62019CJ0088_RES
Asia C-88/19
Alianța pentru combaterea abuzurilor
vastaan
TM ym.
(Judecătoria Zărneștin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 11.6.2020
Ennakkoratkaisupyyntö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43/ETY – 12 artiklan 1 kohta – Eläinlajeja koskeva tiukka suojelujärjestelmä – Liite IV – Canis lupus (susi) – 16 artiklan 1 kohta – Luontainen levinneisyysalue – Canis lupus -lajiin kuuluvan luonnonvaraisen eläimen yksilön pyydystäminen ja kuljettaminen – Yleinen turvallisuus
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Liitteessä IV olevassa a kohdassa esiintyviä eläinlajeja koskeva tiukka suojelu – Suojelujärjestelmän käyttöönottamisen edellyttämät toimenpiteet
(Neuvoston direktiivin 92/43 12 artiklan 1 kohdan a alakohta ja liitteessä IV oleva a kohta)
(ks. 22 ja 23 kohta)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Liitteessä IV olevassa a kohdassa esiintyviä eläinlajeja koskeva tiukka suojelu – Kielto pyydystää tai tappaa suojeltuja eläinlajeja – Poikkeukset – Edellytykset – Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen myöntämä poikkeus – Tällaisen poikkeuksen myöntämisedellytykset
(Neuvoston direktiivin 92/43 12 artiklan 1 kohdan a alakohta, 16 artiklan 1 kohta ja liitteessä IV oleva a kohta)
(ks. 24–26 ja 53–60 kohta sekä tuomiolauselma)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Liitteessä IV olevassa a kohdassa esiintyviä eläinlajeja koskeva tiukka suojelu – Kielto pyydystää tai tappaa suojeltuja eläinlajeja – Ulottuvuus – Suojelu suojellun eläinlajin luontaisella levinneisyysalueella – Käsite – Maantieteellinen alue, jolla suojeltu eläinlaji oleskelee luonnollisen käyttäytymisensä puitteissa – Ihmisten asuinalueet – Soveltamisalaan kuuluminen
(Neuvoston direktiivin 92/43 12 artiklan 1 kohdan a alakohta ja liitteessä IV oleva a kohta)
(ks. 28–52 kohta ja tuomiolauselma)
Ympäristö – Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelu – Direktiivi 92/43 – Liitteessä IV olevassa a kohdassa esiintyviä eläinlajeja koskeva tiukka suojelu – Kielto pyydystää tai tappaa suojeltuja eläinlajeja – Ulottuvuus – Suojeltujen eläinlajien yksilöt, jotka elävät luonnossa tai luonnonvaraisina
(Neuvoston direktiivin 92/43 12 artiklan 1 kohdan a alakohta ja liitteessä IV oleva a kohta)
(ks. 44 kohta)
Yhteenveto
Luontodirektiivissä säädetty tiettyjen eläinlajien tiukka suojelu ulottuu myös yksilöihin, jotka poistuvat luontotyypistään ja oleskelevat ihmisten asuinalueilla. Kylästä tavatun suden pyydystäminen ja kuljettaminen voidaan näin ollen oikeuttaa vain, jos toimivaltainen kansallinen viranomainen on hyväksynyt tätä koskevan poikkeuksen
Tuomiossaan Alianța pentru combaterea abuzurilor (C-88/19), joka julistettiin 11.6.2020, unionin tuomioistuin lausui luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43 (
1
) (jäljempänä luontodirektiivi) 12 artiklan 1 kohdassa säädetyn tiettyjä eläinlajeja koskevan tiukan suojelujärjestelmän alueellisesta soveltamisalasta. Unionin tuomioistuin vahvisti, että kyseistä tiukkaa suojelujärjestelmää, josta säädetään suden kaltaisten kyseisen direktiivin liitteessä IV olevassa a kohdassa lueteltujen lajien osalta, sovelletaan myös yksilöihin, jotka poistuvat luontotyypistään ja oleskelevat ihmisten asuinalueilla.
Vuonna 2016 eläinsuojeluyhdistyksen työntekijät ja eläinlääkäri pyydystivät ja kuljettivat pois ilman ennakkolupaa suden, joka kävi säännöllisesti romanialaiskylän, joka sijaitsee luontodirektiivin perusteella suojellun kahden suuren alueen välissä, asukkaan tontilla. Pyydystetyn suden kuljetus luonnonsuojelualueelle ei kuitenkaan sujunut suunnitellusti, vaan se onnistui karkaamaan ympäröivään metsään. Rikoksista, jotka liittyivät suden pyydystämiseen ja kuljettamiseen epäasianmukaisissa olosuhteissa, tehtiin rikosilmoitus. Kyseisen rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, sovelletaanko luontodirektiivin suojelusäännöksiä luonnonvaraisten susien pyydystämiseen asutuskeskuksen laitamilla tai alueellisen hallintoyhteisön alueella.
Unionin tuomioistuin palautti ensiksi mieleen, että luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan tarpeelliset toimenpiteet suojeltuja eläinlajeja koskevan tiukan suojelujärjestelmän käyttöön ottamiseksi niiden ”luontaisella levinneisyysalueella” ja kieltämään kaikki näiden lajien yksilöitä koskeva tahallinen pyydystäminen tai tappaminen ”luonnossa”.
Tämän tahallista pyydystämistä tai tappamista koskevan kiellon alueellisesta soveltamisalasta unionin tuomioistuin totesi, että kun on kyse suden kaltaisista suojelluista eläinlajeista, jotka elävät laajoilla alueilla, luontaisen levinneisyysalueen käsite on laajempi kuin maantieteellinen alue, jossa on niiden elämälle ja lisääntymiselle välttämättömät fyysiset tai biologiset tekijät, ja se vastaa näin ollen maantieteellistä aluetta, jolla kyseinen eläinlaji luonnollisen käyttäytymisensä puitteissa oleskelee tai leviää. Tästä seuraa, että luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdassa säädettyyn suojeluun ei sisälly rajoja eikä sen perusteella siis voida katsoa, että suojellun eläinlajin luonnonvarainen yksilö, joka oleskelee ihmisten asuinalueiden läheisyydessä tai niiden sisällä tai joka kulkee tällaisten alueiden läpi tai käyttää ravinnokseen ihmisen tuottamia resursseja, olisi eläin, joka on poistunut luontaiselta levinneisyysalueeltaan. Tämä tulkinta saa vahvistuksen muuttavien luonnonvaraisten eläinten suojelemista koskevan yleissopimuksen (
2
) 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa olevasta määritelmästä, jonka mukaan lajin ”levinneisyysalueen” käsitteessä otetaan huomioon kaikki alueet, joiden kautta kyseinen laji kulkee.
Unionin tuomioistuin toteaa näin ollen, että luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan – jossa kielletään suojeltujen lajien yksilöiden tahallinen pyydystäminen tai tappaminen ”luonnossa” – mukaan ei ole mahdollista sulkea ihmisten asuinalueita kyseisen säännöksen suojelualan ulkopuolelle. Käsitteen ”luonnossa” käyttämisellä pyritään vain täsmentämään, että kyseisessä säännöksessä säädettyjä kieltoja ei välttämättä sovelleta yksilöihin, jotka pyydystetään laillisella tavalla.
Tulkinta, jonka mukaan luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyyn suojeluun ei sisälly tiukkoja rajoja, auttaa myös kyseisen säännöksen tavoitteen saavuttamisessa. On nimittäin kyse paitsi asianomaisten lajien suojelemisesta tietyissä paikoissa, jotka määritetään suppeasti, myös mainittujen lajien yksilöjen, jotka elävät luonnossa tai luonnonvaraisina ja joilla on näin tehtävä luonnollisissa ekosysteemeissä, suojelemisesta. Unionin tuomioistuin totesi tästä myös, että monilla unionin alueilla – kuten käsiteltävässä asiassa kyseessä olevalla – sudet elävät ihmisten asuinalueilla, ja kyseisten alueiden muuttuminen ihmisen toiminnan vaikutuksesta on myös johtanut siihen, että sudet ovat osittain mukautuneet näihin uusiin olosuhteisiin. Lisäksi infrastruktuurin kehittäminen, laiton metsänhakkuu, maataloustoiminta ja tietyt teolliset toiminnot ovat aiheuttaneet painetta susikantaan ja susien elinympäristöön.
Unionin tuomioistuin katsoi näin ollen, että velvollisuutta suojella tiukasti suojeltuja eläinlajeja sovelletaan kyseisten lajien koko luontaiseen levinneisyysalueeseen riippumatta siitä, ovatko ne niiden tavanomaisessa elinympäristössä, suojelluilla alueilla vai ihmisasutusten läheisyydessä.
Tilanteiden, jotka voivat aiheutua siitä, että suojellun eläinlajin yksilö on kosketuksissa ihmisten tai ihmisten omaisuuden kanssa, ja erityisesti konfliktien, jotka perustuvat siihen, että ihminen käyttää luonnonalueita, hallinnasta unionin tuomioistuin palautti seuraavaksi mieleen, että jäsenvaltioiden on hyväksyttävä kattava lainsäädäntö, johon voi luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti kuulua toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ehkäistä merkittävää vahinkoa erityisesti viljelmille tai karjankasvatukselle, tai toimenpiteitä, jotka on toteutettu terveyden ja yleisen turvallisuuden vuoksi taikka muista erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset tai taloudelliset syyt.
Unionin tuomioistuin vahvisti näin ollen, että suden kaltaisen suojellun eläinlajin yksilön pyydystäminen ja kuljettaminen voi tapahtua ainoastaan, jos toimivaltainen kansallinen viranomainen on hyväksynyt tätä koskevan poikkeuksen luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan nojalla muun muassa yleisen turvallisuuden vuoksi.
(
1
)	Luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (EYVL 1992, L 206, s. 7)
(
2
)	Bonnissa 23.6.1979 allekirjoitettu ja yhteisön puolesta 24.6.1982 tehdyllä neuvoston päätöksellä 82/461/ETY (EYVL 1982, L 210, s. 10) tehty muuttavien luonnonvaraisten eläinten suojelemista koskeva yleissopimus