62003CJ0499_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑499/03 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 25. novembra 2003,
Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH, so sídlom vo Frankfurte nad Mohanom (Nemecko),
Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH, so sídlom v Langene (Nemecko),
v zastúpení: K. Landry a L. Harings, Rechtsanwälte,
odvolateľky,
ďalší účastník konania:
Komisia Európskych spoločenstiev,
v zastúpení: X. Lewis a J. Schieferer, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory A. Borg Barthet, sudcovia J.-P. Puissochet a J. Malenovský (spravodajca),
generálny advokát: L. A. Geelhoed,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. septembra 2004,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. októbra 2004,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Svojím odvolaním spoločnosti Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH (ďalej len „Biegi“, resp. „Commonfood“, obe ako „odvolateľky“) sa domáhajú zrušenia rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev zo 17. septembra 2003 Biegi Nahrungsmittel a Commonfood/Komisia (T‑309/01 a T‑239/02, Zb. s. II‑3147, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým bola zamietnutá na jednej strane žaloba podaná Biegi, ktorou sa domáhala čiastočného zrušenia rozhodnutia Komisie K (2001) 2533 zo 14. augusta 2001 (REC 4/00), tvrdiac, že je opodstatnené vziať do úvahy dodatočne clá, ktoré neboli ukladané na dovozy mäsa z hydiny pôvodom z Thajska počas obdobia od 13. do 18. júla 1995 a od 4. do 22. septembra 1995, a na druhej strane žaloba podaná Commonfood, ktorou sa domáhala zrušenia rozhodnutia Komisie K (2002) 857 z 5. marca 2002 (REC 4/01), tvrdiac, že je opodstatnené vziať do úvahy dodatočne clá, ktoré neboli ukladané na dovozy mäsa z hydiny pôvodom z Thajska uskutočnené 24. júla 1995 (ďalej len „sporné rozhodnutia“).
Právny rámec
2. V bode 1 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa upresňuje:
„Článok 3 nariadenia Rady (ES) č. 774/94 z 29. marca 1994 o otvorení a stanovení správy určitých colných kvót spoločenstva pre hovädzie mäso vysokej kvality a bravčové mäso, hydinové mäso, pšenicu a súraž a otruby, vedľajšie mlynárske výrobky a iné zvyšky (Ú. v. ES L 91, s. 1; Mim. vyd. 02/005, s. 215) otvoril od [1. januára 1994] colnú kvótu Spoločenstva v celkovom ročnom objeme [15 500] ton pre kohútie alebo slepačie mäso, ktoré patrí pod číselné znaky KN 0207 41 10, 0207 41 41 a 0207 41 71. V rámci tohto objemu kvóty bola stanovená uplatniteľná spoločná colná sadzba vo výške 0 %. Účinnosť tohto istého ročného objemu kvót Spoločenstva s nulovou colnou sadzbou bola zachovaná na základe článku 1 nariadenia Komisie (ES) č. 2198/95 z 18. septembra 1995, ktorým sa mení nariadenie č. 774/94 (Ú. v. ES L 221, s. 3; Mim. vyd, 02/007, s. 23), ktorý bol uplatniteľný v súlade s článkom 2 tohto nariadenia od 1. júla 1995.“
3. Článok 1 nariadenia Komisie (ES) č. 1431/94 z 22. júna 1994, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania dovozných opatrení v sektore hydinového mäsa ustanovených nariadením Rady (ES) č. 774/94 (Ú. v. ES L 156, s. 9; Mim. vyd. 02/005, s. 225) a ktorý nadobudol účinnosť v súlade s článkom 8 tohto nariadenia 26. júna 1994, je sformulovaný takto:
„Na všetky dovozy výrobkov do Spoločenstva patriacich do skupín uvedených v prílohe I k tomuto nariadeniu, na ktoré sa vzťahujú colné kvóty otvorené článkami 3 a 4 nariadenia (ES) č. 774/94, sa predloží dovozné povolenie.
Množstvá výrobkov, na ktoré sa tieto opatrenia vzťahujú, ako aj úroveň zníženia poplatku pre každú skupinu, sú uvedené v prílohe I.“
4. V prílohe I nariadenia č. 1431/94 bola uplatňovaná 0 % colná sadzba pre množstvo až do 5 100 ton za rok hydinového mäsa, ktoré patrí pod číselné znaky KN 0207 41 10, 0207 41 41, 0207 41 71 pôvodom z Thajska (skupina 2). Rovnaká colná sadzba bola uplatňovaná pre ročné množstvo 7 100 ton hydinové mäsa, ktoré patrí pod uvedené číselné znaky pôvodom z Brazílie (skupina 1) a pre ročné množstvo 3 300 ton rovnakého druhu mäsa pôvodom z ďalších tretích krajín (skupina 3).
5. Článok 1 nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), vytvoril novú nomenklatúru tovarov (nazvaná „kombinovaná nomenklatúra“, skrátene „KN“). Kombinovaná nomenklatúra je uvedená v prílohe I tohto nariadenia, v ktorej sú tiež stanovené tak uplatniteľné sadzby, ako aj ďalšie vyžadované prvky.
6. Nariadenie Komisie (ES) č. 1359/95 z 13. júna 1995, ktorým sa menia a dopĺňajú prílohy I a II nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku a ktoré zrušuje nariadenie (EHS) č. 802/80 (Ú. v. ES L 142, s. 1; Mim. vyd. 02/005, s. 416). Na základe svojho článku 3 nadobudlo nariadenie č. 1359/95 účinnosť 1. júla 1995.
7. V takto zmenenom znení obsahovala kombinovaná nomenklatúra vo svojej tretej časti „Prílohy k colnému sadzobníku“, v oddiele III „Kvóty“ prílohu 7 nazvanú „Colné kvóty WTO, ktoré majú byť otvorené príslušnými orgánmi Spoločenstva“. Pod poradovým číslom 18 tejto poslednej prílohy je uvedené toto [ neoficiálny preklad ]:
>image>17
8. Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „CKS“), znie takto:
„2. ..., sa dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie nevykoná, pokiaľ:
...
b) sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia“.
9. Podľa článku 871 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92 (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3), platí:
„… ak sú colné orgány buď toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 (2) b) kódexu alebo majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií toho ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom, tieto orgány predložia prípad Komisii, aby mohlo byť prijaté rozhodnutie v súlade s postupom ustanoveným v článkoch 872 až 876…“
10. Podľa článku 873 tohto nariadenia:
„Po porade so skupinou expertov, ktorá pozostáva zo zástupcov všetkých členských štátov, ktorí sa stretnú v rámci výboru za účelom posúdenia príslušného prípadu, Komisia rozhodne o tom, či dané okolnosti sú, alebo nie sú také, že príslušné clo nemusí byť uvedené v účtovnej evidencii…“
Skutkové okolnosti
11. Skutkové okolnosti sú uvedené v bodoch 8 až 18 napadnutého rozsudku takto:
„8 … Biegi… a Commonfood… sú obchodnými spoločnosťami založenými podľa nemeckého práva, navzájom prepojené a podnikajúce v oblasti obchodu s mäsom z hydiny. Žalobkyne sú jedny z hlavných dovozkýň hydinového mäsa z hydiny v Nemecku.
9 Dekrétom z 29. júna 1995 (nazvaný ‚Eilverteiler‘) nemecký federálny minister financií zmenil zaužívanú sadzbu nemeckých ciel tým, že do nej včlenil najmä colnú kvótu K 4047 (hydinové mäso) s nulovým clom s účinnosťou od 1. júla 1995. Táto kvóta zodpovedá vyššie uvedeným číselným znakom KN 0207 41 10, 0207 41 41 a 0207 41. Eilverteiler neobsahoval žiadne ustanovenie, pokiaľ ide o povinnosť predloženia dovozného certifikátu na dovoz tovarov, na ktoré sa vzťahuje citovaná colná kvóta.
10 V období od 13. do 18. júla 1995 a od 4. do 22. septembra 1995 Biegi deklarovala dovoz, v rôznych zásielkach, mrazených kusov hydiny (číselné znaky KN 0207 41 10), ktoré mali svoj pôvod v Thajsku. Dňa 24. júla 1995, Commonfood deklarovala dovoz v rôznych zásielkach mrazených kusov hydiny, na ktoré sa vzťahujú rovnaké číselné znaky KN, ktoré mali svoj pôvod v Thajsku. Žalobkyne nepripojili dovozné certifikáty k svojim colným deklaráciám.
11 Po zmene zaužívanej sadzby nemeckých ciel, ktorá vyplynula z Eilverteiler, však príslušný colný úrad použil uvedenú colnú kvótu Spoločenstva a priznal žalobkyniam oslobodenie od cla.
12 Keďže žalobkyne mali pochybnosti, pokiaľ ide o clá uplatňované na preclievanie uskutočnené v júli 1995, v priebehu mesiaca august 1995 sa prostredníctvom svojho vedúceho správy dovozných certifikátov telefonicky spojili s federálnym ministerstvom financií, ako aj s ústrednou správou kontroly colných kvót s cieľom získať upresnenia o režime uplatniteľnom na predmetné dovozy tovarov. Najskôr sa uvedené orgány telefonicky vyjadrili v tom zmysle, že clá boli uplatnené správne, aj keď neboli predložené dovozné certifikáty ako prílohy k colným deklaráciám. Žalobkyne teda požiadali o písomné potvrdenie tejto informácie.
13 Písomná odpoveď správy nemeckých ciel doručená žalobkyniam listom z 22. augusta 1995 však poukazovala na to, že používanie kvót si vyžadovalo predloženie dovozného certifikátu ako prílohy k colnej deklarácii. V ten istý deň federálne ministerstvo financií zmenilo zaužívanú sadzbu nemeckých ciel a to s retroaktívnym účinkom. Táto zmena mala za následok to, že počínajúc 1. júlom 1995 sa stalo nevyhnutným predložiť dovozný certifikát v prípade použitia predmetnej colnej kvóty.
14 Dvoma opravnými colnými rozhodnutiami vydanými 12. a 13. augusta 1996 príslušný colný úrad, teda Hauptzollamt Bremen-Freihafen, pristúpil k dodatočnému vyberaniu dovozných ciel, t. j. v prípade dovozov vykonaných obchodnou spoločnosťou Commonfood, v celkovej sume 222 116,06 nemeckých mariek (DEM) (rozhodnutie z 12. augusta 1996) a v prípade dovozov vykonaných obchodnou spoločnosťou Biegi, v celkovej sume 259 270,23 DEM, z čoho 218 605,64 DEM predstavuje nedoplatok na clách za obdobie júl 1995 a 40 664,59 DEM predstavuje nedoplatok na clách za obdobie september 1995 (rozhodnutie z 13. augusta 1996).
15 Odvolávajúc sa na dobromyseľnosť a pochybenie, ktorého sa dopustili nemecké úrady, a na skutočnosť, že uvedený omyl bol nezistiteľný, žalobkyne žiadali, aby dovozné clá neboli dodatočne zapísané do účtovnej evidencie.
16 Keďže ich žiadosť bola zamietnutá 30. júla 1997 príslušným colným úradom, žalobkyne sa obrátili na Finanzgericht Bremen (Nemecko). Ako vyplýva zo zápisnice z pojednávania, ktoré prebehlo 14. decembra 1999, po zistení skutkového stavu veci, tento súdny orgán zaujal stanovisko, že pokiaľ išlo o colné deklarácie obchodnej spoločnosti Biegi zo septembra 1995, jej žaloba mala malú šancu na úspech, keďže táto obchodná spoločnosť bola náležite informovaná o uplatniteľnej presnej právnej situácii, a to listom z 22. augusta 1995 vyhotoveným už uvedenou správou nemeckých ciel. Finanzgericht Bremen teda odporučil Biegi zvážiť možnosť späťvzatia svojej žaloby v časti týkajúcej sa týchto deklarácií. Naopak, pokiaľ ide o colné deklarácie z júla 1995, tento istý súd sa predbežne domnieval, že je možné priznať žalobkyniam ochranu ich legitímnej dôvery v zmysle článku 220 ods. 2 CKS a navrhol príslušnému colnému úradu, aby overil, či je možné zrušiť uvedené opravné colné rozhodnutia z 12. a 13. augusta 1996, pokiaľ išlo o predmetné deklarácie.
17 V súlade s článkom 871 nariadenia (EHS) č. 2454/93… Spolková republika Nemecko listami z 2. augusta 2000 a zo 17. apríla 2001 požiadala Komisiu, aby rozhodla na základe článku 220 ods. 2 písm. b) CKS, či bolo dôvodné dodatočne nezapísať do účtovnej evidencie clá, ktoré sú predmetom sporu medzi na jednej strane správnymi orgánmi a na druhej strane obchodnými spoločnosťami Biegi a Commonfood.
18 Vzhľadom na skutočnosť, že z okolností predmetných vecí nevyšli najavo pochybenia samotných colných orgánov, ktoré by dobromyseľný hospodársky subjekt nemohol zistiť, v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) CKS Komisia rozhodnutiami vydanými 14. augusta 2001 (vec T‑309/01) a 5. marca 2002 (vec T‑239/02)… rozhodla, že dovozné clá, ktoré boli predmetom citovaných žiadostí Spolkovej republiky Nemecko, mali byť zapísané do účtovných evidencií.“
Konania pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
12. Žalobami podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. decembra 2001 a 8. augusta 2002 sa začali konania, v ktorých sa odvolateľky domáhali zrušenia sporných rozhodnutí.
13. Na podporu svojich žalôb odvolateľky uviedli tri dôvody založené na porušení po prvé článku 200 ods. 2 písm. b) CKS, po druhé zásady proporcionality a po tretie zásad správneho úradného postupu a rovnosti zaobchádzania.
14. Napadnutým rozsudkom, v spojených veciach T‑309/01 a T‑239/02, Súd prvého stupňa zamietol žaloby v celom rozsahu, ktoré mu boli podané, a to potom, ako odmietol ako nedôvodné všetky dôvody, ktoré uviedli odvolateľky.
15. Pokiaľ sa týka prvého dôvodu, Súd prvého stupňa v bode 83 napadnutého rozsudku sa vyjadril tak, že bolo v súlade s právom, keď sa Komisia domnievala, že druhá z kumulatívnych podmienok uvedená v článku 220 ods. 2 písm. b) CKS týkajúca sa charakteru, ktorý nemôžu zistiť skúsení odborníci a ktorý súvisí s pochybením colných orgánov, nebola splnená v danej veci, a následne, že bolo dôvodné dodatočne zapísať clá vzťahujúce sa na predmetné dovozy do účtovných evidencií.
16. Preto, aby Súd prvého stupňa dospel k tomuto zisteniu potom, čo pripomenul uplatniteľnú judikatúru, konštatoval v bode 56 napadnutého rozsudku, že je nepochybné, že nemecké colné orgány sa dopustili dvoch pochybení, teda vydania nesprávneho znenia Eilverteiler a preclenia tovarov dovážaných odvolateľkami v júli 1995 tým, že uložili colné zvýhodnenie bez predloženia dovozného certifikátu.
17. Naopak Súd prvého stupňa odmietol ďalší omyl uvádzaný odvolateľkami spočívajúci v tom, že úradník ústrednej služby kontroly colných kvót údajne oznámil ich spolupracovníkovi pánovi Steinerovi telefonicky nesprávne informácie pred 13. júlom 1995, teda pred uskutočnením sporných dovozov. Súd prvého stupňa skonštatoval v bodoch 58 a 59 napadnutého rozsudku, že nezávisle od oneskoreného poskytnutia telefonických informácií a od ich dôležitosti, s čím nesúhlasila Komisia, existencia týchto informácii nebola vôbec preukázaná dôkaznými prostriedkami pripojenými k spisovému materiálu.
18. Preto, aby odmietol zložitý charakter uplatniteľnej právnej úpravy, Súd prvého stupňa zdôraznil v bode 63 napadnutého rozsudku, že vyplynulo jasne z článku 1 nariadenia č. 1431/94, že akýkoľvek dovoz uskutočnený v rámci colnej kvóty je podmienený predložením dovozného certifikátu.
19. Okrem toho Súd prvého stupňa v bodoch 65 až 67 napadnutého rozsudku uviedol, že nariadenie č. 1359/95 obsahujúce nové znenie kombinovanej nomenklatúry tovarov uplatniteľnej od 1. júla 1995 zostavilo vo svojej prílohe 7 zoznam colných kvót Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktoré majú byť otvorené príslušnými orgánmi Spoločenstva, a že odkazy na ďalšie tu uvedené pravidlá colného práva mali len deklaratórnu povahu. Takto nariadenie č. 1359/95 neotvorilo od 1. júla 1995 novú preferenčnú colnú kvótu údajne odlišnú od tej, ktorá je stanovená nariadením č. 774/94, zmenené a doplnené nariadením č. 2198/95.
20. Súd prvého stupňa zobral do úvahy skutočnosť, že príslušné colné orgány nezotrvávali vo svojom omyle a napravili ho v krátkej lehote, teda jeden mesiac potom, čo sa ho dopustili.
21. V bodoch 70 a 71 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa zdôraznil, že odvolateľky patria do kategórie skúsených hospodárskych subjektov a že poznali dôležitosť dovozných certifikátov preto, aby mohli získať viacročnú colnú kvótu.
22. Nakoniec preto, aby sa mohlo povedať, že odvolateľky neuniesli dôkazné bremeno o starostlivosti, ktorú mali vyvinúť, Súd prvého stupňa v bode 75 napadnutého rozsudku uviedol, že hospodársky subjekt, ktorého činnosť spočíva v podstate vo vykonávaní dovozu a vývozu, a ktorý už má určité skúsenosti v danej oblasti, sa musí uistiť na základe prečítania náležitých úradných vestníkov o práve Spoločenstva aplikovateľnom na ním vykonávané činnosti. Z uvedeného tento súd vyvodil, že preto, aby takýto hospodársky subjekt určil sadzbu uplatniteľného práva sa nemôže opierať len o údaje vyplývajúce zo zaužívanej vnútroštátnej sadzby. Okrem toho v bodoch 76 až 81 Súd prvého stupňa uviedol, že odvolateľky sa nemohli navyše spoliehať na jednoduché telefonické informácie a rovnako nemohli tvrdiť, že nemali nevyhnutný čas pre písomné požiadanie príslušných úradov o vyjasnenie predmetnej právnej situácie.
23. Preto, aby odmietol druhý dôvod, Súd prvého stupňa rozhodol v bode 88 napadnutého rozsudku tak, že v danom prípade podmienky uplatnenia článku 220 ods. 2 písm. b) CKS neboli splnené, a teda dodatočné zapísanie ciel vzťahujúcich sa na sporné dovozy do účtovnej evidencie, na základe sporných rozhodnutí, nie je samo osebe porušením zásady proporcionality.
24. Preto, aby odmietol tretí dôvod, Súd prvého stupňa vyjadril v bodoch 93 a 96 napadnutého rozsudku názor, podľa ktorého na jednej strane dôvod založený na údajnom porušení zásady proporcionality nebol vôbec preukázaný a na strane druhej dôvod založený na porušení zásady rovnosti zaobchádzania bol vzhľadom na neporovnateľný charakter situácií uvádzaných odvolateľkami na podporu tohto dôvodu nenáležitý.
Návrhy účastníkov konania
25. Biegi a Commonfood navrhujú, aby Súdny dvor:
– zrušil napadnutý rozsudok,
– čiastočne zrušil rozhodnutie Komisie K (2001) 2533 zo 14. augusta 2001 (REC 4/00), z dôvodu, že sa v ňom konštatuje, že je dôvodné dodatočne zapísať do účtovných evidencií dovozné clá v sume 218 605,64 DEM,
– zrušil rozhodnutie Komisie K (2002) 857 z 5. marca 2002 (REC 4/01), v ktorom sa tvrdí, že je dôvodné dodatočne zapísať do účtovných evidencií dovozné clá v sume 222 116,06 DEM,
– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
26. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
– zamietol odvolanie,
– zaviazal odvolateľky na náhradu trov konania.
O odvolaní
27. Na podporu svojho odvolania odvolateľky uvádzajú dva dôvody, pričom prvý je založený na porušení článku 220 ods. 2 písm. b) CKS a druhý je založený na vade konania.
28. Komisia hlavne tvrdí, že tieto dôvody nie sú prípustné. Subsidiárne tvrdí, že nie sú dôvodné.
O dôvode založenom na porušení článku 220 ods. 2 písm. b) CKS
Tvrdenia účastníkov konania
29. Odvolateľky vytýkajú Súdu prvého stupňa, že preto, aby zamietol ich žaloby, dôvodiac tým, že mohli zistiť pochybenie, ktorého sa dopustili colné orgány, zveličil povinnosť vyvinúť starostlivosť, ktorá zaväzuje hospodárske subjekty, a neuznal zložitosť uplatniteľnej právnej úpravy.
30. Podľa odvolateliek článok 220 ods. 2 písm. b) CKS má byť vykladaný v súlade s judikatúrou Súdneho dvora vzhľadom na účel tohto ustanovenia, ktorým je ochrana legitímnej dôvery osoby zodpovednej za zaplatenie cla, pokiaľ ide o opodstatnenosť všetkých prvkov, ktoré ovplyvnili rozhodnutie o vyberaní cla (rozsudok zo 14. novembra 2002, Ilumitrónica, C‑251/00, Zb. s. I‑10433, bod 39). Ak podľa judikatúry charakter omylu je závislý od zložitosti predmetnej právnej úpravy a od doby, počas ktorej orgány zotrvávali vo svojom omyle, pričom takáto dĺžka predstavuje len jednoduchý ukazovateľ, ale nie je samostatnou podmienkou nevyhnutnou preto, aby bol prípustný nezistiteľný charakter tohto omylu. V danom prípade je to zjavný a opakujúci sa omyl, ktorého sa dopustili dva príslušné nemecké úrady. Zložitosť právnej úpravy vyplýva z uplatnenia viacerých právnych predpisov, ktoré sa vzájomne kombinujú bez toho, že by to jasne upresnili, a prečítanie Úradného vestníka Európskych spoločenstiev nestačí na zistenie toho, aké je v konkrétnom prípade uplatniteľné právo.
31. Odvolateľky tvrdia, že v čase, keď prijali rozhodnutia, Eilverteiler neuvádzal žiadnu povinnosť predložiť dovozný certifikát a odkazoval na nariadenie č. 1359/95, ktorého príloha pod poradovým č. 18, týkajúca sa predmetných nových colných kvót WTO, neobsahovala žiadnu zmienku v stĺpci 6, zatiaľ čo tento istý stĺpec v prípade väčšiny ďalších colných kvót upresňoval, že ich priznanie sa viazalo na splnenie podmienok uvedených v ustanoveniach Spoločenstva nariadených pre danú oblasť. Je to práve opomenutie pod poradovým č. 18, ktoré viedlo príslušné nemecké orgány a odvolateľky k záveru, že dve colné kvóty vzťahujúce sa na hydinové mäso stanovené v rámci viacstranných obchodných dohôd Uruguajského kola (1986 – 1994) uzavretých v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o oblasti, na ktoré sa vzťahujú jej právomoci, rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 (Ú. v. ES L 336, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80), boli colné kvóty, na ktoré sa nevzťahovala povinnosť predloženia dovozných certifikátov.
32. Podľa odvolateliek sa Súd prvého stupňa dopustil omylu pri posúdení skutkových okolností veci, keď považoval za krátku lehotu približne dva mesiace, počas ktorej sa najvyššie nemecké colné orgány pomýlili v ich normotvornej činnosti. To, že sa tieto orgány dopustili spomínaného pochybenia stačí na preukázanie toho, že tento omyl nebol zistiteľný skúsenými odborníkmi, aj keď okrem iného sa dopustili omylu v súvislosti s novými colnými kvótami, na ktoré sa nevzťahovali predchádzajúce ustanovenia práva Spoločenstva.
33. Pokiaľ sa týka povinnosti starostlivosti, odvolateľky uvádzajú, že sú to práve otázky, ktoré opakovane kládli rôznym dotknutým úradom a ktoré sa týkali výlučne nevyhnutnosti predložiť dovozný certifikát, ktoré viedli colné orgány k náprave omylu, ktorými bol postihnutý Eilverteiler. Čo sa týka tvrdenia Súdu prvého stupňa, podľa ktorého odvolateľky mali dostatočnú lehotu na to, aby sa písomne obrátili na Komisiu, odvolateľky odkazujú na ich vyjadrenie – repliku podanú v rámci prvostupňového konania. Dodávajú, že vyrubenie cla je v právomoci colných orgánov členských štátov a že článok 220 ods. 2 CKS by bol zbavený akéhokoľvek účinku, ak by sa podniky museli informovať u Komisie.
34. Podľa Komisie tento prvý dôvod je neprípustný, keďže v zásade je jednoduchým zopakovaním dôvodov a tvrdení uvedených pred Súdom prvého stupňa alebo sa vzťahuje na skutkové prvky. Keďže sa v rámci tohto prvého dôvodu odvolateľky zaoberajú návrhmi na vykonanie dôkazov, ktoré Súd prvého stupňa nepovažoval za nevyhnutné vykonať, predmetom odvolania je skutková otázka a v skutočnosti sa týka jednoduchého zopakovania žaloby. Takéto zopakovanie ešte musí byť zdôraznené, pokiaľ sa týka odvolacích tvrdení založených na zložitosti právnej úpravy nezistiteľného charakteru omylov, ktorých sa dopustili colné orgány v určitých prípadoch a povinnosti starostlivosti podnikov. Dôvod založený na tom, že Súd prvého stupňa zle posúdil okolnosti, ktoré ho viedli k tomu, že považoval za krátke obdobie, počas ktorého sa úrady dopustili omylu, je dôvodom týkajúcim sa posúdenia skutkových okolností.
35. Subsidiárne Komisia uvádza, že dôvod založený na porušení práva Spoločenstva nie je dôvodný. Zdôrazňuje, že už citovaný rozsudok Ilumitrónica, na ktorý sa odvolávajú odvolateľky, sa týkal omylu, ktorého sa dopúšťali turecké orgány počas obdobia viac ako dvadsiatich rokov a išlo o zložitejšiu právnu úpravu, pretože sa prejavila pred tým, než CKS nadobudol účinnosť. Týka sa tiež asociačnej dohody medzi Tureckom a Európskym hospodárskym spoločenstvom, ktorá bola podpísaná 12. septembra 1963 v Ankare na jednej strane Tureckom a na strane druhej členskými štátmi EHS a Spoločenstvom a ktorá bola uzavretá, schválená a potvrdená v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 64/732/EHS z 23. decembra 1963 (Ú. v. ES 217, 1964, s. 3685; Mim. vyd. 11/011, s. 10), pričom predmetné rozhodnutia asociačnej rady neboli uverejnené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev. Zložitosť tejto právnej veci nie je vôbec porovnateľná s prejednávanou právnou vecou.
36. Komisia zastáva názor, že nezistiteľný charakter omylu nie je vôbec preukázaný, odvolateľky nedokázali svoje tvrdenia, podľa ktorých nemecké colné orgány mali viackrát telefonicky potvrdiť to, že nie je nevyhnutné predložiť dovozný certifikát. Nemožno sa s úspechom dovolávať zložitosti právnej úpravy v danej veci, keď povinnosť predložiť takýto certifikát za účelom získania výhod plynúcich z colných kvót, ktorá v čase sporných dovozov existovala už viac ako rok, nemohla byť zjavne spochybnená nariadením 1395/95 o colnej a štatistickej nomenklatúre. Odkazy obsiahnuté v tomto nariadení na iné pravidlá colného práva majú len deklaratórny charakter a z neexistencie takýchto odkazov nemožno v žiadnom prípade vyvodzovať predpoklady o neuplatniteľnosti týchto pravidiel. Nemecká zaužívaná colná sadzba predstavuje len jednoduchú príručku, ktorá bola zameraná na uľahčenie práce.
Posúdenie Súdnym dvorom
– O prípustnosti prvého dôvodu
37. Pokiaľ ide o prípustnosť tohto dôvodu, treba pripomenúť, že po prvé podľa ustálenej judikatúry z článku 225 ES, z článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a z článku 112 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie musí označovať presne napádané prvky rozsudku, ktorého zrušenia sa domáha, ako aj právne tvrdenia, o ktoré sa osobitne opiera tento návrh (pozri najmä rozsudky zo 6. marca 2003, Interporc/Komisia, C‑41/00 P, Zb. s. I‑2125, bod 15, a z 29. apríla 2004, Komisia/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, Zb. s. I‑3801, bod 48).
38. Povinnostiam odôvodnenia, ktoré vyplývajú z týchto ustanovení, nezodpovedá také odvolanie, ktoré sa obmedzuje na zopakovanie alebo na doslovné zopakovanie dôvodov a tvrdení uvedených v konaní pred Súdom prvého stupňa, vrátane tých, ktoré boli založené na skutkových okolnostiach výslovne zamietnutých týmto súdom (pozri najmä už citované rozsudky Interporc/Komisia, bod 16, a Komisia/CAS Succhi di Frutta, bod 49).
39. Akonáhle však odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatňovanie práva Spoločenstva, ktoré urobil Súd prvého stupňa, právne body skúmané v prvostupňovom konaní môžu byť znova prerokované v priebehu odvolacieho konania. Ak totiž odvolateľ nemôže založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už uvedených pred Súdom prvého stupňa, odvolacie konanie by bolo zbavené časti svojho zmyslu (pozri najmä už citované rozsudky Interporc/Komisia, bod 17, a Komisia/CAS Succhi di Frutta, bod 50).
40. Po druhé je potrebné pripomenúť, že z článku 225 ES a článku 58 Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie sa obmedzuje na právne otázky. Na základe ustálenej judikatúry má Súd prvého stupňa v dôsledku toho jediný právomoc na jednej strane zistiť skutkové okolnosti, s výnimkou prípadu, že hmotnoprávna nepresnosť jeho zistení by vyplývala zo spisového materiálu, ktorý mu bol predložený, a na strane druhej posúdiť tieto skutkové okolnosti. Posúdenie týchto skutkových okolností teda nepredstavuje, s výnimkou prípadu skreslenia prvkov, ktoré sú mu predložené, právnu otázku, ktorá ako taká podlieha kontrole Súdneho dvora v rámci odvolacieho konania (pozri najmä rozsudky z 1. júna 1994, Komisia/Brazzelli Lualdi a i., C‑136/92 P, Zb. s. I‑1981, body 47 až 49, a z 29. apríla 2004, Parlament/Ripa di Meana a i., C‑470/00 P, Zb. s. I‑4167, bod 40).
41. Naopak je nepochybné, že ak Súd prvého stupňa zistil alebo posúdil skutkové okolnosti, Súdny dvor má právomoc na základe článku 225 ES vykonávať kontrolu právnej kvalifikácie týchto skutkových okolností a právnych dôsledkov, ktoré z nich vyvodil Súd prvého stupňa. Súdny dvor už takto viackrát rozhodol, že takáto právna kvalifikácia je právnou otázkou, ktorá ako taká môže podliehať kontrole Súdneho dvora v rámci odvolacieho konania (pozri najmä rozsudky z 19. októbra 1995, Rendo a i./Komisia, C‑19/93 P, Zb. s. I‑3319, bod 26, a Parlament/Ripa di Meana a i., už citovaný, bod 41).
42. V tomto prípade Biegi a Commonfood tvrdia, že Súd prvého stupňa porušil právo Spoločenstva, keď rozhodol, že pochybenia, ktorých sa dopustili nemecké colné orgány, boli zistiteľné odvolateľkami. Odvolateľky najmä vytýkajú Súdu prvého stupňa, že takto v rámci vykonania článku 220 ods. 2 písm. b) CKS, ako ho vyložil Súdny dvor, zveličil povinnosti, ktoré zaväzujú dotknuté hospodárske subjekty, a chybne posúdil zložitý charakter predmetnej colnej právnej úpravy.
43. Za týchto podmienok odvolateľky spochybňujú odpoveď, ktorú dal Súd prvého stupňa na otázku právnej kvalifikácie skutkových okolností, a takto predkladajú na kontrolu Súdnemu dvoru túto právnu otázku.
44. Z uvedeného vyplýva, že prvý dôvod je prípustný.
– O dôvodnosti prvého dôvodu
45. Na úvod je potrebné pripomenúť, ako to zdôraznil v bode 56 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa, že chyby, ktorých sa dopustili nemecké colné orgány, teda vydanie chybnej verzie Eilverteiler a preclenie tovarov dovezených odvolateľkami v júli 1995 s tým, že nariadili preferenčnú kvótu bez toho, aby bol predložený dovozný certifikát, sú nepochybné v danej veci.
46. Podľa článku 220 ods. 2 písm. b) CKS príslušné orgány nezapíšu dodatočne do účtovnej evidencie dovozné clá, ak sú splnené kumulatívne podmienky. Najskôr je potrebné, aby clá neboli vyrubované z dôvodu pochybenia, ktorého sa dopustili samé príslušné orgány, potom pochybenie, ktorého sa dopustili, musí mať taký charakter, že nemohlo byť rozumne zistiteľné dobromyseľnou osobou zodpovednou za zaplatenie cla a nakoniec aby takáto dobromyseľná osoba dodržala všetky ustanovenia stanovené platnou právnou úpravou, pokiaľ ide o colnú deklaráciu (pozri analogicky rozsudky z 12. júla 1989, Binder, 161/88, Zb. s. 2415, body 15 a 16; zo 14. mája 1996, Faroe Seafood a i., C‑153/94 a C‑204/94, Zb. s. I‑2465, bod 83; uznesenia z 9. decembra 1999, CPL Imperial 2 a Unifrigo/Komisia, C‑299/98 P, Zb. s. I‑8683, bod 22, a z 11. októbra 2001, William Hinton & Sons, C‑30/00, Zb. s. I‑7511, body 68, 69, 71 a 72).
47. Pokiaľ ide o druhú z uvedených podmienok, iba v súvislosti s týmto odvolaním treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry zistiteľný charakter pochybenia, ktorého sa dopustili príslušné colné orgány, musí byť posudzovaný berúc do úvahy povahu omylu, odbornej skúsenosti dotknutých hospodárskych subjektov a starostlivosť, ktorú vynaložili (už citované rozsudky Faroe Seafood a i., bod 99, a Ilumitrónica, bod 54).
48. Pokiaľ ide o povahu omylu, je potrebné ju hodnotiť vzhľadom na zložitosť, alebo naopak, vzhľadom na dostatočne jednoduchý charakter predmetnej právnej úpravy (pozri rozsudky zo 16. júla 1992, Belovo, C‑187/91, Zb. s. I‑4937, bod 18, a Faroe Seafood a i., už citovaný, bod 100) a na časové obdobie, počas ktorého orgány zotrvávali vo svojom omyle (pozri rozsudky z 12. decembra 1996, Foods Import, C‑38/95, Zb. s. I‑6543, bod 30, a Ilumitrónica, už citovaný, bod 56).
49. V prejednávanej veci Súd prvého stupňa preto, aby odmietol zložitosť predmetnej právnej úpravy, sa v bode 63 napadnutého rozsudku oprel o okolnosť, že uplatniteľné právne pravidlá, ktoré sa majú použiť na colné kvóty, boli určené dokumentmi upravujúcimi otvorenie a spôsob riadenia uvedenej kvóty a zavádzajúcimi jej spôsoby uplatňovania, teda nariadenia č. 774/94, zmeneného a doplneného nariadením č. 2198/95, a nariadenia č. 1431/94, ktoré jasne stanovuje vo svojom článku 1, že každý dovoz do Spoločenstva uskutočnený v rámci tejto viacročnej colnej kvóty sa viaže na predloženie dovozného certifikátu.
50. Je však dôležité zdôrazniť, že nariadením č. 1359/95 Komisia uverejnila nové znenie kombinovanej nomenklatúry tovarov uplatniteľné od 1. júla 1995, kde je v prílohe 7 zoznam colných k vót WTO, ktoré majú otvoriť príslušné orgány Spoločenstva. Stĺpec 6 nazvaný „Ďalšie modality a podmienky“ [ neoficiálny preklad ] uvedenej prílohy 7, ktorý je zopakovaný v bode 7 tohto rozsudku, neobsahuje pod poradovým číslom 18, ktorý sa týka predmetnej kombinovanej nomenklatúry tovarov v tejto právnej veci, žiadnu zmienku, hoci v rovnakom stĺpci je upresnené, pokiaľ ide o ďalšie tovary, že „priznanie výhod tejto kvóty sa viaže na podmienky určené ustanoveniami práva Spoločenstva, ktoré sú určené pre túto oblasť.“
51. Z týchto zistení vyplýva na jednej strane, že prvýkrát od 1. júla 1995 kombinovaná nomenklatúra vyplývajúca z nariadenia č. 1359/95 vytvorila odlišné colné kvóty WTO, ktoré majú nariadiť príslušné orgány Spoločenstva. V dôsledku toho uvedené nariadenie, ktorého tretí dôvod upresňoval, že bolo nevyhnutné uplatniť s účinnosťou od 1. júla 1995, určité colné opatrenia, najmä v oblasti poľnohospodárskych výrobkov, tak ako boli určené v rámci viacstranných uruguajských rokovaní, sa môže zdať, že otvára k tomuto dátumu nové colné kvóty, odlišné od tých, ktoré boli otvorené počínajúc od 1. januára 1994 nariadením č. 774/94. Okrem toho len na základe nariadenia č. 2198/95 z 18. septembra 1995, ktoré nadobudlo účinnosť po uskutočnení sporných dovozov, boli otvorené retroaktívne k 1. júlu 1995 tie isté colné kvóty, ktorých predmetom boli dovezené tovary.
52. Na druhej strane vzhľadom na poznámky uvedené pre iné tovary neexistencia ďalšieho upresnenia v novej kombinovanej nomenklatúre v rámci podmienok, na ktoré sa viaže priznanie výhod z kvót týkajúcich sa predmetných tovarov v prejednávanej právnej veci, mohla tiež byť dôvodom pre to, aby sa myslelo, že použitie dotknutých colných kvót sa neviazalo na splnenie žiadnej podmienky.
53. Nakoniec nariadenie č. 1359/95 neobsahovalo žiadnu zmienku, ktorá by mohla umožniť hospodárskym subjektom domnievať sa, že informácie obsiahnuté v jej prílohách mali len čisto deklaratórnu povahu.
54. Z týchto úvah sa musí vyvodiť, že nariadenie č. 1359/95 samo osebe obsahovalo nejasnosti z hľadiska skutočného rozsahu záväznosti jeho prvkov, a to pokiaľ ide o colné kvóty WTO najmä v tom zmysle, či sa vzťahuje na tovary, ktoré patria pod číselné znaky KN 0207 41 10, 0207 41 41 a 0207 41 71. Najmä kombinácia názvu a rôznych poznámok stĺpca 6 prílohy 7 uvedeného nariadenia vytvorila situáciu, ktorá nebola dostatočne jednoduchá na to, aby preskúmanie týchto poznámok umožnilo ľahko zistiť, že počínajúc 1. júlom 1995 použitie colných kvót vzťahujúcich sa na uvedené tovary zostalo viazané na splnenie podmienky stanovenej nariadením č. 1431/94, ktorá spočíva v predložení dovozného certifikátu. Uplatniteľná právna úprava v danom prípade môže byť takto objektívne posúdená ako zložitá (pozri napríklad už citovaný rozsudok Ilumitrónica, bod 57).
55. Táto kvalifikácia vyplýva priamo z obsahu prílohy 7 nariadenia č. 1359/95, ktorá iba niekoľko dní pred predmetnými dovozmi uverejnila osobitne prvýkrát colné kvóty WTO v kombinovanej nomenklatúre. Skúsenosť dotknutých hospodárskych subjektov v oblasti obchodu s predmetnými tovarmi v dôsledku toho nemôže byť vzatá do úvahy za účelom posúdenia skutočnosti, či títo môžu ľahko zistiť omyl, ktorý obsahoval Eilverteiler. Tohto pochybenia sa dopustili samotné najvyššie nemecké colné orgány, ktoré tým, že zmenili svoju obvyklú sadzbu pre to, aby vzali do úvahy nariadenie č. 1359/95, neupresnili, že dovoz tovarov, na ktorý sa vzťahujú vyššie spomenuté kódy, sa viaže na predloženie dovozného certifikátu. Tento omyl okrem toho, že bol napravený len potom, čo uplynulo viacej týždňov od uverejnenia tohto dokumentu, a potom, čo hospodárske subjekty primeraným spôsobom podnikli kroky na zaistenie zákonnosti svojich dovozov u týchto orgánov. V tejto súvislosti nemožno vytýkať hospodárskym subjektom, že neuniesli dôkazné bremeno o vyvinutí starostlivosti z dôvodu, že sa písomne neobrátili na príslušné orgány predtým, než vykonali sporné dovozy.
56. Z uvedených úvah vyplýva, že Súd prvého stupňa pochybil, keď usúdil, že omyly, ktorých sa dopustili colné orgány, nemali takú povahu, aby ich odvolateľky nemohli rozumne zistiť. V dôsledku toho odvolateľky oprávnene tvrdia, že Súd prvého stupňa sa dopustil právneho omylu, keď vykonal takúto kvalifikáciu a keď následne rozhodol, že druhá z kumulatívnych podmienok uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) CKS v danom prípade nebola splnená. V dôsledku toho napadnutý rozsudok musí byť z tohto dôvodu zrušený, a to bez toho, aby bolo nevyhnutné skúmať ďalší dôvod uvedený odvolateľkami.
O veci samej
57. V súlade s článkom 61 Štatútu Súdneho dvora, ak o veci možno rozhodnúť, treba rozhodnúť o veci samej, teda návrhoch odvolateliek, ktoré smerujú k zrušeniu sporných rozhodnutí.
58. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné konštatovať, že Komisia preto, aby zdôvodnila spornými rozhodnutiami dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie dovozných ciel v sporoch medzi odvolateľkami a nemeckou colnou správou, sa nesprávne domnievala, že z okolností predmetných právnych vecí nevyplynulo pochybenie colných orgánov, zistiteľné dobromyseľným hospodárskym subjektom v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) CKS.
59. Z toho vyplýva, že dôvod odvolateliek založený na porušení uvedeného článku musí byť prijatý. V dôsledku toho sporné rozhodnutia musia byť zrušené, a to bez toho, aby bolo nutné skúmať ďalšie dôvody.
O trovách
60. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 118 uvedeného rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Biegi a Commonfood navrhli zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zviazať ju na náhradu trov konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev zo 17. septembra 2003, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood/Komisia (T‑309/01 a T‑239/02) sa zrušuje.
2. Rozhodnutie Komisie K (2001) 2533 zo 14. augusta 2001 (REC 4/00), ktorým sa nariaďuje dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie dovozných ciel splatných obchodnou spoločnosťou Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH v sume 218 605,64 DEM, sa zrušuje.
3. Rozhodnutie Komisie K (2002) 857 z 5. marca 2002 (REC 4/01), ktorým sa nariaďuje dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie dovozných ciel splatných obchodnou spoločnosťou Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH v sume 222 116,06 DEM, sa zrušuje.
4. Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.