Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ATHANASIOS RANTOS IŠVADA,
pateikta 2025 m. birželio 5 d.(1)
Byla C‑743/23
A
prieš
GKV-Spitzenverband,
dalyvaujant
Moguntia Food Group AG
(Landessozialgericht für das Saarland (Saro krašto apygardos socialinis teismas, Vokietija)
pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Darbuotojai migrantai – Socialinė apsauga – Taikytini teisės aktai – Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 – 13 straipsnio 1 dalies a punktas ir b punkto i papunktis – Reglamentas (EB) Nr. 987/2009 – 14 straipsnio 8 dalis – Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas dėl laisvo asmenų judėjimo – II priedas – 1 straipsnio 2 dalis – Paprastai ir tuo pačiu metu pagal darbo sutartį Vokietijoje ir Šveicarijoje, o kiekybiškai daugiausia trečiosiose valstybėse dirbantis asmuo – Sąsajos kriterijai – Sąvoka „didelė veiklos dalis“ – Atsižvelgimas į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą – Valstybės narės, kurioje yra darbdavio registruota buveinė, teisės aktų taikytinumas “
I.      Įvadas
1.        A (toliau – ieškovas), gyvenęs Vokietijoje, kur paprastai dirbo 10,5 dienos per ketvirtį, buvo įdarbintas bendrovėje Moguntia Food Group AG, kurios registruota buveinė yra Šveicarijoje. Paprastai šioje valstybėje ieškovas taip pat dirbo 10,5 dienos per ketvirtį, o kiekybiškai daugiausia dirbo kitose trečiosiose valstybėse, nei Šveicarijos Konfederacija.
2.        Esant tokiai situacijai, kyla klausimas, kurie socialinės apsaugos teisės aktai buvo taikytini ieškovui. Ar tokiomis aplinkybėmis nustatant, ar ieškovo jo gyvenamosios vietos valstybėje narėje vykdyta veikla sudarė „didelę dalį“ jo pagal darbo sutartį vykdomos veiklos, kaip tai suprantama pagal Reglamento (EB) Nr. 883/2004(2), iš dalies pakeisto Reglamentu (ES) Nr. 465/2012(3) (toliau – Reglamentas Nr. 883/2004), 13 straipsnio 1 dalį ir Reglamento (EB) Nr. 987/2009(4), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 465/2012 (toliau – Reglamentas Nr. 987/2009), 14 straipsnio 8 dalį, reikia atsižvelgti į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą? Tokį klausimą iš esmės uždavė Landessozialgericht für das Saarland (Saro krašto apygardos socialinis teismas, Vokietija).
3.        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant ieškovo ir Spitzenverband Bund der Krankenkassen (toliau – GKV-Spitzenverband), Vokietijos paskirtos institucijos, kuri turi nustatyti taikytinus socialinės apsaugos teisės aktus, kai veikla paprastai vykdoma dviejose ar daugiau valstybių narių, ginčą dėl jos sprendimo, kad ieškovo ir Moguntia Food Group darbo santykiams taikytini Vokietijos teisės aktai.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Tarptautinė teisė
4.        1999 m. birželio 21 d. Europos bendrija bei jos valstybės narės ir Šveicarijos Konfederacija pasirašė septynis susitarimus, tarp jų – Susitarimą dėl laisvo asmenų judėjimo(5). Šie septyni susitarimai Europos bendrijos vardu buvo patvirtinti Sprendimu 2002/309/EB(6) ir įsigaliojo 2002 m. birželio 1 d.
5.        Susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo, iš dalies pakeisto Sprendimu Nr. 1/2012(7) (toliau – SLAJ), preambulėje nustatyta, kad susitariančiosios šalys yra „[p]asiryžusios įgyvendinti laisvą asmenų judėjimą jų teritorijose remiantis Europos [B]endrijoje taikomomis taisyklėmis“.
6.        SLAJ 8 straipsnio „Socialinės apsaugos sistemų koordinavimas“ b punkte nustatyta:
„Pagal II priedą Susitariančiosios Šalys numato socialinės apsaugos sistemų koordinavimą, kurio tikslas:
<...>
b)      nustatyti taikomus teisės aktus.“
7.        SLAJ II priedo „Socialinės apsaugos sistemų koordinavimas“ 1 straipsnyje nustatyta:
„1.      Dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo Susitariančiosios Šalys sutaria tarpusavyje taikyti Europos Sąjungos teisės aktus, į kuriuos daroma nuoroda šio priedo A skirsnyje su pakeitimais, padarytais tuo skirsniu, arba tokiems teisės aktams lygiavertes taisykles.
2.      Šio priedo A skirsnyje nurodytuose teisės aktuose vartojama sąvoka „valstybė (‑ės) narė (‑ės)“, be valstybių, kurioms taikomi atitinkami Europos Sąjungos teisės aktai, papildomai taikoma ir Šveicarijai.“
8.        Šio II priedo A skirsnyje „Nurodytieji teisės aktai“ nurodyti reglamentai Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009 su pakeitimais.
B.      Sąjungos teisė
1.      Reglamentas Nr. 883/2004
9.        Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio „Apibrėžimai“ a punkte nurodyta:
„Šiame reglamente:
a)      „darbas pagal darbo sutartį“ – bet kuri veikla arba statusas, laikomi tokiais pagal tos valstybės narės, kurioje verčiamasi šia veikla arba egzistuoja šis statusas, socialinės apsaugos įstatymus“.
10.      Šio reglamento I antraštinėje dalyje „Bendrosios nuostatos“ 2 straipsnio „Asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas“ 1 dalis suformuluota taip:
„Šis reglamentas taikomas valstybės narės piliečiams, asmenims be pilietybės ir pabėgėliams, gyvenantiems vienoje iš valstybių narių, kuriems yra ar buvo taikomi vienos ar daugiau valstybių narių teisės aktai, bei jų šeimos nariams ir maitintojo netekusiems asmenims.“
11.      Reglamento II antraštinėje dalyje „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ yra 11–16 straipsniai. Reglamento 11 straipsnio „Bendrosios taisyklės“ 1 ir 3 dalyse nustatyta:
„1.      Asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tie teisės aktai taikomi remiantis šioje antraš[t]inėje dalyje numatytomis nuostatomis.
<...>
3.      Laikantis 12–16 straipsnių nuostatų:
a)      vienoje valstybėje narėje pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims taikomi tos valstybės teisės aktai;
<...>“
12.      Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnyje „Darbas dviejose ar daugiau valstybių narių“ nurodyta:
„1.      Paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi:
a)      valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktai, jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo toje valstybėje narėje; arba
b)      jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo ne toje valstybėje narėje, kurioje gyvena:
i)      valstybės narės, kurioje yra įmonės arba darbdavio registruota buveinė arba veiklos vieta, teisės aktai, jei jis dirba vienoje įmonėje arba vienam darbdaviui; arba
<...>
2.      Paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių savarankiškai dirbančiam asmeniui taikomi:
a)      valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktai, jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo toje valstybėje narėje;
arba
b)      valstybės narės, kurioje yra jo veiklos centras, teisės aktai, jeigu jis negyvena vienoje iš valstybių narių, kurioje jis vykdo didelę veiklos dalį.
<...>
4.      Asmeniui, kuris dirba valstybės tarnautoju vienoje valstybėje narėje, o pagal darbo sutartį ir (arba) savarankiškai – kitoje arba keliose kitose valstybėse narėse, taikomi tos valstybės narės teisės aktai, kurie galioja jį į darbą priėmusiai administracijai.
<...>“
2.      Reglamentas Nr. 987/2009
13.      Reglamento Nr. 987/2009 II antraštinėje dalyje „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ yra 14–21 straipsniai. Reglamento 14 straipsnio „[Reglamento Nr. 883/2004] 12 ir 13 straipsnių patikslinimas“ 8, 9 ir 11 dalyse nustatyta:
„8.      Taikant [Reglamento Nr. 883/2004] 13 straipsnio 1 ir 2 dalis, darbas „paprastai pagal darbo sutartį arba savarankiškai“ vienoje valstybėje narėje reiškia, kad ten vykdoma kiekybiškai didelė visos pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbančio asmens veiklos dalis, tačiau tai neturi būti didžioji šios veiklos dalis.
Nustatant, ar didelė veiklos dalis vykdoma vienoje valstybėje narėje, atsižvelgiama į šiuos orientacinius kriterijus:
a)      darbo pagal darbo sutartį atveju – darbo laikas ir (arba) atlyginimas; ir
b)      savarankiško darbo atveju – apyvarta, darbo laikas, suteiktų paslaugų skaičius ir (arba) pajamos.
Atliekant bendrą vertinimą, mažiau kaip 25 % pirmiau nurodytų kriterijų atitikimas rodo, kad atitinkamoje valstybėje narėje nevykdoma didelė veiklos dalis.
9.      Taikant [Reglamento Nr. 883/2004] 13 straipsnio 2 dalies b punktą, savarankiškai dirbančio asmens „veiklos centras“ nustatomas atsižvelgiant į visus to asmens profesinės veiklos aspektus, visų pirma vietą, kurioje yra pastovi ir nuolatinė jo verslo vieta, įprastinį jo vykdomos veiklos pobūdį arba trukmę, suteiktų paslaugų skaičių ir atitinkamo asmens ketinimus, apie kuriuos galima spręsti iš visų aplinkybių.
<...>
11.      Jei asmuo dirba pagal darbo sutartį dviejose arba daugiau valstybių narių darbdavio, įsisteigusio už Sąjungos teritorijos ribų, vardu, ir kai tas asmuo gyvena valstybėje narėje, tačiau joje nevykdo didelės veiklos dalies, jam taikomi valstybės narės, kurioje yra jo gyvenamoji vieta, teisės aktai.“
III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
14.      Vokietijoje gyvenęs ieškovas nuo 2015 m. gruodžio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d. buvo įdarbintas Šveicarijoje esančioje bendrovėje
Moguntia Food Group eksporto technologu. Ši veikla apėmė lankymąsi pas klientus ir jų konsultavimą, mokymo kursų, seminarų ir degustacijų rengimą. Paprastai ieškovas 10,5 dienos per ketvirtį dirbdavo Šveicarijoje, 10,5 dienos per ketvirtį – Vokietijoje, nuotoliniu būdu iš namų, o kiekybiškai daugiausia – trečiosiose valstybėse, kuriose daugiausia buvo įsikūrę jo klientai, t. y. Baltarusijoje, Irane, Moldovoje, Rusijoje ir Ukrainoje. Mėnesinį atlyginimą jis gaudavo vienodą, nepaskirstytą proporcingai pagal veiklos vykdymo vietą.
15.      2015 m. lapkričio 19 d. ieškovas kreipėsi į GKV-Spitzenverband, kuri pagal Reglamento Nr. 987/2009 16 straipsnio 2 dalį(8) yra gyvenamosios vietos įstaiga, paskirta nustatyti taikytinus teisės aktus, kai atitinkamas asmuo profesinę veiklą paprastai vykdo dviejose ar daugiau valstybių narių, ir nurodė, kad dirba Moguntia Food Group ir kad Vokietijoje vykdo mažiau nei 25 % savo veiklos. 2015 m. gruodžio 1 d. ieškovas Šveicarijoje sudarė sveikatos draudimo sutartį su sveikatos draudimo įstaiga. 2015 m. gruodžio 16 d. jam buvo išduotas Šveicarijos leidimas dirbti pasienyje. 2016 m. vasario 22 d. raštu Amt für Sozialbeiträge des Kantons Basel-Stadt (Bazelio miesto kantono socialinių įmokų tarnyba, Šveicarija) ieškovui pranešė, kad gavo jo sveikatos draudimą patvirtinantį dokumentą, ir pažymėjo, kad jis Šveicarijoje yra apdraustas privalomuoju sveikatos draudimu pagal 1994 m. kovo 18 d.
Bundesgesetz über die Krankenversicherung (Šveicarijos federalinis sveikatos draudimo įstatymas). Ši tarnyba pridūrė, kad iš esmės nebeįmanoma šio draudimo pakeisti užsienio valstybės privalomuoju ar privačiu draudimu.
16.      2016 m. rugpjūčio 18 d. sprendimu (toliau – 2016 m. rugpjūčio 18 d. sprendimas) GKV-Spitzenverband, remdamasi Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsniu, nusprendė, kad ieškovui laikotarpiu nuo 2015 m. gruodžio 1 d. iki 2020 m. lapkričio 30 d. taikytini Vokietijos socialinės apsaugos teisės aktai, ir pagal Reglamento Nr. 987/2009 19 straipsnio 2 dalį(9) išdavė jam atitinkamą A1 pažymėjimą. Šiame sprendime buvo nurodyta, kad ieškovas paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių ir kad didelę savo veiklos dalį vykdo savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, t. y. Vokietijoje. Minėtas sprendimas kartu su A1 pažymėjimu buvo perduotas Moguntia Food Group ir Bundesamt für Sozialversicherungen (Federalinė socialinio draudimo tarnyba, Šveicarija), o įmokų kontrolės tikslais – atitinkamai Vokietijos sveikatos draudimo kasai ir Vokietijos privalomojo draudimo nuo nelaimingų atsitikimų sistemai.
17.      2020 m. gruodžio 18 d. sprendimu GKV-Spitzenverband atmetė ieškovo skundą dėl 2016 m. rugpjūčio 18 d. sprendimo, be kita ko, pažymėdama, kad šiomis faktinėmis aplinkybėmis yra taikytini reglamentai Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009 ir kad, turint omenyje jų geografinę taikymo sritį, reikia atsižvelgti tik į ieškovo darbo Vokietijoje ir Šveicarijoje laikotarpius, o tai reiškia, kad didelę savo veiklos dalį jis vykdo valstybėje narėje, kurioje gyvena. 2020 m. gruodžio 28 d. ieškovas apskundė šį 2020 m. gruodžio 18 d. sprendimą Sozialgericht für das Saarland (Saro krašto socialinis teismas, Vokietija), be kita ko, tvirtindamas, kad siekiant nustatyti, ar savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje jis vykdo didelę savo veiklos dalį, reikia atsižvelgti į visą jo darbo pagal darbo sutartį veiklą, taigi ir į veiklą, vykdomą trečiosiose valstybėse. 2022 m. rugpjūčio 4 d. sprendimu šis teismas panaikino 2016 m. rugpjūčio 18 d. sprendimą ir įpareigojo GKV-Spitzenverband nustatyti, kad pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnį, siejamą su Reglamento Nr. 987/2009 16 straipsniu, ieškovo darbui pagal darbo sutartį Moguntia Food Group taikytini Šveicarijos socialinės apsaugos teisės aktai. Šiuo klausimu minėtas teismas, be kita ko, pažymėjo, kad ieškovas Vokietijoje dirba tik 10,5 dienos per ketvirtį, t. y. vos vieną šeštąją savo darbo laiko
per ketvirtį, ir kad toks laikotarpis negali būti laikomas „didele [jo veiklos] dalimi“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalį. Šio teismo teigimu, Teisingumo Teismas taip jau yra nusprendęs Sprendime INAIL ir INPS(10).
18.      2022 m. rugsėjo 6 d.
GKV-Spitzenverband dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Landessozialgericht für das Saarland (Saro krašto apygardos socialinis teismas), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, ir prašė jį panaikinti, be kita ko, motyvuodama tuo, kad taikytinų teisės aktų nustatymas susijęs tik su veikla, kuri patenka į reglamentų Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009 taikymo sritį, ir kad jeigu pagal pirmojo reglamento 13 straipsnį Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs atsižvelgti į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą, šiuo tikslu būtų buvusios priimtos atitinkamos taisyklės. Be to, Sprendimas INAIL ir INPS nagrinėjamu atveju nėra svarbus, nes susijęs su konkrečia orlaivių įgulos narių padėtimi ir jame nenurodyta, kad atitinkami asmenys vykdė veiklą valstybėje, kurioje Reglamentas Nr. 883/2004 netaikomas.
19.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad tai, kurioje valstybėje narėje nagrinėjamu laikotarpiu ieškovui buvo taikoma pareiga būti apdraustam sveikatos draudimu, priklauso nuo teisingo Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio ir Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio aiškinimo. Kadangi ieškovas savo mėnesinį darbo užmokestį gaudavo vienodai ir nepaskirstytą proporcingai atsižvelgiant į jo veiklos vykdymo vietą, darbo užmokestis neleidžia tvirtinti, kad didelę savo veiklos dalį jis vykdė Vokietijoje. Todėl lemiamą reikšmę turi ieškovo darbo laikas, o šiuo atžvilgiu iš maždaug 65 darbo dienų per ketvirtį jis 10,5 dienos (maždaug 16 % darbo laiko) dirbo Vokietijoje, kurioje gyvena, dar 10,5 dienos (tokią pat dalį) – Šveicarijoje, o likusias dienas – trečiosiose valstybėse (maždaug 68 % darbo laiko).
20.      Teismas nurodo, kad tuo atveju, jeigu reikėtų remtis visu ieškovo darbo laiku, t. y. atsižvelgiant į jo veiklą trečiosiose valstybėse, jis atmestų GKV-Spitzenverband apeliacinį skundą. Iš tiesų tokiu atveju ieškovo darbo pagal darbo sutartį dalis Vokietijoje būtų mažesnė nei 25 % darbo laiko, todėl nebūtų „didelė [jo veiklos] dalis“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalį, o tai reikštų, kad jam turi būti taikomi Šveicarijos teisės aktai. Tokiu atveju ieškovas taip pat galėtų reikalauti, kad GKV-Spitzenverband pagal šio reglamento 16 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį nustatytų, jog jam taikomi šie teisės aktai. Kita vertus, jei reikėtų atsižvelgti tik į ieškovo veiklą valstybėse narėse, jo veiklos Vokietijoje dalis sudarytų 50 % darbo laiko, taigi būtų didelė jo veiklos dalis ir todėl jam būtų taikomi Vokietijos teisės aktai.
21.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Teisingumo Teismas dar nėra aiškiai išsakęs nuomonės dėl to, ar siekiant nustatyti, ar didelė veiklos dalis vykdoma gyvenamosios vietos valstybėje narėje, reikia remtis visa darbo veikla, įskaitant vykdomą trečiosiose valstybėse. Be kita ko, Sprendimas INAIL ir INPS ir du GKV-Spitzenverband nurodyti sprendimai, t. y. Sprendimas Inspecteur van de Belastingdienst(11) ir Sprendimas Finanzamt Österreich (Išmokos šeimai vystomojo bendradarbiavimo darbuotojams)(12), susiję su kitais atvejais nei nagrinėjamas šioje byloje.
22.      Šiomis aplinkybėmis Landessozialgericht für das Saarland (Saro krašto apygardos socialinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalis, siejama su Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad nustatant, ar valstybėje narėje vykdoma didelė veiklos dalis, reikia atsižvelgti į visą darbuotojo veiklą, įskaitant tą, kuri vykdoma trečiosiose valstybėse?
2.      O gal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalis, siejama su Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad nustatant, ar valstybėje narėje vykdoma didelė veiklos dalis, reikia atsižvelgti tik į tą darbuotojo veiklą, kuri vykdoma valstybėse narėse?“
23.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė ieškovas, GKV-Spitzenverband, Moguntia Food Group, Vokietijos ir Belgijos vyriausybės ir Europos Komisija. Šios šalys ir Prancūzijos vyriausybė 2025 m. kovo 5 d. posėdyje pateikė žodinių pastabų.
IV.    Analizė
24.      Dviem prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalis, siejama su Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad nustatant, ar paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių
pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi jo gyvenamosios vietos valstybės narės socialinės apsaugos teisės aktai, sąvoka „didelė veiklos dalis“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, reiškia, kad reikia atsižvelgti į visą šio asmens veiklą, įskaitant vykdomą trečiosiose valstybėse, ar tik į veiklą, kurią jis vykdo valstybėse narėse.
25.      Pirmiausia priminsiu, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją Reglamento Nr. 883/2004 II antraštinės dalies, kurioje yra 13 straipsnio 1 dalis, nuostatos sudaro išsamią ir vientisą įstatymų kolizinių normų sistemą. Šiomis nuostatomis siekiama ne tik išvengti kelių nacionalinės teisės sistemų taikymo vienu metu ir iš to galinčių kilti sunkumų, bet ir išvengti to, kad asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas, neliktų be socialinės apsaugos dėl to, kad jiems netaikytini jokie teisės aktai. Taigi, kai asmuo patenka į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo ratione personae sritį, kaip ji apibrėžta jo 2 straipsnyje, iš esmės taikytina šio reglamento 11 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta taisyklė dėl vienos valstybės narės teisės taikymo, o taikytini nacionalinės teisės aktai nustatomi pagal šio reglamento II antraštinės dalies nuostatas. Šiuo tikslu Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punkte įtvirtintas principas, kad valstybės narės teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai. Vis dėlto šis principas suformuluotas „laikantis [šio reglamento] 12–16 straipsnių“. Iš tikrųjų, esant tam tikroms ypatingoms situacijoms, dėl šio reglamento 11 straipsnio 3 dalies a punkte numatytos bendros taisyklės neriboto taikymo tiek darbuotojas, tiek darbdavys ir socialinės apsaugos įstaigos galėtų patirti administracinių sunkumų, užuot jų išvengę, ir dėl to asmenims, kuriems taikomas Reglamentas Nr. 883/2004, galėtų būti trukdoma laisvai judėti(13).
26.      Tarp tokių ypatingų situacijų yra šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies a punkte ir b punkto i papunktyje nurodyta situacija, pagal kurią paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi valstybės narės, kurioje jis gyvena, teisės aktai, jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo toje valstybėje narėje, arba, jeigu didelę veiklos dalį jis vykdo ne toje valstybėje narėje, kurioje gyvena – valstybės narės, kurioje yra įmonės arba darbdavio registruota buveinė arba veiklos vieta, teisės aktai, jeigu jis dirba vienoje įmonėje arba vienam darbdaviui. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas patikslino, kad asmuo gali patekti į šio 13 straipsnio taikymo sritį tik jeigu dviejose ar daugiau valstybių narių įprastai vykdo didelės apimties veiklą.(14)
27.      Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalyje nurodyta, kad, taikant Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 ir 2 dalis, darbas „paprastai pagal darbo sutartį arba savarankiškai“ vienoje valstybėje narėje reiškia, kad ten vykdoma „kiekybiškai didelė“ visos pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbančio asmens veiklos dalis, tačiau tai neturi būti didžioji šios veiklos dalis. 14 straipsnio 8 dalyje taip pat nurodyta, kad nustatant, ar didelė veiklos dalis vykdoma vienoje valstybėje narėje, darbo pagal darbo sutartį atveju atsižvelgiama į tokius orientacinius kriterijus kaip darbo laikas ir (arba) atlyginimas, ir kad atliekant bendrą vertinimą mažiau kaip 25 % šių kriterijų atitikimas rodo, kad atitinkamoje valstybėje narėje nevykdoma didelė veiklos dalis.
28.      Nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nuo 2015 m. gruodžio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d. ieškovas gyveno Vokietijoje ir šioje valstybėje narėje paprastai dirbo 10,5 dienos per ketvirtį, dirbdamas nuotoliniu būdu iš namų, 10,5 dienos per ketvirtį dirbo Šveicarijoje, kur buvo jo darbdavio registruota buveinė, o likusią laiko dalį – trečiosiose valstybėse. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar ieškovui turėjo būti taikomi Vokietijos, ar Šveicarijos socialinės apsaugos teisės aktai.
29.      Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal SLAJ 8 straipsnį susitariančiosios šalys, vadovaudamosi jo II priedu, reglamentuoja socialinės apsaugos sistemų koordinavimą, siekdamos, be kita ko, nustatyti taikytinus teisės aktus. Šio II priedo 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad jo „A skirsnyje nurodytuose teisės aktuose vartojama sąvoka „valstybė (‑ės) narė (‑ės)“, be valstybių, kurioms taikomi atitinkami Europos Sąjungos teisės aktai, papildomai taikoma ir Šveicarijai“. Šiame A skirsnyje numatyta, kad susitariančiosios šalys tarpusavyje taiko reglamentus Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009. Taigi, šioje byloje Šveicarijos Konfederacija laikytina ne trečiąja valstybe, o valstybe nare.
30.      Be to, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją vien aplinkybės, jog darbuotojas dirba ne Sąjungos teritorijoje, nepakanka tam, kad nebūtų taikomos Sąjungos taisyklės dėl laisvo darbuotojų judėjimo ir, be kita ko, Reglamentas Nr. 883/2004, jei darbo santykių ryšys su ta teritorija ir toliau išlieka pakankamai glaudus. Toks ryšys matyti ir iš aplinkybės, kad Sąjungos pilietis, gyvenantis valstybėje narėje, buvo įdarbintas kitoje valstybėje narėje įsisteigusios įmonės, kurios naudai vykdo savo veiklą(15). Be to, šiame reglamente įtvirtintos kolizinių teisės normų sistemos taikymas priklauso vien nuo objektyvios suinteresuotojo darbuotojo situacijos ir nuo visų jo darbo aplinkybių(16).
31.      Kadangi ieškovas vykdė veiklą dviejose valstybėse narėse, t. y. Vokietijoje ir Šveicarijoje, o Šveicarijos Konfederacija prilyginama valstybei narei, jam taikytini socialinės apsaugos teisės aktai nustatomi pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalį, siejamą su Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalimi.
32.      Taigi, kaip matyti iš Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies, būtina atsižvelgti į darbo laiką ir (arba) darbo užmokestį(17). Nagrinėjamu atveju, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, mėnesinį atlyginimą ieškovas gaudavo vienodą, nepaskirstytą proporcingai pagal veiklos vykdymo vietą. Kadangi šis teismas nenurodo kitų kriterijų, į kuriuos būtų galima atsižvelgti, ieškovui taikytini teisės aktai turi būti nustatomi remiantis jo darbo laiku. Remiantis teismo skaičiavimais, atsižvelgiant į tai, kad per ketvirtį dirbama maždaug 65 darbo dienas, ieškovo veikla Vokietijoje sudarė apie 16 % jo darbo laiko, jeigu atsižvelgiama į trečiosiose valstybėse vykdytą veiklą, o jeigu į ją neatsižvelgiama, ieškovas, atsižvelgiant į jo darbą Šveicarijoje, Vokietijoje dirbo 50 % savo darbo laiko.
33.      Manau, jog tiek iš Reglamento Nr. 987/2009 teksto, tiek iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad reikia atsižvelgti į visą pagal darbo sutartį dirbančio asmens veiklą, įskaitant veiklą, vykdomą trečiosiose valstybėse.
34.      Kiek tai susiję su Reglamento Nr. 987/2009 tekstu, jo 14 straipsnio 8 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta, kad reikia atsižvelgti į visą darbuotojo veiklą. Vadinasi, šioje nuostatoje kalbama ne tik apie valstybėse narėse vykdomą veiklą. Be to, šios nuostatos trečioje pastraipoje nurodyta, kad, „[a]tliekant bendrą vertinimą, mažiau kaip 25 % pirmiau nurodytų kriterijų [darbo laiko ir (arba) atlyginimo] atitikimas rodo, kad atitinkamoje valstybėje narėje nevykdoma didelė veiklos dalis“. Taigi šioje nuostatoje numatyta, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, kai darbo užmokestis nėra reikšmingas kriterijus, darbuotojo gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktai jam taikomi tik tuo atveju, jeigu jis šioje valstybėje narėje dirba daugiau nei 25 % savo darbo laiko. Be to, pagal tą pačią nuostatą, siekiant nustatyti, ar minėtoje valstybėje narėje vykdoma didelė veiklos dalis, reikia atlikti bendrą vertinimą. Šiuo klausimu Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalyje neskiriama, ar veikla vykdoma valstybėje narėje, ar trečiojoje valstybėje. Taigi šiame reglamente įtvirtintas metodas, pagal kurį reikia iš visos atitinkamo darbuotojo veiklos pagrindinį dėmesį skirti gyvenamosios vietos valstybėje narėje vykdomos veiklos daliai ir patikrinti, ar ji sudaro ne mažiau kaip 25 %, ir nereikia nagrinėti, ar kitos veiklos dalys vykdomos valstybėje narėje, ar trečiojoje valstybėje.
35.      Šį aiškinimą patvirtina Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusi su taikytinų socialinės apsaugos teisės aktų nustatymu pagal reglamentus Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009. Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ši jurisprudencija nėra tiesiogiai susijusi su šioje byloje iškeltu klausimu. Vis dėlto joje pateikiama informacija apie metodą, kurį reikia taikyti, kai asmuo paprastai vienu metu dirba dviejose ar daugiau valstybių narių ir trečiosiose valstybėse.
36.      Taigi, pirmiausia pažymėtina, kad jei Reglamentu Nr. 883/2004, kaip nurodoma jo 3 konstatuojamojoje dalyje, siekiama modernizuoti ir supaprastinti nacionalinės teisės aktų socialinės apsaugos srityje koordinavimo taisykles, juo siekiama tų pačių tikslų kaip ir Reglamentu (EEB) Nr. 1408/71(18). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra konstatavęs, jog iš šio reglamento struktūros ir sistemos išplaukia, kad atitinkamo asmens veiklos pagal darbo sutartį arba savarankiškos veiklos „vykdymo vietos“ kriterijus yra pagrindinis siekiant nustatyti taikytinus vienos valstybės narės teisės aktus ir nuo jo gali būti nukrypstama tik esant tam tikroms situacijoms, taikant papildomus sąsajos kriterijus, pavyzdžiui, darbuotojo gyvenamosios vietos valstybės, jį įdarbinusios įmonės buveinės vietos valstybės ar šios įmonės filialo ar nuolatinės atstovybės vietos valstybės, arba darbuotojo pagrindinės veiklos vietos valstybės(19). Todėl, kaip nurodė Teisingumo Teismas, sąvoka veiklos „vykdymo vieta“ turi būti suprantama kaip apibrėžianti vietą, kur susijęs asmuo konkrečiai atlieka su šia veikla susijusius veiksmus(20). Vadinasi, siekiant nustatyti, kokios valstybės socialinės apsaugos teisės aktai turi būti taikomi darbuotojui, reikia išnagrinėti realią šio darbuotojo situaciją ir atsižvelgti į visą jo vykdomą veiklą nepriklausomai nuo jos vykdymo vietos. Kitaip tariant, atsižvelgus tik į valstybėse narėse vykdomą veiklą, būtų sukuriama teisinė fikcija, nutolusi nuo konkrečios gyvenamosios vietos valstybėje vykdomos veiklos, sudarančios 16 % viso darbuotojo faktinio darbo laiko, tikrosios situacijos.
37.      Antra, Sprendime INAIL ir INPS, kuriuo ieškovas remiasi grįsdamas savo argumentus, Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į tos bylos aplinkybes, išnagrinėjo, kokie socialinės apsaugos teisės aktai taikytini oro bendrovės orlaivių įgulos nariams. Šio sprendimo 64 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, kad sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra informacijos apie aptariamų darbuotojų darbo užmokestį, o dėl jų darbo laiko prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad nagrinėjamais laikotarpiais šie darbuotojai gyveno Italijoje, dirbo šios valstybės narės teritorijoje, konkrečiai kalbant, 45 minutes per dieną įgulai skirtose patalpose oro uoste, o likusį darbo laiką praleisdavo oro linijų bendrovės orlaiviuose. Tuo remdamasis teismas padarė išvadą, jog nepanašu, kad bent 25 % darbo laiko šie darbuotojai dirbo savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, tačiau reikia nustatyti, kiek laiko iš viso per dieną jie dirbo(21). Todėl
Teisingumo Teismas veikė taip, kaip nurodyta šios išvados 34 punkte, t. y. visą dėmesį skyrė Italijoje vykdomai veiklos daliai ir nenagrinėjo, ar likęs darbo laikas buvo dirbamas valstybėse narėse, ar trečiosiose valstybėse. Tam, kad būtų galima daryti išvadą, jog gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktai netaikytini, pakanka konstatuoti, kad šioje valstybėje vykdomos veiklos procentinė dalis yra mažesnė nei 25 % visos veiklos. Kitaip tariant, kaip savo rašytinėse pastabose pažymėjo Moguntia Food Group, iš Sprendimo INAIL ir INPS matyti, kad svarbu tik tai, kokia veiklos dalis vykdoma gyvenamosios vietos valstybėje narėje, o kokia – už jos ribų.
38.      Kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, manau, kad sprendimai Inspecteur van de Belastingdienst(22) ir Finanzamt Österreich (Išmokos šeimai vystomojo bendradarbiavimo darbuotojams)(23) nėra reikšmingi atsakant į pateiktus klausimus, nes, skirtingai nei pagrindinėje byloje, atitinkami darbuotojai dirbo tik trečiosiose valstybėse ir jiems nebuvo taikomas Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnis. Be to, Sprendimas Sozialversicherungsanstalt(24), kurį per posėdį nurodė GKV-Spitzenverband, Prancūzijos vyriausybė ir Komisija, buvo susijęs su klausimu, kaip taikyti SLAJ ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimą(25), iš dalies pakeistą Susitarimu dėl Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos dalyvavimo Europos ekonominėje erdvėje(26), tokioje situacijoje, kai Sąjungos pilietis, tuo pačiu metu vykdantis savarankišką profesinę veiklą Sąjungos valstybėje narėje ir Europos laisvosios prekybos asociacijai priklausančioje valstybėje, kuri yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, imasi papildomos savarankiškos profesinės veiklos Šveicarijoje. Taigi šis klausimas buvo susijęs ne su atsižvelgimu į trečiojoje valstybėje vykdomą veiklą, siekiant nustatyti, ar didelė veiklos dalis vykdoma valstybėje narėje, o su šių susitarimų taikymo srities atribojimu.
39.      Pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktį, jeigu šis asmuo didelę veiklos dalį vykdo ne toje valstybėje narėje, kurioje gyvena, jam taikomi valstybės narės, kurioje yra įmonės arba darbdavio registruota buveinė arba veiklos vieta, teisės aktai.
40.      Pridursiu, kad atsižvelgimas į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą jokiu būdu nepaneigia bendros taisyklės, pagal kurią darbuotojui, dirbančiam keliose valstybėse narėse, visada taikomi vienos valstybės narės teisės aktai. Jei darbdavio registruota buveinė yra trečiojoje valstybėje, iš Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 11 dalies aiškiai matyti, kad „[j]ei asmuo dirba pagal darbo sutartį dviejose arba daugiau valstybių narių darbdavio, įsisteigusio už Sąjungos teritorijos ribų, vardu, ir kai tas asmuo gyvena valstybėje narėje, tačiau joje nevykdo didelės veiklos dalies, jam taikomi valstybės narės, kurioje yra jo gyvenamoji vieta, teisės aktai“.
41.      Nė vienas iš GKV-Spitzenverband, Vokietijos, Belgijos ir Prancūzijos vyriausybių pateiktų argumentų neleidžia suabejoti aiškinimu, pagal kurį tokiu kaip ieškovo atveju taikytini socialinio draudimo teisės aktai turi būti nustatomi atsižvelgiant į visą, taip pat trečiosiose valstybėse, vykdomą veiklą.
42.      Pirma, GKV-Spitzenverband ir Vokietijos, Belgijos ir Prancūzijos vyriausybės tvirtina, jog Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalis aiškiai grindžiama prielaida, kad asmuo paprastai dirba pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių. Taigi pagal šio reglamento 1 straipsnio a punktą sąvokos „darbas pagal darbo sutartį“ apibrėžtis reiškia, kad ši sąvoka visada susijusi su darbu valstybėje narėje. Be to, kai asmuo dirba valstybėje narėje ir trečiojoje valstybėje, tai nėra paprastai dirbamas darbas pagal darbo sutartį dviejose ar daugiau valstybių narių. Todėl šio reglamento 13 straipsnis neapima trečiosiose valstybėse vykdomos veiklos, ir vertinant, ar didelė darbo pagal darbo sutartį dalis dirbama gyvenamosios vietos valstybėje narėje, neturėtų būti atsižvelgiama į trečiosiose valstybėse vykdomos veiklos laiką. Vis dėlto nagrinėjamu atveju neginčijama, kad ieškovas „paprastai dirba“ pagal darbo sutartį valstybėje narėje, t. y. Vokietijos Federacinėje Respublikoje, ir valstybei narei prilyginamoje valstybėje, t. y. Šveicarijos Konfederacijoje. Taip pat neginčijama, kad ieškovas dirba vadovaujamas darbdavio, kurio registruota buveinė yra Šveicarijoje. Vadinasi, 13 straipsnio 1 dalis taikoma ieškovo situacijai, net jeigu jis daugiausia dirbo trečiosiose valstybėse, kaip tai patvirtina šios išvados 30 punkte nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija, ir šioje nuostatoje nenumatyta, kad nustatant taikytinus teisės aktus į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą neturi būti atsižvelgiama.
43.      Antra, šios šalys teigia, jog Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsniu siekiama, kad atitinkamam asmeniui būtų taikomi valstybės narės, su kuria jis yra glaudžiausiai susijęs, teisės aktai, o šiam tikslui gali būti pakenkta, jei būtų atsižvelgta į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą. Tiesa, į ją atsižvelgus vien siekiant apskaičiuoti įvairiose atitinkamose valstybėse narėse vykdytos darbuotojo veiklos procentinę dalį, de facto sumažėja kiekybinė gyvenamosios vietos valstybėje narėje vykdomos veiklos dalis, o tai skatina taikyti valstybės narės, kurioje yra darbdavio registruota buveinė, teisės aktus. Vis dėlto pagal su Reglamento Nr. 1408/71 aiškinimu susijusią Teisingumo Teismo jurisprudenciją darbuotojo gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktų taikymas laikytinas papildoma taisykle, kuri taikytina tik tuo atveju, jeigu šie teisės aktai susiję su darbo santykiais(27). Taigi ši taisyklė yra išimtis iš bendrosios taisyklės, pagal kurią taikomi valstybės narės, kurioje vykdoma veikla, teisės aktai. Taip pat Teisingumo Teismas yra pripažinęs sąsajos su gyvenamosios vietos valstybe nare nukrypti leidžiantį pobūdį(28). Pagal analogiją toks aiškinimas taikomas Reglamentui Nr. 883/2004, turint omenyje tai, kad Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 8 dalies trečioje pastraipoje patikslinta šiai sąsajai nustatyti reikalinga kiekybinė dalis. Todėl nesutinku su Vokietijos vyriausybės argumentu, kad Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalyje įtvirtintų kolizinių normų taikymo atskaitos taškas yra gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktų taikytinumas.
44.      Trečia, GKV-Spitzenverband ir Vokietijos bei Prancūzijos vyriausybių teigimu, darant prielaidą, kad pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 1 dalį atsižvelgiama į darbą pagal darbo sutartį trečiosiose valstybėse, to paties negalima pasakyti apie šio straipsnio 2 dalį, taikomą savarankiškai veiklai. Jeigu taip būtų, atsižvelgiant į šio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto tekstą ir į tai, kad savarankiškos veiklos atveju nėra taisyklės, panašios į Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 11 dalį, klausimas, kokie socialinės apsaugos teisės aktai būtų taikomi savarankiškai dirbančiam asmeniui, yra
neaiškus. Dėl šio argumento pažymėtina, kad pagal darbo sutartį ir savarankiškai dirbantiems asmenims taikomos skirtingos taisyklės, todėl pirmųjų atveju pasirinktas sprendimas negali būti pagal analogiją taikomas antriesiems. Dėl pastarųjų Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 2 dalies b punkte nurodyta, kad asmeniui, kuris paprastai savarankiškai dirba dviejose ar daugiau valstybių narių, taikomi valstybės narės, kurioje yra jo veiklos centras, teisės aktai, jeigu šis asmuo negyvena vienoje iš valstybių narių, kurioje vykdo didelę veiklos dalį. Vėlgi šioje nuostatoje aiškiai įvardijami valstybės narės, o ne trečiosios valstybės socialinės apsaugos teisės aktai. Be to, pagal Reglamento Nr. 987/2009 14 straipsnio 9 dalį savarankiškai dirbančio asmens „veiklos centras“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 2 dalies b punktą, nustatomas atsižvelgiant į visus to asmens profesinės veiklos elementus, visų pirma vietą, kurioje yra pastovi ir nuolatinė jo verslo vieta, įprastinį jo vykdomos veiklos pobūdį arba trukmę, suteiktų paslaugų skaičių ir atitinkamo asmens ketinimus, apie kuriuos galima spręsti iš visų aplinkybių. Taigi kalbame apie faktinių aplinkybių vertinimą, kuris negali keistis priklausomai nuo to, ar, apskaičiuojant gyvenamosios vietos valstybėje narėje vykdomos veiklos procentinę dalį, buvo atsižvelgta į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą,
ar nebuvo.
45.      Ketvirta, šios šalys mano, kad reglamentuose Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009, visų pirma Reglamento Nr. 883/2004 76 straipsnyje, yra numatyti informavimo ir bendradarbiavimo mechanizmai, kuriais siekiama užtikrinti tinkamą jų nuostatų taikymą(29). Vis dėlto lojalaus bendradarbiavimo pareiga nustatyta tik valstybėms narėms, ir iš trečiųjų valstybių nebūtų galima gauti ar patikrinti informacijos, pavyzdžiui, apie darbo laiką ar darbdavio buveinę, kurios kompetentingai įstaigai reikia siekiant nustatyti taikytinus teisės aktus, o tai keltų piktnaudžiavimo pavojų. Primenu, kad pagal šiuos reglamentus taikytini socialinės apsaugos teisės aktai visada bus valstybės narės teisės aktai. Šiomis aplinkybėmis, darant prielaidą, kad, atsižvelgus į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą, taikomi valstybės narės, kurioje yra darbdavio registruota buveinė, teisės aktai, pastarosios valstybės ir gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentinga įstaiga ir atitinkamas darbuotojas privalo informuoti vienas kitą ir bendradarbiauti(30). Be kita ko, kaip per posėdį pabrėžė Komisija, gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentinga įstaiga, atlikdama bendrą vertinimą, kurį ji turi atlikti, gali prašyti valstybės narės, kurioje yra darbdavio registruota buveinė, įstaigos, kad patikrintų, ar darbuotojas iš tikrųjų teikė paslaugas trečiosiose valstybėse, ir reikalauti, pavyzdžiui, pateikti tokius įrodymus kaip kelionės bilietai ar sąskaitos faktūros. Priešingai, nei teigia Belgijos vyriausybė, atsižvelgimas į trečiojoje valstybėje vykdomą veiklą nereiškia, kad ši veikla apibrėžiama trečiųjų valstybių, kuriose atliekamas darbas, teisės aktais.
46.      Penkta, Belgijos vyriausybė savo poziciją iliustruoja valstybėje narėje A gyvenančio asmens, dirbančio pagal darbo sutartį valstybių narių B ir D teritorijose, pavyzdžiu. Kartu šis asmuo priklauso trečiosios valstybės karinių pajėgų rezervui, kuriame savaitgaliais ar atostogų dienomis vykdo aktyvias misijas ir dalyvauja mokymuose šios trečiosios valstybės teritorijoje. Šios vyriausybės teigimu, pagal savo nacionalinę teisę minėta trečioji valstybė šią veiklą paprastai laikys valstybės tarnybos veikla, o tai, remiantis Reglamento Nr. 883/2004 13 straipsnio 4 dalimi, reikštų, kad minėtam asmeniui bus taikomi tos trečiosios valstybės socialinės apsaugos teisės aktai. Noriu pažymėti, kad pagal šią nuostatą asmeniui, kuris dirba valstybės tarnautoju „vienoje valstybėje narėje“, o pagal darbo sutartį ir (arba) savarankiškai – kitoje arba keliose kitose valstybėse narėse, taikomi tos valstybės narės teisės aktai, kurie galioja jį į darbą priėmusiai administracijai. Todėl ši nuostata negali būti taikoma asmeniui, kuris yra trečiosios valstybės tarnautojas.
47.      Šešta, posėdyje Belgijos ir Prancūzijos vyriausybės teigė, kad, įtraukus trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą, būtų dirbtinai, de facto ar de jure, sustiprintas darbdavio registruotos buveinės valstybės narės reikšmingumas. Prancūzijos vyriausybė pateikė Prancūzijoje gyvenančio pagal darbo sutartį dirbančio darbuotojo, kurio darbdavio registruota buveinė yra Vokietijoje ir kuris, be to, dirba Danijoje, o likusį laiką – trečiosiose valstybėse, pavyzdį. Šiam darbuotojui taikytini Vokietijos socialinės apsaugos teisės aktai, net jeigu jis toje valstybėje praleidžia 0 % savo darbo laiko. Nors darbuotojas tikrai geriau išmano savo gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus, be to, moka kalbą, kuria bendraujama su kompetentinga įstaiga, logika, kuria grindžiami reglamentai Nr. 883/2004 ir Nr. 987/2009, kaip jau paaiškinta, yra tokia, kad keliose valstybėse narėse dirbančiam darbuotojui taikomi valstybės narės, kurioje yra jo darbdavio registruota buveinė, teisės aktai, jeigu, kaip pagrindinėje byloje, didelę veiklos dalį jis vykdo ne savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Taigi visiškas didžiausios darbo laiko dalies ignoravimas vien dėl to, kad tas darbas dirbamas trečiosiose valstybėse, prieštarauja šių reglamentų tikslui. Be to, atrodo akivaizdžiai dirbtina manyti, kad 16 % darbo laiko gyvenamosios vietos valstybėje narėje turi būti laikoma 50 % viso vykdytos veiklos laiko.
48.      Galiausiai savo pastabose Komisija konstatavo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas neketino visiškai neatsižvelgti į trečiosiose valstybėse vykdomą veiklą. Todėl ši institucija pasiūlė į pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip, kad nagrinėjant, ar didelė veiklos dalis vykdoma gyvenamosios vietos valstybėje narėje, reikia atsižvelgti į visą atitinkamo darbuotojo veiklą, įskaitant vykdomą trečiosiose valstybėse, o pastaroji veikla turi būti priskirta valstybei narei, kurioje yra darbuotoją įdarbinusios įmonės registruota buveinė, jeigu šis darbuotojas vykdo veiklą ir valstybėje narėje, kurioje yra šios įmonės registruota buveinė, ir įmonės vardu bei jos nurodymais – užsienyje. Kaip nurodžiau šios išvados 34 punkte, taikytini teisės aktai turi būti nustatomi pradedant nagrinėjimu, kokia kiekybiškai reikšminga visos pagal darbo sutartį dirbančio asmens veiklos dalis vykdoma gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Atsižvelgiant į tai, ar ši dalis yra didesnė, ar mažesnė nei 25 %, bus taikomi arba gyvenamosios vietos valstybės narės, arba valstybės narės, kurioje yra darbdavio registruota buveinė, teisės aktai.
49.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, laikausi nuomonės, kad nustatant, ar paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktai, sąvoka „didelė veiklos dalis“ reiškia, kad reikia atsižvelgti į visą šio asmens veiklą, įskaitant vykdomą trečiosiose valstybėse, o ne tik į veiklą, kurią jis vykdo valstybėse narėse.
50.      Darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju ieškovui buvo taikytini valstybei narei prilygintos valstybės, kurioje buvo jo darbdavio registruota buveinė, t. y.
Šveicarijos Konfederacijos socialinės apsaugos teisės aktai.
V.      Išvada
51.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Landessozialgericht für das Saarland (Saro krašto apygardos socialinis teismas, Vokietija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, iš dalies pakeisto 2012 m.
gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 465/2012, 13 straipsnio 1 dalis, siejama su 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009, nustatančio Reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo
įgyvendinimo tvarką, iš dalies pakeisto Reglamentu (ES) Nr. 465/2012, 14 straipsnio 8 dalimi,
turi būti aiškinama taip:
nustatant, ar paprastai dviejose ar daugiau valstybių narių pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi jo gyvenamosios vietos valstybės narės socialinės apsaugos teisės aktai, sąvoka „didelė veiklos dalis“, kaip ji suprantama pagal šias nuostatas, reiškia, kad reikia atsižvelgti į visą šio asmens veiklą, įskaitant vykdomą trečiosiose valstybėse, o ne tik į veiklą, kurią jis vykdo valstybėse narėse.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72; klaidų ištaisymas OL L 188, 2013, p. 10).
3      2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (OL L 149, 2012, p. 4).
4      2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, nustatantis Reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo įgyvendinimo tvarką (OL L 284, 2009, p. 1).
5      OL L 114, 2002, p. 6; OL L 353, 2009, p. 71.
6      2002 m. balandžio 4 d. Tarybos ir Komisijos sprendimas 2002/309/EB (Euratomas) dėl bendradarbiavimo mokslo ir technologijų srityje susitarimo, dėl septynių susitarimų sudarymo su Šveicarijos Konfederacija (OL L 114, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 41 t., p. 89; klaidų ištaisymas OL L 210, 2015, p. 38).
7      2012 m. kovo 31 d. Jungtinio komiteto, įsteigto pagal Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimą dėl laisvo asmenų judėjimo, sprendimas, kuriuo pakeičiamas to Susitarimo II priedas dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 103, 2012, p. 51), įsigaliojęs 2012 m. balandžio 1 d.
8      Pagal šią nuostatą „[p]askirta gyvenamosios vietos įstaiga nedelsdama nustato, kokie teisės aktai taikomi atitinkamam asmeniui, atsižvelgdama į [Reglamento Nr. 883/2004] 13 straipsnį ir į [Reglamento Nr. 987/2009] 14 straipsnį. Toks nustatymas iš pradžių yra laikinas. Ta įstaiga informuoja apie tokį laikiną nustatymą visų valstybių narių, kuriose vykdoma veikla, paskirtas įstaigas.“
9      Pagal šią nuostatą „[a]titinkamo asmens ar darbdavio prašymu valstybės narės, kurios teisės aktai yra taikytini pagal [Reglamento Nr. 883/2004] II antraštinės dalies nuostatą, kompetentinga įstaiga išduoda pažymėjimą, liudijantį, kad tokie teisės aktai yra taikytini, ir prireikus nurodo, iki kada ir kokiomis sąlygomis jie taikytini“.
10      2022 m. gegužės 19 d. sprendimas (C‑33/21, EU:C:2022:402; toliau – Sprendimas INAIL ir INPS).
11      2019 m. gegužės 8 d. sprendimas (C‑631/17, EU:C:2019:381).
12      2021 m. lapkričio 25 d. sprendimas (C‑372/20, EU:C:2021:962).
13      Žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą TEAM POWER EUROPE (C‑784/19, EU:C:2021:427, 32–35 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
14      Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą
AFMB ir kt. (C‑610/18, EU:C:2020:565, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
15      Žr. 2021 m. lapkričio 25 d. Sprendimą Finanzamt Österreich (Išmokos šeimai vystomojo bendradarbiavimo darbuotojams) (C‑372/20, EU:C:2021:962, 36 ir 37 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
16      Šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą AFMB ir kt. (C‑610/18, EU:C:2020:565, 54 ir 60 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
17      Praktinio vadovo „Teisės aktai, taikytini Europos Sąjungoje (ES), Europos ekonominėje erdvėje (EEE) ir Šveicarijoje“, kurį parengė ir patvirtino Socialinės apsaugos sistemų koordinavimo administracinė komisija ir kuris buvo paskelbtas 2013 m. gruodį, 29 p. nurodyta, kad „galima atsižvelgti ir į kitus kriterijus. Prieš priimant sprendimą dėl taikytinų teisės aktų, paskirtos įstaigos turi atsižvelgti į atitinkamus kriterijus ir atlikti bendrą asmens padėties vertinimą“, tačiau šie kiti kriterijai jame neapibrėžti. Šį vadovą, kuris parengtas įvairiomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis, galima rasti adresu https://employment-social-affairs.ec.europa.eu/policies-and-activities/moving-working-europe/eu-social-security-coordination/specialised-information/official-documents_en.
18      1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, 1971, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
5 sk.,
1 t., p. 35). Žr. 2014 m. birželio 5 d. Sprendimą I (C‑255/13, EU:C:2014:1291, 41 punktas).
19      Žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Partena (C‑137/11, EU:C:2012:593, 49 punktas).
20      Šiuo klausimu žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Partena (C‑137/11, EU:C:2012:593, 57 punktas).
21      Šio sprendimo 65 punkte Teisingumo Teismas pridūrė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis pirma nurodytais kriterijais, turės patikrinti, ar nagrinėjamais laikotarpiais aptariami darbuotojai didelę savo darbo dalį dirbo valstybėje narėje, kurioje gyvena, t. y. Italijoje, ir kad tuo atveju, jei atsakymas būtų teigiamas, pagal Reglamentą Nr. 883/2004, iš dalies pakeistą 2009 m., jie nuo 2010 m. gegužės 1 d., t. y. nuo šio reglamento įsigaliojimo dienos, turėtų būti laikomi patenkančiais į Italijos socialinės apsaugos teisės aktų taikymo sritį.
22      2019 m. gegužės 8 d. sprendimas (C‑631/17, EU:C:2019:381).
23      2021 m. lapkričio 25 d. sprendimas (C‑372/20, EU:C:2021:962).
24      2024 m. rugsėjo 26 d. sprendimas (C‑329/23, EU:C:2024:802).
25      OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3.
26      OL L 221, 2007, p. 15.
27      Žr. 2015 m. kovo 19 d. Sprendimą Kik (C‑266/13, EU:C:2015:188, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kaip generalinis advokatas Y. Bot pažymėjo savo išvadoje byloje Chain (C‑189/14, EU:C:2015:345, 62 punktas), tuo metu, kai buvo rengiamas pirmasis reglamentas dėl darbuotojų migrantų socialinės apsaugos, darbuotojų judumas pasireikšdavo tik migracija į kitą valstybę narę, taigi sąsaja su darbo atlikimo vietos valstybe buvo grindžiama prielaida, kad toks sprendimas labiausiai apsaugo darbuotoją, nes jis visų pirma gali pretenduoti į tas pačias teises kaip ir nacionaliniai darbuotojai.
28      Žr. 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą X (C‑570/15, EU:C:2017:674, 28 punktas).
29      Šio straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad „[į]staigos ir asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas, privalo informuoti vieni kitus ir bendradarbiauti, kad užtikrintų tinkamą šio reglamento įgyvendinimą“.
30      Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją tam, kad pagal Reglamentą Nr. 883/2004 nustatyta sistema tinkamai veiktų, reikia, kad įvairių valstybių narių kompetentingos įstaigos, taip pat šios įstaigos ir asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas, veiksmingai ir glaudžiai bendradarbiautų. Teisingumo Teismas pridūrė, kad toks bendradarbiavimas būtinas siekiant nustatyti atitinkamų asmenų teises ir pareigas ir sudaryti jiems sąlygas kuo greičiau ir optimaliomis sąlygomis pasinaudoti teisėmis
(žr. 2023 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, 53 punktą).