Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2026 m. balandžio 16 d.(1)
Byla C-131/25
Axel Dris
prieš
Prancūzakalbės bendruomenės vyriausybę
(Conseil d’État (Valstybės taryba, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – SESV 18 ir 21 straipsniai – Direktyva 2004/38/EB – Nediskriminavimo principas – Priėmimas į aukštojo mokslo įstaigas – Vienos valstybės narės pilietybę turintys studentai, vykstantys į kitą valstybę narę mokytis – Nuolat negyvenančių studentų, išlaikius stojamąjį egzaminą priimamų į pirmosios pakopos medicinos studijas, kvota – Liuksemburge gyvenantis studentas, vidurinį išsilavinimą įgijęs Belgijoje “
I.      Įvadas
1.        Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės universitetas įsteigtas 2003 m.(2) Nuo 2020 m. šis universitetas siūlo trejų metų medicinos bakalauro studijas su galimybe antraisiais metais išvykti į jo universitetus partnerius(3) Belgijoje, Vokietijoje ir Prancūzijoje(4).
2.        Iki 2019–2020 akademinių metų imtinai Liuksemburgo universitete studentai galėjo mokytis tik pirmuosius medicinos studijų metus, o vėliau būdavo priversti studijas tęsti viename iš šių universitetų partnerių. Daugelis Liuksemburge gyvenančių studentų pageidaudavo nuo pat pirmųjų medicinos studijų metų vykti į Belgijos, Vokietijos, Prancūzijos, Italijos, Austrijos, Portugalijos, Jungtinės Karalystės ar Šveicarijos universitetus. Pavyzdžiui, 2018–2019 akademiniais metais 133 Liuksemburgo gyventojai, pateikę prašymus dėl Liuksemburgo valstybės finansinės pagalbos aukštojo mokslo studijoms, mediciną studijavo Belgijoje(5).
3.        Tokiomis aplinkybėmis Liuksemburgo pilietybę turintis studentas Axel Dris, gyvenantis Liuksemburge, vidurinį išsilavinimą įgijęs Arlone (Belgija) esančioje švietimo įstaigoje, pageidauja stoti į Belgijoje esantį universitetą ir ten studijuoti medicinos mokslus. Dėl šios situacijos Conseil d’État (Valstybės taryba, Belgija) pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl SESV 18 straipsnio pirmos pastraipos ir 21 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
4.        Belgijos prancūzakalbė bendruomenė(6) atsisakė išduoti A. Dris egzamino išlaikymo pažymėjimą, reikalingą norint įstoti į prancūzakalbiams skirtą medicinos fakultetą Belgijoje, nepaisydama to, kad jis sėkmingai išlaikė medicinos ir odontologijos studijų stojamąjį egzaminą, nes šalyje nuolat negyvenančių studentų priėmimui į pirmosios pakopos medicinos studijas taikoma kvotų sistema (toliau – šalyje nuolat negyvenančių studentų kvota). Ginčydamas šį sprendimą A. Dris, be kita ko, teigė, kad jo padėtis panaši į studento, laikomo nuolatiniu gyventoju, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. Décret de la Communauté française régulant le nombre d’étudiants dans certains cursus de premier cycle de l’enseignement supérieur (Prancūzakalbės bendruomenės dekretas, kuriuo reguliuojamas kai kurių aukštojo mokslo pirmosios pakopos studijų programų studentų skaičius)(7) (pagrindinėje byloje taikytina redakcija)(8) 1 straipsnį, dėl to, kad jis vidurinį išsilavinimą įgijo ir vidurinio mokslo baigimo diplomą gavo šioje valstybėje narėje.
5.        2006 m. buvo pareikštas ieškinys dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų Belgijos teisės aktų, būtent šio dekreto, panaikinimo, paskatinęs Cour constitutionnelle (Konstitucinis Teismas, Belgija) pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Dėl šio prašymo buvo priimtas 2010 m. balandžio 13 d. Sprendimas Bressol ir kt.(9), po kurio Cour constitutionnelle 2011 m. gegužės 31 d. Sprendimu Nr. 89/2011 panaikino dalį šio dekreto 8 straipsnio.
6.        Taigi šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra tarsi Sprendimo Bressol ir kt. tęsinys ir jame Teisingumo Teismo prašoma, atsižvelgiant į SESV 18 ir 21 straipsnius, įvertinti, ar pasienio teritorijoje gyvenančių studentų, vidurinį išsilavinimą įgijusių kaimyninėje valstybėje narėje, situacija yra panaši į pastarojoje valstybėje narėje gyvenančių studentų situaciją.
7.        Siūlysiu Teisingumo Teismui pateikti tokį pat atsakymą, kaip Sprendime Bressol ir kt., kartu patikslinant aplinkybes, į kurias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės atsižvelgti analizuodamas A. Dris, kuriam, mano nuomone, turėtų būti taikoma tokia pat tvarka kaip ir šalyje nuolat gyvenantiems studentams, situaciją.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Tarptautinė teisė
8.        Accord particulier relatif à la coopération universitaire en formation médicale entre le Gouvernement de la Communauté française de Belgique et le Gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg (Belgijos prancūzakalbės bendruomenės vyriausybės ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės Vyriausybės specialusis susitarimas dėl universitetinio bendradarbiavimo medicinos studijų srityje)(10) 1 straipsnyje nustatyta:
„Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės ligoninių institucijos prisideda prie Prancūzakalbės bendruomenės universitetų teikiamų medicinos studijų <...>, be kita ko, priimdamos pirmosios ir antrosios pakopų medicinos studentus nemokamai praktikai atlikti <...>“.
9.        Šio susitarimo 2 straipsnyje numatoma:
„Kiekvienais metais ne daugiau kaip 15 Liuksemburgo universiteto studentų, turinčių Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės vidurinio ugdymo įstaigos išduotą vidurinio mokslo baigimo diplomą ir atitinkančių priėmimo į Liuksemburgo universitetą sąlygas, gali toliau studijuoti pagal pirmosios pakopos medicinos ir odontologijos studijų programą Prancūzakalbės bendruomenės universitete.
Šiuos studentus Liuksemburgo universitetas atrenka iš kandidatų, kurie tik tais metais sėkmingai baigė „Gyvybės mokslų medicinos krypties bakalauro studijų“ pirmąjį kursą ir po metų pabaigos klasifikacinio egzamino užėmė tinkamą vietą sąraše, kuriame vietos skiriamos pagal didžiausią bendrą vidurkį.
Bendradarbiavimo sąlygos nustatomos specialiais Liuksemburgo universiteto ir atitinkamų Prancūzakalbės bendruomenės universitetų tarpusavio susitarimais <...>“.
B.      Belgijos teisė
10.      2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsnyje įtvirtinta:
„Remiantis šiuo dekretu, šalyje nuolat gyvenančiu studentu laikomas studentas, kuris užsirašydamas į aukštojo mokslo įstaigą įrodo, kad jo pagrindinė gyvenamoji vieta yra Belgijoje ir kad jis atitinka vieną iš šių sąlygų:
1.      turi teisę nuolat gyventi Belgijoje;
2.      bent 15 mėnesių iki užsirašymo į aukštojo mokslo įstaigą turi pagrindinę gyvenamąją vietą Belgijoje, kurioje jis dirba pagal darbo sutartį ar savarankiškai arba gauna iš Belgijos viešosios įstaigos atitinkamą pašalpą;
<...>
7.      bent 3 metus iki užsirašymo į aukštojo mokslo įstaigą jo pagrindinė gyvenamoji vieta yra Belgijoje;
<...>
„Teisė nuolat gyventi“, kaip ji suprantama pagal pirmos pastraipos 1 punktą, kitos Europos Sąjungos valstybės narės piliečių atžvilgiu reiškia teisę, pripažintą pagal <...> Direktyvos 2004/38/EB(11) <...> 16 ir 17 straipsnius <...>“.
11.      Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2017 m. kovo 29 d. Décret de la Communauté française relatif aux études de sciences médicales et dentaires(12) (Prancūzakalbės bendruomenės dekretas dėl medicinos ir odontologijos studijų) (13)1 straipsnio 1 dalyje nurodoma:
„Teisę stoti į medicinos ir odontologijos pirmosios pakopos studijas ir gauti jų baigimo dokumentą turi tik studentai, kurie atitinka 2013 m. lapkričio 7 d. Décret [de la Communauté française] définissant le paysage de l’enseignement supérieur et l’organisation académique des études ([Prancūzakalbės bendruomenės] dekretas, kuriuo apibrėžiama aukštojo mokslo panorama ir akademinių studijų organizavimas)[(14)] 107 straipsnyje nustatytas priėmimo į pirmosios pakopos studijas bendrąsias sąlygas ir yra gavę pirmosios pakopos medicinos studijų ir (arba) pirmosios pakopos odontologijos studijų stojamojo egzamino (toliau – stojamasis egzaminas) išlaikymo pažymėjimą.“
12.      2017 m. kovo 29 d. dekreto 6 straipsnyje numatyta:
„1.      Ne vėliau kaip per 3 dienas nuo sprendimo priėmimo atrankos komisijos pirmininkas per [Académie de recherche et d’enseignement supérieur (Mokslinių tyrimų ir aukštojo mokslo akademija, Belgija (ARES)] praneša kandidatams egzamino rezultatus ir perduoda egzaminą išlaikiusių kandidatų sąrašą universitetinėms institucijoms, įgaliotoms organizuoti ir organizuojančioms pirmosios pakopos medicinos studijas ir (arba) pirmosios pakopos odontologijos studijas.
Ne vėliau kaip per 10 dienų nuo egzamino dienos atrankos komisija per ARES išduoda jį išlaikiusiems kandidatams stojamojo egzamino išlaikymo pažymėjimą. Nepažeidžiant kitų priėmimo sąlygų, šį pažymėjimą turintis studentas įregistruojamas universitetinėje įstaigoje, nurodytoje registruojantis laikyti egzamino pagal 1 straipsnio 3 dalį.
Šis egzamino išlaikymo pažymėjimas galioja stojant tik ateinančiais akademiniais metais. Jis yra asmeninis ir neperleidžiamas. Atrankos komisijos deramai įvertintu force majore atveju tokiu pažymėjimu galima remtis dvejus akademinius metus iš eilės.
2.      Svarstymo metu atrankos komisija taiko tokį mechanizmą: kiekvienai studijų krypčiai nustatomas skaičius T, lygus bendram kandidatų, išlaikiusių 1 straipsnyje nurodytą stojamąjį egzaminą, skaičiui, ir skaičius NR, lygus stojamąjį egzaminą išlaikiusių kandidatų, kurie nelaikomi šalyje nuolat gyvenančiais studentais, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. Dekreto <...> 1 straipsnį, skaičiui.
Kai skaičiaus NR ir skaičiaus T santykis tampa didesnis nei 30 %, atrankos komisija nustato stojamąjį egzaminą išlaikiusių kandidatų, kurie negali būti laikomi šalyje nuolat gyvenančiais studentais, eiliškumą ir atrenka tuos, kuriems bus išduotas stojamojo egzamino išlaikymo pažymėjimas. Komisija šių kandidatų eiliškumą nustato kiekvieno kandidato gautų stojamojo egzamino balų mažėjimo tvarka. Ji išduoda egzamino išlaikymo pažymėjimus eilės tvarka suskirstytiems stojamąjį egzaminą išlaikiusiems kandidatams, kol kandidatų, kurie negali būti laikomi šalyje nuolat gyvenančiais studentais, dalis pasiekia 30 % viso egzaminą išlaikiusių kandidatų skaičiaus.
Pasibaigus šiai procedūrai, kiekvienai studijų krypčiai nustatomas skaičius L, lygus studentų, gavusių egzamino išlaikymo pažymėjimą, skaičiui“.
13.      Šio dekreto 17 bis straipsnyje numatyta:
„Šio dekreto 1–7 straipsniai netaikomi studentams, kurie, vykdant [Prancūzakalbės bendruomenės ir Liuksemburgo susitarimą] turi teisę universitete tęsti pirmosios pakopos medicinos studijų programą.“
III. Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
14.      Liuksemburgo pilietis A. Dris, gyvenantis Liuksemburgo savivaldybėje, kuri yra pasienyje su Belgija, vidurinį išsilavinimą įgijo Arlone esančioje švietimo įstaigoje.
15.      2022 m. liepos 5 d. jis išlaikė medicinos ir odontologijos studijų stojamąjį egzaminą. Vis dėlto, kadangi A. Dris negalėjo būti laikomas [Belgijoje] „nuolat gyvenančiu studentu“, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsnį, jam buvo pritaikyta nuolat negyvenančių studentų kvota ir, atsižvelgiant į jo mokymosi rezultatų vidurkį, nebuvo išduotas egzamino išlaikymo pažymėjimas, suteikiantis teisę stoti į medicinos fakultetą Prancūzakalbėje bendruomenėje.
16.      2022 m. rugsėjo 12 d. A. Dris pateikė skundą Conseil d’État, kuriame prašė, pirma, taikant ypatingos skubos procedūrą sustabdyti sprendimo, kuriuo atsisakyta išduoti jam egzamino išlaikymo pažymėjimą, apie kurį jis sužinojo 2022 m. liepos 14 d., vykdymą (šis prašymas buvo atmestas 2022 m. rugsėjo 27 d. šio teismo sprendimu), ir, antra, panaikinti šį sprendimą.
17.      A. Dris, kaip Liuksemburgo pilietis, turintis Belgijoje esančios vidurinio mokslo įstaigos išduotą vidurinio mokslo baigimo pažymėjimą, mano, kad, pirma, jis yra diskriminuojamas, palyginti su:
–        visų pirma Liuksemburgo piliečiais, kurie turi Liuksemburge esančios vidurinės mokyklos išduotą vidurinio mokslo diplomą ir kurie dėl to po pirmosios pakopos medicinos studijų programos gali patekti į Prancūzakalbės bendruomenės universitetą;
–        taip pat su studentais, kurie turi Belgijoje esančios vidurinio mokslo įstaigos išduotą vidurinio mokslo baigimo pažymėjimą ir, ir kurie būdami nuolatiniai gyventojai, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsnį, turėjo tik išlaikyti stojamąjį egzaminą, taigi, jiems nebuvo taikoma nuolatinio gyventojo statuso neturinčių studentų kvota, ir,
–        galiausiai, su studentais, kurie turi Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje esančios vidurinio mokslo įstaigos išduotą vidurinio mokslo baigimo pažymėjimą, ir kurie, būdami nuolatiniai gyventojai, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsnį, turėjo tik išlaikyti stojamąjį egzaminą, todėl jiems nebuvo taikoma nuolatinio gyventojo statuso neturinčių studentų kvota.
18.      Antra, A. Dris laikosi nuomonės, kad 2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsniu, 2017 m. kovo 29 d. dekreto 1, 6 ir 17 bis straipsniais bei Prancūzakalbės bendruomenės ir Liuksemburgo susitarimu pažeidžiama SESV 18 straipsnio pirma pastraipa ir 21 straipsnio 1 dalis, nes juose neatsižvelgiama į pasienio studentų padėtį nustatant stojamųjų egzaminų sistemą ir Liuksemburgo studentams taikomą išimtį.
19.      Konkrečiau kalbant, dėl savo kaip pasienio studento statuso A. Dris, be kita ko, mano, kad jo situacija panaši į studento, laikomo „nuolatiniu gyventoju“, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsnį, padėtį, nes jis visą mokyklos programą baigė Belgijoje ir su Belgija jį sieja pagrindiniai ryšiai, t. y. užklasinė veikla ir draugystės saitai. Jis priduria, kad Sąjungos pilietis negali būti mažiau palankiai vertinamas vien dėl to, kad pasinaudojo judėjimo laisve. Taigi, remdamasis Sprendimu Bressol ir kt., jis teigia, kad šalyje nuolat negyvenantiems studentams kvotos gali būti pagrįstai taikomos tik studentams, kurie dar nepasinaudojo judėjimo laisve, bet negali būti taikomos studentui, kuris, pasinaudojęs judėjimo laisve, jau užmezgė ryšį su Prancūzakalbe bendruomene.
20.      A. Dris daro išvadą, kad reikalaujama gyvenamosios vietos sąlyga yra tiesioginė diskriminacija dėl pilietybės, ir priduria, kad, pagal 2005 m. kovo 15 d. Sprendimą Bidar(15), tam tikroje valstybėje narėje studijuojantis studentas prilyginamas šios valstybės nuolatiniam gyventojui. Dėl to jis negali būti vertinamas kitaip nei paskirties valstybės narės moksleiviai ar studentai, nepaisant to, kad neturi jos gyventojo teisinio statuso.
21.      A. Dris taip pat teigia, kad Belgijoje mokyklą lankantys Liuksemburgo mokiniai ir Belgijoje besimokantys Liuksemburgo provincijos mokiniai dalijasi ta pačia didele užimtumo zona ir kad baigę studijas slaugytojai dirbs šioje didelėje užimtumo zonoje ir pasitarnaus atitinkamam dideliam regionui. Didelę dalį Liuksemburgo provincijos gyventojams siūlomų paslaugų teikia Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai. Jis priduria, kad aptariamoje Belgijos pasienio teritorijoje labai trūksta gydytojų.
22.      Prancūzakalbės bendruomenės vyriausybė ginčija šiuos argumentus, be kita ko, tvirtindama, kad, pirma, pasienio studentų situacija nesiskiria nuo Belgijoje nuolat negyvenančių studentų, turinčių joje esančios vidurinio mokslo įstaigos išduotą vidurinio mokslo baigimo pažymėjimą, situacijos. Antra, argumentas, jog pasienio studentas galėtų teikti gydytojo paslaugas Belgijos teritorijoje, yra nepriimtinas, nes galioja visiems joje nuolat negyvenantiems studentams, kurie, baigę studijas, nusprendžia įsikurti Belgijoje, ir yra grindžiamas prielaida, jog, baigęs medicinos studijas, toks pasienio studentas taps pasienio gydytoju, o tai yra tik spekuliacinis teiginys.
23.      Be to, Teisingumo Teismo jurisprudencija, kuria remiasi A. Dris, kiek ji susijusi su nacionalinės teisės aktais dėl finansinės paramos studijoms ir socialinių išmokų, yra nereikšminga, nes pagrindinė byla susijusi su apribojimais, grindžiamais visuomenės sveikatos reikalavimais.
24.      Šiomis aplinkybėmis Conseil d’État (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [SESV] 18 straipsnio pirma pastraipa ir 21 straipsnio 1 dalis, vertinamos atskirai arba kartu su [SESV] 165 straipsnio 1 dalimi ir 2 dalies antra įtrauka ir su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 14 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinamos taip, kad šiomis nuostatomis draudžiama tokia „šalyje nuolat negyvenantiems“ studentams taikoma kvotų sistema, kaip antai nustatyta 2006 m. birželio 16 d. [dekreto] 1 straipsnyje ir 2017 m. kovo 29 d. [dekreto] 1, 6 ir 17bis straipsniuose, siekiant stojimą į universitetines medicinos studijas organizuoti taip, kad būtų išlaikyta aukšta medicinos paslaugų kokybė, bei užtikrinti, kad būtų pasiekti profesinio mokymo kokybės ir visuomenės sveikatos apsaugos tikslai, atsižvelgiant į tai, kad didelė dalis šalyje nuolat negyvenančių studentų, baigę visą medicinos studijų programą, išvyksta iš šalies?“
25.      A. Dris, Belgijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas ir dalyvavo 2026 m. sausio 14 d. įvykusiame posėdyje, per kurį atsakė į Teisingumo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
IV.    Analizė
26.      Prieš pradedant nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, iš esmės susijusį su tuo, ar pagal SESV 18 straipsnio pirmą pastraipą ir 21 straipsnio 1 dalį draudžiami teisės aktai, pagal kuriuos valstybėje narėje, organizuojančioje medicinos studijas, nustatoma kvota joje nuolat negyvenantiems, bet norintiems studijuoti studentams, man atrodo svarbu pirmiausia tiksliau apibrėžti du aspektus.
A.      Pirminės pastabos
27.      Pirma, priešingai, nei Komisija nurodė savo rašytinėse pastabose, pakartotose per posėdį, manau, kad Direktyva 2004/38 šiuo atveju netaikoma A. Dris teisei gyventi Belgijoje pagrįsti. Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės teritorijoje iki trijų mėnesių trukmės laikotarpį, netaikant jokių reikalavimų ar formalumų, išskyrus reikalavimą turėti tapatybės kortelę arba pasą“. Vien to, kad dienos metu išvykstama į kitą valstybę narę, neliekant joje nakvoti, nepakanka, kad būtų galima apibūdinti šią teisę laikinai gyventi šalyje, leidžiančią šiam piliečiui pasinaudoti minėtos direktyvos 24 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu vienodu požiūriu. Be to, šio straipsnio 2 dalyje numatytos tam tikros išimtys, be kita ko, kad priimančioji valstybė narė „neįpareigojama iki įgyjant nuolatinio gyvenimo šalyje teisę suteikti paramą studijoms, įskaitant profesinį parengimą, susidedančią iš studento stipendijų ar paskolų, asmenims, išskyrus darbuotojus, savarankiškai dirbančiuosius, tokį statusą išlaikančius asmenis ir jų šeimos narius“.
28.      Nemanau, kad galima daryti priešingą išvadą iš Sprendimo Bressol ir kt.(16), kuriame Teisingumo Teismas tik paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo patikrinti, ar kai kurie ieškovai, prieš išreikšdami pageidavimą užsirašyti į vieną iš atitinkamų studijų programų, gyveno Belgijoje. A. Dris, kaip Liuksemburgo piliečio ir gyventojo, statusas neginčijamas.
29.      Iš to darau išvadą, kad Direktyva 2004/38 pagrindinėje byloje netaikytina.
30.      Antra, Prancūzakalbės bendruomenės ir Liuksemburgo susitarime, į kurį daroma nuoroda 2017 m. kovo 29 d. dekreto 17 bis straipsnyje, iš esmės numatyta, kad tam tikri Liuksemburgo universiteto studentai, turintys Liuksemburge išduotą vidurinio mokslo diplomą, gali Liuksemburgo universitete pradėtas medicinos studijas tęsti Prancūzakalbės bendruomenės universitete, nes Liuksemburgo universitetas neturi išsamios medicinos studijų programos.
31.      Šiuo klausimu reikia priminti, kad A. Dris neatitinka pasinaudojimo šiuo universitetiniu bendradarbiavimu sąlygų, nes neturi vidurinio mokslo įstaigos Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje išduoto vidurinio mokslo baigimo diplomo ir nepradėjo medicinos studijų Liuksemburgo universitete.
32.      Pagrindinėje byloje nagrinėjamas ieškinys, kuriuo siekiama, kad būtų panaikintas atrankos komisijos sprendimas neišduoti A. Dris egzamino išlaikymo pažymėjimo po to, kai jam buvo pritaikyta nuolat šalyje negyvenančių studentų kvotų sistema. Taigi, mano nuomone, prejudicinis klausimas, kiek jis susijęs su 2017 m. kovo 29 d. dekreto 17 bis straipsniu, yra hipotetinis.
B.      Dėl esmės
33.      Dėl bylos esmės dera priminti, kad nacionalinės teisės normomis, dėl kurių kai kurie tam tikros valstybės piliečiai atsiduria blogesnėje padėtyje tik dėl to, kad pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, apribojamos SESV 21 straipsnio 1 dalimi visiems Sąjungos piliečiams garantuojamos laisvės(17), be kita ko, švietimo srityje(18).
34.      Sprendime Bressol ir kt. Teisingumo Teismas priminė, kad, pagal nediskriminavimo principą, draudžiama ne tik tiesioginė diskriminacija dėl pilietybės, bet ir visos netiesioginės diskriminacijos formos, kuriomis, pritaikius kitus atskyrimo kriterijus, pasiekiamas toks pats rezultatas(19). Išskyrus atvejus, kai nacionalinės teisės nuostata yra objektyviai pateisinama ir proporcinga siekiamam tikslui, ji turi būti laikoma netiesiogiai diskriminuojančia, jeigu savo pobūdžiu gali labiau paveikti ne vietos piliečius, o kitų valstybių narių piliečius, ir dėl to pastarieji gali patekti į ypač nepalankią situaciją(20).
35.      Be to, šiame sprendime Teisingumo Teismas pažymėjo, kad valstybės narės gali pasirinkti studentų atranka grindžiamą švietimo sistemą su sąlyga, kad ji nebūtų diskriminacinė(21).
36.      Šioje byloje nagrinėjamais dekretais nustatoma skirtinga atrankos tvarka pagal studentų gyvenamąją vietą, o ši sąvoka apibrėžiama pagal tam tikrus kriterijus. Šalyje nuolat negyvenančių studentų atveju to, kad jie išlaikė stojamąjį egzaminą, gali nepakakti, kad jie galėtų studijuoti mediciną Belgijoje. Nors šie studentai sudaro daugiau kaip 30 % viso stojamąjį egzaminą išlaikiusių studentų skaičiaus, jie klasifikuojami pagal pasiektus rezultatus, todėl šalyje nuolat negyvenančių studentų, kuriems išduodamas medicinai studijuoti būtinas pažymėjimas, procentinė dalis neviršija 30 % viso stojamąjį egzaminą išlaikiusių studentų skaičiaus(22). Atvirkščiai, stojamąjį egzaminą išlaikę nuolat šalyje gyvenantys studentai egzamino išlaikymo pažymėjimą gauna nepaisant jų skaičiaus.
37.      Taigi, šiuo nacionalinės teisės aktu sukuriamas nevienodas požiūris į šalyje nuolat gyvenančius ir joje nuolat negyvenančius studentus. Pagrindinėje byloje nagrinėjamą gyvenamosios vietos sąlygą lengviau gali patenkinti Belgijos piliečiai, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta dažniausiai yra Belgijoje, nei kitų valstybių narių piliečiai, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta, dažnai yra kitoje valstybėje narėje(23). Toks nevienodas požiūris yra teisės laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje apribojimas.
38.      Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją teisės laisvai judėti ir gyventi šalyje apribojimas gali būti pateisinamas pagal Sąjungos teisę, tik jeigu jis pagrįstas objektyviais bendrojo intereso pagrindais, nepriklausančiais nuo atitinkamų asmenų pilietybės, ir yra proporcingas nacionaline teise teisėtai siekiamam tikslui(24).
39.      Keletas nuorodų, įgalinančių atsakyti į prejudicinį klausimą, pateikta Sprendime Bressol ir kt. Teisingumo Teismas pripažino, kad tikslas „išlaikyti kokybiškas, subalansuotas ir visiems prieinamas medicinos paslaugas“ yra teisėtas tiek, kiek toks tikslas padeda pasiekti aukštą visuomenės sveikatos apsaugos lygį(25), be kita ko, užtikrinant kokybišką būsimų sveikatos priežiūros specialistų mokymą(26). Šiuo tikslu jis priminė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi jurisdikciją išnagrinėti, kiek nacionalinės teisės aktu gali būti užtikrintas minėto tikslo įgyvendinimas ir ar jis neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti(27). Siekdamas pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą(28), Teisingumo Teismas motyvus suskirsto į tris etapus.
40.      Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar iš tikrųjų esama pavojaus visuomenės sveikatos apsaugai(29), ir turėti omenyje tai, kad valstybė narė gali imtis apsaugos priemonių nelaukdama, kol sveikatos apsaugos specialistų iš tikrųjų bus per mažai ar iškils pavojus mokymo kokybei(30). Be to, kompetentingos valdžios institucijos turi įrodyti, kad šis pavojus egzistuoja, atlikdamos kiekybinę analizę, visų pirma atsižvelgdamos į nuolat Belgijoje negyvenančių studentų, gavusių Belgijos vidurinio mokslo baigimo diplomą, t. y. jį baigusių Prancūzakalbės bendruomenės įstaigoje, grupės poveikį siekiant tikslo užtikrinti specialistų prieinamumą Prancūzakalbėje bendruomenėje. Paskui reikia atsižvelgti į galimybę, kad šalyje nuolat gyvenantys studentai, baigę studijas, nuspręs dirbti pagal profesiją kitoje nei Belgijos Karalystė valstybėje. Galiausiai, atliekant šią analizę reikia atsižvelgti į tai, kad Prancūzakalbėje bendruomenėje gali įsikurti asmenys, kurie joje studijavo ne tam, kad galėtų verstis gydytojo profesija(31).
41.      Atliekant šią analizę taip pat galima atsižvelgti į galimybes visą arba dalį praktikos atlikti Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės ligoninėse pagal Prancūzakalbės bendruomenės ir Liuksemburgo susitarimo 1 straipsnį.
42.      Antra, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad pavojus visuomenės sveikatos apsaugai iš tikrųjų egzistuoja, jis, atsižvelgdamas į kompetentingų valdžios institucijų pateiktus duomenis, turi įvertinti, ar pagrindinėse bylose nagrinėjamas teisės aktas gali būti laikomas aktu, tinkamu tikslo apsaugoti visuomenės sveikatą įgyvendinimui užtikrinti(32).
43.      Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės įvertinti, ar A. Dris gyvenamosios vietos kriterijumi grindžiama kvota padeda siekti šio tikslo.
44.      Dėl kriterijaus, kuriuo gali būti grindžiama nuolat šalyje negyvenantiems ir norintiems stoti į aukštąsias mokyklas asmenims taikoma kvota, buvo diskutuojama. Taigi, Komisija, 2017 m. gegužės mėn.(33) užbaigdama 2007 m. sausio 24 d. pradėtą pažeidimo procedūrą prieš Austrijos Respubliką(34), pritarė vieninteliam valstybės, kurioje buvo gautas vidurinio mokslo baigimo diplomas, kriterijui. Vis dėlto per teismo posėdį Komisija nurodė, kad prieš Belgijos Karalystę buvo pradėta nauja EU-Pilot formos procedūra dėl šalyje nuolat negyvenančių studentų kvotos norintiems stoti studijuoti mediciną, grindžiamos studento gyvenamąja vieta, ir kad prie jos buvo prijungtas 2023 m. pateiktas A. Dris skundas.
45.      Nors galima suprasti gyvenamosios vietos kriterijaus taikymą siekiant apriboti galimybę studijuoti mediciną ir išvengti vadinamojo akademinio turizmo, kai siekiama studijuoti valstybėje narėje, kurioje stojimo į šias studijas sąlygos yra ne tokios griežtos kaip kitose valstybėse narėse, o dirbti planuojama kitoje valstybėje narėje, vis dėlto A. Dris atvejis rodo, kad šis vienintelis kriterijus savaime yra netinkamas tam tikrais atvejais.
46.      Taigi, kadangi A. Dris visą vidurinį mokslą baigė Belgijoje ir gavo vidurinio mokslo baigimo diplomą, jis didžiąją dalį laiko praleido šioje valstybėje narėje, o tai padėjo užmegzti draugiškus ryšius su kitais mokiniais ir įsitraukti į užklasinę veiklą Arlone. Kadangi vaiko gyvenimą didele dalimi lemia mokyklos lankymas ir užklasinė veikla, galima laikytis nuomonės, kad jo ryšys su Belgija yra lygiavertis nuolatinio gyventojo ryšiui, kaip tai suprantama pagal nacionalinės teisės aktus.
47.      Teisingumo Teismas yra priėmęs sprendimą panašioje diskusijoje dėl finansinės paramos skyrimo šalyje nuolat negyvenantiems studentams kriterijaus.
48.      Šiuo klausimu(35) Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad vienintelė sąlyga, susijusi su vidurinio mokslo baigimo diplomo gavimo vieta, yra pernelyg bendro ir išimtinio pobūdžio ir kad dėl tokios sąlygos neteisingai suteikiama pirmenybė veiksniui, kuris nebūtinai atspindi realų ir veiksmingą prašymą skirti laukimo išmokas pateikusio asmens ir darbo geografinės rinkos ryšio laipsnį(36).
49.      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, kad aplinkybė, jog asmuo tam tikroje valstybėje narėje pabaigė didelę vidurinio mokslo dalį, lemia tai, kad jis užmezgė realų ryšį su šios valstybės narės visuomene(37). Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Bidar, nurodyta, kad pakankamos integracijos į priimančiosios valstybės narės visuomenę garantija kyla iš sąlygos, kad asmuo prieš tai gyventų šios valstybės teritorijoje(38). Teisingumo Teismas konstatavo, kad dėl toje byloje nagrinėtų teisės aktų, kurie buvo susiję su pagalba išlaikymo išlaidoms padengti, teikiama tik valstybės teritorijoje įsikūrusiems studentams, kitos valstybės narės pilietis, kad ir koks būtų jo realios integracijos į priimančiosios valstybės narės visuomenę lygis, neturėjo jokių galimybių įvykdyti šią sąlygą. Dėl to Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks požiūris negali būti pateisintas šiomis taisyklėmis siekiamu teisėtu tikslu(39).
50.      Manau, kad ši ryšio sąvoka galėtų būti naudinga nagrinėjant situacijas, kai Sąjungos piliečiai, kurie pasinaudojo judėjimo laisve, kad galėtų mokytis vidurinėje mokykloje ir įgyti jos baigimo diplomą kitoje valstybėje narėje, bet joje negyvena, vertinami kitaip nei Sąjungos piliečiai, gyvenantys šioje valstybėje narėje. Siekiant išvengti kiekvieno konkretaus stojimo atvejo analizės, šį ryšį būtų galima nustatyti taikant reikalavimą būti mokiusis Belgijos mokykloje kelerius metus prieš pat gaunant vidurinio mokslo baigimo diplomą. Vadinasi, nuogąstavimus dėl akademinio turizmo reikėtų atmesti tuo atveju, kai jauni Sąjungos piliečiai mokyklą Belgijoje lankė būdami tokio amžiaus, kai dėl profesijos pasirinkimo galutinai neapsisprendžiama.
51.      Taigi manau, kad būtų galima diskutuoti dėl nuolat šalyje negyvenančių studentų kvotų sistemos, nuo šiol taikomos medicinos studijoms, kiek tai susiję su tuo, ar ji galėtų užtikrinti visuomenės sveikatos tikslo įgyvendinimą, be kita ko, siekiant išsiaiškinti, ar apribojus studentų, kurių padėtis tokia pat kaip ir A. Dris, skaičių, iš tikrųjų gali padaugėti diplomuotų specialistų, galėsiančių ilgainiui užtikrinti pakankamas sveikatos priežiūros paslaugas Prancūzakalbėje bendruomenėje(40).
52.      Trečia, bet kuriuo atveju, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar pagrindinėje byloje reglamentuojamu teisės aktu, tiek, kiek pagal jį tokie studentai, kurie, kaip A. Dris, didelę dalį vidurinio mokslo baigė Belgijoje ir tai buvo patvirtinta įgytu vidurinio mokslo baigimo diplomu, nors gyvena Liuksemburge, nėra prilyginami nuolatiniams gyventojams, kaip tai suprantama pagal 2006 m. birželio 16 d. dekreto 1 straipsnį, neviršijama tai, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti, t. y. ar nėra mažiau ribojančių priemonių, kuriomis būtų galima jį pasiekti(41).
53.      Toje pačioje finansinės paramos aukštojo mokslo studijoms srityje Teisingumo Teismas, atlikdamas ankstesniame šios išvados punkte minimą proporcingumo patikrinimą, pripažino, kad gyvenamosios vietos sąlyga nebūtinai yra vienintelis veiksnys, galintis parodyti realų suinteresuotojo asmens ryšio su minėta valstybe nare laipsnį, todėl ši taisyklė yra per griežta(42). Sprendime Giersch ir kt. Teisingumo Teismas nurodė, jog „pagrįsta tikimybė, kad pagalbos gavėjai grįš, kad įsikurtų Liuksemburge, ir pateiks savo kandidatūras, kad būtų įtraukti į darbo rinką šioje valstybėje narėje ir prisidėtų prie jos ekonomikos vystymo, gali būti nustatyta remiantis kitais veiksniais, nei reikalaujant, kad atitinkamas studentas įgyvendintų išankstinės gyvenamosios vietos sąlygą“(43). Šiame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, kad galima atsižvelgti į aplinkybę, jog studentas, vienas arba su savo tėvais, gyvena valstybėje narėje, esančioje šalia tos, kurioje jo tėvai jau pakankamai ilgai dirba(44).
54.      Reikia konstatuoti, kad sprendimai Bidar ir Giersch ir kt. susiję ne su galimybe studijuoti aukštojoje mokykloje, o su finansine parama tolesnėms studijoms. Vis dėlto šis integracijos kriterijus, suprantamas kaip realus ryšys su priimančiąja visuomene arba realus prisirišimo prie priimančiosios visuomenės laipsnis, kaip jis išaiškintas šiuose sprendimuose, galėtų užtikrinti judėjimo laisvės švietimo srityje veiksmingumą, kai ja naudojantis nuolat negyvenama valstybėje narėje, kurioje mokomasi vidurinėje mokykloje ir įgyjamas vidurinio mokslo baigimo diplomas, o taip yra pasienio regionų atveju. Internate gyvenančių moksleivių atveju ryšys būtų dar stipresnis.
55.      Be to, situacijose, panašiose į A. Dris situaciją, geografinis artumas, susijęs su tarpvalstybiškumu, neužkerta kelio profesinei veiklai atitinkamo regiono užimtumo zonoje, nes ji, net ir vykdoma Liuksemburgo sienos pusėje, galėtų būti naudinga Liuksemburgo ir Belgijos pacientams. Iš tiesų yra direktyva, kuria reglamentuojamos sveikatos priežiūros paslaugos kitose valstybėse narėse(45) ir kuria grindžiama jurisprudencija yra susijusi su tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų kompensavimu(46). Be to, Prancūzakalbė bendruomenė, susidūrusi su sveikatos priežiūros specialistų trūkumu, įvedė subsidijas samdai, siekdama pritraukti jaunus specialistus, kad padidintų darbuotojų skaičių šiame regione(47).
56.      Dėl to siūlau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atsakyti, jog SESV 18 ir 21 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos studentai, kurie visą vidurinį mokslą arba didelę jo dalį baigė ir vidurinio mokslo baigimo diplomą gavo Belgijoje, o gyveno kitoje valstybėje narėje, neprilyginami Belgijos nuolatiniams gyventojams, taip siekiant apriboti nuolat Belgijoje negyvenančių studentų, galinčių pirmą kartą stoti studijuoti pagal aukštojo mokslo įstaigų teikiamas medicinos studijų programas, skaičių.
V.      Išvada
57.      Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Conseil d’État (Belgija) pateiktą prejudicinį klausimą:
SESV 18 ir 21 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos studentai, kurie visą vidurinį mokslą arba didelę jo dalį baigė ir vidurinio mokslo baigimo diplomą gavo Belgijoje, o gyveno kitoje valstybėje narėje, neprilyginami Belgijos nuolatiniams gyventojams, taip siekiant apriboti nuolat Belgijoje negyvenančių studentų, galinčių pirmą kartą stoti studijuoti pagal aukštojo mokslo įstaigų teikiamas medicinos studijų programas, skaičių.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      Žr. 2003 m. rugpjūčio 12 d. Loi portant création de l’Université du Luxembourg (Įstatymas dėl Liuksemburgo universiteto įsteigimo) (Mémorial A 149, p. 2990), įsigaliojusį 2003 m. spalio 10 d. Liuksemburgo universitetas perėmė mokymo programas, kurias iki tol teikė Centre Universitaire de Luxembourg (Liuksemburgo universiteto centras), Institut Superieur de Technologie (Aukštoji technologijų mokykla), Institut Supérieur d’Études et de Recherches Pédagogiques (Aukštoji pedagogikos studijų ir mokslinių tyrimų mokykla) bei Institut d’Études Éducatives et Sociales (Švietimo ir socialinių studijų institutas) (žr. šio įstatymo 54–57 straipsnius).
3      Priėmimo į šias bakalauro studijas kriterijus žr. Liuksemburgo universiteto interneto svetainėje: https://www.uni.lu/fstm-fr/study-programs/bachelor-en-medecine/.
4      Išsamią informaciją apie priimtų studentų iš kiekvienos iš šių valstybių skaičių žr. Liuksemburgo universiteto interneto svetainėje: https://www.uni.lu/fstm-fr/study-programs/bachelor-en-medecine/universites-partenaires/.
5      Žr. įstatymo projekto, kuriuo remiantis buvo priimtas 2020 m. liepos 31 d. Loi portant organisation d’études spécialisées en médecine à l’Université du Luxembourg (Liuksemburgo universiteto specializuotų medicinos studijų organizavimo įstatymas) (Mémorial A 662), aiškinamąjį memorandumą, kurį galima rasti šiuo adresu: https://wdocs-pub.chd.lu/docs/Dossiers_parlementaires/7531/20250515_Dep%C3%B4t.pdf (p. 3).
6      Toliau – Prancūzakalbė bendruomenė.
7      Moniteur belge, 2006 m. liepos 6 d., p. 34055.
8      Toliau – 2006 m. birželio 16 d. dekretas.
9      C-73/08, toliau – Sprendimas Bressol ir kt., EU:C:2010:181.
10      Pasirašytas 2017 m. liepos 17 d. Briuselyje (toliau – Prancūzakalbės bendruomenės ir Liuksemburgo susitarimas). Šis susitarimas buvo panaikintas ir pakeistas 2022 m. sausio 4 d. Liuksemburge sudarytu Accord particulier relatif à la coopération universitaire en formation médicale entre le Gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg et le Gouvernement de la Communauté française (Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės Vyriausybės ir Belgijos prancūzakalbės bendruomenės vyriausybės specialusis susitarimas dėl universitetinio bendradarbiavimo medicinos studijų srityje), kuris pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu dar nebuvo įsigaliojęs.
11      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46; klaidų ištaisymas OL L 229, 2004, p. 35 ir OL L 197, 2005, p. 34).
12      Moniteur belge, 2017 m. balandžio 14 d., p. 51063.
13      Toliau – 2017 m. kovo 29 d. dekretas.
14      Moniteur belge, 2013 m. gruodžio 18 d., p. 99347.
15      C-209/03, toliau – Sprendimas Bidar, EU:C:2005:169.
16      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (34, 37 ir 39 punktai).
17      Žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Ministarstvo financija (Erasmus+ stipendija) (C-277/23, EU:C:2025:18, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
18      Žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Ministarstvo financija (Erasmus+ stipendija) (C-277/23, EU:C:2025:18, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (29 punktas).
22      Žr. 2017 m. kovo 29 d. dekreto 6 straipsnio 2 dalį.
23      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
24      Žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Ministarstvo financija (Erasmus+ stipendija) (C-277/23, EU:C:2025:18, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (54 ir 67 punktai).
27      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (63 ir 64 punktai).
28      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (65 punktas).
29      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (66–74 punktai).
30      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (70 punktas).
31      Pagal analogiją žr. Sprendimą Bressol ir kt. (73 punktas). 2011 m. gegužės 31 d. Cour constitutionnelle (Konstitucinis Teismas) sprendime Nr. 89/2011 atsižvelgė į Sprendimą Bressol ir kt. nagrinėdamas kiekvieną studijų programą, kuriai buvo taikomi tuomet nagrinėti teisės aktai, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo nurodytus kriterijus. Taigi, kvotos taikymas nuolat šalyje negyvenantiems studentams buvo pateisintas kineziterapijos ir veterinarijos studijų programų atvejais, bet nebuvo pripažintas pateisinamu kitų septynių studijų programų atveju, nes nacionaliniam teismui atlikus analizę pagal Teisingumo Teismo pateiktą informaciją, paaiškėjo, kad jos nebuvo susijusios su absolventų trūkumu, dėl kurio kiltų realus pavojus visuomenės sveikatai. Atsižvelgdama į tai, Belgijos Karalystė nustojo taikyti šią šalyje nuolat negyvenančių studentų kvotų sistemą septyniose iš devynių sričių, kuriose tikro pavojaus visuomenės sveikatai nebuvo.
32      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (75 punktas).
33      Žr. Komisijos pranešimą spaudai, kurį galima rasti šiame tinklalapyje: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_17_1282.
34      Žr. procedūrą INFR(1998)2308 ir 2007 m. sausio 24 d. Komisijos pranešimą spaudai „Laisvas studentų judėjimas: Komisija siunčia įspėjamuosius raštus Austrijai ir Belgijai“, kurį galima rasti šiuo interneto adresu: ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_07_76.
35      Komisija laikėsi kitokios pozicijos Austrijos Respublikos atžvilgiu dėl nuolat šalyje negyvenančių studentų kvotų (žr. šios išvados 44 punktą).
36      Žr. 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą D’Hoop (C-224/98, EU:C:2002:432, 39 punktas).
37      Žr. Sprendimą Bidar (62 punktas).
38      Žr. Sprendimą Bidar (60 punktas).
39      Žr. Sprendimą Bidar (61 punktas).
40      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (76 punktas).
41      Žr. Sprendimą Bressol ir kt. (77 punktas).
42      Žr. 2013 m. birželio 20 d. Sprendimą Giersch ir kt. (C-20/12, toliau – Sprendimas Giersch ir kt., EU:C:2013:411, 73 punktas).
43      Žr. Sprendimą Giersch ir kt. (77 punktas).
44      Žr. Sprendimą Giersch ir kt. (78 punktas).
45      2011 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/24/ES dėl pacientų teisių į tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas įgyvendinimo (OL L 88, 2011, p. 45).
46      Žr., pvz., 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Casa Judeıeană de Asigurări de Sănătate Mureș ir kt. (C-489/23, EU:C:2025:651).
47      Dėl slaugytojų Liuksemburgo provincijoje žr. https://www.province.luxembourg.be/actualites/subvention-infirmier.