62020TJ0177_RES
Asia T-177/20
Erwin Leo Himmel
vastaan
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 2.6.2021
EU-tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus Euroopan unionin sanamerkiksi Hispano Suiza – Aikaisempi EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki HISPANO SUIZA – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaara – Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta (josta on tullut asetuksen (EU) 2017/1001 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
Euroopan unionin tavaramerkki – Euroopan unionin tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Sekaannusvaara haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä – Arviointiperusteet
(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
(ks. 38-42 kohta)
Euroopan unionin tavaramerkki – Euroopan unionin tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten – Asianomaisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus – Arviointiperusteet – Kaupallinen menettely
(Neuvoston asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
(ks. 44-46, 51-56 ja 61 kohta)
Tiivistelmä
Gonzalo Andres Ramirez Monfort teki Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) hakemuksen Euroopan unionin sanamerkin Hispano Suiza rekisteröimiseksi autoja varten. Erwin Leo Himmel teki väitteen kyseisen tavaramerkin rekisteröintiä vastaan sillä perusteella, että kyseisen merkin ja hänen aikaisemman Euroopan unionin sanamerkkinsä HISPANO SUIZA, joka oli rekisteröity kelloja ja ajanmittauslaitteita varten sekä vaatteita, jalkineita ja päähineitä varten, välillä oli sekaannusvaara.
EUIPO hylkäsi väitteen, joten Himmel nosti kanteen yleisessä tuomioistuimessa.
Yleinen tuomioistuin kumoaa tuomiollaan EUIPO:n päätöksen ja esittää täsmennyksiä siltä osin kuin on kyse kriteereistä, jotka koskevat tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuuden arviointia asetuksen N:o 207/2009 (
1
) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan yhteydessä. Yleinen tuomioistuin toteaa, että tietyn kaupallisen menettelyn olemassaolo voi olla merkityksellinen kriteeri kyseisen arvioinnin kannalta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Yleinen tuomioistuin palauttaa ensiksi mieleen unionin tuomioistuimen tuomion Canon (
2
), jonka mukaan kyseisten merkkien kattamien tavaroiden tai palvelujen vertailussa on otettava huomioon kaikki niiden väliseen suhteeseen liittyvät merkitykselliset tekijät ja erityisesti tavaroiden ja palvelujen luonne, käyttötarkoitus, käyttötavat sekä se, ovatko ne keskenään kilpailevia tai toisiaan täydentäviä. Yleinen tuomioistuin korostaa, että kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen käyttämä muotoilu, kyseinen kriteerien luettelo ei ole tyhjentävä. Kyseistä luetteloa on yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä täydennetty muilla kriteereillä, joihin kuuluvat asianomaisten tavaroiden tavanomainen alkuperä, niiden jakelukanavat ja se, että tavaroita mainostetaan samoissa erikoisjulkaisuissa.
Yleinen tuomioistuin toteaa näin ollen, ettei voida sulkea pois sitä, että muut kriteerit kuin ne, jotka EUIPO mainitsee päätöksessään, eli Canon-tuomiossa vahvistettujen kriteerien lisäksi jakelukanavat ja se, että tavaroiden myyntipaikat ovat samat, voivat olla merkityksellisiä arvioitaessa tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuutta yleisesti ja erityisesti nyt käsitellyssä asiassa kyseessä olleiden tavaroiden samankaltaisuutta. Yleinen tuomioistuin toteaa näin ollen, että EUIPO on tehnyt oikeudellisen virheen sulkemalla lähtökohtaisesti pois mahdollisuuden arvioida tavaroiden samankaltaisuutta kaupallisia menettelyjä koskevan kriteerin valossa. Yleinen tuomioistuin toteaa lisäksi, että kyseinen kriteeri ja erityisesti se, että tavaroita ja palveluja myytiin usein yhdessä tai että kuluttajat pitivät tavallisena, että tavaroita myytiin samalla tavaramerkillä, on jo otettu huomioon sen oikeuskäytännössä arvioitaessa tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuutta.
Yleinen tuomioistuin toteaa seuraavaksi, että se seikka, että tiettyä kriteeriä pidetään merkityksellisenä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaan perustuvan arvioinnin osalta, ei välttämättä merkitse sitä, ettei kyseinen kriteeri voisi olla merkityksellinen sovellettaessa 8 artiklan 1 kohdan b alakohtaa.
Yleinen tuomioistuin toteaa lisäksi, että ensinnäkin kukin oikeuskäytännössä vahvistetuista kriteereistä, olipa kyse sitten alkuperäisestä kriteeristä tai myöhemmin lisätystä kriteeristä, on vain yksi kriteeri muiden joukossa, toiseksi, että kyseiset kriteerit ovat itsenäisiä, ja kolmanneksi, että on mahdollista, että kyseisten tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuus perustuu vain yhteen näistä kriteereistä. (
3
) Yleinen tuomioistuin palauttaa lisäksi mieleen, että vaikka EUIPO on velvollinen ottamaan huomioon kaikki merkitykselliset tekijät, jotka ovat ominaisia asianomaisten tavaroiden väliselle suhteelle, se voi olla ottamatta huomioon sellaisia tekijöitä, jotka eivät ole merkityksellisiä mainittujen tavaroiden välisen suhteen kannalta.
Edellä esitetyn perusteella yleinen tuomioistuin katsoo, että tietyn kaupallisen menettelyn olemassaolo voi olla merkityksellinen kriteeri arvioitaessa tavaroiden tai palvelujen samankaltaisuutta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan osalta.
Yleinen tuomioistuin toteaa lopuksi, että koska EUIPO ei ole tarkastellut sitä, mikä merkitys ja vaikutus kaupallista menettelyä koskevalla kriteerillä on kyseisten tavaroiden samankaltaisuuden arvioinnin kannalta, yleinen tuomioistuin ei voi lausua tästä kysymyksestä. Näin ollen yleinen tuomioistuin kumoaa kyseisen päätöksen yhtäältä sen takia, että EUIPO on syyllistynyt mainittuun oikeudelliseen virheeseen, ja toisaalta sen takia, että kanteen kohteena olevan päätöksen perustelut on laiminlyöty siltä osin kuin on kyse tavaroiden tavanomaista alkuperää ja jakelukanavia koskevien kriteerien huomioon ottamisesta.
(
1
)	Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna.
(
2
)	Tuomio 29.9.1998, Canon (C-39/97, EU:C:1998:442, 23 kohta).
(
3
)	Ks. tuomio 21.1.2016, Hesse v. SMHV (C-50/15 P, EU:C:2016:34, 23 kohta).