vključno z bolj ali manj strogimi določbami za zagotavljanje različne ravni varstva potrošnikov, razen če v tej direktivi ni določeno drugače.“
8
Člen 6(1) te direktive določa:
„Preden pogodba, sklenjena na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, ali kaka druga podobna ponudba, potrošnika zavezuje, trgovec potrošniku na jasen in razumljiv način zagotovi naslednje informacije:
[…]
(h)
kadar obstaja pravica do odstopa od pogodbe, pogoje, rok in postopke za uveljavljanje te pravice v skladu s členom 11(1) ter vzorčni odstopni obrazec iz Priloge I(B);
[…].“
9
Člen 9 navedene direktive določa:
„1.   Razen kadar se uporabljajo izjeme iz člena 16, ima potrošnik na voljo 14 dni, da brez obrazložitve odstopi od pogodbe, sklenjene na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, ne da bi imel zaradi tega poleg stroškov iz člena 13(2) in člena 14 še druge stroške.
2.   Brez poseganja v člen 10 se odstopni rok iz odstavka 1 tega člena izteče po 14 dneh:
(a)
pri pogodbah o opravljanju storitev, od dneva sklenitve pogodbe;
[…]
3.   Države članice pogodbenim strankam ne smejo prepovedati izvajanja njihovih pogodbenih obveznosti v času odstopnega roka. […]“
10
Člen 10 iste direktive določa:
„1.   Če trgovec potrošniku ni predložil informacij o pravici do odstopa od pogodbe, kakor zahteva točka (h) člena 6(1), se odstopni rok izteče 12 mesecev po začetnem odstopnem roku, določenem v skladu s členom 9(2).
2.   Če je trgovec potrošniku informacije iz odstavka 1 tega člena zagotovil v 12 mesecih od dneva iz člena 9(2), se odstopni rok izteče 14 dni od dneva, ko potrošnik prejme te informacije.“
11
Člen 11(1) Direktive 2011/83 določa:
„Potrošnik pred iztekom odstopnega roka trgovca obvesti o svoji odločitvi, da odstopa od pogodbe. V ta namen lahko:
(a)
uporabi vzorčni odstopni obrazec iz Priloge I(B) ali
(b)
poda katero koli drugo nedvoumno izjavo, v kateri navede svojo odločitev o odstopu od pogodbe.
Države članice ne določijo nobenih drugih formalnih zahtev glede vzorčnega odstopnega obrazca, kot so tisti iz Priloge I(B).“
12
Člen 12 te direktive določa:
„Z uveljavitvijo pravice do odstopa od pogodbe prenehajo obveznosti pogodbenih strank:
(a)
izvajanje pogodbe, sklenjene na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, ali
(b)
sklenitev pogodbe na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, kadar je ponudbo dal potrošnik.“
13
Člen 13(1), prvi pododstavek, navedene direktive določa:
„Trgovec vsa izplačila, če je to potrebno pa tudi stroške dostave, ki jih je prejel od potrošnika, povrne nemudoma in najpozneje v 14 dneh od dneva, ko je bil v skladu s členom 11 obveščen o odločitvi potrošnika, da odstopa od pogodbe.“
14
Člen 14 iste direktive določa:
„[…]
4. Potrošnik ne nosi nobenih stroškov za:
(a)
izvedbo storitev, dobavo vode, plina ali električne energije, če se ti ne prodajajo v omejeni prostornini ali določeni količini, ali daljinskega ogrevanja, ki so delno ali v celoti izvedene v odstopnem roku, kadar:
(i)
trgovec ni zagotovil informacij v skladu s točkama (h) ali (j) člena 6(1), ali
(ii)
potrošnik ni izrecno zahteval, da se opravljanje storitve začne v odstopnem roku v skladu s členom 7(3) in členom 8(8),
[…]
5. Z izjemo tega, kar je določeno v členu 13(2) in v tem členu, potrošnik z uveljavljanjem pravice do odstopa od pogodbe ne prevzema nobenih obveznosti.“
15
Člen 15 Direktive 2011/83 določa:
„1.   Brez poseganja v člen 15 Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah [in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66)], če potrošnik uveljavi svojo pravico do odstopa od pogodbe, sklenjene na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, v skladu s členi 9 do 14 te direktive, kakršne koli pomožne pogodbe samodejno prenehajo veljati brez kakršnih koli stroškov za potrošnika, z izjemo tega, kar je določeno v členih 13(2) in 14 te direktive.
2.   Države članice določijo podrobna pravila o prenehanju veljavnosti takih pogodb.“
16
Člen 24(1) te direktive določa:
„Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabljajo pri kršitvah nacionalnih določb, sprejetih v skladu s to direktivo, in sprejmejo vse ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev njihovega izvajanja. Predpisane kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“
Nemško pravo
17
Člen 242 Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB) določa:
„Dolžnik mora svoje obveznosti izpolnjevati v dobri veri ob upoštevanju sprejetih poslovnih običajev.“
18
Člen 312c BGB določa:
„(1)   Pogodbe, sklenjene na daljavo, so pogodbe, pri katerih trgovec ali oseba, ki nastopa v njegovem imenu ali po njegovem naročilu, in potrošnik za pogajanja o pogodbi in sklenitev pogodbe uporabljata izključno sredstva za komuniciranje na daljavo, razen če se pogodba ne sklene v okviru organizirane prodaje na daljavo ali sistema izvajanja storitev.
(2)   Sredstva za komuniciranje na daljavo v smislu tega zakona so vsa komunikacijska sredstva, ki se lahko uporabijo za pripravo na sklenitev ali sklenitev pogodbe brez hkratne fizične navzočnosti pogodbenih strank, kot so pisma, katalogi, telefonski klici, faksi, elektronska sporočila, sporočila, poslana z mobilnim telefonom (SMS), ter sredstva radiodifuzije in telekomunikacijske storitve.“
19
Člen 357 BGB določa:
„(1)   Prejete izpolnitve je treba vrniti najpozneje po 14 dneh.
[…]
(8)   Kadar potrošnik odstopi od pogodbe o opravljanju storitev […], mora potrošnik plačati nadomestilo za storitve, opravljene do odstopa od pogodbe, če je potrošnik od trgovca izrecno zahteval, da začne storitev izvajati pred iztekom roka za odstop od pogodbe. Pravica, ki izhaja iz prvega stavka, obstaja le, če je trgovec potrošnika obvestil v skladu s členom 246a, prvi del, odstavek 2, prvi stavek, točke od 1 do 3, Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (uvodni zakon k civilnemu zakoniku). […] Pri izračunu nadomestila se je treba opreti na skupno dogovorjeno ceno. Če je skupna dogovorjena cena previsoka, se nadomestilo izračuna na podlagi tržne vrednosti opravljene storitve.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
20
Družba Eisenberger Gerüstbau v okviru poslovne dejavnosti daje v najem gradbene odre, ki jih za svoje stranke postavi in nato spet podre. JK, ki dela kot zvezna javna uslužbenka v Nemčiji, je lastnica zemljišča v Berlinu, na katerem stoji večnadstropna večstanovanjska stavba.
21
JK se je leta 2020 odločila, da bo podstrešje te stavbe za lastne stanovanjske namene nadzidala z dvema novima etažama s skupno štirimi stanovanjskimi enotami. V ta namen je za načrt gradnje in gradbeni nadzor najela arhitekta, ki naj bi tudi pripravil seznam storitev za dela, potrebna v zvezi s tem, zbral ponudbe specializiranih podjetij in na koncu sodeloval pri sklenitvah pogodb s pripravo osnutkov pogodb (v nadaljevanju: arhitekt). Arhitekt je v tej funkciji med drugim družbi Eisenberger Gerüstbau poslal razpisno dokumentacijo v zvezi z zagotovitvijo in postavitvijo gradbenega odra s pozivom, naj na tej podlagi odda ponudbo. To podjetje je to razpisno dokumentacijo sprejelo in navedlo cene na enoto ter predvideno skupno ceno v višini 45.663,18 EUR bruto, navedeno razpisno dokumentacijo 24. aprila 2020 podpisalo in jo poslalo nazaj navedenemu arhitektu.
22
Arhitekt je družbo Eisenberger Gerüstbau izbral kot specializirano podjetje za izvedbo del v zvezi z zagotovitvijo in postavitvijo gradbenega odra. Zato je pripravil osnutek pogodbe, ki je temeljil na ponudbi z dne 24. aprila 2020, in ga 14. decembra 2020 po elektronski pošti poslal obema strankama, in sicer družbi Eisenberger Gerüstbau in JK. V navedenem osnutku ni bilo nobene navedbe, da je JK upravičena do odstopa od pogodbe. Družba Eisenberger Gerüstbau je osnutek pogodbe že 14. decembra 2020 podpisala v nespremenjeni obliki in ga posredovala JK. Ta je 15. decembra 2020 prav tako podpisala ta osnutek in izvod, ki sta ga podpisali obe stranki, po pošti poslala nazaj družbi Eisenberger Gerüstbau (v nadaljevanju: zadevna pogodba).
23
Družba Eisenberger Gerüstbau je 1. januarja 2021 po elektronski pošti JK posredovala predlog aneksa k zadevni pogodbi v zvezi z dvema dodatnima začasnima gradbenima odroma za znesek 7730 EUR bruto za postavitev, demontažo in vzdrževanje te opreme za štiri tedne ter za dodatno najemnino v višini 517,65 EUR bruto na teden od petega tedna dalje, ko je bila oprema dana na voljo. JK je predlog aneksa podpisala in ga 22. januarja 2021 po elektronski pošti poslala nazaj družbi Eisenberger Gerüstbau. Družba Eisenberger Gerüstbau je januarja 2021 začela s postavljanjem gradbenega odra.
24
Družba Eisenberger Gerüstbau je 26. januarja 2021 gradbene odre dala na voljo JK za izvedbo načrtovanih gradbenih del na zadevni stavbi. JK je do konca maja 2021 družbi Eisenberger Gerüstbau na podlagi obročnih računov, ki jih je izstavila ta družba, plačala znesek v skupni višini 95.937,84 EUR.
25
JK je z dopisom z dne 7. decembra 2021 družbi Eisenberger Gerüstbau sporočila, da preklicuje svojo izjavo volje za sklenitev zadevne pogodbe in tudi aneksa, da zavrača nadaljnja plačila iz tega naslova in da zahteva povračilo predplačil, plačanih v tem znesku. Decembra 2021 so bila vsa gradbena dela, ki jih je načrtovala JK in za katera je bil potreben gradbeni oder, zaključena. Gradbeni oder je bil 20. decembra 2021 odstranjen na zahtevo JK.
26
Družba Eisenberger Gerüstbau je s tožbo, vloženo pri Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu, Nemčija), od JK zahtevala plačilo zneska, ki ga je štela za neplačanega na dan vložitve te tožbe, in sicer v višini 101.000,25 EUR, dolgovanega na podlagi pogodbe o postavitvi gradbenega odra. JK je v tem postopku vložila nasprotno tožbo, s katero je zahtevala povračilo predplačil v višini 95.937,84 EUR.
27
Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu) je s sodbo z dne 19. maja 2023 zavrnilo tožbo in v celoti ugodilo nasprotni tožbi.
28
Družba Eisenberger Gerüstbau je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Kammergericht Berlin (višje deželno sodišče v Berlinu, Nemčija), ki je predložitveno sodišče.
29
Navedeno sodišče meni, da zadevna pogodba, sklenjena prek arhitekta, ki je deloval kot pomočnik pri pogajanjih, ne spada na področje uporabe člena 312c(1) BGB, s katerim je bil v nemško pravo prenesen člen 2, točka 7, Direktive 2011/83.
30
V zvezi s tem navedeno sodišče pojasnjuje, da so družba Eisenberger Gerüstbau na eni strani ter JK in arhitekt na drugi strani sicer do sklenitve pogodbe res komunicirali izključno prek sredstev komuniciranja na daljavo, in sicer po pošti ali po elektronski pošti. Vendar naj bi to, da je JK za pripravo pogodbe najela arhitekta, ki je trgovec, izključevalo uporabo varstva iz člena 312c BGB.
31
V skladu s pripravljalnim gradivom za člen 312c BGB in sodno prakso Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) naj bi bil cilj te določbe, ki se prav tako opira na uvodno izjavo 37 Direktive 2011/83, varstvo potrošnika, ki zadevnega blaga ali storitve ne more pregledati pred sklenitvijo pogodbe in ki v zvezi s tem ne more pridobiti dodatnih informacij.
32
V primeru, kot je ta, o katerem odloča predložitveno sodišče, v katerem ta potrošnik najame trgovca kot pogajalskega posrednika, ki ima dovolj strokovnega znanja glede storitev, ki so predmet pogodbe, in ki je potrošniku na voljo za odgovor na morebitna vprašanja v zvezi s tem, pa naj ne bi šlo za pomanjkljivo obveščanje potrošnika.
33
Potrošnik naj nikakor ne bi imel pravice do odstopa od pogodbe, če trgovec, ki deluje kot pogajalski posrednik, opredeli predmet storitve in s trgovcem, ki je druga stranka pogodbe s tem potrošnikom, stopi v stik le zato, da bi pojasnil nekatere pogodbene pogoje.
34
Če potrošnik ni upravičen preklicati svoje izjave volje za sklenitev glavne pogodbe, te pravice ni mogoče priznati niti glede dodatnih dogovorov ali aneksov, ki se nanašajo na to pogodbo.
35
Če bi bila pravica JK, da odstopi od zadevne pogodbe, v obravnavanem primeru vseeno priznana, predložitveno sodišče meni, da družba Eisenberger Gerüstbau ne bi bila upravičena do plačila za opravljeno storitev in v skladu s členom 357(8) BGB ter členom 14(4)(a) in (5) Direktive 2011/83 ne bi bila upravičena niti do nadomestila.
36
Navedeno sodišče meni, da bi bilo mogoče šteti, da je to, da potrošnik, ki je od pogodbe odstopil v okoliščinah, kakršne so te v zadevi, o kateri odloča, zavrne plačilo nadomestila trgovcu, s katerim je bil zavezan s to pogodbo, v nasprotju z zahtevo dobre vere.
37
Vendar se navedeno sodišče sprašuje o skladnosti te presoje s sodbo z dne 17. maja 2023, DC (Odstop od pogodbe po njeni izpolnitvi) (C‑97/22, EU:C:2023:413), v kateri je Sodišče razsodilo, da je treba člen 14(4)(a) in (5) Direktive 2011/83 razlagati tako, da potrošnika oprošča vsakršne obveznosti plačila za storitve, opravljene na podlagi pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih prostorov, kadar mu zadevni trgovec ni posredoval informacij iz tega člena 14(4)(a)(i) te direktive in je ta potrošnik svojo pravico do odstopa od pogodbe uveljavil po izpolnitvi te pogodbe.
38
V teh okoliščinah je Kammergericht Berlin (višje deželno sodišče v Berlinu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali gre za pogodbo, sklenjeno na daljavo, v skladu s členom 2, točka 7, Direktive [2011/83], od katere je mogoče odstopiti v skladu s členom 9(1) Direktive 2011/83/EU, tudi tedaj, če potrošnika pred ali ob sklenitvi pogodbe podpira trgovec, ki ga je sam najel neodvisno od izvajalca storitev?
2.
Če je odgovor Sodišča na prvo vprašanje pritrdilen:
ali gre za pogodbo, sklenjeno na daljavo, v skladu s členom 2, točka 7, Direktive [2011/83], od katere je mogoče odstopiti v skladu s členom 9(1) Direktive [2011/83], tudi tedaj, če je izpolnjen kateri od naslednjih dodatnih pogojev:
(a)
trgovec, ki je podpiral potrošnika, je bil pobudnik vzpostavitve stika med potrošnikom in izvajalcem storitev;
(b)
trgovec, ki je podpiral potrošnika, je pred sklenitvijo pogodbe vplival na bistvene dele njene vsebine (na primer: priprava seznama storitev ali predložitev osnutka pogodbe).
3.
Če po mnenju Sodišča v položajih pod prvim vprašanjem in drugim vprašanjem, točka (a) ali (b), ne gre za pogodbo, sklenjeno na daljavo, od katere je mogoče odstopiti:
če stranki po sklenitvi te pogodbe in spet izključno z uporabo sredstev komuniciranja na daljavo skleneta nadaljnji dogovor, katerega predmet so dodatne storitve izvajalca storitev, ki imajo glede na prvo pogodbo podrejen pomen:
ali gre pri tem dodatnem dogovoru samem po sebi za pogodbo, sklenjeno na daljavo, v skladu s členom 2, točka 7, Direktive [2011/83], od katere je mogoče odstopiti v skladu s členom 9(1) Direktive [2011/83], ali pa se od njega, tako kot od glavne pogodbe, ki jo dopolnjuje, ne more odstopiti kot od pogodbe, sklenjene na daljavo?
4.
Če je potrošnik v primeru pogodbe, sklenjene na daljavo, od katere je mogoče odstopiti, svojo pravico do odstopa od pogodbe uporabil po tem, ko je njegov sopogodbenik že opravil storitve:
ali je potrošnik kljub členu 14(4)(a) in (5) Direktive [2011/83] lahko zavezan trgovcu nadomestiti vrednost njegove storitve v primernem obsegu, če bi kaj drugega ob upoštevanju vseh okoliščin posameznega primera pomenilo zlorabo pravice ali bi bilo v nasprotju z dobro vero?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
39
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2, točka 7, Direktive 2011/83 razlagati tako, da je dejstvo, da potrošnika pred ali ob sklenitvi pogodbe med tem potrošnikom in trgovcem podpira drug trgovec po njegovi izbiri, ki je bil pobudnik vzpostavitve stika med potrošnikom in prvonavedenim trgovcem ter je vplival na bistvene dele vsebine te pogodbe, upoštevno za to, da se navedena pogodba opredeli kot „pogodba, sklenjena na daljavo“, v smislu te določbe.
40
Najprej, opozoriti je treba, da morajo biti v skladu s to določbo za to, da bi bilo pogodbo mogoče opredeliti kot pogodbo, sklenjeno na daljavo, kumulativno izpolnjeni trije pogoji. Prvič, ta pogodba mora biti sklenjena med potrošnikom in trgovcem v smislu opredelitev iz točk 1 in 2 člena 2 Direktive 2011/83. Drugič, sklenjena mora biti v okviru organizirane prodaje na daljavo ali sistema izvajanja storitev. Tretjič, navedena pogodba mora biti sklenjena brez hkratne fizične navzočnosti trgovca in potrošnika, pogodbeno razmerje med strankama pa mora biti vzpostavljeno izključno z uporabo enega ali več sredstev za komuniciranje na daljavo do trenutka sklenitve iste pogodbe in vključno z njim.
41
Res je, da iz predložitvene odločbe ni nedvoumno razvidno, o katerih od teh pogojev ima predložitveno sodišče pomisleke. Vendar je navedeno sodišče pojasnilo, da so do sklenitve pogodbe JK in arhitekt na eni strani ter družba Eisenberger Gerüstbau na drugi strani komunicirali izključno prek sredstev komuniciranja na daljavo, in sicer po pošti ali po elektronski pošti, iz česar izhaja, da šteje tretjega od navedenih pogojev za izpolnjenega. Zato je treba preučiti le prva dva pogoja.
42
Na prvem mestu, preveriti je treba, ali je treba osebo, kot je JK, ki je lastnica zemljišča, na katerem stoji večnadstropna večstanovanjska stavba, in ki je za gradnjo dveh novih etaž s skupno štirimi stanovanjskimi enotami najela trgovca, in sicer družbo Eisenberger Gerüstbau, opredeliti kot „potrošnika“ v zvezi z zadevno pogodbo.
43
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu s členom 2, točka 1, Direktive 2011/83 „potrošnik“ vsaka fizična oseba, ki v pogodbah, zajetih s to direktivo, deluje za namene, ki so zunaj njene trgovske, poslovne, obrtne ali poklicne dejavnosti.
44
V skladu z ustaljeno sodno prakso je namen Direktive 2011/83 zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov, ki so v razmerju do trgovcev v podrejenem položaju, saj jih je treba šteti za slabše obveščene, ekonomsko šibkejše in pravno manj izkušene od svojih sopogodbenikov (glej v tem smislu sodbi z dne 27. marca 2019, slewo, C‑681/17, EU:C:2019:255, točka 32, in z dne 14. maja 2020, NK (Projekt enodružinske hiše), C‑208/19, EU:C:2020:382, točka 39).
45
Pojem „potrošnik“ v smislu člena 2(b) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 34, zvezek 2, str. 288), ki ustreza pojmu „potrošnik“ v smislu člena 2, točka 1, Direktive 2011/83, je objektiven in neodvisen od konkretnih znanj, ki jih lahko ima zadevna oseba, ali od informacij, s katerimi ta dejansko razpolaga (glej v tem smislu sodbi z dne 3. septembra 2015, Costea, C‑110/14, EU:C:2015:538, točka 21, in z dne 8. maja 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, točka 36).
46
Nacionalno sodišče mora za preveritev, ali je mogoče zadevno osebo opredeliti kot „potrošnika“ v smislu te določbe, upoštevati vse okoliščine obravnavanega primera, zlasti lastnosti blaga ali storitve, ki je predmet zadevne pogodbe, iz katerih je lahko razviden namen pridobitve tega blaga ali storitve (sodba z dne 8. junija 2023, YYY. (Pojem potrošnik), C‑570/21, EU:C:2023:456, točka 55 in navedena sodna praksa).
47
Iz pojasnil predložitvenega sodišča je razvidno, da se sprašuje, ali je dejstvo, da je JK podpiral drug trgovec po njeni izbiri, v obravnavanem primeru arhitekt, ki je vplival na bistvene dele vsebine zadevne pogodbe, upoštevno za opredelitev JK kot potrošnika.
48
V zvezi s tem, prvič, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 29 sklepnih predlogov, dejstvo, da je, kot v postopku v glavni stvari, potrošnika pri pogajanjih in sklenitvi pogodbe med tem potrošnikom in drugim trgovcem podpiral trgovec, v tem primeru arhitekt, ne more omajati podrejenega položaja, navedenega v prejšnji točki te sodbe, v katerem je ta potrošnik v razmerju do prvonavedenega trgovca, čeprav je bil trgovec, ki je podpiral navedenega potrošnika, pobudnik vzpostavitve stika med potrošnikom in drugim trgovcem ter je vplival na vsebino te pogodbe.
49
Na drugi strani, kot je bilo opozorjeno v točki 45 te sodbe, je treba uporabiti razlago pojma „potrošnik“ v smislu člena 2, točka 1, Direktive 2011/83, ki je objektiven in neodvisen od konkretnih znanj, ki jih lahko ima zadevna oseba, ali od informacij, s katerimi ta dejansko razpolaga. Tako dejstvo, da je tako osebo podpiral trgovec, ne more omajati njenega statusa potrošnika niti ne pomeni, da se zadevni pogodbi podeli namen trgovske dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 3. septembra 2015, Costea, C‑110/14, EU:C:2015:538, točke 21 in od 25 do 27).
50
Na drugem mestu, v primeru, da predložitveno sodišče meni, da je treba JK za namene pogodbe iz postopka v glavni stvari opredeliti kot potrošnika, je treba preučiti, ali je treba ob upoštevanju dejanskih elementov, ki jih je navedeno sodišče v predložitveni odločbi navedlo v zvezi s podrobnimi pravili za sklenitev pogodbe med JK in družbo Eisenberger Gerüstbau ter podporo, ki jo je v tem okviru zagotovil arhitekt, ki ga je najela JK, šteti, da je bila taka pogodba sklenjena v okviru organizirane prodaje na daljavo ali sistema izvajanja storitev v smislu člena 2, točka 7, Direktive 2011/83.
51
V zvezi s tem je v uvodni izjavi 20 te direktive navedeno, da bi moral pojem organiziranega programa za ponujanje blaga ali storitev na daljavo vključevati tudi programe, ki jih ponuja tretja stran, ki ni trgovec, vendar jo trgovec uporabi, kot je na primer spletna platforma, ne bi pa smel vključevati primerov, ko spletna mesta ponujajo zgolj informacije o trgovcu, njegovem blagu in/ali storitvah ter o njegovih kontaktnih podatkih.
52
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 33 sklepnih predlogov, da spis, s katerim razpolaga Sodišče, ne vsebuje nobenih elementov, iz katerih bi bilo razvidno, ali je družba Eisenberger Gerüstbau vzpostavila organizirano prodajo na daljavo ali sistem izvajanja storitev. Vendar dejanski elementi, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, kažejo na to, da zadevna pogodba ni bila sklenjena v okviru takega sistema. Iz teh elementov namreč izhaja, da je bila ta pogodba sklenjena na podlagi osnutka pogodbe, ki je bil pripravljen v okviru izključne odgovornosti JK in v katerem so bile natančno določene storitve, ki jih je ta želela naročiti pri družbi Eisenberger Gerüstbau, pri čemer je bil ta osnutek po elektronski pošti poslan temu podjetju v podpis, kar je to podjetje opravilo brez sprememb. Zato tudi ob predpostavki, da je navedeno podjetje imelo na voljo organizirano prodajo na daljavo ali sistem izvajanja storitev, ni razvidno, da je bila pogodba iz postopka v glavni stvari sklenjena prek take prodaje ali takega sistema, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
53
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2, točka 7, Direktive 2011/83 razlagati tako, da dejstvo, da potrošnika pred ali ob sklenitvi pogodbe med tem potrošnikom in trgovcem podpira drug trgovec po njegovi izbiri, ki je bil pobudnik vzpostavitve stika med potrošnikom in prvonavedenim trgovcem ter je vplival na bistvene dele vsebine te pogodbe, ni upoštevno za to, da se navedena pogodba opredeli kot „pogodba, sklenjena na daljavo“, v smislu te določbe.
Tretje vprašanje
54
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2, točka 7, Direktive 2011/83 razlagati tako, da če stranki pogodbe, ki je ni mogoče opredeliti kot „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu te določbe, izključno z uporabo sredstev komuniciranja na daljavo skleneta aneks k tej pogodbi, ki se nanaša na dodatne storitve, ki so drugotnega pomena glede na storitve, določene v navedeni pogodbi, ta aneks pomeni „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu navedene določbe.
55
Za odgovor na to vprašanje je treba najprej opozoriti, da je v členu 2, točka 15, Direktive 2011/83 „pomožna pogodba“ opredeljena kot pogodba, o kateri potrošnik pridobi blago ali storitve, povezane s pogodbo, sklenjeno na daljavo, ali pogodbo, sklenjeno zunaj poslovnih prostorov, to blago pa dobavi ali storitve zagotovi trgovec ali tretja oseba na podlagi dogovora med to tretjo osebo in trgovcem.
56
V zvezi s tem člen 15 te direktive določa učinke uveljavljanja pravice do odstopa od pogodbe, sklenjene na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, na pomožne pogodbe.
57
Vendar navedena direktiva ne določa posebnih pravil v zvezi s pravno opredelitvijo – kot pogodba, sklenjena na daljavo – dogovora o spremembi druge pogodbe, katere pravna opredelitev kot pogodba, sklenjena na daljavo, je bila izključena.
58
V teh okoliščinah bo moralo predložitveno sodišče, da bi preverilo, ali je treba pogodbo o spremembi druge pogodbe šteti za „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu člena 2, točka 7, Direktive 2011/83, preučiti, ali so pogoji iz točke 40 te sodbe izpolnjeni glede pogodbe o spremembi, in sicer v obravnavanem primeru tega aneksa k zadevni pogodbi.
59
Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2, točka 7, Direktive 2011/83 razlagati tako, da če stranki pogodbe, ki je ni mogoče opredeliti kot „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu te določbe, izključno z uporabo sredstev komuniciranja na daljavo skleneta aneks k tej pogodbi, ki se nanaša na dodatne storitve, ki so drugotnega pomena glede na storitve, določene v navedeni pogodbi, ta aneks pomeni „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu navedene določbe, če so izpolnjeni pogoji iz te določbe.
Četrto vprašanje
60
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Direktivo 2011/83 razlagati tako, da lahko trgovec, če je potrošnik od pogodbe, sklenjene na daljavo, odstopil ob izteku roka za odstop od pogodbe, kakor je bil podaljšan v skladu s členom 10(1) te direktive, in ko so bile storitve, ki so predmet te pogodbe in ki jih ni mogoče vrniti, že opravljene, veljavno trdi, da je ta potrošnik zlorabil pravico do odstopa od pogodbe.
61
V zvezi s tem člen 6(1)(h) Direktive 2011/83 določa, da preden pogodba, sklenjena na daljavo, potrošnika zavezuje, trgovec potrošniku na jasen in razumljiv način zagotovi informacije o pogojih, roku in postopkih za uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe v skladu s členom 11(1) te direktive ter vzorčni odstopni obrazec iz Priloge I(B) k navedeni direktivi.
62
Poleg tega ima potrošnik v skladu s členom 9(1) Direktive 2011/83, razen kadar se uporabljajo izjeme iz člena 16 te direktive, na voljo 14 dni, da brez obrazložitve odstopi od pogodbe, sklenjene na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, ne da bi imel zaradi tega poleg stroškov iz člena 13(2) in člena 14 te direktive še druge stroške.
63
Dalje, v skladu s členom 9(2)(a) Direktive 2011/83, brez poseganja v člen 10 te direktive, se rok za odstop od pogodbe iz odstavka 1 tega člena 9 pri pogodbah o opravljanju storitev izteče po 14 dneh od dneva sklenitve pogodbe.
64
Vendar opustitev posredovanja informacij iz člena 6(1)(h) te direktive v skladu z njenim členom 10(1) povzroči, da se prvotni odstopni rok podaljša za dvanajst mesecev od njegovega izteka.
65
Poleg tega člen 14(4)(a)(i) navedene direktive določa, da potrošnik ne nosi nobenih stroškov za izvedbo storitev, če trgovec ni zagotovil informacij v skladu s točkama (h) ali (j) člena 6(1) iste direktive.
66
Poleg tega v skladu s členom 14(5) Direktive 2011/83 potrošnik z izjemo tega, kar je določeno v členu 13(2) te direktive in v njenem členu 14, potrošnik z uveljavljanjem pravice do odstopa od pogodbe ne prevzema nobenih obveznosti.
67
Najprej, ugotoviti je treba, da postavljeno vprašanje temelji na premisi, da JK izpolnjuje pogoje, ki urejajo uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe iz člena 9 Direktive 2011/83 v povezavi s členom 10(1) te direktive.
68
Zato je treba preučiti, ali se lahko trgovec, če potrošnik, kot je JK, od pogodbe, sklenjene na daljavo, odstopi med rokom za odstop od pogodbe, kakor je bil podaljšan v skladu s členom 10(1) Direktive 2011/83, trgovec pa je na podlagi te pogodbe že opravil storitve, ki jih ni mogoče vrniti, sklicuje na to, da ta potrošnik zlorablja pravico do odstopa od pogodbe.
69
V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da uporabe predpisov Unije ni mogoče razširiti tako, da bi zajemala transakcije, ki se izvedejo z namenom goljufije ali zlorabe ugodnosti, ki jih določa pravo Unije (sodba z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi, C‑38/21, C‑47/21 in C‑232/21, EU:C:2023:1014, točka 282).
70
Za dokaz zlorabe je na eni strani potreben skupek objektivnih okoliščin, iz katerih izhaja, da kljub formalnemu spoštovanju pogojev, ki jih določa ureditev Unije, cilj te ureditve ni bil dosežen, in na drugi strani subjektivni element, to je namen pridobiti korist, ki izhaja iz navedene ureditve, z umetno ustvaritvijo pogojev, potrebnih za njeno pridobitev (sodba z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi, C‑38/21, C‑47/21 in C‑232/21, EU:C:2023:1014, točka 285).
71
Preverjanje obstoja zlorabe zahteva, da nacionalno sodišče upošteva vsa dejstva in okoliščine primera, vključno s tistimi, ki so nastali po transakciji, za katero se zatrjuje, da pomeni zlorabo (sodba z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi, C‑38/21, C‑47/21 in C‑232/21, EU:C:2023:1014, točka 286).
72
Predložitveno sodišče mora torej v skladu z dokaznimi pravili nacionalnega prava, če to ne vpliva na učinkovitost prava Unije, preveriti, ali so v sporu o glavni stvari podani elementi zlorabe, kot so navedeni v točki 70 te sodbe. Vendar lahko Sodišče, ko odloča o vprašanju za predhodno odločanje, po potrebi poda pojasnila, ki to sodišče usmerjajo pri njegovi presoji (sodba z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi, C‑38/21, C‑47/21 in C‑232/21, EU:C:2023:1014, točka 287).
73
V zvezi z obstojem objektivnega elementa, ki razkriva zlorabo, iz točke 70 te sodbe je treba poudariti, da je, kot je razvidno iz člena 1 Direktive 2011/83 v povezavi z uvodnimi izjavami 4, 5 in 7 te direktive, namen navedene direktive doseganje visoke ravni varstva potrošnikov tako, da se jim zagotovijo informacije in varnost v transakcijah s trgovci. Ta direktiva želi potrošnikom omogočiti široko varstvo, tako da jim podeli nekatere pravice na tem področju, zlasti glede pogodb na daljavo, med katerimi je pravica do odstopa od pogodbe. Namen zakonodajalca Unije je preprečiti, da bi uporaba sredstev komuniciranja na daljavo povzročila zmanjšanje informacij, zagotovljenih potrošniku (glej v tem smislu sodbo z dne 23. januarja 2019, Walbusch Walter Busch, C‑430/17, EU:C:2019:47, točki 34 in 35).
74
Natančneje, cilj člena 9 Direktive 2011/83 je potrošniku omogočiti, da izbere pogodbo, ki najbolj ustreza njegovim potrebam, in da se torej odpove učinkom pogodbe, za katero se po njeni sklenitvi v obdobju, predvidenem za razmislek, v katerem se lahko uveljavlja pravica do odstopa, izkaže, da ne ustreza tem potrebam. V tem okviru je cilj člena 10(1) te direktive zagotoviti, da potrošnik prejme informacije o pogojih, roku in postopkih za uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe ter vzorčni odstopni obrazec, in kaznovati trgovca, ki mu teh informacij ne posreduje (glej po analogiji sodbo z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi, C‑38/21, C‑47/21 in C‑232/21, EU:C:2023:1014, točka 288).
75
Kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah od 54 do 56 sklepnih predlogov, se isti cilji uresničujejo tudi s členom 14(4)(a)(i) Direktive 2011/83 v povezavi z njenim členom 14(5), ki izključuje, da bi potrošnik, ki ni prejel informacij iz člena 6(1)(h) te direktive, imel stroške zaradi uveljavljanja svoje pravice do odstopa od pogodbe.
76
V zvezi s tem je Sodišče glede pravice do odstopa od pogodbe iz člena 14(1) Direktive 2008/48 sicer res razsodilo, da za to, da bi bil trgovec odvrnjen od kršitve obveznosti, ki jih ima v skladu s to direktivo do potrošnika, če ta trgovec ni posredoval informacij iz člena 10 navedene direktive in se ta potrošnik odloči odstopiti od kreditne pogodbe pozneje kot štirinajst dni po sklenitvi pogodbe, navedeni trgovec navedenemu potrošniku ne more očitati, da je zlorabil pravico do odstopa od pogodbe, tudi če je med sklenitvijo te pogodbe in njegovim odstopom minilo veliko časa (sodbi z dne 9. septembra 2021, Volkswagen Bank in drugi, C‑33/20, C‑155/20 in C‑187/20, EU:C:2021:736, točki 126 in 127, ter z dne 21. decembra 2023, BMW Bank in drugi, C‑38/21, C‑47/21 in C‑232/21, EU:C:2023:1014, točki 289 in 290).
77
Iz podobnih razlogov ni mogoče šteti, da za dokaz takega objektivnega elementa zadostuje že samo dejstvo, da potrošnik svojo pravico do odstopa od pogodbe iz člena 9(1) Direktive 2011/83 uveljavlja proti izteku roka za odstop od pogodbe, kakor je bil podaljšan na podlagi člena 10(1) te direktive.
78
Vendar v obravnavanem primeru ne le, da je potrošnik svojo pravico do odstopa od pogodbe uveljavljal proti izteku roka, ki je bil tako podaljšan za dvanajst mesecev od izteka prvotnega roka za odstop od pogodbe, ampak, kot je bilo navedeno v točki 52 te sodbe in kot je v bistvu poudaril tudi generalni pravobranilec v točki 61 sklepnih predlogov, je bila tudi pogodba sklenjena na podlagi osnutka, ki ga je v okviru izključne odgovornosti potrošnika pripravil posrednik po izbiri tega potrošnika in v skladu z njegovimi navedbami v zvezi z natančnimi storitvami, ki jih je pričakoval od trgovca, ta trgovec pa je ta osnutek nato podpisal brez sprememb.
79
V takem primeru pa se ne zdi izključeno, da dejstvo, da potrošnik uveljavlja svojo pravico do odstopa od pogodbe, ne ustreza ciljem iz točke 73 te sodbe.
80
Te okoliščine govorijo v prid ugotovitvi, ki jo mora nazadnje opraviti predložitveno sodišče, da obstaja objektivni element, ki kaže na zlorabo s strani potrošnika, ki odstopi od pogodbe pri prodaji na daljavo, v tem primeru JK.
81
Če je tako, mora predložitveno sodišče preveriti, ali pri potrošniku obstaja subjektivni element, ki je kljub dvomom, ki jih je izrazilo navedeno sodišče, nujen pogoj za opredelitev zlorabe v smislu sodne prakse, navedene v točkah 69 in 70 te sodbe. V zvezi s tem so lahko upoštevni elementi, ki kažejo na to, da se je potrošnik za čas, v katerem je uveljavil to pravico, izrecno odločil zgolj zato, da bi lahko v celoti ali skoraj v celoti izkoristil storitev, ki jo je prodajalec ali ponudnik opravil v celoti ali skoraj v celoti, hkrati pa se izognil temu, da bi bil dolžan plačati kakršno koli povračilo v zameno za to storitev.
82
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba Direktivo 2011/83 razlagati tako, da lahko trgovec, če je potrošnik od pogodbe, sklenjene na daljavo, odstopil ob izteku roka za odstop od pogodbe, kakor je bil podaljšan v skladu s členom 10(1) te direktive, in ko so bile storitve, ki so predmet te pogodbe in ki jih ni mogoče vrniti, že opravljene, veljavno trdi, da je ta potrošnik zaradi lastnega ravnanja zlorabil pravico do odstopa od pogodbe, če je iz vseh okoliščin razvidno, da na eni strani uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe s strani potrošnika ne ustreza ciljem navedene direktive v zvezi z zagotavljanjem informacij potrošniku in varnostjo v transakcijah s trgovcem in da želi na drugi strani potrošnik s svojim ravnanjem z zlorabo pridobiti korist v škodo trgovca.
Stroški
83
Ker je ta postopek za stranki iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Člen 2, točka 7, Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta
je treba razlagati tako, da
dejstvo, da potrošnika pred ali ob sklenitvi pogodbe med tem potrošnikom in trgovcem podpira drug trgovec po njegovi izbiri, ki je bil pobudnik vzpostavitve stika med potrošnikom in prvonavedenim trgovcem ter je vplival na bistvene dele vsebine te pogodbe, ni upoštevno za to, da se navedena pogodba opredeli kot „pogodba, sklenjena na daljavo“, v smislu te določbe.
2.
Člen 2, točka 7, Direktive 2011/83
je treba razlagati tako, da
če stranki pogodbe, ki je ni mogoče opredeliti kot „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu te določbe, izključno z uporabo sredstev komuniciranja na daljavo skleneta aneks k tej pogodbi, ki se nanaša na dodatne storitve, ki so drugotnega pomena glede na storitve, določene v navedeni pogodbi, ta aneks pomeni „pogodbo, sklenjeno na daljavo“, v smislu navedene določbe, če so izpolnjeni pogoji iz te določbe.
3.
Direktivo 2011/83
je treba razlagati tako, da
lahko trgovec, če je potrošnik od pogodbe, sklenjene na daljavo, odstopil ob izteku roka za odstop od pogodbe, kakor je bil podaljšan v skladu s členom 10(1) te direktive, in ko so bile storitve, ki so predmet te pogodbe in ki jih ni mogoče vrniti, že opravljene, veljavno trdi, da je ta potrošnik zaradi lastnega ravnanja zlorabil pravico do odstopa od pogodbe, če je iz vseh okoliščin razvidno, da na eni strani uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe s strani potrošnika ne ustreza ciljem navedene direktive v zvezi z zagotavljanjem informacij potrošniku in varnostjo v transakcijah s trgovcem in da želi na drugi strani potrošnik s svojim ravnanjem z zlorabo pridobiti korist v škodo trgovca.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.