Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANDREA BIONDI
29 päivänä tammikuuta 2026 (1)
Asia C‑721/24
Vista-Life Pharma SA,
Vista-Life Pharma Belgium SCRL
vastaan
Laboratoires S.M.B. SA,
Brussels Reps Pharma SRL
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour d’appel de Bruxelles (Brysselin ylioikeus, Belgia)
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EY) N:o 1924/2006 – Ravintolisät, joita mainostetaan – Sairauden riskin vähentämistä koskevat väitteet – Erityiset käytön edellytykset
1.        Tällä ennakkoratkaisupyynnöllään Cour d’appel de Bruxelles (Brysselin ylioikeus, Belgia) pyytää unionin tuomioistuinta täsmentämään tiettyjen asetuksen N:o 1924/2006(2) säännösten soveltamista. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää
unionin tuomioistuinta yhtäältä määrittämään, milloin ravintolisien ottamistiheyttä ja antotapaa koskevia viittauksia voidaan niiden esittämistavan vuoksi pitää terveyttä koskevina, ja toisaalta täsmentämään terveyteen kohdistuvien riskien vähentämistä koskevaan mainintaan liitettävän ilmoituksen laajuutta ja muotoa, mukaan luettuna sen sijoittamista pakkausmerkintöihin ja mainontaan.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
2.        Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdan 1 ja 5 alakohdassa määritellään tämän ennakkoratkaisupyynnön kannalta merkitykselliset käsitteet seuraavasti: ”’väitteellä’ tarkoitetaan esitystä tai kuvausta, joka ei ole yhteisön tai kansallisen lainsäädännön mukaan pakollinen, mukaan luettuina graafiset sekä kuvia tai symboleita kaikissa muodoissa sisältävät esitykset, ja jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikkeella on erityisominaisuuksia”, ja ”’terveysväitteellä’ tarkoitetaan väitettä, jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikeryhmän, elintarvikkeen tai sen ainesosan ja terveyden välillä on yhteys”.
3.        Asetuksen 14 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa: ”– – sairauden riskin vähentämistä koskevien väitteiden osalta pakkausmerkinnöissä tai niiden puuttuessa esillepanossa tai mainonnassa [on] ilmoitettava, että väitteessä tarkoitettuun sairauteen liittyy useita riskitekijöitä eikä yhden tekijän muuttumisesta välttämättä ole hyötyä.”
4.        Käsitteen ”merkintä” määritelmän osalta asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 1 kohdan d alakohdassa viitataan direktiivin 2000/13/EY,(3) joka on kumottu, 1 artiklan 3 kohdan a alakohtaan, joka on korvattu asetuksen N:o 1169/2011 2 artiklan 2 kohdan j alakohdalla.(4) Kyseisessä kohdassa olevan määritelmän mukaan ”merkinnällä” tarkoitetaan ”elintarvikkeeseen liittyvää mainintaa, tietoa, tavaramerkkiä, tuotenimeä, kuvaa tai tunnusta, joka on tehty mihin tahansa kyseistä elintarviketta seuraavaan tai siihen viittaavaan pakkaukseen, asiakirjaan, tiedotteeseen, etikettiin, renkaaseen tai kaulukseen”.
5.        Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyyntö koskee yksinomaan asetuksen N:o 1924/2006 tulkintaa, pidän tarpeellisena palauttaa mieliin, miten kyseinen asetus on saatettu osaksi Belgian oikeutta. Talousoikeudesta annetun koodeksin (code de droit économique)(5) VI.104 §:ssä nimittäin kielletään sopimattomat kaupalliset menettelyt yritysten ammatillisten etujen suojaamiseksi.
II     Pääasian oikeudenkäynti, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
6.        Pääasian asianosaiset toimivat Belgian farmaseuttisten ja parafarmaseuttisten tuotteiden markkinoilla. Laboratoires S.M.B. SA ja Brussels Reps Pharma SRL (jäljempänä yhdessä SMB) kehittävät ja pitävät kaupan terveysvaikutteisia elintarvikkeita ja ravintolisiä. Myös Vista-Life Pharma SA ja Vista-Life Pharma Belgium SCRL (jäljempänä yhdessä Vista-Life) pitävät kaupan ravintolisiä, muun muassa Vista-D3- ja VistaSterol-nimisiä ravintolisiä. SMB ja Vista-Life ovat kilpailijoita terveystuotteiden markkinoilla.
7.        Pääasiassa kyseessä oleva erimielisyys koskee kyseisiin tuotteisiin liittyvää kaupallista viestintää. Riidanalaisten mainoskampanjoiden levityskanavina olivat farmaseuteille ja lääkäreille suunnatut erityislehdet.
8.        Vista-D3:n mainoksissa käytettiin seuraavia ilmaisuja: ”vakaat plasmapitoisuudet”, ”Vista-D3-tuotteen avulla vältetään kuolleisuusriskin lisääntyminen”; ”Vista-D3-tuotteella vältetään maksan ensikierron vaikutus ja vatsassa tapahtuva entsymaattinen hajoaminen; ”päivittäinen annos on parempi kuin kerta-annos” ja sublinguaalisen antotavan osalta ”paras mahdollinen imeytyminen kaikilla potilailla”.
9.        VistaSterol-tuotetta mainostettiin ilmaisulla ”ratkaisu kolesterolin hallintaan”.
10.      SMB riitautti kahdella erillisellä 9.6.2021 ja 9.12.2022 päivätyllä kanteella Brysselin ranskankielisessä yritystuomioistuimessa (Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles)
nämä
väitteet asetuksen N:o 1924/2006 vastaisina. SMB väittää erityisesti, että nämä väitteet ovat asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitettuja terveysväitteitä ja että niillä rikotaan kyseisen asetuksen 10 artiklaa ja talousoikeudesta annetun koodeksin VI.104 §:ää. Vakaita plasmapitoisuuksia ja kolestrolitasoja koskevien väitteiden osalta SBM väittää, että niillä rikotaan kyseisen asetuksen 14 artiklan 2 kohtaa ja talousoikeudesta annetun koodeksin VI.104 §:ää.
11.      Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi kahdessa tuomiossaan eli 6.4.2022 ja 5.4.2002 antamissaan tuomioissa, että asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaa ja talousoikeudesta annetun koodeksin VI.104 §:ää on rikottu, ja velvoitti Vista-Lifen lopettamaan kyseisen rikkomisen.
12.      Vista-Life valitti Brysselin ylioikeuteen (cour d’appel de Bruxelles), joka yhdisti asiat.
13.      Brysselin ylioikeus päätti näissä olosuhteissa lykätä asioiden käsittelyä ja esitti unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
1.      Onko asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdan 1 ja 5 alakohtaa tulkittava siten, että ilmaisut ’erityisominaisuudet’ ja ’elintarvikeryhmä, elintarvike tai sen ainesosa’ kattavat ottamistiheyttä ja/tai antotapaa koskevat merkinnät?
2.      Onko asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä vaaditaan, että pakkausmerkinnöissä tai niiden puuttuessa esillepanossa tai mainonnassa on ilmoitettava kirjaimellisesti, että väitteessä tarkoitettuun sairauteen ’liittyy useita riskitekijöitä eikä yhden tekijän muuttumisesta välttämättä ole hyötyä’?
3.      Onko asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siinä vaaditaan, että mainonnassa, joka sisältää sairauden riskin vähentämistä koskevan terveysväitteen, on ilmoitettava, että ’väitteessä tarkoitettuun sairauteen liittyy useita riskitekijöitä eikä yhden tekijän muuttumisesta välttämättä ole hyötyä’, kun tästä on ilmoitettu kyseisen valmisteen pakkauksessa ja pakkausselosteessa ja/tai internet-sivustolla?
14.      Pääasian asianosaiset sekä Belgian hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia.
III  Asian arviointi
A       Alustavat toteamukset
15.      Asetuksella N:o 1924/2006 luodaan kattavat ja suoraan sovellettavat yhdenmukaistamispuitteet, joilla suojellaan kuluttajille annettavaa oikeaa tietoa ja taataan tasapuoliset kilpailuedellytykset.(6)
16.      Valvonta- ja täytäntöönpanotehtävät kuuluvat jäsenvaltioille, kun taas komissiolle yhdessä Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) kanssa kuuluu sallittujen väitteiden luettelojen ylläpitäminen sekä asetuksen täytäntöönpanon ohjaaminen ja koordinointi unionin lainsäätäjän tavoitteiden, kuten sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan ja kuluttajansuojan korkean tason, mukaisesti.(7) Kuluttajansuojan lisäksi terveyden suojelu kuuluu myös asetuksen N:o 1924/2006 pääasiallisiin tavoitteisiin.(8)
17.      Kuten unionin tuomioistuin on todennut, näiden tavoitteiden saavuttamiseksi kuluttajille olisi annettava tarvittavat tiedot, jotta he voivat tehdä tietoon perustuvia valintoja.(9)
18.      Asetuksen N:o 1924/2006 yleisenä periaatteena on, että elintarvikkeita koskevat terveysväitteet ovat kiellettyjä, jolleivät ne ole asetuksen vaatimusten mukaisia, komission hyväksymiä ja sisälly sallittujen väitteiden luetteloon.(10)
19.      Terveysriski on lisäksi syy siihen, miksi terveysväitteistä ja sairauden riskin vähentämistä koskevista väitteistä on annettu erityssääntelyä. Kun kaupallinen viestintä sisältää ravitsemusta koskevia väitteitä tai terveysväitteitä, se kuuluu asetuksen soveltamisalaan. Unionin tuomioistuin ehdottaa, että terveysväitteen käsitettä tulkitaan laveasti ja toiminnallisesti siten, että se käsittää paitsi terveydentilan kohentumisen myös tilanteet, joissa elintarvikkeen käyttöön liittyviä terveydelle haitallisia vaikutuksia ei ole tai niitä on vähemmän, ja paitsi toistuvan käytön vaikutukset myös satunnaiseen käyttöön liittyvien kaltaiset lyhytaikaiset vaikutukset.(11)
20.      Tuomiossa Deutsches Weintor unionin tuomioistuin piti (viiniin liitettyä) ilmausta ”vatsaystävällinen” terveysväitteenä ja totesi viestin antavan ymmärtää, ettei tuotteella ole ruoansulatusjärjestelmälle haitallisia vaikutuksia; tämä vahvistaa sen, että terveysväitteiden käsitteen piiriin kuuluvat myös väitteet, jotka koskevat terveyteen
kohdistuvaa hyötyä mahdollisesti haitallisesta käytöstä ”huolimatta”.(12) Toisin sanoen painoarvoa annetaan kuluttajalle muodostuvalle kokonaisvaikutelmalle ja viestin vakuuttavuudelle.(13)
21.      Kuluttajansuoja ja terveyden suojelu on lisäksi sovitettava yhteen elinkeinovapauden kanssa.(14) Tämä punninta ei estä sitä, että terveysväitteille asetetaan tiettyjä edellytyksiä, jotta kuluttaja pystyy tekemään tietoon perustuvia valintoja.(15)
22.      Kun unionin tuomioistuin tekee tätä punnintaa, sen lähtökohtana on ”tavanomaisen valistunut ja kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja”.(16)
23.      Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun maininnan(17) tehtävänä on asettaa riskin vähentämistä koskeva väite realistiseen kehykseen korostamalla, i) että väitteessä tarkoitettuun sairauteen on useita syitä ja ii) ettei vain yhden tällaisen syyn poistaminen välttämättä tuota hyötyjä. Tämä on yhdenmukaista asetuksella tavoitellun terveyden suojelun kanssa.(18)
24.      Digitaalisessa ympäristössä, jossa kuluttajat hankkivat tietoa ja tekevät säännönmukaisesti ostoksia verkossa, sääntelyn tehokkuus on tarpeen turvata. Terveysväitettä ei pidä mainonnassa irrottaa asetuksessa N:o 1924/2006 säädetystä varoväitteestä: jos terveysväite esiintyy verkkosivustolla ja varoväite sen sijaan sisältyy pakkausmerkintöihin, voitaisiin harkita mahdollisuutta esittää selkeä viittaus paikkaan, jossa se esitetään kokonaisuudessaan, niin että se on välittömästi saatavilla.(19)
25.      Asetuksen tehokkuuden varmistaminen jää kansallisten viranomaisten ja tuomioistuinten tehtäväksi siten, että asetuksen täysi soveltaminen varmistetaan. Samanaikaisesti komission on päivitettävä väiteluettelot, ylläpidettävä toimintaohjeita ja koordinoitava täytäntöönpanoa oikeusvarmuuden varmistamiseksi yritysten ja kuluttajien suojelun osalta.
B       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys: antotiheys ja ‑tapa
26.      Asetuksessa N:o 1924/2006 tulkitaan laajasti ja toiminnallisesti ”väitteen” ja ”terveysväitteen” käsitteitä. Näihin käsitteisiin kuuluvat kaikki viestit, joissa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikkeen tai sen ainesosan ja terveyden välillä on jokin suhde. Viittaus elintarvikkeen ”erityisominaisuuksiin” ei rajoitu pelkästään sen luontaisiin ominaisuuksiin (koostumus, sisältö, ainesosat), vaan se käsittää myös osatekijät, jotka – sen perusteella, miten ne esitetään kuluttajalle – ilmaisevat tapaa, jolla tuote on tarkoitettu nautittavaksi, ja ohjaavat kuluttajan hyötyä koskevia odotuksia. Tästä näkökulmasta viittaukset ottamistiheyteen (esimerkiksi ”päivittäinen annos on parempi kuin suuri kerta-annos”) ja/tai antotapaan (esimerkiksi ”sublinguaalinen” sillä perusteella, että se väitetysti takaa ”vakaat plasmapitoisuudet” ja ”paremman imeytymisen”) voivat olla 2 artiklan 2 kohdan 1 ja 5 alakohdassa tarkoitettuja väitteitä siltä osin kuin kyse on terveyteen kohdistuvasta hyödystä.
27.      Tämän vahvistavat sekä sanamuodon mukainen että systemaattinen ja teleologinen tulkinta: sanamuodon mukainen siksi, että asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdan 5 alakohta sisältää nimenomaisesti viestit, joissa ”annetaan ymmärtää”, että elintarvikkeen ja terveyden välillä on yhteys; systemaattinen siksi, että kuten asetuksen N:o 1924/2006 15 perustelukappaleessa todetaan, keskivertokuluttaja ei ole tilastollinen mittapuu, vaan sen sijaan on otettava huomioon kuluttajan reaktio kussakin tapauksessa; teleologinen siksi, että kuluttajasuojan ja terveyden suojelun tavoitteet ovat esteenä sille, että hyötyä luvataan sellaisten osittaisten tai teknisten viestien avulla, joilla väitteiden valvontaa kierretään. Oikeuskäytäntö vahvistaa tämän lähestymistavan, sillä sen mukaan viesti on terveysväite silloinkin, kun siinä ei tarkalleen ottaen luvata kliinistä parantumista vaan esitetään, ettei haitallisia vaikutuksia ole tai että ne vähenevät, ja
oikeuskäytännössä painotetaan näin ollen nimenomaan tapaa, jolla kuluttaja ymmärtää viestin kokonaisuudessaan ja tekee sen mukaisesti päätöksensä.(20)
28.      Tästä seuraa, että terveysväitteiden määritelmään kuuluvat myös antotapaa ja ottamistiheyttä koskevat toteamukset, jotka muotoilunsa, graafisen sijoittelunsa tai niihin liitettyjen väitteiden tai kuvien perusteella esittävät näillä käyttötavoilla olevan tietty merkitys terveyttä koskevan hyödyn saamisen kannalta (esimerkiksi ”vakaa plasmapitoisuus”, ”parempi imeytyminen”, ”maksan ensikierron vaikutuksen välttäminen”). Soveltamisalan ulkopuolelle sen sijaan jäävät sellaiset käyttöohjeet, joissa ei ole terveyteen liittyvää vakuuttavaa sisältöä (kuten ”otetaan veden kanssa” tai ”yksi tabletti päivässä”), kun niihin ei liitetä minkäänlaista nimenomaista tai hiljaista viittausta hyötyihin tai riskeihin. Ratkaisevaa ei siis ole pelkästään se, että ottamistapa mainitaan, vaan se, että se esitetään saatavan hyödyn tai riskin vähenemisen perusteena.
29.      Tämä tulkita ei edellytä yrityksiltä jäykkiä muodollisuuksia. Toimija voi antaa neutraaleja käyttöohjeita. Jos kuitenkin antotapa ja ottamistiheys esitetään houkuttelevana terveyteen liittyvänä argumenttina, tähän viestiin sovelletaan asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohdan vaatimuksia. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa yksittäistapauksessa, ylittävätkö riidanalaiset toteamukset edellä määritellyt kriteerit.
30.      Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava siten, että jos ottamistiheys ja antotapa esitetään terveyteen vaikuttavina seikkoina, niitä pidetään erityisominaisuuksina, jolloin kyse on asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdan 1 ja 5 alakohdan mukaisista terveysväitteistä.
C       Toinen ennakkoratkaisukysymys: asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohdan mukainen sanamuoto
31.      Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohdassa ei edellytetä, että tietty sanamuoto olisi toistettava kirjaimellisesti sellaisenaan. Siinä kuvataan toteamuksen aineellinen sisältö, jossa on mainittava: i) se, että kyseiseen sairauteen liittyy useita syitä, ja ii) se, ettei yhden tällaisen syyn poistaminen välttämättä tuota hyötyjä. Sanamuoto ilmaisee sen, mitä kuluttajan tulee ymmärtää, mutta ei välttämättä sitä, miten asia on muotoiltava.
32.      Tämän vahvistaa myös saman asetuksen muiden säännösten tarkastelu. Kun lainsäätäjän tarkoituksena on edellyttää vakiomuotoisen ilmaisun käyttöä, tämä todetaan nimenomaisesti. Tältä osin voidaan tarkastella esimerkiksi asetuksen N:o 1924/2006 4 artiklan 2 kohdan b alakohtaa(21) ja kyseisen asetuksen liitteessä(22) olevia kohtia, joissa tiettyjen ravitsemusväitteiden tapauksessa määrätään kirjaimellisesti toistettava sanamuoto (esimerkiksi velvollisuus lisätä merkinnän ”ei lisättyjä sokereita” oheen merkintä ”sisältää luontaisesti sokereita”, kun tuotteessa on sokereita luontaisesti). Asetuksen 14 artiklan 2 kohdassa ei kuitenkaan toimita tällä tavoin, sillä siinä säädetään ilmoituksen tarkoituksesta ja sisällöstä, mutta ei sen sanamuodosta.
33.      Säännöksen tarkoitus on selvä: sillä pyritään välttämään, että riskin vähentämistä koskeva väite koettaisiin terapeuttista vaikutusta koskevana lupauksena. Tämä lopputulos saavutetaan sillä, että väitteen yhteyteen on liitettävä toteamus, jolla väitteen mittasuhteita tarkistetaan.
34.      Kun asiaa koskevaa vaatimusta ei ole, 14 artiklan 2 kohdan kanssa yhteensopivana on pidettävä toteamusta, jossa on vaaditut olennaiset osat: i) sairaus johtuu useista tekijöistä ja ii) vain yhden näistä muuttumisesta ei välttämättä ole hyötyä.
35.      Ehdottamallani tulkinnalla vältetään tarpeetonta kankeutta ja taataan selvien tietojen standardi.(23)
36.      Nyt tarkasteltavassa tapauksessa kaikista edellä esitetyistä huomioista ilmenee, että sellainen toteamus, joka välittää viestin asiasisällön, on 14 artiklan 2 kohdan mukainen ilman, että säännöksen sanamuotoa olisi tarpeen toistaa sellaisenaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäväksi jää kuluttajan saaman kokonaisvaikutelman perusteella tarkistaa, varmistetaanko valitulla sanamuodolla selkeästi ja ymmärrettävästi tarpeellinen tietosisältö.
D       Kolmas ennakkoratkaisukysymys: velvollisuus sisällyttää toteamus mainokseen, jos se on jo esitetty pakkauksessa, pakkausselosteessa ja/tai internet-sivustolla
37.      Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohdan mukaan sairauden riskin vähentämistä koskevien väitteiden osalta ”pakkausmerkinnöissä tai niiden puuttuessa esillepanossa tai mainonnassa” on oltava varototeamus.
38.      Säännöksen sanamuodosta on johdettavissa yksinkertainen sääntö: maininta on mainoksessa tarpeen vain pakkausmerkintöjen puuttuessa. Jos pakkausmerkinnät ovat olemassa ja ne ovat 14 artiklan 2 kohdan mukaiset, velvollisuus toteutuu kyseisen ensisijaisen välineen kautta.
39.      Toisin sanoen: i) jos pakkausmerkinnät ovat olemassa, niissä on oltava kyseinen varototeamus; ii) jos pakkausmerkintöjä ei ole, toteamus on sisällytettävä esillepanoon tai mainontaan. Säännös ei edellytä, että ilmaisu olisi automaattisesti toistettava kaikissa mainosmateriaaleissa.
40.      Tältä osin muistutan, että unionin tuomioistuin on ottanut kantaa asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 3 kohtaan, jossa säädetään, että yleisluontoista, täsmentämättömää hyötyä koskevaan viittaukseen
on liitettävä
yksittäinen terveysväite.(24) Unionin tuomioistuin totesi erityisesti, että siinä tilanteessa, jossa yksittäisiä terveysväitteitä ei voida kokonaisuudessaan sijoittaa sille samalle pakkauksen puolelle, jossa on esitetty viittaus, jota niillä on tarkoitus tukea, suoran visuaalisen yhteyden vaatimus voisi poikkeuksellisesti täyttyä asteriskin kaltaisen eksplisiittisen viitteen keinoin, kun tällä viitteellä varmistetaan terveysväitteiden ja viittauksen sisällön vastaavuus fyysisen sijainnin kannalta selvästi ja kuluttajan kannalta täysin ymmärrettävästi.(25) Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on kuitenkin
yksittäistapauksen kaikkien olosuhteiden perusteella ratkaista, täyttyykö visuaalista läheisyyttä koskeva vaatimus yhdistävän asteriskin käytöllä.(26)
41.      Soveltamalla tätä päättelyä analogian kautta asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaan voitaisiin kyseisen artiklan perusteella päätellä, että pakkausmerkinnät, esillepano tai mainonta voivat täyttää asetuksen N:o 1924/2996 14 artiklan 2 kohdan vaatimukset, jos niissä viitataan tässä artiklassa vaadittuun toteamukseen, joka esitetään muualla. On kuitenkin kansallinen tuomioistuimen tehtävänä vahvistaa, onko viittaus toteamukseen riittävä varmistamaan asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan täysi tehokkuus.
42.      Nyt käsiteltävässä asiassa pakkauksen ja pakkausselosteen käsitteiden osalta on todettava, että ne selvästi kuuluvat asetuksen N:o 1169/2011 2 artiklan 2 kohdan j alakohdassa olevan merkintöjen määritelmän alaisuuteen.
43.      Internet-sivuston osalta on todettava, että asetus N:o 1924/2004 annettiin aikana, jolloin sähköinen kaupankäynti oli nykyistä vähemmän kehittynyttä.
Kuten Euroopan parlamentti on todennut, harhaanjohtavia väitteitä esiintyy sekä verkossa että sen ulkopuolella tapahtuvassa elintarvikkeiden myynnissä.(27) Parlamentti kehottikin nimenomaisesti komissiota laatimaan kattavat suuntaviivat asetuksen soveltamisesta verkossa.(28)
44.      Digitaalisesta kanavasta on tullut tavanomainen sekä ennen sopimuksen tekoa annettavan tiedon että ravintolisien ostamisen kannalta.(29)
45.      Tässä asiayhteydessä on vahvistettava, onko verkkosivusto asetuksen N:o 1169/2011 2 artiklan 2 kohdan j alakohdassa tarkoitettu ”maininta, tieto, tavaramerkki, tuotenimi, kuva tai tunnus, joka on tehty mihin tahansa kyseistä elintarviketta seuraavaan tai siihen viittaavaan pakkaukseen, asiakirjaan, tiedotteeseen, etikettiin, renkaaseen tai kaulukseen”.
46.      Tältä osin merkitystä on verkkosivuston tehtävällä. Jos verkkosivusto toimii tuotteen myynninedistämisalustana, se kuuluu asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa esillepanon tai mainonnan käsitteen alaisuuteen. Jos se toimii tuotteiden hankkimiseen tarkoitettuna alustana, voitaisiin katsoa, että sillä sen sijaan on sellaisen asiakirjan tai tiedotteen rooli, joka seuraa elintarviketta tai joka viittaa siihen, jolloin se kuuluu asetuksessa N:o 1169/2011 tarkoitetun merkinnän määritelmän piiriin.
47.      Edellä esitetyn perusteella edellä esitettyjen kriteerien soveltaminen Internet-sivustoihin riippuu siitä, mikä kyseisten sivustojen käyttötarkoitus on: a) kun sivustolla esitellään tai mainostetaan tuotetta (tuoteselosteet, esittelysivut, kampanjat), se kuuluu asetuksessa N:o 1924/2006 olevaan esillepanon tai mainonnan määritelmään; b) kun sivusto tukee etämyyntiä (kaupantekosivu) ja sen kautta välitetään tiedot, jotka on annettava ennen ostotapahtumaa, asetuksen N:o 1169/2011 14 artiklan mukaisesti edellytetään, että kyseiset tiedot asetetaan saataville etämyynnissä käytetyllä keinolla: tässä käyttötarkoituksessa sivua voidaan käytännössä pitää elintarviketta seuraavana asiakirjana tai tiedotteena ja siten asetuksen N:o 1169/2011 laajan määritelmän mukaisena merkintänä.
48.      Edellä esitetyllä vältettäisiin se, että merkinnän käsite laajennettaisiin yleisesti koskemaan koko internetiä, ja varmistetaan, että etämyyntikanavissa varototeamus on ennen ostoa yhden klikkauksen päässä.
49.      Näin ollen toimijaa ei ole syytä velvoittaa toistamaan varototeamusta kaikissa viestinnän muodoissa. Kun otetaan käyttöön toiminnallinen kriteeri, varototeamus olisi sijoitettava paikkaan, jossa se täyttää tiedollisen tehtävänsä, ja sen on oltava helposti ostopäätöstä tekevän kuluttajan saatavilla. Tämä ei estä etämyyntitapauksessa sitä, että kun asianmukaisella sivulla on varototeamus, online-mainonta voi sisältää viittauksen (esim. linkin kautta) tällaiselle myyntisivulle.
50.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on konkreettisesti selvittää, takaako toimijan valitsema ratkaisu kuluttajalle mahdollisuuden tutustua mainintaan ennen ostopäätöstä.
51.      Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohdassa ei siten lähtökohtaisesti velvoiteta toistamaan toteamusta mainonnassa, kun se sisältyy asianmukaisesti pakkausmerkintöihin.
IV     Ratkaisuehdotus
52.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour d’appel de Bruxellesin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohdan 1 ja 5 alakohtaa on tulkittava siten, että ilmaisu ”erityisominaisuudet” ja ilmaisu ”elintarvikeryhmä [ja] elintarvikkeen tai sen ainesosan osa” käsittävät väitteet, jotka koskevat elintarvikkeen ottamistiheyttä ja/tai antotapaa.
Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei vaadita, että pakkausmerkinnöissä tai niiden puuttuessa esillepanossa tai mainonnassa toistetaan sanatarkasti toteamus siitä, että sairauteen, johon väitteessä viitataan, ”liittyy useita riskitekijöitä eikä yhden tekijän muuttumisesta
välttämättä ole hyötyä”.
Asetuksen N:o 1924/2006 14 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei vaadita, että mainonnassa, joka sisältää sairauden riskin vähentämistä koskevan terveysväitteen, on ilmoitettava, että ”väitteessä tarkoitettuun sairauteen liittyy useita riskitekijöitä eikä yhden tekijän muuttumisesta välttämättä ole hyötyä”, kun kyseinen toteamus on kyseisen valmisteen pakkauksessa, pakkausselosteessa ja/tai internet-sivustolla.
1      Alkuperäinen kieli: italia.
2      Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o1924/2006 (EYVL 2006, L 404, s. 9), sellaisena kuin se on muutettuna elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun asetuksen (EY) N:o 1924/2006 muuttamisesta komissiolle siirretyn täytäntöönpanovallan osalta 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 107/2008 (EUVL 2008, L 39, s. 8); elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun asetuksen (EY) N:o 1924/2006 muuttamisesta 15.1.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 109/2008 (EUVL 2008, L 39, s. 14); Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 muuttamisesta ravitsemusväitteiden luettelon osalta 9.2.2010 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 116/2010 (EUVL 2010, L. 37, s. 16); elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1169/2011 (EUVL 2011, L 304, s. 18) ja asetuksen (EY) N:o 1924/2006 muuttamisesta ravitsemusväitteiden luettelon osalta 8.11.2012 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1924/2006 (EUVL 2006, L 310, s. 36).
3      Myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.3.2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/13/EY (EYVL 2000, L 109, s. 29).
4      Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1169/2011 (EUVL 2011, L 304, s. 18).
5      Moniteur belge, 29.3.2013, s. 19975, sellaisena kuin kyseinen koodeksi on muutettuna markkinakäyttäytymistä ja kuluttajien suojelua koskevan VI osan
lisäämisestä talousoikeudesta annettuun koodeksiin ja VI osalle omien määritelmien ja soveltamissäännösten lisäämisestä kyseisen koodeksin I osaan ja XV
osaan 21.12.2013 annetulla lailla
(Loi portant insertion du titre VI “Pratiques du marché et protection du consommateur” dans le Code de droit économique et portant insertion des définitions propres au livre VI, et des dispositions d'application de la loi propres au livre VI, dans les Livres Ier et XV du Code de droit économique) (Moniteure belge, 30.12.2013, s. 10356).
6      Ks. asetuksen N:o 1924/2006 9 perustelukappale ja 1 artiklan 1 kohta.
7      Ks. asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan 31, 33, 34 ja 36 perustelukappale sekä 1 artiklan 1 kohta.
8      Tuomio 30.4.2025, Novel Nutriology (C‑386/23, EU:C:2025:304, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
9      Tuomio 30.4.2025, Novel Nutriology (C‑386/23, EU:C:2025:304, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10      Asetuksen N:o 1924/2006 10 artiklan 1 kohta. Ks. myös tiettyjen elintarvikkeisiin liittyvien ja sairauden riskin vähenemiseen ja lasten kehitykseen ja terveyteen viittaavien terveysväitteiden hyväksymisestä ja hyväksymisen epäämisestä 21.10.2009 annettu komission asetus (EY) N:o 983/2009 (EYVL 2009, L 277, s. 3) ja muiden kuin sairauden riskin vähentämiseen ja lasten kehitykseen ja terveyteen viittaavien elintarvikkeita koskevien sallittujen terveysväitteiden luettelosta 16.5.2012 annettu komission asetus (EU) N:o 432/2012 (EUVL 2012, L 136, s. 1).
11      Tuomio 6.9.2012, Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 33–36 kohta).
12      Ibid, 35 k.
13      Ibid, 35 kohta.
14      Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EUVL 2016, C 202, s. 389) 15 ja 16 artikla.
15      Julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus Novel Nutriology (C‑386/23, EU:C:2024:897, 43 kohta).
16      Ks. asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan 16 perustelukappale sekä tuomio 30.1.2020, Dr. Willmar Schwabe (C‑524/18, EU:C:2020:60, 47 kohta).
17      Jäljempänä varototeamus.
18      Samaan tarkoitukseen viitataan myös tuomiossa 6.9.2012, Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 45 kohta).
19      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
20      Tuomio 6.9.2012, Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 35 kohta).
21      Kyseisen asetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Ravitsemus- ja terveysväitteiden käytön edellytykset”, 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että ”
– – Kyseisen toteamuksen muoto on seuraava: ”Sisältää runsaasti (ravintosisältöprofiiliin ylittävän ravintoaineen nimi)”.
22      Liitteessä, jonka otsikko on ”Ravitsemusväitteet ja niihin sovellettavat edellytykset”, todetaan nimikkeen ”Ei lisättyjä sokereita” alla, että ” – – Jos sokeria on elintarvikkeessa luontaisesti, pakkauksessa olisi oltava myös seuraava merkintä: ’SISÄLTÄÄ LUONTAISESTI SOKEREITA’”.
23      Ks. analogisesti myös julkisasiamies Hoganin ratkaisuehdotus Dr. Willmar Schwabe (C‑524/18, EU:C:2019:727, 60–66 kohta).
24      Tuomio 30.1.2020, De. Willmar Sschwabe (C‑524/18, EU:C:2020:60).
25      Ibid. 48 kohta
26      Ibid, 49 kohta.
27      Euroopan parlamentin päätöslauselma 18. 1.2024 elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä annetun asetuksen (EY) N:o 1924/2006 täytäntöönpanosta (EUVL C/2024/5729), 1 kohta.
28      Ibid., 23 kohta.
29      Ks. analogisesti tuomio 11.12.2003, Deutscher Apothekenverband (C‑322/01, EU:C:2003:664, 73 kohta).