Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 18 декември 2025 година(1)
Дело C‑151/25 [Viaudret](i)
F.B.
срещу
Région wallonne,
встъпили страни:
Parc éolien de Leuze-en-Hainaut SA,
e-NosVents SA,
Electrabel SA
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия)
„ Преюдициално запитване — Орхуска конвенция — Член 6 — Участие на обществеността — Член 6, параграф 1 — Точки
20 и 22 от Анекс I — Член 6, параграф 10 — Преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на дадена дейност — Продължаване на срока на валидност на разрешение за изграждане и експлоатация на ветроенергиен парк — Задължение за това продължаване да има
фаза на участие на обществеността “
I.      Въведение
1.        Орхуската конвенция(2) е известна като „най-амбициозното начинание в областта на екологичната демокрация, предприето под егидата на Организацията на обединените нации“(3). В Декларацията от Лука, приета на първата среща на страните по Орхуската конвенция, последната се описва като „пробив в демокрацията на участието“(4).
2.        Орхуската конвенция се основава на три стълба: достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземането на решения и достъп до правосъдие, като всеки от тях реализира едно от трите процесуални права в областта на околната среда(5). Сред тези три права „най-открито демократичното“(6) е правото на обществеността да участва в процеса на вземането на решения в областта на околната среда. Това право допринася за една от целите на Орхуската конвенция, а именно, както се посочва в десето съображение
от нея, да се увеличат отговорността и прозрачността във вземането на решения и да се засили обществената подкрепа за решенията, отнасящи се до околната среда(7).
3.        Настоящото дело поставя въпроса дали решение за продължаване с 10 години на екологично разрешение за дейност, попадаща в приложното поле на член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция, изисква фаза на участие на обществеността и дали този член като цяло изключва национална правна уредба, която не предвижда участие на обществеността при такова продължаване. Делото предоставя възможност на Съда да тълкува член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция, съгласно който изискванията за участие на обществеността, установени в параграфи 2—9
на член 6, се прилагат mutatis mutandis и там, където е необходимо, когато държавен орган преразгледа или актуализира условията за осъществяване на дадена дейност, посочена в параграф 1. По-специално,
той
ще разгледа въпроса дали удължаването на срока на дейност, попадаща в обхвата на член 6, параграф 1, буква а), следва да се счита за преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на въпросната дейност и следователно изисква участието на обществеността, като това се счита за необходимо.
II.    Правна уредба
А.      Международно право
4.        Член 6 от Орхуската конвенция, озаглавен „Участие на обществеността при вземането на решения по определени дейности“, предвижда в параграфи 1 и 10:
„1.      Всяка Страна:
а)      прилага разпоредбите на този член по отношение на решенията за разрешаване на предлаганите дейности, изброени в Анекс I;
b)      в съответствие с националното си законодателство прилага разпоредбите на този член и по отношение на решенията по предлагани дейности, които не са включени в Анекс I, но могат да имат значителен ефект върху околната среда; за тази цел страните определят дали предлаганата дейност е предмет на тези разпоредби;
[…]
[…]
10. Всяка страна осигурява в случаите, когато държавен орган преразгледа или актуализира условията за осъществяване на дадена дейност, посочена в параграф 1, прилагането на разпоредбите на параграфи
2 до 9 на този член mutatis mutandis и там, където е необходимо“.
5.        Анекс I към Орхуската конвенция съдържа списък на дейностите, посочени в член 6, параграф 1, буква а) от нея. Точки
20 и 22 от този анекс гласят следното:
„20. Всяка дейност извън посочените в параграфи 1—19, за която се предвижда участие на обществеността при процедурата за оценка на въздействието върху околната среда в съответствие с националното законодателство.
[…]
22. Всяко изменение или разширяване на дейностите, когато то отговаря на критериите/праговете, посочени в този анекс, е предмет на действието на член 6, параграф 1 (а). Всяко друго изменение или разширяване на дейностите попада под действието на член 6, параграф 1 (b)“.
Б.      Право на Европейския съюз
6.        Член 2, параграф 1 от Директива
2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 26, 2012 г., стр. 1, наричана по-нататък „Директивата за ОВОС“) гласи:
„Държавите членки приемат всички необходими мерки, за да гарантират, че преди да бъдат одобрени, проектите, които биха могли да окажат значително въздействие върху околната среда, inter alia, поради своя характер, мащаби или местоположение, са предмет на изискването за получаване на разрешение за осъществяване и на оценка относно тяхното въздействие. Тези проекти са дефинирани в член 4“.
7.        Член 4, параграфи
1 и 2 от Директивата за ОВОС гласи:
„1.      При спазването на член 2, параграф 4 проектите, изброени в приложение I, подлежат на оценка в съответствие с членове 5—10.
2.      При спазването на член 2, параграф 4 за проектите, изброени в приложение II, държавите членки вземат решение относно това, дали проектът да бъде предмет на оценка в съответствие с разпоредбите на членове 5—10 […]
[…]“.
8.        В приложение II към Директивата за ОВОС са изброени проектите, посочени в член 4, параграф 2 от нея. Дял 3 от това приложение, озаглавен „Енергийно стопанство“, включва в подточка и):
„Съоръжения за производство на електроенергия посредством силата на вятъра (вятърни генератори);“.
В.      Национална правна уредба
9.        Като допълнение към член 50, параграф 1,
първо изречение от Décret relatif au permis d’environnement (Декрет относно екологичните разрешения) от 11 март 1999 г. (Moniteur belge от 8 юни 1999 г., стр. 21114) (наричан по-нататък „Декретът за екологичните разрешения“), в който се предвижда максимален срок от 20 години на екологичните разрешения, член 89 от Décret du 23 juin 2016 modifiant le Code de l’Environnement, le Code de l’Eau et divers décrets en matière de déchets et de permis d’environnement (Декрет от 23 юни 2016 г. за изменение на Кодекса за околната среда, Кодекса за водите и на различни декрети в областта на отпадъците и на екологичните разрешения) (наричан по-нататък „Декретът от 23 юни 2016 г.“) предвижда, че максималният срок на разрешението за вятърен електрогенератор е 30 години.
10.      Съгласно член 109, параграф 1 от Декрета от 23 юни 2016 г. изменението относно максималния 30‑годишен срок на екологично разрешение за вятърен електрогенератор се прилага за заявленията, подадени след влизането в сила на този декрет, а именно след 1 август 2016 г. От член 109, параграф 2
от същия декрет следва, че разрешенията, валидни преди 1 август 2016 г., могат да бъдат продължавани веднъж за максимален срок от 10 години.
11.      Тези разпоредби се прилагат с Arrêté du Gouvernement wallon du 20 avril 2017 modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon du 4 juillet 2002 relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement et portant exécution des articles 108 et 109 du décret du 23 juin 2016 modifiant le Code de l’Environnement, le Code de l’Eau et divers décrets en matière de déchets et de permis d’environnement (Постановление на валонското правителство от 20 април 2017 г. за изменение на Постановление на валонското правителство от 4 юли 2002 г. относно процедурата и различните мерки за изпълнение на Декрета от 11 март 1999 г. относно екологичното разрешение и за изпълнение на членове
108 и 109 от [Декрета от 23 юни 2016 г.]) (наричано по-нататък „Постановлението от 20 април 2017 г.“).
12.      Разпоредбите, посочени в точки 10 и 11 по-горе, не предвиждат участие на обществеността в съответния процес на вземане на решения.
III. Факти, национално производство и преюдициални въпроси
13.      На 28 август 2009 г. на дружеството с ограничена отговорност Parc éolien de Leuze-en-Hainaut (PELZ) SA е издадено първо единно разрешение(8) за изграждане и експлоатация на ветроенергиен парк от 10 вятърни електрогенератора в община Льоз ан Ено (Белгия) (наричан по-нататък „ветроенергийният парк“). Въз основа на това разрешение ветроенергийният парк е изграден и пуснат в експлоатация. Разрешението е отменено на 16 април 2014 г. от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия) и
след допълнително проучване е издадено ново разрешение на 8 септември 2014 г., което на свой ред е отменено на 25 януари 2017 г. Накрая, след ново проучване, на 6 юни 2017 г. е издадено ново разрешение за 20 години, от 28 август 2009 г. до 28 август 2029 г.
14.      На 2 април 2020 г. по искане на един от операторите на ветроенергийния парк компетентно длъжностно лице приема решение зa продължаване на срока на валидност на разрешението от 6 юни 2017 г. (в частта, отнасяща се до екологичното разрешение) с 10 години, тоест до 28 август 2039 г. (наричано по-нататък „обжалваното
решение“).
15.      Жалбоподателят в главното производство F.B., който живее в района на ветроенергийния парк, сезира запитващата юрисдикция с искане за отмяна на спорното решение.
16.      Ответник в главното производство е Région wallonne (Валонски регион). Дружествата Parc éolien de Leuze-en-Hainaut, e-NosVents SA и Electrabel SA са допуснати да встъпят в производството.
17.      В жалбата си F.B. изтъква основание, изведено по-специално от нарушение на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция, като твърди, че ветроенергийният парк, за който е издадено разрешение, попада в приложното поле на член 6, параграф 1, буква а) от тази конвенция. Той посочва, че решението за изменение на условията за неговата експлоатация е трябвало да се предхожда от фаза на участие на обществеността. Липсата на такава процедура се санкционира с незаконосъобразност на обжалвания акт.
18.      Ответникът твърди, че с оглед на определението, дадено на понятията „проект“ и „разрешение за осъществяване“ съответно в член 1, параграф 2, букви
а) и в) от Директивата за ОВОС, обжалваното
решение, което само продължава срока на валидност на екологичното разрешение, не съставлява решение за разрешаване на проект.
19.      Встъпилите в главното производство страни считат, че продължаването на срока на валидност на единното разрешение на основание член 109, параграф 2 от Декрета от 23 юни 2016 г. не попада в приложното поле на Анекс I към Орхуската конвенция. Според тях нито тази разпоредба, нито постановлението за прилагането ѝ от 20 април 2017 г. изискват при продължаване на срока на валидност на издадените преди 1 август 2016 г. разрешения за ветроенергийни паркове да се провежда процедура за оценка на въздействието върху околната среда (ОВОС). Това обстоятелство изключва прилагането на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция.
20.      Жалбоподателят отговаря, че Директивата за ОВОС е ирелевантна, тъй като той не твърди нарушение на тази директива. Той изтъква, че когато процесът на вземане на решения във връзка с дадена дейност включва фаза на участие на обществеността съгласно член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция, всяка процедура, в която държавен орган впоследствие преразглежда или актуализира условията за осъществяване на тази дейност, трябва да включва такава
фаза. Като не е изискала включване на фаза на участие на обществеността в процеса на вземане на решение, администрацията не е упражнила правото си на преценка.
21.      Жалбоподателят отхвърля и възражението за просрочие на жалбата му, повдигнато от ответника и встъпилите страни, като поддържа, че обжалваното
решение е трябвало да бъде подложено на обществено обсъждане и следователно на поставяне на обявления на основание член D.29‑22, параграф 2 от книга I от Code de l’Environnement (Кодекса за околната среда) с цел да се определи срокът за обжалване.
22.      Запитващата юрисдикция отбелязва, че Постановлението от 20 април 2017 г. е предшествано от становище на законодателния отдел на Conseil d’État (Държавен съвет). Според това становище решение, с което се удължава срокът на валидност на разрешение, издадено за дейност, включена в Анекс I към Орхуската конвенция, или за която се счита, че може да има значителен ефект върху околната среда, променя условията, при които се извършва тази дейност, и попада в приложното поле на член 6, параграф 10 от Конвенцията. Ето защо в това становище се стига до извода, че за разглежданото решение трябва да има процедура за участие на обществеността в съответствие с член 6, параграфи
2—9 от Орхуската конвенция.
23.      Валонското правителство обаче не се е съобразило с това становище. Според него липсата на изискване за провеждане на процедура за участие на обществеността се обосновава основно с необходимостта да се избегне дискриминация между старите разрешения (издадени за максимален срок от 20 години) и новите разрешения (издадени за максимален срок от 30 години). Като част от обосновката се посочва и това, че обществеността вече се е произнесла по проекта без оглед на неговата продължителност и че условията, при които се извършва дейността, не са се променили.
24.      Запитващата юрисдикция подчертава, че не се оспорва,
че разрешението за разглеждания ветроенергиен парк попада в приложното поле на член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция във връзка с точка 20 от Анекс I към нея. Въпросът, който възниква, е по-скоро дали за обжалваното решение, тоест за продължаване на срока на валидност на това разрешение, е необходима и фаза на участие на обществеността.
25.      Такъв би бил случаят, ако решението за продължаване на срока на разрешението може да се квалифицира като някое от следните:
–        разрешение за дейност, попадаща в обхвата на член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция и точка 20 от Анекс I към тази конвенция, или за изменение или разширяване на тази дейност по смисъла на точка 22 от този анекс,
–        разрешение за дейност, която не е включена в Анекс I към Орхуската конвенция, но може да има значителен ефект върху околната среда по смисъла на член 6, параграф 1, буква b) от тази конвенция, или
–        решение за преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на
дадена дейност, попадаща в обхвата на член 6, параграф 1 от Орхуската конвенция, по смисъла на член 6, параграф 10 от тази конвенция.
26.      При тези обстоятелства Conseil d’État (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„В рамките на правна уредба, при която за извършването на дейност, попадаща в обхвата на Анекс I към Орхуската конвенция, е издадено разрешение за експлоатация за максимален срок от 20 години[:]
(1)      [Т]рябва ли член 6, параграфи
1 и 10 и точки 20 и 22 от Анекс I към Орхуската конвенция, да се тълкуват в смисъл, че решението за продължаване с 10 години на [извършването] на първоначално разрешената за 20 години дейност трябва да бъде предмет на фаза на участие на обществеността?
(2)      [Т]рябва ли член 6, параграфи
1 и 10 от Орхуската конвенция да се тълкува в смисъл, че с този член не е съвместима правна уредба, при която процедурата по продължаване на извършването на дейността с 10 години никога не включва фаза на участие на обществеността?“.
27.      Писмени становища представят F.B., Electrabel, белгийското правителство и Европейската комисия.
IV.    Анализ
28.      С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 6, параграф 1 от Орхуската конвенция, разглеждан във връзка с точки 20 и 22 от Анекс I към нея, или член 6, параграф 10 от тази конвенция трябва да се тълкуват в смисъл, че решение за продължаване с 10 години на експлоатацията на първоначално разрешен за срок от 20 години ветроенергиен парк трябва да се предхожда от фаза на участие на обществеността. Освен това тя иска да се установи дали тези разпоредби допускат национална правна уредба, съгласно която процесът на вземане на решение за продължаване на въпросната дейност с 10 години не включва фаза на участие на обществеността.
29.      Въпросите на запитващата юрисдикция се поставят в рамките на жалба за отмяна на обжалваното решение, подадена от F.B., жител на района, в който се намира ветроенергийният парк, който критикува липсата на фаза на участие на обществеността.
30.      В самото начало следва да се припомни, че разпоредбите на Орхуската конвенция, подписана от Общността и впоследствие одобрена с Решение
2005/370/ЕС на Съвета(9), са неразделна част от правния ред на Съюза(10). При това положение, както отбелязва Комисията в писменото си становище, Европейският съюз и държавите членки трябва да спазват задълженията, произтичащи от Орхуската конвенция, и по-специално задълженията, произтичащи от член 6 от нея относно участието на обществеността.
31.      От акта за преюдициално запитване е видно, че първоначалното разрешение за разглежданата дейност (ветроенергиен парк) изисква организирането на участие на обществеността. Тази дейност попада в приложното поле на член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция във връзка с точка 20 от Анекс I към тази конвенция. Всъщност тази точка разширява обхвата на изискванията за участие на обществеността, предвидени в член 6 от Орхуската конвенция, като включва всяка дейност, за която националното законодателство предвижда участие на обществеността при процедурата за ОВОС, какъвто е случаят с разглежданата в главното производство дейност(11).
32.      Тази дейност, за която съгласно националното право е необходима ОВОС, попада в обхвата на Директивата за ОВОС(12). Действително подточка и) в дял 3 от
приложение II към тази директива включва „[с]ъоръжения за производство на електроенергия посредством силата на вятъра (вятърни генератори)“ сред проектите, изброени в член 4, параграф 2
от посочената директива, съгласно който държавите членки вземат решение относно това дали проектът трябва да бъде предмет на ОВОС.
33.      Обжалваният акт удължава срока на валидност на първоначалното разрешение за дейност, за която се изисква участие на обществеността (съгласно Директивата за ОВОС и Орхуската конвенция, която е неразделна част от правния ред на Съюза).
34.      Все пак приложимата правна уредба, въз основа на която е прието обжалваното
решение за продължаване на срока на разглежданата дейност, не предвижда фаза на участие на обществеността като необходимо условие за съответния процес на вземане на решения.
35.      Следователно въпросът е дали е трябвало да има участие на обществеността, за да се удължи срокът на разглежданата дейност в съответствие с Орхуската конвенция(13).
36.      Запитващата юрисдикция разглежда три правни разпоредби, които могат да се приложат при подновяване на разрешително за дейност, разрешена по член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция. Първата е посочената разпоредба във връзка с точка 20 или точка 22 от Анекс I към Конвенцията; втората е член 6, параграф 1, буква b) от Конвенцията; и третата е член 6, параграф 10 от нея. Всяка от тези разпоредби определя дали и при какви условия съществува задължение за фаза на участие на обществеността.
37.      Две правни квалификации могат да се приложат по отношение на решението за продължаване на срока на разрешена дейност: ново решение за разрешаване на предлагана дейност в съответствие, от една страна, с член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция във връзка с точка 20 от Анекс I към нея или точка 22 от този анекс (предлагана дейност, включена в Анекс I) или, от друга страна, с член 6, параграф 1, буква b) от Конвенцията (предлагана дейност, която не е включена в Анекс I, но има значително въздействие върху околната среда). Според втората квалификация това решение представлява преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на дадена дейност съгласно член 6, параграф 10 от тази конвенция.
А.      Подновяването на разрешението като решение за разрешаване на предлагана дейност (член 6, параграф 1, букви a) и b)
38.      Член 6 от Орхуската конвенция прогласява правото на участие на обществеността в процеса на вземане на решения за определени дейности.
39.      Член 6, параграф 1, букви a) и b), взети заедно, предвиждат критериите, които определят кои решения трябва да бъдат предмет на процедура за участие на обществеността. Двете букви са свързани от обстоятелството, че отчитат потенциално значителния ефект на предлаганите дейности върху околната среда(14). Буква а) се отнася до дейностите, изброени в Анекс I, за които се предполага, че имат потенциално значителен ефект върху околната среда, а
буква b) предвижда, че разпоредбите относно участието на обществеността се прилагат в съответствие с националното законодателство и по отношение на решенията по предлагани дейности, които не са включени в Анекс I, но въпреки това могат да имат значителен ефект върху околната среда.
40.      С оглед на възможното приложение на тази разпоредба F.B. твърди по същество, че подновяването на разрешението за разглежданата дейност трябва да се счита за ново решение спрямо тази дейност. Като се има предвид, че първоначалното разрешение е издадено съгласно член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция във връзка с точка 20 от Анекс I към нея(15), подновяването на това разрешение според него следва да се разглежда като ново решение и поради това следва да даде основание за участие на обществеността. В противен случай подновяването на разрешението може да се разглежда като разширяване или промяна на тази дейност съгласно точка 22 от посочения анекс или като решение по дейност, която не е включена в него, но може да има значителен ефект върху околната среда.
1.      Подновяването на разрешението като решение за разрешаване на предлагана дейност, посочена в Анекс I (член 6, параграф 1, буква а) и точка 20 от Анекс I)
41.      Участието на обществеността се прилага, съгласно член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция, по отношение на решенията дали да се разрешат предлаганите дейности, изброени в Анекс I към нея(16).
42.      Както вече посочих по-горе(17), точка 20 от Анекс I към Орхуската конвенция разширява приложното поле на член 6 до всяка дейност извън посочените в параграфи 1—19, за която в съответствие с националното законодателство се предвижда участие на обществеността при процедура за ОВОС(18).
43.      Преценката дали дадена дейност попада в обхвата на точка 20 от Анекс I към Конвенцията, зависи от три елемента, а именно: i) участие на обществеността; ii) ОВОС, в рамките на която се осъществява участието на обществеността; и iii) национално законодателство, което предвижда ОВОС(19).
44.      Следователно, ако националното законодателство не предвижда ОВОС за издаването или подновяването на разрешение, такова изискване не може да се установи само на основание точка 20 от приложение I.
45.      Това се потвърждава от заключенията на Комитета по съответствието с разпоредбите на Орхуската конвенция (наричан по-нататък „Комитетът по съответствието“), от които следва, че разрешението за удължаване на срока за осъществяване на дадена дейност не попада в обхвата на точка 20 от Анекс I към Орхуската конвенция, ако националното право не изисква процедура за ОВОС за такова подновяване(20).
46.      В случая по главното производство е ясно, че националното законодателство предвижда ОВОС за издаването на първоначалното разрешение за ветроенергиен парк. Както обаче по същество отбелязва Комисията в писменото си становище, за подновяването на това разрешение, изглежда, не се изисква такава оценка.
47.      Следователно не може да се счита, че подновяването на разглежданото разрешение попада в приложното поле на член 6, параграф 1, буква а) от Орхуската конвенция във връзка с точка 20 от Анекс I към нея.
2.      Подновяването на разрешението като изменение или разширяване на дейността (член 6, параграф 1, буква а) и точка 22 от Анекс I)
48.      Точка 22 от Анекс I към Орхуската конвенция разширява приложното поле на член 6 от Орхуската конвенция, включвайки в него всяко изменение или разширяване на дейностите, когато такова изменение или разширяване само по себе си отговаря на критериите или праговете, посочени в този анекс. Всяко друго изменение или разширяване на дейностите, което не отговаря на критериите или праговете, посочени в анекса, попада под действието на член 6, параграф 1, буква b) от Конвенцията.
49.      Въпросът е дали понятието „изменение или разширяване“ трябва да се разбира в смисъл, че обхваща само удължаването на срока на дадена дейност.
50.      Тъй като точка 22, първо изречение от Анекс I към Орхуската конвенция по същество е аналогична на точка 24 от приложение I към Директивата за ОВОС(21), следва да се отбележи, че съгласно практиката на Съда „от формулировката и систематичното ѝ място следва, че тя се отнася до промените или разширенията на проект, които — по-специално поради тяхното естество или обхват — от гледна точка на въздействие върху околната среда пораждат сходни рискове като самия проект“(22).
51.      Съдът постановява, че националните мерки, които водят до удължаването със значителен, 10‑годишен период, на срока, ограничен по-рано на 40 години, на промишленото производство на електроенергия от ядрени централи, съчетано с мащабните дейности по обновяване, наложени поради остарялостта на тези централи и задължението те да бъдат приведени в съответствие със стандартите за безопасност, са „мерки, които от гледна точка на рискове за въздействието върху околната среда имат обхват, сходен на този на първоначалното пускане в експлоатация на посочените централи“(23).
52.      Въз основа на тази съдебна практика и както по същество изтъква Комисията в писменото си становище, може да се твърди, че при липсата на каквито и да било дейности и физическа промяна самото удължаване на срока на разрешението за вече съществуваща дейност като разглежданата в главното производство не може да се квалифицира като изменение или разширяване на дейността.
53.      Това тълкуване се потвърждава от решение FCC Česká republika(24), постановено от Съда в контекста на Директива
2010/75, която прилага изискването за участие на обществеността в областта на емисиите от промишлеността. В контекста на тази директива терминът „разширение“ е част от определението на понятието „съществена промяна“, съдържащо се в член 3, параграф 9 от Директива
2010/75. Издаването на разрешително за всяка „съществена промяна“ подлежи на процедура за участие на обществеността в съответствие с член 24, параграф 1, буква б) от Директива
2010/75. Понятието „съществена промяна“ е дефинирано като „такава промяна на естеството, функционирането или разширението на инсталация, […], която може да доведе до значително отрицателно въздействие върху човешкото здраве или околната среда“ (курсивът е мой).
54.      Съдът постановява, че „удължаването на периода на депониране на отпадъци само по себе си не променя периметъра на инсталацията, нито капацитета за съхранение, предвиден в първоначалното разрешително, и следователно не представлява „разширение“ на инсталацията“(25).
55.      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция — което съгласно постоянната практика на Съда може да се приеме за обяснителен документ и при необходимост може да се вземе предвид, заедно с други релевантни фактори, за целите на тълкуването на тази конвенция, макар съдържащите се в него анализи да нямат нито задължителна сила, нито нормативния характер, присъщ на разпоредбите на същата конвенция(26) — потвърждава тълкуването, съгласно което точка 22 от Анекс I към Конвенцията се отнася само до физически изменения или разширяване на дейности(27).
56.      В случай на последващи административни процедури, когато те се отнасят до предлагани дейности, попадащи в обхвата на член 6, параграф 1 от Орхуската конвенция, се прилага не тази разпоредба във връзка с точка 22 от Анекс I към нея, а член 6, параграф 10 от нея(28).
57.      При това положение, в случая в главното производство самото подновяване на разрешението, което не предполага никаква физическа промяна или разширяване на съответната дейност, не може да се квалифицира като ново решение. Както обаче ще обясня в част Б по-долу, това не засяга правото на обществеността да участва по силата на друга разпоредба, а именно член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция, който урежда преразглежданията и актуализациите на дейностите.
3.      Подновяване на разрешението като решение относно дейност със значителен ефект върху околната среда (член 6, параграф 1, буква b) от Орхуската конвенция)
58.      Член 6, параграф 1, буква b) от Орхуската конвенция предвижда, че разпоредбите на член 6 от Конвенцията относно участието на обществеността при вземането на решения по определени дейности се прилагат по отношение на решенията по предлагани дейности, които не са включени в Анекс I към Конвенцията, но могат да имат значителен ефект върху околната среда.
59.      От текста на член 6, параграф 1, буква b) следва, че страните по Орхуската конвенция определят дали изискванията за участие на обществеността се прилагат, когато предлаганата дейност може да има значителен ефект върху околната среда(29).
60.      Що се отнася до удължаването на срока на разглежданата дейност, както по същество отбелязва Комисията в писменото си становище, няма достатъчно доказателства и информация в преписката пред Съда, за да се определи дали това удължаване може да се счита за предлагана дейност, която може да има значителен ефект върху околната среда.
61.      Трябва да се отбележи също, че точка 22 от Анекс I към Орхуската конвенция разширява приложното поле на член 6, параграф 1, буква b) от нея, като включва в него всяко изменение или разширяване на дейностите, когато то само по себе си не отговаря на критериите или праговете, посочени в този Анекс.
62.      От анализа в предходния раздел(30) обаче става ясно, че изменението или разширяването на дейността съгласно точка 22 трябва да се разбира като физическо изменение или разширяване, поради което самото подновяване на разрешение — продължаване на неговия срок без включени физически промени или дейности — не се квалифицира като такова изменение или разширяване.
63.      При тези обстоятелства подновяването на разглежданото разрешение не изглежда да е решение, попадащо в приложното поле на член 6, параграф 1, буква b) от Орхуската конвенция във връзка с точка 22 от Анекс I към нея.
Б.      Подновяването на разрешението като преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на дадена дейност (член 6, параграф 10)
64.      Член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция изисква прилагането на изискванията за участие на обществеността „mutatis mutandis и там, където е необходимо“, в случаите, когато държавен орган „преразгледа или актуализира условията за осъществяване“ на дадена дейност, разрешена съгласно параграф 1 от тази разпоредба.
1.      Условията за прилагането на член 6, параграф 10
65.      Член 6, параграф 10 „допълва“(31) точка 22 от Анекс I към Орхуската конвенция. Докато тази точка 22 се отнася до физически промени или разширяване на дейностите, член 6, параграф 10 разширява условията за участие на обществеността, включвайки преразглеждания или актуализирания на условията за осъществяване на дадена дейност, което обхваща всяко административно преразглеждане или актуализиране, без да предполага непременно физическа промяна на дейността(32).
66.      Прилагането на член 6, параграф 10 се задейства при преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на дадена дейност. Както показва самият термин, „условията за осъществяване“ са всички необходими условия за упражняването на дадена дейност(33). Изразът „преразгледа или актуализира“ е достатъчно широк, за да обхваща вземането на решение в областта на околната среда след първоначалното разрешение, което води до промяна в условията за осъществяване на дейността.
67.      С широката си формулировка член 6, параграф 10 обхваща цялото времетраене на дейността, доколкото се отнася до въпроси, попадащи в приложното поле на Орхуската конвенция.
Тази разпоредба спомага да се гарантира непрекъснато реализиране на целта за участие на обществеността, което, както се посочва в девето съображение от Орхуската конвенция, означава да се даде възможност на обществеността да изразява своята загриженост, и да се позволи на държавните органи надлежно да вземат предвид такава загриженост.
68.      Горното се потвърждава от естеството на някои дейности, изброени в Анекс I към Орхуската конвенция, които включват използването на природни ресурси. Както се пояснява в доктрината, съответните разрешения в повечето държави „се предоставят само за ограничен период от време (обикновено до 10 години) и след това трябва да бъдат подновени и/или актуализирани“ поради факта, че „количеството на ресурса, който ще се използва, и условията за това използване зависят в голяма степен от състоянието на въпросния природен ресурс“(34).
69.      Член 6, параграф 10 от тази конвенция предвижда прилагането на параграфи 2—9 от този член относно участието на обществеността „mutatis mutandis и там, където е необходимо“. Посоченото в член 6, параграф 10 прилагане на условията за участие на обществеността „mutatis mutandis“ означава просто „с необходимите изменения“(35). Що се отнася до необходимостта от участие на обществеността, макар изразът „където е необходимо“ да предполага „известна свобода на преценката“, той „не означава изцяло свободна преценка“(36). Напротив, този израз „въвежда обективен критерий, който следва да се разглежда в контекста на целите на конвенцията“(37).
70.      Необходимостта от участието на обществеността в случай на преразглеждане или актуализация на условията за осъществяване на дейността е свързана със значимостта на въздействието на преразглеждането или актуализацията върху околната среда. Всъщност на етапа, в който се определя дали дадена предлагана дейност трябва да получи разрешение, се прилага критерий за значимост(38). Този критерий продължава да е релевантен на следващите етапи от процеса на вземане на решения в областта на околната среда.
71.      Горното се потвърждава от заключенията на Комитета по съответствието, който подчертава, че за да се определи дали е „необходимо“ и следователно задължително да има
фаза
на участие на обществеността, когато държавен орган преразглежда или актуализира условията на осъществяване на дейност по член 6, се прилага „някакъв критерий за значимост“(39).
72.      Изразът „където е необходимо“ трябва да се прилага така, че да се запази полезното действие на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция. Изискването за фаза на участие на обществеността би било лишено от всякакво полезно действие, ако въведената национална законодателна уредба не предвижда каквато и да било възможност за преценка на необходимостта от провеждане на фаза на участие на обществеността при преразглеждане или актуализиране на дейности.
73.      Точно за това става въпрос в случая, по който са представени заключенията на Комитета по съответствието относно Европейския съюз във връзка с Директива
2010/75(40). Комитетът по съответствието констатира, че Европейският съюз, в качеството си на страна по Орхуската конвенция, не спазва член 6, параграф 10 от същата, „като въвежда правна уредба, която не предвижда никаква възможност за участие на обществеността във връзка с преразглежданията и
актуализиранията“ съгласно няколко разпоредби на тази директива, приложими към момента на приемане на тези заключения(41).
74.      Важно е да се отбележи, че за да се съобрази с Орхуската конвенция, Директива
2010/75 е изменена, за да се посочи, че „на членовете на заинтересованата общественост следва да се предостави възможност да участва ефективно и на ранен етап в издаването или актуализирането на условията на разрешителното, установени от компетентния орган, както и когато условията на разрешителното се преразглеждат […]“(42).
2.      Срокът на дейността като условие за осъществяването ѝ и подновяването на разрешението в случая по главното производство
75.      Член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция се прилага в случай на преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на дадена дейност, т.е. всички условия, необходими за текущото осъществяване на дейността(43). Разрешеният срок на дадена дейност е необходим за текущото ѝ осъществяване и е част от тези условия за осъществяване(44).
76.      Следователно решение, с което се удължава срокът на дадена дейност, променя условията за осъществяването ѝ и съответно задейства прилагането на член 6, параграф 10 от Конвенцията.
77.      Не мога да се съглася с твърдението на белгийското правителство, че член 6, параграф 10 не се прилага, тъй като не са изменени първоначалните условия, при които се е упражнявала
съответната дейност; тази липса не променя факта, че първоначалният общ срок от 20 години е продължен с половината си, което води до изменение на първоначалните условия за осъществяване(45).
78.      Що се отнася до необходимостта от организиране на участие на обществеността, както вече посочих, органите разполагат със свобода на преценка, която обаче трябва да се упражнява в съответствие с целите на Орхуската конвенция(46).
79.      Що се отнася до подновяването на разрешението, тази конвенция не определя „аритметичен“ праг, над който да е необходимо да има участие на обществеността. Това трябва да се определи въз основа на критерии по същество. Необходимостта от участието на обществеността в случай на подновяването на разрешението и оценката относно значителното въздействие върху околната среда могат да зависят по-специално от естеството на подновената дейност и от срока на удължаването. Важно е също така да се вземе предвид дали при предходните фази на участие обществеността е била информирана за евентуалното удължаване на разрешителното в бъдеще и следователно е имала възможност да изрази мнението си за свързаното с това въздействие върху околната среда(47).
80.      Във всеки случай, значителното удължаване на първоначално разрешения срок на дадена дейност е силен индикатор, че е необходимо да има фаза на участие на обществеността. Горното е в съответствие с целта на участието на обществеността — да се даде възможност на обществеността да изрази своята загриженост(48).
81.      Комитетът по съответствието потвърждава това тълкуване. Той многократно е констатирал, че „освен в случаите, когато изменението на разрешения срок е за минимален период от време и очевидно би имало незначително или никакво въздействие върху околната среда, удължаването на срока е редно да се подчинява на разпоредбите на член 6“ (курсивът е мой)(49). Комитетът по съответствието приема, че удължаването на срока на дейност с пет години „в никакъв случай не е минимално“ и следователно изисква участие на обществеността(50).
82.      В случая по главното производство срокът на разрешението е продължен с 10 години. Продължаването с 10 години на дейност, първоначално разрешена за 20 години, представлява удължаване с половината от първоначалния ѝ срок и не може да се счита за „минимално“. Освен това към момента на удължаване на срока на разрешението (2020 г.) са били изминали повече от 10 години от първото пускане в експлоатация на съответната дейност (2009 г.).
83.      Тези фактори са силен индикатор за необходимостта от участие на обществеността. В крайна сметка обаче националният съд следва да прецени тези обстоятелства.
84.      Другият въпрос, повдигнат в акта за преюдициално запитване, е липсата в националната правна уредба на каквато и да било възможност за участие на обществеността във връзка с подновяването на разрешение за дадена дейност.
85.      От този акт става ясно, че една от причините, поради които националният законодател не е предвидил фаза на участие на обществеността, е, че когато оператор подава заявление за издаване на разрешение, е налице участие на обществеността, включително ОВОС, независимо от срока на предоставеното разрешение. Друга причина е да се избегне дискриминация между новите разрешения за ветроенергийни паркове (издадени за максимален срок от 30 години) и разрешенията по предходния режим (издадени за максимален срок от 20 години).
86.      Не съм убедена, че тези съображения обосновават изключването от законодателя на подновяването на разрешенията от приложното поле на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция. Първо, прилагането на тази разпоредба не зависи от това дали първоначалното разрешение е предшествано от участие на обществеността. Разпоредбата се прилага във всички случаи, в които условията за осъществяване на дадена дейност се „преразглеждат или актуализират“, и изисква от съответния орган да прецени дали участието на обществеността е „необходимо“. Макар изразът „там, където е необходимо“ да оставя свобода на преценка на публичните органи, упражняването на тази свобода не може да бъде отказано изцяло само поради факта, че в миналото е било организирано участие на обществеността по въпроси, които нямат връзка с преразглеждането или актуализирането на условията за осъществяване. В противен случай член 6, параграф 10 би бил лишен от полезно действие. Всъщност всички дейности, за които е провеждано обществено допитване (по въпроси, различни от преразглеждането или актуализирането на условията за осъществяване на дейността), ще бъдат автоматично изключени.
87.      Що се отнася до разглежданата в главното производство дейност, от пускането в експлоатация на ветроенергийния парк са налице последователни етапи на отмяна по съдебен ред и на преразглеждане на разрешителното(51). От преписката по делото пред Съда не е ясно дали на всеки от тези етапи е имало участие на обществеността. Във всеки случай, няма данни обществеността да е имала възможност да изрази отношение конкретно по въпроса за евентуално значително удължаване на срока на предоставеното разрешение(52).
88.      Второ, що се отнася до довода, че участието на обществеността води до дискриминация между притежателите на стари разрешителни и притежателите на нови разрешителни, струва ми се важно да припомня, че прилагането на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция не е факултативно. Когато са изпълнени условията за неговото прилагане, правото на участие на обществеността трябва да бъде гарантирано(53). Необходимостта от участие на обществеността във връзка с дадена дейност трябва да се определя с оглед на целите на Орхуската конвенция(54). Участието на обществеността не е просто поставяне на отметка или чиста формалност; то е средство за постигане на целите за демокрация в областта на околната среда, набелязани от тази конвенция(55).
89.      Освен това член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция се прилага за всички оператори независимо от момента, в който е издадено разрешението за дейността им. Следователно за операторите, на които са издадени разрешения за 30 години, също би могло да има фаза на участие на обществеността при вземането на нови решения в областта на околната среда, в случай на промяна или актуализиране на условията за осъществяване на тяхната дейност.
90.      Следва също да се уточни, че обстоятелството, че при издаването на разрешителното е била извършена ОВОС, само по себе си не е определящо за прилагането на член 6, параграф 10. Този член
и общото право на участие на обществеността съгласно Орхуската конвенция не са синоним на ОВОС(56). Както се посочва в Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, приложното поле на втория стълб на Орхуската конвенция е „различно и по-широко от това на оценката на въздействието върху околната среда“(57). Като пример в това ръководство се посочват именно преразглеждането или актуализирането на условията за осъществяване на определени дейности, които в много страни, освен ако не са свързани със съществено изменение на дейността, не са непременно предмет на процедура за ОВОС, а по-скоро на екологично разрешение(58).
91.      Поради тези съображения считам, че член 6, параграф 10 не допуска национална правна уредба, която не включва задължението на публичния орган да преценява дали е необходимо участието на обществеността при подновяване за срок от 10 години на разрешения за експлоатация на ветроенергийни паркове.
92.      Горепосочената практика на Съда(59) относно удължаването на срока на експлоатация на депо в контекста на Директива
2010/75, не може да обоснове различно тълкуване. В решение FCC Česká republika Съдът приема, че удължаването на периода на депониране на отпадъци, без да се променят нито одобрените максимални размери на инсталацията, нито допустимият ѝ общ капацитет, само по себе си не представлява „съществена промяна“ по смисъла на член 3, параграф 9 от тази директива. Следователно операторът на депото не може да бъде задължаван да иска ново разрешително. Мотивите на Съда се основават на израза „съществена промяна“, който по-специално изисква „разширяване“ на инсталация.
93.      Приложното поле на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция обаче не зависи от „съществена промяна“ или от каквото и да било физическо разширяване на дейността; той се прилага в случай на преразглеждане или актуализиране на условията за осъществяване на дадена дейност. Както вече подчертах по-горе(60), докато точка 22 от Анекс I към Орхуската конвенция се прилага за физически промени в дадена дейност, член 6, параграф 10 се прилага за последващи административни процедури(61).
94.      Освен това Директива
2010/75 е изменена(62) след решение FCC Česká republika, за да се включи изискването за участието на обществеността при актуализиране на разрешително по искане на оператора с цел да се удължи експлоатационният срок на депо за отпадъци, достигащо праговете, определени в точка 5.4 от приложение I към тази директива.
95.      Ето защо според мен решение FCC Česká republika не следва да се разглежда като пречка за тълкуването, че подновяването за срок от 10 години на разреш
ението за ветроенергиен парк представлява актуализация на условията за осъществяване на тази дейност, което съответно задейства прилагането на член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция.
96.      С оглед на всичко гореизложено член 6, параграф 10 от Орхуската конвенция трябва да се тълкува в смисъл, че задължава публичните органи да преценяват
дали е необходимо да има
фаза на участие на обществеността в случай на удължаване с 10 години на разрешение за ветроенергиен парк, първоначално разрешен за срок от 20 години, и че не допуска правна система, при която процедурата по подновяване на разрешение за такава дейност не включва задължение за публичния орган да преценява дали е необходимо да има фаза на участие на обществеността.
V.      Заключение
97.      С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия) преюдициални въпроси по следния начин:
„Член 6, параграф 10 от Конвенцията за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда
трябва да се тълкува в смисъл, че задължава публичните органи да преценяват
дали е необходимо да има фаза на участие на обществеността в случай на удължаване с 10 години на разрешение за ветроенергиен парк, първоначално разрешен за срок от 20 години, и че не допуска правна система, при която процедурата по подновяване на разрешение за такава дейност не включва задължение за публичния орган да преценява дали е необходимо да има фаза на участие на обществеността“.
1      Език на оригиналния текст: английски.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
2      Конвенция за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, съставена в Орхус (Дания) на 25 юни 1998 г. и одобрена от името на Общността с Решение
2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. (ОВ L 124, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201) (наричана по-нататък „Орхуската конвенция“).
3      United Nations Economic Commission for Europe.
The Aarhus Convention:  An Implementation Guide. 2. ed., 2014 (наричано по-нататък „Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция“), стр. 3 и 253.
4      Декларация от Лука, 21—23 октомври 2002 г., Лука, Италия.
5      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 19.
6      Barritt, E.
The Foundations of the Aarhus Convention:  Environmental Democracy, Rights and Stewardship. Oxford: Hart Publishing, 2020, p. 28.
7      Вж. най-общо Bándi, G. (Еd.). Environmental Democracy and Law —
In: Europa Law Publishing. Groningen/Amsterdam, 2014.
8      В националното законодателство „единно разрешение“ (permis unique) означава разрешение, което се отнася до „смесен проект“ (projet mixte), за който се изисква както екологично, така и градоустройствено разрешение. Вж. определението на двете понятия съгласно член 1, параграфи
11 и 12 и съответно член 81 от Декрета
за екологичните разрешения. Вж. също определението за „единно разрешение“, достъпно на адрес: https://permis-environnement.spw.wallonie.be/home/glossaire.html#permis-unique.
9      Решение на Съвета от 17 февруари 2005 година за сключване от името на Европейската общност на Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси (ОВ L 124, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201).
10      Вж. в този смисъл решения от 8 март 2011 г., Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125, т. 30), и от 8 ноември 2022 г., Deutsche Umwelthilfe (Типово одобрение на моторни превозни средства) (C‑873/19, EU:C:2022:857, т. 48).
11      В писменото си становище F.B. посочва, че ветроенергийни паркове с общ капацитет от 3 MW са съоръжения от „клас 1“, за чието разрешаване се изискват ОВОС и обществено допитване.
12      Директивата за ОВОС прилага изискванията относно участието на обществеността съгласно Орхуската конвенция по отношение на проектите, попадащи в приложното поле на тази директива. Вж. съображение 5 от Директива
2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви
85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 156, 2003 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8), което гласи, че „[п]равото на Общността следва да бъде правилно приведено в съответствие с [Орхуската конвенция] с оглед на нейното ратифициране от Общността“.
13      Жалбоподателят критикува само липсата на участие на обществеността;
не изтъква основание във връзка с организирането на ОВОС съгласно Директивата за ОВОС.
14      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 131.
15      Вж. по-горе точка 31 от настоящото заключение.
16      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 126. Съгласно това ръководство (стр. 131) терминът „предлагани дейности“ е достатъчно широк, за да обхваща както термина „проект“
от Директивата за ОВОС, така и термина „инсталация“, използван в Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) (ОВ L 334, 2010 г., стр. 17).
17      Точка 31 от настоящото заключение.
18      Вж. по-горе точка 31 от настоящото заключение и Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 131.
19      ACCC/C/2008/35 (Грузия), Заключения и препоръки, 18 юни 2010 г., точка 43.
20      ACCC/C/2013/107 (Ирландия), Заключения и препоръки, 19 август 2019 г., точка 75.
21      Точка 24 от приложение I към Директивата за ОВОС включва сред проектите, посочени в член 4, параграф 1 от тази директива, „[в]сяка промяна или разширяване на проекти, включени в [приложение I], когато такава промяна или разширяване сами по себе си достигат праговете, ако такива съществуват, посочени в [това] приложение“.
22      Решение от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, т. 78).
23      Решение от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, т. 79). Съдът приема, че разглежданите по това дело мерки представляват, заедно с неразривно свързаните с тях дейности по модернизация, „проект“ по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директивата за ОВОС (вж. т. 63—71, 90 и 94 от това решение).
24      Решение от 2 юни 2022 г. (C‑43/21, наричано по-нататък „решение FCC Česká republika“, EU:C:2022:425).
25      Решение FCC Česká republika, точка 36.
26      Решение от 8 ноември 2022 г., Deutsche Umwelthilfe (Типово одобрение на моторни превозни средства) (C‑873/19, EU:C:2022:857, т. 55).
27      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 132 и 158.
28      Пак там.
29      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 132.
30      Точка 57 от настоящото заключение.
31      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 158.
32      Ако това включва физическо
изменение, съответното изменение вече попада в обхвата на точка 22 от Анекс I. Вж. точка 55 от настоящото становище.
33      В ACCC/C/2014/122 (Испания), Заключения и препоръки, 17 декември 2020 г., точка 73, Комитетът по съответствието приема, че „условията за осъществяване“ на дадена дейност включват „всички условия на разрешението, а не само техническите или експлоатационните условия, които засягат производствения процес“.
В съответствие с тези заключения и препоръки Комитетът по съответствието приема в точка 17 от своето становище до Кралство Нидерландия относно прилагането на параграф 3, буква а) от решение VII/8m от 28 ноември 2023 г., че „всички условия, свързани с разрешението, независимо дали са включени в самото разрешение, трябва да се считат за условия за осъществяване“.
34      Jendrośka, J.
Public participation under Article 6 of the Aarhus Convention. — In: Bándi, G., бележка под линия 7, цит. съч., стр. 136. Вж. също Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 158.
35      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 159.
36      ACCC/C/2009/41 (Словакия), Заключения и препоръки, 17 декември 2010 г., точка 55.
37      Пак там, точка 56.
38      Вж. точка 39 от настоящото заключение.
39      ACCC/C/2014/121 (Европейски съюз), Заключения и препоръки, 30 март 2020 г., точка 99. Според същите заключения критерият за значимост се отнася до това дали преразглеждането или актуализирането „има вероятност“ да промени съществено основните параметри на дейността или „ще се занимава“ със съществени екологични аспекти на дейността“ (т. 104 във връзка с ACCC/C/2006/17 (Европейска общност), Заключения и препоръки, 2 май 2008 г.).
40      ACCC/C/2014/121 (Европейски съюз), бележка под линия 39,
цит. съч.
41      Пак там, точки 109 и 120.
42      Вж. съображение 37 от Директива (ЕС)
2024/1785 на Европейския парламент и на Съвета от 24 април 2024 година за изменение на Директива
2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) и на Директива
1999/31/ЕО на Съвета относно депонирането на отпадъци (ОВ L 2024/1785).
43      Вж. по-горе точка 66 от настоящото заключение.
44      ACCC/C/2014/104 (Нидерландия), Заключения и препоръки, 18 юни 2017 г., точка 65, където се посочва, че разрешият срок на дадена дейност е „ясно условие за осъществяване“. Съгласно Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция „в много държави екологичните разрешителни се издават само за ограничен срок (обикновено до 10 години) и след това трябва да бъдат подновени и/или актуализирани“ (стр. 158).
45      Вж. в този смисъл ACCC/C/2013/107 (Ирландия), Заключения и препоръки, 19 август 2019 г., точка 84.
46      Вж. точка 67 от настоящото заключение.
47      Вж. в този смисъл заключението на генерален адвокат Kokott по дело FCC Česká republika (C‑43/21, EU:C:2022:64, т. 67).
48      В случая на ветроенергийните паркове обществеността може да иска да изрази становищата си
например по въпроси като равнищата на шумово или визуално замърсяване (стробоскопичен ефект);
вж. най-общо Vandenput, T.,
D. Vermer. Éoliennes —
In: Delnoy, M., Ch.-Hu. Born.
Actualités choisies en droit de l’urbanisme et de l'environnement. Limal, Anthemis, Liège, 2021, 218—249, на стр. 228.
49      ACCC/C/2014/104 (Нидерландия), бележка под линия 44, цит. съч., точка 71 (курсивът е мой); ACCC/C/2013/107 (Ирландия), бележка под линия 45, цит. съч., точка 83;
ACCC/C/2016/143 (Чехия), Заключения и препоръки, 26 юли 2021 г., точка 106, и ACCC/C/2014/121 (Европейски съюз), бележка под линия 39, цит. съч., точка 102.
50      ACCC/C/2013/107 (Ирландия), бележка под линия 45, цит. съч., точка 84.
51      Вж. точка 13 от настоящото заключение.
52      Вж. в този смисъл ACCC/C/2013/107 (Ирландия), бележка под линия 45, цит. съч., точка 85.
53      Вж. член 1 от Орхуската конвенция, съгласно който „[…] всяка страна гарантира правата на […] участие на обществеността при вземането на решения […] в съответствие с разпоредбите на тази конвенция“ (курсивът е мой).
54      Вж. ACCC/C/2014/121 (Европейски съюз), бележка под линия 39, цит. съч., точка 97, и ACCC/C/2016/143 (Чехия), бележка под линия 49, цит. съч., точка 103.
55      Вж. встъпителните ми бележки в настоящото заключение.
56      Както посочва Комитетът по съответствието: „Конвенцията не превръща ОВОС в задължителна
част от участието на обществеността; тя само изисква, когато се предвижда участие на обществеността в рамките на процедура за ОВОС в съответствие с националното законодателство ([точка 20 от Анекс I към Конвенцията]), за това участие на обществеността да се прилагат разпоредбите на член 6“ (ACCC/C/2008/24 (Испания), Заключения и препоръки, 8 февруари 2011 г., точка 82).
57      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 122.
58      Пак там.
59      Точка 53 от настоящото заключение.
60      Точка 65 от настоящото заключение.
61      Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, стр. 158.
62      Вж. точка 74 от настоящото заключение.