62008CC0199
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
VERICA TRSTENJAK
14 päivänä toukokuuta 2009 (
1
)
Asia C-199/08
Erhard Eschig
vastaan
UNIQA Sachversicherung AG
”Oikeusturvavakuutus — Direktiivi 87/344/ETY — 4 artiklan 1 kohta — Vakuutetulla henkilöllä oleva vapaus valita asianajaja — Sopimusehto — Useat vakuutetut henkilöt kärsivät vahinkoa saman tapahtuman takia — Oikeudellinen edustaja, jonka valitsee vakuutuksenantaja”
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävän ennakkoratkaisuasian kohteena on Itävallan Oberster Gerichtshofin (jäljempänä kansallinen tuomioistuin) esittämä ennakkoratkaisukysymys oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 22.6.1987 annetun neuvoston direktiivin 87/344/ETY (
2
) tulkinnasta. Ennakkoratkaisukysymys liittyy direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaan, jossa säädetään, että jos turvaudutaan asianajajaan tai johonkin muuhun kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevään henkilöön (jäljempänä asianajajasta tai jostain muusta kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevästä henkilöstä käytetään yhdessä yläkäsitettä oikeudellinen edustaja) vakuutetun henkilön etujen puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi missä tahansa oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyssä, vakuutetulla henkilöllä on vapaus valita oikeudellinen edustajansa.
2.
Pääasian oikeudenkäynnin taustalla on se, että pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli kieltäytyi korvaamasta pääasian oikeudenkäynnin valittajalle tämän kahden arvopaperipalveluja tarjoavan yrityksen maksukyvyttömyystilanteessa käyttämän asianajajan kuluja. Se perustelee tätä sillä, että sopimuksen perustana olevien yleisten vakuutusehtojen mukaan sillä itsellään oli oikeus oikeudellisen edustajan valitsemiseen, koska useille sen vakuuttamille henkilöille aiheutui vahinkoa maksukyvyttömyydestä ja kyseessä on siten niin sanottu joukkovahinkotapaus.
3.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sen vastaisena on pidettävä kansallisen lainsäädännön tulkintaa, jonka mukaan oikeusturvavakuutuksen antaja voi määrätä oikeusturvavakuutuksessa, että vakuutuksen kattamissa tilanteissa, joissa suuri määrä vakuutettuja kärsii vahinkoa saman tapahtuman takia, vakuutuksen antajalla on oikeus valita oikeudellinen edustaja, jolloin yksittäisen vakuutetun oikeutta valita edustaja rajoitetaan.
II Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Yhteisön oikeus
4.
Direktiivin 87/344 johdanto-osan 11. perustelukappaleen saksankielisen version (
3
) mukaan sellaisten henkilöiden edut, joilla on oikeusturvavakuutus, edellyttävät, että vakuutetun henkilön on kyettävä valitsemaan asianajaja tai joku muu kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevä henkilö kaikessa oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä eli kaikkien eturistiriitojen ilmetessä.
5.
Direktiivin 87/344 johdanto-osan 12. perustelukappaleen mukaan jäsenvaltioiden pitäisi saada valita, vapauttavatko ne yritykset näiden velvollisuudesta antaa vakuutetulle henkilölle vapaus valita asianajaja, jos oikeusturvavakuutus rajoittuu tapauksiin, jotka johtuvat maantieajoneuvojen käytöstä niiden alueella, ja jos muut rajoittavat ehdot täyttyvät.
6.
Direktiivin 87/344 3 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.   Oikeusturvavakuutuksen on sisällyttävä eri sopimukseen kuin muut vakuutusluokat tai sitä on käsiteltävä yksittäisen vakuutuskirjan erillisessä osassa, jossa määritellään oikeusturvavakuutuksen laatu ja, jos jäsenvaltio niin vaatii, kyseisen vakuutusmaksun määrä.
2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset noudattavat jäsenvaltion määräämän valintamahdollisuuden mukaisesti tai oman valintansa mukaisesti, jos jäsenvaltio siihen suostuu, vähintään yhtä seuraavista, vaihtoehtoisista ratkaisuista:
a)
yrityksen on varmistuttava siitä, ettei kukaan sen henkilökunnan jäsenistä, jolle kuuluu oikeudenkäyntikulujen korvausvaatimusten hoito tai siihen liittyvä oikeudellinen neuvonta, harjoita samanaikaisesti vastaavaa toimintaa,
—
jos on kyse yhdistelmäyrityksestä, toiseen yrityksen harjoittamaan vakuutusluokkaan liittyen,
—
riippumatta siitä, onko yritys yhdistelmäyritys vai erikoistunut yritys, toisessa yrityksessä, jolla on taloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisia yhteyksiä ensimmäisen yrityksen kanssa ja joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivissä 73/239/ETY määriteltyä muuta vakuutusluokkaa;
b)
yrityksen on annettava oikeusturvavakuutukseen liittyvien korvausten hoito sellaiselle yritykselle, joka on erillinen oikeushenkilö. Tuo yritys on mainittava erillisessä sopimuksessa tai 1 kohdassa tarkoitetussa erillisessä osassa. Jos yrityksellä, joka on erillinen oikeushenkilö, on yhteyksiä sellaiseen yritykseen, joka harjoittaa yhtä tai useampaa direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevassa A kohdassa tarkoitettua vakuutusluokkaa, ne yrityksen henkilökunnan jäsenet, jotka hoitavat korvausten käsittelyä tai siihen liittyvää oikeudellista neuvontaa, eivät saa samanaikaisesti harjoittaa samaa tai samanlaista toimintaa toisessa yrityksessä. Jäsenvaltiot voivat asettaa samat vaatimukset yrityksen johtamisesta vastaavan toimielimen jäsenille;
c)
yrityksen on sopimuksessa myönnettävä vakuutetulle henkilölle oikeus antaa etujensa puolustaminen valitsemalleen asianajajalle siitä hetkestä lähtien, kun hänellä on oikeus esittää vakuutuskirjan mukainen vaatimus vakuutuksenantajalleen, tai, kansallisen lainsäädännön niin salliessa, kenelle tahansa asianmukaisesti pätevälle henkilölle.
3.   Kaikissa ratkaisuissa on niiden henkilöiden etua, joilla on oikeusturvavakuutus, pidettävä yhtäläisesti turvattuna tämän direktiivin mukaisesti.”
7.
Direktiivin 87/344 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kaikissa oikeusturvavakuutusta koskevissa sopimuksissa on hyväksyttävä nimenomaan, että:
a)
jos turvaudutaan asianajajaan tai johonkin muuhun kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevään henkilöön vakuutetun henkilön etujen puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi missä tahansa oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä, vakuutetulla henkilöllä on vapaus valita sellainen asianajaja tai muu henkilö;
b)
vakuutetulla henkilöllä on vapaus valita asianajaja tai halutessaan, jos se sallitaan kansallisessa lainsäädännössä, joku muu asianmukaisesti pätevä henkilö hoitamaan etujaan eturistiriitojen syntyessä.
2.   Asianajajalla tarkoitetaan kaikkia henkilöitä, joilla on oikeus harjoittaa ammattitoimintaa jollakin nimikkeellä, joka on määritelty asianajajien palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22 päivänä maaliskuuta 1977 annetussa neuvoston direktiivissä 77/249/ETY.”
8.
Direktiivin 87/344 5 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.   Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksen 4 artiklan 1 kohdan soveltamisesta oikeusturvavakuutukseen, jos kaikki seuraavat edellytykset ovat olemassa:
a)
vakuutus rajoittuu tapauksiin, jotka aiheutuvat maantieajoneuvojen käytöstä kyseisen jäsenvaltion alueella;
b)
vakuutus liittyy sopimukseen avun antamisesta maantieajoneuvoa kohdanneen vahingon tai konevian sattuessa;
c)
oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantaja ja avustamistoiminnan vakuutuksenantaja eivät harjoita mitään vastuuvakuutuksen luokkaa;
d)
toimenpiteet toteutetaan siten, että oikeudellinen neuvonta ja riidan kummankin osapuolen edustaminen on täysin itsenäisten asianajajien tehtävänä, silloin kun sama vakuutuksenantaja on myöntänyt näille osapuolille oikeusturvavakuutuksen.
2.   Jäsenvaltion jollekin yritykselle 1 kohdan mukaisesti myöntämä poikkeus ei vaikuta 3 artiklan 2 kohdan soveltamiseen.”
B Kansallinen lainsäädäntö
9.
Kansallisen lainsäädännön muodostavat vuoden 1958 vakuutussopimuslain (Versicherungsvertragsgesetz, jäljempänä VersVG) 158 k § ja 158 p §. VersVG:n 158 k §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Vakuutetulla henkilöllä on oikeus valita vapaasti ammattimaisesti asianosaisten edustamiseen oikeutettu henkilö edustajakseen oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyssä. Sen lisäksi vakuutetulla henkilöllä on hänen ja vakuutuksenantajan välisessä eturistiriitatilanteessa mahdollisuus valita vapaasti asianajaja huolehtimaan oikeudellisista eduistaan myös muussa asiassa.
2.   Vakuutussopimuksessa voidaan sopia, että vakuutettu henkilö saa valita edustajakseen oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyssä ainoastaan sellaisia ammattimaisesti asianosaisten edustamiseen oikeutettuja henkilöitä, joiden prosessiosoite on sen oikeudenkäynti- tai hallintoviranomaisen paikkakunnalla, joka on alimpana asteena toimivaltainen asianomaisessa menettelyssä. Mikäli vähintään neljällä tällaisella henkilöllä ei ole prosessiosoitetta tällä paikkakunnalla, valintaoikeuden on ulotuttava siinä alimman oikeusasteen tuomioistuimen tuomiopiirissä oleviin henkilöihin, jossa edellä mainittu viranomainen sijaitsee.
3.   Jos vakuutettu henkilö vaatii oikeudellisen edustajan asettamista oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyä varten, on ilmoitettava vakuutetun henkilön 1 momentin ensimmäiseen virkkeeseen perustuvasta oikeudesta; eturistiriitojen syntyessä on ilmoitettava 1 momentin toiseen virkkeeseen perustuvasta oikeudesta. Mikäli vakuutuksenantaja antaa vahinkoasian hoitamisen toisen yrityksen tehtäväksi (158 j §:n toinen virke), ilmoittamisvelvoitteet koskevat tätä yritystä.”
C Oikeusturvavakuutusta koskevat yleiset ehdot
10.
Oikeusturvavakuutusten yleiset sopimusehdot ovat vakioehtoja, joita Itävallan vakuutusyhdistysten liitto on laatinut. Näiden ehtojen 6.7.3 §:ssä, sellaisena kuin se oli voimassa vuonna 1995 (jäljempänä vuoden 1995 ARB), määrätään seuraavaa:
”Jos useat vakuutetut henkilöt saavat yhden tai useamman vakuutussopimuksen perusteella vakuutusturvaa oikeudellisten etujensa puolustamista varten ja jos heidän vaatimuksensa kohdistuvat samaan vastapuoleen tai samoihin vastapuoliin samasta tai samanlaisesta syystä, vakuutuksenantajalla on oikeus ensin rajoittaa sopimussuorituksensa vakuutettujen henkilöiden oikeudellisten vaatimusten ajamiseen tuomioistuimen ulkopuolella sekä tarpeellisiin koeoikeudenkäynteihin, jotka hoitaa sen valitsema oikeudellinen edustaja. Jos tai heti kun nämä toimenpiteet osoittautuvat riittämättömiksi suojaamaan vakuutettuja henkilöitä heidän oikeuksiensa menettämiseltä etenkin uhkaavan oikeuksien vanhentumisen vuoksi, vakuutuksenantaja vastaa myös kuluista, jotka aiheutuvat sen valitseman oikeudellisen edustajan nostamasta ryhmäkanteesta tai muusta vastaavasta tuomioistuimessa tai sen ulkopuolella toteutettavasta kollektiivisesta toimenpiteestä.”
III Tosiseikat, pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
11.
Pääasian oikeudenkäynnin valittaja Dr. Erhard Eschig teki pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen UNIQA Sachversicherung AG:n kanssa oikeusturvavakuutuksen vuoden 1995 ARB:n voimassaoloaikana.
12.
Pääasian oikeudenkäynnin valittaja sijoitti rahaa kahteen sijoituspalveluyritykseen. Nämä yritykset tulivat maksukyvyttömiksi. Tästä maksukyvyttömyydestä aiheutui vahinkoa pääasian valittajan lisäksi muutamille tuhansille muille sijoittajille. Pääasian valittaja antoi asiansa hoidettavaksi kotipaikassaan sijaitsevalle asianajotoimistolle, joka edusti häntä erityisesti maksukyvyttömyysmenettelyissä, jotka olivat alkaneet, ja yhdessä näiden yritysten toimielimiä vastaan käydyssä rikosoikeudenkäynnissä sekä yhdessä Itävallan tasavaltaa vastaan rahoitusmarkkinoiden valvonnan laiminlyöntien perusteella vireille pannussa menettelyssä.
13.
Pääasian oikeudenkäynnin valittaja esitti pääasian oikeudenkäynnin vastapuolelle vaatimuksen siitä, että oikeusturva kattaisi valittajan asianajajien menneet ja tulevat toimenpiteet. Pääasian vastapuoli hylkäsi tämän vaatimuksen. Se viittaa siihen, että noin 180 vahingon kärsinyttä on ottanut siltä oikeusturvavakuutuksen. Vuoden 1995 ARB:n 6.7.3 §:ssä määrätään tällaisen tapauksen varalta, että oikeusturvavakuutuksella vakuutetuilta henkilöiltä voidaan edellyttää, että he osallistuvat koeoikeudenkäynteihin tai ryhmäkanteisiin yksittäisten oikeudenkäyntien vireillepanon sijasta ja että valituksen vastapuolella on tässä tapauksessa oikeus valita oikeudellinen edustaja. Se ei ole näin ollen velvollinen korvaamaan valittajan yksittäisen oikeudenkäynnin kuluja.
14.
Tällä perusteella pääasian oikeudenkäynnin valittaja on vaatinut pääasian oikeudenkäynnissä tuomioistuinta ensinnäkin toteamaan, että valituksen vastapuoli on velvollinen ottamaan vastattavakseen sen asianajajakulut edellä mainituissa ja tulevissa menettelyissä, ja toiseksi toteamaan, että vuoden 1995 ARB:n 6.7.3 § on tehoton eikä siten oikeusturvavakuutuksen osa. Pääasian oikeudenkäynnin valittaja on hävinnyt asian kahdessa oikeusasteessa. Tuomioistuimet totesivat molemmissa oikeusasteissa, että VersVG:n 158 k §:n tulkinta, jonka mukaan vuoden 1995 ARB:n 6.7.3 §:n kaltainen joukkovahinkoehto on hyväksyttävä, on yhteensopiva direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa.
15.
Revision-valitusta käsittelevällä kansallisella tuomioistuimella on epäilyksiä direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinnasta. Yhtäältä direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta. Tämä puoltaa pääasian oikeudenkäynnin valittajan näkemystä. Toisaalta on hyviä syitä sallia joukkovahinkoehto, jos usealle oikeusturvavakuutuksella vakuutetulle henkilölle aiheutuu vahinkoa samasta tapahtumasta. Siitä, että yksi oikeudellinen edustaja edustaa useampaa oikeusturvavakuutuksella vakuutettua henkilöä koeoikeudenkäynnissä tai ryhmäkanteen yhteydessä, koituu huomattavasti vähemmän kustannuksia kuin yksittäisten kanteiden ajamisesta. Kulujen rajoittaminen näyttäisi olevan myös vakuutusyhtiöiden etujen mukaista.
16.
Siltä varalta, että tällainen tulkinta VersVG:n 158 k §:stä olisi direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan kanssa yhteensopiva, tulee esiin kysymys siitä, minkä perusteiden mukaan joukkovahinkotapaus on erotettava muista tapauksista. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin epäilee sitä, onko vuoden 1995 ARB:n 6.7.3 §:n kaltainen ehto, jonka mukaan oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajalla on oikeudellisen edustajan valintaoikeus heti, kun asia koskee useita oikeusturvavakuutuksella vakuutettuja henkilöitä, yhteensopiva direktiivin 87/344 tavoitteiden ja vaatimusten kanssa.
17.
Kansallinen tuomioistuin on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko – – direktiivin 87/344/ETY 4 artiklan 1 kohtaa tulkittava niin, että erään oikeusturvavakuutuksen antajan käyttämiin yleisiin sopimusehtoihin kuuluva ehto, jonka mukaan sellaisissa vakuutustapauksissa, joissa suurelle määrälle vakuutettuja henkilöitä on aiheutunut vahinkoa saman tapahtuman (kuten sijoituspalveluyrityksen maksukyvyttömyyden) seurauksena, vakuutuksenantajalla on oikeus valita oikeudellinen edustaja ja joka näin rajoittaa yksittäisen vakuutetun henkilön oikeutta valita vapaasti asianajajansa – –, on sen kanssa ristiriidassa?
2)
Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kieltävä: Millä edellytyksillä katsotaan, että kyse on sellaisesta ’joukkovahingosta’, jonka seurauksena oikeus valita oikeudellinen edustaja voi mainitun direktiivin mukaisesti (tai sen täydentämiseksi) siirtyä vakuutetulta henkilöltä vakuutuksenantajalle?”
IV Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
18.
Ennakkoratkaisupyyntö, joka on päivätty 23.4.2008, saapui yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon .
19.
Pääasian oikeudenkäynnin valittaja ja vastapuoli, Itävallan tasavallan ja Tšekin tasavallan hallitukset sekä Euroopan yhteisöjen komissio esittivät kirjallisia huomautuksia.
20.
Pääasian oikeudenkäynnin valittajan ja vastapuolen edustajat sekä Itävallan tasavallan, Tšekin tasavallan ja komission asiamiehet osallistuivat 11.3.2009 pidettyyn suulliseen käsittelyyn ja täydensivät lausumiaan.
V Osapuolten keskeiset lausumat
21.
Kaikki osapuolet ovat yksimielisiä siitä, että direktiivillä 87/344 pyritään poistamaan oikeusturvavakuutusten alalta markkinoille pääsyn esteet, joita on aiheutunut eturistiriidoilta suojautumiseksi annetuista kansallisista oikeussäännöistä. Saksassa oli ennen direktiivin 87/344 antamista voimassa niin sanottu erikoistumista koskeva sääntö, jolla rajoitettiin muiden jäsenvaltioiden vakuutusyhtiöiden pääsyä markkinoille. Muiden jäsenvaltioiden vakuutusyhtiöiden markkinoille pääsyn helpottamiseksi mutta samanaikaisesti myös eturistiriidoilta suojautumiseksi direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdassa säädetään kolmesta vaihtoehtoisesta rakenteellisesta ratkaisusta eturistiriitojen välttämiseksi, ja niihin kuuluvat ensinnäkin henkilön mukaan eriytetty vakuutustapausten hallinnointi oikeusturvavakuutuksessa ja muilla vakuutuksen aloilla, toiseksi toiselle yritykselle siirretty vahingon hallinnointi ja kolmanneksi malli, jonka mukaan oikeusturvavakuutuksella vakuutettu henkilö voi vapaasti käyttää valitsemaansa oikeudellista edustajaa.
22.
Oikeudenkäynnin osapuolet ovat yksimielisiä myös siitä, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa annetaan oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön suojaamiseksi oikeudellisen edustajan vapaa valintaoikeus, jos konkreettisia eturistiriitoja ilmenee direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan rakenteellisesta sääntelystä huolimatta.
23.
Oikeudenkäynnin osapuolilla on kuitenkin eri käsityksiä direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinnasta.
24.
Pääasian oikeudenkäynnin valittajan, Itävallan tasavallan ja Tšekin tasavallan mielestä direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa annetaan hallinto- ja oikeudenkäyntimenettelyitä varten sellainen oikeudellisen edustajan vapaa valintaoikeus, joka ei riipu edellä mainittujen vaihtoehtoisten ratkaisujen valinnasta eikä konkreettisen eturistiriidan olemassaolosta. Pääasian oikeudenkäynnin valittaja tarkoittaa sitä, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen oikeudellisen edustajan vapaata valintaa koskevan oikeuden erillinen merkitys näkyy siinä, että se ei riipu eturistiriidan olemassaolosta, mutta sillä on hallinto- ja oikeudenkäyntimenettelyjä koskevan rajauksen vuoksi suppeampi soveltamisala kuin direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan b alakohdalla. Itävallan tasavalta esittää, että oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta rajoitettiin alkuperäiseen direktiiviehdotukseen nähden siten, että se koskee vain hallinto- ja oikeudenkäyntimenettelyitä, mutta sillä on tässä rajoitetussa yhteydessä kuitenkin erillinen merkitys.
25.
Pääasian oikeudenkäynnin valittaja, Itävallan tasavalta ja Tšekin tasavalta katsovat, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto ei salli sitä, että oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantaja valitsee oikeudellisen edustajan oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön sijasta.
26.
Rajoittamismahdollisuutta ei voida niiden mukaan perustaa myöskään direktiivin 87/344 5 artiklaan. Ennen direktiivin 87/344 antamista joidenkin jäsenvaltioiden autoilijajärjestöt olivat antaneet jäsenilleen tukea liikennevahinkotapauksia koskeneissa oikeusriidoissa oman oikeudellisen edustajansa välityksellä. Direktiivin 87/344 5 artikla on poikkeussäännös, jolla pyritään mahdollistamaan tämän käytännön voimassa pitäminen.
27.
Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan rajoittava tulkinta tai teleologinen rajoittaminen joukkovahinkotapahtumien yhteydessä on hylättävä. Pääasian oikeudenkäynnin valittaja esittää, että joukkovahinkotapauksia tunnettiin silloin, kun direktiivi 87/344 hyväksyttiin. Tästä syystä direktiivin 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaa ei voida rajoittaa väittämällä, että joukkovahinkotapaukset olisivat uusi ilmiö. Itävallan tasavalta viittaa tässä yhteydessä siihen, että joukkovahingon käsite on määrittelemätön. Pääasian oikeudenkäynnin valittaja ja Tšekin tasavalta esittävät lopuksi useita haittoja, joita oikeusturvavakuutuksella vakuutetuille henkilöille saattaisi aiheutua joukkovahinkoehdon soveltamisesta.
28.
Pääasian oikeudenkäynnin valittaja, Itävallan tasavalta ja Tšekin tasavalta ehdottavat, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastattaisiin siten, että oikeusturvavakuutuksella vakuutetuille henkilöille annetun oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden rajoittaminen pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevalla tavalla on ristiriidassa direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan kanssa.
29.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli katsoo, että direktiivin 87/344 tavoitteena ei ole antaa oikeusturvavakuutuksella vakuutetulle henkilölle oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta.
30.
Koska direktiivin 87/344 3 artiklassa säädetään kolmesta vaihtoehdosta eturistiriitojen välttämiseksi eikä yhtään niistä voida asettaa toisten edelle, direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ei voida pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen mukaan tulkita siten, että siinä annettaisiin kaikissa tapauksissa oikeudellisen edustajan vapaa valintaoikeus.
31.
Tämän osoittaa sen mukaan jo direktiivin 87/344 johdanto-osan 1. perustelukappale, jossa tämä oikeus tunnustetaan aina silloin, kun kyseessä on eturistiriita. Tästä voidaan tehdä se vastakohtaispäätelmä, että kun tällaista eturistiriitaa ei ole, oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta ei ole lähtökohtaisesti olemassa.
32.
Myös direktiivin 87/344 5 artiklassa säädetty poikkeusmahdollisuus todistaa pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen mukaan tämän näkemyksen oikeaksi. Se osoittaa, että oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta tehtävät poikkeukset ovat sallittuja. Direktiivin 87/344 5 artikla ei ole ehdoton poikkeus vaan ainoastaan yksi esimerkki. Koska joukkovahinkoja ei ole otettu huomioon, on oikeusturvavakuutuksella vakuutettujen henkilöiden etujen nimissä välttämätöntä asettaa etusijalle direktiivin 87/344 5 artiklan vastaava tai analoginen tulkinta. Itävallan VersVG:n 158 k §:n 2 momentissa on jo tehty lain tasolla tällainen poikkeus oikeudellisten edustajien valintaoikeuden alueellisten rajoitusten osalta.
33.
Tämä vastaa pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen mukaan myös direktiivin tehokasta vaikutusta. Merkityksellistä on se, millä tulkinnalla saadaan suurimmat käytännön hyödyt. Vakuutusalalla on aina lähdettävä oikeusturvavakuutuksella vakuutettujen henkilöiden edusta kokonaisuutena arvioituna. Sen mukaan tavoitteena pitää olla vakuutettujen henkilöiden mahdollisimman samanlainen kohtelu ja käytettävissä olevan pääoman saattaminen kaikkien oikeusturvavakuutuksella vakuutettujen henkilöiden saataville mahdollisimman tehokkaasti samoin oikeuksin. Kun otetaan huomioon intressi jokaisen kuluttajan saatavilla olevaan oikeussuojaan, on pakottavan välttämätöntä antaa erityissäännöksiä joukkovahinkotapausten varalle.
34.
Joukkovahinkotapauksia ei pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen mukaan ollut myöskään vielä ajateltu siinä vaiheessa, kun direktiivi 87/344 annettiin vuonna 1987.
35.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli viittaa lisäksi joukkovahinkoehtoa koskevan kiellon vaikutuksiin. Se käsittelee tässä yhteydessä ensiksi kilpailusuhdetta oikeusturvavakuutusten ja oikeudenkäyntikulujen rahoituksen välillä. Toiseksi se esittää, että direktiivissä 87/344 ei säädetä oikeusturvavakuutuksella annetun suojan laajuudesta. Tästä syystä joukkovahinkoehdon kieltäminen saattaa johtaa tiettyjen riskien pois sulkemiseen ja katettavan vahinkosumman enimmäisrajojen vahvistamiseen.
36.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli viittaa lopuksi niihin etuihin, joita joukkovahinkoehdosta koituu oikeusturvavakuutuksella vakuutetuille henkilöille.
37.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että oikeudellisen edustajan valintaoikeuden siirtämistä oikeusturvavakuutuksella vakuutetuilta henkilöiltä vakuutuksenantajalle on pidettävä joukkovahinkotapauksissa sallittuna.
38.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli esittää toisen ennakkoratkaisukysymyksen osalta, että joukkovahinkotapaukset ovat tapahtumia, joiden yhteydessä useille henkilöille aiheutuu vahinko, joka on ainakin abstraktissa mielessä sellainen, että se voidaan käsitellä yhdessä oikeudenkäynnissä tai koeoikeudenkäynnissä prosessiekonomisella tavalla. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, ovatko kyseessä tapaukset, joissa vahinkotapahtumalla on kauaskantoinen merkitys, koskevatko vahingot yksittäisiä vakuutettuja henkilöitä välittömästi ja ovatko ne samanlaisia, onko oikeusperusta samanlainen ja ovatko vaatimusten vastapuolet olennaisilta osin samat.
39.
Komission näkemyksen mukaan direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta koskevaa sääntöä ei voida pitää direktiivin erillisenä tavoitteena. Muussa tapauksessa direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan kaksi ensimmäistä rakenteellista vaihtoehtoa olisivat merkityksettömiä. Ne eivät olisi siinä tapauksessa enää vaihtoehtoisia ratkaisuja vaan ainoastaan ylimääräisiä menettelytapoja.
40.
Komissio muistuttaa, että direktiivi 87/344 poikkeaa tämän kohdan osalta alkuperäisestä direktiiviehdotuksesta. Siinä oli alun perin säädetty oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta. Yhteisön lainsäätäjä ei kuitenkaan noudattanut tätä ehdotusta kaikilta osin. Erityisesti asianajajien vapaata valintaoikeutta rajoitettiin siten, että se koskee vain oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyjä.
41.
Myös direktiivin johdanto-osan 11. perustelukappale tukee komission mukaan tätä tulkintaa. Sen mukaan oikeusturvavakuutuksen omaavien henkilöiden edut edellyttävät, että he voivat valita oikeudellisen edustajan itse kaikkien eturistiriitojen ilmetessä.
42.
Komissio katsoo, että direktiivissä 87/344 ei säädetä ehdottomasta oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta. Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdasta johtuvalle oikeudelle voidaan näin ollen asettaa rajoituksia siltä osin kuin tämä on yksittäisen oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön edun mukaista.
43.
Komission mukaan ei ole mitään viitteitä siitä, että joukkovahinkotapauksia olisi pohdittu direktiiviehdotuksen antamisen yhteydessä. Tästä syystä direktiivissä 87/344 ei kielletä joukkovahinkoehtojen käyttämistä, kunhan vakuutettujen henkilöiden suoja varmistetaan.
44.
Siltä osin kuin kysymys on siitä, minkä perusteiden mukaan pitäisi todeta, milloin kyseessä on joukkovahinko, nyt käsiteltävä tapaus, jossa vahinkoa kärsineitä on vähintään 16000, ei ainakaan jätä epäilyksiä, eikä tähän kysymykseen ole siten tarpeen vastata.
45.
Komissio ehdottaa, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastattaisiin, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ehto, jolla annetaan oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajalle oikeus oikeudellisen edustajan valitsemiseen vakuutustapauksissa, joissa samasta tapahtumasta aiheutuu vahinkoa useille oikeusturvavakuutuksella vakuutetuille henkilöille, ja jolla siten rajoitetaan yksittäisen oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön oikeutta oikeudellisen edustajan vapaaseen valitsemiseen, ei ole ristiriidassa tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kanssa.
VI Oikeudellinen arviointi
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
46.
Kansallinen tuomioistuin esittää ensimmäisessä kysymyksessään direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa koskevan tulkintakysymyksen. Se tiedustelee, onko tätä säännöstä tulkittava siten, että sen mukaan VersVG:n 158 k §:n kaltaista kansallista säännöstä ei saa tulkita siten, että oikeusturvavakuutussopimuksissa sallittaisiin joukkovahinkoehto.
47.
Tähän kysymykseen on mielestäni vastattava myöntävästi seuraavista syistä. Ensinnäkään direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodossa ei säädetä joukkovahinkotapauksia koskevasta poikkeuksesta (1). Toiseksi direktiivi 87/344 kokonaisuutena puoltaa oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden erillistä merkitystä oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyissä direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti (2). Kolmanneksi direktiivin 87/344 5 artiklaa ei voida soveltaa analogisesti joukkovahinkotapauksiin (3). Neljänneksi edellytykset direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan teleologiselle rajoittamiselle eivät täyty (4).
1. Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto
48.
Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan kaikissa oikeusturvavakuutusta koskevissa sopimuksissa on hyväksyttävä nimenomaan, että jos turvaudutaan oikeudelliseen edustajaan vakuutetun henkilön etujen puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi missä tahansa oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä, vakuutetulla henkilöllä on vapaus valita sellainen oikeudellinen edustaja.
49.
Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodon mukaan valintaoikeus koskee vain oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyjä. Tämän rajoituksen yhteydessä ei kuitenkaan tehdä joukkovahinkotapauksia koskevia poikkeuksia. Periaatteen ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus mukaisesti direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto ei siis puolla joukkovahinkotapausten ja muiden tapausten erottamista toisistaan. Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuoto puhuu siten sellaisten joukkovahinkoehtojen hyväksymistä vastaan, joiden mukaan oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantaja saa valita oikeudellisen edustajan oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön sijasta.
2. Oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyjä koskevan oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden erillinen merkitys
50.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen ja komission näkemyksen mukaan direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla oikeudellisen edustajan vapaalla valintaoikeudella ei ole erillistä merkitystä. Koska ne vetoavat näkemystään tukeakseen direktiivin 87/344 rakenteeseen, tarkoitukseen ja syntyhistoriaan, käsittelen aluksi lyhyesti tämän direktiivin syntyhistoriaa, tarkoitusta ja sisältöä.
51.
Direktiivi 87/344 on yksi monista direktiiveistä, (
4
) joilla pyritään helpottamaan markkinoille pääsyä ensivakuutusten alalla. (
5
) Oikeusturvavakuutusten alalla markkinoille pääsyn rajoituksia aiheutui jäsenvaltioiden eturistiriitojen välttämiseksi antamista eri säännöksistä. (
6
)
52.
Eturistiriitoja saattaa syntyä erityisesti silloin, kun vakuutusyhtiö tarjoaa useiden vakuutusalojen vakuutuksia. Jos vakuutusyhtiö tarjoaa esimerkiksi vastuu- ja oikeusturvavakuutuksia, ei ole mahdotonta, että se on riitatapauksessa sekä vahingonaiheuttajan että myös vahingonkärsijän puolella. (
7
)
53.
Saksassa oli eturistiriitojen välttämiseksi voimassa erikoistumista koskeva sääntö. Koska vakuutusyhtiöt oli useimmissa muissa jäsenvaltioissa organisoitu yhdistelmäyrityksiksi, nämä vakuutusyhtiöt eivät olleet erikoistumista koskevan säännön mukaisia. Siten erikoistumista koskeva sääntö toimi näiden vakuutusyhtiöiden osalta markkinoille pääsyn rajoituksena.
54.
Tämä markkinoille pääsyn rajoitus piti poistaa direktiivillä 87/344, missä yhteydessä annettiin takeita eturistiriitojen välttämiseksi. (
8
) Tätä taustaa vasten on tarkasteltava direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohtaa, jossa säädetään kolmesta vaihtoehtoisesta rakenteellisesta ratkaisusta eturistiriitojen välttämiseksi:
—
Ensimmäinen, a alakohdan mukainen ratkaisu on lähinnä se, että kukaan niistä vakuutusyhtiön henkilökunnan jäsenistä, joille kuuluu oikeudenkäyntikulujen korvausvaatimusten hoito tai siihen liittyvä oikeudellinen neuvonta, ei harjoita samanaikaisesti vastaavaa toimintaa (jäljempänä erityistä toimivaltaa koskeva malli).
—
Toinen, b alakohdan mukainen ratkaisu on, että yrityksen on annettava oikeusturvavakuutukseen liittyvien korvausten hoito sellaiselle yritykselle, joka on erillinen oikeushenkilö (jäljempänä siirtomalli).
—
Kyseisen säännöksen c alakohdan mukainen ratkaisu on, että vakuutusyhtiön on sopimuksessa myönnettävä vakuutetulle henkilölle oikeus antaa etujensa puolustaminen valitsemalleen oikeudelliselle edustajalle siitä hetkestä lähtien, kun hänellä on oikeus esittää vakuutuskirjan mukainen vaatimus vakuutuksenantajalleen (jäljempänä oikeudellista edustajaa koskeva malli).
55.
Jokaista näistä ratkaisuista pidetään direktiivin 87/344 3 artiklan 3 kohdan mukaan samanarvoisena suojana oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön etujen kannalta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vakuutusyhtiöt, jotka ovat sijoittautuneet niiden alueelle, soveltavat ainakin yhtä näistä vaihtoehtoisista ratkaisuista. Ne voivat kuitenkin valita, minkä vaihtoehtoisen ratkaisun ne hyväksyvät vai antavatko ne yhtiöiden valita useammasta kuin yhdestä vaihtoehtoisesta ratkaisusta.
56.
Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen eturistiriitojen välttämiseksi toteutettavien rakenteellisten toimenpiteiden lisäksi suojasta konkreettisten eturistiriitojen varalta. Tämän säännöksen mukaan oikeusturvavakuutuksella vakuutetulla henkilöllä on oikeudellisen edustajan vapaa valintaoikeus, jos eturistiriita syntyy.
57.
Toisin kuin pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli ja komissio katsovat, 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyä koskevan oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden suhteesta eturistiriitojen välttämiseksi toteutettaviin rakenteellisiin toimenpiteisiin (a), sen suhteesta oikeudellisen edustajan vapaaseen valintaoikeuteen eturistiriitatapauksessa (b), direktiivin 87/344 tarkoituksesta (c) tai direktiivin 87/344 syntyhistoriasta (d) ei ilmene, ettei tällä valintaoikeudella olisi erillistä merkitystä.
a) Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden suhde direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin eturistiriitojen välttämiseksi toteutettaviin rakenteellisiin toimenpiteisiin
58.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli ja komissio esittävät, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta on arvioitava direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan c alakohdan yhteydessä ja että se on vain erityinen oikeudellista edustajaa koskevan mallin muoto. Mikäli oikeudellista edustajaa koskevalle vapaalle valintaoikeudelle annettaisiin erillinen merkitys, sovellettaisiin viime kädessä aina direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua oikeudellista edustajaa koskevaa mallia. Molemmat muut vaihtoehtoiset ratkaisut eli direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu erityistä toimivaltaa koskeva malli ja direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu siirtomalli tehtäisiin siten merkityksettömiksi.
59.
Tämä näkemys ei vakuuta.
60.
Ensinnäkin direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukainen erityistä toimivaltaa koskeva malli ja direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukainen siirtomalli säilyttävät oman soveltamisalansa myös silloin, kun direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdasta johdetaan erillinen oikeus oikeudellisen edustajan vapaaseen valitsemiseen oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyissä.
61.
Direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisessa oikeudellista edustajaa koskevassa mallissa mennään näet sisällöllisesti pidemmälle kuin direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa. Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta vain sen tapauksen varalta, että kyseessä on viranomais- tai oikeudenkäyntimenettely. Tämän vastakohtana oikeusturvavakuutuksella vakuutetulla henkilöllä on direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisessa oikeudellista edustajaa koskevassa mallissa oikeus siirtää etujensa edustaminen oikeudelliselle edustajalle siitä hetkestä lähtien, kun hänellä on oikeus esittää vakuutuskirjan mukainen vaatimus vakuutuksenantajalleen, eli jo ennen viranomais- ja oikeudenkäyntimenettelyä. (
9
)
62.
Erityistä toimivaltaa koskevan mallin ja siirtomallin soveltamisalaa rajoitetaan kuitenkin olettamalla, jonka mukaan oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyissä on olemassa erillinen oikeus oikeudellisen edustajan vapaaseen valitsemiseen; niille jää kuitenkin erillinen soveltamisala.
63.
Sitä vastoin pääasian oikeudenkäynnin vastapuolen ja komission tulkinnan mukaan direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdalla ei olisi enää omaa soveltamisalaa. Kun valitaan oikeudellista edustajaa koskeva malli, oikeudellisen edustajan vapaa valintaoikeus on olemassa jo ennen viranomais- tai oikeudenkäyntimenettelyn alkamista. Jos direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa pitäisi soveltaa ainoastaan, jos on valittu oikeudellista edustajaa koskeva malli, säännöksellä ei olisi enää sääntelysisältöä. (
10
)
64.
Kun otetaan huomioon Rooman oikeuden mukainen periaate ut magis valeat quam pereat, jonka mukaan tulkinta, jolla annetaan jokaiselle artiklalle erillinen merkitys, on asetettava sellaisen tulkinnan edelle, jolla viedään yksittäisiltä artikloilta erillinen merkitys, direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdan ja 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan välinen suhde puoltaa tulkintaa, jonka mukaan direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohta on ymmärrettävä erilliseksi oikeudellisen edustajan valintaa koskevaksi oikeudeksi.
b) Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden suhde direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaiseen konkreettisia eturistiriitoja koskevaan suojaan
65.
Myös se, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan b alakohta, jossa säädetään oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta konkreettisen eturistiriidan varalta, on olemassa, puoltaa mielestäni direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden erillistä merkitystä viranomais- ja oikeudenkäyntimenettelyssä. Jos 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa rajoitettaisiin siten, että se koskee vain tapauksia, joissa on olemassa konkreettinen eturistiriita, direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdalla ei olisi direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan rinnalla enää mitään erillistä merkitystä.
c) Direktiivin 87/344 tarkoitus
66.
Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan erillistä merkitystä ei voida kyseenalaistaa myöskään vetoamalla direktiivin 87/344 tarkoitukseen.
67.
Tämä väite ei vakuuta siltä osin kuin pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli vetoaa ensinnäkin siihen, että koska direktiivin 87/344 päätarkoituksena on ollut markkinoille pääsyn rajoitusten poistaminen, oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön suojaamista eturistiriidoilta koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen on ollut tätä varten tarpeen, mutta tämän lisäksi oikeusturvavakuutuksella vakuutetulle henkilölle ei ole ollut tarkoitus luoda oikeuksia tai takeita.
68.
Direktiivin 87/344 päätarkoituksena on kyllä kiistatta markkinoille pääsyn rajoitusten poistaminen eturistiriidoilta suojautumista koskevia säännöksiä yhdenmukaistamalla. Tämä ei kuitenkaan sellaisenaan merkitse sitä, ettei direktiivillä voisi olla sääntelyn kohteita, joilla mennään eturistiriidoilta suojautumista pidemmälle.
69.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli ja komissio ovat toiseksi esittäneet kirjelmissään, että direktiivin 87/344 johdanto-osan perustelukappaleissa viitataan ainoastaan eturistiriidoilta suojautumisen tavoitteeseen.
70.
Tämäkään väite ei vakuuta. Ensinnäkin on todettava, että direktiivin tavoitteet, joihin jäsenvaltiot ovat EY 249 artiklan 3 kohdan nojalla sidottuja, ilmenevät kyseisen direktiivin artikloista. Sitovan vaikutuksen edellytyksenä ei ole se, että näihin tavoitteisiin viitataan erikseen myös direktiivin johdanto-osan perustelukappaleissa.
71.
Vetoaminen direktiivin 87/344 johdanto-osan 11. perustelukappaleen saksankieliseen versioon ei voi olla hyväksyttävä perustelu direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan suppealle tulkinnalle senkään vuoksi, että tämä kieliversio poikkeaa muista kieliversioista. Muiden kieliversioiden mukaan oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön etu edellyttää, että tämä saa valita asianajajan tai jonkun muun kansallisen lainsäädännön mukaan asianmukaisesti pätevän henkilön etujensa puolustamiseksi oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä ja aina silloin, kun kyseessä on eturistiriita. (
11
) Johdanto-osan 11. perustelukappaleen muissa kieliversioissa viitataan nimenomaisesti siten myös oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön intresseihin valita oikeudellinen edustaja oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä eturistiriidoilta suojautumisesta riippumatta. (
12
)
d) Direktiivin 87/344 syntyhistoria
72.
Komissio väittää myös, että direktiivin 87/344 syntyhistoriasta ilmenee, että toisin kuin alkuperäisessä direktiiviehdotuksessa oli esitetty, kattavaa oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta ei voitu hyväksyä. Sen mukaan olisi säädetty rajoittamattomasta oikeudellisen edustajan vapaasta valintaoikeudesta. (
13
)
73.
Tämäkään väite ei vakuuta. Kuten jo edellä mainittiin, oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta on lopullisessa versiossa kyllä kielellisesti muutettu, ja sitä on rajoitettu siten, että se koskee vain edustusta oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyissä. Yksinomaan tästä ei kuitenkaan ilmene mitään perustetta sille, että oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyihin rajoitetulla oikeudellisen edustajan valinnalla ei olisi mitään erillistä merkitystä eturistiriitojen välttämisen tavoitteen lisäksi. Direktiivin syntyhistoriasta voidaan pikemminkin aivan yhtä hyvin tehdä se päätelmä, että vaikka alkuperäistä tarkoitusta eli oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta on rajoitettu siten, että se koskee vain oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyjä, se ei tässä rajoitetussa muodossa kuitenkaan edellytä eturistiriidan olemassaoloa. Komission alkuperäisestä direktiiviehdotuksesta (
14
) tai muistakaan lainsäädäntömenettelyn asiakirjoista (
15
) ei ilmene mitään, mikä puoltaisi sitä, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohta olisi vain yksi väline eturistiriidan välttämiseen eikä sillä pyrittäisi luomaan erillistä oikeudellisen edustajan valintaoikeutta. (
16
)
e) Välipäätelmä
74.
Totean siis välipäätelmänä, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan asema direktiivin 87/344 kokonaisuudessa ja tämän direktiivin tavoitteet puoltavat sitä, että oikeudellisen edustajan vapaalla valintaoikeudella viranomais- ja oikeudenkäyntimenettelyissä on erillinen merkitys, eikä direktiivin syntyhistoria ainakaan puhu sitä vastaan. (
17
)
3. Direktiivin 87/344 5 artiklan analoginen soveltaminen joukkovahinkotapauksiin
75.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli vetoaa siihen, että direktiivin 87/344 5 artiklasta ilmenee, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta voidaan rajoittaa. Tämäkin näkemys on hylättävä. Direktiivin 87/344 5 artiklasta ei voida johtaa suoraan eikä analogisesti mahdollisuutta rajoittaa oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta joukkovahinkotapauksissa.
76.
Ensinnäkin direktiivin 87/344 5 artiklassa säädetään oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta koskevasta suppeasta poikkeuksesta. Direktiivin 87/344 5 artiklassa selvennetään nimenomaisesti, että jäsenvaltio voi rajoittaa oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta vain silloin, kun kaikki 5 artiklan edellytykset täyttyvät yhtaikaisesti. Direktiivin 87/344 5 artiklaa ei siten voida sanamuotonsa perusteella tulkita esimerkinomaiseksi luetteloksi.
77.
Lisäksi tämä säännös liittyy yksittäistapaukseen, eikä se siten ole yksittäissäännös, jota voitaisiin soveltaa analogisesti. Se hyväksyttiin tiettyjen jäsenvaltioiden vaatimuksesta brittiläisten ja alankomaalaisten autoilijajärjestöjen liikenneonnettomuuksiin liittyvien oikeusturvavakuutuksien status quo -tilan säilyttämiseksi. (
18
)
78.
Lopuksi se, että on olemassa tarkasti rajattu yksittäinen säännös, joka ei ole sovellettavissa analogisesti, puhuu mielestäni pikemminkin sitä vastaan, että olisi olemassa yleinen mahdollisuus rajoittaa direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista oikeutta, kuin puoltaa sitä.
4. Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisen oikeudellisen edustajan vapaan valintaoikeuden teleologisesta rajoittamisesta joukkovahinkotapauksissa
79.
Pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli ja komissio vetoavat lopuksi siihen, että joukkovahinkoja ei vielä tunnettu, kun direktiivi 87/344 annettiin. Tästä syystä direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaista oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta ei voida soveltaa joukkovahinkotapauksiin.
80.
Tämäkin väite on hylättävä. Koska direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodossa ei ole joukkovahinkotapauksia koskevaa poikkeusta, pääasian oikeudenkäynnin vastapuoli ja komissio vaativat viime kädessä säännöksen teleologista rajoittamista. Tällainen menettely edellyttää kuitenkin sitä, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodosta olisi tullut lainsäätäjän tahdon vastaisesti liian laaja. Tätä ei voida todeta nyt käsiteltävässä asiassa.
81.
Tosiseikkojen osalta ei ensinnäkään voida todeta, että joukkovahingot olisivat olleet yhteisön lainsäätäjälle tuntemattomia. Joukkovahinkoilmiö ei liity yksinomaan rahoitusalaan. Pääasian oikeudenkäynnin valittaja on viitannut perustellusti siihen, että direktiivi hyväksyttiin niin sanottujen Contergan- tai Thalidomid-asioiden (
19
) jälkeen.
82.
Siltä osin kuin pääasian oikeudenkäynnin valittaja vetoaa oikeudellisesti siihen, että ryhmäkanteiden mahdollinen käyttöönotto Itävallan siviiliprosessioikeudessa olisi pitänyt ottaa huomioon, on riittävää todeta, että tämä esitys viittaa potentiaaliseen tulevaan mahdollisuuteen, (
20
) eikä se siten voi tämänkään vuoksi olla hyväksyttävä peruste teleologiselle rajoittamiselle. Teleologista rajoittamista ei voida perustella myöskään sillä, että komissio on kilpailun (
21
) ja kuluttajansuojan (
22
) aloilla yksilöinyt ryhmäkanteita edistäviä ratkaisuja. Jos tulevaisuudessa katsotaan, että direktiivin 87/344 säännöksiä on tältä osin muutettava, yhteisön lainsäätäjän tehtävänä on niitä muuttaa.
83.
Epäilen myös vahvasti, voidaanko katsoa, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdasta on tullut liian laaja.
84.
Ensinnäkin direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan sääntelysisältö on rajattu. Siinä säädetään ainoastaan siitä, että oikeudellisen edustajan vapaa valintaoikeus on olemassa, jos oikeudellista edustajaa käytetään vakuutetun henkilön etujen puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyssä. Direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ei sitä vastoin säädetä edellytyksistä, joiden täyttyessä oikeusturvavakuutuksella vakuutetulla henkilöllä on oikeus saada oikeudellinen edustaja oikeusturvavakuutuksensa perusteella. Ne ilmenevät siten – ellei muista sovellettavista pakottavista yhteisön oikeussäännöistä tai kansallisista säännöksistä muuta johdu – oikeusturvavakuutussopimuksesta.
85.
Toiseksi direktiivi 87/344 sisältää vain vähän yksittäisiä oikeusturvavakuutusten sisältöä koskevia säännöksiä. Siinä ei säädetä erityisesti siitä, mitä aloja oikeusturvavakuutuksen on katettava. Ellei kansallisissa säännöksissä toisin säädetä, vakuutusyhtiöt voivat siten vapaasti jättää vakuutuksen ulkopuolelle aloja, joilla joukkovahinkoja tapahtuu, tai periä suurempia maksuja siitä, että vakuutus kattaa tämän alan. (
23
)
86.
Valituksen vastapuolen vaatimaa vakuutusyhteisön suojaamista vakailla vakuutusmaksuilla ja läpinäkyvillä kustannusrakenteilla ei siten tarvitse välttämättä saavuttaa siten, että rajoitetaan oikeudellisen edustajan vapaata valintaoikeutta.
5. Päätelmä
87.
Todettakoon lopputuloksena, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että VersVG:n 158 k §:n kaltaisen kansallisen säännöksen tulkinta, jonka mukaan oikeusturvavakuutussopimuksessa voidaan sopia, että tapauksissa, joissa useille vakuutetuille henkilöille aiheutuu vahinkoa samasta tapahtumasta, oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajalla on oikeus valita oikeudellinen edustaja oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön sijasta, on ristiriidassa sen kanssa.
B Toinen ennakkoratkaisukysymys
88.
Koska toinen ennakkoratkaisukysymys on esitetty vain toissijaisesti, siihen ei ole tarpeen vastata.
VII Ratkaisuehdotus
89.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen kysymyksiin seuraavasti:
Oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 22.6.1987 annetun neuvoston direktiivin 87/344/ETY 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että Itävallan vakuutussopimuslain 158 k §:n kaltaisen kansallisen säännöksen tulkinta, jonka mukaan oikeusturvavakuutussopimuksessa voi olla ehto, jonka mukaan vakuutustapauksissa, joissa useille vakuutetuille henkilöille aiheutuu vahinkoa samasta tapahtumasta, oikeusturvavakuutuksen vakuutuksenantajalla on oikeus valita oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön sijasta oikeudellinen edustaja oikeusturvavakuutuksella vakuutetun henkilön etujen puolustamiseksi, edustamiseksi tai hoitamiseksi oikeudenkäynti- ja hallintomenettelyssä, on ristiriidassa sen kanssa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	EYVL L 185, s. 77
.
(
3
)	Johdanto-osan 11. perustelukappaleen saksankielinen versio poikkeaa huomattavasti muista kieliversioista. Käsittelen tätä eroa jäljempänä 71 kohdassa.
(
4
)	Ks. muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24.7.1973 annetun neuvoston direktiivin 73/239/ETY (EYVL L 228, s. 3); muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivien 73/239/ETY muuttamisesta annettu toinen neuvoston direktiivi 88/357/ETY (EYVL L 172, s. 1) ja henkivakuutuksen ensivakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 79/267/ETY muuttamisesta annettu toinen neuvoston direktiivi 90/619/ETY (EYVL L 330, s. 50).
(
5
)	Vrt. tarkoituksen osalta direktiivin 87/344 johdanto-osan kolmas perustelukappale; ks. tästä myös Bähr, G. W., ”Der Rechtsrahmen für Niederlassungen von europäischen Versicherungsunternehmen in Deutschland – zugleich Anmerkungen zur Corporate Compliance für Niederlassungen”, Liber amicorum für Gerrit Winter, Verlag Versicherungswirtschaft, 2007, s. 191–208.
(
6
)	Vrt. direktiivin 87/344 johdanto-osan neljäs perustelukappale.
(
7
)	Vrt. Cerveau, B. ja Margeat, H., ”Commentaire de la directive du Conseil des Communautés européennes portant coordination des dispositions législatives réglementaires et administratives concernant l’assurance protection juridique”, Gazette du Palais, 1987, s. 580, 581.
(
8
)	Ks. direktiivin 87/344 johdanto-osan kahdeksas perustelukappale.
(
9
)	Ks. käsitteen ”oikeudenkäyntimenettely” tutkintakysymyksistä Blundell, H., ”Free to choose? Before the event legal expenses insurance and freedom of choice”, Journal of Personal Injury Law, 2004, s. 93 ja sitä seuraavat sivut.
(
10
)	Vrt. edellä alaviitteessä 7 mainittu Cerveau, B. ja Margeat, H., s. 584.
(
11
)	Moni seikka puoltaa sitä, että saksankielinen versio perustuu virheelliseen lähtökohtaan ja päättelyvirheeseen. Virheellinen lähtökohta on se, että edustamista oikeudenkäynti- ja viranomaismenettelyissä koskevaa sanaryhmää ei otettu erillisen vaihtoehdon ilmaukseksi (kuten se ilmaistaan myös 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa) vaan ”muun henkilön” luonnehdinnan lisäkuvaukseksi. Sen vuoksi sanat, joilla ilmaistaan muissa kieliversioissa vaihtoehtoinen suhde molempien tapausryhmien välillä (esim. ”et chaque fois” ranskankielisessä versiossa ja ”and whenever” englanninkielisessä versiossa), käännetään virheellisesti sanoilla ”und zwar immer”.
(
12
)	Vrt. edellä alaviitteessä 11 mainitut ranskankielinen ja englanninkielinen versio. Erityisesti italian-, portugalin-, romanian-, sloveenin- ja espanjankieliset versiot johtavat samaan lopputulokseen.
(
13
)	Ks. 19.7.1979 päivätyn komission direktiiviehdotuksen 5 artikla (KOM(79) 396 lopullinen; EYVL C 98, s. 2).
(
14
)	Ks. edellä alaviite 13.
(
15
)	Ks. 19.11.1980 päivätty talous- ja sosiaalikomitean lausunto ehdotuksesta oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettavaksi neuvoston direktiiviksi (EYVL C 348 s. 22); päivätty Euroopan parlamentin lausunto Euroopan komission ehdotuksesta oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettavaksi neuvoston direktiiviksi (EYVL C 260, s. 78) ja päivätty muutettu ehdotus oikeusturvavakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annettavaksi neuvoston direktiiviksi (EYVL C 78, s. 9).
(
16
)	Ks. Fenyves, A., ”Zur Zulässigkeit der ’Massenschadenklausel’ in der Rechtsschutzversicherung”, Versicherungsrundschau, 2006, s. 22 ja sitä seuraavat sivut, erityisesti s. 25, jossa viitataan siihen, että historiallinen tulkinta ei ole kovin tuloksekas.
(
17
)	Näin kaiken kaikkiaan myös Paris, C., ”Le regime de l’assurance protection juridique”, Collection des thèses, Édition Larcier, 2004, s. 67, joka viittaa siihen, että direktiivin 87/344 4 artiklan 1 kohdan a alakohta muodostaa erilliset takeet, joita ei voida vaihtaa direktiivin 87/344 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin rakenteellisiin toimenpiteisiin.
(
18
)	Edellä alaviitteessä 7 mainittu Cerveau, B. ja Margeat, H., s. 584 ja alaviitteessä 16 mainittu Fenyves, A., s. 23.
(
19
)	Kyseessä oli lääke, jonka vaikuttavana aineena oli Thalidomid, joka saatettiin liikkeeseen 1950-luvun lopussa erityisesti Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja joka aiheutti syntymättömille lapsille epämuodostumia.
(
20
)	Useiden vahinkoa kärsineiden nostamien kanteiden prosessioikeudellisista edellytyksistä: Rechberger, W. H., ”Zur Einführung eines ’Gruppenverfahrens’ in Österreich”, Rechtsschutz gestern, heute, morgen, Festgabe zum 80. Geburtstag von Rudolf Machacek und Franz Matscher, Neuer Wissenschaftlicher Verlag, 2008, s. 861–869.
(
21
)	Komission valkoinen kirja yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista (KOM(2008) 165 lopullinen) (2.4.2008).
(
22
)	Komission vihreä kirja kuluttajan kollektiivisista oikeussuojakeinoista (KOM(2008) 794 lopullinen) (27.11.2008).
(
23
)	Vrt. edellä alaviitteessä 15 mainittu Paris, C., s. 70.