62023CJ0236_RES
Byla C‑236/23
Mutuelle assurance des travailleurs mutualistes (Matmut)
prieš
TN_MAAF assurances SA_Fonds de garantie des assurances obligatoires de dommages (FGAO)irPQ
(Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2024 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Privalomasis motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimas – Direktyva 2009/103/EB – 3 ir 13 straipsniai – Draudimo sutartis, sudaryta remiantis tyčia pateikta melaginga informacija apie įprastinį vairuotoją – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias numatyta galimybė prieš „nukentėjusį keleivį“, kuris taip pat yra draudėjas, remtis draudimo sutarties negaliojimu dėl to, kad jis sutarties sudarymo metu tyčia pateikė melagingą informaciją – Piktnaudžiavimas teise – Ieškinys, pareikštas draudėjui dėl jo tyčia pateiktos melagingos informacijos“
Teisės aktų derinimas – Transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimas – Privalomojo draudimo suteikiamos garantijos galiojimas tretiesiems asmenims – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias numatyta galimybė prieš nukentėjusį keleivį remtis draudimo sutarties, sudarytos remiantis draudėjo pateikta melaginga informacija, negaliojimu – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias numatyta galimybė draudikui regreso tvarka pareikšti ieškinį draudėjui, siekiant susigrąžinti visas vykdant draudimo sutartį išmokėtas sumas – Nepriimtinumas – Sąlygos – Prieštaravimas – Piktnaudžiavimas teise
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/103 3 straipsnio pirma pastraipa ir 13 straipsnio 1 dalis)
(žr. 32, 33, 35, 37–43, 46, 47, 50–66 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Prancūzija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas patikslino privalomojo motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo suteikiamos garantijos galiojimą nukentėjusiems tretiesiems asmenims. Jis nusprendė, kad pagal Direktyvą 2009/103 (
1
) draudžiamos, išskyrus piktnaudžiavimo teise atvejus, nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias prieš eismo įvykyje dalyvavusios transporto priemonės nukentėjusį keleivį, jeigu jis yra ir draudėjas, leidžiama remtis transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo sutarties negaliojimu dėl to, kad šis draudėjas sutarties sudarymo metu pateikė melagingą informaciją. Jeigu tokiu negaliojimu negalima remtis prieš tokį nukentėjusį keleivį ir nėra piktnaudžiavimo teise, pagal tą direktyvą draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis draudikui leidžiama pareikšti ieškinį tam keleiviui, siekiant susigrąžinti visas jam pagal draudimo sutartį sumokėtas sumas.
2012 m. spalio mėn. PQ sudarė transporto priemonių draudimo sutartį su Matmut ir jos sudarymo metu pareiškė esantis vienintelis apdraustos transporto priemonės vairuotojas. 2013 m. ši transporto priemonė, vairuojama TN, kuris buvo neblaivus, pateko į eismo įvykį su kita transporto priemone, apdrausta kitoje bendrovėje. Per šį eismo įvykį buvo sužalotas PQ, kuris buvo pirmosios transporto priemonės keleivis.
Tribunal correctionnel (Baudžiamasis teismas, Prancūzija) pripažino TN kaltu, be kita ko, dėl to, kad netyčia padarė kūno sužalojimų PQ. Tas teismas pripažino aptariamą draudimo sutartį negaliojančia dėl draudėjo tyčia pateiktos melagingos informacijos apie įprastinio atitinkamos transporto priemonės vairuotojo tapatybę. Cour d’appel de Lyon (Liono apeliacinis teismas, Prancūzija) sprendimu minėtą sprendimą paliko galioti, tačiau konstatavo, kad aptariamos draudimo sutarties negaliojimu negalima remtis prieš PQ, nes pagal Europos Sąjungos teisę negalima remtis draudimo sutarties negaliojimu dėl tyčia neteisingai nurodytos apdraustojo tapatybės prieš per eismo įvykį nukentėjusius asmenis arba jų teisių perėmėjus.
Gavęs kasacinį skundą dėl šio sprendimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekė išsiaiškinti, ar draudimo sutarties negaliojimu galima remtis prieš nukentėjusį keleivį, kai šis asmuo taip pat yra draudėjas, tyčia pateikęs melagingą informaciją, dėl kurios ši sutartis tapo negaliojančia. Tas teismas taip pat siekė išsiaiškinti, ar tuo atveju, jei būtų pripažinta, kad tuo negaliojimu negalima remtis prieš šį nukentėjusį asmenį, draudikas galėtų pareikšti šiam nukentėjusiam asmeniui ieškinį, siekdamas susigrąžinti visas sumas, sumokėtas vykdant sutartį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma Teisingumo Teismas priminė, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nuolat ir vis intensyviau siekė apsaugoti per šių transporto priemonių sukeltus įvykius nukentėjusius asmenis. Jis pabrėžė, kad pagal Direktyvą 2009/103 (
2
) transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo bendrovė negali atsisakyti išmokėti kompensacijos tretiesiems asmenims, nukentėjusiems per apdraustos transporto priemonės sukeltą eismo įvykį, remdamasi teisės aktų nuostatomis arba draudimo liudijime esančiomis sutarties sąlygomis, pagal kurias automobilių valdytojų civilinės atsakomybės draudimas negalioja žalai, padarytai nukentėjusiems tretiesiems asmenims dėl to, kad transporto priemonę naudojo arba vairavo šios transporto priemonės vairuoti neįgaliotas asmuo.
Kalbant apie per eismo įvykį nukentėjusio asmens statusą Teisingumo Teismas priminė, jog, siekiant nukentėjusiųjų apsaugos tikslo, teisinė asmens, kuris apdraustas kaip transporto priemonės vairuotojas, tačiau per eismo įvykį ja važiavo kaip keleivis, padėtis būtų prilyginta bet kurio kito per šį įvykį nukentėjusio keleivio padėčiai. Aplinkybė, jog per eismo įvykį nukentėjęs asmuo buvo draudėjas, neleidžia šio asmens neįtraukti į „nukentėjusio trečiojo asmens“ sąvokos taikymo sritį (
3
). Tas pats taikytina ir tada, kai draudėjas nėra įprastinis eismo įvykyje dalyvavusios transporto priemonės vairuotojas. Taigi tai, kad eismo įvykio metu draudėjas PQ buvo atitinkamos transporto priemonės keleivis, neturi jokios įtakos jo, kaip „nukentėjusio trečiojo asmens“, statusui.
Antra, dėl galimybės prieš PQ remtis aptariamos draudimo sutarties negaliojimu dėl jo tyčia sutarties sudarymo metu pateiktos melagingos informacijos apie įprastinio atitinkamos transporto priemonės vairuotojo tapatybę Teisingumo Teismas pažymėjo, jog aplinkybė, kad draudimo bendrovė draudimo sutartį sudarė remdamasi draudėjo pateikta netikslia arba melaginga informacija, nesuteikia jai teisės remtis šiuo negaliojimu prieš nukentėjusį trečiąjį tam, kad būtų atleista nuo pareigos pastarajam atlyginti eismo įvykio, kurį sukėlė apdrausta transporto priemonė, žalą. Iš tiesų tokiai padėčiai netaikoma vienintelė Direktyvoje 2009/103 numatyta išimtis, kai draudimo bendrovės neprivalo atlyginti per eismo įvykį nukentėjusiems tretiesiems asmenims padarytos žalos (
4
).
Vis dėlto, kadangi šiuo atveju PQ yra ne tik per byloje aptariamą eismo įvykį nukentėjęs keleivis, siekiantis žalos atlyginimo, bet ir draudėjas, tyčia pateikęs melagingą informaciją, dėl kurios draudimo sutartis tapo negaliojanti, Teisingumo Teismas pabrėžė, kad Direktyvoje 2009/103 nėra nuostatų, reglamentuojančių galimą draudėjo piktnaudžiavimą savo teisėmis. Vis dėlto teisės subjektai privalo laikytis bendrojo teisės principo, pagal kurį negalima sukčiaujant ar piktnaudžiaujant remtis Sąjungos teisės normomis. Pagal šį principą valstybė narė turi atsisakyti leisti pasinaudoti Sąjungos teisės nuostatomis, kai jomis asmuo remiasi ne siekdamas įgyvendinti šių nuostatų tikslus, bet norėdamas pasinaudoti jam pagal Sąjungos teisę suteikiama lengvata, nors objektyvios sąlygos, būtinos norint pasinaudoti tokia lengvata, yra įvykdytos tik formaliai. Nagrinėjamu atveju, pirma, dėl to, ar buvo pasiektas Direktyva 2009/103 siekiamas tikslas, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tikslas apsaugoti per kelių eismo įvykį nukentėjusius asmenis buvo pasiektas, nes PQ nukentėjo per atitinkamą eismo įvykį ir siekia padarytos žalos atlyginimo, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas. Antra, kalbant apie subjektyvųjį elementą, pasireiškiantį siekiu pasinaudoti Sąjungos teisėje numatyta lengvata, dirbtinai sukuriant sąlygas, kurių reikia jai gauti, negalima daryti išvados, kad PQ pateikė melagingą informaciją, siekdamas visų pirma pats remtis Direktyvos 2009/103 (
5
) nuostatomis ir apeiti nacionalinės teisės nuostatą, susijusią su teisinėmis draudimo sutarties negaliojimo sąlygomis (tačiau tai dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas). Iš tiesų PQ pateikė melagingą informaciją, siekdamas apdrausti TN priklausančią transporto priemonę ir gauti palankesnę draudimo įmoką nei ta, kuri būtų mokėtina, jeigu draudikas būtų žinojęs apie įprastinio šios transporto priemonės vairuotojo tapatybę. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad PQ nepažeidė draudimo piktnaudžiauti teise principo, tačiau tai dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Taigi prieš PQ negalima remtis pagrindinėje byloje aptariamos transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo sutarties negaliojimu dėl to, kad jis šios sutarties sudarymo metu pateikė melagingą informaciją.
Trečia, dėl draudiko galimybės pareikšti ieškinį PQ, grindžiamą tyčiniu jo padarytu pažeidimu sudarant draudimo sutartį, kad būtų susigrąžintos visos vykdant šią sutartį tam asmeniui išmokėtos sumos, Teisingumo Teismas priminė, kad draudimo sutarties galiojimo ir draudėjo atsakomybės už draudimo sutarties sudarymo metu pateiktą melagingą informaciją teisinius reikalavimus reglamentuoja valstybių narių teisė. Vis dėlto šiuos reikalavimus reglamentuojančios nacionalinės teisės nuostatos negali panaikinti Direktyvos 2009/103 veiksmingumo. Tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, nacionalinės teisės nuostatomis, pagal kurias draudikui leidžiama pareikšti ieškinį nukentėjusiam keleiviui, kai jis taip pat yra draudėjas, sudarant draudimo sutartį pateikęs melagingą informaciją, kad šiam draudikui būtų grąžintos visos vykdant draudimo sutartį minėtam nukentėjusiam keleiviui išmokėtos sumos, iš šio asmens gali būti galutinai ir neproporcingai atimta apsauga, pagal Direktyvą 2009/103 suteikiama per tokius įvykius nukentėjusiems asmenims. Iš tiesų tokiomis teisės nuostatomis gali būti neproporcingai apribota šio asmens teisė gauti privalomojo transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo teikiamą žalos atlyginimą.
(
1
)	2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/103/EB dėl motorinių transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo ir privalomojo tokios atsakomybės draudimo patikrinimo (OL L 263, 2009, p. 11) 3 straipsnio pirma pastraipa ir 13 straipsnio 1 dalis.
(
2
)	Visų pirma pagal Direktyvos 2009/103 13 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
(
3
)	Kaip numatyta Direktyvos 2009/103 13 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje.
(
4
)	Pagal 13 straipsnio 1 dalies pirmą ir antrą pastraipas draudimo bendrovė gali atsisakyti atlyginti žalą tretiesiems asmenims, nukentėjusiems per eismo įvykį, tik tuomet, kai žalą sukėlusia transporto priemone naudojosi arba ją vairavo asmenys, kurie nebuvo tiesiogiai ar netiesiogiai tam įgalioti, ir jei nukentėję tretieji asmenys savo noru naudojosi šia transporto priemone žinodami, kad ji buvo pavogta.
(
5
)	Būtent Direktyvos 2009/103 3 ir 13 straipsniais.