Predbežné znenie
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (druhá komora zasadajúca v päťčlennom zložení)
z 20. mája 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Spotrebné dane – Článok 32 smernice 2008/118/ES – Článok 32 smernice (EÚ) 2020/262 – Pojem ‚vlastné použitie‘ – Nadobudnutie a preprava tovaru súkromnou osobou s cieľom bezodplatne ho odovzdať inej súkromnej osobe “
V spojených veciach T‑685/24 [Jelgratz]i a T‑686/24 [Buchgint](i),
ktorej predmetom sú dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandenbursko, Nemecko) zo 17. júla 2024 a doručenými Súdnemu dvoru 5. decembra 2024, ktoré súvisia s konaniami:
A (T‑685/24),
B (T‑686/24)
proti
Hauptzollamt,
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora zasadajúca v päťčlennom zložení),
v zložení: predseda komory S. Papasavvas, sudcovia N. Półtorak, G. Hesse (spravodajca), D. Petrlík a I. Dimitrakopoulos,
generálna advokátka: M. Brkan,
tajomník: V. Di Bucci,
so zreteľom na to, že Súdny dvor 6. januára 2025 postúpil Všeobecnému súdu návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 50b tretieho odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie,
so zreteľom na oblasť uvedenú v článku 50b prvom odseku písm. b) Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a vzhľadom na neexistenciu nezávislej otázky týkajúcej sa výkladu v zmysle článku 50b druhého odseku uvedeného štatútu,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller a N. Scheffel, splnomocnení zástupcovia,
–        švédska vláda, v zastúpení: H. Eklinder, F.‑L. Göransson, C. Meyer‑Seitz a J. Olsson, splnomocnení zástupcovia,
–        Európska komisia, v zastúpení: M. Björkland a B. Martenczuk, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 4. februára 2026,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 32 smernice Rady 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS (Ú. v. EÚ L 9, 2009, s. 12), a článku 32 smernice Rady (EÚ) 2020/262 z 19. decembra 2019, ktorou sa ustanovuje všeobecný systém spotrebných daní (Ú. v. EÚ L 58, 2020, s. 4).
2        Tieto návrhy boli podané v rámci samostatných sporov medzi A a B, dvoma súkromnými osobami, na jednej strane a Hauptzollamt (Hlavný colný úrad, Nemecko) na druhej strane vo veci zdanenia cigariet, pokiaľ ide o prvú súkromnú osobu, a zahrievaného tabaku, pokiaľ ide o druhú súkromnú osobu, na základe nemeckej dane z tabaku.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2008/118
3        Odôvodnenia 8 a 31 smernice 2008/118 stanovovali:
„(8)      Keďže na správne fungovanie vnútorného trhu je naďalej potrebné, aby koncepcia vzniku daňovej povinnosti k spotrebnej dani a s ňou súvisiace podmienky boli rovnaké vo všetkých členských štátoch, je dôležité vyjasniť na úrovni Spoločenstva, kedy je tovar podliehajúci spotrebnej dani uvedený do daňového voľného obehu a kto je povinný spotrebnú daň zaplatiť.
…
(31)      Členské štáty by mali mať možnosť stanoviť, aby tovar uvedený do daňového voľného obehu mohol byť označený buď daňovými označeniami, alebo vnútroštátnymi identifikačnými značkami. Používanie týchto označení alebo značiek by nemalo spôsobiť žiadne prekážky v obchodovaní v rámci Spoločenstva.
Vzhľadom na skutočnosť, že používanie týchto označení alebo značiek by nemalo viesť k dvojitému daňovému zaťaženiu, malo by sa upresniť, že členský štát, ktorý vydal tieto označenia alebo značky, vráti, odpustí alebo uvoľní akúkoľvek sumu zaplatenú alebo zabezpečenú s cieľom získať tieto označenia alebo značky, ak daňová povinnosť k spotrebnej dani vznikla v inom členskom štáte a ak sa tam spotrebná daň aj vybrala.
Členské štáty, ktoré vydali tieto označenia alebo značky, však môžu na účely zamedzenia akéhokoľvek zneužitia podmieniť vrátenie, odpustenie alebo uvoľnenie sumy predložením dôkazu, že tieto označenia alebo značky boli odstránené alebo zničené.“
4        Článok 7 ods. 1 smernice 2008/118 stanovoval:
„Daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká v čase uvedenia tovaru do daňového voľného obehu a v členskom štáte, v ktorom je tento tovar do daňového voľného obehu uvedený.“
5        Článok 11 smernice 2008/118 uvádzal:
„…
v situáciách určených členským štátom a v súlade s podmienkami, ktoré členský štát stanoví na účely zamedzenia všetkým možnostiam daňových únikov alebo zneužitia dane, spotrebnú daň z tovaru podliehajúceho spotrebnej dani, ktorý sa uviedol do daňového voľného obehu, [môžu] dotknutej osobe na jej žiadosť vrátiť alebo odpustiť príslušné orgány členského štátu, v ktorom sa tento tovar uviedol do daňového voľného obehu.“
6        Kapitola V smernice 2008/118 pod názvom „Preprava a zdanenie tovaru podliehajúceho spotrebnej dani po jeho uvedení do daňového voľného obehu“ obsahovala články 32 až 38. Podľa článku 32, ktorý sa nachádzal v oddiele 1 s názvom „Nadobudnutie súkromnými osobami“ kapitoly V tejto smernice:
„1.      Pokiaľ ide o tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý súkromná osoba nadobúda pre svoje vlastné použitie a ktorý sama prepravuje z jedného členského štátu do druhého, daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká len v členskom štáte, v ktorom sa tovar podliehajúci spotrebnej dani nadobudol.
2.      Pri stanovovaní toho, či je tovar podliehajúci spotrebnej dani podľa odseku 1 určený pre svoje vlastné použitie, členské štáty prihliadajú minimálne na:
a)      obchodný status držiteľa tovaru podliehajúceho spotrebnej dani a jeho dôvody držby tovaru;
b)      miesto, v ktorom sa nachádza tovar podliehajúci spotrebnej dani, a prípadne spôsob použitej prepravy;
c)      každý dokument týkajúci sa tovaru podliehajúceho spotrebnej dani;
d)      povahu tovaru podliehajúceho spotrebnej dani;
e)      množstvo tovaru podliehajúceho spotrebnej dani.
3.      Na účely uplatňovania odseku 2 písm. e) môžu členské štáty výhradne na účely preukazovania ustanoviť smerné úrovne. Tieto smerné úrovne nemôžu byť nižšie než:
a)      pre tabakové výrobky:
–        cigarety: 800 kusov,
…“
7        Článok 33, ktorý sa nachádzal v oddiele 2 s názvom „Držba v inom členskom štáte“ kapitoly V smernice 2008/118, okrem iného stanovoval:
„1.      Bez toho, aby bol dotknutý článok 36 ods. 1, ak sa tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý už bol uvedený do daňového voľného obehu v jednom členskom štáte, drží na podnikateľské účely v inom členskom štáte, aby sa tam dodal alebo použil, je predmetom spotrebnej dane a daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká v tomto inom členskom štáte.
Na účely tohto článku ‚držba na podnikateľské účely‘ je držba tovaru podliehajúceho spotrebnej dani osobou inou než súkromnou osobou alebo súkromnou osobou na iné než jej vlastné použitie, ktorý sama prepravuje v súlade s článkom 32.
…“
8        Článok 34, ktorý sa nachádzal v oddiele 2 kapitoly V smernice 2008/118, stanovoval:
„1.      V situáciách uvedených v článku 33 ods. 1 sa tovar podliehajúci spotrebnej dani prepravuje medzi územiami rôznych členských štátov na základe sprievodného dokumentu, v ktorom sú uvedené hlavné údaje z dokumentu uvedeného v článku 21 ods. 1. …“
9        Podľa článku 39 ods. 3 prvej vety smernice 2008/118:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia, ktoré členské štáty môžu stanoviť s cieľom zabezpečiť, aby sa tento článok vykonával správne, a s cieľom zamedziť akýmkoľvek daňovým podvodom, únikom alebo zneužitiu dane, členské štáty zabezpečujú, aby tieto daňové označenia alebo vnútroštátne identifikačné značky uvedené v odseku 1 nevytvárali prekážky voľnému pohybu tovaru podliehajúceho spotrebnej dani.“
10      Článok 48 ods. 1 smernice 2008/118 uvádzal:
„Členské štáty prijmú a uverejnia najneskôr do 1. januára 2010 zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou s účinnosťou od 1. apríla 2010…
…“
Smernica 2020/262
11      Smernica 2008/118 bola zrušená s účinnosťou od 13. februára 2023 smernicou 2020/262. V odôvodneniach 7 a 41 tejto smernice sa uvádza:
„(7)      Keďže na správne fungovanie vnútorného trhu je naďalej potrebné, aby koncepcia vzniku daňovej povinnosti k spotrebnej dani a s ňou súvisiace podmienky boli rovnaké vo všetkých členských štátoch, je dôležité vyjasniť na úrovni Únie, kedy je tovar podliehajúci spotrebnej dani uvedený do daňového voľného obehu a kto je povinný spotrebnú daň zaplatiť.
…
(41)      Úrovne spotrebnej dane z tabakových výrobkov a alkoholu, ktoré uplatňujú členské štáty, sú rôzne v dôsledku viacerých faktorov, ako je napríklad fiškálna politika a politika v oblasti verejného zdravia, pričom tieto rozdiely sú v niektorých prípadoch významné. V tejto súvislosti by členské štáty mali byť schopné obmedziť riziká, ktoré vedú k daňovým podvodom, vyhýbaniu sa daňovej povinnosti alebo zneužívaniu daní, ohrozovaniu alebo oslabovaniu verejnej politiky alebo ochrany zdravia a života ľudí. Členské štáty by preto mali mať možnosť prijímať vhodné a primerané opatrenia, ktoré by im umožnili určiť, či tovar podliehajúci spotrebnej dani prepravovaný z územia jedného členského štátu na územie iného členského štátu súkromnou osobou bol nadobudnutý touto súkromnou osobou na jej vlastné použitie.“
12      Podľa článku 6 ods. 2 smernice 2020/262:
„Daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká v čase uvedenia tovaru do daňového voľného obehu a v členskom štáte, v ktorom je tento tovar do daňového voľného obehu uvedený.“
13      Kapitola V smernice 2020/262 pod názvom „Preprava a zdanenie tovaru podliehajúceho spotrebnej dani po jeho uvedení do daňového voľného obehu“ obsahuje články 32 až 46. Článok 32 tejto smernice, ktorý sa nachádza v oddiele 1 s názvom „Nadobudnutie súkromnými osobami“ uvedenej kapitoly V stanovuje najmä:
„1.      Pokiaľ ide o tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý súkromná osoba nadobúda na vlastné použitie a ktorý táto súkromná osoba prepravuje z územia jedného členského štátu na územie druhého členského štátu, daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká len v členskom štáte, v ktorom sa tovar podliehajúci spotrebnej dani nadobudol.
2.      Pri stanovovaní toho, či je tovar podliehajúci spotrebnej dani podľa odseku 1 určený na vlastné použitie súkromnej osoby [súkromnou osobou – neoficiálny preklad], členské štáty prihliadajú minimálne na:
a)      obchodný status držiteľa tovaru podliehajúceho spotrebnej dani a dané dôvody držby tovaru;
b)      miesto, kde sa nachádza tovar podliehajúci spotrebnej dani, alebo prípadne spôsob použitej prepravy;
c)      každý dokument týkajúci sa tovaru podliehajúceho spotrebnej dani;
d)      povahu tovaru podliehajúceho spotrebnej dani;
e)      množstvo tovaru podliehajúceho spotrebnej dani.
3.      Na účely uplatňovania odseku 2 písm. e) môžu členské štáty stanoviť smerné úrovne, a to výhradne ako formu dôkazu. Tieto smerné úrovne nemôžu byť nižšie než:
a)      pre tabakové výrobky:
–        cigarety: 800 kusov,
…
–        tabak na fajčenie: 1,0 kg;
…“
14      Podľa článku 33, ktorý sa nachádza v oddiele 2, nazvanom „postup uplatňovaný pri preprave tovaru podliehajúceho spotrebnej dani, ktorý bol uvedený do daňového voľného obehu na území jedného členského štátu a prepravuje sa na územie iného členského štátu, aby tam bol dodaný na podnikateľské účely“ kapitoly V smernice 2020/262:
„1.      Ak sa tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý bol uvedený do daňového voľného obehu na území jedného členského štátu, prepravuje na územie iného členského štátu, aby sa tam dodal na podnikateľské účely alebo aby sa tam použil, je predmetom spotrebnej dane v členskom štáte určenia.
…
2.      Na účely tohto článku sa tovar podliehajúci spotrebnej dani považuje za ‚dodaný na podnikateľské účely‘, keď bol uvedený do daňového voľného obehu na území jedného členského štátu, z tohto členského štátu bol prepravený na územie iného členského štátu a dodaný buď osobe inej než súkromnej osobe alebo súkromnej osobe, ak sa na prepravu nevzťahuje článok 32 alebo článok 44 [ktorý sa týka zásielkového obchodu]. Tovar podliehajúci spotrebnej dani sa však nepovažuje za dodaný na podnikateľské účely, keď ho pri preprave z územia toho druhého členského štátu prepravuje uvedená súkromná osoba na svoje vlastné použitie.
…“
15      Článok 35, ktorý sa nachádza v oddiele 2 kapitoly V smernice 2020/262 stanovuje:
„1.      Preprava tovaru podliehajúceho spotrebnej dani sa považuje za spĺňajúcu požiadavky podľa tohto oddielu, len ak sa uskutoční na podklade elektronického zjednodušeného administratívneho dokumentu vystaveného v súlade s článkom 36.
…“
16      Článok 54 smernice 2020/262 stanovuje:
„Členské štáty umožnia, aby sa tovar podliehajúci spotrebnej dani prijímal do 31. decembra 2023 na základe formalít uvedených v článkoch 33, 34 a 35 smernice 2008/118/ES.
…“
17      Článok 55 ods. 1 smernice 2020/262 uvádza:
„Členské štáty do 31. decembra 2021 prijmú a uverejnia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s článkami 2, 3, 6, 12, 16, 17, článkami 19 až 22, článkami 25 až 29, článkami 33 až 46 a článkami 54, 55 a 57. Bezodkladne oznámia [Európskej k]omisii znenie týchto ustanovení.
S výhradou článku 54 sa uvedené opatrenia uplatňujú od 13. februára 2023.
…“
18      Podľa článku 57 smernice 2020/262:
„Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Články 1, 4, 5, články 7 až 11, články 13 až 15, články 18, 23, 24, články 30 až 32, články 47 až 53, články 56 a 58 sa uplatňujú od 13. februára 2023.“
Nemecké právo
Zákon o dani z tabaku (TabStG)
19      Podľa § 1 ods. 1 prvej vety Tabaksteuergesetz (zákon o dani z tabaku) z 15. júla 2009 (BGBl. 2009 I, s. 1870, ďalej len „TabStG“) v znení z 10. augusta 2021, uplatniteľnom od 1. júla 2022:
„Tabakové výrobky, zahrievaný tabak, tabak do vodnej fajky a náhrady tabakových výrobkov podliehajú na daňovom území dani z tabaku.“
20      Ustanovenie § 1 ods. 2a TabStG v znení z 10. augusta 2021, uplatniteľnom od 1. januára 2022, stanovuje, že zahrievaný tabak je tabak na fajčenie vo forme jednotiek, z ktorých každá pozostáva z individuálnej dávky, určený na konzumáciu inhaláciou aerosólu alebo dymu vytvoreného zariadením.
21      Ustanovenie § 22 TabStG v znení z 25. júla 2014, uplatniteľnom od 31. júla 2014 do 12. februára 2023, stanovovalo:
„1.      Tabakové výrobky uvedené do daňového voľného obehu, ktoré súkromná osoba nadobudne na svoje vlastné použitie v iných členských štátoch a ktoré sama prepravuje (na súkromné účely) na daňové územie, sú oslobodené od dane.
2.      Pri posudzovaní toho, či sú tabakové výrobky uvedené v odseku 1 určené na vlastné použitie, sa zohľadňujú tieto kritériá:
(1)      obchodný status držiteľa tovaru a dané dôvody držby tovaru;
(2)      miesto, kde sa nachádzajú tabakové výrobky, alebo spôsob použitej prepravy;
(3)      dokumenty týkajúce sa tabakových výrobkov;
(4)      povaha alebo množstvo tabakových výrobkov.
3.      …
4.      Spolkové ministerstvo financií je na účely zachovania daňových príjmov oprávnené nariadením a bez súhlasu Bundesrat [Spolková rada] nariadiť, pri akom množstve tabakových výrobkov v zmysle odseku 1 platí vyvrátiteľná domnienka, že nie sú určené na vlastné použitie súkromnou osobou.“
22      Ustanovenie § 22 TabStG v znení z 30. marca 2021, uplatniteľnom od 13. februára 2023, stanovuje:
„1.      Tabakové výrobky uvedené do daňového voľného obehu, ktoré súkromná osoba nadobudne na svoje vlastné použitie v iných členských štátoch a ktoré sama prepravuje (na súkromné účely) na daňové územie, sú oslobodené od dane.
2.      Pri posudzovaní toho, či sú tabakové výrobky uvedené v odseku 1 určené na vlastné použitie, sa zohľadňujú tieto kritériá:
(1)      obchodný status držiteľa tovaru a dané dôvody držby tovaru;
(2)      miesto, kde sa nachádzajú tabakové výrobky, alebo spôsob použitej prepravy;
(3)      dokumenty týkajúce sa tabakových výrobkov;
(4)      povaha alebo množstvo tabakových výrobkov.
3.      Spolkové ministerstvo financií je na účely zachovania daňových príjmov oprávnené nariadením a bez súhlasu Bundesrat [Spolková rada] nariadiť, pri akom množstve tabakových výrobkov v zmysle odseku 1 platí vyvrátiteľná domnienka, že nie sú určené na vlastné použitie súkromnou osobou.“
23      Ustanovenie § 23 ods. 1 TabStG v znení z 15. júla 2009 uplatniteľné od 1. apríla 2010 do 12. februára 2023 uvádza:
„Ak sú tabakové výrobky uvedené do daňového voľného obehu v inom členskom štáte v iných prípadoch, než sú prípady uvedené v § 22 ods. 1, prepravené na daňové územie alebo ak sú tam odoslané (podnikateľské účely) v rozpore s § 17 ods. 1, daňová povinnosť vzniká v okamihu, keď sú tabakové výrobky prvýkrát držané na podnikateľské účely.
Osobou povinnou zaplatiť daň je osoba, ktorá dodáva alebo má v držbe tabakové výrobky, a príjemca, len čo nadobudol držbu tabakových výrobkov. …“
24      Ustanovenie § 23f ods. 1 TabStG v znení z 30. marca 2021, uplatniteľné od 13. februára 2023, stanovuje:
„Pokiaľ odsek 2 neustanovuje inak, daňová povinnosť vzniká:
…
(4)      ak sú tabakové výrobky uvedené do daňového voľného obehu v inom členskom štáte prepravené na daňové územie alebo ak sú tam odoslané v rozpore s § 17 ods. 1 v iných prípadoch, než sú prípady uvedené v § 22 ods. 1 a v § 23 ods. 1: pri prvotnej držbe na daňovom území; vo všetkých ostatných prípadoch: pri ponechaní si tabakových výrobkov, ktoré sú v daňovom voľnom obehu, v držbe, ak na daňovom území ešte nebola vybraná daň.“
Nariadenie o dani z tabaku (TabStG)
25      Ustanovenie § 39 Tabaksteuerverordnung (nariadenie o dani z tabaku) z 5. októbra 2009 (BGBl. 2009 I, s. 3262, ďalej len „TabStV“) v znení uplatniteľnom od 1. júla 2021 do 28. októbra 2022 stanovovalo:
„1.      Ak sa na daňové územie prepraví viac ako 800 cigariet na súkromné účely podľa § 22 [TabStG], platí vyvrátiteľná domnienka, že tabakové výrobky sa prepravujú na daňové územie na podnikateľské účely (§ 23 [TabStG]).
2.      Odovzdanie tabakových výrobkov, aj keď je bezodplatný, sa nepovažuje za vlastné použitie podľa § 22 [TabStG] bez ohľadu na prepravené množstvo.“
26      Podľa § 39 TabStV v znení uplatniteľnom, pokiaľ ide o odsek 1, od 13. februára 2023, a pokiaľ ide o odsek 2, od 1. júla 2021:
„1.      Ak sa na daňové územie prepraví viac ako 800 cigariet, 800 kusov zahrievaného tabaku, 200 cigár alebo 400 cigariek alebo viac ako jeden kilogram fajčiarskeho tabaku na súkromné účely podľa § 22 [TabStG], platí vyvrátiteľná domnienka, že tabakové výrobky sa prepravujú na daňové územie na podnikateľské účely (ustanovenie § 23 až 23c [TabStG]).
2.      Odovzdanie tabakových výrobkov, aj keď je bezodplatný, sa nepovažuje za vlastné použitie podľa § 22 [TabStG], bez ohľadu na prepravené množstvo.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
27      A a B, žalobcovia vo veciach samých, sú dve súkromné osoby, ktoré boli kontrolované nemeckými colnými úradníkmi pri ich príchode z Poľska, keď prevážali tabakové výrobky s poľským daňovým označením.
28      A bol kontrolovaný 6. augusta 2022, keď prepravoval 800 cigariet. Colným úradníkom deklaroval, že nie je fajčiarom a že tieto cigarety prepravuje pre známeho. Predmetné cigarety boli zaistené a A bol povinný zaplatiť nemeckú daň z tabaku. Neskôr v priebehu konania o sťažnosti spresnil, že tieto cigarety nadobudol, aby ich poskytol svojmu otcovi s bydliskom v Nemecku.
29      B bol kontrolovaný 27. apríla 2023, keď prepravoval 400 cigariet a 200 kusov zahrievaného tabaku. V odpovedi na otázky colných úradníkov uviedol, že cigarety sú určené na jeho osobnú spotrebu, zatiaľ čo zahrievaný tabak bol určený pre jeho dcérou. Svoje cigarety si mohol ponechať oslobodené od dane. Zahrievaný tabak určený jeho dcére mu však bol zaistený a bol povinný zaplatiť nemeckú daň z tabaku.
30      V oboch prípadoch sa Hlavný colný úrad domnieval, že takýto tovar nie je oslobodený od nemeckej dane z tabaku, ak ho súkromná osoba nadobudla a následne prepravila na daňové územie, aby ho na tomto území poskytla ako dar v súlade s § 39 ods. 2 TabStV, ktorý sa uplatňuje od 1. júla 2021.
31      V nadväznosti na neúspešné sťažnosti podali každý zo žalobcov vo veciach samých žalobu na Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandenbursko, Nemecko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania proti ich rozhodnutiu o vyrubení nemeckej dane z tabaku a proti zaisteniu predmetných výrobkov.
32      V tejto súvislosti sa predkladajúci vnútroštátny súd pýta, či môže dôjsť k nadobudnutiu tabakových výrobkov na vlastné použitie v zmysle článku 32 smernice 2008/118, ktorý sa uplatňuje na skutkové okolnosti sporu vo veci samej vo veci T‑685/24, a článku 32 smernice 2020/262, ktorý sa uplatňuje na skutkové okolnosti sporu vo veci samej vo veci T‑686/24, ak tento tabak nadobudla súkromná osoba na účely jeho darovania inej osobe, alebo či treba konštatovať, že akýkoľvek zámer odovzdania, hoci aj bezodplatného, vylučuje, aby sa tabak považoval za nadobudnutý súkromnou osobou na jej vlastné použitie. Okrem toho má predkladajúci vnútroštátny súd pochybnosti, pokiaľ ide o kritériá, ktoré je potrebné zohľadniť na účely kvalifikácie takéhoto nadobudnutia ako daru, ak by sa pripustilo, že tento dar môže predstavovať vlastné použitie v zmysle týchto ustanovení. V tejto súvislosti sa pýta, či okruh príjemcov takéhoto daru môže byť zo svojej podstaty obmedzený na okruh blízkych príbuzných, vo vzťahu ku ktorým existuje povinnosť starostlivosti, alebo či musí zahŕňať aj iné osoby, ktorým by bol takýto dar poskytnutý.
33      Za týchto okolností Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandebursko) rozhodol vo veciach T‑685/24 a T‑686/24 prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Ma[jú sa článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262] vykladať v tom zmysle, že brán[ia] vnútroštátnemu výkladu, podľa ktorého je pri nadobudnutí tabakových výrobkov na účely ich odovzdania inej osobe, hoci aj bezodplatne, vylúčené ‚vlastné použitie‘, a to bez ohľadu na prepravené množstvo?
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Ma[jú sa článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262] vykladať v tom zmysle, že pojem ‚vlastné použitie‘ s prihliadnutím na ostatné kritériá, a najmä kritérium množstva, zahŕňa dary pre blízkych príbuzných, ale nie dary pre iné osoby?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
34      Svojou prvou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262 majú vykladať v tom zmysle, že pojem „vlastné použitie“ súkromnou osobou, ktorý je v nich uvedený, sa nevzťahuje na situáciu, v ktorej dotknutá súkromná osoba nadobúda a prepravuje tovar podliehajúci spotrebnej dani s cieľom bezodplatne ho odovzdať inej súkromnej osobe, a to bez ohľadu na množstvo tohto tovaru.
35      Na úvod treba na jednej strane pripomenúť, že v súlade s článkom 48 ods. 1 smernice 2008/118 a článkom 57 smernice 2020/262 sa článok 32 smernice 2008/118 uplatňoval od 1. apríla 2010 do 12. februára 2023. Uplatňuje sa teda ratione temporis na skutkové okolnosti sporu vo veci samej vo veci T‑685/24, keďže kontrola na hraniciach sa uskutočnila 6. augusta 2022. Na druhej strane článok 32 smernice 2020/262, ktorý sa uplatňuje od 13. februára 2023, upravuje ratione temporis skutkové okolnosti sporu vo veci samej vo veci T‑686/24, pričom kontrola na hraniciach bola vykonaná 27. apríla 2023.
36      Okrem toho treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry z požiadavky jednotného uplatňovania práva Európskej únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, si v zásade vyžaduje autonómny a jednotný výklad v celej Únii [pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júna 2021, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nevinný sprostredkovateľ), C‑279/19, EU:C:2021:473, bod 23 a citovanú judikatúru].
37      Článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262 neobsahuje žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov určiť zmysel a rozsah pojmu „vlastné použitie“. Tento pojem sa teda musí na účely uplatňovania týchto smerníc považovať za samostatný pojem práva Únie, ktorý sa má vykladať jednotne na území všetkých členských štátov.
38      Hoci znenie článku 32 ods. 1 smernice 2020/262 nie je úplne rovnaké ako znenie článku 32 ods. 1 smernice 2008/118, obsah týchto ustanovení je v podstate totožný.
39      Podľa uvedených ustanovení, pokiaľ tovar podliehajúci spotrebnej dani nadobudla súkromná osoba na svoje vlastné použitie a sama ho prepravila z jedného členského štátu do druhého, daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká len v členskom štáte, v ktorom sa tovar podliehajúci spotrebnej dani nadobudol.
40      Takže na to, aby sa uplatnil článok 32 smernice 2008/118 alebo článok 32 smernice 2020/262, musia byť splnené tri podmienky: tovar podliehajúci spotrebnej dani musí byť nadobudnutý súkromnou osobou, na jej vlastné použitie a jeho preprava musí byť uskutočnená samotnou touto súkromnou osobou z jedného členského štátu do druhého (pozri analogicky rozsudok z 23. novembra 2006, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, bod 33 a citovanú judikatúru). V prejednávanej veci sa prvá otázka položená predkladajúcim vnútroštátnym súdom týka len druhej z týchto podmienok, pričom ako vyplýva z návrhov na začatie prejudiciálneho konania, ostatné dve podmienky sú splnené.
41      Pri výklade ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť jeho znenie, kontext, do ktorého je vložený, ako aj cieľ, ktorý sleduje [rozsudok zo 14. novembra 2019, State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, bod 34, pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 27. mája 2019, PF (Generálna prokuratúra Litvy), C‑509/18, EU:C:2019:457, bod 28].
42      Pokiaľ ide v prvom rade o doslovný výklad pojmu „vlastné použitie“ v zmysle článku 32 smernice 2008/118 a článku 32 smernice 2020/262, je potrebné uviesť, že v niektorých jazykových verziách týchto ustanovení, ako je španielska verzia (uso propio), anglická verzia (own use), chorvátska verzia (vlastitu uporabu), grécka verzia (diki tou chrisi), talianska verzia (uso personale), portugalská verzia (uso pessoal), slovenská verzia (vlastné použitie) a slovinská verzia (lastno uporabo), tento výraz jednoznačne odkazuje na osobné alebo vlastné použitie. Naproti tomu iné jazykové verzie tých istých ustanovení nie sú tak jasné, keďže nemožno úplne vylúčiť, že môžu obsahovať odkaz na určité nadobudnutie tovaru uskutočnené s cieľom jeho bezodplatného odovzdania tretej osobe. Tak je to najmä v prípade francúzskej verzie (besoins propres), holandskej verzie (eigen behoeften), českej verzie (vlastní potřebu) a, ako uvádza predkladajúci vnútroštátny súd, nemeckej verzie (Eigenbedarf).
43      Znenie článku 32 smernice 2008/118 a článku 32 smernice 2020/262 teda nestačí na odstránenie nejednoznačnosti, pokiaľ ide o výklad týchto ustanovení. V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie sa nemôže chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, prípadne sa nemôže v tejto súvislosti považovať za verziu, ktorá má prednosť pred inými jazykovými verziami. Ustanovenia práva Únie sa totiž majú vykladať a uplatňovať jednotným spôsobom pri zohľadnení existujúcich verzií vo všetkých jazykoch Únie. V prípade rozdielov medzi jednotlivými jazykovými verziami právneho predpisu Únie treba predmetné ustanovenie vykladať podľa jeho kontextu a cieľov sledovaných právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri rozsudok z 18. septembra 2019, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, bod 37 a citovanú judikatúru).
44      Pokiaľ ide v druhom rade o kontext, do ktorého patria článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262, je potrebné pripomenúť, že tieto smernice stanovujú pravidlá týkajúce sa držby, obehu a kontroly tovaru podliehajúceho spotrebnej dani, a to najmä s cieľom zabezpečiť, aby vznik daňovej povinnosti k spotrebnej dani bol rovnaký vo všetkých členských štátoch (pozri analogicky rozsudok z 23. novembra 2006, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, bod 27 a citovanú judikatúru).
45      V súlade s cieľom harmonizovať okamih vzniku daňovej povinnosti k spotrebnej dani, ktorý je uvedený v odôvodnení 8 smernice 2008/118 a v odôvodnení 7 smernice 2020/262, tieto smernice vo svojom článku 7 ods. 1 a v článku 6 ods. 2 stanovujú, že daňová povinnosť k spotrebnej dani vzniká v čase uvedenia tovaru do daňového voľného obehu a v členskom štáte, v ktorom je tento tovar do daňového voľného obehu uvedený.
46      Bez ohľadu na tieto ustanovenia však nie je vylúčené, že spotrebná daň sa následne vyberie v inom členskom štáte. To je aj predmetom kapitoly V smerníc 2008/118 a 2020/262, ktorá upravuje prepravu a zdanenie tovaru podliehajúceho spotrebnej dani po jeho uvedení do daňového voľného obehu.
47      Keďže spotrebná daň je daňou zo spotreby, okamih vzniku daňovej povinnosti musí byť spravidla čo najbližšie k spotrebiteľovi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. júna 2016, Polihim‑SS, C‑355/14, EU:C:2016:403, body 50 a 51). Na tento účel článok 33 smernice 2008/118 a článok 33 smernice 2020/262 okrem iného stanovujú, že tovar podliehajúci spotrebnej dani je predmetom spotrebnej dane v členskom štáte určenia, ak bol uvedený do daňového voľného obehu na území jedného členského štátu, a následne prepravený na územie iného členského štátu, „aby sa tam použil“.
48      Naopak, pokiaľ ide o tovar, ktorý súkromná osoba nadobúda a prepravuje na svoje vlastné použitie, spotrebná daň sa platí v členskom štáte, v ktorom sa tovar podliehajúci spotrebnej dani nadobudol v súlade s článkom 32 smernice 2008/118 a článkom 32 smernice 2020/262.
49      Vo všeobecnej systematike kapitoly V uvedených smerníc článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262 predstavujú výnimky zo všeobecného režimu zdanenia stanoveného v článku 33 týchto smerníc, a preto sa majú vykladať reštriktívne. Takýto výklad je v súlade s jazykovými verziami týchto ustanovení, ktoré odkazujú na pojem osobné alebo vlastné použitie.
50      Pokiaľ ide v treťom rade o ciele sledované smernicami 2008/118 a 2020/262, treba spresniť, že v štruktúre týchto smerníc spotrebná daň predstavuje daň zo spotreby, ktorej výber členskými štátmi zodpovedá najmä požiadavkám rozpočtovej politiky, ako aj požiadavkám ochrany verejného zdravia obmedzením spotreby výrobkov predstavujúcich zdravotné riziká, ako je tabak alebo alkoholické nápoje. Takéto úvahy sú príčinou rozdielov zistených medzi úrovňami zdanenia uplatňovanými jednotlivými členskými štátmi. V tomto kontexte je cieľom smerníc 2008/118 a 2020/262 zaviesť všeobecný harmonizovaný systém spotrebných daní s cieľom zabezpečiť voľný pohyb dotknutých tovarov, a tým riadne fungovanie vnútorného trhu (rozsudok z 13. januára 2022, MONO, C‑326/20, EU:C:2022:7, bod 28).
51      Ako zdôrazňuje generálna advokátka v bode 40 svojich návrhov, medzi cieľmi, ktoré sleduje smernica 2008/118, sa nachádza boj proti podvodom, vyhýbaniu sa daňovej povinnosti a prípadným zneužitiam, ako to vyplýva z odôvodnenia 31, článku 11 a článku 39 ods. 3 prvého pododseku tejto smernice (rozsudok z 9. júna 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA, C‑55/21, EU:C:2022:459, bod 55). To je tiež jedným z cieľov sledovaných smernicou 2020/262. Odôvodnenie 41 tejto smernice v tejto súvislosti spresňuje, že z dôvodu pretrvávajúcich a niekedy významných rozdielov v úrovniach spotrebných daní uplatňovaných členskými štátmi – najmä v prípade tabakových výrobkov – musia mať členské štáty možnosť obmedziť riziká týkajúce sa daňových podvodov, vyhýbania sa daňovej povinnosti alebo zneužívania daní, ako aj riziká ohrozujúce verejný poriadok alebo ochranu zdravia a života ľudí.
52      Na dosiahnutie tohto cieľa musia byť členské štáty schopné, ako sa uvádza v odôvodnení 41 smernice 2020/262, tieto riziká obmedziť, a to najmä prostredníctvom vhodných a primeraných opatrení, ktoré im umožnia určiť, či tovar podliehajúci spotrebnej dani prepravovaný z územia jedného členského štátu na územie iného členského štátu súkromnou osobou bol nadobudnutý touto súkromnou osobou na jej vlastné použitie.
53      V tejto súvislosti hoci v súlade s článkom 34 smernice 2008/118 a článkom 35 smernice 2020/262 preprava tovaru podliehajúceho spotrebnej dani na podnikateľské účely podlieha prísnej digitálnej vysledovateľnosti prostredníctvom elektronických administratívnych dokumentov, preprava tohto tovaru súkromnou osobou sa vyznačuje oslobodením od akýchkoľvek administratívnych formalít. Na preklenutie tohto nedostatku monitorovania dokumentov článok 32 ods. 2 smernice 2008/118 a článok 32 ods. 2 smernice 2020/262 stanovujú kritériá, ktoré členské štáty zohľadňujú pri stanovovaní toho, či je tovar podliehajúci spotrebnej dani, ktorý nadobudla a prepravuje súkromná osoba, určený na vlastné použitie touto súkromnou osobou. Medzi tieto kritériá patrí množstvo prepravovaného tovaru (v prípade cigariet 800 kusov) a dôvody držby.
54      Z toho vyplýva, že v rámci neohlásených kontrol založených najmä na smerných prahových hodnotách stanovených smernicou 2008/118 a smernicou 2020/262 existuje, vzhľadom na nedostatok monitorovania dokumentov a na jednorazovú povahu kontrol na vnútorných hraniciach, štrukturálne riziko podvodu z dôvodu zneužívania pojmu „vlastné použitie“.
55      Potvrdzuje to nedávna štúdia Komisie, ktorú spomenula generálna advokátka v bode 47 svojich návrhov a podľa ktorej z dôvodu malej pravdepodobnosti, že súkromné osoby budú kontrolované počas ich ciest, sa konštatovalo zneužívanie režimu stanoveného v článku 32 ods. 1 smernice 2008/118 a v článku 32 ods. 1 smernice 2020/262, najmä pokiaľ ide o množstvá tabaku prepravovaného súkromnými osobami z členských štátov, ktoré uplatňujú nízke sadzby spotrebných daní, do členských štátov, ktoré uplatňujú vyššie sadzby.
56      Široký výklad pojmu „vlastné použitie“ v tom zmysle, že sa vzťahuje na bezodplatné odovzdanie medzi súkromnými osobami, by preto predstavoval podstatné riziko vyhýbania sa daňovej povinnosti, keďže v niektorých prípadoch by odovzdanie mohlo viesť k protiplneniu, či už priamemu alebo nepriamemu, ktoré by daňová správa nebola schopná overiť alebo odhaliť, alebo by to pre ňu bolo spojené so značnými ťažkosťami. Široká definícia pojmu „vlastné použitie“ by tak vytvorilo priaznivé prostredie pre zneužívanie režimu stanoveného v článku 32 smernice 2008/118 a v článku 32 smernice 2020/262, čím by sa ohrozili ciele uvedené v bode 52 vyššie.
57      Naopak, reštriktívny výklad pojmu „vlastné použitie“ spolu s colným dohľadom nad opakovanou prepravou tovaru súkromnou osobou môže účinne prispieť k boju proti vyhýbaniu sa daňovej povinnosti. V takom prípade je totiž colná správa schopná bojovať proti zneužívaniu tým, že sa oprie predovšetkým o vyhlásenia súkromnej osoby a že vykoná posúdenie zlučiteľnosti celkových prepravovaných množstiev za dané obdobie s potrebami osobného použitia, ktoré možno rozumne predpokladať.
58      Potreba predchádzať vyhýbaniu sa daňovej povinnosti a podvodným alebo zneužívajúcim daňovým praktikám a bojovať proti nim preto svedčí v prospech reštriktívneho výkladu pojmu „vlastné použitie“ stanoveného v článku 32 ods. 1 smernice 2008/118 a v článku 32 ods. 1 smernice 2020/262, ktorý vylučuje najmä situáciu, v ktorej súkromná osoba nadobúda a prepravuje tovar podliehajúci spotrebnej dani s cieľom bezodplatne ho odovzdať inej súkromnej osobe, a to bez ohľadu na množstvo tohto tovaru, ktorý sa má odovzdať.
59      Platí to o to viac, že široký výklad pojmu „vlastné použitie“, ktorý by sa vzťahoval aj na odovzdanie iným súkromným osobám, by mohol oslabiť daňovú politiku a politiku verejného zdravia členských štátov tým, že by umožnil konečnému spotrebiteľovi vyhnúť sa daňovému zaťaženiu, ktoré má odrádzať od spotreby dotknutých výrobkov. Ako totiž zdôrazňuje generálna advokátka v bode 49 svojich návrhov, Súdny dvor už rozhodol, že pokiaľ ide o tabakové výrobky, spotrebná daň je dôležitý a efektívny nástroj boja proti konzumácii týchto výrobkov, a teda ochrany verejného zdravia (pozri rozsudok z 29. júna 2017, Komisia/Portugalsko, C‑126/15, EU:C:2017:504, bod 67 a citovanú judikatúru).
60      Za týchto podmienok sa má pojem „vlastné použitie“ vykladať tak, že sa obmedzuje na nadobudnutie a prepravu tovaru podliehajúceho spotrebnej dani, akým sú tabakové výrobky, ktoré sú určené výlučne na osobné použitie súkromnou osobou, ktorá ich nadobudla.
61      Tento výklad nemožno spochybniť judikatúrou Súdneho dvora uvedenou predkladajúcim vnútroštátnym súdom, ktorá sa týka pojmu „exemplár osobného alebo rodinného charakteru“ v zmysle článku 7 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 338/97 z 9. decembra 1996 o ochrane druhov voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi (Ú. v. ES L 61, 1997, s. 1; Mim. vyd. 15/003, s. 136), zmeneného nariadením Komisie (EÚ) č. 1320/2014 z 1. decembra 2014 (Ú. v. EÚ L 361, 2014, s. 1).
62      V rozsudku z 12. mája 2021, Hauptzollamt B (Kaviár jeseterotvarých rýb) (C‑87/20, EU:C:2021:382), totiž Súdny dvor konštatoval, že tak z kontextu, do ktorého patrí nariadenie č. 338/97, ako aj z cieľov, ktoré toto nariadenie sleduje, vyplýva, že neživý exemplár, jeho časť alebo derivát, akým je kaviár jeseterotvarých rýb, nemôže byť považovaný za „exemplár osobného alebo rodinného charakteru“, ak dovozca sleduje komerčný účel, zatiaľ čo takáto kvalifikácia je prípustná, ak je kaviár v osobnej držbe na nekomerčné účely, a to bez ohľadu na to, či je určený pre tretiu osobu.
63      Pojem „exemplár osobného alebo rodinného charakteru“ uvedený v bode 61 vyššie však nezodpovedá výrazu „vlastné použitie“, ktorý je uvedený v článku 32 smernice 2008/118 a v článku 32 smernice 2020/262. Okrem toho, ako uvádza generálna advokátka v bode 54 svojich návrhov, nariadenie č. 338/97 nesleduje cieľ boja proti podvodom, vyhýbaniu sa daňovej povinnosti a prípadným zneužitiam, ktorý sledujú smernice 2008/118 a 2020/262, ale jeho cieľom je zaistiť čo najúplnejšiu ochranu voľne žijúcich živočíchov a rastlín reguláciou obchodu s nimi v súlade s cieľmi, zásadami a ustanoveniami Dohovoru o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín podpísanom vo Washingtone 3. marca 1973 (Zbierka dohovorov Organizácie spojených národov, zv. 993, č. I‑14537) [rozsudok z 12. mája 2021, Hauptzollamt B (Kaviár jeseterotvarých rýb), C‑87/20, EU:C:2021:382, bod 34].
64      Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262 sa majú vykladať v tom zmysle, že pojem „vlastné použitie“ súkromnou osobou sa nevzťahuje na situáciu, v ktorej dotknutá súkromná osoba nadobúda a prepravuje tovar podliehajúci spotrebnej dani s cieľom bezodplatne ho odovzdať inej súkromnej osobe, a to bez ohľadu na množstvo tohto tovaru, ktorý sa má odovzdať.
O druhej otázke
65      Svojou druhou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 32 smernice 2008/118 a článok 32 smernice 2020/262 majú vykladať v tom zmysle, že pojem „vlastné použitie“ sa vzťahuje na dary poskytnuté blízkym príbuzným, ale nie na dary určené iným osobám.
66      Keďže táto otázka bola položená len pre prípad kladnej odpovede na prvú otázku, nie je potrebné na túto otázku odpovedať.
O trovách
67      Vzhľadom na to, že konanie pred Všeobecným súdom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Všeobecnému súdu a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora zasadajúca v päťčlennom zložení)
rozhodol takto:
Článok 32 smernice Rady 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS a článok 32 smernice Rady (EÚ) 2020/262 z 19. decembra 2019, ktorou sa ustanovuje všeobecný systém spotrebných daní, sa majú vykladať v tom zmysle, že pojem „vlastné použitie“ súkromnou osobou sa nevzťahuje na situáciu, v ktorej dotknutá súkromná osoba nadobúda a prepravuje tovar podliehajúci spotrebnej dani s cieľom bezodplatne ho odovzdať inej súkromnej osobe, a to bez ohľadu na množstvo tohto tovaru, ktorý sa má odovzdať.
Papasavvas
Półtorak
Hesse
Petrlík
Dimitrakopoulos
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 20. mája 2026.
Podpisy
*      Jazyk konania: nemčina.
i      Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.