62008CC0115
GENERALINIO ADVOKATO
M. POIARES MADURO IŠVADA,
pateikta 2009 m. balandžio 22 d. (
1
)
Byla C-115/08
Land Oberösterreich
prieš
ČEZ as
„Ieškinys, kuriuo siekiama, kad būtų nutrauktas kitos valstybės teritorijoje esančios atominės elektrinės veiklos žalingas poveikis arba jo pavojus nekilnojamajam turtui — Pareiga toleruoti įrenginių, kuriems teismo vietos valstybėje išduotas administracinis leidimas, keliamą žalingą poveikį ir jo pavojų — Neatsižvelgimas į kitose valstybėse narėse išduotus leidimus — Vienodas vertinimas — Nediskriminavimo dėl pilietybės principas EAEB sutarties taikymo srityje“
I — Pagrindas
1.
Ši byla pasižymi tuo, kad pagrindinis joje nagrinėjamas klausimas yra abipusės žalingos išorinės pasekmės. Viena vertus, Austrija, būtent Land Oberösterreich (Aukštutinės Austrijos federalinė žemė), tiki, kad nukentėjo nuo žalingų išorinių pasekmių, kurias sukelia ČEZ ir Čekijos valdžios institucijos, prie Austrijos sienos įrengusios atominę elektrinę ir neatsižvelgusios į kitoje sienos pusėje gyvenantiems asmenims keliamą pavojų. Kita vertus, ČEZ ir Čekijos valdžios institucijos tvirtina, kad jiems žalingą išorinę pasekmę sukuria Austrijos aukščiausiojo teismo pateiktas Austrijos teisės aiškinimas, kuriuo reikalaujama uždaryti Čekijos atominę elektrinę vien tam, kad apsaugotų Austrijos piliečių interesus, ir neatsižvelgiama į padėtį Čekijos Respublikoje. ES teisė (EB ir EAEB teisės nuostatos) tampa šio ginčo dalimi, nes, siekdamos sukurti pagrindą savo sprendimams vykdyti viena kitos atžvilgiu, ja remiasi abi šalys. Tačiau būtų idealu, jeigu priimtas sprendimas priverstų kiekvieną iš šalių įtraukti kitos šalies interesus į savo sprendimus, nes nesugebėjimas to padaryti būtent ir yra šio ginčo šerdis. Deja, nesant išsamaus reglamentavimo EB ir EAEB teisės nuostatomis, Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad šioje byloje jo galimybės pateikti visiškai priimtiną sprendimą yra ribotos. Tai pasakęs, siūlau tokį taikomų nuostatų aiškinimą, kuris paremtas tikslu priversti nacionalinės valdžios institucijas, kiek tai įmanoma, atkreipti dėmesį į savo sprendimų poveikį kitų valstybių narių ir jų piliečių interesams, nes galima sakyti, kad šis tikslas yra Europos integracijos projekto šerdis ir kad jį įtvirtinta jos taisyklės.
2.
Šioje byloje Teisingumo Teismui antrą kartą buvo pateikti klausimai pagal EB 234 straipsnį byloje tarp Aukštutinės Austrijos (Oberösterreich, toliau – ieškovė) ir ČEZ atominės elektrinės Temeline, Čekijos Respublikoje (toliau – atsakovė). Ieškovei priklausančioje nuosavybėje Austrijos teritorijoje maždaug už 60 km nuo atsakovės elektrinės yra įkurta žemės ūkio mokykla. Čekijos vyriausybė išdavė leidimą Temelino elektrinei 1985 m. ir po bandomojo laikotarpio, prasidėjusio 2000 m., ji pradėjo visiškai veikti nuo 2003 metų.
3.
Dėl Temelino elektrinės vyko derybos tarp Austrijos ir Čekijos Respublikos, kurios pasibaigė deklaracija prie Čekijos Respublikos stojimo į Sąjungą sutarties, kurioje abi valstybės deklaravo, kad vykdo dvišalius įsipareigojimus, įskaitant įsipareigojimus dėl saugumo priemonių, laisvo judėjimo teisių stebėsenos ir energijos partnerystės vystymo, įtvirtintus 2001 m. lapkričio mėnesį parengtame dokumente, vadinamame „Melko proceso išvados ir tęsinys“.
4.
Tačiau 2001 m. ieškovė su kitais privačiais nekilnojamojo turto savininkais pateikė ieškinį Landesgericht Linz (toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) pagal Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (toliau – ABGB) 364 straipsnio 2 dalį, siekdama, jog atsakovė nutrauktų žalingą poveikį, kurį ieškovės nuosavybei sukelia tariamai radioaktyvios medžiagos, išmetamos iš Temelino elektrinės.
5.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad ABGB 364 straipsnio 2 dalis leidžia nekilnojamojo turto savininkui pareikalauti, kad kaimyninio sklypo savininkas, taip pat kaimyninio sklypo kitoje valstybėje savininkas užtikrintų, kad naudojimasis tokiu kaimyniniu sklypu nesukurtų poveikio, kuris viršytų įprastą vietos lygį, ir netrukdytų įprastam naudojimuisi nekilnojamuoju turtu. Be to, tiesioginio ir realiai gresiančio žalingo poveikio atveju, jei delsimas sukeltų neatitaisomą žalą, taip pat galima pareikšti prevencinį ieškinį dėl veiksmų nutraukimo quia timet. Tačiau jeigu žalingą poveikį sukelia „įrenginys, kuriam leidimą išdavė valdžios institucijos“, pagal ABGB 364 a straipsnį, užuot pareiškus ieškinį dėl veiksmų nutraukimo, reiškiamas ieškinys dėl žalos atlyginimo.
6.
Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą informaciją Oberster Gerichtshof (Austrijos aukščiausiasis teismas, toliau – OGH) nusprendė, kad ABGB 364 a straipsnyje vartojama sąvoka „įrenginys, kuriam leidimą išdavė valdžios institucijos“ neišplečiama įrenginiams, kuriems leidimus išdavė užsienio valdžios institucijos, nes šiame straipsnyje „išimtinai remiamasi skirtingų nacionalinių interesų įvertinimu“ ir nebuvo priežasčių, kodėl Austrijos įstatymų leidėjas turėtų Austrijos nekilnojamojo turto savininkams nustatyti nuosavybės apribojimus, „remdamasis išimtinai kitos valstybės ekonomikos ir viešaisiais užsienio interesais“.
7.
Savo labai ilgais klausimais Landesgericht Linz prašo šio Teismo pareikšti nuomonę dėl tokio ABGB 364 a straipsnio aiškinimo atitikties Bendrijos teisei, ypač EB 43, 28, 12 ir 10 straipsniams. Vertinimą siūlyčiau pradėti nuo klausimų, kurie kyla pagal EB 43 straipsnį, nes, mano nuomone, šie aspektai leidžia Teisingumo Teismui išnagrinėti svarbiausius šioje byloje kylančius klausimus.
II — EB 43 straipsnis ir tarptautinį poveikį turintis nacionalinės teisės aktas
8.
Iki šiol su įsisteigimo laisve susijusios jurisprudencijos dėmesio centre buvo valstybės narės nustatytos priemonės, kurios apriboja privačių asmenų arba įmonių laisvę įsisteigti toje valstybėje narėje, kad vykdytų ekonominę veiklą, arba kurios apriboja privačių asmenų arba įmonių galimybes išvykti iš šios valstybės narės, kad įsisteigtų kitoje valstybėje narėje. Taip pat yra ir su kitomis nuostatomis dėl laisvo judėjimo. Patekimo į valstybę narę ir išvykimo iš jos apribojimų panaikinimas yra nuostatų dėl laisvo judėjimo dėmesio centre. Nagrinėjamoje byloje Teisingumo Teismas susiduria su visai kitokia situacija, kurioje tvirtinama, kad vienos valstybės narės (šiuo atveju – Austrijos) nustatytos nacionalinės priemonės tariamai daro poveikį įsisteigimo teisei kitoje valstybėje narėje (šioje byloje – Čekijos Respublikoje), kuri siekia parduoti savo produkciją pirkėjams kitose valstybėse narėse nei valstybė narė, kuri ėmėsi nagrinėjamų priemonių. Todėl Teisingumo Teismas turi nuspręsti, ar galimas Austrijos teisės aktų eksteritorialus poveikis iš esmės gali apriboti teisę laisvai įsisteigti kitoje valstybėje narėje, t. y. Čekijos Respublikoje.
9.
Mano nuomone, į šį klausimą reikia atsakyti, kad tai yra įmanoma. Nors tiesa, kad su įsisteigimo laisve susijusios jurisprudencijos dėmesio centre buvo valstybių narių priemonių poveikis kitos valstybės narės piliečio galimybei įsisteigti šioje valstybėje narėje, Bendrijos teisės raida nacionalinių sprendimų vykdymo kitose valstybėse narėse srityje, pavyzdžiui, Reglamentas Nr. 44/2001 (
2
), reiškia, kad tarptautinį poveikį turintys nacionalinių teismų sprendimai nacionalinės teisės klausimais vis labiau galės daryti poveikį įsisteigimo teisei kitoje valstybėje narėje net ir šios valstybės narės ar trečiųjų šalių piliečių atžvilgiu. Pavyzdžiui, žalingą poveikį reglamentuojančios teisės atveju dėl Bendrijos teisės padidėja valstybės A teismų sprendimų dėl žalingo poveikio, patirto valstybėje A, bet kilusio iš valstybės B, vykdymo B valstybės teismuose tikimybė. Todėl tokiose srityse, kaip antai žalingas poveikis, valstybės A teisminių institucijų sprendimų tarptautinis poveikis, padidindamas valstybėje B įsikūrusių įmonių galimybes būti atsakovėmis bylose pagal valstybės A teisę dėl žalos atlyginimo arba dėl veiksmų nutraukimo, gali sukliudyti valstybės C piliečiams įgyvendinti įsisteigimo teisę valstybėje B arba ją padaryti mažiau patrauklią. Toks poveikis ypač negatyviai pasireikštų tarptautinėms situacijoms, jeigu valstybėje A įsteigtos įmonės galėtų pasinaudoti išimtimis, kurios sumažintų jų nesaugumą šiuo požiūriu, o valstybėje B įsteigtos įmonės negalėtų to padaryti.
10.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, nepritariu Komisijos, Land Oberösterreich ir Austrijos bei Lenkijos vyriausybėms, kurios nuostatų dėl laisvo judėjimo taikymą apriboja situacijomis, kai valstybės priemonė gali trukdyti laisvam judėjimui tarp šios valstybės ir kitos valstybės narės. Mano nuomone, nuostatomis dėl laisvo judėjimo siekiama panaikinti visus valstybių narių apribojimus ekonominei veiklai kitoje valstybėje narėje arba su kita valstybe nare. Tarptautinis elementas yra būtinas, tačiau nebūtina, kad jis apimtų faktinę laisvo judėjimo kliūtį iš valstybės, kuri nustato priemonę, arba į ją. Pakanka, kad valstybės priemonės eksteritorialus taikymas gali daryti poveikį ekonominei veiklai kitoje valstybėje narėje arba tarp valstybių narių. Svarbu tai, kad vienos valstybės narės tarptautinio poveikio priemonė gali daryti poveikį naudojimuisi vidaus rinkos privalumais kitoje valstybėje narėje įsisteigusiems ūkio subjektams. Jeigu atrodo neaišku, ar nuostatų dėl laisvo judėjimo formuluotė apima tokią situaciją, kaip antai nagrinėjamoje byloje, taip yra tiesiog todėl, kad tokių aplinkybių nebuvo galima numatyti šių nuostatų sukūrimo metu. Iš tikrųjų tai, kad Austrijos teisės nuostata ir ją taikantis teismo sprendimas gali sukelti tokį ribojantį poveikį ekonominei veiklai kitoje valstybėje narėje, priklauso nuo Bendrijos teisės, kuri šiuo metu įtvirtina tam tikrų teismų sprendimų (ir juose taikomų nacionalinės teisės nuostatų) pripažinimą kitose valstybėse narėse, plėtros. Būtų iš esmės nepriimtina, jeigu valstybė narė galėtų pasinaudoti EB teisės nuostatomis, kad kitoje valstybėje narėje įgyvendintų priemonę, kuri apriboja ekonominę veiklą toje valstybėje, o kartu tvirtintų, kad ji naudojasi imunitetu nuo EB teisės nuostatų dėl tokios priemonės peržiūros.
11.
Komisija, kuri tikrai žino šią problemą, prieina prie gana paradoksalios išvados, kad nors ši situacija nepatenka į jokių nuostatų dėl laisvo judėjimo taikymo sritį, ji patenka į Bendrijos teisės taikymo sritį todėl, kad nacionalinė priemonė sukelia poveikį Bendrijos vidaus prekybai prekėmis ir paslaugomis. Pagrįsdama savo požiūrį Komisija remiasi keliais Teisingumo Teismo sprendimais. Tačiau šie sprendimai susiję su situacijomis, kai atitinkamos teisės daro poveikį Bendrijos vidaus prekybai prekėmis ir paslaugomis, nesant poreikio jų susieti su konkrečiomis skirtingų judėjimo laisvių nuostatomis (
3
). Tose bylose peržiūrėtos priemonės pateko į Bendrijos teisės taikymo sritį todėl, kad jos galėjo apriboti įvairias nuostatas dėl laisvo judėjimo, tačiau ne dėl to, kad jos nepateko į nė vienos iš nuostatų dėl laisvo judėjimo taikymo sritį. Komisijos siūlomas aiškinimas galėtų sukelti tik tolesnę painiavą ir teisinį nesaugumą. Jis prilygtų tvirtinimui, jog tais atvejais, kai tam, kad būtų galima taikyti konkrečią nuostatą dėl laisvo judėjimo, nepakanka ribojančio poveikio, pakaktų bendrai taikyti Bendrijos teisę; ir jis reikštų, kad apribojama laisvo judėjimo teisių taikymo sritis, o kartu be aiškių kriterijų išplečiama Bendrijos teisės taikymo sritis. Tačiau siekiant spėti su EB teisės plėtra būtina taip aiškinti nuostatas dėl laisvo judėjimo, kad jos apimtų bet kokias nacionalines priemones, kuriomis tarpvalstybinės situacijos būtų vertinamos mažiau palankiai nei visiškai nacionalinės situacijos ir kurios sukelia poveikį ekonominei veiklai kitoje valstybėje narėje.
12.
Kaip minėjau savo išvadose bylose Alfa Vita (
4
) ir Marks ir Spencer (
5
), Teisingumo Teismas, gindamas laisvo judėjimo teises, įskaitant ir EB 28 ir 43 straipsnio ginamas teises, privalo užtikrinti, kad „valstybės narės nesiimtų priemonių, kuriomis iš esmės tarpvalstybinės situacijos būtų vertinamos mažiau palankiai nei visiškai nacionalinės situacijos“ (
6
). Austrijos teismų atsisakymas atsižvelgti į kitų valstybių narių valdžios institucijų išduotus leidimus, siekiant apriboti naudojimosi tam tikromis teisinės gynybos priemonėmis pagal žalingą poveikį reglamentuojančią teisę galimybes, tokiomis aplinkybėmis, kai pripažįstami panašūs Austrijos valdžios institucijų išduodami leidimai, įmonėms kaip antai ČEZ, kurios nusprendė įsisteigti valstybėje narėje, turinčioje bendrą sieną su Austrija, sukels didesnį pavojų, kad gali būti nustatytas reikalavimas nutraukti žalingą poveikį, nei Austrijos įmonėms, veikiančioms Austrijos rinkoje. Todėl Austrijos aukščiausiojo teismo pateiktas ABGB 364 a straipsnio išaiškinimas, kaip jį aprašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, sukelia poveikį, kad tarpvalstybinės situacijos vertinamos mažiau palankiai nei visiškai nacionalinės situacijos, ir todėl tai yra įsisteigimo laisvės kliūtis, kuri turi būti tinkamai pateisinama. Be to, atsižvelgiant į tai, kad tokių branduolinių įrenginių, kaip antai nagrinėjamoje byloje, savininkai gali siekti parduoti savo gaminamą elektrą pirkėjams kitose valstybėse narėse, ši ne Austrijos įrenginiui tenkanti didesnė rizika, kad gali būti nustatytas reikalavimas nutraukti žalingą poveikį, taip pat apima galimą EB 28 straipsniu saugomų teisių apribojimą.
13.
Taip pat reikia pažymėti, kad EAEB teisėje buvo įtvirtintos nuostatos ir standartai dėl branduolinių įrenginių statybos ir eksploatavimo, kurių Temelino elektrinė visiškai laikosi. Remdamasi šiomis nuostatomis Komisija taip pat siekė išnagrinėti šią problemą, kad galėtų patvirtinti, jog turėtų būti taikoma Bendrijos teisė. Tačiau EAEB nuostatos yra skirtos tik reglamentuoti sąlygas, kuriomis branduoliniam įrenginiui galima išduoti veiklos leidimą, ir jomis nesiekiama reglamentuoti galimų civilinės teisės ginčų tarp tokių įrenginių savininkų ir asmenų, kuriems šie įrenginiai gali sukelti poveikį. Kaip pati Komisija pažymėjo posėdyje, EAEB teisės nuostatos, apibrėžiančios sąlygas, kurių turi būti laikomasi branduoliniuose įrenginiuose, savaime nereiškia, kad bet kokios nacionalinės teisės nuostatos, kurios gali turėti poveikį branduolinio įrenginio veiklai, būtinai prieštarauja Bendrijos teisei. Tai, kad eksploatuojant konkretų įrenginį laikomasi vyriausybės institucijų įtvirtintų standartų, nereiškia, kad toks įrenginys turės imunitetą nuo ieškinių dėl poveikio, kurį jo veikla gali turėti kitų asmenų civilinio pobūdžio teisėms. Šis principas sutinkamas daugelyje kitų teisės sričių. Pavyzdžiui, dėl to, kad restoranas laikosi planavimo ir higienos tvarkos, jis neįgis imuniteto nuo ieškinių, kuriuos pateikia klientai, tvirtinantys apsinuodiję jame valgytu maistu, arba kaimynai, kuriems neįtinka iš virtuvės sklindantys kvapai. Todėl, kaip parodoma toliau, nors tai, kad Temelino elektrinė laikosi EAEB teisės nuostatų gali būti reikšminga kitiems šios bylos aspektams, to savaime nepakanka, kad nebūtų taikomos kitų asmenų civilinio pobūdžio teisės.
14.
Todėl, nors Austrijos teismų neatsižvelgimas į tai, kad Čekijos valdžios institucijų išduoti leidimai gali suteikti imunitetą nuo ieškinių dėl žalingo poveikio nutraukimo, gali apriboti teises pagal EB 43 straipsnį, Bendrijos teisė nebūtinai tai uždraudžia. Tačiau Austrijos teismas, taikydamas nacionalinės teisės nuostatas dėl žalingo poveikio nutraukimo tarptautinį elementą turinčioje byloje, privalo užtikrinti, kad toks neatsižvelgimas nėra diskriminacinis ir kad jis gali būti pateisintas vienu iš EB 30 straipsnyje išvardytų bendrojo intereso pagrindų arba vienu iš Teisingumo Teismo praktikoje suformuluotų privalomųjų reikalavimų (
7
).
15.
Pagal tokius standartus Austrijos teismai negali tiesiog atsisakyti pripažinti, kad ne Austrijos administracinių institucijų išduoti leidimai turi panašų poveikį kaip ir Austrijos administracinių institucijų išduoti leidimai. Taip yra ir tokiu atveju, kai Austrijos teisė nustato, kad Austrijos valdžios institucijų išduoti leidimai suteikia imunitetą nuo ieškinių dėl žalingo poveikio nutraukimo. Tokiu atveju būtų neatsižvelgiama į Čekijos administracinių institucijų išduotą leidimą, net jeigu toks leidimas buvo išduotas laikantis standartų, kurie visiškai atitinka Austrijoje taikomus standartus. Tokia diskriminacinė politika pažeidžia reikalavimą, kad valstybių narių priemonės, kurių jos imasi apribodamos EB 43 straipsniu saugomas teises, yra taikomos nediskriminuojamai arba neviršija to, kas būtina numatytam tikslui pasiekti (
8
). Iš tiesų abejotina, ar galima teigti, kad tokio požiūrio tikslas iš tikrųjų yra visuomenės sveikatos apsauga arba žalingo poveikio prevencija, atsižvelgiant į tai, kad, kaip minėta, juo nepripažįstami leidimai, kuriais šie tikslai saugomi taip pat kaip ir Austrijoje išduotais leidimais.
16.
Siekdamas pusiausvyros tarp viešosios tvarkos tikslų, kaip antai žmonių sveikatos ir nuosavybės teisių apsauga, ir EB 43 straipsniu arba kitomis nuostatomis dėl laisvo judėjimo ginamų teisių apribojimo, kurį sukelia Čekijos valdžios institucijų išduoto leidimo nepripažinimas, Austrijos teismas privalo atsižvelgti į tai, kad Bendrijos teisė konkrečiai leidžia plėtoti branduolinius įrenginius ir apskritai plėtoti branduolinę pramonę (
9
). Jis taip pat turi atsižvelgti į tai, kad Čekijos valdžios institucijų leidimas Temelino elektrinei buvo išduotas laikantis standartų, kuriuos įtvirtina atitinkamos Bendrijos teisės nuostatos.
17.
Taip pat, nors Austrijos teismai, vertindami, ar pripažinti užsienio administracinių institucijų išduotą leidimą, turi teisę patikrinti, ar išduodant tokį leidimą buvo tinkamai atsižvelgta į Austrijos piliečių interesus, jie taip pat turi atsižvelgti į tai, kad šių interesų galėjo būti paisoma vertinant atitiktį Europos Sąjungos teisės nuostatoms dėl branduolinės saugos. Landesgericht Linz ypač privalo atsižvelgti į tai, kad Komisijos atliktų Temelino elektrinės patikrinimų metu buvo tiriamas elektrinės poveikis kitų nei Čekijos Respublika valstybių narių gyventojams (
10
).
18.
Galiausiai, vertindami interesų pusiausvyrą ir nagrinėdami galimybę nustatyti reikalavimą nutraukti žalingą poveikį, kurį Austrijos nekilnojamojo turto savininkams sukelia Temelino elektrinė, Austrijos teismai turi atsižvelgti į tai, kokią naudą Čekijos Respublikai suteikia ši elektrinė, ir jie negali savo sprendimo pagrįsti vien nacionaliniais interesais. Kaip minėjau savo išvadoje, kai byla tarp šių šalių buvo nagrinėjama Teisingumo Teisme praėjusį kartą:
„nacionalinis teismas, pagal (Briuselio) Konvencijos nuostatas turintis jurisdikciją nagrinėti tarptautinę situaciją, turi specialių pareigų, kylančių iš bylos tarptautinio pobūdžio <…>.
Visų pirma, tokios pareigos kyla iš to, kad yra nustatytos sprendimų, priimtų pažeidžiant atitinkamų teisinių sistemų, kuriose gali būti siekiama pripažinti šiuos sprendimus, viešąją politiką, pripažinimo ribos. Kadangi sprendimas yra susijęs su tokia tarptautine situacija, kaip antai žalingas poveikis keliose valstybėse, jis bus priklausomas nuo savo galios kitose valstybėse ir todėl šiuo atžvilgiu gali iškilti sprendimo pripažinimo užsienyje klausimas. Todėl jurisdikciją nagrinėti bylą turintys Susitariančiųjų Valstybių teismai privalo gerbti pareigas, kylančias iš to, kas galėtų būti laikoma su užsienio valstybės viešosios politikos nuostatomis nesuderinamu sprendimu.“ (
11
)
19.
Iš tiesų, jeigu nacionalinis teismas taip nesielgia, tai gali turėti įtakos jo sprendimo vykdymui pagal Reglamentą Nr. 44/2001. Nacionalinis teismas neprašė Teisingumo Teismo išaiškinti šio reglamento, kuris gali būti taikomas nagrinėjamoje byloje. Tačiau ši byla yra susijusi ne tik su laisvo judėjimo teisių apribojimo klausimu, bet ir su teismo sprendimu pripažinimu pagal Reglamentą Nr. 44/2001. Šiuo požiūriu reikia pažymėti, kad OGH pateiktas ABGB 364 a straipsnio išaiškinimas, kaip jis cituojamas Landesgericht Linz pateiktuose prejudiciniuose klausimuose, atspindi visiškai izoliuotą ir koncentruotą į nacionalinę situaciją požiūrį klausimu, turinčiu tarptautinį poveikį. Toks neatsižvelgimas į kitos valstybės narės, kuriai Austrijos teismo sprendimas gali daryti poveikį, interesus ir su viešąja tvarka susijusius jos sprendimus ne tik prieštarauja Austrijos įsipareigojimams pagal EB 43 straipsnį, bet, kaip įspėjau savo ankstesnėje išvadoje, gali išprovokuoti tai, kad Čekijos teismai atsisakys pripažinti Austrijos sprendimą šioje byloje pagal Reglamento Nr. 44/2001 34 straipsnio 1 dalį, kuri įtvirtina, kad „teismo sprendimas nėra pripažįstamas, jei toks pripažinimas yra aiškiai prieštaraujantis valstybės narės, kurioje siekiama jį pripažinti, viešajai tvarkai“.
III — Ginčai dėl ABGB 364 a straipsnio aiškinimo
20.
Austrijos vyriausybė nesutinka su Austrijos aukščiausiojo teismo ABGB 364 a straipsnio išaiškinimo santrauka, kurią pateikė Landesgericht Linz. Ji tvirtina, kad tinkamas Aukščiausiojo teismo jurisprudencijos aiškinimas palieka daugiau erdvės atsižvelgti į kitų nei Austrijos valstybių narių valdžios institucijų išduotus leidimus. Nors šis teismas gali nagrinėti prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo sąlygas, siekdamas įvertinti, ar jis turi jurisdikciją ir ar jos leidžia pateikti atsakymą (
12
), jis neturi kompetencijos pareikšti nuomonę nacionalinės teisės klausimais. Teisingumo Teismas gali tik įvertinti šios teisės atitiktį Bendrijos teisei, o ne prieštaraujančių nacionalinės teisės aiškinimų teisėtumą. Teisingumo Teismas nuolat pabrėžia prejudicinio sprendimo procedūros bendradarbiavimo prigimtį (
13
) ir nacionalinių teismų autonomiją nacionalinės teisės klausimais (
14
). Todėl jis turi atsakyti į nacionalinio teismo pateiktus klausimus ir nesiekti pakeisti nacionalinės teisės aiškinimo, prie kurio priėjo atitinkamas nacionalinis teismas. Jeigu Landesgericht Linz neteisingai aiškina atitinkamą Austrijos teismų jurisprudenciją, ne Teisingumo Teismas, o Austrijos teisinės sistemos apeliaciniai mechanizmai turės ištaisyti tokį klaidingą aiškinimą.
IV — Su EB 10, 12 ir 28 straipsniais susiję aspektai
21.
Atsižvelgiant į ankstesnes išvadas, nebūtina išsamiai nagrinėti klausimų, kylančių dėl EB 10, 12 ir 28 straipsnių. Ši byla yra susijusi su nacionalinių Austrijos teisės aktų poveikiu kitoje valstybėje narėje esančios branduolinės elektrinės ekonominei veiklai. Tokių nacionalinės teisės aktų, dėl kurio šiai elektrinei tampa mažiau patrauklu įgyvendinti savo teises pagal EB 43 straipsnį, poveikis ir galimi tokių apribojimų pateisinimai kelia klausimus, kurie yra iš esmės tokie patys kaip klausimai, kylantys pagal 28 straipsnį. Todėl nėra būtina išsamiai atskirai nagrinėti EB 28 straipsnio, siekiant atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus.
22.
EB 10 ir 12 straipsniai nėra savarankiškos nuostatos ir jas galima taikyti tik kito Sutarties straipsnio taikymo srityje. Padarius išvadą, kad OGH pateiktas ABGB 364 a straipsnio išaiškinimas, kaip jį aprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažeidžia EB 43 straipsnį, atskiras klausimų pagal EB 10 ir 12 straipsnį nagrinėjimas tampa perteklinis. Mano argumentavimo rezultatas greičiausiai būtų panašus į tą, prie kurio prieičiau, jei laikyčiausi Komisijos siūlymo pripažinti, kad Austrijos teisės aktai patenka į EB sutarties taikymo sritį, tačiau nepatenka nei į EB 28 straipsnio, nei 43 straipsnio taikymo sritį. Tačiau dėl minėtų priežasčių laikausi nuomonės, kad nepageidautina pritarti Komisijos požiūriui.
23.
Reikalavimai, kurie, mano požiūriu, keliami Austrijos teismams, atspindi tikrovę, kad augančios valstybių narių teisinių sistemų tarpusavio sąveikos ir tarpusavio priklausomybės, kurią atnešė integracijos procesas, kontekste nacionalinėms valdžios institucijoms vis dažniau teks priimti sprendimus, kurie turės poveikį už jų valstybės ribų. Kaip pažymėjau, kiekviena iš šios bylos šalių siekė pasiremti tuo, kad kitos valstybės narės valdžios institucijos neatsižvelgė į tos valstybės narės piliečių interesus, siekdama pateisinti tam tikrus savo valstybės vadžios institucijų veiksmus. Pats šis faktas pabrėžia realybę, kad teisinės ir politinės integracijos procesas reiškia, kad nacionaliniai sprendimai turi platesnes ribas ir poveikį nei anksčiau. Tai taip pat reiškia, kad Bendrijos teisė taip pat išplečia nacionalinės kompetencijos taikymo apimtį ir priemones, kuriomis galima ginti savo piliečių interesus. Iš šio išaugusio artumo ir padidėjusios galios išplaukia ir padidėjusi atsakomybė. Tokia atsakomybė reikalauja, kad nacionalinės valdžios institucijos atsižvelgtų į visus asmenis, kuriems jų sprendimai gali daryti poveikį. Bendrijos institucijos turi užtikrinti, kad Bendrijos teisė netaptų priemone, su kuria vienos valstybės narės institucijos siekia primesti savo valią kitos valstybės narės institucijos arba ignoruoti kitose valstybėse narėse esančių asmenų, kuriems jų sprendimai daro poveikį, teises ir interesus. Tai prieštarautų pačiam Europos integracijos tikslui. Būtų idealu, jei to nepamirštų abi šio ginčo pusės.
V — Išvada
24.
Atsižvelgdamas į išdėstytus samprotavimus, laikausi nuomonės, kad Teisingumo Teismui pakaktų taip atsakyti į klausimus, kuriuos jam pateikė Landesgericht Linz:
„Nacionalinės teisės nuostata, kuri neleidžia nacionaliniam teismui, turinčiam priimti sprendimą dėl kitoje valstybėje narėje esančios įmonės galbūt sukeliamo žalingo poveikio nutraukimo, atsižvelgti į egzistuojantį jos buvimo vietos valstybės narės valdžios institucijų leidimą tokiomis aplinkybėmis, kai nacionalinis teismas atsižvelgtų į ekvivalentišką leidimą, kurį išdavė nacionalinės valdžios institucijos, yra nepateisinamas teisių, kurias užtikrina EB 43 straipsnis, apribojimas.
Kitų valstybių narių institucijų išduoti leidimai gali būti nepripažįstami, jeigu toks atsisakymas nėra diskriminacinis ir gali būti tinkamai pateisintas viešosios tvarkos, visuomenės saugumo arba visuomenės sveikatos pagrindais, jeigu tinkamai atsižvelgiama į atitinkamos Bendrijos teisės laikymąsi ir visų susijusių šalių interesus.
Atsižvelgiant į išvadą dėl EB 43 straipsnio, nebūtina vertinti susijusių nacionalinės teisės nuostatų atitikties EB 10, 12 ir 28 straipsniams.“
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42).
(
3
)	1993 m. spalio 20 d. Sprendimas Phil Collins ir kiti (sujungtos bylos C-92/92 ir C-326/92, Rink. p. I-5145, 27 punktas); 2002 m. birželio 6 d. Sprendimas Ricordi (C-360/00, Rink. p. I-5089, 24 punktas); 2005 m. birželio 30 d. Sprendimas Tod’s ir Tod’s France (C-28/04, Rink. p. I-5781, 18 punktas); 1996 m. rugsėjo 26 d. Sprendimas Data Delecta ir Forsberg (C-43/95, Rink. p. I-4661, 15 punktas); 1997 m. kovo 20 d.Hayes (C-323/95, Rink. p. I-1711, 17 punktas) ir 1997 m. spalio 2 d. Sprendimas Saldanha ir MTS (C-122/96, Rink. p. I-5325, 20 punktas).
(
4
)	2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas Alfa Vita Vassilopoulos ir Carrefour Marinopoulos (sujungtos bylos C-158/04 ir C-159/04, Rink. p. I-8135).
(
5
)	2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimas Marks ir Spencer (C-446/03, Rink. p. I-10837, 37–40 punktai).
(
6
)	Sprendimo Alfa Vita 41 punktas; sprendimo Marks ir Spencer 37–40 punktai.
(
7
)	Žr., pavyzdžiui, 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Gebhard (C-55/94, Rink. p. I-4165, 37 punktas) ir 2000 m. liepos 4 d. Sprendimą Haim (C-424/97, Rink. p. I-5123, 57 punktas).
(
8
)	Ten pat.
(
9
)	Žr. Euratomo sutarties 1 ir 2 straipsnius.
(
10
)	Žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Komisijos nuomonę dėl radioaktyviųjų atliekų, atsiradusių pertvarkant Čekijos Temelino atominės elektrinės teritoriją, pašalinimo plano pagal Euratomo sutarties 37 straipsnį (2005/C 293/08) (OL C 293, p. 40).
(
11
)	2006 m. sausio 11 d. Išvada byloje Land Oberösterreich prieš ČEZ (C-343/04, Rink. p. I-4557, 93–94 punktai).
(
12
)	1965 m. gruodžio 1 d. Sprendimas Schwarze (16/65, Rink. p. 877).
(
13
)	1992 m. liepos 16 d. Sprendimas Lourenço Dias (C-343/90, Rink. p. I-4673, 17 punktas).
(
14
)	1964 m. liepos 15 d. Sprendimas Costa prieš ENEL (6/64, Rink. p. 585, 593).