Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MANUEL
CAMPOS
SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené
11. decembra
2025(1)
Vec C‑655/24 [Latranov](i)
Rajonna prokuratura – grad Veliki Preslav (Okresná prokuratúra Veliki Preslav, Bulharsko)
proti
EZ
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Rajonen săd – Veliki Preslav (Okresný
súd
Veliki Preslav,
Bulharsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Priestor
slobody,
bezpečnosti a spravodlivosti – Rámcové
rozhodnutie
2005/212/SVV – Článok 2 – Smernica
2014/42/EÚ – Články 3 a 14 – Pôsobnosť – Smernica
(EÚ)
2024/1260 – Článok 38 – Uplatniteľnosť – Konfiškácia
nástrojov
trestného
činu – Vedenie
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov – Konfiškácia
vozidla
alebo
jeho
hodnoty,
ak
nepatrí
páchateľovi
trestného
činu – Motorové
vozidlo
ako
nástroj
trestného
činu “
1.        Bulharská
polícia
zastavila
vodiča
motorového
vozidla,
aby
ho
podrobila
kontrole
na
požitie
alkoholu.
Keďže
jeho
hladina
alkoholu
prekročila
zákonom
povolenú
hranicu,
bol
odsúdený
za
trestný
čin
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov.
2.        V nadväznosti
na
toto
odsúdenie
vznikla
otázka,
či
je
potrebné
skonfiškovať
vozidlo
alebo
jeho
ekvivalentnú
hodnotu,
ak
nebolo
vo
vlastníctve
odsúdeného. V tomto
prípade
vozidlo
patrilo
(v rámci
bezpodielového
spoluvlastníctva
manželov)
vodičovi a jeho
manželke.
3.        Súd,
ktorý
má
rozhodnúť o konfiškácii,
predkladá
Súdnemu
dvoru
niekoľko
prejudiciálnych
otázok.
Prvými
dvoma
otázkami
chce v podstate
zistiť:
–        či
trestný
čin
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
patrí
do
pôsobnosti
smernice
(EÚ)
2024/1260(2),
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“)
alebo
rámcového
rozhodnutia
2005/212/SVV(3),
–        a či v prípade,
že
sa
uplatňuje
niektorá z vyššie
uvedených
právnych
noriem,
možno
použité
motorové
vozidlo
kvalifikovať
ako
nástroj
na
spáchanie
trestného
činu.
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Rámcové rozhodnutie 2005/212
4.        Článok 2 s názvom
„Konfiškácia“
uvádza:
„1.      Každý
členský
štát
prijíma
potrebné
opatrenia
umožňujúce
mu
konfiškovať,
celkom
alebo
sčasti,
nástroje a príjmy z trestných
činov,
za
ktoré
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
obdobie
viac
ako
jedného
roka,
alebo
majetok,
ktorého
hodnota
zodpovedá
týmto
príjmom.
…“
5.        Podľa článku 4 s názvom
„Opravné
prostriedky“:
„Každý
členský
štát
prijme
nevyhnutné
opatrenia
na
zabezpečenie,
aby
zainteresované
strany,
ktorých
sa
dotýkajú
opatrenia
podľa článkov 2 a 3,
mali
účinné
opravné
prostriedky
na
ochranu
svojich
práv.“
6.        Článok 5 s názvom
„Kontrola
bezpečnosti“
znie:
„Toto
rámcové
rozhodnutie
neovplyvňuje
povinnosť
rešpektovať
základné
práva a základné
zásady,
najmä
vrátane
prezumpcie
neviny,
ustanovené v článku 6 Zmluvy o Európskej
únii.“
2.      Smernica 2014/42/EÚ(4)
7.        Podľa článku 2 s názvom
„Vymedzenie
pojmov“:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
uplatňujú
tieto
vymedzenia
pojmov:
…
3.      ‚prostriedky‘
sú
akýkoľvek
majetok,
ktorý
bol
akýmkoľvek
spôsobom,
celkom
alebo
sčasti,
použitý
alebo
určený
na
spáchanie
trestného
činu
alebo
trestných
činov;
…“
8.        Článok 3 s názvom
„Rozsah
pôsobnosti“
uvádza:
„Táto
smernica
sa
vzťahuje
na
trestné
činy,
na
ktoré
sa
vzťahujú:
a)      dohovor o boji
proti
korupcii
úradníkov
Európskych
spoločenstiev
alebo
úradníkov
členských
štátov
Európskej
únie
vypracovaný
na
základe
článku
K.3 ods. 2 písm. c)
Zmluvy o Európskej
únii
(ďalej len
‚dohovor o boji
proti
korupcii
úradníkov‘);
b)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2000/383/SVV z 29. mája
2000 o zvýšenej
ochrane
pred
falšovaním
prostredníctvom
pokút a ďalších
trestných
sankcií v súvislosti
so
zavádzaním
eura;
c)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2001/413/SVV z 28. mája
2001 o boji
proti
podvodom a falšovaniu
bezhotovostných
platobných
prostriedkov;
d)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2001/500/SVV z 26. júna
2001 o praní
špinavých
peňazí,
identifikácii,
vyhľadávaní,
zmrazení,
zaistení a konfiškácií
prostriedkov a príjmov z trestnej
činnosti;
e)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2002/475/SVV z 13. júna
2002 o boji
proti
terorizmu;
f)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2003/568/SVV z 22. júla
2003 o boji
proti
korupcii v súkromnom
sektore;
g)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2004/757/SVV z 25. októbra
2004,
ktorým
sa
stanovujú
minimálne
ustanovenia o znakoch
skutkových
podstát
trestných
činov a trestov v oblasti
nezákonného
obchodu s drogami;
h)      rámcové
rozhodnutie
Rady
2008/841/SVV z 24. októbra
2008 o boji
proti
organizovanému
zločinu;
i)      smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/36/EÚ z 5. apríla 2011 o prevencii
obchodovania s ľuďmi a boji
proti
nemu a o ochrane
obetí
obchodovania,
ktorou
sa
nahrádza
rámcové
rozhodnutie
Rady
2002/629/SVV;
j)      smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/93/EÚ z 13. decembra
2011 o boji
proti
sexuálnemu
zneužívaniu a sexuálnemu
vykorisťovaniu
detí a proti
detskej
pornografii,
ktorou
sa
nahrádza
rámcové
rozhodnutie
Rady
2004/68/SVV;
k)      smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2013/40/EÚ z 12. augusta
2013 o útokoch
na
informačné
systémy,
ktorou
sa
nahrádza
rámcové
rozhodnutie
Rady
2005/222/SVV,
ako
aj
ďalšie
právne
nástroje,
pokiaľ
sa v nich
výslovne
stanovuje,
že
táto
smernica
sa
vzťahuje
na
trestné
činy v nich
harmonizované.“
9.        Článok 14 s názvom
„Nahradenie
jednotnej
akcie
98/699/SVV a niektorých
ustanovení
rámcových
rozhodnutí
2001/500/SVV a 2005/212/SVV“
stanovuje:
„1.      …
prvé
štyri
zarážky článku 1 a článok 3 rámcového
rozhodnutia
2005/212/SVV
sa
nahrádzajú
touto
smernicou
pre
členské
štáty
viazané
touto
smernicou
bez
toho,
aby
boli
dotknuté
povinnosti
týchto
členských
štátov
týkajúce
sa
lehôt
na
transpozíciu
uvedených
rámcových
rozhodnutí
do
vnútroštátneho
práva.
…“
3.      Smernica 2024/1260
10.      Článok 33 s názvom
„Transpozícia“
uvádza:
„1.      Členské
štáty
uvedú
do
účinnosti
zákony,
iné
právne
predpisy a správne
opatrenia
potrebné
na
dosiahnutie
súladu s touto
smernicou
do
23. novembra
2026.
Znenie
týchto
opatrení
bezodkladne
oznámia
Komisii.
…“
11.      V súlade s článkom 36 s názvom
„Nahradenie
jednotnej
akcie
98/699/SVV,
rámcových
rozhodnutí
2001/500/SVV a 2005/212/SVV,
rozhodnutia
2007/845/SVV a smernice
2014/42/EÚ“:
„1.      [Rámcové
rozhodnutie]
2005/212/SVV…
sa
vo
vzťahu k tým
členským
štátom,
ktoré
sú
viazané
touto
smernicou,
nahrádza
bez
toho,
aby
boli
dotknuté
povinnosti
týchto
členských
štátov
týkajúce
sa
dátumu
transpozície
týchto
nástrojov
do
vnútroštátneho
práva.
…“
B.      Bulharské právo. Nakazatelen kodex (Trestný zákonník)
12.      Článok 53
znie:
„1.      Bez
ohľadu
na
trestnú
zodpovednosť
sa v prospech
štátu
skonfiškujú:
a)      …
veci
vo
vlastníctve
odsúdeného,
ktoré
boli
určené
alebo
použité
pri
úmyselnom
spáchaní
trestného
činu;
pokiaľ
už
tieto
veci
neexistujú
alebo
boli
prevedené
na
iného,
skonfiškuje
sa
ich
protihodnota;
…“
13.      Podľa článku 343b v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti:
„1.      …
Kto
bude
pristihnutý
pri
riadení
motorového
vozidla s hladinou
alkoholu v krvi
vyššou
ako
1,2
promile,
bude
potrestaný
odňatím
slobody
na
jeden
až
tri
roky a peňažným
trestom
od
dvesto
do
tisíc
[bulharských
levov
(BGN)].
2.      …
Kto
riadi
motorové
vozidlo s riadne
zistenou
hladinou
alkoholu v krvi
vyššou
ako
0,5
promile
po
tom,
čo
bol
právoplatným
rozsudkom
odsúdený
za
trestný
čin
uvedený v odseku
1,
bude
potrestaný
odňatím
slobody
na
jeden
až
päť
rokov a peňažným
trestom
od
päťsto
do
tisícpäťsto
BGN.
3.      …Kto
riadi
motorové
vozidlo
po
riadne
zistenom
požití
omamných
alebo
podobných
látok,
bude
potrestaný
trestom
odňatia
slobody
od
jedného
do
troch
rokov a peňažným
trestom
od
päťsto
do
tisícpäťsto
BGN.
4.      …
Ak
je
čin
uvedený v odseku
4
spáchaný
ako
recidíva,
trestom
je
odňatie
slobody
na
jeden
až
päť
rokov a pokuta
od
päťsto
do
tisícpäťsto
BGN.
5.      …V prípadoch
uvedených v odsekoch
1
až
4
súd
skonfiškuje v prospech
štátu
motorové
vozidlo,
ktoré
bolo
použité
na
spáchanie
trestného
činu a ktoré
je
vo
vlastníctve
páchateľa,
alebo,
ak
páchateľ
nie
je
jeho
vlastníkom,
uloží
mu
povinnosť
zaplatiť
jeho
hodnotu.
…“
II.    Skutkový stav, spor a prejudiciálne otázky
14.      Dňa
27. júla
2024 v meste
Veliki Preslav (Bulharsko)
pán
EZ
viedol
motorové
vozidlo s hladinou
alkoholu v krvi
3,23
promile.(5)
15.      Dňa
15. augusta
2024
vodič
dosiahol
dohodu s prokuratúrou.
Na
základe
dohody,
ktorá
bola
schválená
rozsudkom,(6) ktorý
nadobudol
právoplatnosť v ten
istý
deň,
bol
odsúdený
na:
–         trest
odňatia
slobody v trvaní
jedného
roka s podmienečným
odkladom
na
skúšobnú
dobu
troch
rokov,
–         peňažný
trest
vo
výške
500
BGN,
–        trest
odňatia
práva
viesť
motorové
vozidlo
na
obdobie
jedného
roka a ôsmich
mesiacov.
16.      Vozidlo,
ktoré
viedol
pán
EZ,
patrí
do
bezpodielového
spoluvlastníctva
manželov,
pána
EZ a jeho
manželky.
Manželka
pána EZ
sa
konania
nezúčastnila,
pretože
jej to v tom
čase
platné
vnútroštátne
procesné
predpisy
neumožňovali.(7)
17.      Pred
prijatím
rozhodnutia o konfiškácii
boli
prijaté
zaisťovacie
opatrenia
týkajúce
sa
50 % vlastníctva
vozidla
patriacich
pánovi
EZ.(8)
18.      Na
účely
rozhodnutia o konfiškácii
hodnoty
vozidla
Rajonen săd
Veliki Preslav (Okresný
súd
Veliki Preslav,
Bulharsko)
považoval
za
potrebné
položiť
štyri
prejudiciálne
otázky, z ktorých
uvádzam
prvé
dve,
ktoré
na
základe
pokynov
Súdneho
dvora
budú
predmetom
týchto
návrhov.
Ich
znenie
je
nasledujúce:
„1.      Uplatňujú
sa
smernica
[2024/1260],
[Charta]
alebo
rámcové
rozhodnutie
[2005/212]
na
prípady
dopravných
priestupkov
spáchaných
po
požití
alkoholu
a/alebo
omamných
látok?
2.      Ak
je
odpoveď
na
prvú
otázku
kladná,
predstavuje
motorové
vozidlo
nástroj
použitý
na
spáchanie
trestného
činu v zmysle
článku 3
ods. 3
smernice
[2024/1260]?“
III. Konanie na Súdnom dvore
19.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
9. októbra
2024.
20.      Písomné
pripomienky
predložili
poľská
vláda a Európska
komisia.
21.      Na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
1. októbra
2025,
sa
zúčastnili
bulharská
vláda a Komisia.
IV.    Posúdenie
A.      Úvodné poznámky
22.      Podľa
bulharského
práva
spáchanie
trestného
činu
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
má
za
následok
konfiškáciu
vozidla v prospech
štátu,
ak
je
vo
vlastníctve
páchateľa,
alebo,
ak
nie
je,
nahradenie
zaplatením
jeho
hodnoty
štátu.(9)
23.      Zo
znenia
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania a pripomienok
všetkých
účastníkov
tohto
konania
vyplýva,
že v prípadoch,
ako
je
tento,
je
povinnosť
nariadiť
konfiškáciu
vozidla
(alebo
jeho
náhradnej
hodnoty,
ak
vozidlo
nie
je
vo
vlastníctve
páchateľa)
absolútna.(10)
B.      Prvá prejudiciálna otázka
24.      Vnútroštátny
súd
chce v prvom
rade
vedieť,
či
právna
úprava
Únie
uplatniteľná
na
spor
zahŕňa
smernicu
2024/1260,
Chartu
alebo
rámcové
rozhodnutie
2005/212.
25.      Podľa článku 33 ods. 1
smernice
2024/1260
„členské
štáty
uvedú
do
účinnosti
zákony,
iné
právne
predpisy a správne
opatrenia
potrebné
na
dosiahnutie
súladu s touto
smernicou
do
23. novembra
2026.
Znenie
týchto
opatrení
bezodkladne
oznámia
Komisii“.
26.      Komisia
tvrdí,(11) že
Bulharská
republika
jej
neoznámila
transpozíciu
smernice
2024/1260.(12)
27.      Za
týchto
okolností a vzhľadom
na
to,
že k vedeniu
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
došlo
27. júla
2024,
smernica 2024/1260
nie
je
uplatniteľná
ratione
temporis.
28.      Spor
sa
musí z hľadiska
práva
Únie
vyriešiť
na
základe
rámcového
rozhodnutia
2005/212.
Hoci
sa
to v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
neuvádza,
je
potrebné
zohľadniť,
či
by
sa
mohla
uplatniť
aj
smernica
2014/42,
ktorá
bola
platná v čase
skutkových
okolností.
29.      Ako
je
známe,
Súdny
dvor
môže
vnútroštátnemu
súdu
poskytnúť
prvky
výkladu
práva
Únie,
ktoré
tento
súd
vo
svojom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
neuviedol.(13)
30.      Odpoveď
na
prejudiciálne
otázky
by
sa
preto
nemala
obmedziť
len
na článok 2 ods. 1
rámcového
rozhodnutia
2005/212,
ale
aj
na
posúdenie
prípadného
vplyvu
smernice
2014/42.
31.      Vzhľadom
na
pochybnosti,
ktoré
vznikli v súvislosti s uplatniteľnosťou
rámcového
rozhodnutia
2005/212
na
trestné
činy
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov,
je
potrebné v prvom
rade
preskúmať
právny
základ
tohto
rámcového
rozhodnutia.
1.      Právny základ rámcového rozhodnutia 2005/212
32.      Rámcové
rozhodnutie
2005/212
uvádza
ako
právny
základ
okrem článku 34 ods. 2 písm. b) EÚ
aj článok 29 EÚ a článok 31 ods. 1 písm. c)
Zmluvy o EÚ.
33.      Bulharská
vláda
na
pojednávaní
tvrdila
nielen
to,
že
rámcové
rozhodnutie
2005/212
sa v prejednávanej
veci
neuplatňuje,(14) ale
aj
to,
že
ak
by
sa
uplatňovalo
na
trestné
činy, o aké
ide v prejednávanej
veci,
mohlo
by
byť v rozpore s primárnym
právom
Únie.
34.      Komisia s týmto
názorom
nesúhlasí a myslím
si,
že
oprávnene.
35.      Podľa článku 29
EÚ
sa
cieľ
„poskytnúť
občanom
vysokú
úroveň
ochrany v oblasti
voľného
pohybu,
bezpečnosti a práva
rozvojom
spoločných
postupov
členských
štátov v oblastiach…
justičnej
spolupráce v trestných
veciach“
„má
dosiahnuť
predchádzaním a bojom
proti
trestnej
činnosti,
či
už
organizovanej
alebo
neorganizovanej“.
36.      Článok 31 ods. 1 písm. c)
EÚ
stanovuje,
že
spoločný
postup v oblasti
justičnej
spolupráce v trestných
veciach
zahŕňa
„zabezpečovanie
zlučiteľnosti
predpisov
uplatniteľných v členských
štátoch,
ak
je
to
nevyhnutné
pre
zlepšenie
tejto
spolupráce“.
37.      Obe
ustanovenia
primárneho
práva
Únie
poskytujú
dostatočný
základ
pre
rámcové
rozhodnutie
2005/212,
aby
sa
mohlo
uplatňovať
na
trestné
činy
určitej
závažnosti,
teda
na
tie
trestné
činy,
za
ktoré
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody v trvaní
viac
ako
jeden
rok,
avšak
bez
toho,
aby
boli
obmedzené
na
konkrétny
zoznam
alebo
konkrétnu
kategóriu
(ako
je
organizovaná
trestná
činnosť).
38.      Podľa
Zmluvy o EÚ, v znení
pred
Lisabonskou
zmluvou,
sa
totiž
právny
základ
rámcového
rozhodnutia
2005/212
priamo
viaže
na
justičnú
spoluprácu v trestných
veciach,
ako
to
potvrdzujú
obe
vyššie
uvedené
ustanovenia:
–        článok 29
EÚ
výslovne
odkazuje
na
justičnú
spoluprácu v trestných
veciach s cieľom
bojovať
proti
trestnej
činnosti,
či
už
organizovanej
alebo
neorganizovanej,
–        článok 31 ods. 1 písm. c)
EÚ(15) má
otvorenú
formuláciu,
t. j. umožňuje
prijať
ustanovenia
sekundárneho
práva,
ktoré
podporujú
zlučiteľnosť
predpisov
uplatniteľných v členských
štátoch,
ak
je
to
nevyhnutné
pre
zlepšenie
justičnej
spolupráce v trestných
veciach.(16)
39.      Stručne
povedané,
ustanovenia
primárneho
práva,
ktoré
rámcové
rozhodnutie
2005/212
uvádza
ako
právny
základ,
poskytujú
dostatočné
oprávnenie
na
to,
aby
sa
jeho článok 2 mohol
horizontálne
vzťahovať
na
trestné
činy,
ktoré
európsky
normotvorca
považoval
za
vhodné,
bez
toho,
aby
ich
obmedzil
na
trestné
činy v konkrétnej
oblasti
trestnej
činnosti.
40.      Článok 9 protokolu č. 36 o prechodných
ustanoveniach
Lisabonskej
zmluvy(17),
ktorý
upravuje
prechodné
ustanovenia
týkajúce
sa
aktov
prijatých
podľa
hláv V a VI
Zmluvy o Únii,
stanovuje,
že
„právne
účinky
aktov
inštitúcií,
orgánov,
úradov a agentúr
Únie
prijatých
na
základe
Zmluvy o Európskej
únii
pred
nadobudnutím
platnosti
Lisabonskej
zmluvy,
sú
zachované
tak
dlho,
pokým
sa
tieto
akty
uplatňovaním
zmlúv
nezrušia,
nevyhlásia
za
neplatné
alebo
nezmenia a nedoplnia“.
41.      Súdny
dvor
konštatoval,
že:
–        „článok 9 protokolu o prechodných
ustanoveniach
[sa]
musí
chápať
tak,
že
jeho
cieľom
je
najmä
zaručiť,
aby
sa
akty
prijaté v rámci
[súdnej
spolupráce]
mohli
naďalej
účinne
uplatňovať
napriek
zmene
inštitucionálneho
rámca
uvedenej
spolupráce“(18),
–        „vzhľadom
na
to,
že
zákonnosť
aktu
Únie
sa
má
posudzovať
podľa
skutkových a právnych
okolností
existujúcich v čase
prijatia
tohto
aktu…
zákonnosť článku 18
ods. 2
rozhodnutia
2008/633
sa
musí
posudzovať
vzhľadom
na
ustanovenia,
ktorými
sa v čase
prijatia
tohto
rozhodnutia
riadilo
prijímanie
opatrenia,
ako
je
napadnuté
rozhodnutie…“(19).
42.      Pri
posudzovaní
ustanovení
rámcového
rozhodnutia
2005/212
sa
preto
musí
zohľadniť
normatívny
kontext
platný v čase
jeho
prijatia,
v dôsledku čoho
odkazy
na
primárne
právo
naďalej
zostávajú
odkazmi
na
Zmluvu o EÚ,
ktoré
sa
týkajú
justičnej
spolupráce v trestných
veciach.
43.      Prijatie
smernice
2014/42,
ktorá
nahradila
len
časť
ustanovení
rámcového
rozhodnutia
2005/212,
nemení
tento
záver,
keďže
ustanovenia,
ktoré
zostávajú v platnosti,
sú
platné
ako
súčasť
rámcového
rozhodnutia. V opačnom
prípade
by
ich
smernica
2014/42
začlenila
do
svojich
článkov.(20)
44.      V každom
prípade,
ak
by
sa
rámcové
rozhodnutie
2005/212
malo
vykladať v súlade s ustanoveniami
Zmluvy o FEÚ
týkajúcimi
sa
justičnej
spolupráce v trestných
veciach,
bolo
by
potrebné
zohľadniť,
že
podľa
normotvorcu
Únie
sa článok 82 ZFEÚ neobmedzuje
na
obzvlášť
závažné
trestné
činy s cezhraničným
rozmerom.
45.      Normotvorca
Únie
rozhodol
(konkrétne v súvislosti s uznávaním a vykonávaním
príkazov
na
konfiškáciu
majetku
vydaných
iným
členským
štátom v rámci
trestného
konania),
že
„trestné
činy,
na
ktoré
sa
vzťahuje
[nariadenie
(EÚ)
2018/1805](21) by…
nemali
byť
obmedzené
na
obzvlášť
závažné
trestné
činy s cezhraničným
rozmerom,
pretože
článok 82
[ZFEÚ]
nevyžaduje
takéto
obmedzenie v prípade
opatrení,
ktorými
sa
stanovujú
pravidlá a postupy
týkajúce
sa
zabezpečenia
vzájomného
uznávania
rozsudkov v trestných
veciach“(22).
2.      Výklad rámcového rozhodnutia 2005/212
46.      Podľa článku 2 ods. 1
rámcového
rozhodnutia
2005/212
každý
členský
štát
„prijíma
potrebné
opatrenia
umožňujúce
mu
konfiškovať,
celkom
alebo
sčasti,
nástroje a príjmy z trestných
činov,
za
ktoré
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
obdobie
viac
ako
jedného
roka,
alebo
majetok,
ktorého
hodnota
zodpovedá
týmto
príjmom“.
47.      Keďže
podľa
bulharského
práva
možno
za
sporný
trestný
čin
uložiť
trest
odňatia
slobody
až
na
tri
roky,
doslovne
sa
naň
vzťahuje článok 2 ods. 1
rámcového
rozhodnutia
2005/212.
48.      Bolo
by
možné
uvažovať o užšom
výklade
rámcového
rozhodnutia
2005/212
(ako
to
tvrdí
bulharská a poľská
vláda),
aby
sa
uplatňovalo
iba v rámci
boja
proti
organizovanej
trestnej
činnosti.
49.      Toto
tvrdenie
nie
je
vôbec
zanedbateľné.
Preambula
rámcového
rozhodnutia
2005/212
obsahuje
ustanovenia,
ktoré
by
pri
izolovanom
čítaní
mohli
naznačovať,
že
jeho
pôsobnosť
je
obmedzená
na
tento
druh
trestnej
činnosti.
Viaceré
ustanovenia
jeho
článkov
sú v rovnakom
duchu,
čo
by
podporovalo
kontextové
výkladové
kritérium.
50.      Domnievam
sa
však,
že v prejednávanej
veci:
–        je
potrebné
uprednostniť
jasné
(a presné)
znenie článku 2 rámcového
rozhodnutia
2005/212,
ktoré
vylučuje
jeho
obmedzenie
na
trestné
činy
súvisiace s organizovanou
trestnou
činnosťou,
–        je
potrebné
vykladať
tento
článok s ohľadom na
právne
základy
samotného
rámcového
rozhodnutia
2005/212,
najmä
na článok 29 EÚ a článok 31 ods. 1 písm. c)
EÚ,
ktoré,
ako
som
už
uviedol,
podporujú
jeho
rozšírenie
nad
rámec
organizovanej
trestnej
činnosti,
–        treba
zohľadniť
cieľ
rámcového
rozhodnutia
2005/212,
ktorým
je
rozšíriť
justičnú
spoluprácu v trestných
veciach
na
konania
určitej
závažnosti,
ktoré
definoval
európsky
normotvorca,
ktorý
sa
rozhodol
považovať
ich za
také
konania,
za
ktoré
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
obdobie
viac
ako
jedného
roka.
51.      Ak
sa v odôvodneniach
1,
2,
4,
5 a 6
rámcového
rozhodnutia 2005/212
odkazuje
na
organizovanú
trestnú
činnosť,
je
to s cieľom
vyjadriť
obavy
týkajúce
sa
prevencie a boja
proti
tejto
trestnej
činnosti.
Tieto
obavy
odôvodňujú
opatrenia
zamerané
napríklad
na
zmiernenie
dôkazného
bremena,
pokiaľ
ide o pôvod
majetku
osoby, v prípadoch
trestných
činov
súvisiacich s obzvlášť
závažnými
formami
trestnej
činnosti.
52.      Odôvodnenie
10
rámcového
rozhodnutia
2005/212
naopak poskytuje
väčšiu
presnosť:
„cieľom
tohto
rámcového
rozhodnutia
je
zabezpečiť,
aby
všetky
členské
štáty
mali
účinné
predpisy
upravujúce
konfiškáciu
príjmov z trestnej
činnosti,
okrem
iného
vo
vzťahu k dôkaznému
bremenu,
pokiaľ
ide o zdroj
majetku
osoby
odsúdenej
za
trestný
čin
spojený s organizovanou
trestnou
činnosťou“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
53.      Faktor
„organizovanej
trestnej
činnosti“
teda
nie
je
rozhodujúci
pre
výklad článku 2 rámcového
rozhodnutia
2005/212,
hoci
môže
mať
vplyv
na
dôkazné
bremeno
týkajúce
sa
pôvodu
skonfiškovaného
majetku.
54.      Opakujem,
že
cieľom článku 2 rámcového
rozhodnutia
2005/212
je
zabezpečiť,
aby
členské
štáty
mali
minimálne
pravidlá
(horizontálneho
rozsahu)
na
reguláciu
konfiškácie
tak,
aby
sa
príslušné
vnútroštátne
rozhodnutia
mohli
vykonať v iných
členských
štátoch v rámci
justičnej
spolupráce v trestných
veciach.
55.      Súdny
dvor
jednoznačne
spája
ciele
rámcového
rozhodnutia 2005/212 s cieľmi
justičnej
spolupráce v trestných
veciach.
56.      Konkrétne
zdôrazňuje,
že
„rámcové
rozhodnutie
2005/212
je
založené
na
ustanoveniach
kapitoly VI
Zmluvy o EÚ v znení
pred
vstupom
Lisabonskej
zmluvy
do
platnosti,
nazvanom
‚Ustanovenia o policajnej a justičnej
spolupráci v trestných
veciach‘_…“ a že
má
za
cieľ
„…
zabezpečiť,
ako
je
to
uvedené v jeho
odôvodnení
10,
aby
všetky
členské
štáty
mali
účinné
predpisy
upravujúce
konfiškáciu
príjmov z trestnej
činnosti“(23).
57.      Okrem
pripomenutia
súvislosti
rámcového
rozhodnutia
2005/212 s rámcovým
rozhodnutím
2006/783/SVV(24) Súdny
dvor
konštatuje,
že
„vzhľadom
na
ciele a znenie
ustanovení
rámcového
rozhodnutia 2005/212,
ako
aj
kontext, v ktorom
bolo
toto
rámcové
rozhodnutie
prijaté…
uvedené
rámcové
rozhodnutie
je
aktom,
ktorého
cieľom
je
uložiť
členským
štátom
povinnosť
zaviesť
spoločné
minimálne
pravidlá
konfiškácie
nástrojov a príjmov v súvislosti s trestnými
činmi s cieľom
uľahčiť
vzájomné
uznávanie
súdnych
príkazov
na
konfiškáciu
prijatých v rámci
trestných
konaní…“(25).
58.      Zatiaľ
sa
teda
nezdá,
že
by
existovali
dôvody
na
obmedzenie
týchto
spoločných
minimálnych
noriem
týkajúcich
sa
konfiškácie
na
prípady
organizovanej
trestnej
činnosti
(medzi
ktoré
by
logicky
nepatril
trestný
čin
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov).
59.      Smernica
2014/42
upúšťa
od
všeobecného
prístupu
rámcového
rozhodnutia
2005/212 a nahrádza
ho
osobitným
zoznamom
trestných
činov,
ktorý
je
uvedený v jej článku 3.
Ide o zoznam
mimoriadne
závažných
konaní, z ktorých
mnohé
sa
vyznačujú
prítomnosťou
prvku
organizovanosti
(organizovaná
trestná
činnosť).
60.      Zoznam
trestných
činov
uvedený v článku 3 smernice
2014/42,
ktorý
má
taxatívnu
povahu,(26) nezahŕňa
trestné
činy
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov.
61.      Úpravou
smernice
2014/42
sa
však z právneho
poriadku
Únie
neodstránilo
rámcové
rozhodnutie
2005/212.(27) Vzhľadom
na
kontext, v ktorom
bola
prijatá,
treba
vychádzať z toho,
že
smernica
2014/42
mala
za
cieľ
rozšíriť
ustanovenia
rámcového
rozhodnutia
2005/212.(28)
62.      Kritérium,
na
ktorom
je
založený článok 2 rámcového
rozhodnutia
2005/212
(ktoré
sa
netýka
len
trestných
činov
spáchaných
zločineckými
organizáciami,
ale
akéhokoľvek
trestného
činu,
za
ktorý
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
obdobie
viac
ako
jedného
roka),
prevzali
neskoršie
nástroje
vzájomného
uznávania
príkazov
na
konfiškáciu.
63.      Nariadenie
2018/1805
by
sa
podľa
svojho
odôvodnenia
14
„malo
vzťahovať
na…
príkazy
na
konfiškáciu,
ktoré
súvisia s trestnými
činmi,
na
ktoré
sa
vzťahuje
smernica
2014/42/EÚ,
ako
aj
na…
príkazy
na
konfiškáciu
súvisiace s inými
trestnými
činmi…“ (kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
64.      Je
teda
logické,
že
Súdny
dvor
vyložil
ustanovenia
rámcového
rozhodnutia
2005/212
vo
vzťahu k skutkom,
ktoré
nemuseli
nevyhnutne
súvisieť s činnosťou
zločineckých
organizácií.
Faktorom
pre
posúdenie
uplatniteľnosti
rámcového
rozhodnutia
2005/212
bolo
striktne
kritérium
dĺžky
trestu
odňatia
slobody
uloženého
za
trestný
čin.(29)
65.      Domnievam
sa,
že
nie
je
dôvod
odchýliť
sa
od
tohto
stanoviska
Súdneho
dvora.
Podľa
tohto
stanoviska
sa
na
konfiškáciu
vyplývajúcu z vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
vzťahuje článok 2 ods. 1
rámcového
rozhodnutia
2005/212,
ak
trest
odňatia
slobody,
ktorý
je
za
tento
trestný
čin
uložený,
presahuje
jeden
rok.
66.      Uplatňovanie
rámcového
rozhodnutia
2005/212
má
okrem
toho
priaznivé
dôsledky,
pokiaľ
ide o procesné
záruky
osôb,
na
ktoré
sa
vzťahuje
konfiškácia
nástrojov z trestnej
činnosti.
Práve
tieto
záruky
zabezpečujú,
že
neexistujú
prekážky
justičnej
spolupráce v trestných
veciach.
67.      Podľa článku 4 rámcového
rozhodnutia
2005/212,
pokiaľ
ide o konfiškáciu
nariadenú v súvislosti s akýmkoľvek
trestným
činom
vymedzeným
(všeobecne) v jeho článku 2,
každý
členský
štát
prijme
„nevyhnutné
opatrenia
na
zabezpečenie,
aby
zainteresované
strany,
ktorých
sa
dotýkajú
opatrenia
[podľa článku 2],
mali
účinné
opravné
prostriedky
na
ochranu
svojich
práv“.
Okrem
toho
záruky
uvedené v článku 5 rámcového
rozhodnutia
2005/212
zostávajú
plne
účinné.
68.      Tento
spôsob
prepojenia s odvodeným
právom
Únie
umožňuje
podľa
jej článku 51
uplatnenie
Charty
na
opatrenia
týkajúce
sa
konfiškácie
uvedené v rámcovom
rozhodnutí
2005/212.
69.      Na
základe
tohto
kritéria
Súdny
dvor
konštatoval,
že
právo
vlastniť
majetok
zakotvené v článku 17
Charty
musí
byť
chránené
pred
konfiškáciou
majetku
tretích
osôb
konajúcich v dobrej
viere.(30) Zároveň
spojil článok 47
Charty
(právo
na
účinný
prostriedok
nápravy) s článkom 4 rámcového
rozhodnutia
2005/212.(31)
70.      Z hľadiska
ochrany
základných
práv
môžu
ustanovenia
upravujúce
konfiškáciu v členských
štátoch,
ktoré
zjavne
nerešpektujú
tieto
práva,
viesť k odmietnutiu
uznania
súdnych
rozhodnutí,
čím
by
bola
konfiškácia
sťažená.(32)
71.      Tieto
posledné
úvahy
umožňujú
odpovedať
na
tú
časť
prvej
prejudiciálnej
otázky, v ktorej
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
je
Charta
(všeobecne,
bez
uvedenia
konkrétneho
článku)
uplatniteľná.
72.      Okrem
toho
nepovažujem
za
potrebné
analyzovať
vplyv,
ktorý
by
na
spor
mohla
mať
smernica
2024/1260,
na
ktorú
odkazuje
vnútroštátny
súd,
keďže,
ako
som
už
uviedol,
nie
je
uplatniteľná
ratione temporis na
skutkové
okolnosti
prejednávanej
veci.
73.      Ak
by
sa
pristúpilo k tejto
analýze,
bolo
by
potrebné
objasniť,
či
má
smernica
2024/1260
retroaktívny
vplyv
na
výklad
rámcového
rozhodnutia
2005/212,
na
čo
nenachádzam
dostatočné
dôvody.
74.      Problém,
ktorým
sa
Súdny
dvor
pravdepodobne
bude
musieť v budúcnosti
zaoberať,
spočíva v tom,
že
smernica
2024/1260
pri
vymedzení
svojej
pôsobnosti
sa
zrejme
riadi
podobnou
technikou,
akú
doslovne
používa
smernica
2014/42
(len
pre
obzvlášť
závažné
trestné
činy,
bez
zohľadnenia
trestu
uloženého
za
každý
trestný
čin),
ale
na
rozdiel
od
smernice
2014/42,(33) úplne
nahrádza
obsah
rámcového
rozhodnutia
2005/212.(34)
C.      Druhá prejudiciálna otázka
75.      Hoci
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka článku 1 rámcového
rozhodnutia
2005/212,
definícia
pojmu
„nástroj“
uvedená v tomto
rozhodnutí
bola v čase
skutkových
okolností
nahradená
definíciou
uvedenou v smernici
2014/42.
76.      Druhú
prejudiciálnu
otázku
je
preto
potrebné
preformulovať
tak,
aby
sa
preskúmalo,
či
motorové
vozidlo
vedené
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
spadá
pod
definíciu
pojmu
„prostriedok“
uvedenú v článku 2 bode 3 smernice
2014/42
(„akýkoľvek
majetok,
ktorý
bol
akýmkoľvek
spôsobom
celkom
alebo
sčasti,
použitý
alebo
určený
na
spáchanie
trestného
činu
alebo
trestných
činov“).(35)
77.      Súhlasím s názorom
Komisie,
že
pojem
„prostriedok“
uvedený v smernici
2014/42
je
veľmi
široký, a zdôrazňuje
jeho
pojmovú
autonómiu v rámci
práva
Únie.(36)
78.      Súdny
dvor
už
uznal,
že
motorové
vozidlo
možno
kvalifikovať
ako
nástroj
(podliehajúci
konfiškácii)
na
spáchanie
trestného
činu
daňového
podvodu.(37) Môže
sa
tá
istá
kvalifikácia
uplatniť
aj v prípadoch
vedenia
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov?
79.      Špecifický
prostriedok,
ktorý
slúži
na
prepravu
pašovaného
tovaru,
obchodovanie s drogami
alebo
akýkoľvek
iný
nezákonný
presun
predmetov,
sa
považuje
za
prostriedok,
ak
sa
používa
„akýmkoľvek
spôsobom“
na
spáchanie
týchto
trestných
činov.
Je
irelevantné,
či
ide o motorové
vozidlo,
alebo
iný
dopravný
prostriedok.
80.      Naproti tomu v prípade
spáchania
trestného
činu
spočívajúceho
vo
vedení
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
predstavuje
používanie
motorového
vozidla
nevyhnutný
prvok
samotného
trestného
činu.
81.      Stráca
motorové
vozidlo
svoj
charakter
prostriedku
trestného
činu,
keď
sa
stane
súčasťou
opisu
trestného
činu?
Možno
sa
skôr
domnievať,
že
toto
vozidlo
je
predmetom
tohto
trestného
činu?
82.      Odpoveď,
ktorú
na
tieto
otázky
poskytli
právne
poriadky
členských
štátov
(spravidla
prostredníctvom
svojich
trestných
zákonníkov,
ktoré
prijímajú
odlišné
riešenia)(38) nie
je
jednotná.
83.      V niektorých
členských
štátoch
sa v ich
právnych
predpisoch
stanovuje,
že
motorové
vozidlo
sa
považuje
za
prostriedok
trestného
činu
proti
bezpečnosti
cestnej
premávky
vo
všeobecnosti
alebo
najmä
vtedy,
ak
bolo
vedené
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
alebo
omamných
látok.(39)
84.      Iné členské štáty však považujú vozidlo za prostriedok v prípadoch nebezpečnej jazdy, ale v prípade vedenia motorového vozidla pod vplyvom alkoholických nápojov alebo omamných látok ho považujú za hmotný predmet. V tom istom zmysle, pokiaľ ide o tento posledný uvedený druh trestného činu, niektoré právne predpisy považujú riadené vozidlo za nevyhnutný predmet
na spáchanie trestného činu.(40)
85.      Podľa
môjho
názoru
široká
definícia
prostriedku
použitá v článku 2 bode 3 smernice
2014/42
nebráni
tomu,
aby
vnútroštátny
zákonodarca
označil
za
takýto
prostriedok
vozidlo,
ktoré
vedie
osoba
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov.
86.      Ak
motorové
vozidlo
možno
považovať
za
prostriedok
ako
náhodný
prvok
trestného
činu,
nevidím
dôvod,
prečo
by
to
tak
nemohlo
byť z hľadiska
práva
Únie,
keď
ide o kľúčový
faktor
na
jeho
spáchanie.
87.      Toto
rozhodnutie
vnútroštátneho
zákonodarcu
môže
vychádzať z úvah
trestnoprávnej
politiky,
ktoré
nemusia
nevyhnutne
zdieľať
všetky
členské
štáty.
Inak
je
to v prípade,
keď
konkrétne
vnútroštátne
právne
predpisy
prekračujú
hranice
zásady
proporcionality
tým,
že
upravujú
podmienky,
za
ktorých
je
nevyhnutné
pristúpiť
ku
konfiškácii
vozidla,
čo
je
predmetom
inej
prejudiciálnej
otázky.
V.      Návrh
88.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem
odpovedať
na
prvé
dve
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Rajonen săd
Veliki Preslav (Okresný
súd
Veliki Preslav,
Bulharsko),
takto:
Rámcové
rozhodnutie
Rady
2005/212/SVV z 24. februára
2005 o konfiškácii
príjmov,
nástrojov a majetku z trestnej
činnosti a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2014/42/EÚ z 3. apríla
2014 o zaistení a konfiškácii
prostriedkov a príjmov z trestnej
činnosti v Európskej
únii
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
–        článok 2 rámcového
rozhodnutia
2005/212
sa
uplatňuje
na
konfiškáciu
motorového
vozidla
vedeného
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
alebo
omamných
látok,
ak
toto
konanie
predstavuje
trestný
čin,
za
ktorý
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
obdobie
viac
ako
jeden
rok,
–        v tom
istom
rozsahu
sa
na
konfiškáciu
vzťahuje
Charta
základných
práv
Európskej
únie,
–        nič
nebráni
tomu,
aby
motorové
vozidlo
mohlo
byť
kvalifikované
ako
prostriedok
v zmysle článku 2 bodu 3 smernice
2014/42
na
spáchanie
trestného
činu
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov.
1      Jazyk
prednesu:
španielčina.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 24. apríla
2024 o vymáhaní
majetku a konfiškácii
(Ú. v. EÚ L,
2024/1260).
3      Rámcové
rozhodnutie
Rady z 24. februára 2005 o konfiškácii
príjmov,
nástrojov a majetku z trestnej
činnosti
(Ú. v. EÚ L 68,
2005,
s. 49).
4      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 3. apríla
2014 o zaistení a konfiškácii
prostriedkov a príjmov z trestnej
činnosti v Európskej
únii
(Ú. v. EÚ L 127,
2014,
s. 39).
5      Článok 343b
bulharského
Trestného
zákonníka
upravuje
trestný
čin
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov,
ak
hladina
alkoholu v krvi
presiahne
1,2
promile.
Prípustná
hladina
sa
znižuje
na
0,5
promile,
ak
je
vodič
recidivista.
6      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nespresňuje,
ktorý
súd vyhlásil tento rozsudok.
7      Na
pojednávaní
bulharská
vláda
tvrdila,
že
neskoršia
legislatívna
zmena
už
umožnila
zúčastniť
sa
konania.
8      Ako
vysvetlila
bulharská
vláda
na
pojednávaní,
cieľom
zaisťovacieho
opatrenia
je
zadržanie a uskladnenie
vozidla
až
do
prijatia
konečného
rozhodnutia o konfiškácii.
Na
vykonanie
tohto
rozhodnutia
sa
vozidlo
ponúkne
na
verejnú
dražbu a výťažok z predaja
sa
rozdelí
medzi
bulharský
štát a vlastníka,
ktorý
sa
nepodieľal
na
trestnej
činnosti.
9      Podľa
Komisie
(bod 6 jej
písomných
pripomienok)
boli
proti
novému
zneniu článku 343b ods. 5
Trestného
zákonníka z roku
2023
podané
dva
návrhy
na
vyhlásenie
protiústavnosti
na
Ústavný
súd.
Bulharská
vláda
na
pojednávaní
uviedla,
že
17. júla
2025
bol
vydaný
rozsudok
(č. 8/2025), v ktorom
sa
konštatovalo,
že
ustanovenie
je v súlade s Ústavou Bulharska.
10      Na
pojednávaní
bola
bulharskej
vláde
položená
otázka,
či
je v jej
trestnom
systéme
uplatňovanie
konfiškácie
za
trestný
čin
vedenia
motorového
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
automatické,
na
čo
odpovedala
kladne.
Dodala,
že
automatické
uplatnenie
vyplýva z predchádzajúceho
posúdenia,
ktoré
vykonal
zákonodarca,
ktorý v každom
prípade
vyžaduje
konfiškáciu s ohľadom
na
vzniknuté
riziko.
Trestné
súdy
môžu
určiť,
či
trestný
čin
bol
alebo
nebol
spáchaný,
ale v prvom
prípade
sa
musí
nevyhnutne
nariadiť
konfiškácia.
11      Bod 9 jej
písomných
pripomienok.
12      Povinnosť
informovať
Komisiu
vyplýva z článku 33 ods. 2
smernice
2024/1260.
Bulharská
vláda,
ktorá
nepredložila
písomné
pripomienky,
na
pojednávaní
nevyvrátila
tvrdenia
Komisie.
Treba
preto
predpokladať,
že k transpozícii
nedošlo.
13      Rozsudok z 18. septembra
2019,
VIPA
(C‑222/18,
EU:C:2019:751, bod 50 a citovaná
judikatúra).
14      V čom
sa
stotožňuje s písomnými
pripomienkami
poľskej
vlády.
15      Ako
bolo
zdôraznené
na
pojednávaní,
výber
písmena
c)
je
zámerný.
Ak
by
bolo
zámerom
obmedziť
rámcové
rozhodnutie
2005/212
na
minimálne
pravidlá
boja
proti
organizovanej
trestnej
činnosti,
použil
by
sa článok 31 ods. 1 písm. e)
EÚ.
16      Na
pojednávaní
sa
diskutovalo o miere
„nevyhnutnosti“
zlepšenia
zlučiteľnosti
právnych
predpisov
členských
štátov v oblasti
justičnej
spolupráce v trestných
veciach.
Podľa
môjho
názoru
prináleží
normotvorcovi
Únie,
aby
posúdil,
kedy
vznikne
táto
potreba,
ako
to
urobil v rámcovom
rozhodnutí
2005/212.
17      Ú. v. EÚ C 115,
2008,
s. 322.
18      Rozsudok
zo
16. apríla
2015,
Parlament/Rada
(C‑540/13,
EU:C:2015:224, bod 44).
Pokiaľ
ide o spoločné
pozície
„okolnosť,
že
Zmluva o EÚ
už
neupravuje
prijatie
spoločných
pozícií,
ale
rozhodnutí v oblasti
SZBP,
nemá
za
následok,
že
spoločné
pozície
prijaté
pred
nadobudnutím
platnosti
Lisabonskej
zmluvy
sa
stávajú
ničotné,
pretože
inak
by
sa
článku 9
protokolu
(č. 36)
vo
veľkej
miere
odňal
potrebný
účinok. …
Za
týchto
podmienok,
hoci
právny
kontext
týchto
dvoch
kategórií
právnych
aktov
nie
je
totožný,
spoločné
pozície,
ktoré
neboli
zrušené,
vyhlásené
za
neplatné
alebo
zmenené a doplnené
po
nadobudnutí
platnosti
Lisabonskej
zmluvy,
sa
môžu
považovať
za
akty,
ktoré
na
účely
vykonania článku 215 ZFEÚ
zodpovedajú
rozhodnutiam
prijatým v súlade s kapitolou
2
hlavou V Zmluvy o EÚ,
na
ktoré
uvedený
článok
odkazuje“
(rozsudok z 19. júla
2012,
Parlament/Rada, C‑130/10,
EU:C:2012:472, body 109 a 110).
19      Rozsudok
zo
16. apríla
2015,
Parlament/Rada
(C‑540/13,
EU:C:2015:224, bod 35).
20      Zachovanie
niektorých
ustanovení
rámcového
rozhodnutia
2005/212
bolo
posúdené v rámci
legislatívneho
postupu
po
Lisabonskej
zmluve v kontexte
Zmluvy o FEÚ.
21      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
14. novembra
2018 o vzájomnom
uznávaní
príkazov
na
zaistenie a príkazov
na
konfiškáciu
(Ú. v. EÚ L 303,
2018,
s. 1).
22      Odôvodnenie
14
nariadenia
2018/1805.
Pozri
tiež
rozsudok
Súdneho
dvora z 13. júna
2019,
Moro (C‑646/17,
EU:C:2019:489, body 32
až
37).
23      Rozsudok z 19. marca 2020,
Agro In
2001
(C‑234/18,
EU:C:2020:221, body 52 a 53).
Ďalej
len
„rozsudok
Agro In
2001“.
24      Rámcové
rozhodnutie
Rady
zo
6. októbra
2006 o uplatňovaní
zásady
vzájomného
uznávania
na
príkazy
na
konfiškáciu
(Ú. v. EÚ L 328,
2006,
s. 59). V bode 55
rozsudku
Agro In
2001
Súdny
dvor
konštatoval,
že
„rámcové
rozhodnutie
je
spojené s návrhom
Dánskeho
kráľovstva,
ktoré
viedlo k prijatiu
rámcového
rozhodnutia
Rady
2006/783.
Ako
sa
uvádza v odôvodnení
8
tohto
posledného
uvedeného
rámcového
rozhodnutia,
jeho
cieľom
je
uľahčiť
spoluprácu
medzi
členskými
štátmi,
pokiaľ
ide o uznávanie a výkon
príkazov
na
konfiškáciu,
aby
sa
členský
štát
zaviazal,
že
bude
na
svojom
území
uznávať a vykonávať
príkazy
na
konfiškáciu,
ktoré
sú
vydané
súdom
príslušným
pre
trestné
veci v inom
členskom
štáte“.
25      Rozsudok
Agro In
2001
(bod 56).
26      Rozsudok
Agro In
2001
(bod 47).
27      Rozsudok
Agro In
2001
(bod 48):
„z článku 14
ods. 1
smernice
2014/42…
vyplýva,
že
táto
smernica
nahrádza
len
prvé
štyri
zarážky článku 1,
ako
aj
článok 3
rámcového
rozhodnutia
2005/212
vo
vzťahu k členským
štátom,
ktoré
smernica
zaväzuje,
čo
má
za
následok,
ako v podstate
uviedla
generálna
advokátka v bodoch 48 a 49
svojich
návrhov,
že články 2,
4 a 5
uvedeného
rámcového
rozhodnutia
zostávajú
po
prijatí
smernice
2014/42 v platnosti“.
28      Rozsudok z 28. októbra
2021,
Komisija za
protivodejstvie na
korupcijata i za
otnemane na
nezakonno pridobitoto imuštestvo (C‑319/19,
EU:C:2021:883), bod 36:
„…
vzhľadom
na
ciele a znenie
ustanovení
smernice
2014/42,
ako
aj
kontext, v ktorom
bola
táto
smernica
prijatá,
je
potrebné
konštatovať,
že
táto
smernica
je
rovnako
ako
rámcové
rozhodnutie
2005/212,
ktorého
ustanovenia
má
podľa
svojho
odôvodnenia
9
rozšíriť,
aktom,
ktorého
cieľom
je
uložiť
členským
štátom
povinnosť
zaviesť
spoločné
minimálne
pravidlá
konfiškácie
prostriedkov a príjmov v súvislosti s trestnými
činmi s cieľom
uľahčiť
vzájomné
uznávanie
súdnych
príkazov
na
konfiškáciu
prijatých v rámci
trestných
konaní“.
Pozri
tiež
rozsudky
Agro In
2001, bod 56; a zo
14. januára
2021,
Okražna prokuratura
Chaskovo a Apelativna prokuratura
Plovdiv (C‑393/19,
EU:C:2021:8, bod 36).
29      V rozsudku
zo
14. januára
2021,
Okražna prokuratura
Chaskovo a Apelativna prokuratura
Plovdiv (C‑393/19,
EU:C:2021:8),
išlo o trestný
čin
pašovania
vo
veľkom
rozsahu,
za
ktorý
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
tri
až
desať
rokov. V rozsudku
Agro In
2001
išlo o trestný
čin
sprenevery
finančných
prostriedkov,
za
ktorý
možno
uložiť
trest
odňatia
slobody
na
desať
až
dvadsať
rokov.
30      Rozsudok z 25. januára
2024,
Sofijski gradski săd (C‑722/22,
EU:C:2024:80, bod 28).
31      Rozsudok
zo
14. januára
2021,
Okražna prokuratura
Chaskovo a Apelativna prokuratura
Plovdiv (C‑393/19,
EU:C:2021:8),
výroková
časť
(bod 2).
32      Podľa článku 19 ods. 1
nariadenia
2018/1805
„vykonávajúci
orgán
môže
rozhodnúť o neuznaní
alebo
nevykonaní
príkazu
na
konfiškáciu,
iba
ak:
…
h)
vo
výnimočných
prípadoch
existujú
na
základe
konkrétnych a objektívnych
dôkazov
podstatné
dôvody
domnievať
sa,
že
vykonanie
príkazu
na
konfiškáciu
by
za
konkrétnych
okolností
daného
prípadu
viedlo k zjavnému
porušeniu
príslušného
základného
práva
stanoveného v charte,
najmä
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy,
práva
na
spravodlivé
súdne
konanie a práva
na
obhajobu“.
Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
33      Domnievam
sa,
že
smernica
2014/42
tým,
že
ponechala
naďalej
uplatňovanie článkov 2,
4 a 5
rámcového
rozhodnutia
2005/212
so
zárukami,
ktoré
sú s nimi
spojené,
dodržala
ustanovenia článku 52 ods. 1
Charty.
34      Podľa
odôvodnenia
62
smernice
2024/1260
„keďže
táto
smernica
stanovuje
komplexný
súbor
pravidiel,
ktoré
by
sa
prekrývali s už
existujúcimi
právnymi
nástrojmi,
mala
by…
nahradiť…
rámcové
rozhodnutie
2005/212/SVV…“.
Úplné
nahradenie
obsahu
rámcového
rozhodnutia
2005/212
smernicou
2024/1260
vyvoláva
viaceré
otázky
týkajúce
sa
uplatňovania
nástrojov
justičnej
spolupráce v trestných
veciach v tejto
oblasti,
keďže v doteraz
platnom
systéme
zanecháva
určité
medzery.
35      Podľa
dostupných
informácií
existujú
členské
štáty,
ktorých
právne
predpisy
stanovujú,
že
vedenie
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
alebo
omamných
látok
má
za
následok
konfiškáciu
vozidla
(Belgicko,
Španielsko,
Francúzsko,
Chorvátsko,
Taliansko,
Lotyšsko,
Holandsko,
Poľsko
alebo
Slovensko). V iných
štátoch
je
konfiškácia
skôr
výsledkom
judikatúry
(Maďarsko,
Portugalsko
alebo
Rumunsko).
36      Body 13 a 14
písomných
pripomienok
Komisie.
37      Rozsudok z 25. januára
2024,
Sofijski gradski săd (C‑722/22,
EU:C:2024:80, bod 22):
„ak
sa
vozidlo
používa
‚akýmkoľvek
spôsobom‘
na
spáchanie
trestného
činu
[daňového
podvodu],
na
toto
vozidlo
sa
vzťahuje
pojem
‚nástroj‘ v zmysle
článku 1
tretej
zarážky
tohto
rámcového
rozhodnutia
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
rozlišovať,
či
sa
uvedené
vozidlo
používa
ako
dopravný
prostriedok
alebo
ako
prostriedok
na
držbu
alebo
skladovanie
tovaru,
ktorý
je
predmetom
dotknutého
trestného
činu“.
Trestný
čin
postihoval
držiteľa
tovaru
podliehajúceho
spotrebnej
dani
bez
kontrolnej
známky.
38      Niektoré
členské
štáty
obmedzujú
konfiškáciu
na
prípady
nebezpečnej
jazdy,
opakovaného
vedenia
vozidla
bez
vodičského
oprávnenia
alebo
taktiež
opakované
vedenia
vozidla
pod
vplyvom
alkoholických
nápojov
alebo
omamných
látok.
Iné
členské
štáty
nechávajú
na
súd,
aby
rozhodol
bez
automatického
uplatnenia a na
základe
konkrétnych
okolností,
za
akých
podmienok
dôjde
ku
konfiškácii
vozidla.
Ďalšie
členské
štáty
zohľadňujú
povahu
spáchaného
trestného
činu
alebo
nebezpečenstvo,
ktoré
dané
konanie
predstavovalo
pre
osoby.
39      Podľa
dostupných
informácií
sa
to
zdá
byť
prípad
Belgicka,
Španielska,
Francúzska,
Chorvátska,
Talianska,
Holandska,
Rumunska
alebo
Slovenska.
40      Podľa
dostupných
informácií
sa
to
zdá
byť
prípad
Lotyšska,
Maďarska,
Poľska
alebo
Portugalska.