62022CJ0283
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
16 päivänä marraskuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Montrealin yleissopimus – 1 artiklan 1 ja 2 kappale – Soveltamisala – Kansainvälisen kuljetuksen käsite – 2 artiklan 1 kappale – Valtion suorittamien kuljetusten käsite – 17 artiklan 1 kappale – Lentoliikenteen harjoittajan vastuu matkustajan kuolemasta tai ruumiinvammasta aiheutuneesta vahingosta – Lentoliikenteen harjoittajien ja ilma-alusten käyttäjien vakuutus – Asetus (EY) N:o 785/2004 – 1 artiklan 1 kohta ja 2 artiklan 1 kohta sekä 2 kohdan a alakohta – Soveltamisala – Valtion ilma-alusten käsite – 4 artiklan 1 kohta – Lentoliikenteen harjoittajien ja ilma-alusten käyttäjien vakuutusta koskevat vähimmäisvaatimukset – Jäsenvaltion julkishallinnon käytössä olevan helikopterin putoaminen evakuointi- ja pelastustoimia koskevan erikoiskoulutusoperaation aikana – Tähän operaatioon osallistuneen palo- ja pelastushenkilöstön jäsenen kuolema – Korvaus
Asiassa C‑283/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Okresný súd Prešov (Prešovin piirioikeus, Slovakia) on esittänyt 29.3.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 26.4.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
DZ,
EO,
YV,
YE ja
MP
vastaan
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group ja
Generali Česká pojišťovna a.s., aiemmin Generali Poisťovňa a.s.,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. Piçarra (esittelevä tuomari) sekä tuomarit M. Safjan ja M. Gavalec,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: hallintovirkamies C. Strömholm,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 26.4.2023 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
DZ, EO, YV, YE ja MP, edustajanaan O. Urban, advokát,
–
Generali Česká pojišťovna, a.s., aiemmin Generali Poisťovňa a.s., edustajanaan S. Dubjel, advokát,
–
Slovakian hallitus, asiamiehenään E. V. Drugda,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B. Sasinowska, A. Tokár ja G. Wilms,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö allekirjoitti 9.12.1999 ja joka hyväksyttiin sen puolesta 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY (EYVL 2001, L 194, s. 38) (jäljempänä Montrealin yleissopimus) ja joka tuli Euroopan unionin osalta voimaan 28.6.2004, 1 artiklan, 2 artiklan 1 kappaleen ja 17 artiklan 1 kappaleen sekä lentoliikenteen harjoittajia ja ilma-alusten käyttäjiä koskevista vakuutusvaatimuksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 785/2004 (EUVL 2004, L 138, s. 1) 3 artiklan g alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä DZ, EO, YV, YE ja MP, jotka ovat helikopterionnettomuudessa kuolleen NK:n oikeudenomistajia, ja toisaalta Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky (Slovakian tasavallan sisäministeriö), joka on kyseisen helikopterin omistaja ja käyttäjä, ja joka koskee pääasian kantajille NK:n kuoleman johdosta aiheutuneen aineettoman vahingon korvaamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
Chicagon yleissopimus
3
Chicagossa 7.12.1944 allekirjoitetun ja kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden ratifioiman kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksen (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 15, nro 102; jäljempänä Chicagon yleissopimus) 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Siviili- ja valtion ilma-alukset”, määrätään seuraavaa:
”a) Tämä sopimus koskee siviili-, mutta ei valtion ilma-aluksia.
b) Sotilas-, tulli- ja poliisi-ilma-alukset katsotaan valtion ilma-aluksiksi.
– –”
Montrealin yleissopimus
4
Montrealin yleissopimuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 ja 2 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”1.   Tätä yleissopimusta sovelletaan kaikkiin kansainvälisiin henkilöiden, matkatavaran tai tavaran kuljetuksiin, jotka suoritetaan ilma-aluksella korvausta vastaan. Sitä sovelletaan myös ilmakuljetusyrityksen suorittamiin maksuttomiin lentokuljetuksiin.
2.   Tässä yleissopimuksessa kansainvälisellä kuljetuksella tarkoitetaan jokaista kuljetusta, jonka lähtö- ja määräpaikka sijaitsevat siitä riippumatta, tapahtuuko kuljetuksessa keskeytys tai ilma-aluksen vaihto, osapuolten välisen sopimuksen mukaisesti joko kahden sopimusvaltion alueella tai yhden sopimusvaltion alueella, jos on sovittu välilaskupaikasta toisen valtion alueella, vaikka tämä valtio ei olisi sopimusvaltio. Yhden sopimusvaltion alueella olevien kahden paikan välillä tapahtuva kuljetus, johon ei sisälly sovittua välilaskupaikkaa toisen valtion alueella, ei ole tässä yleissopimuksessa tarkoitettu kansainvälinen kuljetus.”
5
Kyseisen yleissopimuksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Valtion suorittamat kuljetukset ja postikuljetukset”, 1 kappaleessa määrätään, että mainittua yleissopimusta ”sovelletaan valtion tai asianmukaisesti perustettujen julkisoikeudellisten elinten suorittamiin kuljetuksiin, jos ne täyttävät 1 artiklassa asetetut ehdot”.
6
Mainitun yleissopimuksen 17 artiklan, jonka otsikko on ”Matkustajan kuolema tai loukkaantuminen – matkatavaravahinko”, 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Rahdinkuljettaja on vastuussa matkustajan kuolemasta tai ruumiinvammasta aiheutuneesta vahingosta ainoastaan sillä edellytyksellä, että kuoleman tai vamman aiheuttanut onnettomuus tapahtui ilma-aluksessa tai ilma-alukseen nousemisen tai siitä poistumisen yhteydessä.”
Unionin oikeus
Asetus (EY) N:o 2027/97
7
Matkustajien ja heidän matkatavaroidensa ilmakuljetusta koskevasta lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuusta 9.10.1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2027/97 (EYVL 1997, L 285, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 889/2002 (EYVL 2002, L 140, s. 2) (jäljempänä asetus N:o 2027/97), 1 artiklan toisessa virkkeessä laajennetaan Montrealin yleissopimuksen merkityksellisten määräysten soveltaminen ”jäsenvaltion sisäisiin ilmakuljetuksiin”.
Asetus N:o 785/2004
8
Asetuksen N:o 785/2004 1 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisen asetuksen ”tavoitteena on vahvistaa vakuutuksia koskevat vähimmäisvaatimukset lentoliikenteen harjoittajille ja ilma-alusten käyttäjille matkustajien, matkatavaroiden, rahdin ja kolmansien osapuolten osalta”.
9
Tämän asetuksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin lentoliikenteen harjoittajiin ja ilma-alusten käyttäjiin, jotka lentävät sellaisella jäsenvaltion alueella, johon sovelletaan perustamissopimusta, tai edellä tarkoitetulle alueelle, alueelta pois tai alueen yli.
2.   Tätä asetusta ei sovelleta:
a)
[Chicagon] yleissopimuksen 3 artiklan b kohdassa tarkoitettuihin valtion ilma-aluksiin;
– –”
10
Kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
’lentoliikenteen harjoittajalla’ lentoliikenneyritystä, jolla on voimassa oleva liikennelupa;
– –
c)
’ilma-aluksen käyttäjällä’ henkilöä tai yhteisöä, joka ei ole lentoliikenteen harjoittaja mutta jolla on ilma-aluksen käyttöä tai toimintaa koskeva jatkuva todellinen määräämisvalta; luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, jonka nimiin ilma-alus on rekisteröity, oletetaan olevan sen käyttäjä, jollei kyseinen henkilö voi osoittaa ilma-aluksen käyttäjän olevan joku muu;
– –
g)
’matkustajalla’ henkilöä, joka on lennolla mukana lentoliikenteen harjoittajan tai ilma-aluksen käyttäjän suostumuksella, lukuun ottamatta lennolla työssä olevia ohjaamo- ja matkustamomiehistön jäseniä;
– –”
11
Saman asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Vakuutusperiaatteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Edellä 2 artiklassa tarkoitetuilla lentoliikenteen harjoittajilla ja ilma-alusten käyttäjillä on oltava tämän asetuksen mukainen vakuutus, joka kattaa niiden nimenomaan ilmailusta syntyvän korvausvastuun matkustajien, matkatavaroiden, rahdin ja kolmansien osapuolten osalta. – –
– –
3.   Tällä asetuksella ei rajoiteta korvausvastuusääntöjä, jotka johtuvat
–
kansainvälisistä yleissopimuksista, joiden jäseniä jäsenvaltiot ja/tai yhteisö ovat,
–
yhteisön oikeudesta, ja
–
jäsenvaltioiden kansallisista laeista.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12
NK kuoli 10.5.2017 Prešovin (Slovakia) lentokentän sotilasalueella tapahtuneen helikopterin, jonka omistaja ja käyttäjä oli Slovakian tasavallan sisäministeriö, putoamisen yhteydessä palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutuksessa, johon sisältyi kyseisellä helikopterilla tehtävä harjoitus, joka oli tarkoitettu vaikeakulkuisessa maastossa olevien henkilöiden evakuoimiseksi ja pelastamiseksi helikopterin pelastusvintturin avulla. Putoamishetkellä kyseinen helikopteri leijui paikallaan.
13
Pääasian kantajat vaativat ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa NK:n kuolemasta aiheutuneesta aineettomasta vahingosta DZ:lle 550000 euron, EO:lle 350000 euron, YV:lle 350000 euron, YE:lle 150000 euron ja MP:lle 150000 euron suuruista korvausta. Vaatimuksensa tueksi he vetoavat asiassa merkityksellisiin siviili-ilmailua koskeviin unionin asetuksiin, jotka ovat ensisijaisia Slovakian oikeuden säännöksiin, erityisesti siviililain säännöksiin nähden. He väittävät, että sekä Montrealin yleissopimusta että asetusta N:o 785/2004 voidaan soveltaa, koska yhtäältä NK on ollut matkustaja ja toisaalta vintturilla suoritettu nosto on erityinen ilma-alukseen nousemisen menetelmä.
14
Slovakian tasavallan sisäministeriö, jota tukevat kaksi vakuutusyhtiötä KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group ja Generali Česká pojišťovna, a.s., aiemmin Generali Poisťovňa a.s., puolestaan väittää, ettei Montrealin yleissopimusta eikä asetusta N:o 785/2004 sovelleta pääasiaan, koska NK ei ollut näissä tarkoitettu matkustaja vaan matkustamohenkilöstön jäsen, joka oli onnettomuushetkellä kiinnitetty helikopterin varustukseen ilman, että hän olisi noussut siihen tai laskeutunut siitä.
15
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group kiistää myös Montrealin yleissopimuksen sovellettavuuden pääasiaan ja väittää, ettei helikopterin käyttöä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa voida rinnastaa kyseisen yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitettuun kuljetukseen. Yleissopimusta sovelletaan 2 artiklan 1 kappaleen mukaan ainoastaan valtion suorittamiin matkustajien kuljetuksiin lähtöpaikasta määräpaikkaan, mitä ei saada sekoittaa valtion ilma-alusten käyttämiseen valtion virkamiesten tehtävien hoitamiseksi, kuten nyt käsiteltävässä asiassa.
16
Unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa on täsmennetty, että valtio on maksanut pääasian kantajille kokonaisuudessaan noin 70000 euron suuruisen korvauksen palo- ja pelastushenkilöstön sosiaaliturvaa koskevan Slovakian lainsäädännön mukaisesti ja että heille maksettiin poikkeuksellisesti 30000 euroa Slovakian tasavallan sisäministeriön vararahastosta.
17
Tässä tilanteessa Okresný súd Prešov (Prešovin piirioikeus, Slovakia) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetuksen [N:o 785/2004] 3 artiklan g alakohtaa tulkittava siten, että henkilöä,
–
joka on ollut yhteisön lentoliikenteen harjoittajalle kuuluvan helikopterin ulkopuolella mutta joka on helikopterin erottamattomana lisävarusteena (tai osana) pidettävän nostovaijerin varassa helikopterin lennon aikana ja joka nousee ilmaan helikopterin mukana (nostovaijerin varassa);
–
jota kuljetettiin lentoliikenteen harjoittajan roolissa toimivan valtion (valtion lentokalusto) suorittamalla maksuttomalla kuljetuksella (poliisivoimien käytössä olevalla valtion omistamalla helikopterilla) sen ja erityistehtävää suorittavan henkilön työnantajan välisen ’kuljetussopimuksen’ perusteella (joka perustui poliisivoimien suorittamia ilma-alusten lentoja koskevasta periaateluonnoksesta 10.5.2006 tehtyyn Slovakian hallituksen päätökseen nro 411/2006 (Uznesenie vlády č. 411/2006, zo dňa 10. mája 2006, k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách) ja lentojen pyytämisestä ja hyväksymisestä 14.3.2012 annettuun Slovakian tasavallan sisäministeriön asetukseen nro 50/2012 (Nariadenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo dňa 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov, jossa määrättiin, että lentoliikenteen harjoittajan ilma-alus suorittaa lentoja kyseessä olevan henkilön työnantajan tehtävien varmistamiseksi);
–
kun kuljetuksen tarkoituksena oli pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen erityistehtävän suorittaminen (työtehtävä, joka koostui palo- ja pelastuspalvelun jäsenten erikoiskoulutuksesta, jossa käytettiin ilma-alusta (helikopteria) pelastajan ja pelastettavan suorittamaan nostovaijeriharjoitukseen)
ja
–
joka osallistui tehtävän suorittamiseen koulutettavana palontorjuntayksikön jäsenenä, joka riippui helikopterin lentäjän ja ohjaajan ohjeiden mukaisesti helikopteriin kiinteänä lisävarusteena (tai osana) kuuluvassa nostovaijerissa ja joka oli tarkoitus nostaa nostovaijerilla helikopterin sisään lennon aikana, on pidettävä
a)
matkustajana
tai
b)
ohjaamo- tai matkustamomiehistön jäsenenä?
2)
Onko [Montrealin yleissopimuksen] 17 artiklan 1 kappaletta tulkittava siten, että ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetussa tilanteessa olevaa henkilöä on pidettävä
a)
matkustajana
tai
b)
ohjaamo- tai matkustamomiehistön jäsenenä?
3)
Voidaanko valtion omistaman helikopterin käyttöä 10.5.2017 pitää [Montrealin yleissopimuksen] 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuna kuljetuksena?”
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
18
Slovakian hallituksen mukaan ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, koska se ei täytä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan b ja c alakohdassa asetettuja vaatimuksia. Sen mukaan ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei määrittele riittävästi niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joihin ennakkoratkaisukysymykset liittyvät, eikä esitä syitä, joiden vuoksi se on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tulkinnasta. Lisäksi sekä asetuksen N:o 785/2004 että Montrealin yleissopimuksen sovellettavuus pääasiaan on kyseenalainen.
19
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan a–c alakohdan mukaan kansallisen tuomioistuimen on ennakkoratkaisupyynnössään selvitettävä pääasian tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja esitettävä tarvittava selostus niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne unionin oikeuden säännökset ja määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, sekä siitä yhteydestä, jonka se toteaa näiden säännösten ja määräysten ja sen kansallisen lainsäädännön välillä, jota sovelletaan sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa. Nämä ennakkoratkaisupyynnön sisältöä koskevat kumulatiiviset vaatimukset tuodaan esiin myös Euroopan unionin tuomioistuimen kansallisia tuomioistuimia varten laatimien ennakkoratkaisupyyntöjen tekemistä koskevien suositusten (EUVL 2019, C 380, s. 1) 13, 15 ja 16 kohdassa (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 26 ja 27 kohta).
20
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntöön sisältyy yhtäältä riittävän täsmällinen yhteenveto merkityksellisistä tosiseikoista, ja toisaalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa siinä nimenomaisesti, että sen ennakkoratkaisukysymyksissä tarkoitettujen unionin oikeuden käsitteiden tulkinnasta on erimielisyyttä pääasian asianosaisten välillä, minkä vuoksi se on esittänyt unionin tuomioistuimelle kysymyksiä näiden käsitteiden tulkinnasta. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteama yhteys näiden kysymysten ja pääasian oikeusriidan kohteen välillä ilmenee riittävällä tavalla kyseisestä pyynnöstä ja itse mainittujen kysymysten sanamuodosta.
21
Mainittu tuomioistuin ei tosin ole ilmoittanut niiden Slovakian oikeuden säännösten sisältöä, joiden nojalla Slovakian tasavallan sisäministeriö olisi vastuussa aineettomasta vahingosta, johon pääasian kantajat ovat vedonneet. Koska ennakkoratkaisumenettelyn kohteena ei ole kansallisten lakien tai asetusten tulkinta, yhteistyön hengessä, jonka on vallittava kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välisissä suhteissa kyseisen menettelyn aikana, on niin, että se, ettei ennakkoratkaisupyynnöstä ilmene tiettyjä pääasiassa sovellettavaa kansallista oikeutta koskevia tietoja, ei kuitenkaan välttämättä johda kyseisen pyynnön tutkimatta jättämiseen (ks. vastaavasti tuomio 30.4.1986, Asjes ym., 209/84–213/84, EU:C:1986:188, 12 kohta ja tuomio 6.10.2021, LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä), C‑136/20, EU:C:2021:804, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Jos ei nimittäin ole ilmeistä, että unionin oikeuden toimen tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, väite, jonka mukaan kyseinen toimi ei tule sovellettavaksi pääasiassa, ei liity ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamiseen vaan kuuluu kysymysten aineelliseen puoleen (tuomio 16.2.2023, Rzecznik Praw Dziecka ym. (Palauttamispäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23
Näin ollen on todettava, että ennakkoratkaisupyyntö täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Toinen ja kolmas kysymys
24
Toisella ja kolmannella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä ja ensimmäiseksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaletta, luettuna yhdessä kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan ja 2 artiklan 1 kappaleen kanssa, tulkittava siten, että se voi olla perusteena sellaisen henkilön, joka osallistuessaan sopimusvaltion lentokentän sotilasalueella palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen kuoli poliisin käytössä olleen helikopterin putoamisen vuoksi, kun hän riippui tämän helikopterin nostovaijerissa, oikeudenomistajille maksettavalle korvaukselle.
25
Montrealin yleissopimuksen 1 artiklan 1 kappaleen mukaan yleissopimusta sovelletaan kaikkiin kansainvälisiin henkilöiden, matkatavaran tai tavaran kansainvälisiin kuljetuksiin, jotka suoritetaan ilma-aluksella, mukaan lukien ilmakuljetusyrityksen suorittamiin maksuttomiin lentokuljetuksiin. Kyseisen artiklan 2 kappaleessa määritellään kansainvälisellä kuljetuksella tarkoitettavan ”jokaista kuljetusta, jonka lähtö- ja määräpaikka sijaitsevat siitä riippumatta, tapahtuuko kuljetuksessa keskeytys tai ilma-aluksen vaihto, osapuolten välisen sopimuksen mukaisesti joko kahden sopimusvaltion alueella tai yhden sopimusvaltion alueella, jos on sovittu välilaskupaikasta toisen valtion alueella, vaikka tämä valtio ei olisi sopimusvaltio”, ja täsmennetään, että ”yhden sopimusvaltion alueella olevien kahden paikan välillä tapahtuva kuljetus, johon ei sisälly sovittua välilaskupaikkaa toisen valtion alueella, ei ole [kyseisessä] yleissopimuksessa tarkoitettu kansainvälinen kuljetus”. Mainitun yleissopimuksen 2 artiklan 1 kappaleessa määrätään, että yleissopimusta sovelletaan valtion tai julkisoikeudellisten elinten suorittamiin kuljetuksiin, jos ne täyttävät 1 artiklassa asetetut ehdot.
26
Montrealin yleissopimuksen 1 artiklan 1 ja 2 kappaleesta ja 2 artiklan 1 kappaleesta ilmenee siten, että käsitteet ”kansainvälinen kuljetus” ja ”valtion suorittama kuljetus”, joista kyseisen yleissopimuksen soveltaminen riippuu, edellyttävät henkilöiden, matkatavaran tai tavaran kuljetusta ilma-aluksella osapuolten sopimusmääräysten mukaan ”lähtöpaikasta” muuhun ”määräpaikkaan” kuin ”lähtöpaikkaan”.
27
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevalla helikopterilla suoritetun operaation tarkoituksena ei ollut henkilöiden, matkatavaroiden tai tavaroiden siirtäminen muuhun määräpaikkaan kuin lähtöpaikkaan vaan palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutuksen suorittaminen pelastusharjoituksen muodossa saman lentokentän sotilasalueella.
28
Tältä osin pääasia eroaa asiasta, joka johti 26.2.2015 annettuun tuomioon Wucher Helicopter ja Euro-Aviation Versicherung (C‑6/14, EU:C:2015:122, 40 ja 41 kohta), koska viimeksi mainitussa asiassa kyseessä olleen lennon tarkoituksena oli kuljettaa helikopterilla yhtiön työntekijöitä helikopterin nousupaikalta paikkoihin, joissa heidän oli suoritettava päivittäisiä työtehtäviään, ja palauttaa heidät sitten kyseiseen nousupaikkaan.
29
Jollei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on suoritettava, muuta johdu, pääasiassa kyseessä olevan kaltainen operaatio ei näin ollen kuulu Montrealin yleissopimuksen soveltamisalaan sen 1 artiklan 1 ja 2 kappaleessa tarkoitettuna ”kansainvälisenä kuljetuksena” tai 2 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuna ”valtion suorittamana kuljetuksena”.
30
Tällainen operaatio ei myöskään kuulu asetuksen N:o 2027/97 soveltamisalaan. Vaikka kyseisen asetuksen 1 artiklan toisessa virkkeessä laajennetaan Montrealin yleissopimuksen merkityksellisten määräysten soveltaminen ”jäsenvaltion sisäisiin ilmakuljetuksiin”, näiden säännösten soveltaminen edellyttää kuitenkin tällaisten kuljetusten olemassaoloa. Kuten tämän tuomion 27 kohdasta ilmenee ja jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäviin kuuluvista tarkistuksista muuta johdu, nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kyse myöskään ”jäsenvaltion sisäisestä ilmakuljetuksesta”.
31
Riippumatta siitä, onko henkilöä, joka osallistui pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen erikoiskoulutukseen ja riippui kyseessä olevan helikopterin nostovaijerissa sen pudotessa, pidettävä Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuna matkustajana, kyseinen määräys ei voi olla perustana kyseisen henkilön oikeudenomistajien oikeudelle saada korvausta, koska tällaista koulutusta, jonka aikana tapahtui kyseisen henkilön kuolemaan johtanut onnettomuus, ei voida luokitella kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan 1 ja 2 kappaleessa tarkoitetuksi kansainväliseksi kuljetukseksi eikä mainitun yleissopimuksen 2 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetuksi valtion suorittamaksi kuljetukseksi eikä asetuksen N:o 2027/97 1 artiklan toisessa virkkeessä tarkoitetuksi jäsenvaltion sisäiseksi ilmakuljetukseksi (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2015, Prüller-Frey, C‑240/14, EU:C:2015:567, 35 kohta).
32
Edellä esitetyn perusteella toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaletta, luettuna yhdessä kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan ja 2 artiklan 1 kappaleen kanssa, on tulkittava siten, että sellaisen henkilön, joka on sopimusvaltion lentokentän sotilasalueella toteutettuun palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen osallistuessaan kuollut poliisin käytössä olleen helikopterin pudottua, kun hän on riippunut sen nostovaijerissa, oikeudenomistajat eivät voi saada sen perusteella oikeutta korvaukseen, koska tällaista tilannetta ei voida pitää mainitun yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitettuna kansainvälisenä kuljetuksena tai 2 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuna valtion suorittamana kuljetuksena.
Ensimmäinen kysymys
33
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohtaa tulkittava siten, että henkilö, joka on jäsenvaltion lentokentän sotilasalueella toteutettuun palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen osallistuessaan kuollut poliisin käytössä olleen helikopterin pudottua, kun hän on riippunut sen nostovaijerissa, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun matkustajan käsitteen soveltamisalaan.
34
Aluksi on muistutettava, että SEUT 267 artiklassa määrätyssä yhteistyössä unionin tuomioistuin voi esittää ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kaikki unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa sen käsiteltävänä olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko se viitannut niihin kysymyksissään. Unionin tuomioistuimen on tällaisessa tilanteessa poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon pääasian kohde (ks. vastaavasti tuomio 12.12.1990, SARPP, C‑241/89, EU:C:1990:459, 8 kohta ja tuomio 15.7.2021, DocMorris, C‑190/20, EU:C:2021:609, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan nyt käsiteltävässä asiassa antaa hyödyllinen vastaus, on tutkittava, voiko senkaltainen oikeus korvaukseen, johon pääasian kantajat vetoavat, perustua asetukseen N:o 785/2004, jonka tavoitteena on sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan ”vahvistaa vakuutuksia koskevat vähimmäisvaatimukset lentoliikenteen harjoittajille ja ilma-alusten käyttäjille matkustajien, matkatavaroiden, rahdin ja kolmansien osapuolten osalta”.
36
Lentoliikenteen harjoittajan käsitteellä määritellään asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan a alakohdassa tarkoitettavan ”lentoliikenneyritystä, jolla on voimassa oleva liikennelupa”. Kyseisen asetuksen 3 artiklan c alakohdassa puolestaan määritellään ilma-aluksen käyttäjällä tarkoitettavan ”henkilöä tai yhteisöä, joka ei ole lentoliikenteen harjoittaja mutta jolla on ilma-aluksen käyttöä tai toimintaa koskeva jatkuva todellinen määräämisvalta”, ja siinä täsmennetään, että ”luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön, jonka nimiin ilma-alus on rekisteröity, oletetaan olevan sen käyttäjä, jollei kyseinen henkilö voi osoittaa ilma-aluksen käyttäjän olevan joku muu”.
37
Asetuksen N:o 785/2004 2 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä asetusta sovelletaan ”kaikkiin lentoliikenteen harjoittajiin ja ilma-alusten käyttäjiin, jotka lentävät sellaisella jäsenvaltion alueella, johon sovelletaan perustamissopimusta, tai edellä tarkoitetulle alueelle, alueelta pois tai alueen yli”. Kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaan kyseisillä lentoliikenteen harjoittajilla ja ilma-alusten käyttäjillä on oltava vakuutus, ”joka kattaa niiden nimenomaan ilmailusta syntyvän korvausvastuun matkustajien, matkatavaroiden, rahdin ja kolmansien osapuolten osalta”. Tällaiseen vastuuseen sovelletaan niitä kansainvälisiä yleissopimuksia, joiden osapuolia jäsenvaltiot ja/tai unioni ovat, unionin oikeutta tai jäsenvaltioiden kansallisia lakeja.
38
Asetuksen N:o 785/2004 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa jätetään kuitenkin kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle Chicagon yleissopimuksen 3 artiklan b alakohdassa tarkoitetut valtion ilma-alukset. Kyseisen yleissopimuksen 3 artiklan a alakohdassa määrätään, että se ”koskee siviili-, mutta ei valtion ilma-aluksia”. Kyseisen 3 artiklan b alakohdassa täsmennetään, että ”sotilas-, tulli- ja poliisi-ilma-alukset katsotaan valtion ilma-aluksiksi”.
39
Nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäisen kysymyksen sanamuodosta ilmenee, että helikopteri, jonka putoaminen aiheutti NK:n kuoleman, on ”poliisivoimien käyttämä valtion helikopteri” ja että tämä helikopteri on kahden Slovakian oikeuden säädöksen perusteella määrätty käytettäväksi palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen.
40
Tästä seuraa, että tällaisen ilma-aluksen käyttäjään ei sovelleta asetuksella N:o 785/2004 matkustajien, matkatavaroiden, rahdin ja kolmansien osalta sen 4 artiklan 1 kohdassa säädettyjä vakuutusvaatimuksia. Näin ollen kyseisen asetuksen 3 artiklan g alakohdassa tarkoitettuja matkustajan ja ohjaamo- ja matkustamomiehistön jäsenten käsitteitä ei ole tarpeen tulkita.
41
Edellä todettujen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 785/2004 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 4 artiklan 1 kohdan säännöksiä yhdessä on tulkittava siten, että sellaisen henkilön, joka on jäsenvaltion lentokentän sotilasalueella toteutettuun palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen osallistuessaan kuollut poliisin käytössä olleen helikopterin, joka on valtion ilma-alus, pudottua, kun hän on riippunut sen nostovaijerissa, oikeudenomistajat eivät voi saada niiden perusteella oikeutta korvaukseen.
Oikeudenkäyntikulut
42
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö on allekirjoittanut 9.12.1999 ja joka on hyväksytty sen puolesta 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY, 17 artiklan 1 kappaletta, luettuna yhdessä kyseisen yleissopimuksen 1 artiklan ja 2 artiklan 1 kappaleen kanssa,
on tulkittava siten, että
sellaisen henkilön, joka on sopimusvaltion lentokentän sotilasalueella toteutettuun palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen osallistuessaan kuollut poliisin käytössä olleen helikopterin pudottua, kun hän on riippunut sen nostovaijerissa, oikeudenomistajat eivät voi saada sen perusteella oikeutta korvaukseen, koska tällaista tilannetta ei voida pitää mainitun yleissopimuksen 1 artiklassa tarkoitettuna kansainvälisenä kuljetuksena tai 2 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuna valtion suorittamana kuljetuksena.
2)
Lentoliikenteen harjoittajia ja ilma-alusten käyttäjiä koskevista vakuutusvaatimuksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 785/2004 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 4 artiklan 1 kohdan säännöksiä yhdessä
on tulkittava siten, että
sellaisen henkilön, joka on jäsenvaltion lentokentän sotilasalueella toteutettuun palo- ja pelastushenkilöstön erikoiskoulutukseen osallistuessaan kuollut poliisin käytössä olleen helikopterin, joka on valtion ilma-alus, pudottua, kun hän on riippunut sen nostovaijerissa, oikeudenomistajat eivät voi saada niiden perusteella oikeutta korvaukseen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: slovakki.