62025CJ0219
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
19 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kiireellinen ennakkoratkaisumenettely – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – SEUT 67 artiklan 3 kohta ja SEUT 82 artiklan 1 kohta – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Kolmannen maan esittämä luovuttamispyyntö – Unionin kansalainen – SEUT 18 ja SEUT 21 artikla – Toisen jäsenvaltion antama aikaisempi päätös kieltäytyä luovuttamisesta sen vuoksi, että on vakava uhka perusoikeuksien loukkaamisesta – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohta – Luovutettavaksi pyydetyn henkilön oikeus siihen, ettei häntä luovuteta sellaiseen maahan, jossa häntä vakavasti uhkaa kidutus taikka epäinhimillinen tai halventava kohtelu – Perusoikeuskirjan 47 artiklan toinen kohta – Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin – Keskinäinen luottamus – Velvollisuus ottaa huomioon syyt, joihin aikaisempi päätös kieltäytyä luovuttamisesta perustuu – Velvollisuutta kyseisen päätöksen vastavuoroiseen tunnustamiseen ei ole
Asiassa C‑219/25 PPU [Kamekris] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka cour d’appel de Montpellier’n (Montpellier’n ylioikeus, Ranska) tutkintajaosto on esittänyt 18.3.2025 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 20.3.2025, saadakseen ennakkoratkaisun luovuttamista koskevassa asiassa, jossa vastapuolena on
KN,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit S. Rodin, N. Piçarra (esittelevä tuomari), O. Spineanu-Matei ja N. Fenger,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Şereş,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 8.5.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
KN, edustajinaan J.-C. De Block ja M. Poirot, avocats,
–
Ranskan hallitus, asiamiehinään B. Dourthe ja M. Guiresse,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller, M. Hellmann ja A. Sahner,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään F. Blanc, J. Hottiaux, H. Leupold ja J. Vondung,
kuultuaan julkisasiamiehen 22.5.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 67 artiklan 3 kohdan ja SEUT 82 artiklan 1 kohdan, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 19 artiklan ja 47 artiklan toisen kohdan kanssa, tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty sellaisen luovuttamispyynnön yhteydessä, jonka Georgian viranomaiset ovat esittäneet Ranskan viranomaisille KN:stä, joka on Kreikan ja Georgian kansalainen, elinkautisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanemiseksi Georgiassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskeva eurooppalainen yleissopimus
3
Rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Pariisissa 13.12.1957 (jäljempänä luovuttamista koskeva eurooppalainen yleissopimus) ja jonka osapuolia ovat muun muassa Ranskan tasavalta ja Georgia, 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Luovuttamisvelvollisuus”, määrätään seuraavaa:
”Sopimusvaltiot sitoutuvat luovuttamaan toisilleen tässä yleissopimuksessa vahvistettujen määräysten ja ehtojen mukaisesti kaikki ne henkilöt, joita vastaan vaatimuksen esittäneen osapuolen asianomaisten oikeusviranomaisten toimesta pannaan vireille oikeudenkäynti rikoksesta tai jotka mainittujen viranomaisten toimesta ovat etsintäkuulutetut rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten.”
4
Ratifioidessaan tämän yleissopimuksen Ranskan tasavalta teki muun muassa seuraavat kaksi varaumaa:
”Luovuttamisesta on mahdollista kieltäytyä, jos luovuttamisella voi olla poikkeuksellisen vakavia seurauksia luovutettavaksi pyydetylle henkilölle muun muassa hänen ikänsä tai terveytensä vuoksi.
Luovuttamiseen ei suostuta, jos luovutettavaksi pyydetyn henkilön tuomitsisi luovuttamispyynnön esittäneessä valtiossa tuomioistuin, jossa ei taata perustavanlaatuisia menettelyllisiä takeita eikä puolustautumisoikeuksien suojaa, tai tuomioistuin, joka on perustettu juuri kyseisen henkilön tapausta varten, tai jos luovuttamista pyydetään tällaisen tuomioistuimen määräämän rangaistuksen tai turvaamistoimen täytäntöönpanoa varten.”
Unionin oikeus
5
SEUT 18 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään seuraavaa:
”Kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä perussopimusten soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perussopimusten erityismääräysten soveltamista.”
6
SEUT 21 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jokaisella unionin kansalaisella on oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella, jollei perussopimuksissa määrätyistä tai sen soveltamisesta annetuissa säännöksissä säädetyistä rajoituksista ja ehdoista muuta johdu.”
7
SEUT 67 artiklan 1 ja 3 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”1.   [Euroopan] unioni muodostaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen, jolla kunnioitetaan perusoikeuksia sekä jäsenvaltioiden erilaisia oikeusjärjestelmiä ja ‑perinteitä.
– –
3.   Unioni pyrkii varmistamaan korkean turvallisuustason rikollisuutta, rasismia ja muukalaisvihaa ehkäisevillä ja torjuvilla toimenpiteillä, poliisiviranomaisten ja oikeusviranomaisten ja muiden toimivaltaisten viranomaisten välisillä yhteensovittamis- ja yhteistyötoimenpiteillä sekä rikosoikeudellisten päätösten vastavuoroisella tunnustamisella ja tarvittaessa rikoslainsäädäntöjen lähentämisellä.”
8
SEUT 82 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen, ja siihen kuuluu jäsenvaltioiden lakien ja asetusten lähentäminen 2 kohdassa ja 83 artiklassa tarkoitetuilla aloilla.
Euroopan parlamentti ja [Euroopan unionin] neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on:
a)
laatia sääntöjä ja menettelyjä kaikenmuotoisten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten tunnustamisen varmistamiseksi koko unionissa;
– – ”
9
Perusoikeuskirjan 19 artiklan, jonka otsikko on ”Suoja palauttamis-, karkottamis- ja luovuttamistapauksissa”, 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Ketään ei saa palauttaa, karkottaa tai luovuttaa sellaiseen maahan, jossa häntä vakavasti uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu.”
10
Perusoikeuskirjan 47 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen”, toisessa kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Jokaisella on oltava mahdollisuus saada neuvoja ja antaa toisen henkilön puolustaa ja edustaa itseään.”
Ranskan oikeus
11
Rikosprosessilain (code de procédure pénale) 696-4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Luovuttamiseen ei suostuta
1° jos luovutettavaksi pyydetty henkilö on Ranskan kansalainen; tätä arvioidaan ottamalla huomioon sen rikoksen ajankohta, jonka osalta luovuttamista pyydetään
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
12
Potin kunnanoikeus (Georgia) tuomitsi 3.12.2010 KN:n, joka on Kreikan ja Georgian kansalainen, poissaolevana elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Kutaisin ylioikeus (Georgia) vahvisti tämän rangaistuksen vastaajan poissa ollessa 3.6.2011. Georgiassa ja Turkissa vuosina 2008 ja 2009 tapahtuneet rangaistavat teot koskivat erityisen suurten kokaiinimäärien kansainvälistä kauppaa osana järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaa, murhan valmistelua yksissä tuumin ja ampuma-aseiden laitonta hallussapitoa.
13
Georgian viranomaiset pyysivät 2.7.2021 Interpolia antamaan KN:stä punaisen ilmoituksen (Red notice), joka on pyyntö kiinniottamiseksi luovuttamista varten, Kutaisin ylioikeuden 3.6.2011 antaman tuomion perusteella.
14
KN otettiin 4.10.2021 tämän punaisen ilmoituksen nojalla kiinni Belgiassa, jossa hän asui. Georgian syyttäjävirasto esitti 13.10.2021 Belgian viranomaisille luovuttamispyynnön. KN otettiin aluksi säilöön luovuttamista varten, minkä jälkeen hänet vapautettiin, mutta hänet määrättiin tuomioistuimen valvontaan 29.10.2021 alkaen odotettaessa belgialaisten tuomioistuinten päätöstä luovuttamispyynnöstä.
15
KN otettiin 20.1.2025 kiinni Ranskassa kyseisen punaisen ilmoituksen nojalla. Seuraavana päivänä Georgian viranomaiset esittivät Ranskan viranomaisille luovuttamispyynnön, joka vastasi Belgian viranomaisille esitettyä luovuttamispyyntöä, ja KN otettiin Ranskassa säilöön luovuttamista varten.
16
Cour d’appel de Bruxellesin (Brysselin ylioikeus, Belgia) syytteeseenpanoja käsittelevä jaosto hylkäsi 19.2.2025 antamallaan ratkaisulla luovuttamista koskevan Belgian säännöstön ja Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 3 artiklan nojalla Georgian viranomaisten esittämän luovuttamispyynnön, koska se katsoi, että on painavia syitä pelätä, että jos KN:n luovutetaan Georgiaan, häneltä evätään oikeus ja häntä tosiasiallisesti uhkaa epäinhimillinen tai halventava kohtelu.
17
Ranskassa aloitetun luovuttamismenettelyn yhteydessä KN vastasi asiassaan 28.2.2025 procureur général de Montpellier’ssa (Montpellier’n yleinen syyttäjä, Ranska) ja ilmoitti, ettei hän suostu luovuttamiseensa.
18
Tämän kieltäytymisen johdosta KN:n asia siirrettiin 1.3.2025 cour d’appel de Montpellier’n (Montpellier’n ylioikeus, Ranska) tutkintajaostoon, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Hän väittää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että unionin oikeus ja erityisesti keskinäisen luottamuksen ja jäsenvaltioiden antamien tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisen tunnustamisen periaatteet edellyttävät, että Ranskan viranomaiset tunnustavat cour d’appel de Bruxellesin syytteeseenpanoja käsittelevän jaoston 19.2.2025 antaman ratkaisun ja näin ollen kieltäytyvät luovuttamasta häntä Georgiaan. Hän väittää, että hänelle on annettu kyseisessä luonteeltaan rikosoikeudellisessa ratkaisussa unionin takaama oikeus eli oikeus siihen, ettei häntä luovuteta kolmanteen maahan, jos häntä tosiasiallisesti uhkaa siellä epäinhimillinen tai halventava kohtelu tai oikeuden epääminen.
19
Montpellier’n yleinen syyttäjä on korostanut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että kun Ranskan viranomaiset käsittelevät luovuttamispyyntöä, niiden on noudatettava Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 ja 6 artiklaa ja että KN, joka on Kreikan ja Georgian kansalainen, on vedonnut siihen, että häntä vakavasti uhkaa paitsi oikeuden epääminen myös epäinhimillinen tai halventava kohtelu Georgian vankeusolosuhteiden vuoksi. Koska poliittinen tilanne Georgiassa on ollut marraskuusta 2024 lähtien epävakaa, Montpellier’n yleinen syyttäjä on kehottanut ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta toteamaan, ettei se ole voinut saada Georgian viranomaisilta luotettavia takeita siitä, että näissä artikloissa määrättyjä oikeuksia kunnioitetaan.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen, jonka osapuoli Georgia on Euroopan neuvoston jäsenenä, 1 artiklassa määrätään luovutettavaksi pyydetyn henkilön luovuttamisesta, jos lailliset edellytykset täyttyvät, jollei määrätyistä poikkeuksista ja sopimusosapuolten tekemistä varaumista muuta johdu. Kyseinen tuomioistuin korostaa, että Ranskan tasavalta on tehnyt varaumia, joiden mukaan luovuttamiseen ei suostuta, jos luovutettavaksi pyydetyn henkilön tuomitsisi tuomioistuin, jossa ei taata perustavanlaatuisia puolustautumisoikeuksia, ja luovuttamisesta voidaan kieltäytyä, jos sillä voi olla poikkeuksellisen vakavia seurauksia kyseiselle henkilölle.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko cour d’appel de Bruxellesin syytteeseenpanoja käsittelevän jaoston 19.2.2025 antama ratkaisu, jossa tämä katsoi, että jos KN luovutetaan Georgiaan, häntä vakavasti uhkaa oikeuden epääminen sekä kidutus taikka epäinhimillinen tai halventava kohtelu, keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteiden nojalla vailla auktoriteettia ranskalaisiin tuomioistuimiin nähden. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan jäsenvaltion tuomioistuinten on näiden periaatteiden mukaisesti tunnustettava toisen jäsenvaltion tuomioistuinten antamien ratkaisujen auktoriteetti ainoastaan silloin, kun tällaisesta tunnustamisesta on nimenomaisesti säädetty unionin oikeudessa.
22
Cour d’appel de Montpellier’n tutkintajaosto päätti tämän vuoksi lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko SEUT 67 artiklan 3 kohtaa ja SEUT 82 artiklan 1 kohtaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 19 ja 47 artiklan kanssa, tulkittava siten, että jäsenvaltion on kieltäydyttävä panemasta täytäntöön pyyntö unionin kansalaisen luovuttamisesta kolmanteen valtioon, kun toinen jäsenvaltio on aikaisemmin kieltäytynyt saman luovuttamispyynnön täytäntöönpanosta sillä perusteella, että asianomaisen henkilön luovuttaminen saattaisi loukata perusoikeuskirjan 19 artiklassa vahvistettua perusoikeutta olla joutumatta kidutuksen taikka epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi ja perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettua oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin?”
Kiireellisen ennakkoratkaisumenettelyn soveltamista koskeva pyyntö
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt soveltamaan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 a artiklassa ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklassa tarkoitettua kiireellistä ennakkoratkaisumenettelyä.
24
Näistä artikloista seuraa, että kyseisen menettelyn soveltaminen edellyttää kahden kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä. Ennakkoratkaisupyynnössä on yhtäältä esitettävä tulkintakysymyksiä, jotka koskevat EUT-sopimuksen kolmannen osan V osastossa tarkoitettua vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta. Pääasian olosuhteille, sellaisina kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ne kuvannut, on toisaalta oltava ominaista se, että asia on kiireellinen.
25
Ensimmäisestä edellytyksestä on todettava, että nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee muun muassa SEUT 67 artiklan 3 kohdan ja SEUT 82 artiklan 1 kohdan, jotka kuuluvat EUT-sopimuksen sopimuksen kolmannen osan V osastoon, joka koskee vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta, tulkintaa. Tämä pyyntö voidaan näin ollen käsitellä kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä.
26
Toisesta, kiireellisyyttä koskevasta edellytyksestä on todettava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että tämä edellytys täyttyy, kun asianomaiseen henkilöön kohdistuu parhaillaan vapaudenmenetys ja kun hänen säilössä pitämisensä riippuu pääasian ratkaisusta, ja on täsmennettävä, että kyseisen henkilön tilannetta on arvioitava sellaisena kuin se on ajankohtana, jolloin tutkitaan pyyntö kiireellisen ennakkoratkaisumenettelyn soveltamisesta (ks. mm. tuomio 29.7.2024, Breian, C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että KN on ollut 21.1.2025 lähtien säilöön otettuna luovuttamista varten, joten hänen kohdistuu parhaillaan vapaudenmenetys. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämällä kysymyksellä pyritään lisäksi selvittämään, onko sen kieltäydyttävä kyseisen henkilön luovuttamisesta unionin oikeuden perusteella. Jos unionin tuomioistuin vastaa tähän kysymykseen myöntävästi, KN olisi siis lähtökohtaisesti vapautettava.
28
Unionin tuomioistuimen kolmas jaosto on päättänyt näin ollen 3.4.2025 esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan hyväksyä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnön tämän ennakkoratkaisupyynnön käsittelemisestä kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä.
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko SEUT 67 artiklan 3 kohtaa ja SEUT 82 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltion on kieltäydyttävä luovuttamasta toisen jäsenvaltion kansalaista kolmanteen maahan, jos jonkin kolmannen jäsenvaltion viranomaiset ovat aiemmin kieltäytyneet panemasta täytäntöön kyseisen kolmannen maan esittämän luovuttamispyynnön, joka koskee saman kyseiselle toisen jäsenvaltion kansalaiselle määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa, koska on olemassa vakava uhka, että perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa ja 47 artiklan toisessa kohdassa taattuja perusoikeuksia loukataan.
30
Aluksi on muistutettava, että koska unioni ja asianomainen kolmas maa eivät ole tehneet luovuttamista koskevaa sopimusta, luovuttamista koskevat säännöt kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, 26 kohta ja tuomio 17.12.2020, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Luovuttaminen Ukrainaan), C‑398/19, EU:C:2020:1032, 28 kohta).
31
Jäsenvaltioiden on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta ja muun muassa SEUT 18 artiklassa määrättyä syrjintäkieltoa ja SEUT 21 artiklan 1 kohdassa taattua oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (ks. vastaavasti tuomio 22.12.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Pyyntö henkilön luovuttamisesta Bosnia ja Hertsegovinaan), C‑237/21, EU:C:2022:1017, 29 kohta).
SEUT 18 ja SEUT 21 artiklan tulkinta
32
Ensinnäkin on huomautettava, että jäsenvaltion kansalaisella, joka liikkuu tai oleskelee laillisesti jonkin muun jäsenvaltion alueella, on unionin kansalaisuuden perusteella oikeus vedota SEUT 21 artiklan 1 kohtaan ja hän kuuluu SEUT 18 artiklassa, joka sisältää kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa koskevan periaatteen, tarkoitettuun perussopimusten soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 13.11.2018, Raugevicius, C‑247/17, EU:C:2018:898, 27 kohta ja tuomio 22.12.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Pyyntö henkilön luovuttamisesta Bosnia ja Hertsegovinaan), C‑237/21, EU:C:2022:1017, 30 kohta).
33
Se, että jäsenvaltion kansalaisella, jota koskeva luovuttamispyyntö on esitetty muulle jäsenvaltiolle, on myös kyseisen pyynnön esittäneen kolmannen maan kansalaisuus, ei voi estää kyseistä kansalaista vetoamasta unionin kansalaisen asemaan perustuviin oikeuksiin ja vapauksiin, erityisesti niihin, jotka taataan SEUT 18 artiklassa ja SEUT 21 artiklan 1 kohdassa. Se, että luovutettavaksi pyydetty henkilö on samanaikaisesti jäsenvaltion ja kolmannen maan kansalainen, ei näet voi viedä häneltä kyseisiä oikeuksia ja vapauksia (ks. vastaavasti tuomio 22.12.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Pyyntö henkilön luovuttamisesta Bosnia ja Hertsegovinaan), C‑237/21, EU:C:2022:1017, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että KN, joka on muun muassa Kreikan kansalainen, on unionin kansalaisena käyttänyt SEUT 21 artiklan 1 kohdassa määrättyä oikeuttaan liikkua vapaasti toisessa jäsenvaltiossa, joten hänen tilanteensa kuuluu SEUT 18 artiklassa, jossa kielletään kaikenlainen kansalaisuuteen perustuva syrjintä, tarkoitettuun perussopimusten soveltamisalaan siitäkin huolimatta, että hän on myös sen kolmannen maan kansalainen, joka on esittänyt häntä koskevan luovuttamispyynnön.
35
Myöskään se, että KN ei asunut pysyvästi Ranskan tasavallan alueella ajankohtana, jona pääasian kohteena oleva luovuttamispyyntö esitettiin kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, vaan Belgian kuningaskunnan alueella, ei ole omiaan horjuttamaan tätä toteamusta. Se, että pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion alueella oleskelu on väliaikaista, ei näet ole omiaan sulkemaan pyynnön kohteena olevan toisen jäsenvaltion kansalaisen tilannetta SEUT 18 artiklassa tarkoitetun perussopimusten soveltamisalan ulkopuolelle (ks. vastaavasti tuomio 10.4.2018, Pisciotti, C‑191/16, EU:C:2018:222, 34 kohta).
36
Toiseksi on huomautettava Ranskan hallituksen täsmentäneen, että Ranskan tasavalta ei rikosprosessilain 696-4 §:n 1o momentin mukaan luovuta omia kansalaisiaan kolmanteen maahan; tämä säännös ei ole esteenä sille, että kyseinen jäsenvaltio luovuttaa sitä vastoin muiden jäsenvaltioiden kansalaisia kolmanteen maahan siellä määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
37
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kansallisessa säännössä, jossa kielletään ainoastaan asianomaisen jäsenvaltion kansalaisten luovuttaminen, säädetään erilaisesta kohtelusta sen mukaan, onko luovutettavaksi pyydetty henkilö kyseisen jäsenvaltion kansalainen vai muun jäsenvaltion kansalainen, ja sillä luodaan epäyhdenvertainen kohtelu, joka voi vaikuttaa viimeksi mainittujen kansalaisten vapauteen liikkua ja oleskella unionissa (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, 32 kohta ja tuomio 13.11.2018, Raugevicius, C‑247/17, EU:C:2018:898, 28 kohta).
38
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa epäyhdenvertainen kohtelu, joka aiheutuu siitä, että sallitaan KN:n kaltaisen unionin kansalaisen, joka on toisen jäsenvaltion kansalainen, luovuttaminen, merkitsee SEUT 21 artiklassa tarkoitetun vapaan liikkuvuuden rajoitusta (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, 33 kohta ja tuomio 13.11.2018, Raugevicius, C‑247/17, EU:C:2018:898, 30 kohta).
39
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei nyt käsiteltävässä asiassa tiedustele unionin tuomioistuimelta, voidaanko tällainen rajoitus oikeuttaa yleistä etua koskevalla pakottavalla syyllä, mutta se haluaa kuitenkin selvittää, voivatko tietyt perusoikeuskirjassa määrätyt perusoikeudet olla esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle luovuttamiselle.
Perusoikeuksien loukkaamista koskevan vakavan uhkan tutkinta
40
Silloin, kun kansallinen säännöstö on omiaan estämään yhden tai useamman perussopimuksissa taatun perusvapauden, nyt käsiteltävässä tapauksessa SEUT 21 artiklan 1 kohdassa määrätyn oikeuden liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, käyttämisen, kyseinen säännöstö voi olla oikeutettu unionin oikeuden nojalla ainoastaan siltä osin kuin se on niiden perusoikeuksien mukainen, joiden noudattamista unionin tuomioistuin valvoo (ks. vastaavasti tuomio 18.6.1991, ERT, C‑260/89, EU:C:1991:254, 42 ja 43 kohta). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällaista säännöstöä on lisäksi pidettävä perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna unionin oikeuden soveltamisena (ks. vastaavasti tuomio 14.9.2023, Bezirkshauptmannschaft Feldkirch, C‑55/22, EU:C:2023:670, 29 kohta ja tuomio 12.12.2024, Nemzeti Földügyi Központ, C‑419/23, EU:C:2024:1016, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Tästä seuraa, että pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion, joka ei luovuta omia kansalaisiaan, on tutkittava, ennen kuin se päättää luovuttaa toisen jäsenvaltion kansalaisen etenkin luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen nojalla, voiko tämä päätös perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna unionin oikeuden soveltamisena loukata perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 47 artiklan toisessa kohdassa, jossa vahvistetaan perusoikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, tai sen 19 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan ketään ei saa palauttaa, karkottaa tai luovuttaa sellaiseen maahan, jossa häntä vakavasti uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai halventava rangaistus tai kohtelu, taattuja perusoikeuksia (ks. vastaavasti tuomio 13.11.2018, Raugevicius, C‑247/17, EU:C:2018:898, 49 kohta ja tuomio 22.12.2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Pyyntö henkilön luovuttamisesta Bosnia ja Hertsegovinaan), C‑237/21, EU:C:2022:1017, 55 kohta).
42
Tämän vuoksi pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pitää nojautua objektiivisiin, luotettaviin, tarkkoihin ja asianmukaisesti päivitettyihin tietoihin. Nämä tiedot voivat käydä ilmi muun muassa kansainvälisistä tuomioistuinratkaisuista, kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisuista, pyynnön esittäneen kolmannen maan tuomioistuinratkaisuista ja Euroopan neuvoston elinten laatimista tai Yhdistyneiden kansakuntien järjestelmän puitteissa laadituista päätöksistä, kertomuksista ja muista asiakirjoista. Vakuutusten olemassaolo ja sellaisten kansainvälisten sopimusten hyväksyminen, joissa taataan periaatteessa perusoikeuksien kunnioittaminen, ei yksistään riitä varmistamaan luovutettavaksi pyydetylle henkilölle asianmukaista suojaa epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua vastaan silloin, kun luotettavista lähteistä ilmenee, että kyseisen kolmannen maan viranomaisten noudattama – tai suvaitsema – käytäntö on ilmiselvästi Euroopan ihmisoikeussopimuksen periaatteiden vastainen (ks. vastaavasti tuomio 6.9.2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, 57 ja 59 kohta).
43
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii juuri tässä asiayhteydessä, onko sen tunnustettava SEUT 67 artiklan 3 kohdan ja SEUT 82 artiklan 1 kohdan nojalla tämän tuomion 16 kohdassa tarkoitettu cour d’appel de Bruxellesin syytteeseenpanoja käsittelevän jaoston 19.2.2025 antama ratkaisu, jolla kyseinen tuomioistuin kieltäytyi luovuttamasta KN:ää siitä syystä, että häneen kohdistuu tällaisen luovuttamisen johdosta vakava uhka, että perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa vahvistettua perusoikeutta olla joutumatta kidutuksen taikka epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi ja perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin loukataan.
44
Tältä osin on huomautettava ensinnäkin, etteivät SEUT 67 artiklan 3 kohta ja SEUT 82 artiklan 1 kohta voi olla perustana vastavuoroista tunnustamista koskevalle velvollisuudelle, joka koskee jäsenvaltioiden antamia päätöksiä hylätä kolmannen maan esittämä luovuttamispyyntö.
45
Yhtäältä näet SEUT 67 artiklan 3 kohdassa määrätään, että ”unioni pyrkii varmistamaan korkean turvallisuustason rikollisuutta, rasismia ja muukalaisvihaa ehkäisevillä ja torjuvilla toimenpiteillä” ja muun muassa ”rikosoikeudellisten päätösten vastavuoroisella tunnustamisella” ja ”tarvittaessa [jäsenvaltioiden] rikoslainsäädäntöjen lähentämisellä”. Toisaalta SEUT 82 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään, että ”oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen, ja siihen kuuluu jäsenvaltioiden lakien ja asetusten lähentäminen” muun muassa aloilla, joita tarkoitetaan kyseisen 82 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohdassa, jonka mukaan ”Euroopan parlamentti ja neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on – – laatia sääntöjä ja menettelyjä kaikenmuotoisten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten tunnustamisen varmistamiseksi koko unionissa”.
46
Näiden määräysten sanamuodosta ilmenee, ettei niissä aseteta sinällään velvollisuutta tunnustaa vastavuoroisesti jäsenvaltioissa rikosasioissa annetut tuomioistuinratkaisut ja oikeusviranomaisten päätökset, vaan niissä määrätään ainoastaan, että oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tällaisen tunnustamisen periaatteeseen. SEUT 82 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a alakohdassa määrätään siis ainoastaan, että parlamentti ja neuvosto säätävät toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on laatia sääntöjä ja menettelyjä kaikenlaisten tuomioistuinratkaisujen ja oikeusviranomaisten päätösten tunnustamisen varmistamiseksi.
47
Toiseksi on huomautettava, että vaikka unionin oikeudessa on useita johdetun oikeuden välineitä, joissa säädetään eräiden rikosasioissa annettujen tuomioistuinratkaisujen ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroista tunnustamista koskevasta velvollisuudesta ja joihin kuuluu muun muassa eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1) ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehty neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS (EUVL 2008, L 327, s. 27), missään unionin oikeuden toimessa ei säädetä sellaisten päätösten vastavuoroista tunnustamista koskevasta velvollisuudesta, joita jäsenvaltiot ovat antaneet kolmansien maiden esittämien luovuttamispyyntöjen osalta.
48
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ei näin ollen sovelleta jäsenvaltioissa annettuihin päätöksiin luovuttamispyyntöjen hylkäämisestä.
49
Keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää sitä vastoin etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa taattuja perusoikeuksia (tuomio 29.7.2024, Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, 57 kohta ja tuomio 29.7.2024, Breian, C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 36 kohta).
50
Unionin tuomioistuin on katsonut puitepäätöksessä 2002/584 säännellyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta, että kyseinen periaate edellyttää, että kun toisessa jäsenvaltiossa on annettu päätös, jolla tällaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydytään sillä perusteella, että on olemassa vaara perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan perusoikeuden loukkaamisesta, jäsenvaltion täytäntöönpanoviranomainen, jolle on esitetty uusi pyyntö asianomaisen henkilön luovuttamisesta, ottaa asianmukaisesti huomioon kyseisen päätöksen perustelut tutkiessaan itse, onko olemassa kieltäytymisperuste (tuomio 29.7.2024, Breian, C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 46 kohta).
51
Samoista syistä on katsottava, että keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää, että kun jäsenvaltiossa on annettu päätös, jolla luovutettavaksi pyydetyn henkilön kolmanteen maahan luovuttamisesta kieltäydytään sillä perusteella, että kyseiseen henkilöön kohdistuu vakava uhka, että perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa vahvistettua perusoikeutta olla joutumatta kidutuksen taikka epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi ja perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa perusoikeutta loukataan, toisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jolle on esitetty samasta kolmannesta maasta uusi samaa henkilöä koskeva luovuttamispyyntö, ottaa asianmukaisesti huomioon tämän kieltäytymispäätöksen perustelut tutkiessaan itse, onko olemassa uhka, että perusoikeuskirjassa taattuja perusoikeuksia loukataan.
52
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 49 kohdassa korostanut, toisessa jäsenvaltiossa annettu luovuttamisesta kieltäytymistä koskeva aikaisempi päätös, joka perustuu olemassa olevaan vakavaan uhkaan, että perusoikeuskirjassa taattuja perusoikeuksia loukataan, kuuluu niihin tämän tuomion 42 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuihin seikkoihin, jotka sen jäsenvaltion, jolle on esitetty uusi luovuttamispyyntö, on otettava huomioon omassa tutkinnassaan.
53
Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEUT 67 artiklan 3 kohtaa ja SEUT 82 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion ei täydy kieltäytyä luovuttamasta toisen jäsenvaltion kansalaista kolmanteen maahan, jos jonkin kolmannen jäsenvaltion viranomaiset ovat aiemmin kieltäytyneet panemasta täytäntöön kyseisen kolmannen maan esittämän luovuttamispyynnön, joka koskee saman kyseiselle toisen jäsenvaltion kansalaiselle määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa, koska on olemassa vakava uhka, että perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa ja 47 artiklan toisessa kohdassa taattuja perusoikeuksia loukataan.
Oikeudenkäyntikulut
54
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 67 artiklan 3 kohtaa ja SEUT 82 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
jäsenvaltion ei täydy kieltäytyä luovuttamasta toisen jäsenvaltion kansalaista kolmanteen maahan, jos jonkin kolmannen jäsenvaltion viranomaiset ovat aiemmin kieltäytyneet panemasta täytäntöön kyseisen kolmannen maan esittämän luovuttamispyynnön, joka koskee saman kyseiselle toisen jäsenvaltion kansalaiselle määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa, koska on olemassa vakava uhka, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa ja 47 artiklan toisessa kohdassa taattuja perusoikeuksia loukataan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.