62007CC0016
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 12. júna 2008 (
1
)
Vec C-16/07 P
Marguerite Chetcuti
proti
Komisii Európskych spoločenstiev
„Odvolanie — Verejná služba — Výberové konanie v rámci inštitúcie — Zamietnutie kandidatúry — Podmienky pripustenia“
1.
Predmetom prejednávanej veci je odvolanie, ktoré podala pani Chetcuti, pomocná zamestnankyňa, proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 8. novembra 2006 (
2
), ktorým Súd prvého stupňa zamietol žalobu o neplatnosť podanú zo strany pani Chetcuti proti rozhodnutiu Komisie Európskych spoločenstiev o zamietnutí jej kandidatúry vo výberovom konaní na postup z kategórie B do kategórie A.
2.
Pani Chetcuti sa na podporu svojho odvolania dovoláva troch odvolacích dôvodov, ktoré sa v uvedenom poradí týkajú nesprávneho výkladu pojmu výberového konania v rámci inštitúcie Súdom prvého stupňa, porušenia zásady rovnosti zaobchádzania a porušenia povinnosti odôvodnenia rozsudkov.
3.
V týchto návrhoch zastávam stanovisko, že Súd prvého stupňa sa nedopustil žiadnej právnej chyby, keď prijal záver, že Komisia je oprávnená vyhradiť sporné výberové konanie pre úradníkov a dočasných zamestnancov a vylúčiť pomocných zamestnancov, a že svoj rozsudok dostatočne odôvodnil.
I — Právny rámec
4.
Článok 4 Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev v jeho znení účinnom do 30. apríla 2004, uplatniteľnom na skutkový stav prejednávanej veci (ďalej len „služobný poriadok“), uvádza:
„Menovanie alebo povýšenie sa môže vykonať jedine s cieľom obsadenia voľného miesta v súlade s ustanoveniami tohto služobného poriadku.
Voľné miesta v orgáne [inštitúcii — neoficiálny preklad] sa oznámia úradníkom tohto orgánu [inštitúcie — neoficiálny preklad], len čo menovací orgán rozhodne, že sa toto voľné miesto má obsadiť.
Ak sa voľné miesto nemôže obsadiť preložením, povýšením alebo výberovým konaním v rámci orgánu [inštitúcie — neoficiálny preklad], oznámi sa to pracovníkom všetkých troch Európskych spoločenstiev.“
5.
Článok 27 prvý odsek služobného poriadku stanovuje:
„Cieľom prijatia nových úradníkov je zabezpečiť pre orgán [inštitúciu — neoficiálny preklad] služby úradníkov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, prijatých na čo najširšom geografickom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov spoločenstiev.“
6.
Článok 29 ods. 1 služobného poriadku stanovuje:
„Pred obsadením voľného miesta v orgáne [inštitúcii — neoficiálny preklad] menovací orgán najprv zváži:
a)
či dané miesto môže byť obsadené povýšením alebo preložením úradníka v rámci orgánov [inštitúcií — neoficiálny preklad];
b)
či je potrebné vypísať výberové konania v rámci orgánu [inštitúcie — neoficiálny preklad];
c)
aké žiadosti o preloženie podali úradníci iných orgánov [inštitúcií — neoficiálny preklad] troch Európskych spoločenstiev
a potom vykoná postup pre výberové konania na základe kvalifikácií alebo skúšok, alebo kvalifikácií aj skúšok. Postup výberového konania stanovuje príloha III.
Postup môže byť vykonaný aj s cieľom vytvoriť rezervu pre budúce prijímanie do zamestnania.“
7.
Článok 1 ods. 1 prílohy III služobného poriadku s nadpisom „Výberové konania“ stanovuje:
„1.   Oznámenie o výberovom konaní vypracuje menovací výbor [menovací orgán — neoficiálny preklad] po porade so spoločným výborom.
Musí uvádzať:
a)
charakter výberového konania (interné výberové konanie orgánu [inštitúcie — neoficiálny preklad], interné výberové konanie orgánov [inštitúcií — neoficiálny preklad], verejné výberové konanie, prípadne spoločné výberové konanie dvoch alebo viacerých orgánov [inštitúcií — neoficiálny preklad]);
b)
typ výberového konania (či vychádza z kvalifikácie, alebo skúšok, alebo z kvalifikácie aj skúšok);
c)
typ povinností a úloh spojených s obsadzovaným pracovným miestom;
d)
diplomy a ostatné doklady o formálnej kvalifikácii alebo stupni praxe požadovanej pre obsadzované pracovné miesta;
…“
8.
Článok 12 ods. 1 prvý pododsek Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev, v ich znení účinnom do 30. apríla 2004, uplatniteľnom na skutkový stav prejednávanej veci (ďalej len „PZOZ“), uvádza:
„Cieľom prijatia dočasných zamestnancov je zabezpečiť pre orgán [inštitúciu — neoficiálny preklad] služby osôb s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, prijatých na čo najširšom geografickom základe spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov spoločenstiev.“
9.
Naopak, PZOZ neobsahujú žiadne požiadavky týkajúce sa spôsobilosti a výkonnosti očakávaných od pomocných zamestnancov pre ich prijatie.
II — Skutkový stav prejednávanej veci
10.
Pani Chetcuti vykonávala, ako miestna zamestnankyňa, od 1. novembra 1991 do funkciu sekretárky pridelenej k delegácii Komisie na Malte. Jej zmluva bola ukončená pristúpením Maltskej republiky k Európskemu spoločenstvu 1. mája toho istého roku.
11.
Odvolateľka v nadväznosti na to 27. apríla 2004 podpísala zmluvu pomocného zamestnanca kategórie B na obdobie plynúce od do . Článok 2 jej zmluvy uvádzal, že bude vykonávať povinnosti „zamestnanca povereného komplexnými úlohami redakčnej, korektorskej, účtovnej a technickej povahy“.
12.
Komisia 6. apríla 2004 uverejnila „oznámenie o internom výberovom konaní na postup z kategórie B do kategórie A“ (KOM/PA/04), týkajúce sa výberového konania na základe skúšok na účel vytvorenia rezervy pre budúce prijímanie referentov (A 7/A 6) (ďalej len „oznámenie o výberovom konaní“).
13.
Podľa bodu III oznámenia o výberovom konaní sa do neho mohli prihlásiť úradníci a dočasní zamestnanci zaradení do niektorej platovej triedy kategórie B, ako aj úradníci a dočasní zamestnanci zaradení do niektorej platovej triedy vyššej kategórie, ktorí k poslednému dňu lehoty na predkladanie kandidatúr pracovali v službách Komisie, boli dočasne pridelení v záujme služby alebo mali voľno na vojenskú službu. Všetky tieto osoby museli okrem toho zastávať miesto platené z prostriedkov na prevádzku alebo na výskum.
14.
Navyše podľa toho istého ustanovenia museli mať kandidáti najmenej päťročnú prax služby v kategórii B alebo vo vyššej kategórii ako úradníci, dočasní zamestnanci alebo pomocní zamestnanci skupín I až V v Komisii alebo čiastočne v iných inštitúciách alebo agentúrach, ktorých zamestnanci sa spravujú služobným poriadkom alebo PZOZ.
15.
Listom z 22. júna 2004 bola kandidatúra odvolateľky, ktorá sa do výberového konania prihlásila, zamietnutá z dôvodu, že nemala požadovanú päťročnú prax služby a nespĺňala podmienky na pripustenie do výberového konania, pokiaľ ide o jej administratívnu situáciu, keďže podľa oznámenia o výberovom konaní sa do konania mohli prihlásiť iba úradníci alebo dočasní zamestnanci.
III — Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
16.
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 31. augusta 2004 podala odvolateľka tomuto súdu žalobu o neplatnosť smerujúcu proti rozhodnutiu výberovej komisie výberového konania, ktorým bola zamietnutá jej kandidatúra v internom výberovom konaní na postup z kategórie B do kategórie A (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ako aj proti nasledujúcim aktom výberového konania, a najmä zoznamu kandidátov spĺňajúcich podmienky stanovené oznámením o výberovom konaní, ktorý bol prijatý výberovou komisiou, rozhodnutiu Komisie, ktorým sa na tomto základe stanovuje počet miest, ktoré majú byť obsadené, zoznamu vhodných kandidátov prijatému výberovou komisiou pri ukončení jej činnosti a rozhodnutiu o menovaní prijatému menovacím orgánom (ďalej len „MO“).
17.
Odvolateľka tiež žiadala zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.
18.
Na podporu svojej žaloby sa odvolateľka dovolávala dvoch žalobných dôvodov, pričom jeden aj druhý boli založené na námietkach nezákonnosti oznámenia o výberovom konaní.
19.
Svojím prvým žalobným dôvodom odvolateľka uvádzala, že bod III.1 prvý a druhý pododsek, ako aj tretí pododsek písm. a) oznámenia o výberovom konaní tým, že vyhradzuje prístup do výberového konania iba pre úradníkov a dočasných zamestnancov, vylučujúc tak pomocných zamestnancov, je v rozpore s článkami 4, 27 a 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku a so zásadou rovnosti zaobchádzania. Napadnuté rozhodnutie je v dôsledku toho protiprávne.
20.
Svojím druhým žalobným dôvodom sa odvolateľka dovolávala toho, že bod III.1 tretí pododsek písm. b) a body III.2 a III.3 oznámenia o výberovom konaní tým, že vyžadujú päťročnú prax služby v kategórii B alebo vo vyššej kategórii, dosiahnutých ako úradník, dočasný zamestnanec alebo pomocný zamestnanec skupín I až V, vylučujúc tým prax získanú ako miestny zamestnanec, sú v rozpore s článkami 27 a 29 služobného poriadku, ako aj so záujmom služby a zásadou rovnosti zaobchádzania. Z týchto dôvodov je napadnuté rozhodnutie protiprávne.
21.
Napadnutým rozsudkom bola žaloba odvolateľky zamietnutá a Súd prvého stupňa rozhodol, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.
22.
Súd prvého stupňa zamietol prvý žalobný dôvod ako nedôvodný, a to z nasledovných dôvodov.
23.
Súd prvého stupňa predovšetkým rozhodol, že služobný poriadok udeľuje inštitúciám širokú právomoc posúdenia, pokiaľ ide o výberové konania, a že preskúmavanie súdu Spoločenstva sa obmedzuje na otázku, či predmetný orgán nevyužil svoju právomoc posúdenia zjavne nesprávnym spôsobom.
24.
Súd prvého stupňa ďalej uviedol, že jednotlivé kategórie osôb zamestnaných Spoločenstvom zodpovedajú legitímnym potrebám administratívy Spoločenstva. Dodal, že základné požiadavky stanovené na prijatie úradníkov a dočasných zamestnancov sa odlišujú od požiadaviek na pomocných zamestnancov.
25.
Súd prvého stupňa ďalej konštatoval, že z oznámenia o výberovom konaní výslovne vyplýva, že hlavným účelom tohto konania je postup úradníkov a dočasných zamestnancov z kategórie B do kategórie A. Súd prvého stupňa teda rozhodol, že Komisia tým, že v bode III.1 oznámenia o výberovom konaní stanovila podmienku na pripustenie do výberového konania spočívajúcu v postavení úradníka alebo dočasného zamestnanca a vylúčila postavenie pomocného zamestnanca, nevyužila svoju právomoc posúdenia nesprávnym spôsobom.
26.
Okrem toho Súd prvého stupňa rozhodol, že argument odvolateľky, podľa ktorého sporné výberové konanie predstavuje nielen výberové konanie na postup z kategórie B do kategórie A, ale tiež interné výberové konanie inej povahy, najmä preto, že je prístupné jednak dočasným zamestnancom kategórie B alebo A a jednak strane úradníkom kategórie A, je irelevantný. Súd prvého stupňa zastával názor, že tento argument je irelevantný, pretože na rozdiel od pomocných zamestnancov, úradníci a dočasní zamestnanci, ktorí mohli byť pripustení do výberového konania, svoje schopnosti preukázali pri svojom pôvodnom prijatí, v súlade s článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ.
27.
V dôsledku toho Súd prvého stupňa zastával názor, že keďže tieto dve posledné menované ustanovenia už boli uplatnené pri pôvodnom prijatí úradníkov a dočasných zamestnancov, argument odvolateľky, podľa ktorého Komisia nerešpektovala účel všetkých prijatí definovaných uvedenými ustanoveniami, je neopodstatnený.
28.
Súd prvého stupňa rovnako dodal, že skutočnosť, že pomocní zamestnanci môžu vykonávať v inštitúcii všetky druhy služobných povinností, nepostačuje na to, aby mohli byť na účely výberového konania na povýšenie považovaní za úradníkov a dočasných zamestnancov. Preto podľa Súdu prvého stupňa Komisia mohla vyhradiť predmetné výberové konanie na povýšenie z kategórie B do kategórie A pre úradníkov a dočasných zamestnancov, ktorí už splnili požiadavky na pôvodné prijatie v súlade s článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ.
29.
Súd prvého stupňa zastával názor, že odvolateľka sa nedôvodne dovolávala porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, keďže úradníci a dočasní zamestnanci na jednej strane a pomocní zamestnanci na strane druhej, sa z dôvodu rozdielnosti podmienok na svoje prijatie nachádzajú v neporovnateľnom právnom postavení.
30.
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa Súd prvého stupňa domnieval, že o druhom žalobnom dôvode nie je potrebné rozhodovať, a zamietol žalobné návrhy smerujúce proti nasledujúcim aktom výberového konania.
IV — Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
31.
Návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 18. januára 2007 pani Chetcuti podala toto odvolanie.
32.
Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, napadnuté rozhodnutie, nasledujúce akty výberového konania, a najmä zoznam kandidátov spĺňajúcich podmienky stanovené oznámením o výberovom konaní, ktorý bol prijatý výberovou komisiou, rozhodnutie Komisie, ktorým sa na tomto základe stanovuje počet miest, ktoré majú byť obsadené, zoznam vhodných kandidátov prijatý výberovou komisiou pri ukončení jej činnosti a rozhodnutie o menovaní, ktoré na tomto základe prijal MO.
33.
Odvolateľka tiež navrhuje, aby Komisia bola zaviazaná na náhradu trov prvostupňového konania a konania pred Súdnym dvorom.
34.
Komisia navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať odvolateľku na náhradu trov konania.
V — Posúdenie
35.
Podľa môjho názoru odvolateľka sa na podporu svojho odvolania dovoláva troch odvolacích dôvodov.
36.
Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa nesprávne vyložil pojem interné výberové konanie, a preto z neho vyvodil nesprávne právne dôsledky.
37.
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že napadnutý rozsudok porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania.
38.
Nakoniec svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa dostatočne právne neodôvodnil svoj rozsudok.
39.
Tieto tri odvolacie dôvody preskúmam postupne.
A — O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade pojmu interné výberové konanie
40.
Na úvod je potrebné skúmať prípustnosť prvého odvolacieho dôvodu.
41.
Komisia zastáva názor, že prvý odvolací dôvod je neprípustný, keďže odvolateľka napáda kvalifikáciu sporného výberového konania vykonanú Súdom prvého stupňa. Komisia sa pritom domnieva, že podľa ustálenej judikatúry je na zisťovanie skutkového stavu a jeho posúdenie príslušný výlučne Súd prvého stupňa.
42.
Podľa tejto judikatúry z článku 225 ES a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že Súd prvého stupňa je výlučne príslušný na konštatovanie skutkového stavu, s výnimkou prípadu, ak vecná nesprávnosť jeho záverov vyplýva z údajov v spise, ktoré mu boli predložené, a na posúdenie tohto skutkového stavu. (
3
)
43.
Súdny dvor dodal, že pokiaľ Súd prvého stupňa zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má na základe článku 225 ES právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právnych následkov, ktoré z neho vyvodil Súd prvého stupňa. (
4
)
44.
Z odvolania jasne vyplýva, že pani Chetcuti spochybňuje závery, ktoré Súd prvého stupňa vyvodil v bode 56 napadnutého rozsudku a podľa ktorých je sporné výberové konanie výberovým konaním, „[ktorého] hlavným účelom je postup z kategórie B do kategórie A“. Na podporu tohto spochybnenia uplatňuje odvolateľka niekoľko argumentov, ktoré majú preukázať, že Súd prvého stupňa dal pojmu interné výberové konanie nesprávny právny výklad a že v dôsledku toho z neho vyvodil nesprávne právne následky.
45.
Keďže právna kvalifikácia skutočnosti alebo aktu Súdom prvého stupňa je právnou otázkou, ktorú je možné nastoliť v rámci odvolania (
5
), zastávam názor, že tento odvolací dôvod je prípustný.
46.
V tomto prvom odvolacom dôvode odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa nerešpektoval pojem „výberové konanie v rámci inštitúcie“ v zmysle článku 4 a článku 29 ods. 1 písm. b) služobného poriadku, a preto z neho vyvodil nesprávne právne dôsledky.
47.
Na podporu tohto odvolacieho dôvodu sa dovoláva viacerých argumentov.
48.
Po prvé odvolateľka vytýka Súdu prvého stupňa, že v bode 56 napadnutého rozsudku vychádzal pri definovaní povahy výberového konania zo subjektívneho kritéria, a to jeho cieľa, ktorý mu bol pridelený názvom oznámenia o výberovom konaní. Tým, že Súd prvého stupňa vychádzal z tejto kvalifikácie, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia pri posudzovaní kategórií kandidátov, ktorí mohli alebo nemohli byť legálne pripustení do výberového konania. Podľa odvolateľky mala byť povaha sporného výberového konania definovaná v závislosti od objektívnych podmienok na pripustenie uvedených v samotnom oznámení o výberovom konaní, pričom samotné tieto podmienky sú definované v závislosti od požiadaviek na miesta, ktoré majú byť obsadené.
49.
Subsidiárne uvádza, že aj za predpokladu, že by hlavným účelom sporného výberového konania bol postup z kategórie B do kategórie A, nič to nemení na tom, že išlo o výberové konanie na menovanie a že malo byť kvalifikované ako interné výberové konanie. Preto podľa judikatúry Rauch/Komisia (
6
) a Van Huffel/Komisia (
7
) nemohli byť pomocní zamestnanci z tohto výberového konania legálne vylúčení.
50.
Zastávam názor, že tento argument nie je dôvodný.
51.
Na úvod Súd prvého stupňa začal pripomenutím zásad, ktorými sa spravujú všetky výberové konania.
52.
Súd prvého stupňa tak v bode 48 napadnutého rozsudku pripomenul, že „na to, aby bol rešpektovaný účel, ktorý článok 27 služobného poriadku udelil akémukoľvek prijímaciemu konaniu, a to ‚zabezpečiť pre inštitúciu služby úradníkov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti‘, je nevyhnutné prijímať úradníkov na čo najširšom možnom základe. Preto sa pojem ‚výberové konanie v rámci inštitúcie‘ týka v zásade všetkých osôb, ktoré sa nachádzajú v jej službách, bez ohľadu na právny základ“.
53.
Ďalej v bode 49 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa pripomenul, že „služobný poriadok [však] udeľuje inštitúciám širokú právomoc posúdenia na stanovenie kritérií pre schopnosti požadované pre miesta, ktoré sa majú obsadiť, a pre stanovenie, v závislosti od týchto kritérií a všeobecnejšie v záujme služby, podmienok a spôsobov organizácie výberového konania“. (
8
) Súd prvého stupňa postupoval ďalej tým, že upresnil, že taká právomoc môže byť vykonávaná najmä vtedy, keď MO uverejňuje oznámenie o výberovom konaní a upresňuje podmienky na pripustenie do výberového konania. (
9
)
54.
Výkon právomoci posúdenia udelenej MO musí byť, ako Súd prvého stupňa správne pripomenul v bode 50 napadnutého rozsudku, zlučiteľný najmä s kogentnými ustanoveniami článku 27 prvého odseku a článku 29 ods. 1 služobného poriadku.
55.
Vo svetle týchto zásad Súd prvého stupňa v bode 56 napadnutého rozsudku prijal záver, že z oznámenia o výberovom konaní výslovne vyplývalo, že ide o interné výberové konanie na postup z kategórie B do kategórie A, ktoré má umožniť úradníkom a dočasným zamestnancom, ktorí na rozdiel od pomocných zamestnancov už preukázali najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, postúpiť z kategórie B do kategórie A.
56.
Podľa môjho názoru, Súd prvého stupňa vykonal správnu kvalifikáciu pojmu výberové konanie v rámci inštitúcie.
57.
Znenie článku 29 ods. 1 služobného poriadku ukazuje, že MO disponuje širokou právomocou, pokiaľ ide o podmienky organizácie výberového konania. Podľa tohto ustanovenia MO po zvážení, či dané miesto môže byť obsadené povýšením alebo preložením úradníka v rámci inštitúcie, či je potrebné vypísať výberové konania v rámci inštitúcie, a zvážení žiadostí o preloženie podaných úradníkmi iných inštitúcií troch Európskych spoločenstiev, vykoná postup pre výberové konanie na základe kvalifikácií alebo skúšok, alebo kvalifikácií aj skúšok. Je tiež uvedené, že tento postup výberového konania môže byť vykonaný aj s cieľom vytvoriť rezervu pre budúce prijímanie do zamestnania.
58.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že použitie výrazu „zváži, či“ jasne ukazuje na to, že MO nie je povinný zvoliť si daný postup, ale má možnosť voľby z niekoľkých postupov a môže zvoliť ten, ktorý mu umožní získať najlepšie kandidatúry (
10
), pričom podstatou je to, aby zvolený postup v každom prípade viedol k menovaniu osôb, ktoré disponujú najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti. (
11
)
59.
Okrem toho Súdny dvor vo veci výberového konania na postup do vyššej kategórie rozhodol, že Komisia má širokú právomoc posúdenia na to, aby stanovila kritériá schopností vyžadovaných pre novovytvorené pracovné miesta, a teda pre stanovenie podmienok výberového konania v závislosti od týchto kritérií a v záujme služby (
12
).
60.
Navyše pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry MO disponuje širokou právomocou posúdenia, aby našiel kandidátov s najvyššou úrovňou spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti. (
13
)
61.
V prejednávanej veci je názov sporného výberového konania jasný, keďže išlo o výberové konanie v rámci inštitúcie na postup z kategórie B do kategórie A.
62.
Okrem toho, ako uviedol Súd prvého stupňa v bode 56 napadnutého rozsudku, osobami, ktoré boli do sporného výberového konania pribraté, boli úradníci a dočasní zamestnanci, keďže podľa článku 27 služobného poriadku a článku 12 PZOZ tieto osoby už najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti preukázali pri svojom pôvodnom prijatí, na rozdiel od pomocných zamestnancov, pre prijatie ktorých nie je žiadna z týchto vlastností vyžadovaná.
63.
Za týchto podmienok zastávam názor, že Súd prvého stupňa mohol oprávnene v bodoch 56 a 57 napadnutého rozsudku konštatovať, že sporné výberové konanie je interným výberovým konaním na postup z kategórie B do kategórie A pre úradníkov a dočasných zamestnancov, a že v dôsledku toho Komisia tým, že stanovila, že iba tieto dve kategórie osôb môžu byť do výberového konania pripustené, nevyužila svoju právomoc posúdenia nesprávnym spôsobom.
64.
Dodávam, že Komisia tiež mohla na vytvorenie rezervného zoznamu pre budúce prijímanie referentov zvoliť cestu povyšovania podľa článku 45 služobného poriadku, čo by prijímanie obmedzilo iba na úradníkov, keďže podobná možnosť pre dočasných zamestnancov v PZOZ neexistuje.
65.
Komisia tým, že zvolila interné výberové konanie na postup do vyššej kategórie otvorené pre úradníkov a dočasných zamestnancov, zaistila pre inštitúciu výber najlepších kandidátov, keďže prijímala zamestnancov na najširšom možnom základe.
66.
Po druhé odvolateľka sa domnieva, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že vylúčenie pomocných zamestnancov z výberového konania považoval za odôvodnené, pretože títo zamestnanci nemuseli, na rozdiel od úradníkov a dočasných zamestnancov, pri svojom pôvodnom nábore a prijatí preukazovať, že poskytujú najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti. Odvolateľka spochybňuje skutočnosť, že podmienka disponovania takýmito vlastnosťami môže byť vyvodená z požiadaviek na miesto, ktoré má byť obsadené, a všeobecnejšie zo záujmu služby. Podľa nej úradníci a dočasní zamestnanci kategórie B uvedené vlastnosti preukázali iba pre prácu na miestach kategórie B. Dôkaz o najvyššej úrovni spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti by mal vyplývať zo samotného úspechu v predvýberových a výberových skúškach.
67.
Nestotožňujem sa s týmto názorom.
68.
Myslím, že Súd prvého stupňa sa mohol v bodoch 59 a 60 napadnutého rozsudku oprávnene domnievať, že Komisia neporušila účel akéhokoľvek náboru a prijímania definovaného článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ.
69.
Pripomínam, že podľa týchto dvoch ustanovení je prijímanie úradníkov a dočasných zamestnancov zamerané na zaistenie služieb osôb s čo najvyššou mierou schopnosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
70.
Hoci je pravda, že podľa článku 55 ods. 1 písm. c) PZOZ pomocní zamestnanci musia na účely prijatia poskytovať záruky o tom, že spĺňajú požiadavky potrebné na plnenie zverených úloh, v PZOZ nie je žiadna zmienka o povinnosti týchto zamestnancov disponovať tými istými vlastnosťami.
71.
Odvolateľka zdôrazňuje skutočnosť, že kritérium pre pôvodné prijatie nie je rozhodujúce, keďže z požiadaviek na miesta, ktoré majú byť obsadené, a vo všeobecnosti zo záujmu služby nevyplýva, že kandidáti musia ponúkať najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
72.
Je potrebné pripomenúť, že MO disponuje širokou právomocou posúdenia týkajúcou sa vyhodnotenia záujmu služby. Preto sa prieskum Súdu prvého stupňa musí obmedziť na otázku, či sa MO držal v medziach, ktoré nemôžu byť kritizované, a nevyužil svoju právomoc zjavne nesprávnym spôsobom. (
14
)
73.
Ako vyplýva z bodu 15 napadnutého rozsudku, sporné výberové konanie je výberovým konaním, ktorého účelom bolo vytvorenie rezervy pre budúce prijímanie pracovníkov a nie obsadenie určitého pracovného miesta. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že v oznámení o výberovom konaní nie sú uvedené požiadavky na diplomy alebo špecifické schopnosti. Pri vytváraní rezervy pre budúce prijímanie pracovníkov sa totiž podmienky na pripustenie obmedzujú na to, že od kandidátov sa vyžadujú všeobecné schopnosti. (
15
) Podobne ako Komisia zastávam názor, že požiadavky spojené s pôvodným náborom a prijatím, a to preukázanie najvyššej úrovne spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, teda predstavujú vhodné kritérium na pripustenie kandidátov.
74.
V dôsledku toho zastávam názor, že Súd prvého stupňa dôvodne konštatoval, že Komisia neporušila účel článku 27 služobného poriadku a článku 12 PZOZ.
75.
Po tretie odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa mylne zamietol jej tvrdenie, podľa ktorého vzhľadom na to, že pomocní zamestnanci môžu podľa článku 3 PZOZ vykonávať všetky druhy funkcií, pokiaľ účelom ich prijatia nie je nahradenie úradníka, môžu byť stotožňovaní s úradníkmi a dočasnými zamestnancami. Odvolateľka v tejto súvislosti konštatuje, že ani úradníci a dočasní zamestnanci kategórie B nepreukázali najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, pokiaľ ide o funkcie kategórie A, ale napriek tomu boli pripustení k účasti na spornom výberovom konaní.
76.
Poukazujem na to, že Súd prvého stupňa v bode 61 napadnutého rozsudku odmietol argument odvolateľky z dôvodu, že „skutočnosť, že pomocní zamestnanci môžu vykonávať v inštitúcii všetky druhy funkcií, nestačí na to, aby mohli byť na účely výberového konania na povýšenie stotožňovaní s úradníkmi a dočasnými zamestnancami. Komisia tak mohla bez toho, aby sa dopustila protiprávneho konania, vyhradiť predmetné výberové konanie na povýšenie do kategórie A pre úradníkov a dočasných zamestnancov, ktorí už splnili požiadavky na pôvodné prijatie v súlade s článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ, nezávisle od funkcií, ktoré vykonávali“.
77.
Pripomínam tiež, že Súd prvého stupňa v bodoch 49 a 56 napadnutého rozsudku pripomenul, že služobný poriadok udeľuje MO širokú právomoc posúdenia na stanovenie kritérií pre schopnosti vyžadované pre miesta, ktoré majú byť obsadené, a že pomocní zamestnanci, na rozdiel od úradníkov a dočasných zamestnancov, nemuseli pri svojom prijímaní preukázať najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
78.
Okrem toho Súd prvého stupňa v bode 52 napadnutého rozsudku správne pripomenul, že každá kategória osôb zamestnaných Spoločenstvom zodpovedá legitímnym potrebám správy Spoločenstva a povahe trvalých alebo dočasných úloh, ktoré majú vykonávať.
79.
Preto tvrdenie odvolateľky považujem za nedôvodné.
80.
Vzhľadom na súhrn týchto údajov zastávam názor, že prvý odvolací dôvod je prípustný a nedôvodný.
B — O druhom odvolacom dôvode založenom na porušení zásady rovnosti zaobchádzania
81.
Podľa odvolateľky Súd prvého stupňa v bode 62 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že právna situácia úradníkov a dočasných zamestnancov nie je porovnateľná s právnou situáciou pomocných zamestnancov z dôvodu odlišnosti podmienok na ich prijatie, a porušil tak zásadu rovnosti zaobchádzania.
82.
Ako rozhodol Súdny dvor, hoci je zásada rovnosti zaobchádzania pravidlom všeobecnej povahy uplatniteľným na právo verejnej služby Spoločenstva, na to, aby išlo o diskrimináciu, ešte treba, aby bolo nerovné zaobchádzanie uplatňované na totožné alebo porovnateľné situácie. (
16
)
83.
O porušenie zásady rovnosti zaobchádzania ide najmä vtedy, ak je na dve kategórie osôb, ktorých skutková a právna situácia sa podstatne neodlišuje, uplatnené odlišné zaobchádzanie pri ich nábore alebo prijímaní. (
17
)
84.
Vzniká teda otázka, či sa úradníci, ako aj dočasní zamestnanci na jednej strane a pomocní zamestnanci na druhej strane, nachádzajú v totožných alebo porovnateľných situáciách.
85.
Nemyslím si to.
86.
Ako Súd prvého stupňa správne uviedol v bode 53 napadnutého rozsudku, z článku 27 služobného poriadku a článku 12 PZOZ vyplýva, že základné požiadavky stanovené pre prijímanie úradníkov a zamestnávanie dočasných zamestnancov sa odlišujú od podmienok stanovených pre pomocných zamestnancov, keďže poslední menovaní nemuseli pri svojom prijímaní, na rozdiel od dvoch ostatných kategórií, preukázať najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
87.
Ako bolo uvedené vyššie, podľa článku 55 ods. 1 písm. c) PZOZ musia pomocní zamestnanci pre svoje prijatie poskytovať iba záruky o tom, že spĺňajú požiadavky potrebné na plnenie ich úloh.
88.
Okrem toho dodávam, že medzi postavením úradníka, ako aj postavením dočasného zamestnanca na jednej strane a postavením pomocného zamestnanca na strane druhej, existujú podstatné rozdiely.
89.
Z článku 6 služobného poriadku a článku 9 PZOZ totiž vyplýva, že pracovné miesta úradníkov a dočasných zamestnancov sú uvedené v zoznamoch pracovných miest, čo nie je prípad pomocných zamestnancov. Súdny dvor okrem toho rozhodol, že podľa článku 3 PZOZ je za pomocného zamestnanca považovaný zamestnanec prijatý na účel výkonu funkcií v inštitúcii bez toho, aby bol pridelený na pracovné miesto uvedené v zozname pracovných miest, priloženom ku kapitole rozpočtu, týkajúcej sa tejto inštitúcie. (
18
)
90.
Súdny dvor dodal, že podľa článku 52 PZOZ nemôže skutočná doba trvania pracovného pomeru pomocných zamestnancov presiahnuť obdobie, počas ktorého pomocný zamestnanec nahradzuje úradníka alebo dočasného zamestnanca, ktorý nie je schopný plniť svoje povinnosti, alebo jeden rok vo všetkých ostatných prípadoch. (
19
)
91.
Súdny dvor z toho vyvodil, že charakteristika zmluvy pomocného zamestnanca teda spočíva v jej dočasnosti, vzhľadom na to, že môže byť využívaná iba na zabezpečenie dočasnej náhrady, alebo na umožnenie výkonu administratívnych úloh prechodnej alebo veľmi naliehavej povahy, alebo jasne nedefinovaných úloh. (
20
)
92.
Je tiež potrebné poznamenať, že existujú rozdiely medzi postavením pomocného zamestnanca na jednej strane a postavením úradníka, ako aj postavením dočasného zamestnanca na strane druhej, týkajúce sa najmä hodnotenia, postupu do vyššieho platového stupňa a dôchodkových nárokov. Zatiaľ čo úradníci a dočasní zamestnanci sú hodnotení, môžu postúpiť do vyššieho platového stupňa a majú nárok na starobný dôchodok (
21
), PZOZ nič z toho neuvádza pre pomocných zamestnancov.
93.
Postavenie pomocného zamestnanca bolo vytvorené na uspokojenie dočasných potrieb inštitúcií Spoločenstva a funkcia takého zamestnanca nemá byť dlhodobá.
94.
Zastávam preto názor, že úradníci a dočasní zamestnanci sa nachádzajú v právnej situácii, ktorá je odlišná od situácie pomocných zamestnancov.
95.
Z týchto dôvodov sa domnievam, že Súd prvého stupňa sa tým, že v bode 62 napadnutého rozsudku rozhodol, že právna situácia úradníkov a dočasných zamestnancov nie je porovnateľná s právnou situáciou pomocných zamestnancov, z dôvodov rozdielnosti podmienok pre ich nábor a prijímanie, nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.
96.
Preto vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti si myslím, že druhý odvolací dôvod treba zamietnuť ako nedôvodný.
C — O treťom odvolacom dôvode založenom na absencii odôvodnenia napadnutého rozsudku
97.
Tretí odvolací dôvod chápem tak, že odvolateľka ním namieta, že Súd prvého stupňa neodpovedal na jej argumenty smerujúce k vyvráteniu tézy Komisie, podľa ktorej je možné absenciu všeobecných požiadaviek, akými sú akademické tituly, v oznámení o výberovom konaní vysvetliť skutočnosťou, že úradníci a dočasní zamestnanci požadované schopnosti už preukázali pri svojom pôvodnom prijatí.
98.
Odvolateľka v prvostupňovom konaní považovala za chybný argument Komisie, podľa ktorého je túto absenciu možné vysvetliť skutočnosťou, že úradníci a dočasní zamestnanci už najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti preukázali pri svojom pôvodnom prijatí.
99.
Odvolateľka pred Súdom prvého stupňa uvádzala, že táto absencia sa nevysvetľuje skutočnosťou, že úradníci a dočasní zamestnanci tieto schopnosti už preukázali pri svojom pôvodnom prijatí, pretože výberové konanie je otvorené pre úradníkov kategórie B a prijatie do tejto kategórie si nevyžaduje žiadny diplom.
100.
Podľa odvolateľky je táto absencia spôsobená skutočnosťou, že Komisia sa domnievala, že päť rokov služby ako úradník, dočasný zamestnanec alebo pomocný zamestnanec predstavuje rovnocennú odbornú prax v zmysle článku 5 služobného poriadku. Odvolateľka sa tiež domnievala, že absencia špecifických podmienok sa vysvetľovala skutočnosťou, že Komisia nechcela voľné pracovné miesta obsadiť priamo, ale chcela vytvoriť rezervu pre budúce prijímanie pracovníkov, v prípade ktorej sa podmienky na pribratie obmedzovali na schopnosti všeobecnej povahy.
101.
Okrem toho odvolateľka tvrdila, že čo sa týka výberového konania, ktorého predmetom je prijatie úradníkov, musí toto konanie nevyhnutne spĺňať cieľ stanovený článkom 27 služobného poriadku. Preto nebolo dôležité, že splnenie tohto cieľa bolo na strane úradníkov a dočasných zamestnancov už overené, k čomu nedošlo na strane pomocných zamestnancov, keďže sporné interné výberové konanie by umožnilo práve toto overenie.
102.
Na úvod treba pripomenúť, že otázka, či je odôvodnenie rozsudku Súdu prvého stupňa nedostatočné, predstavuje právnu otázku, ktorá môže byť ako taká uvedená v rámci odvolania. (
22
)
103.
Ďalej pripomínam, že podľa článku 36 štatútu Súdneho dvora, uplatniteľného na Súd prvého stupňa na základe článku 53 tohto štatútu, „rozsudky musia byť odôvodnené“.
104.
Okrem toho podľa ustálenej judikatúry musí odôvodnenie rozsudku jasne a jednoznačne uvádzať úvahy Súdu prvého stupňa tak, aby sa zúčastnené osoby mohli oboznámiť s dôvodmi prijatého rozhodnutia, a Súdny dvor mohol vykonávať svoje súdne preskúmanie. (
23
)
105.
Po pripomenutí vyššie uvedeného treba posúdiť, či Súd prvého stupňa opomenul odpovedať na argument odvolateľky.
106.
Súd prvého stupňa potom, čo v bode 48 napadnutého rozsudku pripomenul, že inštitúcia musí vykonávať prijímanie na čo najširšom možnom základe, aby dodržala účel stanovený článkom 27 služobného poriadku, v bode 53 svojho rozsudku konštatoval, že „ako vyplýva z článku 27 služobného poriadku a článku 12 PZOZ, základné požiadavky stanovené na prijímanie úradníkov a dočasných zamestnancov sa odlišujú od požiadaviek stanovených pre pomocných zamestnancov. Na rozdiel od pomocných zamestnancov, pre ktorých nie sú takéto požiadavky stanovené, obe vyššie citované ustanovenia uvádzajú, že nábor úradníkov a prijímanie dočasných zamestnancov je zameraný na zaistenie služieb osôb s čo najvyššou úrovňou schopnosti, výkonnosti a bezúhonnosti“.
107.
Ďalej potom, čo kvalifikoval výberové konanie ako „interné výberové konanie na postup z kategórie B do kategórie A“, Súd prvého stupňa v bodoch 59 a 60 napadnutého rozsudku konštatoval, že toto výberové konanie bolo otvorené iba pre úradníkov a pre dočasných zamestnancov, keďže práve tieto dve kategórie osôb mohli pri svojom pôvodnom nábore a prijatí preukázať najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, v súlade s článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ.
108.
Povinnosť odôvodnenia neukladá Súdu prvého stupňa vypracovať také odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu. Odôvodnenie Súdu prvého stupňa teda môže byť implicitné, avšak pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, ktoré viedli k prijatiu predmetných opatrení, a príslušnému súdu poskytne dostatok prostriedkov na uskutočnenie preskúmania. (
24
)
109.
Súd prvého stupňa iste podrobne neodpovedal na všetky argumenty uplatňované zo strany pani Chetcuti. Stačí ale konštatovať, že Súd prvého stupňa v bodoch 59 a 60 napadnutého rozsudku jasne potvrdil tézu Komisie. Vysvetlil, že úradníci a dočasní zamestnanci musia, na rozdiel od pomocných zamestnancov, pri svojom pôvodnom nábore a prijatí preukázať najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti, v súlade s článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ.
110.
Ako bolo možné konštatovať, analýza Súdu prvého stupňa spočívala najmä na vysvetlení dôvodov, pre ktoré sa mohli do sporného výberového konania prihlásiť iba úradníci a dočasní zamestnanci, a na preukázaní toho, že bol dodržaný účel akéhokoľvek náboru a prijímania do zamestnania, pripomenúc, že MO disponuje širokou právomocou posúdenia, pokiaľ ide o podmienky organizácie výberového konania.
111.
Súd prvého stupňa tak z toho mohol vyvodzovať, že Komisia mohla platne vyhradiť sporné výberové konanie iba pre úradníkov a dočasných zamestnancov a že účel akéhokoľvek náboru a prijímania, to znamená disponovanie týmito vlastnosťami, bol dosiahnutý.
112.
Odvolateľka okrem toho vytýka Súdu prvého stupňa, že neodpovedal na jej argument, podľa ktorého oznámenie o výberovom konaní obsahovalo určitý vnútorný rozpor, keďže vylučovalo pomocných zamestnancov prvou podmienkou na pripustenie, ale na účely započítania odbornej praxe prax týchto zamestnancov pripúšťalo.
113.
Toto tvrdenie považujem za nedôvodné.
114.
Uviedol som už, že Súd prvého stupňa v celej svojej analýze uvádzal dôvody, pre ktoré Komisia neprekročila svoje právomoci, keď pripustila iba kandidatúry úradníkov a dočasných zamestnancov z dôvodu, pripomeňme to, že tieto dve kategórie osôb už najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti preukázali.
115.
Zohľadnenie odbornej praxe pomocných zamestnancov pri započítaní praxe služby úradníka alebo dočasného zamestnanca nič nemení na skutočnosti, že tieto dve kategórie osôb, na rozdiel od pomocných zamestnancov, v určitom momente preukázali vlastnosti požadované pre svoj nábor a svoje prijatie v súlade s článkom 27 služobného poriadku a článkom 12 PZOZ.
116.
Okrem toho zohľadnenie praxe v postavení zamestnanca prijatého podľa PZOZ predstavuje vhodný spôsob presadzovania záujmu služby. (
25
)
117.
Tieto dve podmienky si teda neodporujú, ale sa naopak dopĺňajú. Súd prvého stupňa teda mohol v bode 61 napadnutého rozsudku dôvodne konštatovať, že hoci pomocní zamestnanci skutočne môžu vykonávať všetky druhy funkcií, nestačí to na to, aby mohli byť stotožňovaní s úradníkmi a dočasnými zamestnancami, keďže tieto dve kategórie osôb, na rozdiel od pomocných zamestnancov, pri svojom pôvodnom nábore a prijímaní preukázali najvyššiu úroveň spôsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti.
118.
V dôsledku toho navrhujem, aby Súdny dvor tento odvolací dôvod zamietol ako nedôvodný.
VI — O trovách
119.
Podľa článku 122 prvého odseku Rokovacieho poriadku Súdneho dvora Súdny dvor v konaní o odvolaní rozhodne o trovách konania.
120.
Podľa článku 69 ods. 2 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
121.
Podľa článku 70 rokovacieho poriadku v sporoch medzi Spoločenstvami a ich zamestnancami znášajú inštitúcie vlastné trovy konania.
122.
Na základe článku 122 druhého odseku toho istého rokovacieho poriadku sa však článok 70 nevzťahuje na odvolanie podané úradníkom alebo iným zamestnancom inštitúcie proti tejto inštitúcii.
123.
Keďže Komisia navrhla zaviazať pani Chetcuti na náhradu trov konania a pani Chetcuti podľa môjho názoru nemala vo veci svojho odvolania úspech, zastávam názor, že je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
VII — Návrh
124.
Vzhľadom na súhrn vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Pani Chetcuti je povinná nahradiť trovy odvolacieho konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Rozsudok Chetcuti/Komisia, T-357/04, Zb. VS s. FP-I-A-2-255 a II-A-2-1323, ďalej len „napadnutý rozsudok“.
(
3
)	Pozri najmä rozsudok z 21. septembra 2006, JCB Service/Komisia, C-167/04 P, Zb. s. I-8935, bod 106 a citovanú judikatúru.
(
4
)	Tamže.
(
5
)	Pozri rozsudok z 29. júna 2000, Politi/Fondation européenne pour la formation, C-154/99 P, Zb. s. I-5019, bod 11 a citovanú judikatúru.
(
6
)	Rozsudok z 31. marca 1965, 16/64, Zb. s. 179.
(
7
)	Rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. novembra 2001, T-142/00, ZbVS s. I-A-219 a II-1011.
(
8
)	Rozsudky Súdu prvého stupňa z 8. novembra 1990, Bataille a i./Parlament, T-56/89, Zb. s. II-597, bod 42; z, Ibarra Gil/Komisia, T-207/95, Zb. VS s. I-A-13 a II-31, bod 66, a z, Pyres/Komisia, T-256/01, Zb. VS s. I-A-23 a II-99, bod 36.
(
9
)	Rozsudky Súdu prvého stupňa z 21. novembra 2000, Carrasco Benítez/Komisia, T-214/99, Zb. VS s. I-A-257 a II-1169, bod 52, a Van Huffel/Komisia, už citovaný, bod 51.
(
10
)	Pozri najmä rozsudok z 13. júla 2000, Parlament/Richard, C-174/99 P, Zb. s. I-6189, bod 38. Pozri tiež rozsudok Súdu prvého stupňa z, Campolargo/Komisia, T-372/00, Zb. VS s. I-A-49 a II-223, body 93 a 98.
(
11
)	Pozri rozsudky z 31. marca 1965, Ley/Komisia, 12/64 a 29/64, Zb. s. 143, 161; zo, Mogensen a i./Komisia, 10/82, Zb. s. 2397, bod 9, a z, Vlachou/Dvor audítorov, 135/87, Zb. s. 2901, bod 23.
(
12
)	Pozri rozsudok zo 16. októbra 1975, Deboeck/Komisia, 90/74, Zb. s. 1123, bod 29.
(
13
)	Rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. novembra 2003, Faita/CES, T-248/02, Zb. VS s. I-A-281 a II-1365, bod 45.
(
14
)	Pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. júna 1997, Carbajo Ferrero/Parlament, T-237/95, Zb. VS s. I-A-141 a II-429, bod 99, a z, Mausolf/Europol, T-258/03, Zb. VS s. I-A-45 a II-189, bod 49.
(
15
)	Rozsudok zo 6. marca 1997, de Kerros a Kohn-Bergé/Komisia, T-40/96 a T-55/96, Zb. VS s. I-A-47 a II-135, bod 43.
(
16
)	Rozsudok z 2. decembra 1982, Micheli a i./Komisia, 198/81 až 202/81, Zb. s. 4145, bod 5.
(
17
)	Rozsudok z 11. júla 1985, Hattet a i./Komisia, 66/83 až 68/83 a 136/83 až 140/83, Zb. s. 2459, bod 24. Pozri tiež rozsudky Súdu prvého stupňa zo, Tagaras/Súdny dvor, T-18/89 a T-24/89, Zb. s. II-53, bod 68; zo, Dricot a i./Komisia, T-159/95, Zb. VS s. I-A-385 a II-1035, body 83 a 98; zo, Chiou/Komisia, T-225/95, Zb. VS s. I-A-423 a II-1135, body 48 a 66, a z, Wasmeier/Komisia, T-381/00, Zb. VS s. I-A-125 a II-677, bod 122.
(
18
)	Rozsudok z 1. februára 1979, Deshormes/Komisia, 17/78, Zb. s. 189, bod 35.
(
19
)	Tamže, bod 36. Treba poznamenať, že podľa PZOZ bola maximálna doba trvania pracovného pomeru pomocných zamestnancov predĺžená na tri roky vo všetkých prípadoch, ktoré sa netýkajú nahradenia úradníka alebo dočasného zamestnanca [článok 52 písm. b) PZOZ].
(
20
)	Rozsudok Deshormes/Komisia, už citovaný, bod 37.
(
21
)	Pozri, pokiaľ ide o úradníkov, články 43, 44 a 77 služobného poriadku a, pokiaľ ide o dočasných zamestnancov, články 15, 20 a 39 POZ.
(
22
)	Pozri rozsudok z 8. februára 2007, Groupe Danone/Komisia, C-3/06 P, Zb. s. I-1331, bod 45 a citovanú judikatúru.
(
23
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. mája 1998, Rada/de Nil a Impens, C-259/96 P, Zb. s. I-2915, body 32 až 34, a zo, IECC/Komisia, C-449/98 P, Zb. s. I-3875, bod 70, ako aj uznesenia predsedu Súdneho dvora z, Komisia/Atlantic Container Line a i_. C-149/95 P(R), Zb. s. I-2165, bod 58; zo, SCK a FNK/Komisia, C-268/96 P(R), Zb. s. I-4971, bod 52, a z, Holandské Antily/Rada, C-159/98 P(R), Zb. s. I-4147, bod 70.
(
24
)	Rozsudok Groupe Danone/Komisia, už citovaný, bod 46. Pozri tiež rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Zb. s. I-123, bod 372.
(
25
)	Rozsudok de Kerros a Kohn-Bergé/Komisia, už citovaný, bod 47.