Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 21. maja 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma – Direktiva (EU) 2015/849 – Člen 31 – Pojem pravnih ureditev, ki imajo ‚strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom‘ – Skrbniška pooblastila skrbniških družb italijanskega prava (mandato fiduciario) – Dostop oseb, ki imajo upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu – Veljavnost – Člena 7 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Spoštovanje zasebnega in družinskega življenja – Varstvo osebnih podatkov – Načelo pravne varnosti – Pojem ‚upravičen interes‘ – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Začasno pravno varstvo “
V združenih zadevah C‑684/24 in C‑685/24,
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložil Consiglio di Stato (državni svet, Italija), z odločbama z dne 15. oktobra 2024, ki sta na Sodišče prispeli 17. oktobra 2024, v postopkih
Across Fiduciaria SpA (C‑684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
proti
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa,
ob udeležbi
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
in
Unione Fiduciaria SpA (C‑685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria –
Fiditor Srl,
Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
proti
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa,
ob udeležbi
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik senata, I. Ziemele, sodnica, in A. Kumin (poročevalec), sodnik,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: G. Chiapponi, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. septembra 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Across Fiduciaria SpA Galvani Fiduciaria Srl in Sfo Fiduciaria Srl, G. Battagliese, A. Pazzaglia, in I. Valas, avvocati,
–        za Unione Fiduciaria SpA Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria –
Fiditor Srl in Aletti Fiduciaria SpA, C. Angelici, D. Contini, B. G. Mattarella in F. Sciaudone, avvocati,
–        za Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA U. Corea in G. Marini, avvocati,
–        za Camera di commercio industria, artigianato e agricoltura di Roma, S. Scafetta, avvocato,
–        za italijansko vlado S. Fiorentino, agent, skupaj z G. Aiellom in F. Montanarom, avvocati dello Stato,
–        za nemško vlado J. Möller in P. Wagner, agenta,
–        za Evropski parlament M. Menegatti, M. Migliorati in E. Paladini, agenti,
–        za Svet Evropske unije I. Gurov, K. Pleśniak in G. Rugge, agenti,
–        za Evropsko komisijo A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P. A. Messina in G. von Rintelen, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 11. decembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na:
–        veljavnost člena 31(4) Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES (UL 2015, L 141, str. 73), kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2018/843 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018 (UL 2018, L 156, str. 43) (v nadaljevanju: Direktiva 2015/849), ob upoštevanju členov 7 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter člena 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), ter na razlago člena 31(4) in (7a) Direktive 2015/849, člena 47 Listine in člena 6 EKČP (zadeva C‑684/24) in
–        veljavnost člena 31(1), (2) in (10) Direktive 2015/849,
ob upoštevanju člena 114 in člen 288, tretji odstavek, PDEU, ter na razlago člena 5(4) PEU, členov 6, 7, 8 in 16 Listine, uvodnih izjav 1, 2, 4, 5 in od 12 do 17, člena 2, člena 3, točka 6, ter členov 30 in 31 Direktive 2015/849 ter uvodnih izjav 4, 5, 16, 17 in od 25 do 34 Direktive 2018/843 (zadeva C‑685/24).
2        Ta predloga sta bila vložena v okviru dveh sporov med, na eni strani, Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl in Sfo Fiduciaria Srl (zadeva C‑684/24) ter Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria –
Fiditor Srl in Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (zadeva C‑685/24) in, na drugi strani, Presidenza del Consiglio dei ministri (predsedstvo sveta ministrov, Italija), Ministero dell’Economia e delle Finanze (minister za gospodarstvo in finance, Italija), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (ministrstvo za podjetništvo in Made in Italy, Italija), Garante per la protezione dei dati personali (nadzornik za varstvo osebnih podatkov, Italija), Unione Italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere Scpa (zadeva C‑684/24), ter Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi, Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino in Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (zadeva C‑685/24) glede obveznosti obveščanja in dostopa v zvezi s skrbniškimi pooblastili, ki so jih sklenile skrbniške družbe italijanskega prava.
Pravni okvir
Pravo Evropske unije
Direktiva 2015/849
3        V uvodnih izjavah 12, 14 in 16 Direktive 2015/849 je navedeno:
„(12)      Identificirati je treba vsako fizično osebo, ki ima v lasti pravni subjekt ali ga nadzoruje. Države članice bi morale zaradi zagotovitve dejanske preglednosti poskrbeti, da zajamejo čim širši krog pravnih subjektov, registriranih ali ustanovljenih v okviru katerega koli drugega mehanizma na njihovem ozemlju. […]
[…]
(14)      Potreba po natančnih in posodobljenih informacijah o dejanskem lastniku je eden ključnih dejavnikov pri iskanju storilcev kaznivih dejanj, ki bi svojo identiteto sicer lahko skrili za poslovno strukturo. Države članice bi zato morale zagotoviti, da subjekti, ustanovljeni na njihovem teritoriju v skladu z nacionalnim pravom, pridobijo in hranijo ustrezne, natančne in aktualne informacije o svojem dejanskem lastništvu, poleg osnovnih informacij, kot so ime in naslov družbe ter dokaz o registraciji in pravnem lastništvu. […] Države članice bi morale tudi zagotoviti, da je v skladu s predpisi o varstvu podatkov dostop do informacij o dejanskem lastništvu odobren tudi drugim osebam, ki lahko izkažejo upravičen interes v zvezi s pranjem denarja, financiranjem terorizma in povezanimi predhodnimi kaznivimi dejanji, kot so korupcija, davčna kazniva dejanja in goljufije. Osebe, ki lahko izkažejo upravičen interes, bi morale imeti dostop do informacij o vrsti in višini deležev v lasti upravičencev, in sicer o njihovi približni vrednosti.
[…]
(16)      Pravočasen dostop do informacij o dejanskem lastništvu bi bilo treba zagotoviti tako, da bi se izognili vsakršnemu tveganju obveščanja zadevne družbe.“
4        Člen 1(1) te direktive določa:
„Cilj te direktive je preprečiti uporabo finančnega sistema Unije za namene pranja denarja in financiranja terorizma.“
5        Člen 2 te direktive opredeljuje njeno področje uporabe.
6        Člen 3 navedene direktive določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
6.      ‚dejanski lastnik‘ pomeni vsako fizično osebo oziroma osebe, ki končno posedujejo ali nadzirajo stranko in/ali fizično osebo oziroma osebe, v imenu katerih se izvaja transakcija ali opravlja dejavnost, in zajema vsaj:
[…]
(b)      v primeru skladov vse naslednje osebe:
(i)      ustanovitelja oziroma ustanovitelje;
(ii)      skrbnika oziroma skrbnike;
(iii)      morebitnega zaščitnika oziroma zaščitnike;
(iv)      upravičence ali, kadar je treba posameznike, ki so upravičenci pravne ureditve ali pravnega subjekta, še ugotoviti, kategorijo oseb, v interesu katerih je bila pravna ureditev ali pravni subjekt ustanovljen oziroma v interesu katerih deluje;
(v)      vsako drugo fizično osebo, ki izvršuje končni nadzor nad skladom prek neposrednega ali posrednega lastništva ali prek drugačnega nadzora;
(c)      v primeru pravnih subjektov, kot so fundacije, in pravnih ureditev, podobnih skladom, fizična oseba oziroma fizične osebe na položaju, enakovrednem ali podobnem tistim iz točke (b);
[…].“
7        V poglavju III Direktive 2015/849, naslovljenem „Informacije o dejanskem lastništvu“, sta med drugim člena 30 in 31 te direktive.
8        Člen 30(1), prvi pododstavek, navedene direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da morajo gospodarski in drugi pravni subjekti, ustanovljeni na njihovem ozemlju, pridobiti ter imeti na voljo ustrezne, natančne in posodobljene informacije o svojem dejanskem lastništvu, vključno s podrobnostmi o deležih v lasti upravičencev. […]“
9        Člen 31 iste direktive določa:
„1.      Države članice zagotovijo, da se ta člen uporablja za sklade in druge vrste pravnih ureditev, kot so med drugim družbe za fiduciarne posle, nekatere vrste družb Treuhand ali fideicomiso, kadar imajo take ureditve strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom. Države članice opredelijo značilnosti, na podlagi katerih se določi, kdaj imajo pravne ureditve strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom, v zvezi s temi pravnimi ureditvami, ki jih ureja njihovo pravo.
Vsaka država članica zahteva, da skrbniki vsakega ekspresnega sklada, ki se upravlja v tej državi članici, pridobijo in imajo na voljo ustrezne, natančne in posodobljene informacije o dejanskem lastništvu sklada. Te informacije vključujejo identiteto:
(a)      ustanovitelja oziroma ustanoviteljev;
(b)      skrbnika oziroma skrbnikov;
(c)      morebitnega zaščitnika oziroma zaščitnikov;
(d)      upravičencev ali razreda upravičencev;
(e)      vsake druge fizične osebe, ki izvršuje dejanski nadzor nad skladom.
Države članice zagotovijo, da se kršitve tega člena kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi ukrepi ali sankcijami.
2.      Države članice zagotovijo, da skrbniki ali osebe z enakovrednim položajem v podobnih pravnih ureditvah, kot je navedeno v odstavku 1 tega člena, pooblaščenim subjektom razkrijejo svoj status in jim pravočasno zagotovijo informacije iz odstavka 1 tega člena, kadar kot skrbnik ali oseba z enakovrednim položajem v podobni pravni ureditvi vzpostavijo poslovni odnos ali izvedejo občasno transakcijo nad mejnimi vrednostmi iz točk (b), (c) in (d)
člena 11.
[…]
3a.      Države članice zahtevajo, da se informacije o dejanskem lastništvu ekspresnih skladov in podobnih pravnih ureditev iz odstavka 1 hranijo v osrednjem registru dejanskih lastnikov, ki ga vzpostavi država članica, v kateri ima skrbnik sklada ali oseba z enakovrednim položajem v podobni pravni ureditvi sedež ali v kateri prebiva.
[…]
4.      Države članice zagotovijo, da imajo do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve vedno dostop:
(a)      pristojni organi in [finančne obveščevalne enote], brez vsake omejitve;
(b)      pooblaščeni subjekti v okviru skrbnega preverjanja strank v skladu s poglavjem II;
(c)      vsaka fizična ali pravna oseba, ki lahko izkaže upravičen interes
[…]
Informacije, dostopne fizičnim in pravnim osebam iz točk (c)
in (d) prvega pododstavka, vsebujejo ime, mesec in leto rojstva, državo prebivališča in državljanstvo dejanskega lastnika kakor tudi vrsto in obseg deleža v lasti upravičenca.
Države članice lahko pod pogoji, ki se določijo v nacionalnem pravu, zagotavljajo dostop do dodatnih informacij, ki omogočajo identifikacijo dejanskega lastnika. Te dodatne informacije vključujejo vsaj datum rojstva ali kontaktne podatke, v skladu s pravili o varstvu podatkov. Države članice lahko dovolijo širši dostop do informacij, shranjenih v registru, v skladu s svojim nacionalnim pravom.
[…]
4a.      Države članice se lahko odločijo, da omogočijo dostop do informacij, shranjenih v svojih nacionalnih registrih iz odstavka 3[a], pod pogojem, da se opravi spletna prijava in plačilo pristojbine, ki ne presega administrativnih stroškov omogočanja dostopa do teh informacij, vključno s stroški vzdrževanja in razvoja registra.
5.      Države članice zahtevajo, da so informacije, shranjene v osrednjem registru iz odstavka 3a, ustrezne, natančne in posodobljene, in v ta namen vzpostavijo ustrezne mehanizme. […]
[…]
7a.      Države članice lahko določijo izvzetje glede dostopa iz točk (b), (c) in (d) prvega pododstavka odstavka 4 do vseh ali nekaterih informacij o dejanskem lastništvu, in sicer za vsak primer posebej ter v izjemnih okoliščinah, določenih v nacionalnem pravu, kadar bi takšen dostop dejanskega lastnika izpostavil nesorazmernemu tveganju prevare, ugrabitve, izsiljevanja, prisiljenja, nadlegovanja, nasilja ali ustrahovanja oziroma kadar je dejanski lastnik mladoleten oziroma kako drugače poslovno nesposoben. Države članice zagotovijo, da se ta izvzetja odobrijo le na podlagi podrobne ocene izjemne narave okoliščin. Zagotovita se pravici do upravnega pregleda odločitve o izvzetju in do učinkovitega pravnega varstva. Država članica, ki je odobrila izvzetje, objavi letne statistične podatke o številu odobrenih izvzetij in navedenih razlogih ter o teh podatkih poroča [Evropski] [k]omisiji.
[…]
10.      Države članice do 10. julija 2019 Komisijo uradno obvestijo o kategorijah, opisu značilnosti in imenih skladov in podobnih pravnih ureditev iz odstavka 1, kjer je to primerno, pa tudi o njihovi pravni podlagi. Komisija do 10. septembra 2019 v Uradnem listu Evropske unije objavi konsolidirani seznam takšnih skladov in podobnih pravnih ureditev.
Komisija do 26. junija 2020 Evropskemu parlamentu in Svetu [Evropske unije] predloži poročilo z oceno, ali so bili vsi skladi in podobne pravne ureditve iz odstavka 1, ki jih ureja pravo držav članic, ustrezno opredeljeni in ali zanje veljajo obveznosti, kot so določene v tej direktivi. Kadar je to primerno, Komisija na podlagi ugotovitev iz tega poročila ustrezno ukrepa.“
Direktiva 2018/843
10      V uvodnih izjavah 4, od 27 do 30, 32 in 42 Direktive 2018/843 je navedeno:
„(4)      […] [T]reba [je] še dodatno povečati splošno preglednost gospodarskega in finančnega okolja Unije. Preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma je lahko učinkovito le, če okolje ni naklonjeno storilcem kaznivih dejanj, ki iščejo zatočišče za svoje finance prek nepreglednih struktur. Poštenost finančnega sistema Unije je odvisna od preglednosti gospodarskih in drugih pravnih subjektov, skladov in podobnih pravnih ureditev. Cilj te direktive ni le odkrivanje in preiskovanje pranja denarja, ampak tudi njegovo preprečevanje. Večja preglednost ima lahko močan odvračilni učinek.
[…]
(27)      Pravila, ki se uporabljajo za sklade in podobne pravne ureditve v zvezi z dostopom do informacij o dejanskem lastništvu, bi morala biti primerljiva z ustreznimi pravili, ki se uporabljajo za gospodarske in druge pravne subjekte. Zaradi velikega števila različnih vrst skladov, ki trenutno obstajajo v Uniji, ter še bolj raznovrstnih podobnih pravnih ureditev bi morale države članice sprejeti odločitev o tem, ali je sklad ali podobna pravna ureditev primerljivo podobna gospodarskim in drugim pravnim subjektom ali ne. Namen nacionalnega prava pri prenosu teh določb bi moral biti, da se prepreči uporaba skladov ali podobnih pravnih ureditev za pranje denarja, financiranje terorizma ali povezana predhodna kazniva dejanja.
(28)      Zaradi različnih značilnosti skladov in podobnih pravnih ureditev bi morale države članice imeti možnost, da v skladu z nacionalnim pravom in pravili o varstvu podatkov določijo raven preglednosti v zvezi s skladi in podobnimi pravnimi ureditvami, ki niso primerljive z gospodarskimi in drugimi pravnimi subjekti. Prisotna tveganja za pranje denarja in financiranje terorizma se lahko razlikujejo glede na značilnosti vrste sklada ali podobne pravne ureditve, razumevanje teh tveganj pa se lahko sčasoma spremeni, na primer zaradi nacionalnih in nadnacionalnih ocen tveganja. Zato bi morale države članice imeti možnost zagotoviti širši dostop do informacij o dejanskem lastništvu skladov in podobnih pravnih ureditev, če je tak dostop potreben in sorazmeren ukrep glede na legitimni cilj preprečevanja uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranja terorizma.
Pri določanju stopnje preglednosti informacij o dejanskem lastništvu takih skladov ali podobnih pravnih ureditev bi morale države članice ustrezno upoštevati varstvo temeljnih pravic posameznikov, zlasti pravico do zasebnosti in varstva osebnih podatkov. Dostop do informacij o dejanskem lastništvu skladov in podobnih pravnih ureditev bi bilo treba omogočiti vsem osebam, ki lahko izkažejo upravičeni interes. Dostop bi bilo treba omogočiti tudi vsem osebam, ki vložijo pisno zahtevo v zvezi s skladom ali podobno pravno ureditvijo, ki je imetnik ali lastnik nadzornega deleža v katerem koli gospodarskem ali drugem pravnem subjektu s sedežem zunaj Unije, prek neposrednega ali posrednega lastništva, vključno z udeležbo v obliki prinosniških delnic ali prek drugačnega nadzora. Merila in pogoji za odobritev zahteve za dostop do informacij o dejanskem lastništvu skladov in podobnih pravnih ureditev bi morali biti dovolj natančni in v skladu s cilji te direktive. Države članice bi morale imeti možnost, da zavrnejo pisno zahtevo, kadar obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da ta ni v skladu s cilji te direktive.
(29)      Za zagotovitev pravne varnosti in enakih konkurenčnih pogojev je bistveno, da se jasno določi, katere pravne ureditve, vzpostavljene v Uniji, bi bilo treba šteti za podobne skladom glede na njihove funkcije ali strukturo. Zato bi bilo treba od vsake države članice zahtevati, da opredeli sklade, če jih nacionalno pravo priznava, in podobne pravne ureditve, ki se lahko ustanovijo v skladu z nacionalnim pravnim okvirom ali ustaljeno prakso in ki so po strukturi ali funkcijah podobni skladom, kot je omogočanje ločevanja ali nepovezanosti med pravnim in dejanskim lastništvom sredstev. Nato bi morale države članice Komisiji sporočiti kategorije, posredovati opis značilnosti, imena in po možnosti pravno podlago teh skladov in podobnih pravnih ureditev, da se objavijo v Uradnem listu Evropske unije in da se omogoči njihova identifikacija s strani drugih držav članic. Upoštevati bi bilo treba, da imajo lahko skladi in podobne pravne ureditve v Uniji različne pravne značilnosti. Kadar so lastnosti sklada ali podobne pravne ureditve po strukturi ali funkcijah primerljive z značilnostmi gospodarskih in drugih pravnih subjektov, bi javni dostop do informacij o dejanskem lastništvu prispeval k boju proti zlorabi skladov in podobnih pravnih ureditev, enako kot javni dostop lahko prispeva k preprečevanju zlorabe gospodarskih in drugih pravnih subjektov za pranje denarja in financiranje terorizma.
(30)      Javni dostop do informacij o dejanskem lastništvu omogoča civilni družbi, vključno s tiskom in organizacijami civilne družbe, boljši nadzor nad informacijami in prispeva k ohranjanju zaupanja v neoporečnost poslovnih transakcij in finančnega sistema. Prispeva lahko k krepitvi boja proti zlorabi gospodarskih in drugih pravnih subjektov ter pravnih ureditev za namene pranja denarja ali financiranja terorizma tako, da prispeva k preiskavam in učinkuje na ugled subjektov, saj se bo vsakdo, ki bi lahko z njimi sklepal transakcije, zavedal identitete dejanskih lastnikov. Prav tako finančnim institucijam ter pristojnim organom, vključno z organi tretjih držav, ki sodelujejo v boju proti takim kršitvam, omogoča pravočasno in učinkovito dostopnost informacij. Dostop do teh informacij bi pomagal tudi pri preiskavah o pranju denarja, povezanih predhodnih kaznivih dejanjih in financiranju terorizma.
[…]
(32)      Zaupanje vlagateljev in širše javnosti v finančne trge je v veliki meri odvisno od obstoja zanesljive ureditve za razkritje dokumentov, ki zagotavlja preglednost dejanskega lastništva in nadzornih struktur gospodarskih in drugih pravnih subjektov ter nekaterih vrst skladov in podobnih pravnih ureditev. Države članice bi zato morale na dovolj dosleden in usklajen način omogočiti dostop do informacij o dejanskem lastništvu z določitvijo jasnih pravil za dostop javnosti do njih, tako da lahko tretje strani po vsej Uniji preverijo, kdo so dejanski lastniki gospodarskih in drugih pravnih subjektov ter nekaterih vrst skladov in podobnih pravnih ureditev.
[…]
(42)      Države članice bi morale v svojem nacionalnem pravu opredeliti upravičen interes kot splošni pojem in tudi kot merilo za ocenjevanje informacij o dejanskem lastništvu. S temi opredelitvami zlasti ne bi smeli omejiti pojma upravičenega interesa na primere tekočih upravnih ali sodnih postopkov in bi morali omogočiti, da se po potrebi upošteva preventivno delo na področju preprečevanja pranja denarja, financiranja terorizma in s tem povezanih predhodnih kaznivih dejanj, ki ga opravljajo nevladne organizacije in raziskovalni novinarji. […]“
Italijansko pravo
Zakonska uredba št. 231/2007
11      Člen 1(2)(ee) decreto legislativo n. 231 –
Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (zakonska uredba št. 231 o izvajanju Direktive 2005/60/ES o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma ter Direktive 2006/70/ES o določitvi izvedbenih ukrepov) z dne 21. novembra 2007 (GURI št. 290 z dne 14. decembra 2015, redni dodatek št. 268) v različici, ki se uporablja za spora v glavni stvari (v nadaljevanju: zakonska uredba št. 231/2007), opredeljuje „ponudnika storitev za sklade ali družbe“ kot „vsako fizično ali pravno osebo, ki za tretje strani poslovno opravlja katero izmed naslednjih storitev: […] deluje ali drugi osebi omogoča, da deluje v vlogi skrbnika ekspresnega sklada ali podobne pravne ureditve“.
12      Člen 20 zakonske uredbe št. 231/2007 ureja identifikacijo dejanskega lastnika.
13      Člen 21(3) in (4) te zakonske uredbe določa:
„3.      Skladi […] in podobne pravne ureditve s sedežem ali prebivališčem na ozemlju Italijanske republike morajo biti vpisani v poseben razdelek poslovnega registra. Skrbnik ali skrbniki, druga oseba v imenu skrbnika ali oseba, ki izvršuje pravice, pooblastila in pristojnosti, enakovredne tistim v podobnih pravnih ureditvah, sporoči
podatke iz člena 22(5) o dejanskem lastništvu teh skladov in podobnih pravnih ureditev s sedežem ali prebivališčem na ozemlju Italijanske republike sporoči, in sicer izključno v elektronski obliki in brez kolkovine, poslovnemu registru, da se hranijo v ustreznem razdelku. […]
4.      Dostop do podatkov iz člena 22(5) o dejanskem lastništvu sklada je dovoljen:
[…]
(da)      […]
posameznikom, tudi tistim s širšim interesom, ki imajo upošteven in razlikovalen pravni interes, v primerih, ko je poznavanje dejanskega lastništva potrebno za zagotovitev ali zaščito interesa, ki ustreza pravno varovanemu položaju, če imajo ti posamezniki konkretne in dokumentirane dokaze o neskladju med dejanskim in pravnim lastništvom. Interes mora biti neposreden, konkreten in obstoječ ter v primeru subjektov, ki zastopajo širši interes, ne sovpada z interesom posameznikov, ki spadajo v zastopano kategorijo. V izjemnih okoliščinah se lahko dostop do vseh ali nekaterih informacij o dejanskem lastništvu zavrne, kadar bi takšen dostop dejanskega lastnika izpostavil nesorazmernemu tveganju prevare, ugrabitve, izsiljevanja, prisiljenja, nadlegovanja, nasilja ali ustrahovanja ali kadar je dejanski lastnik poslovno nesposobna oseba ali mladoletnik, in sicer za vsak primer posebej ter po temeljiti presoji izjemne narave okoliščin. […]“
14      Člen 22(5) in (5a) navedene zakonske uredbe določa:
„5.      Skrbniki ekspresnih skladov, ki so urejeni z [legge n. 364 (zakon št. 364), z dne 16. oktobra 1989 (GURI št. 261 z dne 8. novembra 1989, redni dodatek št. 84)], ter osebe, ki izvršujejo enakovredne pravice, pooblastila in pristojnosti v podobnih pravnih ureditvah, pod pogojem, da imajo sedež ali prebivališče na ozemlju Italijanske republike, pridobijo in hranijo ustrezne, natančne in posodobljene informacije o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, kar pomeni informacije o identiteti ustanovitelja ali ustanoviteljev, skrbnika ali skrbnikov, zaščitnika ali zaščitnikov ali druge osebe v imenu skrbnika, morebitnega upravičenca ali razreda upravičencev in vsake druge fizične osebe, ki izvršuje dejanski nadzor nad skladom ali podobno pravno ureditvijo, ter vsake druge fizične osebe, ki izvršuje končni nadzor nad premoženjem prek neposrednega ali posrednega lastništva ali prek drugačnega nadzora. Skrbniki ekspresnih skladov in osebe, ki izvršujejo enakovredne pravice, pooblastila in pristojnosti v podobnih pravnih ureditvah, hranijo te informacije najmanj pet let po prenehanju statusa skrbnika in zagotovijo takojšen dostop do njih organom iz člena 21(2)(a) in (b). Kadar ti skrbniki vzpostavijo trajen ali posloven odnos oziroma opravljajo občasne storitve, morajo pooblaščenim osebam razkriti svoj status.
5a.      Za namene te uredbe so skladom podobne pravne ureditve subjekti in ureditve, ki po strukturi in funkcijah ustvarjajo enakovredne pravne učinke kot ekspresni skladi, tudi ob upoštevanju uporabe sredstev za določen namen in nadzora osebe, ki ni lastnik, v interesu enega ali več upravičencev ali za dosego določenega namena.“
Ministrska uredba št. 55/2022
15      V členu 1(g) decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze n. 55 –
Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (uredba št. 55 ministra za gospodarstvo in finance – Pravilnik glede določb o sporočanju, dostopu in vpogledu v podatke in informacije v zvezi z dejanskim lastništvom podjetij, ki imajo status pravne osebe, pravnih oseb zasebnega prava, skladov, ki ustvarjajo pravne učinke, pomembne za davčne namene, in skladom podobnih pravnih ureditev) z dne 11. marca 2022 (GURI št. 121 z dne 25. maja 2022.
str. 1; v nadaljevanju: ministrska uredba št. 55/2022) so podobne pravne ureditve opredeljene kot subjekti in ureditve, „ki v skladu s členom 22(5a) [zakonske uredbe št. 231/2007] po strukturi in funkcijah ustvarjajo enakovredne pravne učinke kot ekspresni skladi, tudi ob upoštevanju uporabe sredstev za določen namen in nadzora osebe, ki ni lastnik, v interesu enega ali več upravičencev ali za dosego določenega namena“.
16      Člen 7(2) in (3) ministrske uredbe št. 55/2022 določa:
„2.      Podatki in informacije o dejanskem lastništvu skladov in podobnih pravnih ureditev, za katere velja obveznost vpisa v posebni razdelek, in ki so razkriti v skladu s členom 3 ter se hranijo v posebnem razdelku poslovnega registra, so na voljo vsem fizičnim ali pravnim osebam, vključno s tistimi s širšim interesom, ki so upravičene do dostopa v skladu s členom 21(4)(da), prvi in drugi stavek, [zakonske uredbe št. 231/2007], na podlagi predložitve obrazložene zahteve za dostop krajevno pristojni trgovinski zbornici, iz katere je razvidno, da so izpolnjeni pogoji iz člena 21(4)(da), prvi in drugi stavek. Krajevno pristojna trgovinska zbornica v 20 dneh po vložitvi zahtevka prosilcu odobri dostop ali pa mu po certificirani elektronski pošti sporoči obrazloženo zavrnitev. Če v zgoraj navedenem roku stranka ne prejme odgovora, se šteje, da je dostop zavrnjen.
3.      […] Krajevno pristojna trgovinska zbornica pošlje zahtevo za dostop iz odstavkov 1 in 2 drugi stranki tako, da pošlje sporočilo na overjen elektronski naslov, posredovan v skladu s členom 4(1)(e). Druga stranka lahko v desetih dneh po prejemu zgoraj navedenega sporočila na overjen elektronski naslov pošlje obrazložen ugovor. Trgovinska zbornica za vsak primer posebej preuči izjemne okoliščine iz člena 21(2)(f) in (4)(da) [zakonske uredbe št. 231/2007], ki jih uveljavlja druga stranka in ki upravičujejo popolno ali delno zavrnitev dostopa, tudi ob upoštevanju načela sorazmernosti med navedenim tveganjem in interesom za dostop. Krajevno pristojna trgovinska zbornica lahko na podlagi presoje izjemnih okoliščin, na katere se sklicuje druga stranka, v celoti ali delno zavrne dostop do podatkov iz odstavkov 1 in 2. Utemeljena zavrnitev dostopa se prosilcu sporoči na overjen elektronski naslov v 20 dneh po vložitvi zahteve za dostop. Če v zgoraj navedenem roku stranka ne prejme odgovora, se šteje, da je dostop zavrnjen.“
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
17      Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so, razen Assoservizi Fiduciari, skrbniške družbe italijanskega prava. Pri prenosu člena 31 Direktive 2015/849 v italijanski pravni red so se skrbniška pooblastila, ki so jih sklenile te družbe, štela za pravne ureditve, ki imajo „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“
v smislu tega člena 31(1), zaradi česar je nastala obveznost posredovanja informacij o zadevnih dejanskih lastnikih.
18      Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija) je tožbe, ki so jih vložile tožeče stranke iz postopka v glavni stvari in v katerih so zlasti zatrjevale nezdružljivost nacionalnih predpisov za prenos člena 31 Direktive 2015/849 s pravo Unije in nezakonitost tega člena 31, zavrnilo. Nato so pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), ki je predložitveno sodišče, vložile pritožbe.
19      Predložitveno sodišče ob upoštevanju pritožbenih razlogov, ki so jih podale tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, meni, da je treba v sporih, o katerih odloča, odločiti o veljavnosti in razlagi člena 31 Direktive 2015/849.
20      Na prvem mestu, to sodišče navaja, da nekatere tožeče stranke iz postopka v glavni stvari izpodbijajo veljavnost določb člena 31(1), (2) in (10) Direktive 2015/849, ker naj bi bile v nasprotju s členom 114 in členom 288, tretji odstavek, PDEU ter načelom polnega učinka. Menijo, da te določbe glede svojih učinkov niso jasne, natančne in predvidljive ter ne omogočajo uresničitve cilja pravne varnosti, ker so v tej direktivi med drugim uporabljeni nedoločeni pravni pojmi, kot je pojem „podobnost“, ne da bi bila določena potrebna objektivna skupna merila.
21      Na drugem mestu, predložitveno sodišče se v zvezi z vključitvijo skrbniških pooblastil na področje uporabe člena 31 Direktive 2015/849 kot pravnih ureditev, ki imajo „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“, sprašuje, prvič, o obsegu pojma „istituti giuridici“ (pravne ureditve) iz italijanske različice tega člena 31(1), (2) in (10).
22      To sodišče meni, da bi bilo mogoče ob upoštevanju pomena, ki ga ima termin „istituto“ v skladu z italijansko pravno teorijo v nacionalnem pravnem redu, ta pojem razumeti tako, da se nanaša na obstoj usklajenega sklopa pravil in načel, ki urejajo socialni pojav, pri čemer pa tak pristop očitno ni v skladu z drugimi jezikovnimi različicami navedenega člena 31(1), (2) in (10). Prav tako naj bi bilo mogoče, da se navedeni pojem nanaša na konkretno in specifično ekonomsko‑pravno transakcijo, zaradi česar bi bilo treba opraviti analizo vsakega primera posebej, kar pa bi vzbujalo dvome z vidika pravne varnosti. Navedeno sodišče se torej nagiba k tretjemu pristopu, v skladu s katerim je treba isti pojem razlagati ob upoštevanju vrst ekonomsko‑pravnih transakcij, ki se presojajo glede na njihove bistvene značilnosti in ki imajo v vsakem od teh primerov „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“.
23      Drugič, predložitveno sodišče opozarja, da morajo države članice v skladu s členom 31(1) in (10) Direktive 2015/849 opredeliti pravne ureditve, ki imajo „strukturo ali funkcije, podobne skladom“, in Komisijo uradno obvestiti o „kategorijah, opisu značilnosti in imenih skladov in podobnih pravnih ureditev iz odstavka 1, kjer je to primerno, pa tudi o njihovi pravni podlagi“, v zvezi s katerimi Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi konsolidirani seznam. Predložitveno sodišče se ob upoštevanju, da je Italijanska republika podala zahtevno uradno obvestilo in je med podobne pravne ureditve vključila skrbniško pooblastilo po italijanskem pravu (mandato fiduciario), sprašuje o konstitutivnem in deklarativnem obsegu tega uradnega obvestila in konsolidiranega seznama, ki ga Komisija objavi na podlagi tega člena 31(10).
24      Tretjič, predložitveno sodišče želi razjasniti, ali je mogoče strukturo ali naloge skrbniških pooblastil, ki jih sklenejo skrbniške družbe italijanskega prava, šteti za „podobne skladom“ v smislu navedenega člena 31(1). V zvezi s tem pojasnjuje, da na podlagi takega skrbniškega pooblastila zadevna skrbniška družba pridobi pravico do izvrševanja pravic na premoženju ali kapitalu, ki ji je zaupan, brez pridobitve lastništva, ki ostane v rokah fiducianta. Postavljalo naj bi se torej vprašanje, ali je mogoče šteti, da ima to skrbniško pooblastilo „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“, čeprav ne vključuje prenosa lastništva nad premoženjem ali kapitalom, ki je predmet navedenega pooblastila.
25      Četrtič, to sodišče navaja, da je po mnenju tožečih strank iz postopka v glavni stvari odločitev, da za skrbniške družbe italijanskega prava, kar zadeva skrbniška pooblastila, ki so jih sklenile, veljajo obveznosti iz člena 31 Direktive 2015/849, zlasti v nasprotju z načelom sorazmernosti. Obveznosti, določene v predpisih, ki se že uporabljajo za dejavnosti teh družb,
naj bi zadostovale za uresničitev ciljev te direktive.
26      Na tretjem mestu, ker so v skladu s členom 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849 informacije o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve dostopne vsaki fizični ali pravni osebi, ki lahko izkaže upravičen interes, tožeče stranke iz postopka v glavni stvari izpodbijajo prevelik obseg kroga oseb, ki jim je odobren dostop, in trdijo, da bi možnost uveljavljanja pravice do dostopa, če bi bila odvisna le od obstoja neopredeljenega „upravičenega interesa“, povzročila negotovost glede njenega izvajanja. Tako naj neobstoj strožjih pogojev, ki bi posameznikom upravičevali dostop do informacij o teh dejanskih lastnikih, ne bi bila združljiva zlasti s temeljnima pravicama do spoštovanja zasebnega življenja in varstva osebnih podatkov, določenima v členih 7 in 8 Listine.
27      Na četrtem mestu, predložitveno sodišče dvomi o nacionalni ureditvi, s katero je bil prenesen člen 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari s sklicevanjem zlasti na sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912), namreč trdijo, da ta nacionalna ureditev ni v skladu s pravom Unije, ker omogoča preširok dostop do informacij o dejanskem lastništvu.
28      Na petem in zadnjem mestu, predložitveno sodišče se sprašuje o razlagi člena 31(7a) Direktive 2015/849. V skladu s prvim stavkom te določbe lahko države članice v primerih, ki so navedeni v njej, za vsak primer posebej določijo izvzetje glede dostopa do vseh ali nekaterih informacij o dejanskem lastništvu. Poleg tega ta člen 31(7a), tretji stavek, določa, da se zagotovita pravici do upravnega pregleda odločitve o izvzetju in do učinkovitega pravnega varstva.
29      V zvezi z zadnjenavedenim to sodišče pojasnjuje, da čeprav nacionalna ureditev, s katero je bil prenesen člen 31(7a) Direktive 2015/849, določa predhodno izmenjavo med zadevnim dejanskim lastnikom in pristojno trgovinsko zbornico, ki je subjekt, ki odloča o prošnji za dostop do informacij o dejanskem lastništvu, v tej nacionalni ureditvi ni določeno pravno sredstvo, ki bi se lahko predhodno uveljavilo. Tako naj bi bilo pravno varstvo dejanskih lastnikov določeno šele pozneje, in sicer z možnostjo izpodbijanja odločbe o ugoditvi prošnji za dostop do teh informacij pred upravnim sodiščem. V teh okoliščinah navedeno sodišče dvomi o skladnosti navedene nacionalne ureditve s pravicami in interesi zadevnih dejanskih lastnikov.
30      V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) v zadevi C‑684/24 prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.      Ali je člen 31(4) [Direktive 2015/849], ki omogoča dostop do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, združljiv s [členoma 7 in 8 Listine] in [členom 8 EKČP] v delu, v katerem vedno omogoča dostop vsaki fizični ali pravni osebi, ‚ki lahko izkaže upravičen interes‘, brez opredelitve in razmejitve samega pojma ‚upravičenega interesa‘, tako da njegovo opredelitev v celoti prepušča prosti presoji držav članic, kar bi lahko povzročilo preširoke opredelitve subjektivnega okvira uveljavljanja dostopa, ki bi lahko škodovale temeljnim pravicam posameznika?
2.      Ali so jamstva iz člena 31(7a) [Direktive 2015/849] v zvezi s pravico do upravne pritožbe zoper odločitev, ki (v izjemnih okoliščinah, določenih z nacionalno zakonodajo) odstopa od dostopa iz odstavka 4 (dostop do informacij o lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, ki je vedno dovoljen), ob upoštevanju varstva, ki ga zagotavljata člen 47 [Listine] in člen 6 [EKČP], v skladu s členoma 6 in 7 [ministrske uredbe št. 55/2022] v delu, v katerem podeljujejo zunajsodnemu upravnemu organu, kot je območna trgovinska zbornica, pristojnost, da poda mnenje in s tem povzroči nepopravljive posledice razkritja podatkov, pri čemer šele pozneje priznavajo pravico do pravnega sredstva dejanskemu lastniku?“
31      V zadevi C‑685/24 je Consiglio di Stato (državni svet) prav tako prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja:
„1.      Ali je treba pojem ‚istituti giuridici‘ [(pravne ureditve)] iz člena 31(1), (2) in (10) [Direktive 2015/849], ki je naveden v italijanski različici, razlagati tako, da se, kar je mogoče razbrati iz drugih glavnih jezikovnih različic, konteksta in namena Direktive, nanaša na obstoj celostne ureditve pravil in načel, ki urejajo neki družbeni pojav, ali na konkretno in specifično pravno‑ekonomsko transakcijo oziroma na vrste pravno‑ekonomskih transakcij, ki se presojajo glede na svoje bistvene značilnosti, in ki imajo v vseh primerih podobno strukturo ali funkcije kot skladi?
2.      Ali je treba člen 31(10) [Direktive 2015/849] razlagati tako, da obvestila držav članic in poročilo Komisije Parlamentu in Svetu nimajo zavezujočega zakonodajnega učinka, temveč so zgolj akti, ki opredeljujejo pravne ureditve, podobne skladom, v različnih pravnih sistemih, tako da morata nacionalno sodišče in Sodišče v primeru spora vsakokrat ugotoviti, ali imajo te ureditve podobno strukturo ali funkcije kot skladi samo na podlagi določb [te] direktive, saj teh aktov, ki dopolnjujejo pravo Unije, ni mogoče šteti za zavezujoče akte [Unije]?
3.      Ali je treba pravo Unije in zlasti uvodne izjave 1, 2, 4, 5 in od 12 do 17 ter člen 2, člen 3[…], točka 6, in člen 31 Direktive [2015/849] ter uvodne izjave 4, 5, 16, 17 in od 25
do 34 Direktive [2018/843] razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je tista iz člena 1(2)(ee) ter členov 20, 21 in 22 zakonske uredbe št. 231/2007, v delu, v katerem med pravne ureditve, ki imajo podobno strukturo in funkcije kot skladi, uvršča skrbniška pooblastila skrbniških družb?
4.      Ali pravo Unije in zlasti načelo sorazmernosti ter določbe člena 31(1) [Direktive 2015/849] v povezavi s členom 5(4) PEU ter uvodnima izjavama 5 in 27 Direktive [2018/843] nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je tista iz člena 1(2)(ee) ter členov 20, 21 in 22 zakonske uredbe št. 231/2007, v delu, v katerem med pravne ureditve, ki imajo podobno strukturo in funkcije kot skladi, uvršča skrbniška pooblastila skrbniških družb, čeprav je dejavnost teh družb podvržena številnim obveznostim in nadzoru različnih nacionalnih organov ter glede na tveganja, ki jih lahko vključujejo transakcije, ki jih izvršujejo?
5.      Ali so določbe člena 31(1), (2) in (10) [Direktive 2015/849] neveljavne, ker so v nasprotju z določbami člena 114 in člena 288, [tretji odstavek] PDEU ter načelom polnega učinka?
6.      Ali je treba pravo Unije, zlasti uvodne izjave 1, 2, 5 in od 12 do 17 [Direktive 2015/849] ter člena 30 in 31 te direktive, uvodne izjave 4, 5, 16, 17 in od 25 do 34 [Direktive 2018/843] ter člene 6, 7, 8 in 16 Listine in načelo sorazmernosti iz člena 5(4) PEU, razlagati – tudi glede na sodbo Sodišča z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912) – tako, da nasprotujejo ureditvi, kot je določena v členu 21(4)(da) zakonske uredbe št. 231/2007 in členu 7(2) ministrske uredbe št. 55/2022, ki dovoljujeta dostop posameznikom, tudi tistim s širšim interesom, ki imajo upošteven in razlikovalen pravni interes, v primerih, ko je poznavanje dejanskega lastništva potrebno za zagotovitev ali zaščito interesa, ki ustreza pravno zaščitenemu položaju, če obstajajo konkretni in dokumentirani dokazi o neskladju med dejanskim in pravnim lastništvom, in ki poleg tega zahtevata, da je interes neposreden, konkreten in obstoječ ter v primeru subjektov, ki zastopajo širši interes, ne sovpada z interesom posameznikov, ki spadajo v zastopano kategorijo?“
Postopek pred Sodiščem
32      Predlog predložitvenega sodišča, naj se ti zadevi obravnavata po hitrem postopku iz člena 105 Poslovnika Sodišča, je bil s sklepom predsednika Sodišča z dne 2. septembra 2025, Across Fiduciaria in drugi (C‑684/24 in C‑685/24, EU:C:2025:727), zavrnjen. Predsednik Sodišča je v tem sklepu vseeno odločil, da je treba zadevi na podlagi člena 53(3) tega poslovnika obravnavati prednostno.
Dopustnost
33      Družba Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione meni, da vprašanja, postavljena v zadevi C‑685/24, niso upoštevna in zato niso dopustna. Predložitveno sodišče naj bi vprašanja v zvezi z domnevno zakonitostjo vključitve skrbniških pooblastil, ki so jih sklenile skrbniške družbe italijanskega prava, v Italiji pod pojem pravnih ureditev, ki imajo „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“ v smislu člena 31(1) Direktive 2015/849, oblikovalo tako, da je navedlo pravila italijanskega prava za prenos te direktive, ki naj v resnici ne bi določala te vključitve.
34      V zvezi s tem je treba spomniti, prvič, da v skladu s členom 94 Poslovnika vsak predlog za sprejetje predhodne odločbe vsebuje „povzetek predmeta spora in upoštevnih dejstev, kakor jih je ugotovilo predložitveno sodišče, ali vsaj navedbo dejanskih okoliščin, na katerih vprašanja temeljijo“, „vsebino nacionalnih določb, ki naj bi se uporabile v obravnavani zadevi, in po potrebi upoštevno nacionalno sodno prakso“ in „razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in pojasnitev zveze, ki po mnenju predložitvenega sodišča obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari“.
35      Drugič, postopek iz člena 267 PDEU temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem. Nacionalno sodišče je edino pristojno za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja spora o glavni stvari ter za razlago in uporabo nacionalnega prava. Prav tako je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo in upoštevnost vprašanj, ki jih zastavi Sodišču (sodba z dne 7. novembra 2024, Centro di Assistenza Doganale Mellano, C‑503/23, EU:C:2024:933, točka 32 in navedena sodna praksa).
36      V obravnavani zadevi je predložitveno sodišče dovolj jasno predstavilo pravni in dejanski okvir ter razloge, zaradi katerih se sprašuje o veljavnosti in razlagi nekaterih določb prava Unije, da bi lahko izdalo sodbo. Poleg tega je vprašanje, ali so predpostavke, na katere se predložitveno sodišče opira v okviru svojih vprašanj, napačne, vprašanje glede dejanskega stanja, katerega pravilnosti Sodišče ne preverja (sodba z dne 27. februarja 2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Način upravljanja KNP), C‑18/23, EU:C:2025:119, točka 37 in navedena sodna praksa).
37      Zato so vprašanja, postavljena v zadevi C‑685/24, dopustna.
Vprašanja za predhodno odločanje
Peto vprašanje v zadevi C‑685/24
38      Peto vprašanje v zadevi C‑685/24, ki ga je treba obravnavati najprej, se glede na svoje besedilo nanaša na veljavnost člena 31(1), (2) in (10) Direktive 2015/849 ob upoštevanju člena 114 in člena 288, tretji odstavek, PDEU ter načela polnega učinka. Vendar je iz navedb, ki jih je predložitveno sodišče navedlo v utemeljitev tega vprašanja, jasno razvidno, da se to natančneje nanaša na spoštovanje načela pravne varnosti, pri čemer se to sodišče sklicuje na trditve nekaterih tožečih strank iz postopka v glavni stvari v zadevi C-685/24, da naj določbe te direktive glede svojih učinkov ne bi bile jasne, natančne in predvidljive. Po njihovem mnenju naj bi navedena direktiva med drugim vsebovala nedoločene pravne pojme, kot je pojem „podobnost“, ne da bi bila v njej določena potrebna objektivna skupna merila.
39      Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče z navedenim vprašanjem Sodišče poziva, naj ugotovi, ali je člen 31(1), (2) in (10) Direktive 2015/849 v nasprotju z načelom pravne varnosti.
40      Načelo pravne varnosti v skladu z ustaljeno sodno prakso zahteva, da, prvič, so pravna pravila jasna in natančna, in drugič, da je njihova uporaba predvidljiva za pravne subjekte, zlasti kadar imajo lahko neugodne posledice. To načelo zlasti terja, da ureditev zadevnim subjektom omogoča, da se natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki so jim s to ureditvijo naložene, ter da se lahko nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in obveznostmi ter ukrepajo v skladu z njimi (sodba z dne 4. oktobra 2024, Litva in drugi/Parlament in Svet (Sveženj o mobilnosti), od C‑541/20 do C‑555/20, EU:C:2024:818, točka 158 in navedena sodna praksa).
41      Vendar teh zahtev ni mogoče razlagati tako, da nasprotujejo temu, da zakonodajalec Unije v okviru predpisa, ki ga sprejme, uporabi abstrakten pravni pojem, ali da nalagajo, da so v takem abstraktnem predpisu navedeni različni konkretni primeri, v katerih bi se ta predpis lahko uporabil, saj zakonodajalec ne more vnaprej opredeliti vseh teh primerov (sodba z dne 4. oktobra 2024, Litva in drugi/Parlament in Svet (Sveženj o mobilnosti), od C‑541/20 do C‑555/20, EU:C:2024:818, točka 159 in navedena sodna praksa).
42      Tako ni nujno, da so v zakonodajnem aktu tehnična pojasnila, saj lahko zakonodajalec Unije postavi splošni pravni okvir, ki ga po potrebi naknadno pojasni (sodba z dne 4. oktobra 2024, Litva in drugi/Parlament in Svet (Sveženj o mobilnosti), od C‑541/20 do C‑555/20, EU:C:2024:818, točka 160 in navedena sodna praksa).
43      Zato dejstvo, da zakonodajni akt organom, pristojnim za njegovo izvajanje, podeljuje diskrecijsko pravico,
samo po sebi ni v nasprotju z zahtevo po predvidljivosti, če sta obseg in način izvajanja take pravice glede na zastavljeni zakoniti cilj opredeljena dovolj natančno, da se zagotovi ustrezno varstvo pred samovoljo (sodba z dne 4. oktobra 2024, Litva in drugi/Parlament in Svet (Sveženj o mobilnosti), od C‑541/20 do C‑555/20, EU:C:2024:818, točka 161 in navedena sodna praksa).
44      V zvezi s členom 31 Direktive 2015/849 je iz njegovega odstavka 1, prvi pododstavek, prvi stavek, razvidno, da se ta uporablja „za sklade in druge vrste pravnih ureditev, kot so med drugim družbe za fiduciarne posle, nekatere vrste družb Treuhand ali fideicomiso, kadar imajo take ureditve strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“. V navedenem členu 31(1), prvi pododstavek, je v drugem stavku dodano, da „[d]ržave članice opredelijo značilnosti, na podlagi katerih se določi, kdaj imajo pravne ureditve strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom, v zvezi s temi pravnimi ureditvami, ki jih ureja njihovo pravo“.
45      Poleg tega države članice v skladu s členom 31(2) Direktive 2015/849 zagotovijo, da skrbniki ali osebe z enakovrednim položajem v podobnih pravnih ureditvah, kot je navedeno v tem členu 31(1), posredujejo določene informacije, kadar so izpolnjeni pogoji iz navedenega člena 31(2).
46      Nazadnje, člen 31(10), prvi pododstavek, Direktive 2015/849 določa, prvič, da države članice do 10. julija 2019 Komisijo uradno obvestijo o kategorijah, opisu značilnosti in imenih skladov in podobnih pravnih ureditev iz tega člena 31(1), kadar je to primerno, pa tudi o njihovi pravni podlagi. Drugič, v skladu s to določbo Komisija do 10. septembra 2019 v Uradnem listu Evropske unije objavi konsolidirani seznam takšnih skladov in podobnih pravnih ureditev.
47      V zvezi s pojmom „skladi“, za katere se uporablja člen 31 Direktive 2015/849, je treba ugotoviti, da ta v njej ni opredeljen in da se jezikovne različice te direktive nekoliko razlikujejo. Kljub temu je navedeni pojem mogoče razlagati dovolj jasno, saj se večina jezikovnih različic, vključno z italijansko, izrecno sklicuje na „trusts“. Termin „trust“ je pravni pojem, ki je razširjen v državah common law in ki je, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 45 in 46, v mednarodnem javnem pravu jasno opredeljen.
48      Člen 31 Direktive 2015/849 se uporablja tudi za „druge vrste pravnih ureditev“, ki so v odstavkih 2 in 10 tega člena 31 opredeljene kot „pravne ureditve, ki so podobne“. Kot izhaja iz odstavka 1, drugi stavek, navedenega člena 31 in uvodne izjave 27 Direktive 2018/843, morajo te druge vrste pravnih ureditev, ki jih ureja njihovo pravo, opredeliti države članice.
49      Države članice pri opredelitvi navedenih drugih vrst pravnih ureditev zavezuje pogoj iz člena 31(1), prvi pododstavek, Direktive 2015/849, v skladu s katerim so zajete le pravne ureditve, ki imajo „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“. V tem okviru morajo države članice upoštevati tveganje, da se bo določena pravna ureditev uporabljala za pranje denarja in financiranja terorizma. Cilj Direktive 2015/849 je namreč preprečevanje uporabe finančnega sistema za to
(glej v tem smislu sodbo z dne 29. januarja 2026, Steiermärkische Bank und Sparkasse in drugi, C‑291/24, EU:C:2026:52, točka 24 in navedena sodna praksa).
50      V teh okoliščinah je regulativna tehnika, ki jo je izbral zakonodajalec Unije, v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 43 te sodbe, saj so obseg in načini izvajanja diskrecijske pravice, ki je z Direktivo 2015/849 priznana organom, pristojnim za njeno izvajanje, dovolj natančno opredeljeni.
51      Poleg tega, kot je navedeno v uvodni izjavi 29 Direktive 2018/843, morajo države članice ravno zaradi zagotavljanja pravne varnosti Komisijo v skladu s členom 31(10) Direktive 2015/849 uradno obvestiti o kategorijah, opisu značilnosti in imenih skladov in podobnih pravnih ureditev, kadar je to primerno, pa tudi o njihovi pravni podlagi, Komisija pa mora objaviti konsolidirani seznam teh skladov in podobnih pravnih ureditev. Namen teh zahtev je tako zagotoviti, da se lahko zadevne osebe v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 40 te sodbe, natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki jih imajo.
52      Poleg tega je treba upoštevati tudi posebnosti regulativnega področja. V uvodni izjavi 27 Direktive 2018/843 je namreč omenjeno veliko število različnih vrst skladov, ki trenutno obstajajo v Uniji, ter še večja raznovrstnost podobnih pravnih ureditev.
Sodišče pa je že razsodilo, da ima zakonodajalec Unije glede na splošne in posebne okoliščine področja, ki ga je treba uskladiti na podlagi člena 114 PDEU, diskrecijsko pravico glede tehnike približevanja, ki je najprimernejša za doseg želenega cilja, zlasti na področjih, za katera so značilne zapletene tehnične posebnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 3. decembra 2019, Češka republika/Parlament in Svet, C‑482/17, EU:C:2019:1035, točka 60 in navedena sodna praksa).
53      Poleg tega ni upoštevna trditev nekaterih tožečih strank iz postopka v glavni stvari v zadevi C-685/24, da naj bi številne države članice Komisijo obvestile, da v njihovem pravnem redu ne obstajajo pravne ureditve, podobne skladom, čeprav naj bi v vseh pravnih redih držav članic obstajale pravne ureditve, ki so enake pooblastilu brez zastopanja, vsekakor pa pravne ureditve, ki na podlagi causa fiduciae ločijo dejanskega lastnika in zakonitega lastnika.
54      Ta trditev se namreč nanaša na vprašanje, ali so države članice izpolnile obveznosti, ki jih imajo na podlagi člena 31(1) in (10) Direktive 2015/849, in z njo ni mogoče prerekati združljivosti te določbe z načelom pravne varnosti.
55      Iz tega sledi, da člen 31(1), (2) in (10) Direktive 2015/849 ni v nasprotju z načelom pravne varnosti.
56      Na podlagi navedenega je treba na peto vprašanje v zadevi C‑685/24 odgovoriti, da pri obravnavi tega vprašanja ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 31(1), (2) in (10) Direktive 2015/849.
Prvo do četrto vprašanje v zadevi C‑685/24
57      Predložitveno sodišče s prvim, drugim, tretjim in četrtim vprašanjem v zadevi C‑685/24, ki jih je treba na drugem mestu obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(1) Direktive 2015/849 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se za skrbniška pooblastila, ki jih sklenejo skrbniške družbe italijanskega prava (mandato fiduciario), šteje, da spadajo pod pojem „druge vrste pravnih ureditev“ v smislu te določbe.
58      V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da uradno obvestilo, ki ga država članica opravi v skladu s členom 31(10), prvi pododstavek, Direktive 2015/849, nima zavezujoče normativne vrednosti glede vprašanja, ali zadevna pravna ureditev spada pod ta pojem.
59      Kot je namreč razvidno iz uvodne izjave 29 Direktive 2018/843, je cilj tega uradnega obvestila ter konsolidiranega seznama skladov in podobnih pravnih ureditev, ki ga objavi Komisija, ta, da jih druge države članice zaradi zagotavljanja pravne varnosti lažje identificirajo in da se zagotovi, kot izhaja iz točke 51 te sodbe, da se lahko zadevne osebe natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki jih imajo.
60      Po tem pojasnilu je treba spomniti, da se člen 31(1) Direktive 2015/849 uporablja za „za sklade in druge vrste pravnih ureditev, kot so med drugim družbe za fiduciarne posle, nekatere vrste družb Treuhand ali fideicomiso, kadar imajo take ureditve strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“.
61      Ker v Direktivi 2015/849 ni opredeljen niti pojem „druge vrste pravnih ureditev“ niti pojem „skladi“, na katerega se nanaša ta prvi pojem, je treba njihov pomen in obseg določiti glede na njihov običajen pomen v vsakdanjem jeziku, ob upoštevanju konteksta, v katerem se uporabljajo, in ciljev, ki jim sledi ureditev, katere del so (glej po analogiji sodbo z dne 1. oktobra 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, točka 29 in navedena sodna praksa).
62      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se v zvezi s pojmom „sklad“, kot je bilo navedeno v točki 47 te sodbe, jezikovne različice člena 31(1) Direktive 2015/849 nekoliko razlikujejo, pri čemer pa se večina od njih izrecno sklicuje na izraz „trust“, ki označuje pravni pojem, razširjen v državah common law. Poleg tega so v tej določbi za ponazoritev „drugih vrst pravnih ureditev“, na katere se sklicuje, navedene „družbe za fiduciarne posle“
in „nekatere vrste družb Treuhand ali fideicomiso“.
63      Jezikovne različice člena 31(1) Direktive 2015/849 se nekoliko razlikujejo tudi v zvezi s pojmom „pravne ureditve“ v smislu te določbe. Kot namreč navaja predložitveno sodišče, je v italijanski različici navedene določbe („istituti giuridici“) ta pojem mogoče razumeti tako, da se nanaša na celostno ureditev nekega pojava, ki ima pravni pomen. Nasprotno pa se z izrazoma, uporabljenima v angleški („legal arrangements“) ali nemški („Rechtsvereinbarungen“) jezikovni različici, očitno poudarja sporazum, dogovorjen med vpletenimi strankami. Za druge jezikovne različice, kot sta francoska („constructions juridique“) ali španska („instrumentos jurídicos“), se zdi, da se nanašajo na različne primere.
64      Pojma „pravne ureditve“ glede na te razlike med jezikovnimi različicami člena 31(1) Direktive 2015/849 ni mogoče razlagati ozko, in sicer tako, da se z njim predpostavlja obstoj posebne ureditve, ki ureja zadevno transakcijo, saj bi to pomenilo, da bi se formulaciji, uporabljeni v eni od jezikovnih različic te določbe, dala prednost pred njenimi drugimi jezikovnimi različicami, kar ne bi bilo združljivo z zahtevo po enotni uporabi prava Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 12. februarja 2026, Opera Laboratori Fiorentini, C‑313/24, EU:C:2026:91, točka 28 in navedena sodna praksa). Ker pa se ta člen 31(1) v večini jezikovnih različic sklicuje na „vrste“ pravnih ureditev, se ta pojem nanaša na pravne posle, ki jih je mogoče kategorizirati glede na njihove značilnosti. Ta razlaga je podprta z nalogama identifikacije in obveščanja, ki ju imajo države članice na podlagi navedenega člena 31(1), prvi pododstavek, drugi stavek, in (10), prvi pododstavek.
65      Z uporabo člena 31 Direktive 2015/849 za „druge vrste pravnih ureditev“ v smislu navedenega člena se predpostavlja, da imajo te pravne ureditve „strukturo ali funkcije, ki so podobne skladom“.
66      V zvezi s sobesedilom, v katero je umeščen člen 31 Direktive 2015/849, in cilji, ki se z njo uresničujejo, je treba ugotoviti, da je ta člen 31 del poglavja III te direktive z naslovom „Informacije o dejanskem lastništvu“. V zvezi s tem je v uvodnih izjavah 12 in 14 navedene direktive poudarjen pomen, ki ga imata za zagotavljanje dejanske preglednosti identifikacija vsake fizične osebe, ki ima v lasti pravni subjekt ali ga nadzoruje, in potreba po natančnih in posodobljenih informacijah o dejanskem lastniku.
67      Kar natančneje zadeva pravila, ki se uporabljajo za sklade in podobne pravne ureditve, je iz uvodne izjave 27 Direktive 2018/843 razvidno, da mora biti namen nacionalnega prava pri prenosu teh pravil ta, da se prepreči uporaba skladov ali podobnih pravnih ureditev za pranje denarja, financiranje terorizma ali povezana predhodna kazniva dejanja. V tem okviru je v uvodni izjavi 28 te direktive pojasnjeno, da se prisotna
tveganja za pranje denarja in financiranje terorizma lahko razlikujejo glede na značilnosti vrste sklada ali podobne pravne ureditve.
68      Komisija je v zvezi s tem v svojih pisnih stališčih pred Sodiščem trdila, da je mogoče na podlagi uvedbe pojma „druge vrste pravnih ureditev“ v okviru Direktive 2015/849 na področje uporabe člena 31 te direktive vključiti kategorije transakcij, zaradi katerih se – tudi če ne bi bile opredeljene kot „skladi“ – ločuje med dejanskim lastnikom sredstev in osebo, ki so ji ta sredstva zaupana in ki v okviru njihovega upravljanja sodeluje s tretjimi osebami, kar ustvarja „učinek krinke“, ki tretjim osebam prikrije tega dejanskega lastnika ali ta pravna razmerja.
69      Zato morajo države članice, kot je bilo navedeno v točki 49 te sodbe, pri opredelitvi „drugih vrst pravnih ureditev“ v smislu člena 31(1) Direktive 2015/849 upoštevati tveganje, da se določena pravna ureditev uporabi za pranje denarja in financiranja terorizma.
70      Predložitveno sodišče: v obravnavanem primeru pojasnjuje, da skrbniško pooblastilo (mandato fiduciario) ni predmet celovitega regulativnega okvira, temveč da se kategorije ekonomskih transakcij, ki spadajo v okvir instituta skrbniške transakcije, v celoti razlikujejo glede na njihovo strukturo, funkcijo in učinke. Poleg tega je iz predložitvene odločbe v zadevi C‑685/24 razvidno, da ima skrbniško pooblastilo očitno strukturne in funkcionalne značilnosti, ki so blizu skladom. Gre zlasti za mehanizem naložbe premoženja neke osebe v imenu druge osebe zaradi njegovega upravljanja in vodenja, zaradi česar pride do ločitve med osebo, ki upravlja in vodi to premoženje, in osebo, ki ji to nalogo zaupa in v interesu katere se ta opravlja, na podlagi fiduciarnega pravnega razmerja. Poleg tega se predložitveno sodišče sklicuje na „učinek krinke“, ki ga ima naložba navedenega premoženja v imenu skrbnika, saj ta opravlja „funkcijo zaslona“, ki omogoča prikrivanje identitete fiducianta, kar je upošteven element glede na glavni cilj Direktive 2015/849.
71      V teh okoliščinah skrbniška pooblastila skrbniških družb italijanskega prava (mandato fiduciario) lahko spadajo pod pojem „druge vrste pravnih ureditev“ v smislu člena 31(1) Direktive 2015/849, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
72      V zvezi s tem ni upoštevno dejstvo, da se po mnenju predložitvenega sodišča naložba sredstev v imenu pooblaščenca na podlagi skrbniškega pooblastila izvede brez prenosa lastništva. Tak prenos lastništva se namreč ne more šteti za obvezen pogoj za opredelitev transakcij kot „drugih vrst pravnih ureditev“ v smislu člena 31(1) Direktive 2015/849. V uvodni izjavi 29 Direktive 2018/843 je v tem kontekstu kot primer sicer navedeno „ločevanje ali nepovezanost med pravnim in dejanskim lastništvom sredstev“, vendar pa prenos lastništva ni naveden kot obvezen pogoj.
73      Poleg tega ugotovitve iz točke 71 te sodbe ni mogoče omajati z argumentacijo tožečih strank iz zadeve C‑685/24, da naj bi različne nacionalne ureditve, ki urejajo dejavnosti skrbniških družb, že zadostovale za spoštovanje ciljev Direktive 2015/849. V zvezi s tem zadošča navesti, kot je predložitveno sodišče podrobno navedlo v predložitveni
odločbi v zadevi C‑685/24, da te nacionalne ureditve nalagajo obveznosti, ki ne ustrezajo v celoti tistim iz člena 31 te direktive, saj ta člen sledi širšim in različnim ciljem na področju preglednosti in preprečevanja.
74      Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih razlogov je treba na prvo, drugo, tretje, četrto in peto vprašanje v zadevi C‑685/24 odgovoriti, da je treba člen 31(1) Direktive 2015/849 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se za skrbniška pooblastila, ki jih sklenejo skrbniške družbe italijanskega prava (mandato fiduciario), šteje, da spadajo pod pojem „druge vrste pravnih ureditev“ v smislu te določbe.
Prvo vprašanje v zadevi C‑684/24
75      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v zadevi C‑684/24, ki ga je treba preučiti na tretjem mestu, v bistvu sprašuje o veljavnosti člena 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849 ob upoštevanju členov 7 in 8 Listine ter člena 8 EKČP.
76      V delu, v katerem se predložitveno sodišče sklicuje na člen 8 EKČP, je treba najprej spomniti, da čeprav so temeljne pravice, kakor jih zagotavlja EKČP, kot splošna načela del prava Unije, kot potrjuje člen 6(3) PEU, in čeprav člen 52(3) Listine določa, da imajo pravice, ki jih vsebuje in ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim v EKČP, enako vsebino in obseg, kot tiste iz te konvencije, slednja ni pravni instrument, ki bi bil formalno vključen v pravni red Unije, dokler Unija ne postane njena pogodbenica. Zato je treba nadzor nad zakonitostjo aktov Unije opraviti le glede na temeljne pravice, zagotovljene z Listino, v obravnavanem primeru glede na
člena 7 in 8 Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 15. februarja 2016, N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, točki 45 in 46 ter navedena sodna praksa).
Dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve
77      Člen 7 Listine zagotavlja, da ima vsakdo pravico do spoštovanja svojega zasebnega in družinskega življenja, stanovanja ter komunikacij, člen 8(1) Listine pa vsakomur izrecno podeljuje pravico do varstva osebnih podatkov, ki se nanašajo nanj.
78      Kot je razvidno iz člena 31(1), drugi pododstavek, (2) in (3a) Direktive 2015/849 morajo države članice določiti, da se zbirajo in hranijo določene informacije o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve.
Za uporabo te določbe je pojem „dejanski lastnik“ opredeljen v členu 3, točka 6(b) in (c), te direktive.
79      V skladu s členom 31(4), prvi pododstavek, Direktive 2015/849 države članice zagotovijo, da ima do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve vedno dostop vsaka fizična ali pravna oseba, ki lahko izkaže upravičen interes. Informacije, do katerih je zagotovljen dostop v skladu s tem členom 31(4), drugi pododstavek, vsebujejo ime, mesec in leto rojstva, državo prebivališča in državljanstvo dejanskega lastnika, kakor tudi vrsto in obseg deleža v lasti upravičenca.
80      V navedenem členu 31(4) je v tretjem pododstavku dodano, da lahko države članice pod pogoji, ki se določijo v nacionalnem pravu, zagotavljajo dostop do dodatnih informacij, ki omogočajo identifikacijo dejanskega lastnika, in da te dodatne informacije vključujejo vsaj datum rojstva ali kontaktne podatke, v skladu s pravili o varstvu podatkov. Države članice lahko poleg tega dovolijo širši dostop do informacij, shranjenih v registru, v skladu s svojim nacionalnim pravom.
81      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se z dostopom vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko dokaže upravičen interes –
glede na to, da podatki iz člena 31(4), drugi pododstavek, Direktive 2015/849 vsebujejo informacije o fizičnih osebah, in sicer o dejanskih lastnikih sklada ali podobne pravne ureditve – posega v temeljno pravico do spoštovanja zasebnega življenja, zagotovljeno s členom 7 Listine, pri čemer v teh okoliščinah dejstvo, da se ti podatki lahko nanašajo na poklicne dejavnosti, ni upoštevno. Poleg tega pomeni omogočanje dostopa do navedenih podatkov obdelavo osebnih podatkov, ki spada na področje uporabe člena 8 Listine (glej po analogiji sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 38 in navedena sodna praksa).
82      Ugotoviti je treba tudi, da omogočanje dostopa do osebnih podatkov tretjim osebam, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, pomeni poseganje v temeljne pravice, določene v členih 7 in 8 Listine, ne glede na nadaljnjo uporabo sporočenih informacij. V zvezi s tem ni pomembno, ali so zadevne informacije o zasebnem življenju občutljive, in tudi ne, ali so zadevne osebe zaradi tega poseganja morda imele nevšečnosti (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 39 in navedena sodna praksa).
83      Zato pomeni dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, iz člena 31(4), prvi pododstavek, (c) Direktive 2015/849 poseg v pravice, zagotovljene s členoma 7 in 8 Listine.
Utemeljitev zadevnega posega
84      Temeljne pravice, določene v členih 7 in 8 Listine, niso absolutne, ampak jih je treba upoštevati glede na njihovo funkcijo v družbi (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 45 in navedena sodna praksa).
85      V skladu s členom 52(1), prvi stavek, Listine mora biti kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, predpisano z zakonom in spoštovati njihovo bistveno vsebino. V skladu s členom 52(1), drugi stavek, Listine so omejitve teh pravic in svoboščin ob upoštevanju načela sorazmernosti dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih oseb. V zvezi s tem člen 8(2) Listine natančneje določa, da se morajo osebni podatki obdelovati med drugim „za določene namene in na podlagi privolitve prizadete osebe ali na drugi legitimni podlagi, določeni z zakonom“.
–       Spoštovanje načela zakonitosti
86      Zahteva, da mora biti kakršno koli omejevanje uresničevanja temeljnih pravic predpisano z zakonom, pomeni, da mora biti v samem aktu, ki omogoča poseganje v te pravice, opredeljen obseg omejitve uresničevanja zadevne pravice, pri čemer je na eni strani treba pojasniti, da ta zahteva ne izključuje možnosti, da je ta omejitev oblikovana dovolj ohlapno, da se lahko prilagodi različnim primerom in spremembam položajev, in na drugi strani, da lahko Sodišče po potrebi z razlago pojasni konkretni obseg navedene omejitve tako glede na samo besedilo zadevnega predpisa Unije kot glede na njegovo splošno sistematiko in cilje, ki se z njim uresničujejo, kot se razlagajo ob upoštevanju temeljnih pravic, zagotovljenih z Listino (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 47 in navedena sodna praksa).
87      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je omejitev uresničevanja temeljnih pravic iz členov 7 in 8 Listine zaradi dostopa vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, določena z zakonodajnim aktom Unije, in sicer z Direktivo 2015/849. V tem okviru člen 31(1), drugi pododstavek, (2) in (4), drugi pododstavek, te direktive določa, katere taksativno naštete informacije je treba zbrati in v kolikšnem obsegu so te informacije dostopne osebam, ki lahko izkažejo upravičen interes.
88      Člen 31(4), tretji pododstavek, navedene direktive sicer državam članicam res pušča polje proste presoje, da zagotovijo bodisi dostop do dodatnih informacij, ki omogočajo identifikacijo dejanskega lastnika, ki vključujejo vsaj datum rojstva ali kontaktne podatke, bodisi širši dostop do informacij, shranjenih v registru. Vendar je to polje proste presoje
omejeno z zahtevo, da se pogoji za
dostop do teh dodatnih informacij „določijo v nacionalnem pravu“ in da mora biti širši dostop do informacij, shranjenih v registru, dovoljen „v skladu z nacionalnim pravom“.
89      Člen 31 iste direktive poleg tega v odstavku 7a določa pogoje, pod katerimi lahko države članice določijo izvzetje glede dostopa vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, iz tega člena 31(4), prvi odstavek, točka (c).
90      V teh okoliščinah je treba šteti, da je načelu zakonitosti zadoščeno.
–       Spoštovanje bistvene vsebine temeljnih pravic, zagotovljenih s členoma 7 in 8 Listine
91      V zvezi s spoštovanjem bistvene vsebine temeljnih pravic, določenih v členih 7 in 8 Listine, je treba navesti, da je informacije, na katere se izrecno sklicuje člen 31(4), drugi pododstavek, Direktive 2015/849, mogoče razdeliti v dve ločeni kategoriji podatkov, pri čemer prva zajema podatke o identiteti dejanskega lastnika (ime, mesec in leto rojstva, državo prebivališča in državljanstvo dejanskega lastnika), druga pa podatke ekonomske narave (vrsta in obseg deleža v lasti dejanskega lastnika) (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 50).
92      Čeprav
člen 31(4), tretji pododstavek, Direktive 2015/849 državam članicam omogoča, da zagotovijo dostop do dodatnih informacij, pa je v skladu s tem členom 31(1), drugi pododstavek, mogoče pridobiti in hraniti le „ustrezne“ informacije o dejanskem lastništvu in deležih v lasti
ter s tem potencialno omogočiti dostop do teh informacij, kar med drugim izključuje informacije, ki niso ustrezno povezane s cilji te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 51).
93      Ne zdi pa se, da bi se z omogočanjem dostopa do informacij, ki so tako povezane, kakor koli poseglo v bistveno vsebino temeljnih pravic, zagotovljenih s členoma 7 in 8 Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 52).
94      V teh okoliščinah je treba ugotoviti tudi, da mora biti vsako zbiranje, hramba in omogočanje dostopa do informacij na podlagi Direktive 2015/849 v celoti v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016, L 119, str. 1) (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 53).
95      V teh okoliščinah je poseg, ki ga pomeni dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve
iz člena 31(4), prvi pododstavek,
točka (c) Direktive 2015/849 v skladu z bistveno vsebino pravic, zagotovljenih s členoma 7 in 8 Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 54).
–       Cilj splošnega interesa, ki ga priznava Unija
96      Cilj direktive 2015/849 je glede na besedilo njenega člena 1(1) preprečiti uporabo finančnega sistema Evropske unije za pranje denarja in financiranje terorizma. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 4 Direktive 2018/843 pojasnjeno, da je uresničevanje tega cilja lahko učinkovito le, če okolje ni naklonjeno storilcem kaznivih dejanj, in da ima lahko večja preglednost gospodarskega in finančnega okolja Unije močan odvračilni učinek
(sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 55).
97      Kar zadeva natančneje cilj, ki se uresničuje z dostopom vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, ki je bil uveden z Direktivo 2018/843, iz uvodnih izjav 29 in 30 te direktive izhaja, da se z dostopom vsake fizične ali pravne osebe do informacij o dejanskem lastništvu prispeva
k boju proti zlorabi skladov in podobnih pravnih ureditev za pranje denarja ali financiranje terorizma.
98      V tem okviru je v uvodni izjavi 30 navedene direktive navedeno, da ta javni dostop do informacij omogoča civilni družbi, vključno s tiskom in organizacijami civilne družbe, boljši nadzor nad informacijami in prispeva k ohranjanju zaupanja v neoporečnost poslovnih transakcij in finančnega sistema. Poleg tega je v uvodni izjavi 32 Direktive 2018/843 pojasnjeno, da je zaupanje vlagateljev in širše javnosti v finančne trge v veliki meri odvisno od obstoja zanesljive ureditve za razkritje dokumentov, ki zagotavlja preglednost dejanskega lastništva in nadzornih struktur gospodarskih in drugih pravnih subjektov ter nekaterih vrst skladov in podobnih pravnih ureditev.
99      Iz tega sledi, da je zakonodajalec Unije z določitvijo dostopa vsake fizične ali pravne osebe do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve nameraval preprečiti pranje denarja in financiranje terorizma s tem, da bi z večjo preglednostjo vzpostavil okolje, za katero je manj verjetno, da bo uporabljeno za to (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 58).
100    Ta namen pa spada med cilje splošnega interesa, s katerimi je mogoče upravičiti poseganja – tudi resna – v temeljne pravice, določene v členih 7 in 8 Listine (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 59 in navedena sodna praksa).
–       Primernost, nujnost in sorazmernost zadevnega poseganja
101    V skladu z ustaljeno sodno prakso sorazmernost ukrepov, ki imajo za posledico poseganje v pravice, zagotovljene s členoma 7 in 8 Listine, zahteva spoštovanje zahtev glede primernosti in nujnosti ter zahteve po sorazmernosti teh ukrepov glede na zastavljeni cilj (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 63 in navedena sodna praksa).
102    Natančneje, odstopanja od varstva osebnih podatkov in njegove omejitve se določijo v mejah tega, kar je nujno potrebno, pri čemer je treba takrat, kadar je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi za uresničitev zastavljenih legitimnih ciljev, uporabiti najmanj omejujočega. Poleg tega cilja splošnega interesa ni mogoče uresničevati brez upoštevanja tega, da ga je treba uskladiti s temeljnimi pravicami, na katere se nanaša ukrep, in sicer z uravnoteženjem
cilja splošnega interesa na eni strani in zadevnih pravic na drugi, da se zagotovi, da nevšečnosti, ki jih povzroča ta ukrep, niso nesorazmerne glede na zastavljene cilje. Tako je treba možnost utemeljitve omejitve pravic, zagotovljenih s členoma 7 in 8 Listine, presojati tako, da se oceni teža posega, ki ga pomeni taka omejitev, in preveri, ali je pomembnost cilja splošnega interesa, ki se uresničuje s to omejitvijo, v sorazmerju s to težo (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 64 in navedena sodna praksa).
103    Poleg tega mora ureditev, ki povzroča poseg, za izpolnjevanje zahteve po sorazmernosti tudi določati jasna in natančna pravila, ki urejajo obseg in uporabo ukrepov, ki jih ta ureditev določa, ter določajo minimalne zahteve, tako da imajo zadevne osebe na voljo zadostna jamstva, ki omogočajo učinkovito varovanje njihovih osebnih podatkov pred tveganji zlorabe. Zlasti mora biti v tej ureditvi navedeno, v kakšnih okoliščinah in pod katerimi pogoji je mogoče sprejeti ukrep, ki določa obdelavo takih podatkov, s čimer se tako zagotovi, da je poseg omejen na tisto, kar je nujno potrebno. Nujnost obstoja takih jamstev je še toliko večja, kadar se dostop do osebnih podatkov omogoči širši javnosti in torej potencialno neomejenemu številu oseb ter lahko razkrije občutljive informacije o zadevnih osebah (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 65 in navedena sodna praksa).
104    V skladu s to sodno prakso je treba preveriti, prvič, ali je dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve primeren za uresničitev zastavljenega cilja splošnega interesa, drugič, ali je poseg v pravici, zagotovljeni s členoma 7 in 8 Listine, ki je posledica takega dostopa, omejen na nujno potrebno, tako da cilja ne bi bilo mogoče razumno doseči enako učinkovito z drugimi sredstvi, ki bi manj posegala v ti temeljni pravici zadevnih oseb, in tretjič, ali ta poseg ni nesorazmeren glede na ta cilj, kar zlasti pomeni tehtanje pomena navedenega cilja in teže navedenega posega (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 66).
105    Prvič, ugotoviti je treba, da je dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve primeren za to, da prispeva k uresničevanju cilja splošnega interesa, navedenega v točki 99 te sodbe, ki je preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma, saj uvedba tega dostopa in povečana preglednost zaradi njega prispevata k vzpostavitvi okolja, za katero je manj verjetno, da bo uporabljeno za to (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 67).
106    Drugič, z ureditvijo, kakršna je ta iz člena 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849, v skladu s katero se dostop do informacij odobri članom javnosti, ki lahko izkažejo upravičen interes, se načeloma lahko omeji poseg v pravice, zagotovljene s členoma 7 in 8 Listine, na to, kar je nujno potrebno.
107    Nasprotno pa bi se s kakršno koli omejitvijo dostopa zgolj na pristojne organe in pooblaščene subjekte iz člena 31(4)(a) in (b) Direktive 2015/849 nujno ovirala uresničitev cilja preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma z večjo preglednostjo.
108    Tretjič, v zvezi z vprašanjem, ali zadevni poseg ni nesorazmeren glede na ta cilj, je treba na eni strani poudariti pomen tega cilja, s katerim se lahko, kot je bilo opozorjeno v točki 100 te sodbe, upravičijo poseganja, tudi resna, v temeljne pravice, določene v členih 7 in 8 Listine.
109    Na drugi strani je, kar zadeva resnost posega, sicer res, da se lahko z omogočitvijo dostopa do informacij, ki se nanašajo na identiteto dejanskega lastnika ter na vrsto in obseg njegovega deleža, omogoči oblikovanje profila v zvezi z nekaterimi osebnimi podatki o identiteti in ekonomskim položajem zadevne osebe.
110    Sodišče je v sodbi z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točke od 41 do 44), razsodilo, da dostop vsakega člana širše javnosti in torej potencialno neomejenega števila oseb do teh informacij pomeni resen poseg v temeljni pravici, določeni v členih 7 in 8 Listine.
111    Vendar iz te sodbe izhaja, da ureditev, ki poleg dostopa pristojnih organov in določenih subjektov določa dostop vseh oseb ali organizacij, ki lahko izkažejo upravičen interes, v primerjavi s tako ureditvijo pomeni bistveno manjšo kršitev teh temeljnih pravic (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 85).
112    Dodati je treba, da je zakonodajalec Unije v členu 31(7a) Direktive 2015/849 izrecno upošteval različna tveganja, ki bi jim lahko bil izpostavljen dejanski lastnik, in državam članicam dovolil, da določijo izvzetje glede dostopa do vseh ali nekaterih informacij, ki se nanašajo nanj. Poleg tega države članice v skladu s členom 31(4a) in (5) te direktive omogočanje dostopa do zadevnih informacij pogojujejo s spletno prijavo in zagotovijo, da so shranjene informacije ustrezne, natančne in posodobljene.
113    Kar dalje zadeva dvome predložitvenega sodišča v zvezi z dejstvom, da zakonodajalec Unije ni niti pojasnil niti opredelil obsega pojma „upravičen interes“ in da je opredelitev tega pojma prepustil državam članicam, je treba poudariti, kot je to storil generalni pravobranilec v točkah od 64 do 67 sklepnih predlogov, da je na podlagi splošne sistematike in ciljev Direktive 2015/849 mogoče določiti meje obsega tega pojma v smislu, da mora oseba, kadar želi dostopiti do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, izkazati svoj upravičen interes z vidika cilja preprečevanja in boja proti pranju denarja in financiranju terorizma.
114    Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 14 Direktive 2015/849, bi morale države članice zagotoviti, da je dostop do informacij o dejanskem lastništvu odobren osebam, ki lahko izkažejo upravičen interes v zvezi s pranjem denarja, financiranjem terorizma in povezanimi predhodnimi kaznivimi dejanji, kot so korupcija, davčna kazniva dejanja in goljufije.
115    Poleg tega, kot je Sodišče s sklicevanjem na uvodno izjavo 30 Direktive 2018/843 že ugotovilo, imajo tisk in organizacije civilne družbe, ki so povezane s preprečevanjem pranja denarja in financiranja terorizma ter bojem proti njima, upravičen interes za dostop do informacij o dejanskem lastništvu. Enako velja za osebe, prav tako omenjene v tej uvodni izjavi, ki želijo poznati identiteto dejanskih lastnikov gospodarskega ali drugega pravnega subjekta, ker bi z njimi lahko sklepale transakcije, ali tudi za finančne institucije in organe, ki sodelujejo v boju proti kaznivim dejanjem na področju pranja denarja ali financiranja terorizma, če zadnjenavedeni subjekti do zadevnih informacij nimajo dostopa že na podlagi člena 31(4), prvi pododstavek, točki (a) in (b), spremenjene Direktive 2015/849 (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 74).
116    Poleg tega iz uvodne izjave 42 Direktive 2018/843 izhaja, da opredelitev pojma „upravičen interes“ v pravu držav članic ne bi smela biti omejena na primere tekočih upravnih ali sodnih postopkov in da mora omogočati, da se po potrebi upošteva tudi preventivno delo na področju boja proti pranju denarja, financiranju terorizma in s tem povezanimi predhodnimi kaznivimi dejanji, ki ga opravljajo nevladne organizacije in raziskovalni novinarji.
117    V teh okoliščinah obseg pojma „upravičen interes“ v smislu člena 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849, ki je tako pojasnjen glede na besedilo, sistematiko in cilje zadevne ureditve, izpolnjuje zahtevo po jasnosti in natančnosti, navedeno v točki 103 te sodbe.
118    Zato poseg v temeljni pravici, določeni v členih 7 in 8 Listine, ki ga pomeni dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve, glede na cilj, ki ga skuša uresničevati zakonodajalec Unije, ni nesorazmeren.
119    Iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da pri obravnavi prvega vprašanja v zadevi C‑684/24 ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849.
Šesto vprašanje v zadevi C‑685/24
120    Predložitveno sodišče s šestim vprašanjem v zadevi C‑685/24, ki ga je treba obravnavati na četrtem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(4), prvi pododstavek, točka (c) Direktive 2015/849 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi,
ki dovoljuje dostop posameznikom, tudi tistim, ki imajo širši interes in ki izkažejo upošteven in razlikovalen pravni interes, do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve v primerih, ko je poznavanje dejanskega lastništva potrebno za zagotovitev ali zaščito interesa, ki ustreza pravno zaščitenemu položaju, in kadar imajo ti posamezniki dokaze o tem, da dejanski lastnik ni pravni lastnik, pri čemer se s to nacionalno ureditvijo poleg tega zahteva, da je ta pravni interes neposreden, konkreten in obstoječ ter v primeru subjektov, ki zastopajo širši interes, ne sovpada z interesom posameznikov, ki spadajo v zastopano kategorijo?
121    To vprašanje se v bistvu nanaša na dvome predložitvenega sodišča o združljivosti italijanske ureditve, s katero je bil prenesen člen 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849, s pravom Unije, v povezavi s trditvijo, da ta ureditev omogoča preširok dostop do informacij o dejanskem lastništvu.
122    V zvezi s tem je treba opozoriti, da države članice pri opredelitvi ukrepov za prenos, ki jih je mogoče prilagoditi različnim mogočim položajem, razpolagajo s poljem proste presoje (glej v tem smislu sodbo z dne 29. januarja 2008, Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, točka 67).
123    Vendar morajo organi držav članic pri izvajanju ukrepov za prenos direktive ne le svoje nacionalno pravo razlagati v skladu s to direktivo, ampak tudi paziti, da se ne oprejo na tako razlago te direktive, ki bi bila v nasprotju s temeljnimi pravicami, ki jih varuje pravni red Unije, ali z drugimi splošnimi načeli, priznanimi v tem pravnem redu (glej v tem smislu sodbi z dne 29. januarja 2008, Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, točka 68, in z dne 21. junija 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, točka 87 in navedena sodna praksa).
124    Zato morajo pristojni organi, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 70 sklepnih predlogov, sprejeti tako razlago pojma „upravičen interes“, ki zagotavlja pravično ravnotežje med ciljem preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma ter boja proti njima, ki mu sledi Direktiva 2015/849, na eni strani ter pravicama, varovanima s členoma 7 in 8 Listine, na drugi strani. Ne smejo niti sistematično zavračati dostopa do informacij o dejanskem lastništvu niti, nasprotno, vedno ugoditi zahtevam za dostop.
125    V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 68 sklepnih predlogov, da je italijanski zakonodajalec z nacionalno ureditvijo, ki je predmet šestega vprašanja v zadevi C‑685/24, uredil pogoje, pod katerimi lahko posamezniki dostopajo do informacij o dejanskem lastništvu, tako da je pojasnil pojem „upravičen interes“, pri čemer je pristojnim organom priznal polje proste presoje, na podlagi katerega presojajo v posameznem primeru.
126    V zvezi s tem je predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za razlago nacionalnega prava, na eni strani pojasnilo, da nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari zahteva tako obstoj upoštevnega in razlikovalnega pravnega interesa kot tudi dejstvo, da je dostop potreben za zagotovitev ali zaščito interesa, ki ustreza pravno zaščitenemu položaju. To sodišče je na drugi strani navedlo, da je treba sklicevanje na „razlikovalno“ naravo tega interesa v tej ureditvi
razumeti tako, da se nanaša na cilje, ki se uresničujejo z Direktivo 2015/849.
127    Glede preostalega se morajo pristojni organi, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 70 sklepnih predlogov, opreti na tako razlago pojma „upravičen interes“, ki zagotavlja pravično ravnotežje med ciljem preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma ter boja proti njima na eni strani ter pravicama, varovanima s členoma 7 in 8 Listine, na drugi.
128    V teh okoliščinah iz informacij, s katerimi razpolaga Sodišče, ne izhaja, da je italijanski zakonodajalec prekoračil polje proste presoje, ki ga je imel pri prenosu člena 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
129    Na podlagi navedenega je treba na šesto vprašanje v zadevi C‑685/24 odgovoriti, da je treba člen 31(4), prvi pododstavek, točka (c) Direktive 2015/849 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki
posameznikom, tudi tistim, ki imajo širši interes in izkažejo upošteven in razlikovalen pravni interes, dovoljuje dostop do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve v primerih, ko je poznavanje dejanskega lastništva potrebno za zagotovitev ali zaščito interesa, ki ustreza pravno zaščitenemu položaju, in kadar imajo ti posamezniki dokaze o tem, da dejanski lastnik ni pravni lastnik, pri čemer se s to nacionalno ureditvijo poleg tega zahteva, da je ta pravni interes neposreden, konkreten in obstoječ ter v primeru subjektov, ki zastopajo širši interes, ne sovpada z interesom posameznikov, ki spadajo v zastopano kategorijo?
Drugo vprašanje v zadevi C‑684/24
130    Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v zadevi C‑684/24, ki ga je treba obravnavati na petem in zadnjem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(7a) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki nesodnemu upravnemu organu podeljuje pristojnost za odobritev izvzetja v zvezi z dostopom do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve na podlagi tega člena 31(7a) in ki ne določa, da je zadevni dejanski lastnik upravičen do začasnega pravnega varstva, če se tako izvzetje ne odobri.
131    Iz člena 31(7a), prvi stavek, Direktive 2015/849 izhaja, da lahko države članice v izjemnih okoliščinah, ki se opredelijo v nacionalnem pravu, in za vsak primer posebej določijo izvzetje glede dostopa do vseh ali nekaterih informacij, kadar bi dostop vsake fizične ali pravne osebe, ki lahko izkaže upravičen interes, dejanskega lastnika izpostavil enemu ali več tveganjem iz te določbe ali kadar je dejanski lastnik mladoleten oziroma kako drugače poslovno nesposoben. V drugem in tretjem stavku tega člena 31(7a) je poleg tega določeno, da države članice zagotovijo, da se ta izvzetja odobrijo le na podlagi podrobne ocene izjemne narave okoliščin in da se zagotovita pravici do upravnega pregleda odločitve o izvzetju in do učinkovitega pravnega sredstva.
132    Kot je torej jasno razvidno iz člena 31(7a) Direktive 2015/849, je s to določbo določena možnost, da se na nesodni upravni organ prenese pristojnost za odobritev izvzetij v zvezi z dostopom do informacij o dejanskem lastništvu.
133    Vendar morajo države članice pri izvajanju tega člena 31(7a) upoštevati člen 47 Listine, ki zahteva, da nad odločbo upravnega organa, ki ne izpolnjuje pogojev glede neodvisnosti in nepristranskosti iz zadnjenavedenega člena Listine, nadzor pozneje opravi sodni organ, ki je med drugim pristojen za obravnavo vseh upoštevnih vprašanj (glej v tem smislu sodbi z dne 16. maja 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, točka 55, in z dne 14. maja 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU in C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, točka 128 in navedena sodna praksa).
134    Poleg tega mora imeti nacionalno sodišče, ki mu je predložen spor, urejen s pravom Unije, možnost izdaje začasnih odredb, da bi zagotovilo polni učinek sodne odločbe, ki bo izdana o obstoju in obsegu pravic, zatrjevanih na podlagi prava Unije (glej v tem smislu sodbe z dne 19. junija 1990, Factortame in drugi, C‑213/89, EU:C:1990:257, točka 21; z dne 13. marca 2007, Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, točka 67, in z dne 2. junija 2022, Skeyes, C‑353/20, EU:C:2022:423, točka 53).
135    V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe v zadevi C‑684/24 razvidno, da je v skladu z italijansko ureditvijo, s katero je prenesen člen 31(7a) Direktive 2015/849, za sprejemanje odločitev o izvzetju pristojna krajevno pristojna trgovinska zbornica, torej nesodni organ, vendar lahko nad temi odločitvami sodni organ naknadno opravi nadzor. Nasprotno pa v nasprotju z zahtevo, ki izhaja iz sodne prakse, navedene v prejšnji točki te sodbe, ta sodni organ ni pristojen za izdajo začasnih odredb v okviru tega poznejšega nadzora. V zvezi z zadnjenavedenim ta člen 31(7a) v povezavi s členom 47 Listine torej nasprotuje taki ureditvi.
136    Na podlagi vsega navedenega je treba na drugo vprašanje v zadevi C‑684/24 odgovoriti, da je treba člen 31(7a) Direktive 2015/849 v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki nesodnemu upravnemu organu podeljuje pristojnost za odobritev izvzetja v zvezi z dostopom do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve na podlagi tega člena 31(7a). Nasprotno pa ta določba nasprotuje taki nacionalni ureditvi, če v njej ni določeno, da je zadevni dejanski lastnik v primeru odobritve takega izvzetja upravičen do začasnega pravnega varstva.
Stroški
137    Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1.      V okviru obravnave petega vprašanja v zadevi C‑685/24 ni bil odkrit noben element, ki bi vplival na veljavnost člena 31(1), (2) in (10) Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2018/843 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018.
2.      Člen 31(1) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843,
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se za skrbniška pooblastila, ki jih sklenejo skrbniške družbe italijanskega prava (mandato fiduciario), šteje, da spadajo pod pojem „druge vrste pravnih ureditev“ v smislu te določbe.
3.      V okviru obravnave prvega vprašanja v zadevi C‑684/24 ni bil odkrit noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 31(4), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843.
4.      Člen 31(4), prvi pododstavek, točka (c) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843,
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki posameznikom, tudi tistim, ki imajo širši interes in ki izkažejo upošteven in razlikovalen pravni interes, dovoljuje dostop do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve v primerih, ko je poznavanje dejanskega lastništva potrebno za zagotovitev ali zaščito interesa, ki ustreza pravno zaščitenemu položaju, in kadar imajo ti posamezniki dokaze o tem, da dejanski lastnik ni pravni lastnik, pri čemer se s to nacionalno ureditvijo poleg tega zahteva, da je ta pravni interes neposreden, konkreten in obstoječ ter v primeru subjektov, ki zastopajo širši interes, ne sovpada z interesom posameznikov, ki spadajo v zastopano kategorijo.
5.      Člen 31(7a) Direktive 2015/849, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2018/843, v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki nesodnemu upravnemu organu podeljuje pristojnost za odobritev izvzetja v zvezi z dostopom do informacij o dejanskem lastništvu sklada ali podobne pravne ureditve na podlagi tega člena 31(7a). Nasprotno pa ta določba nasprotuje taki nacionalni ureditvi, če v njej ni določeno, da je zadevni dejanski lastnik v primeru odobritve takega izvzetja upravičen do začasnega pravnega varstva.
Podpisi
*      Jezik postopka: italijanščina.