62019TO0627(01)_RES
Asia C-493/01
(julkaistu otteina)
Harry Shindler ym.
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen määräys (kymmenes jaosto) 14.7.2020
Laiminlyönti- ja kumoamiskanne – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Yhdistyneen kuningaskunnan eroaminen unionista – Vaatimukset päätöksen tekemiseksi siitä, että tietyt Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset säilyttävät unionin kansalaisuuden, ja päätöksen tekemiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten oikeuksia koskevista eri toimenpiteistä – Komission kannanotto – Toimintapyyntöä ei ole esitetty – Kieltäytyminen tekemästä päätöstä siitä, että tietyt Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset säilyttävät unionin kansalaisuuden – Asiavaltuuden puuttuminen – Kanne, jonka tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat
Laiminlyöntikanne – Laiminlyönti – Käsite – Toimimatta jättäminen – Toimi, joka ei täytä asianomaisen toiveita, ei kuulu käsitteen alaan
(SEUT 265 artikla)
(ks. 28 kohta)
Laiminlyöntikanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Toimintapyyntö – Tilanne, jossa toimielin ei ole määritellyt kantaansa – Asiavaltuus – Luonteeltaan kumulatiiviset edellytykset – Kannetta ei tutkita yhdenkin tällaisen edellytyksen jäädessä täyttymättä
(SEUT 265 artikla)
(ks. 32 kohta)
Laiminlyöntikanne – Toimielimelle osoitettu vaatimus ryhtyä toimenpiteisiin – Ei ole – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 265 artiklan toinen kohta)
(ks. 35 kohta)
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Oikeussuojan tarve – Jo syntyneen ja edelleen olemassa olevan intressin edellytys – Kanne, joka on omiaan hyödyttämään kantajaa – Ei ole – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta)
(ks. 47 kohta)
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Oikeussuojan tarve – Kumoaminen, joka voi johtaa ainoastaan sellaiseen uuteen päätökseen, joka on sisällöltään samanlainen – Oikeussuojan tarpeen puuttuminen
(SEUT 263 artikla)
(ks. 48 ja 49 kohta)
Tiivistelmä
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset päättivät kansanäänestyksellä 23.6.2016, että heidän maansa eroaa Euroopan unionista. Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti 29.3.2017 Eurooppa-neuvostolle aikomuksestaan erota unionista SEU 50 artiklan 2 kohdan nojalla. Tämän jälkeen Eurooppa-neuvosto antoi yhteisymmärryksessä Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa useita päätöksiä (
1
), joilla SEU 50 artiklan 3 kohdassa määrättyä määräaikaa, jonka päätyttyä perussopimuksia lakataan soveltamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ellei kyseisen valtion eroamista koskevista yksityiskohtaisista määräyksistä saada sovittua. Päätöksen 2019/584 1 artiklan mukaan kyseisen määräajan oli lähtökohtaisesti määrä päättyä 31.10.2019.
Useat Italiassa tai Ranskassa asuvat Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset (jäljempänä kantajat) lähettivät 31.7.2019 kirjeen Eurooppa-neuvostolle ja Euroopan unionin neuvostolle. He lähettivät 1.8.2019 olennaisilta osin samanlaisen kirjeen Euroopan komissiolle. Kantajat kiinnittivät kyseisissä kirjeissä edellä mainittujen kolmen toimielimen huomiota sellaisten muissa jäsenvaltioissa kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvien Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten tilanteeseen, jotka ovat rakentaneet yksityis- ja perhe-elämänsä kyseisiin jäsenvaltioihin, ja ”toteamaan laiminlyönnin”, joka perustui siihen, että ne olivat ”lainvastaisesti päättäneet olla säilyttämättä [kyseisten Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten] asemaa unionin kansalaisina”. Lisäksi kantajat kehottivat kyseisiä kolmea toimielintä tekemään ennen Yhdistyneen kuningaskunnan eroamista, jonka oli määrä tapahtua 31.10.2019, päätöksen siitä, että kyseiset Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset eroamisajankohdan jälkeenkin säilyttävät unionin kansalaisuuden riippumatta siitä, saadaanko aikaan sopimus, jossa vahvistetaan eroamiseen sovellettavat yksityiskohtaiset määräykset. Komissio vastasi 1.8.2019 päivättyyn kirjeeseen 11.9.2019 päivätyllä kirjeellä (jäljempänä 11.9.2019 päivätty kirje). Kyseisessä kirjeessä komissio hylkäsi 1.8.2019 päivätyssä kirjeessä esitetyn toimintapyynnön todeten, etteivät perussopimukset oikeuta sitä tekemään sellaista päätöstä, jota kantajat vaativat.
Kantajat nostivat näin ollen kanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa. Kanne sisältää yhtäältä SEUT 265 artiklaan perustuvat vaatimukset laiminlyönnin toteamisesta. Toisaalta se sisältää vaatimuksia siitä, että unionin yleinen tuomioistuin kumoa ”komission [11].9.2019 tekemän nimenomaisen päätöksen olla tunnustamatta laiminlyöntiä”. Kantajat ovat neuvoston kehotuksesta todenneet, että kyseiset vaatimukset ovat SEUT 263 artiklaan perustuvia kumoamisvaatimuksia.
Unionin yleinen tuomioistuin antoi 14.7.2020 määräyksen, jolla se hylkäsi kantajien kanteen, todettuaan ensiksi, etteivät laiminlyönnin toteamista koskevat vaatimukset tai kumoamisvaatimukset täyttäneet tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
Siltä osin kuin on kyse kumoamisvaatimuksista, kantajat olivat vaatineet unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan 11.9.2019 päivättyyn kirjeeseen sisältyvän päätöksen, jolla komissio kieltäytyi tekemästä päätöstä siitä, että Yhdistyneen kuningaskunnan erottua unionista tietyt Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, joilla kyseisenä ajankohtana ei ole unionin jäsenvaltion kansalaisuutta, säilyttävät unionin kansalaisuuden riippumatta siitä, saadaanko aikaan sopimus, jossa vahvistetaan eroamiseen sovellettavat yksityiskohtaiset määräykset. Näiden vaatimusten tueksi kantajat olivat esittäneet kolme kanneperustetta, joilla pyrittiin riitauttamaan se, että kyseiset Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset olisivat menettäneet unionin kansalaisuuden.
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin tarkisti viran puolesta, että kantajilla oli intressi vedota kyseisiin kolmeen kanneperusteeseen. Unionin yleinen tuomioistuin palautti tältä osin mieleen, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee yhtäältä, että kantajalla ei ole perusteltua intressiä sellaisen päätöksen kumoamiseen, jonka osalta on varmaa, että se voidaan sen osalta vain vahvistaa uudelleen, ja toisaalta, että kumoamisperuste on jätettävä tutkimatta oikeussuojan tarpeen puuttumisen vuoksi, vaikka se olisikin perusteltu, kun riidanalaisen toimen kumoaminen sen perusteella ei tyydyttäisi kantajaa. Kantajalla ei siten ole minkäänlaista oikeutettua intressiä vaatia päätöksen kumoamista jonkin tietyn kanneperusteen perusteella silloin, kun kyseisellä toimielimellä ei ole lainkaan harkintavaltaa ja sen on toimittava niin kuin se on tehnyt.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi seuraavaksi, että jos 11.9.2019 päivättyyn kirjeeseen sisältyvä päätös kumotaan kantajien esittämien kanneperusteiden perusteella, kantajat voisivat käsiteltävässä asiassa saada vaatimuksensa täytetyiksi vain, jos komissio toteuttaisi itse sitovan toimen, jossa määrätään, että Yhdistyneen kuningaskunnan erottua unionista tietyt Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset säilyttävät unionin kansalaisuuden.
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti tältä osin ensiksi, että SEU 13 artiklan 2 kohdan mukaan kukin toimielin toimii sille perussopimuksissa annetun toimivallan rajoissa, ja totesi sitten, ettei missään perussopimusten määräyksessä tai johdetun oikeuden säännöksessä anneta komissiolle toimivaltaa toteuttaa sitovia toimia unionin kansalaisuuden myöntämiseksi tietyille henkilöryhmille. Tätä toteamusta tukee se, että SEU 17 artiklan 2 kohdan mukaan kyseisellä toimielimellä on lähtökohtaisesti ainoastaan valta tehdä ehdotuksia.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi näin ollen, että riippumatta siitä, saattoiko Yhdistyneen kuningaskunnan ero unionista johtaa siihen, että kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset, joilla ei eroamisajankohtana ollut jäsenvaltion kansalaisuutta, menettivät unionin kansalaisuuden, komissiolla ei ollut mitään toimivaltaa toteuttaa sitovaa toimea, jossa määrätään, että eron tapahduttua tietyt henkilöryhmät säilyttävät unionin kansalaisuuden, ja se oli siten velvollinen olemaan toteuttamatta kantajien vaatimaa toimea. Tästä seuraa, että jos 11.9.2019 päivättyyn kirjeeseen sisältyvä päätös kumottaisiin kantajien esittämien kanneperusteiden perusteella, komissio joutuisi tilanteeseen, jossa sillä ei selvästikään olisi toimivaltaa ja jossa se saattaisi vain tehdä uuden päätöksen, jolla se kieltäytyisi toteuttamasta kantajien vaatimaa toimea. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi, että näin ollen päätöksen kumoamisella ei voitaisi täyttää kantajien vaatimuksia, joten heillä ei myöskään ole oikeutettua intressiä esittää mainittuja kanneperusteita.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että kyseiset kanneperusteet oli jätettävä tutkimatta, ja näin ollen myös, että koska kumoamisvaatimuksia ei ollut tuettu yhdelläkään tutkittavaksi otettavalla kanneperusteella, myös niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
(
1
)	Muun muassa 22.3.2019 annetun päätöksen (EU) 2019/476 (EUVL 2019, L 80, s. 1) ja 11.4.2019 annetun päätöksen (EU) 2019/584 (EUVL 2019, L 101, s. 1).