Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ATHANASIOS
RANTOS
prednesené
7. mája
2026(1)
Vec C‑199/25
Fluvius Halle‑Vilvoorde, predtým Sibelgas,
Fluvius Kempen, predtým Intercommunale Vereniging voor de Energiedistributie in de Kempen en het Antwerpse (IVEKA),
Fluvius IMEWO, predtým Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening in West‑ en Oost‑Vlaanderen (IMEWO),
Fluvius West, predtým Fluvius West a Intercommunale Maatschappij voor Gas en Elektriciteit van het Westen (GASELWEST),
Fluvius Zenne‑Dijle, predtým Iverlek a Provinciale Brabantse Energiemaatschappij (P.B.E.),
Fluvius Midden‑Vlaanderen, predtým Intercommunale Vereniging voor Energieleveringen in Midden‑Vlaanderen (INTERGEM),
Fluvius Antwerpen,
Fluvius West,
Fluvius Limburg,
Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE)
proti
De Vlaamse Nutsregulator, predtým Vlaamse Regulator van de Elektriciteits‑en Gasmarkt (VREG)
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Hof van
beroep te Brussel (Odvolací
súd
Brusel,
Belgicko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Vnútorný
trh s elektrinou – Nariadenie (EÚ) 2019/943 – Článok 18
ods. 1 – Poplatky
za
prístup
do
sústav,
za
používanie
sústav a za
posilnenia
sústav – Pojem
‚nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov‘ – Metodika
spoplatňovania
distribúcie
elektriny,
ktorá
ako
významnú
zložku
nákladov
prevádzkovateľov
sústav
využíva
metodiku
vývoja
historických
nákladov – Možnosť
dočasného
zachovania
účinkov
vnútroštátnej
regulácie,
ktorá
bola
posúdená
ako
nezlučiteľná s právom
Únie, s cieľom
zabrániť
situácii
právnej
neistoty “
I.      Úvod
1.        Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Hof van
beroep te Brussel (Odvolací
súd
Brusel,
Belgicko),
sa
týka
výkladu
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku nariadenia
(EÚ)
2019/943(2).
2.        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
desiatimi
prevádzkovateľmi
flámskych
distribučných
sústav
(ďalej
len
„žalujúci
PDS) a Vlaamse Nutsregulator,
predtým
Vlaamse Regulator van
de
Elektriciteits – en Gasmarkt (Flámsky
regulátor
trhu s elektrinou a plynom)
(ďalej
len
„VREG“),
týkajúcim
sa
rozhodnutia
uvedeného
regulátora,
ktorým
sa
stanovuje
metodika
spoplatňovania
uplatniteľná
na
distribúciu
elektrickej
energie a zemného
plynu
počas
regulačného
obdobia
2025 – 2028
(ďalej
len
„sporné
rozhodnutie“).
3.        V tejto
súvislosti
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
na
jednej
strane v podstate
pýta,
či
je s článkom 18
ods. 1
prvým
pododsekom nariadenia 2019/943,
ktorý
ešte
nebol
predmetom
výkladu
Súdneho
dvora,
zlučiteľná
vnútroštátna
právna
úprava,
ktorá
stanovuje
možnosť
prevádzkovateľov
distribučných
sústav
(ďalej
len
„PDS“)
preniesť
na
svojich
koncových
odberateľov
náklady
spojené s plnením
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
(ďalej
len
„záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme“),
ktoré
im
uložil
dotknutý
členský
štát,
ako
aj
rozhodnutie,
ktoré
stanovuje
metodiku
spoplatňovania
na
základe
posúdenia
historických
nákladov, a na
druhej
strane
sa
tento
súd
pýta
na
možnosť
dočasne
zachovať
účinky
tejto
právnej
úpravy v prípade,
že
by
sa
táto
právna
úprava
považovala
za
nezlučiteľnú s právom
Únie,
aby
sa
predišlo
situácii
právnej
neistoty.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Nariadenie 2019/943
4.        Článok 1
nariadenia
2019/943,
nazvaný
„Predmet
úpravy a rozsah
pôsobnosti“,
znie
takto:
„Cieľom
tohto
nariadenia
je:
a)      stanoviť
základ
pre
efektívne
dosahovanie
cieľov
energetickej
únie_…
umožnením
vysielania
trhových
signálov v záujme
zvýšenia
efektívnosti,
podielu
obnoviteľných
zdrojov
energie,
bezpečnosti
dodávok,
flexibility,
udržateľnosti,
dekarbonizácie a inovácie;
b)      stanoviť
základné
zásady
dobre
fungujúcich
integrovaných
trhov s elektrinou,
ktoré
umožnia
všetkým
poskytovateľom
zdrojov a odberateľom
elektriny
nediskriminačný
prístup
na
trh… a umožnia
integráciu
trhu a odvetvia a trhové
odmeňovanie
za
elektrinu
vyrobenú z obnoviteľných
zdrojov;
…“
5.        Článok 18
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Poplatky
za
prístup
do
sústav,
používanie
sústav a ich
posilnenie“,
znie:
„1.      Poplatky
účtované
prevádzkovateľmi
sústav
za
prístup
do
sústav vrátane
poplatkov
za
pripojenie
do
sústavy,
poplatkov
za
používanie
sústav,
prípadne
poplatkov
za
súvisiace
posilnenia
sústav
musia
byť
nákladovo
orientované,
transparentné,
zohľadňovať
potrebu
bezpečnosti a flexibility
sústavy,
odzrkadľovať
skutočné
vzniknuté
náklady,
pokiaľ
tieto
korešpondujú s nákladmi
efektívneho a štrukturálne
porovnateľného
prevádzkovateľa
sústavy, a byť
uplatňované
nediskriminačným
spôsobom.
Tieto
poplatky
nesmú
zahŕňať
nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov.
Bez
toho,
aby
bol
dotknutý
článok 15
ods. 1 a 6
smernice
2012/27/EÚ[(3)] a kritériá
uvedené v prílohe XI k uvedenej
smernici,
musí
metóda
používaná
na
určenie
sieťových
poplatkov
neutrálne
podporovať
celkovú
efektívnosť
systému v dlhodobom
horizonte
prostredníctvom
cenových
signálov
odberateľom a výrobcom a predovšetkým
sa
musí
uplatňovať
tak,
aby
nedochádzalo k diskriminácii,
a to
ani v pozitívnom,
ani v negatívnom
zmysle
medzi
výrobou
pripojenou
na
úrovni
distribúcie a výrobou
pripojenou
na
úrovni
prenosu.
…
2.      Metodiky
stanovovania
taríf
musia
zohľadňovať
fixné
náklady
prevádzkovateľov
prenosovej
sústavy a prevádzkovateľov
distribučnej
sústavy a musia
poskytovať
vhodné
stimuly, a to v krátkodobom
aj
dlhodobom
horizonte, s cieľom
zvyšovať
efektívnosť
vrátane
energetickej
efektívnosti,
posilňovať
integráciu
trhu a bezpečnosť
dodávok,
podporu
efektívnych
investícií,
….
…
4.      Pri
stanovovaní
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
sa
zohľadňujú:
a)      platby a príjmy
vyplývajúce z kompenzačného
mechanizmu
medzi
prevádzkovateľmi
prenosových
sústav;
b)      skutočne
realizované a prijaté
platby,
ako
aj
platby
očakávané v budúcich
obdobiach,
odhadované
na
základe
minulých
období.
…“
7.      Distribučné
tarify
musia
odrážať
náklady a zohľadňovať
používanie
distribučnej
sústavy
jej
používateľmi
vrátane
aktívnych
odberateľov.
…
8.      Metodiky
určovania
distribučných
taríf
musia
poskytovať
prevádzkovateľom
distribučných
sústav
stimuly
pre
nákladovo
najefektívnejšiu
prevádzku a rozvoj
ich
sietí, a to
aj
prostredníctvom
obstarávania
služieb.
Na
tento
účel
regulačné
orgány
uznajú
príslušné
náklady
za
oprávnené a zahrnú
ich
do
distribučných
taríf a môžu
zaviesť
výkonnostné
ciele,
aby
podnietili
prevádzkovateľov
distribučných
sústav k zvyšovaniu
efektívnosti.
…“
2.      Smernica (EÚ) 2019/944
6.        Článok 2
smernice
(EÚ)
2019/944(4) s názvom
„Vymedzenie
pojmov“ v bode 57
spresňuje,
že
pojem
„elektroenergetický
podnik“
sa
má
chápať
ako
„fyzická
alebo
právnická
osoba,
ktorá
vykonáva
aspoň
jednu z týchto
činností – výroba,
prenos,
distribúcia…“
7.        Článok 9
tejto
smernice s názvom
„Povinnosti
služby
vo
verejnom
záujme“ v odsekoch
2 a 3
stanovuje:
„2.      So
zreteľom
na
príslušné
ustanovenia
ZFEÚ,
najmä
na
jej
článok 106,
členské
štáty
môžu
podnikom
pôsobiacim v sektore
elektrickej
energie z hľadiska
všeobecného
hospodárskeho
záujmu
uložiť
povinnosti
služby
vo
verejnom
záujme,
ktoré
sa
môžu
vzťahovať
na
bezpečnosť,
vrátane
bezpečnosti
dodávky,
pravidelnosti,
kvality a ceny
dodávok a ochrany
životného
prostredia,
vrátane
energetickej
efektívnosti,
energie z obnoviteľných
zdrojov a ochrany
klímy.
Takéto
povinnosti
musia
byť
jasne
definované,
transparentné,
nediskriminačné a overiteľné a pre
elektroenergetické
podniky
Únie
musia
zaručovať
rovnosť
prístupu k spotrebiteľom v členskom
štáte…
3.      Finančná
kompenzácia,
iné
formy
kompenzácie a exkluzívne
práva,
ktoré
členský
štát
udeľuje
za
plnenie
povinností
stanovených v odseku
2
tohto
článku
alebo
za
poskytovanie
univerzálnej
služby
podľa
článku 27,
sa
poskytujú
nediskriminačným a transparentným
spôsobom.“
8.        Článok 57
uvedenej
smernice,
nazvaný
„Určenie a nezávislosť
regulačných
orgánov“, v odseku
4
stanovuje:
„Členské
štáty
zaručia
nezávislosť
regulačného
orgánu a zabezpečia,
aby
vykonával
svoje
právomoci
nestranným a transparentným
spôsobom.
Členské
štáty
na
uvedený
účel
zabezpečia,
aby
bol
regulačný
orgán
pri
vykonávaní
regulačných
úloh,
ktoré
mu
boli
uložené
na
základe
tejto
smernice a súvisiacich
právnych
predpisov:
a)      právne
oddelený a funkčne
nezávislý
od
iných
verejnoprávnych
alebo
súkromných
subjektov;
b)      aby
jeho
personál a osoby
zodpovedné
za
jeho
riadenie:
i)      konali
nezávisle
od
akýchkoľvek
trhových
záujmov
a
ii)      pri
plnení
regulačných
úloh
nepožadovali
ani
neprijímali
priame
pokyny
od
žiadneho
štátneho
ani
iného
verejnoprávneho
alebo
súkromného
subjektu.
Uvedenou
požiadavkou
nie
je
dotknutá
prípadná
úzka
spolupráca s inými
príslušnými
vnútroštátnymi
orgánmi
ani
všeobecné
politické
usmernenia,
ktoré
vydáva
vláda a ktoré
sa
netýkajú
regulačných
právomocí a povinností
podľa
článku 59.“
9.        Článok 59
tej
istej
smernice s názvom
„Povinnosti a právomoci
regulačných
orgánov“ v odseku
1 písm. a)
stanovuje:
„Regulačný
orgán
má
tieto
povinnosti:
a)      v súlade s transparentnými
kritériami
stanovovať
alebo
schvaľovať
prenosové
alebo
distribučné
tarify
alebo
ich
metodiky,
alebo
oboje.“
B.      Belgické právo
10.      Článok 4.1.30
ods. 1
decreet van
8
mei 2009
houdende algemene bepalingen betreffende het
energiebeleid (Energiedecreet)
[dekrét z 8. mája 2009 o všeobecných
ustanoveniach v oblasti
energetickej
politiky
(dekrét o energetike)](5) v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti
veci
samej
(ďalej
len
„dekrét o energetike“)
stanovuje:
„[VREG]
stanovuje
metodiku
spoplatňovania a vykonáva
svoju
právomoc v oblasti
cien s cieľom
podporiť
stabilnú a predvídateľnú
reguláciu,
ktorá
prispieva k riadnemu
fungovaniu
liberalizovaného
trhu a umožňuje
prevádzkovateľom
distribučných
sústav
realizovať
potrebné
investície
do
svojich
distribučných
sietí.“
11.      Článok 4.1.32
ods. 1
tohto
dekrétu
stanovuje:
„[VREG]
stanoví
metodiku
spoplatňovania,
pričom
zohľadní
tieto
usmernenia:
…
5.      tarify
odrážajú
skutočne
vynaložené
náklady,
pokiaľ
zodpovedajú
nákladom
porovnateľne
efektívneho
subjektu
alebo
činnosti;
…
10.      náklady
súvisiace s plnením
rozpočtu
na
úlohy
vo
verejnom
záujme
uložené
dekrétom
alebo
na
jeho
základe,
ktoré
nie
sú
financované z daní,
dotácií,
príspevkov a poplatkov,
sa
zaúčtujú v tarifách
transparentným a nediskriminačným
spôsobom
po
kontrole
[VREG].
19.      tarify
nesmú
obsahovať
žiadne
stimuly,
ktoré
poškodzujú
celkovú
efektívnosť
vrátane
energetickej
efektívnosti
výroby,
distribúcie a dodávky
elektriny…“
12.      Článok 4.1.34
štvrtý
odsek
tohto
dekrétu
stanovuje:
„Odvolací
súd
môže
na
návrh
jednej
zo
strán
alebo
ex
offo rozhodnúť,
že
právne
účinky
úplne
alebo
čiastočne
zrušeného
rozhodnutia
zostávajú v platnosti v celom
rozsahu
alebo
čiastočne,
alebo
zostávajú v platnosti
dočasne
na
dobu,
ktorú
určí.
Toto
opatrenie
však
možno
nariadiť
len z výnimočných
dôvodov,
ktoré
odôvodňujú
porušenie
zásady
zákonnosti,
na
základe
osobitne
odôvodneného
rozhodnutia a po
kontradiktórnom
konaní.
Toto
rozhodnutie
musí
zohľadňovať
aj
záujmy
tretích
osôb.“
III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
13.      Žalujúci
PDS
boli
vymenovaní
VREG
na
správu
distribučných
sústav
elektrickej
energie a zemného
plynu
vo
vymedzených
oblastiach
nachádzajúcich
sa
vo
Flámsku
(Belgicko).
14.      Prevádzkovanie
týchto
sústav
spôsobuje
žalujúcim
PDS
náklady,
ktoré
možno v rámci
určitých
obmedzení a podmienok
získať
späť
od
užívateľov
uvedených
sietí
prostredníctvom
sieťových
taríf.
Keďže
však
žalujúci
PDS
predstavujú
zákonné
monopoly,
VREG
reguluje
svoje
sieťové
tarify
stanovením
uplatniteľnej
metodiky
spoplatňovania.
Táto
metodika,
ktorá
sa
zvyčajne
stanovuje
na
obdobie
štyroch
rokov,
stanovuje
úroveň
príjmov,
ktoré
sú
žalujúci
PDS
oprávnení
dosahovať
prostredníctvom
sieťových
taríf
platených
užívateľmi
distribučnej
sústavy
na
účely
pokrytia
ich
prevádzkových
nákladov.
15.      Povolený
príjem
sa
skladá z časti
zodpovedajúcej
exogénnym
nákladom,
teda z nákladov,
na
ktoré
žalujúci
PDS
nemôžu
mať
žiadny
vplyv,
ako
aj z časti
zodpovedajúcej
endogénnym
nákladom,
teda
primeraným a nevyhnutným
nákladom
spojeným
so
správou
sietí a údajov,
to
znamená z nákladov,
na
ktoré
tak
môžu
žalujúci
PDS
mať
vplyv.(6)
16.      Predseda a člen
správnej
rady
VREG
podpísali
21. júna
2024 v súlade s dekrétom o energetike
sporné
rozhodnutie,
ktorým
sa
stanovuje
metodika
spoplatňovania
uplatniteľná
na
distribúciu
elektriny a zemného
plynu
na
obdobie
rokov
2025 – 2028.
Táto
metodika
spoplatňovania
obsahuje
vzorce
umožňujúce
vypočítať
povolený
príjem
určený
na
pokrytie
primeraných a efektívnych
endogénnych
nákladov
žalujúcich
PDS,
teda
maximálnych
endogénnych
nákladov,
ktoré
môžu
tieto
PDS
preniesť
na
užívateľov
distribučných
sústav.
17.      Na
tento
účel
uvedená
metodika
spoplatňovania
zohľadňuje
vývoj
nákladov,
ktoré
znášajú
žalujúci
PDS.
Presnejšie
VREG
po
prvé
zohľadňuje
vývoj
odvetvových
endogénnych
nákladov, a to
agregovaných
endogénnych
nákladov
všetkých
flámskych
PDS
pre
tú
istú
regulovanú
činnosť
počas
predchádzajúceho
tarifného
obdobia, v prejednávanej
veci
obdobia
2019 – 2023.
Po
druhé
VREG
počas
celého
regulačného
obdobia
2025 – 2028
stanovuje,
že
základná
časť
príjmu
povolená
pre
endogénne
náklady
sa
každoročne
mení v závislosti
od
inflácie,
takže
táto
základná
časť
sa
opravuje
ex post v závislosti
od
skutočnej
inflácie.
Po
tretie
okrem
vývoja
historických
nákladov
VREG
zohľadňuje
aj
faktor
stimulujúci
efektívnosť
nazvaný
„frontier shift“,
ktorý
odráža
zlepšenie
produktivity
dosiahnuté
podnikmi s najlepšími
výsledkami
vďaka
uplatňovaniu
najlepších
postupov
(technologický
pokrok) a ktorý
je
podľa
VREG
potrebný
na
kompenzáciu
poklesu
hospodárskej
súťaže
medzi
žalujúcimi
PDS.
Nakoniec,
po
štvrté, k základnej
časti
povoleného
príjmu
pre
endogénne
náklady
sa
následne
pripočítava
päť
ďalších
endogénnych
prvkov,
ktoré
však v danom
prípade
nie
sú
relevantné.
18.      Žalujúci
PDS
podali
19. júla
2024
žalobu
na
Hof van
beroep te Brussel (Odvolací
súd
Brusel),
vnútroštátny
súd
predkladajúci
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorou
sa
domáhali
zrušenia
sporného
rozhodnutia.
Tvrdia
najmä,
že
metodika
spoplatňovania,
ktorú
VREG
uplatňuje
na
stanovenie
taríf
za
distribúciu
elektriny a zemného
plynu
na
roky
2025 – 2028,
porušuje
ustanovenia
článkov 4.1.30 a 4.1.32
dekrétu o energetike,
smernicu
2019/944,
zásadu
spoplatňovania
zohľadňujúcu
náklady,
ako
je
stanovená v článku 18
nariadenia 2019/943,
ako
aj
viaceré
zásady
týkajúce
sa
riadnej
správy
vecí
verejných.
19.      VREG
najmä
tvrdí,
že
metodika
spoplatňovania
stanovená
na
obdobie
2025 – 2028
je v rozpore s druhou
vetou
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku nariadenia
2019/943,
keďže v súlade s článkom 4.1.32
ods. 1
bodom 10
dekrétu o energetike
zahŕňajú
tarify
nesúvisiace
náklady
podporujúce
iné
politické
ciele. V tejto
súvislosti
VREG
tvrdí,
že
vnútroštátna
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
ukladá
žalujúcim
PDS
rôzne
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme,
za
ktoré
im
boli
priznané
náhrady
čiastočne
financované z prostriedkov
poskytnutých
prostredníctvom
Energiefonds (Energetický
fond) a z rozpočtu
všeobecných
výdavkov
Vlaamse Gewest (Flámsky
región).
Po odpočítaní
týchto
kompenzácií
by
sa
však
zostávajúce
náklady
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
finančného
charakteru
premietli
do
sieťových
taríf
za
elektrinu.
Podľa
VREG
však
väčšina
týchto
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
sleduje
sociálne a environmentálne
ciele,
ktoré
preto
nemajú
žiadnu
súvislosť
so
správou
distribučných
sietí.
20.      Za
týchto
okolností
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v prvom
rade
pýta
na
zlučiteľnosť
vnútroštátnej
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej, s článkom 18
ods. 1
prvým
pododsekom druhou
vetou
nariadenia 2019/943,
podľa
ktorého
sieťové
tarify
nesmú
zahŕňať
„nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov“,
čo
je
pojem,
ktorý
nie
je v tomto
nariadení
definovaný.
Podľa
nej
výraz
„nesúvisiace
politické
ciele“
sleduje
ciele,
ktoré
nesúvisia s rozvojom a prevádzkou
samotných
sústav.
Tento
súd v tejto
súvislosti
poznamenáva,
že
podpora
využívania
obnoviteľných
zdrojov
energie,
najmä
prostredníctvom
povinnosti
nákupu
tzv.
„zelených“
certifikátov a certifikátov
kogenerácie,
zrejme
sleduje
ciele
energetickej
politiky,
ktoré
sa
odlišujú
od
cieľov
týkajúcich
sa
rozvoja
alebo
efektívnej
prevádzky
distribučných
sústav.
Uvedený
súd
sa
teda
pýta,
či
sú
„nesúvisiace
náklady“
týkajúce
sa
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
nijako
nesúvisia
so
správou
sústavy a ktoré
sa v Belgicku
premietajú
do
taríf
podľa
dekrétu o energetike,
zlučiteľné s týmto
ustanovením.
21.      V druhom
rade
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta
na
súlad
metodiky
spoplatňovania
založenej
na
historických
nákladoch
žalujúcich
PDS s článkom 18
ods. 1
prvým
pododsekom prvou
vetou
nariadenia
2019/943,
keďže
neexistuje
kontrola
ich
efektívnosti.
Toto
ustanovenie
by
totiž
vyžadovalo,
aby
náklady
prenesené
na
užívateľov
zodpovedali
nákladom
efektívneho
prevádzkovateľa
sústavy s porovnateľnou
štruktúrou,
čo
znamená,
že
tarify
by
nemali
prekročiť
úroveň,
ktorá
by
vyplývala z konkurenčného
trhu.
Hoci
predkladajúci
vnútroštátny
súd v tejto
súvislosti
pripúšťa,
že
použitie
historických
empirických
údajov
sa
môže
ukázať
ako
relevantné,
pýta
sa,
či
je
cenová
regulácia
založená
výlučne
na
historických
nákladoch
bez
mechanizmu
hodnotenia
ich
účinnosti
skutočne
zlučiteľná s cieľom
uvedeného
nariadenia a všeobecnejšie
so
samotným
cieľom
akejkoľvek
právnej
úpravy
uplatniteľnej
na
monopolný
trh,
ktorým
je
zabrániť
stanoveniu
cien,
ktoré
by
boli
vyššie
ako
ceny,
ktoré
by
prevládali v konkurenčnom
prostredí.
22.      V treťom a poslednom
rade
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta
na
otázku
dočasného
zachovania
účinkov
metodiky
spoplatňovania
napadnutej v prejednávanej
veci.
Podľa
jeho
názoru a v súlade s judikatúrou
Súdneho
dvora(7) naliehavé
dôvody
právnej
istoty
zrejme
odôvodňujú
dočasné
zachovanie
účinkov
článku 4.1.32
ods. 1
bodu 10
dekrétu o energetike
a/alebo
sporného
rozhodnutia v prípade,
že
by
ich
Súdny
dvor
považoval
za
nezlučiteľné s právom
Únie.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd v tejto
súvislosti
uvádza,
že
úplné
zrušenie
by
mohlo
ohroziť
právnu
istotu.(8)
23.      Za
týchto
okolností
Hof van
beroep te Brussel (Odvolací
súd
Brusel)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
nasledujúce
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
článok 18
ods. 1
druhá
veta
nariadenia
[2019/943]
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnemu
ustanoveniu,
akým
je
článok 4.1.32
ods. 1
bod 10
[dekrétu o energetike],
ktorým
sa
ustanovujú
všeobecné
ustanovenia o energetickej
politike,
podľa
ktorého
sa
zahrnú
do
poplatkov
náklady
na
[záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme]
uložené
dekrétom
alebo
na
jeho
základe,
ktoré
nie
sú
financované z daní,
odvodov,
dotácií,
príspevkov a poplatkov?
2.      Má
sa
článok 18
ods. 1
prvá
veta
nariadenia
[2019/943]
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
tomu,
aby
regulačný
orgán
určil
metodiku
spoplatňovania
distribúcie
elektriny,
ktorá
využíva
metodiku
vývoja
historických
nákladov
(pri
ktorej
sa
príjmy
určujú
na
základe
minulých
nákladov)
vo
vzťahu k významnej
časti
nákladov
[PDS]
podliehajúcich
regulácii
príjmov,
alebo
má
byť
použitie
tejto
metodiky
podporené
skutočnosťou,
že
výška
historických
nákladov
sa
preskúmava s ohľadom
na
jej
efektívnosť?
3.      Ak
by
odvolací
súd
na
základe
odpovedí
na
uvedené
prejudiciálne
otázky
dospel k záveru,
že
VREG
nesplnil
jednu
alebo
viacero
povinností
vyplývajúcich z ustanovení
uvedených v týchto
otázkach,
mohol
by
dočasne
zachovať
ich
účinky,
aby
sa
zabránilo
právnej
neistote?“
24.      Písomné
pripomienky
predložili
Súdnemu
dvoru
žalujúci
PDS,
VREG,
belgická a fínska
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
Títo
účastníci
konania
tiež
predniesli
ústne
pripomienky
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
11. februára
2025.
IV.    Analýza
A.      O prvej prejudiciálnej otázke
1.      O prípustnosti
25.      Na
úvod,
hoci
účastníci
konania
nevzniesli
žiadnu
námietku
neprípustnosti,
považujem
za
potrebné
preskúmať
prípustnosť
prvej
prejudiciálnej
otázky.
26.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora v rámci
konania
zavedeného
článkom 267 ZFEÚ
prináleží
iba
vnútroštátnemu
súdu,
ktorý
prejednáva
spor a ktorý
nesie
zodpovednosť
za
následné
súdne
rozhodnutie,
aby
so
zreteľom
na
osobitosti
veci
posúdil
tak
potrebu
rozhodnutia v prejudiciálnom
konaní
na
vyhlásenie
svojho
rozsudku,
ako
aj
relevantnosť
otázok,
ktoré
kladie
Súdnemu
dvoru.
Ak
sa
teda
otázky
položené
vnútroštátnymi
súdmi
týkajú
výkladu
práva
Únie,
Súdny
dvor
je v zásade
povinný
rozhodnúť.(9) Súdnemu
dvoru
však
prináleží
preskúmať
podmienky,
za
akých
sa
vnútroštátny
súd
naň
obrátil s cieľom
preveriť
svoju
vlastnú
právomoc
alebo
prípustnosť
návrhu,
ktorý
mu
bol
predložený.
Súdny
dvor
môže
byť
najmä
vedený k tomu,
aby
preskúmal,
či
môžu
byť
ustanovenia
práva
Únie,
ktorých
sa
týkajú
prejudiciálne
otázky,
uplatnené
vnútroštátnym
súdom
na
účely
rozhodnutia
sporu
vo
veci
samej.
Ak
to
tak
nie
je,
tieto
ustanovenia
sú
irelevantné
pre
vyriešenie
tohto
sporu a požadované
rozhodnutie o prejudiciálnej
otázke
nie
je
nevyhnutné
na
to,
aby
vnútroštátny
súd
mohol
vydať
svoj
rozsudok, a v dôsledku
uvedeného
tieto
otázky
treba
považovať
za
neprípustné.(10)
27.      V prejednávanej
veci z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že v rámci
sporu, o ktorom
rozhoduje
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
VREG
spochybňuje
zákonnosť
článku 4.1.32
ods. 1
bodu 10
dekrétu o energetike z hľadiska
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku druhej
vety
nariadenia
2019/943,
teda
ustanovenia
dekrétu o energetike,
ktoré
umožňuje
zohľadniť v sieťových
tarifách
náklady
spojené s plnením
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
dotknutý
členský
štát
uložil
PDS,
ak
tieto
náklady
nie
sú
financované z daní,
odvodov,
dotácií,
príspevkov
alebo
poplatkov.
28.      Treba
však
konštatovať,
že
dekrét o energetike
slúžil
ako
základ
pre
zavedenie
systému
podpory
elektrickej
energie
vyrobenej z obnoviteľných
zdrojov,
ktorý
príslušné
belgické
orgány
oznámili
Komisii a ktorý
bol
predmetom
rozhodnutia
C(2018) 1003
final zo 16. februára 2016 o štátnej
pomoci
SA.46013
(2017/N) – Belgicko,
Osvedčenia o elektrickej
energii
vyrobenej z obnoviteľných
zdrojov a osvedčenia o vysokoúčinnej
kombinovanej
výrobe
vo
Flámsku
(ďalej
len
„rozhodnutie
Komisie o povolení“)(11). V uvedenom
rozhodnutí
Komisia
rozhodla
nevzniesť
voči
tomuto
režimu
námietky,
keďže
ho
považovala
za
zlučiteľný s vnútorným
trhom
podľa
článku 107
ods. 3 písm. c)
ZFEÚ.(12)
29.      V tomto
zmysle
poznamenávam,
ako
to
vyplýva z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora,
že v systéme
preskúmavania
štátnej
pomoci
zavedenom
Zmluvou o FEÚ
majú
vnútroštátne
súdy a Komisia
navzájom
sa
dopĺňajúce,
ale
odlišné
úlohy.(13) Vnútroštátne
súdy
dbajú
najmä
na
zabezpečenie
toho,
aby
práva
osôb
podliehajúcich
súdnej
právomoci
boli
chránené
pred
prípadným
porušením
zákazu
uvedeného v článku 108
ods. 3 ZFEÚ
zo
strany
štátnych
orgánov
až
do
prijatia
konečného
rozhodnutia
Komisie. V tejto
súvislosti
sa
možno
obrátiť
na
vnútroštátne
súdy,
ktoré
budú
musieť
podať
výklad a uplatniť
pojem
„štátna
pomoc“
uvedený v článku 107
ods. 1 ZFEÚ s cieľom
určiť,
či
štátne
opatrenie,
ktoré
bolo
prijaté
bez
predbežnej
kontroly
stanovenej v článku 108
ods. 3 ZFEÚ,
sa
malo
alebo
nemalo
tejto
kontrole
podrobiť.
Tieto
súdy
naopak
nie
sú
príslušné
na
rozhodovanie o zlučiteľnosti
štátnej
pomoci
alebo
schémy
štátnej
pomoci s vnútorným
trhom.
Podľa
rovnako
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
totiž
toto
posúdenie
patrí
do
výlučnej
právomoci
Komisie,
ktorej
konanie
podlieha
preskúmaniu
súdmi
Európskej
únie.(14)
30.      Okrem
toho
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
konanie
vymedzené v článku 108 ZFEÚ
nemôže
nikdy
smerovať k výsledku,
ktorý
by
bol v rozpore s osobitnými
ustanoveniami
Zmluvy o FEÚ.
Pomoc,
ktorá
ako
taká
alebo z hľadiska
niektorých
svojich
podmienok
porušuje
ustanovenia
alebo
všeobecné
zásady
práva
Únie,
preto
nemôže
byť
vyhlásená
za
zlučiteľnú s vnútorným
trhom.
Pokiaľ
sú
totiž
podmienky
pomoci
alebo
schémy
pomoci
tak
neoddeliteľne
spojené s predmetom
pomoci
alebo
schémy
pomoci,
alebo s ich
fungovaním,
že
nebude
možné
posúdiť
ich
samostatne,
ich
účinok
na
zlučiteľnosť
alebo
nezlučiteľnosť
pomoci
alebo
schémy
pomoci
ako
celku
sa
musí
nevyhnutne
posúdiť v rámci
postupu
podľa
článku 108 ZFEÚ.(15) Posúdenie
takýchto
podmienok
teda
nepatrí
do
právomoci
vnútroštátnych
súdov.(16)
31.      V rámci
sporu
vo
veci
samej
treba
preto
overiť,
či
predkladajúci
vnútroštátny
súd
môže
posúdiť
možnosť
zaúčtovať
do
sieťových
taríf
náklady
súvisiace s plnením
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
uložených
žalujúcim
PDS
štátom
na
základe
dekrétu o energetike z hľadiska
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku druhej
vety
nariadenia
2019/943,
hoci
tento
dekrét
už
bol
predmetom
rozhodnutia
Komisie o povolení,
ktorým
sa
konštatuje
jeho
zlučiteľnosť s vnútorným
trhom.
32.      V tejto
súvislosti
by
som
chcel
pripomenúť,
že v rozsudku
Tiberis Holding
Súdny
dvor
konštatoval
neprípustnosť
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Consiglio di
Stato (Štátna
rada,
Taliansko), z dôvodu,
že
výklad
článku 3
smernice
2009/28/ES(17) a článku 4
smernice
(EÚ)
2018/2001(18), o ktorý
požiadal
tento
súd, v podstate
nebol
relevantný
na
účely
rozhodnutia
sporu
vo
veci
samej,
keďže
právo
Únie
bráni
tomu,
aby
vnútroštátny
súd
posúdil
súlad
mechanizmu
záporného
stimulu, o ktorý
išlo v tejto
veci, s týmito
ustanoveniami,
pretože
tento
mechanizmus
je
neoddeliteľne
spojený s fungovaním
schémy
štátnej
pomoci,
ktorú
Komisia
vyhlásila
za
zlučiteľnú s vnútorným
trhom
rozhodnutím
C(2016) 2726
final z 28. apríla
2016 o štátnej
pomoci
SA.43756
(2015/N) – Podpora
elektriny z obnoviteľných
zdrojov v Taliansku.
33.      Presnejšie,
Súdny
dvor
na
jednej
strane
rozhodol,
že
poskytnutie
možnosti
Consiglio di
Stato (Štátna
rada)
vyjadriť
sa k zákonnosti
príslušného
mechanizmu
negatívnych
stimulov z hľadiska
článku 3
smernice
2009/28 o príslušnom
mechanizme
negatívnych
stimulov,
by
znamenalo
zveriť
mu
právomoc
nahradiť
posúdenie
vykonané
Komisiou v rozhodnutí
svojím
vlastným
posúdením, a tým
zasahovať
do
výlučných
právomocí
vyhradených
tejto
inštitúcii,
pokiaľ
ide o posúdenie
zlučiteľnosti
štátnej
pomoci s vnútorným
trhom.(19) Na
druhej
strane
Súdny
dvor
konštatoval,
že
akákoľvek
zmena
tohto
mechanizmu
negatívnych
stimulov
by
vzhľadom
na
prípadné
zvýšenie
intenzity
pomoci,
ktoré
by z toho
mohlo
vyplynúť,
mohla
ovplyvniť
posúdenie
zlučiteľnosti
dotknutej
schémy
pomoci s vnútorným
trhom a predstavovala
by
tak
„novú
pomoc“,
ktorá
podlieha
oznamovacej
povinnosti a ktorej
posúdenie
zlučiteľnosti s vnútorným
trhom
patrí
do
výlučnej
právomoci
Komisie,
ktorej
konanie
podlieha
preskúmaniu
súdmi
Únie.(20) Táto
judikatúra
tak
umožňuje
jasne
stanoviť
prípady, v ktorých
je
vnútroštátny
súd,
ktorý
prejednáva
spor
vyvolávajúci
otázku
týkajúcu
sa
zlučiteľnosti
vnútroštátneho
predpisu s právom
Únie,
schopný
rozhodnúť,
ak
sa
tento
predpis
týka
opatrenia
štátnej
pomoci,
ktorého
zlučiteľnosť
bola
predtým
preskúmaná
Komisiou.
34.      V tejto
súvislosti
spresňujem,
že
schéma
podpory
energie z obnoviteľných
zdrojov
zavedená
belgickou
vládou a schválená
Komisiou
má
za
cieľ
podporiť
výrobu
elektrickej
energie
vo
fotovoltických zariadeniach
prostredníctvom
povinnosti
odkúpenia a zaručenej
minimálnej
ceny. Z rozhodnutia
Komisie o povolení
predovšetkým
vyplýva,
že
tento
systém
je
založený
na
vytvorení
trhu
so
zelenými
certifikátmi,
na
ktorom
sa
zúčastňujú
rôzne
subjekty
energetického
trhu a v rámci
ktorého
sú
prevádzkovatelia
sústav
zo
zákona
povinní
nakupovať
certifikáty
za
zaručenú
minimálnu
cenu,
ak
výrobcovia
nenájdu
kupujúcich
na
trhu.(21) Na
základe
dôkladnej
analýzy
príslušných
ustanovení
dekrétu o energetike a konkrétneho
fungovania
mechanizmu
podpory
obnoviteľných
zdrojov
energie,
vrátane
úlohy
zverenej
prevádzkovateľom
sústav v rámci
odkúpenia
zelených
certifikátov,
Komisia
dospela k záveru,
že
uvedený
režim
je v súlade s pravidlami o štátnej
pomoci.
35.      Okrem
toho
najmä z rozhodnutia
Komisie o povolení
vyplýva,
že
povinnosť
odkúpenia
uložená
PDS
dekrétom o energetike
má
osobitný
význam v rámci
fungovania
predmetnej
schémy
pomoci a bola
zohľadnená v rámci
posúdenia
zlučiteľnosti,
ako
aj
proporcionality
oznámenej
schémy.
Keďže
flámskym
PDS
bola
zverená
úloha
konať
ako
„kupujúci
poslednej
inštancie“, v tom
zmysle,
že
sú
povinní
kúpiť
akékoľvek
množstvo
certifikátov,
ktoré
im
ponúkajú
účastníci
trhu
za
minimálnu
cenu
stanovenú
predmetnou
vnútroštátnou
právnou
úpravou,(22) ich
zásah
na
trhu
predstavuje
ústredný
prvok
schémy
pomoci,
ktorého
sa
týka
rozhodnutie
Komisie o povolení.(23)
36.      Hoci
vzhľadom
na
judikatúru
Súdneho
dvora
pripomenutú v bode 29
vyššie
môžu
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
týkajúce
sa
odkúpenia
zelených
certifikátov
uložené
dotknutým
členským
štátom
PDS
predstavovať
podmienku
neoddeliteľne
spojenú s fungovaním
dotknutej
schémy
pomoci,
treba
konštatovať,
že v prejednávanej
veci
nie
je z hľadiska
článku 18
ods. 1
nariadenia
2019/943(24) spochybnený
mechanizmus
zavedený
dekrétom o energetike,
ktorý
stanovuje
povinnosť
PDS
kúpiť
zelené
certifikáty,
ale
možnosť
zaúčtovať
do
sieťových
taríf
náklady
na
plnenie
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
boli
PDS
uložené
týmto
dekrétom,
ako
aj
podmienky
ich
začlenenia.(25) Tento
posledný
parameter
však v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora
nepredstavuje
podmienku
neoddeliteľne
spojenú s fungovaním
dotknutej
schémy
pomoci,
na
základe
ktorej
Komisia
posúdila
jej
súlad a zlučiteľnosť s ustanoveniami
týkajúcimi
sa
štátnej
pomoci.
37.      V rozhodnutí
Komisie o povolení
sa
totiž
neskúmal
spôsob,
akým
boli
náklady
spojené
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
zaúčtované
do
taríf
elektrickej
energie.
Aj
za
predpokladu,
že
by
schéma
pomoci
oznámená
Komisii
obsahovala
prvky
týkajúce
sa
účtovania
týchto
nákladov,
čo
však z tohto
rozhodnutia
nevyplýva,
táto
inštitúcia
by v každom
prípade
nemohla
konštatovať
prípadnú
nezlučiteľnosť
dekrétu o energetike
vzhľadom
na
zákaz, v súčasnosti
stanovený v článku 18
nariadenia
2019/943,
zahrnúť
do
sieťových
poplatkov
„nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov“(26).
38.      Na
doplnenie
uvádzam,
že
judikatúra
vyplývajúca z rozsudku
Tiberis Holding
by
mohla
byť
relevantnou
len
vtedy,
ak
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
konštatoval,
že
prípadná
nezlučiteľnosť
dekrétu o energetike s článkom 18
ods. 1
nariadenia
2019/943
by
mohla
ovplyvniť
intenzitu
alebo
podmienky
pomoci
schválenej
Komisiou v rozsahu, v akom
by
viedla k zmene
výšky
tejto
pomoci
alebo k zmene
podmienok,
na
základe
ktorých
bola
vykonaná
analýza
jej
zlučiteľnosti a vydané
jej
schválenie,
alebo
vtedy,
ak
by z nej
vyplývalo,
že
táto
prípadná
nezlučiteľnosť
by
mohla
ovplyvniť
posúdenie
zlučiteľnosti
predmetnej
schémy
pomoci s vnútorným
trhom,
pričom v takom
prípade
by
sa
mohlo
konštatovať,
že
ide o „novú
pomoc“, s dôsledkami,
ktoré z toho
vyplývajú, a to
tak z hľadiska
právomoci
vnútroštátneho
súdu,
ako
aj z hľadiska
neprípustnosti
prvej
prejudiciálnej
otázky.(27) Spis
predložený
Súdnemu
dvoru
však
neobsahuje
žiadnu
skutočnosť,
ktorá
by
tento
záver
podporila.
39.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
sa
preto
domnievam,
že
dôvody,
ktoré
viedli k záveru o neprípustnosti
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vo
veci, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok
Tiberis Holding,
nemožno
uplatniť
na
prejednávanú vec, a preto
je
prvá
prejudiciálna
otázka
prípustná.
2.      O veci samej
40.      Na
úvod
poznamenávam,
že
výklad
požadovaný
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
sa
týka
výlučne
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku nariadenia 2019/943.
Rovnako
ako
všetci
účastníci
konania
sa
však
domnievam,
že
na
účely
poskytnutia
užitočnej
odpovede
tomuto
súdu
treba
zohľadniť
tak
článok 9
smernice 2019/944,
ktorý
stanovuje
právny
rámec
uplatniteľný
na
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme v odvetví
energetiky,
ako
aj
články 57 a 59
tejto
smernice,
ktoré
upravujú
určenie a nezávislosť
vnútroštátnych
regulačných
orgánov,
ako
aj
rozsah
úloh,
ktoré
sú
im
zverené.
41.      Po
tomto
spresnení
má
Súdny
dvor
podať
výklad
článku 18
ods. 1
prvý
pododsek nariadenia
2019/943 a preskúmať
jeho
vzájomné
pôsobenie s vyššie
uvedenými
ustanoveniami
smernice
2019/944 s cieľom
jednak
posúdiť,
či
náklady
spojené s plnením
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
patria
pod
pojem
„poplatky
za
prístup
do
sústavy“, a jednak
určiť,
či
stanovenie
týchto
poplatkov
skutočne
patrí
medzi
úlohy
zverené
vnútroštátnym
regulačným
orgánom, a prípadne
stanoviť
rozsah, v akom
môže
narušiť
rozhodovaciu
autonómiu a nezávislosť
týchto
orgánov.
a)      O zohľadnení záväzkov služieb vo verejnom záujme v poplatkoch za prístup do sústavy
42.      Prvá
otázka
nastolená
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
sa
týka
zlučiteľnosti
dekrétu o energetike s článkom 18
ods. 1
nariadenia
2019/943 v rozsahu, v akom
tento
dekrét
stanovuje,
že
náklady
na
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
týkajúce
sa
energie z obnoviteľných
zdrojov
sa
môžu
premietnuť
do
sieťových
taríf,
hoci
tieto
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
nijako
nesúvisia s prevádzkou
distribučnej
sústavy a toto
ustanovenie
zakazuje
zahrnúť
do
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
„nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov“.
43.      Pripomínam,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
Súdneho
dvora
je
na
účely
výkladu
určitého
ustanovenia
práva
Únie
potrebné
zohľadniť
nielen
jeho
znenie,
ale
aj
kontext,
do
ktorého
patrí, a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou.(28)
44.      V prvom
rade,
pokiaľ
ide o znenie
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku nariadenia
2019/943,
toto
ustanovenie
uvádza,
že
poplatky
účtované
prevádzkovateľmi
sústav
za
prístup
do
sústav
vrátane
poplatkov
za
pripojenie
do
sústavy,
poplatkov
za
používanie
sústav,
prípadne
poplatkov
za
súvisiace
posilnenia
sústav
musia
byť
nákladovo
orientované,
transparentné,
zohľadňovať
potrebu
bezpečnosti a flexibility
sústavy,
odzrkadľovať
skutočné
vzniknuté
náklady,
pokiaľ tieto
korešpondujú s nákladmi
efektívneho a štrukturálne
porovnateľného
prevádzkovateľa
sústavy, a byť
uplatňované
nediskriminačným
spôsobom
Tieto
poplatky
nesmú
zahŕňať
nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov.
45.      Zo
znenia
uvedeného
ustanovenia
na
prvý
pohľad
vyplýva,
že
hoci
normotvorca
Únie
zamýšľal
upraviť
poplatky
za
prístup
do
sústavy
tým,
že
stanovil,
aby
náklady,
ktoré s tým
súvisia,
boli
spojené
so
skutočnou
prevádzkou
sústavy,
tieto
poplatky
nesmú
zahŕňať
nesúvisiace
náklady
na
podporu
nesúvisiacich
politických
cieľov,
pričom
pojmy
„poplatky
za
prístup
do
sústav“,
„nesúvisiace
náklady“ a „nesúvisiace
politické
ciele“
nie
sú v tomto
nariadení
definované.
46.      V druhom
rade,  pokiaľ
ide o kontext,
do
ktorého
patrí
článok 18
ods. 1
prvý
pododsek nariadenia
2019/943,
toto
ustanovenie
patrí
do
kapitoly III
tohto
nariadenia
venovanej
prístupu
do
sústavy a prípadným
prípadom
preťaženia
siete, a konkrétnejšie
do
oddielu II
tejto
kapitoly,
ktorý
obsahuje
dva
články a je
nazvaný
„Sieťové
poplatky a príjmy z preťaženia“.
47.      V tejto
súvislosti
sa
zdá,
že
hoci
odseky
2
až
8
uvedeného
ustanovenia
obsahujú
ďalšie
spresnenia,
pokiaľ
ide o metodiku,
ktorá
sa
má
použiť
na
určenie
poplatkov
za
prístup
do
sústavy,
ako
aj
všeobecnejšie
usmernenia
týkajúce
sa
spoplatnenia
prenosu a distribúcie
elektriny,
tieto
skutočnosti
samy
osebe
neumožňujú
poskytnúť
jasnú
odpoveď
na
prvú
prejudiciálnu
otázku.
48.      Za
týchto
okolností a na
účely
úplného
preskúmania
kontextu,
do
ktorého
patrí
článok 18
ods. 1
prvý
pododsek nariadenia
2019/943,
treba
zohľadniť
aj
určité
ustanovenia
vyplývajúce
zo
smernice
2019/944.
49.      Pokiaľ
ide o metodiku
spoplatňovania,
chcem
poukázať
na
to,
že v súlade s bodom 3
prílohy I
tejto
smernice,
ktorá
spresňuje
minimálne
požiadavky
na
vyúčtovanie a informácie o vyúčtovaní,
sa
cena
účtovaná
koncovému
odberateľovi
skladá z troch
zložiek, a to
po
prvé
zložky
„energia a jej
dodávka“,
po
druhé
zložky
„sieť“
(prenos a distribúciu) a po
tretie
zložky
„dane,
odvody, a poplatky“.
Okrem
toho,
ako
sa
pripomína v bode 3,
príslušné
vymedzenie
týchto
zložiek
je
uvedené v prílohe II k nariadeniu
(EÚ) 2016/1952(29), v ktorom
sa
výslovne
stanovuje,
že
tretia
zložka
(„dane,
poplatky a odvody“)
môže
okrem
iného
zahŕňať
poplatky
súvisiace s podporou
obnoviteľných
zdrojov
energie.
50.      Pokiaľ
ide
konkrétne o záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme,
článok 9
ods. 2
smernice 2019/944
stanovuje,
že
členské
štáty
majú
právo
stanoviť
takéto
povinnosti,
vrátane
povinností
týkajúcich
sa
energie
vyrobenej z obnoviteľných
zdrojov
energie,
pre
elektroenergetické a plynárenské
podniky.(30) Článok 9
ods. 3
tejto
smernice
najmä
spresňuje,
že
ak
členský
štát
poskytuje
finančnú
kompenzáciu,
iné
formy
kompenzácie
alebo
výhradné
práva
na
splnenie
povinností
stanovených v odsekoch
2 a 3
tohto
článku 3,
musí
tak
urobiť
nediskriminačným a transparentným
spôsobom.
51.      Zo
znenia
článku 18
nariadenia
2019/943 v spojení s citovanými
ustanoveniami
smernice
2019/944
teda
vyplýva,
že
hoci
pojmy
„poplatky
za
prístup
do
sústavy“,
„tarify“ a „metodiky
stanovovania
taríf“
nie
sú v nariadení
2019/943
vymedzené a nepoužívajú
sa
vždy
jednotne(31),
„tarify“
alebo
„poplatky“
uvedené v článku 18
ods. 1
tohto
nariadenia
predstavujú
len
jednu z troch
hlavných
zložiek
celkového
vyúčtovania.
52.      Okrem
toho
článok 9
smernice
2019/944
priznáva
členským
štátom
značnú
mieru
voľnej
úvahy
tak
pri
vymedzení
druhu
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
chcú
uložiť
PDS,
ako
aj
pri
spôsoboch
financovania
týchto
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme.(32) Z toho
vyplýva,
že
táto
smernica v zásade
nebráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
možnosť
PDS
preniesť
na
koncových
odberateľov
náklady
spojené s plnením
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
im
ukladá
dotknutý
členský
štát,
vrátane
poplatkov,
pod
podmienkou,
že
parametre a spôsoby
tohto
financovania
spĺňajú
podmienky
stanovené v článku 9
ods. 3
uvedenej
smernice.
53.      V treťom a poslednom
rade,
pokiaľ
ide o ciele
sledované
nariadením
2019/943, z jeho
článku 1
vyplýva,
že
jeho
cieľom
je
najmä
stanoviť
základ
pre
efektívne
dosahovanie
cieľov
energetickej
únie a cieľa
Únie
týkajúceho
sa
klimatickej
neutrality.
Zameriava
sa
najmä
na
to,
aby
umožnil
vytváranie
trhových
signálov
podporujúcich
efektívnosť,
väčší
podiel
energie z obnoviteľných
zdrojov,
bezpečnosť
dodávok,
flexibilitu,
udržateľnosť, dekarbonizáciu a inováciu.
54.      Vzhľadom
na
úvahy
uvedené v predchádzajúcich
bodoch
týchto
návrhov
sa
domnievam,
že
treba
prijať
nasledujúce
závery.
55.      V prvom
rade
poznamenávam,
ako
bolo
uvedené v bodoch 44 a 45 vyššie,
že
článok 18
ods. 1
nariadenia
2019/943
sa
uplatňuje
len
na
„poplatky“,
ktoré
súvisia s používaním,
pripojením a posilňovaním
sústavy.
Toto
ustanovenie
sa
teda
vzťahuje
len
na
náklady
skutočne
vynaložené
prevádzkovateľom
sústavy,
ktoré
úzko
súvisia
so
správou
distribučnej
sústavy, a neupravuje
iné
tarifné
zložky,
ktoré
nijako
nesúvisia
so
skutočným
využívaním
sústavy. Z toho
a priori
vyplýva,
že
náklady
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme v oblasti
podpory
energie z obnoviteľných
zdrojov
fakturované
prevádzkovateľom
sústavy
nie
sú
súčasťou
„poplatkov“
uvedených
na
základe
uvedeného
ustanovenia, a teda
nepatria
do
jeho
pôsobnosti.(33)
56.      Z článku 18
ods. 1
nariadenia
2019/943
okrem
toho
vyplýva,
že
členské
štáty
nesmú
do
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
uvedených v tomto
ustanovení
zahrnúť
náklady,
ktoré
nie
sú
striktne
spojené
so
správou
sústavy a sledujú
„nesúvisiace
ciele“.
Zdá
sa,
že
toto
obmedzenie
odráža
na
jednej
strane
vôľu
normotvorcu
Únie
zabrániť
tomu,
aby
boli
tieto
poplatky
odklonené
od
ich
účelu a používané
ako
zvyškový
mechanizmus
financovania
verejných
politík
bez
zjavného
prepojenia s elektrickou
distribučnou a prenosovou
sústavou, a na
druhej
strane
zabezpečiť
transparentnosť
stanovovania
cien,
ktorá
je
základným
prvkom
riadneho
fungovania
trhov s elektrinou
na
úrovni
Únie.(34)
57.      V druhom
rade
chcem
poukázať
na
to,
že
normotvorca
Únie
stanovil
určité
pravidlá
upravujúce
vyúčtovanie
tak
pre
prevádzkovateľa
sústavy,
ako
aj
pre
konečného
spotrebiteľa,
ktoré
vyžadujú,
aby
boli
sieťové
poplatky a poplatky
týkajúce
sa
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme v oblasti
podpory
energie z obnoviteľných
zdrojov
prezentované
transparentným
spôsobom
ako
poplatky
odlišné
od
sieťových
taríf a aby
neboli
zahrnuté
do
sieťových
taríf.
58.      Osobitosť,
ktorou
sa
vyznačuje
prejednávaná
vec,
však
spočíva v tom,
že
náklady
spojené
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
neboli
zaúčtované do
kategórie
týkajúcej
sa
„daní,
poplatkov a taríf“
(ktorá
zodpovedá
tretej
zložke
spoplatňovania v súlade s bodom 3
prílohy I k smernici
2019/944)(35),
čo
by
podľa
všetkých
účastníkov
konania
viedlo k riešeniu,
ktoré
je v súlade s právom
Únie(36),
ale
do
kategórie
týkajúcej
sa
„sieťových
poplatkov“
(ktorá
zodpovedá
druhej
zložke
spoplatňovania v súlade s bodom 3
prílohy I k tejto
smernici)(37), v ktorej
sa v zásade
musia
uvádzať
len
náklady
spojené
so
sústavou.
59.      Hoci
takáto
situácia
môže
na
prvý
pohľad
vyvolávať
pochybnosti o zlučiteľnosti
príslušných
vnútroštátnych
predpisov,
ktoré
sú
predmetom
konania
vo
veci
samej, s článkom 18
ods. 1
nariadenia 2019/943,
podľa
môjho
názoru
je
ešte
potrebné
vyjasniť,
akým
spôsobom
boli
poplatky
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
zahrnuté
do
sieťových
taríf, a najmä,
či
tieto
poplatky
skutočne
ovplyvňujú
stanovenie
týchto
taríf
zo
strany
VREG.(38) Obmedziť
sa
totiž
iba
na
formálnu
kvalifikáciu
týchto
nákladov s cieľom
dospieť k záveru o nezlučiteľnosti s týmto
ustanovením z dôvodu,
že
uvedené
náklady
boli
zaúčtované v inej
kategórii,
hoci
boli
uvedené
jasne
oddelene,
by
podľa
môjho
názoru
predstavovalo
prehnaný
formalizmus,
ktorý
by
bol v rozpore s účinným
uplatňovaním
nariadenia
2019/943
aj
smernice
2019/944.(39)
60.      Predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu
teda
prináleží
preskúmať
nielen
formálnu
kvalifikáciu a účel
predmetného
poplatku,
ako
aj
jeho
súvislosť s činnosťou
siete,
ale
aj
spôsob,
akým
sú
tieto
isté
náklady
začlenené
do
štruktúry
taríf.
Ak
totiž
tieto
sieťové
poplatky
nemožno
oddeliť
od
iných
nákladov
sledujúcich
ciele
nezávislé
od
sústavy,
bolo
by
to
a priori
nezlučiteľné s článkom 18
ods. 1
prvým
pododsekom nariadenia
2019/943.
Na
druhej
strane
sa
táto
skutočnosť
podľa
môjho
názoru
neuplatňuje
rovnakým
spôsobom,
ak
sú
náklady
nesúvisiace
so
sieťou,
ako
napríklad
náklady
týkajúce
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
jasne
oddelené a dajú
sa
jasne
odlíšiť
od
sieťových
poplatkov
alebo
taríf.(40) S výhradou
overení,
ktoré v tejto
súvislosti
prináleží
vykonať
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu,
však
nie
je
vylúčené,
že
na
situáciu, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
sa
vzťahuje
táto
posledná
hypotéza.(41)
b)      O vplyve zahrnutia záväzkov služieb vo verejnom záujme do sieťových taríf vzhľadom na právomoci a úlohu zverenú vnútroštátnemu regulačnému orgánu
61.      Druhá
problematika
nastolená
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
sa
týka
otázky,
či
začlenenie
nákladov
týkajúcich
sa
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
do
poplatkov
za
prístup
do
sústavy,
ako
je
stanovené
vnútroštátnou
právnou
úpravou, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
môže
ohroziť
nezávislosť
alebo
rozhodovaciu
autonómiu
vnútroštátneho
regulačného
orgánu
pri
stanovovaní
sieťových
taríf v súlade s požiadavkami
stanovenými v článku 57
ods. 4 a 5 a článku 59
ods. 1 písm. a)
smernice
2019/944.(42)
62.      Na
úvod
pripomínam,
že
článok 57
ods. 4
smernice 2019/944 v podstate
stanovuje,
že
členské
štáty
zaručia
nezávislosť
vnútroštátneho
regulačného
orgánu a na
tento
účel
zabezpečia,
aby
bol
tento
orgán
pri
vykonávaní
regulačných
úloh,
ktoré
mu
boli
uložené
na
základe
tejto
smernice a súvisiacich
právnych
predpisov,
právne
oddelený a funkčne
nezávislý
od
iných
verejnoprávnych
alebo
súkromných
subjektov a aby
tento
orgán
zabezpečil,
aby
jeho
personál a osoby
zodpovedné
za
jeho
riadenie
konali
nezávisle
od
akýchkoľvek
trhových
záujmov a pri
plnení
týchto
úloh
nepožadovali
ani
neprijímali
priame
pokyny
od žiadneho
štátneho
ani
iného
verejnoprávneho
alebo
súkromného
subjektu.(43) Podľa
tohto
článku 57
ods. 4 písm. b)
bodu
ii)
uvedenej
smernice
však
touto
poslednou
uvedenou
požiadavkou
nie
je
dotknutá
prípadná
úzka
spolupráca s inými
dotknutými
vnútroštátnymi
orgánmi
ani
všeobecné
politické
usmernenia,
ktoré
vydáva
vláda a ktoré
sa
netýkajú
regulačných
právomocí a povinností
podľa
článku 59
rovnakej
smernice,
ktoré v súlade s jej
odsekom
1 písm. a)
zahŕňajú
stanovenie
alebo
schvaľovanie
prenosových
alebo
distribučných
taríf
alebo
metodík
ich
výpočtu.(44)
63.      Z toho
vyplýva,
že
na
zabezpečenie
riadneho
fungovania
vnútorného
trhu s elektrinou
je
na
jednej
strane
potrebné,
aby
vnútroštátne
regulačné
orgány
mali
možnosť
prijímať
rozhodnutia o všetkých
relevantných
regulačných
aspektoch, a aby
boli
úplne
nezávislé
od
akýchkoľvek
iných
verejných
alebo
súkromných
záujmov, a na
druhej
strane,
aby
smernica
2019/944
nezbavovala
členské
štáty
možnosti
stanoviť a uverejniť
svoju
vnútroštátnu
energetickú
politiku,
ako
aj
vymedziť
rámec
činnosti
týchto
orgánov.
Členské
štáty
sú
preto
naďalej
oprávnené
prijať
vlastnú
právnu
úpravu
týkajúcu
sa
vnútroštátneho
trhu s elektrickou
energiou
pod
podmienkou
dodržania
povinností a právomocí
zverených
touto
smernicou
regulačným
orgánom.(45)
64.      V tejto
súvislosti
treba
konštatovať,
že
hoci
je
nesporné,
že
stanovenie
distribučných
taríf a určenie
uplatniteľnej
metodiky
spoplatňovania
týkajúcej
sa
poplatkov
za
pripojenie
patrí
podľa
článku 59
ods. 1 písm. a)
uvedenej
smernice
do
výlučnej
právomoci
vnútroštátnych
regulačných
orgánov,
ktoré
disponujú v danej
oblasti
širokou
mierou
voľnej
úvahy,
táto
právomoc
sa
nemôže
automaticky
vzťahovať
na
iné
aspekty
energetickej
politiky,
ktoré
nesúvisia s úlohami
zverenými
týmto
orgánom
na
základe
tohto
ustanovenia a ktoré v dôsledku
toho
nepatria
do
jeho
právomoci a ich
určenie
je v zásade
výsadou
zákonodarnej
alebo
výkonnej
moci.
Tak
je
to
najmä v prípade
stanovenia
nákladov
týkajúcich
sa
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme v oblasti
podpory
energie z obnoviteľných
zdrojov a spôsobov
vymáhania
týchto
nákladov.  Spôsob,
akým
chce
členský
štát
podporovať
trh s energiou z obnoviteľných
zdrojov
na
svojom
území,
či
už
ide o priame
dotácie,
daňové
mechanizmy
alebo,
ako v prejednávanej veci,
opatrenie
parafiškálnej povahy
spočívajúce v prenesení
nákladov
na
konečných
spotrebiteľov,
je
totiž
výhradne
voľbou
energetickej
politiky,
ktorá
nepatrí
do
právomoci
vnútroštátnych
regulačných
orgánov.(46)
65.      Inými
slovami,
hoci
stanovenie
„poplatkov“
súvisiacich
so
sústavou
uvedených v článku 18
ods. 1
nariadenia
2019/943
jednoznačne
patrí
do
právomoci
vnútroštátnych
regulačných
orgánov
podľa
článku 59
ods. 1 písm. a)
smernice
2019/944,
nemôže
to
tak
byť v prípade
„daní
alebo
iných
poplatkov“,
ktoré
nesúvisia s prístupom k sústave
alebo
jej
používaním, a preto v zásade
nepatria
do
pôsobnosti
tohto
článku 18
ods. 1.(47)
66.      Toto
konštatovanie
však
nebráni
členským
štátom,
aby
zverili
takúto
právomoc
vnútroštátnym
regulačným
orgánom a podriadili,
ako v prejednávanej
veci(48),
reguláciu
určitých
cenových
aspektov,
ktoré
nevyhnutne
nepatria
medzi
pôvodné
úlohy
vymedzené v článku 59
smernice
2019/944,
dohľadu
alebo
dokonca
kontrole
príslušného
vnútroštátnemu
regulačného
orgánu.(49) Zdá
sa
totiž,
že
žiadne
ustanovenie
práva
Únie
nebráni
tomu,
aby
členské
štáty
splnomocnili
príslušný
vnútroštátny
orgán
na
reguláciu
taríf
súvisiacich
so
záväzkami
vyplývajúcimi
zo
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme.
67.      Okolnosť
uvedená v bode 58
vyššie,
podľa
ktorej
poplatky
spojené
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
neboli
zaúčtované
do
tretej
zložky
spoplatňovania,
ale
do
sieťových
taríf,
nemôže
spochybniť
predchádzajúcu
analýzu a sama
osebe
nemôže
viesť
ku
konštatovaniu
nezlučiteľnosti
vnútroštátnej
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej, s článkom 57
ods. 4 a článkom 59
ods. 1 písm. a)
smernice
2019/944.
Pokiaľ
totiž
predkladajúci
vnútroštátny
súd
potvrdí,
že
náklady
spojené
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme,
hoci
sú
formálne
začlenené
do
sieťových
poplatkov,
boli v skutočnosti
od
týchto
poplatkov
jasne
oddelené,
takže
konkrétne
neovplyvňujú
metodiku
výpočtu a stanovovania
sieťových
poplatkov
alebo
taríf,
takúto
situáciu
nemožno
prirovnať k situácii, v ktorej
zákonodarná
alebo
výkonná
moc
zamýšľala
zasiahnuť
do
právomocí
vnútroštátneho
regulačného
orgánu
alebo
narušiť
jeho
právomoc v oblasti
stanovovania
alebo
schvaľovania
tarifných
metodík.
68.      Napokon
zdôrazňujem,
že
za
predpokladu,
že
by
sa
dospelo k záveru,
že
náklady
spojené s plnením
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
sa
majú
preniesť
na
koncových
odberateľov,
patria
medzi
úlohy
vnútroštátnych
regulačných
orgánov,
judikatúra
Súdneho
dvora
pripúšťa,
že v určitých
prípadoch,
dokonca
aj v oblastiach
patriacich
do
právomoci
vnútroštátneho
regulačného
orgánu,
výkon
právomocí
členského
štátu,
pokiaľ
ide o zriadenie
svojej
vnútroštátnej
energetickej
politiky,
môže
mať
vplyv
na
náklady
na
prevádzku
elektrizačnej
sústavy
bez
toho,
aby
bol
takýto
zásah
ako
taký
nezlučiteľný s článkom 57
ods. 4 a 5
smernice
2019/944.(50)
69.      V tejto
súvislosti
poznamenávam,
že v rámci
sporu
týkajúceho
sa
súladu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá v podstate
spočíva v zásahu
štátu
do
ceny
zemného
plynu,
so
smernicou 2009/73/ES(51),
Súdny
dvor
rozhodol,
že
článok 3
ods. 1
až
3
tejto
smernice(52) v spojení s článkami 36 a 38
Charty
základných
práv
Európskej
únie
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
právnej
úprave
členského
štátu,
ktorá
stanovuje,
že
náklady
vyplývajúce z povinností
uskladňovania
zemného
plynu,
ktoré
sú
uložené
plynárenským
podnikom s cieľom
zaistiť
bezpečnosť a pravidelnosť
dodávky
zemného
plynu v tomto
členskom
štáte,
znášajú v celom
rozsahu
odberatelia
týchto
podnikov,
ktorí
môžu
byť
jednotlivcami, a to
pod
podmienkou,
že
táto
právna
úprava
sleduje
cieľ
všeobecného
hospodárskeho
záujmu,
že
rešpektuje
zásadu
proporcionality a že
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
stanovuje,
sú
jasne
definované,
transparentné,
nediskriminačné a overiteľné, a plynárenským
podnikom
Únie
zaručujú
rovnosť
prístupu k spotrebiteľom v jednotlivých
štátoch.(53)
70.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem
odpovedať
na
prvú
otázku
tak,
že
článok 18
ods. 1
prvý
pododsek druhá
veta
nariadenia 2019/943,
ako
aj
článok 57
ods. 4 a 5 a článok 59
ods. 1 písm. a)
smernice
2019/944
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
zaúčtovaniu
nákladov
na
plnenie
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
prevádzkovateľovi
sústavy
ukladá
členský
štát
na
základe
článku 9
ods. 2
smernice
2019/944,
do
poplatkov
za
prístup
do
sústavy, a ktoré
nie
sú
financované z daní,
odvodov, dotácií,
príspevkov
alebo
poplatkov
za
predpokladu,
že
tieto
náklady
nie
sú
zahrnuté
do
metodiky
stanovovania
týchto
poplatkov a sú
od
uvedených
poplatkov
jasne
odlíšené.
B.      O druhej prejudiciálnej otázke
71.      Svojou
druhou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 18
ods. 1
prvý
pododsek prvá
veta
nariadenia
2019/943
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
tomu,
aby
vnútroštátny
regulačný
orgán
prijal
metodiku
spoplatňovania
distribúcie
elektriny,
ktorá v súvislosti s významnou
časťou
nákladov
PDS
podliehajúcich
regulácii
príjmov
používa
metodiku
založenú
na
vývoji
historických
nákladov
(a teda
určuje
príjmy
na
základe
minulých
nákladov),
alebo
či
uplatnenie
tejto
metodiky
musí
byť
podporené
kontrolou
úrovne
historických
nákladov z hľadiska
ich
efektívnosti.
72.      Na
úvod
poznamenávam,
že
výklad
požadovaný
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
sa
týka
len
článku 18
ods. 1
prvého
pododseku prvej
vety
nariadenia
2019/943,
ktorý
vyžaduje,
aby
poplatky
za
prístup
do
sústav
odrážali
náklady
PDS v rozsahu, v akom
zodpovedajú
nákladom
efektívneho a štrukturálne
porovnateľného
PDS.
Na
účely
poskytnutia
užitočnej
odpovede
tomuto
súdu
sa
však
domnievam,
že
túto
otázku
treba
preformulovať s odkazom
nie
na
odsek
1
tohto
článku 18,
ale
skôr
na
jeho
odseky
2 a 8.
73.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
článok 18
nariadenia
2019/943
vymenúva
všeobecné
zásady
uplatniteľné
na
určovanie a schvaľovanie
taríf
za
prístup
do
sústav,
ktoré
musia
najmä
odrážať
náklady,
podporovať
integráciu
trhu a zaistiť
bezpečnosť
dodávok,
ako
aj
podporovať
efektívne
využívanie
existujúcej
siete
prostredníctvom
vhodných
cenových
signálov
určených
používateľom.
74.      Po
prvé
chcem
poukázať
na
to,
že
článok 18
tohto
nariadenia
nestanovuje
osobitnú
metodiku
spoplatňovania
distribúcie
elektriny,
ktorú
by
bol
vnútroštátny
regulačný
orgán
povinný
dodržiavať.
Je
teda
úlohou
tohto
orgánu
vypracovať
metodiku,
ktorá
spĺňa
všetky
požiadavky
stanovené v článku 18
uvedeného
nariadenia,
vrátane
požiadavky
týkajúcej
sa
nákladovej
efektívnosti.(54) Vzhľadom
na
zložitú a technickú
povahu
jeho
úlohy
musí
mať
tento
orgán
pri
určovaní
tejto
metodiky k dispozícii
širokú
mieru
úvahy.(55) V tejto
súvislosti
musí
miera
úvahy,
ktorou
disponuje
uvedený
orgán,
umožňovať
mu
prispôsobiť
zvolenú
metodiku,
ako
aj
spôsob
výpočtu v závislosti
od
parametrov,
ktoré
považuje
za
relevantné
vzhľadom
na
ciele
sledované
tak
právom
Únie,
ako
aj
platnými
vnútroštátnymi
predpismi, a to
aj
so
zreteľom
na
osobitné
podmienky
existujúce
na
vnútroštátnom
trhu s elektrinou.(56)
75.      Po
druhé
konštatujem,
že samotná
skutočnosť,
že
metodika
zvolená
vnútroštátnym
regulačným
orgánom
čiastočne
vychádza z historických
údajov,
ktoré
sa
používajú
ako
východiskový
bod
pre
posúdenie
budúcich
nákladov
PDS(57),
sama
osebe
nemôže
viesť k jej
nezlučiteľnosti s článkom 18
tohto
nariadenia.(58) To
platí
najmä
vtedy,
ak
táto
metodika
nevylučuje,
ako
sa
to
zdá
byť v prejednávanej
veci,
zohľadnenie
faktorov
úpravy
historických
nákladov
alebo
doplňujúcich
kritérií,
ktoré
zohľadňujú
skutočnosť,
že
budúci
vývoj
trhu
sa
môže
líšiť
od
vývoja
pozorovaného v minulosti.
76.      Po
tretie,
ako
vyplýva z článku 18
ods. 1,
2 a 8
nariadenia
2019/943,
na
to,
aby
bola
metodika
spoplatňovania v súlade s týmto
ustanovením,
musí
obsahovať
prvky,
ktoré
motivujú
prevádzkovateľa
sústavy,
aby
tak z krátkodobého,
ako
aj z dlhodobého
hľadiska
zlepšil
efektívnosť
nákladov a investícií.
Okrem
toho
treba
spresniť,
že
vnútroštátny
regulačný
orgán
môže v rámci
svojej
širokej
miery
voľnej
úvahy
pripomenutej v bode 74
vyššie
zabezpečiť
hospodársku
efektívnosť
PDS
rôznymi
spôsobmi.
77.      V prejednávanej
veci z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
metodika
spoplatňovania,
ktorú
zvolil
VREG,
obsahuje
faktory
úpravy,
ktorých
cieľom
je
zabezpečiť
zlepšenie
všeobecnej
efektívnosti,
vrátane
energetickej
efektívnosti
systému, a stanovuje
tiež
formu
kontroly
nákladov
vynaložených
žalujúcimi
PDS,
ktoré
sú
premietnuté
do
taríf
elektriny.(59)
78.      Po
štvrté
poznamenávam,
že
hoci
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta
na
zlučiteľnosť
metodiky
uplatnenej
VREG s požiadavkou
stanovenou v článku 18
ods. 1
prvom
pododseku nariadenia
2019/943,
podľa
ktorej
náklady,
ktoré
možno
preniesť,
musia
korešpondovať
„s nákladmi
efektívneho a štrukturálne
porovnateľného
prevádzkovateľa
sústavy“,
táto
otázka
zostáva v podstate
teoretická,
keďže
tento
súd
sa
nevyjadril k podrobnej
argumentácii,
ktorú
predložili
tak
žalujúci
PDS,
ako
aj
VREG,
pokiaľ
ide o rôzne
parametre a spôsoby
metodiky
spoplatňovania,
ktorú
prijal
VREG.(60)
79.      V tejto
súvislosti
považujem
tiež
za
dôležité
zdôrazniť,
že
hoci
má
Súdny
dvor
právomoc
vykladať
ustanovenia
práva
Únie,
neprináleží
mu
posudzovať
in abstracto jednotlivé
parametre
metodiky,
ktorú
použil
VREG,
ani
sám
určiť
konkrétnu
metodológiu,
ktorú
by
bol
tento
orgán
povinný
uplatniť,
ani
rozhodnúť o vhodnosti
náhradných
kritérií,
ktoré
mohli
byť v prejednávanej
veci
použité.
Stanovenie
primeranej
metodiky
totiž
závisí
od
súboru
skutkových
okolností a technických
parametrov,
ktoré
Súdny
dvor
nemá k dispozícii, a v každom
prípade
takéto
konkrétne
posúdenie
prináleží
výlučne
vnútroštátnemu
súdu. Z toho
vyplýva,
že
tomuto
poslednému
uvedenému
súdu
prináleží
overiť,
či
metodika
spoplatňovania
napadnutá v prejednávanej
veci
spĺňa
požiadavky
stanovené v článku 18
nariadenia
2019/943, a to
vzhľadom
na
všetky
skutkové
okolnosti,
ktoré
má k dispozícii.
80.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem
odpovedať
na
druhú
otázku
tak,
že
článok 18
nariadenia
2019/943
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
tomu,
aby
vnútroštátny
regulačný
orgán
prijal
metodiku
spoplatňovania
distribúcie
elektriny,
ktorá
používa
metodiku
založenú
na
vývoji
historických
nákladov,
pokiaľ
táto
metodika
stanovuje
faktory
umožňujúce v prípade
potreby
upraviť
tieto
údaje
na
náklady
efektívneho a štrukturálne
porovnateľného
PDS.
Prináleží
vnútroštátnemu
regulačnému
orgánu,
aby
pod
dohľadom
vnútroštátnych
súdov
určil
primeranosť
metodiky
použitej
na
účely
tohto
výpočtu
na
základe
relevantných
skutočností,
pričom
musí
rešpektovať
všeobecné
zásady
stanovovania
taríf
určené v tomto
ustanovení.
C.      O tretej prejudiciálnej otázke
81.      Svojou
treťou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či s cieľom
vyhnúť
sa
situácii
právnej
neistoty
môže
dočasne
zachovať
účinky
vnútroštátneho
ustanovenia,
akým
je
článok 4.1.32
ods. 1
bod 10
dekrétu o energetike,
a/alebo
sporného
rozhodnutia,
ak
sa
vzhľadom
na
rozsudok
Súdneho
dvora
vydaný v prejudiciálnom
konaní
toto
ustanovenie
ukáže
ako
nezlučiteľné s právom
Únie.
82.      V tejto
súvislosti a ako
uviedol
vnútroštátny
súd,
je
táto
otázka
relevantná
len
za
predpokladu,
že
by
sa
tento
súd
vzhľadom
na
odpovede
na
prvé
dve
prejudiciálne
otázky
rozhodol
zrušiť
dekrét o energetike
a/alebo
sporné
rozhodnutie z dôvodu,
že
dekrét
a/alebo
sporné
rozhodnutie
sú
nezlučiteľné s právom
Únie.
83.      Vzhľadom
na
odpovede,
ktoré
navrhujem
poskytnúť
na
prvú a druhú
prejudiciálnu
otázku,
nie
je
potrebné
odpovedať
na
tretiu
otázku.
V.      Návrh
84.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Hof van
beroep te Brussel (Odvolací
súd
Brusel,
Belgicko),
takto:
1.      Článok 18
ods. 1
prvý
pododsek druhá
veta
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2019/943 z 5. júna
2019 o vnútornom
trhu s elektrinou,
ako
aj
článok 57
ods. 4 a 5 a článok 59
ods. 1 písm. a)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2019/944 z 5. júna
2019 o spoločných
pravidlách
pre
vnútorný
trh s elektrinou a o zmene
smernice
2012/27/EÚ
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
nebránia
tomu,
aby
sa
do
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
zaúčtovali
náklady
týkajúce
sa
plnenia
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
prevádzkovateľovi
sústavy
ukladá
členský
štát
na
základe
článku 9
ods. 2
smernice
2019/944 a ktoré
nie
sú
financované
prostredníctvom
daní,
odvodov, dotácií,
príspevkov
alebo
poplatkov,
pod
podmienkou,
že
tieto
náklady
nie
sú
zahrnuté
do
metodiky
stanovovania
týchto
poplatkov a že
sú
od
uvedených
poplatkov
jasne
odlíšené.
2.      Článok 18
ods. 1
prvý
pododsek druhá
veta
nariadenia
2019/943
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
nebráni
tomu,
aby
vnútroštátny
regulačný
orgán
prijal
metodiku
spoplatňovania
distribúcie
elektriny,
ktorá
používa
metodiku
založenú
na
vývoji
historických
nákladov,
pokiaľ
táto
metodika
stanovuje
faktory
umožňujúce v prípade
potreby
upraviť
tieto
údaje
na
náklady
efektívneho a štrukturálne
porovnateľného
prevádzkovateľa
distribučných
sústav.
Prináleží
vnútroštátnemu
regulačnému
orgánu,
aby
pod
dohľadom
vnútroštátnych
súdov
určil
primeranosť
metodiky
použitej
na
účely
tohto
výpočtu
na
základe
relevantných
skutočností,
pričom
musí
rešpektovať
všeobecné
zásady
stanovovania
taríf
stanovené v článku 18
tohto
nariadenia.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 5. júna
2019 o vnútornom
trhu s elektrinou
(Ú. v. EÚ L
158,
2019, s. 54). Je vhodné poznamenať, že toto nariadenie bolo predmetom postupných zmien 23. júna 2022 a 16. júla 2024. Keďže však predkladajúci vnútroštátny súd identifikoval ako relevantné ustanovenia vychádzajúce z pôvodnej verzie uvedeného nariadenia, tieto návrhy budú vychádzať práve z tejto verzie, pričom treba uviesť, že neskoršie zmeny nemajú vplyv na prijatú analýzu.
3      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 25. októbra
2012 o energetickej
efektívnosti,
ktorou
sa
menia a dopĺňajú
smernice
2009/125/ES a 2010/30/EÚ a ktorou
sa
zrušujú
smernice
2004/8/ES a 2006/32/ES
(Ú. v. EÚ L 315,
2012, s. 1).
4      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 5. júna
2019 o spoločných
pravidlách
pre
vnútorný
trh s elektrinou a o zmene
smernice
2012/27/EÚ
(Ú. v. EÚ L 158,
2019,
s. 125).
5      Belgisch Staatsblad,
7. júla
2009,
s. 46192.
6      Presnejšie,
endogénne
náklady
sa
delia
na
tri
hlavné
zložky, a to
po
prvé
odpisové
náklady,
po
druhé
prevádzkové
náklady
vrátane
nákladov a výnosov
patriacich
do
položiek
minimálnej
štandardnej
účtovnej
schémy a po
tretie
náklady
na
investovaný
kapitál.
7      Predkladajúci vnútroštátny
súd v tejto
súvislosti
odkazuje
na
rozsudky z 5. októbra
2023,
Osteopathie Van
Hauwermeiren (C‑355/22,
EU:C:2023:737, bod 30), a z 12. septembra
2024,
Casino de
Spa a i. (C‑741/22,
EU:C:2024:732, body 52,
53 a 58
až
62,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
8      Podľa
VREG
by
si
totiž
vypracovanie
novej
metodiky
spoplatňovania
vyžadovalo
aspoň
dva
roky,
teda
obdobie,
počas
ktorého
by
prevádzkovatelia
sústav
mohli
financovať
svoje
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
bez
toho,
aby
mali
príslušné
príjmy,
čo
by
mohlo
ovplyvniť
ich
platobnú
schopnosť.
Okrem
toho
by
absencia
dočasného
zachovania
mohla
viesť k retroaktívnym
úpravám
faktúr.
9      Pozri
najmä
rozsudok z 1. augusta
2025,
Tiberis Holding
(C‑514/23,
ďalej
len
„rozsudok
Tiberis Holding“,
EU:C:2025:597, bod 33 a citovaná
judikatúra).
10      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(bod 35 a citovaná
judikatúra).
11      Schválenie poskytnutia štátnej pomoci v zmysle ustanovení článkov 107 a 108 Zmluvy o [FEÚ] – Prípady, proti ktorým Komisia nevzniesla námietky (Ú. v. EÚ C 360,
2018,
s. 1).
Toto
rozhodnutie
je
dostupné v anglickom
jazyku na internetovej stránke Komisie: https://ec.europa.eu/competition/state_aid/cases/271706/271706_1974009_131_2.pdf.
12      Okrem
toho
treba
poznamenať,
že
rozhodnutie
Komisie o povolení
zostáva v platnosti,
keďže
povolenie
bolo
udelené
na
obdobie
10
rokov v súlade s odôvodnením
7
tohto
rozhodnutia.
13      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(bod 39 a citovaná
judikatúra).
14      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(bod 40 a citovaná
judikatúra).
15      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(bod 41 a citovaná
judikatúra)
Pozri
tiež
rozsudok z 11. septembra
2025,
Rakúsko/Komisia
(Jadrová
elektráreň
Paks II)
(C‑59/23 P,
EU:C:2025:686, body 52
až
55,
70 a 71,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
16      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(bod 42 a citovaná
judikatúra).
17      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 23. apríla
2009 o podpore
využívania
energie z obnoviteľných
zdrojov
energie a o zmene a doplnení a následnom
zrušení
smerníc
2001/77/ES a 2003/30/ES
(Ú. v. EÚ L 140,
2009, s. 16).
18      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 11. decembra
2018 o podpore
využívania
energie z obnoviteľných
zdrojov
(Ú. v. EÚ L 328,
2018, s. 82).
19      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(body 44
až
50 a citovaná
judikatúra).
20      Pozri
rozsudok
Tiberis Holding
(body 51
až
62 a citovaná
judikatúra).
21      Hlavné
podmienky
príslušného
schémy
podpory
obnoviteľných
zdrojov
energie
možno
zhrnúť
takto.
Výrobcovia
elektrickej
energie z obnoviteľných
zdrojov
alebo z kogenerácie dostávajú
certifikáty
za
každú
jednotku
vyrobenej
energie.
Dodávatelia
elektrickej
energie
alebo
držitelia
prístupu k sieti
sú
povinní
každoročne
mať a vrátiť
určitý
počet
certifikátov,
ktorý
je
úmerný
objemu
ich
dodávok,
inak
im
hrozí
pokuta.
Certifikáty
sa v zásade
obchodujú
na
trhu a ich
cena
sa
určuje
na
základe
ponuky a dopytu. V prípade,
že
niektoré
certifikáty
nenájdu
na
tomto
trhu
odberateľa,
zasiahnu
PDS,
ktorí
sú
zo
zákona
povinní
ich
odkúpiť
za
garantovanú
minimálnu
cenu, s cieľom
uvedený
trh
stabilizovať.
Náklady,
ktoré
PDS
znášajú v súvislosti s touto
povinnosťou
nákupu,
sa
následne
prenášajú
na
spotrebiteľov
prostredníctvom
sieťových
taríf.
Pokiaľ
ide o úlohu
zverenú
PDS v rámci
fungovania
dotknutej
schémy
pomoci,
pozri
odôvodnenia
8,
9,
36 a 75
rozhodnutia
Komisie o povolení.
22      Pozri
odôvodnenie
75
rozhodnutia
Komisie o povolení.
23      Z odôvodnenia
36
rozhodnutia
Komisie o povolení
vyplýva,
že
predmetný
trh
sa v tom
čase
vyznačoval
nadbytkom
certifikátov,
čo
viedlo k častému
využívaniu
povinnosti
odkúpenia
uloženej
PDS.
Toto
zistenie
sa
okrem
toho
zdá
byť
potvrdené
návrhom
na
začatie
prejudiciálneho
konania, v ktorom
sa
konštatuje,
že
sporné
platby
predstavujú
mimoriadne
vysoké
sumy,
čo
je
podľa
tohto
rozhodnutia
okolnosť,
ktorá
môže
prípadne
odôvodniť
časové
obmedzenie
účinkov
budúceho
rozsudku,
ak
by
odpovede
Súdneho
dvora
viedli k zisteniu
nezlučiteľnosti
sporného
režimu
pomoci s právom
Únie.
Pozri v tejto
súvislosti bod 22
vyššie.
24      Žiadny z účastníkov
konania
nespochybňuje
vzhľadom
na
iné
ustanovenia
práva
Únie
možnosť
Belgického
kráľovstva
uložiť
predmetné
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme.
To
isté
platí
aj v súvislosti s podmienkami
financovania
stanovenými v týchto
záväzkoch
služieb
vo
verejnom
záujme a možnosťou
PDS
preniesť
súvisiace
náklady
na
konečných
spotrebiteľov.
Ako
bolo
potvrdené
na
pojednávaní,
predmetom
prvej
prejudiciálnej
otázky
je
spôsob,
akým
sa
náklady
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
majú
zaúčtovať
do
taríf
elektrickej
energie,
ako
aj
dôsledky
ich
zohľadnenia v sieťových
tarifách,
bez
toho,
aby
bola
akýmkoľvek
spôsobom
spochybnená
existencia
týchto
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
ani
spôsob
ich
financovania,
vrátane
možnosti
preniesť z nich
vyplývajúce
náklady
na
konečných
spotrebiteľov.
25      Prvá
prejudiciálna
otázka
sa
totiž
týka
toho,
či
náklady
spojené s odkúpením
týchto
zelených
certifikátov
možno
premietnuť
do
sieťových
taríf z hľadiska článku 18 ods. 1
nariadenia
2019/943.
Okrem
toho
zo
žiadnej
skutočnosti
uvedenej v spise,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
nevyplýva,
že
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
svojou
otázkou
chcel
spochybniť
mechanizmus
odkúpenia
zelených
certifikátov
alebo
aj
jeho
spôsoby
financovania.
26      Ustanovenie
uplatniteľné v čase prijatia rozhodnutia Komisie o povolení, a to článok 14
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 714/2009 z 13. júla
2009 o podmienkach
prístupu
do
sústavy
pre
cezhraničné
výmeny
elektriny,
ktorým
sa
zrušuje
nariadenie
(ES)
č. 1228/2003
(Ú. v. EÚ L 211,
2009,
s. 15),
bolo
totiž
formulované
inak a nestanovalo
takýto
zákaz.
27      Pozri
rozsudky
vo
veciach
Tiberis Holding
(body 58,
60 a 61) ako aj z 12. januára
2023,
DOBELES
HES
(C‑702/20 a C‑17/21,
EU:C:2023:1, body 60 a 61).
28      Rozsudok z 1. augusta
2025,
Alace a Canpelli (C‑758/24 a C‑759/24,
EU:C:2025:591, bod 91 ako aj citovaná
judikatúra).
29      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/1952 z 26. októbra
2016 o európskej
štatistike
cien
zemného
plynu a elektriny a o zrušení
smernice 2008/92/ES
(Ú. v. EÚ L 311, 2016, s. 1).
Príloha
II
tohto
nariadenia
spresňuje,
že
„sieťové“
poplatky
zahŕňajú
okrem
iného
sadzby
za
prenos a distribúciu.
Okrem
toho
„dane,
poplatky a odvody“
zahŕňajú
aj
dane,
poplatky a odvody
vzťahujúce
sa
na
podporu
obnoviteľných
zdrojov
energie,
energetickej
účinnosti a kombinovanej
výroby
tepla a elektriny.
30      V tejto
súvislosti
spresňujem,
že článok 2 bod 57
smernice
2019/944
definuje
pojem
„elektroenergetický
podnik“
široko,
takže
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
uvedené v článku 9 tejto
smernice,
ktoré
sú
uložené
elektroenergetickým
podnikom,
sa
môžu
týkať
tak
prevádzkovateľov
sústav,
ako
aj
iných
elektroenergetických
podnikov.
31      Zatiaľ
čo
sa v článku 18 ods. 1
nariadenia
2019/943
používa
pojem
„poplatky“
na
označenie
nákladov
súvisiacich s prenosovou a distribučnou
sieťou
elektrickej
energie,
pojem
„tarifa“
sa
používa
na
označenie
týchto nákladov v prílohe II nariadenia
2016/1952,
na
ktorú
odkazuje bod 3 prílohy I smernice
2019/944.
To isté
platí,
pokiaľ
ide o článok 59 ods. 1 písm. a)
tejto
smernice,
ktorý
odkazuje
na
prenosové a distribučné
„tarify“
bez
uvedenia
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
uvedených v článku 18 ods. 1
nariadenia
2019/943.
Treba
tiež
konštatovať,
že
pojem
„poplatok“
sa
používa
tak
na
opis
nákladov
súvisiacich
so
sústavou
(v zmysle článku 18 ods. 1
tohto
nariadenia),
ako
aj
nákladov
súvisiacich
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
(v rámci
tretej
tarifnej
zložky
stanovenej v bode 3 prílohy I k smernici
2019/944 a v prílohe II k nariadeniu
2016/1952). V tejto
súvislosti
chcem
poukázať
na
to,
že
všetci
účastníci
konania
na
pojednávaní
potvrdili,
že
pojmy
„tarify“ a „poplatky“
by
sa
podľa
nich
mali
chápať
zameniteľne.
32      To
zahŕňa
najmä
určenie
spôsobov
náhrady
nákladov
vyplývajúcich z ich
realizácie.
33      To
nevylučuje,
aby
sa
určité
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
vykonávali
vo
forme
poplatkov
za
prevádzku
alebo
využívanie
sústavy,
ktoré
preto
patria
do
pôsobnosti článku 18 ods. 1
nariadenia
2019/943,
najmä
ak
sú
určené
na
pokrytie
nákladov
spojených s investíciami
potrebnými
na
zlepšenie
alebo
ochranu
sústavy
alebo s pripojením
odberateľov
nachádzajúcich
sa
vo
vidieckych
alebo
vzdialených
oblastiach.
34      V tejto
súvislosti
poznamenávam,
že
podľa
článku 18
ods. 9 a 10
nariadenia 2019/943
Agentúra
Európskej
únie
pre
spoluprácu
regulačných
orgánov v oblasti
energetiky
(ďalej
len
„ACER“)
predloží
správu o najlepších
postupoch
týkajúcich
sa
metodík
určovania
prenosových a distribučných
taríf. V poslednej
verzii
tejto
správy
sa
uvádza,
že
„náklady,
ktoré
nesúvisia s používaním
sústavy,
môžu
skresliť
tarifné
signály
sústavy
a/alebo
viesť k narušeniu
trhu s elektrickou
energiou“.
Pozri
správu
agentúry
ACER o sieťových
tarifách,
Getting the signals right:
Electricity network tariff methodologies in
Europe“ z 26. marca 2025
(ďalej
len
„správa
ACER“),
ktorá
je
dostupná
len v anglickom
jazyku,
na
tejto
adrese:
https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Reports/2025‑ACER‑Electricity‑Network‑Tariff‑Practices.pdf,
najmä
s. 29,
bod 85.
35      Pozri bod 49
vyššie.
36      Tak
VREG,
ako
aj
Komisia,
ktorí
pôvodne
vo
svojich
písomných
pripomienkach
tvrdili,
že
zahrnutie
nákladov
súvisiacich
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
do
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
by
viedlo k nezlučiteľnosti,
pokiaľ
ide o VREG, s článkom 18 ods. 1
nariadenia
2019/943, a pokiaľ
ide o Komisiu, s článkom 57 ods. 4 a 5,
ako
aj s článkom 59 ods. 1 písm. a)
smernice
2019/944,
na
pojednávaní
potvrdili,
že
náklady
spojené
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
by
sa
mohli v celom
rozsahu
preniesť
na
konečných
spotrebiteľov v rámci
tretej
tarifnej
zložky.
37      Pozri bod 49
vyššie.
38      Hoci
sa
prdkladajúci vnútroštátny
súd k tejto
otázke
nevyjadril,
stanoviská
účastníkov
konania
sa
líšia,
pokiaľ
ide o spôsob,
akým
sú
náklady
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme
skutočne
zahrnuté
do
sieťových
taríf,
ako
aj o existenciu
skutočnej osobitnej
tarify
pre
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
vo
Flámsku, a tiež o presné
spôsoby,
akými
sa
tieto
náklady
účtujú.
Žalujúci
PDS a belgická
vláda
tvrdia,
že
pre
záväzky
vyplývajúce
zo
služieb
vo
verejnom
záujme
existuje
samostatná
„osobitná
sadzba“,
pričom
tvrdia,
že
náklady
týkajúce
sa
týchto
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
nijako
neovplyvňujú
metodiku
výpočtu
sieťových
poplatkov.
Toto
tvrdenie
však
spochybňuje
VREG,
ktorý
sa
domnieva,
že
náklady
záväzky
vyplývajúce
zo
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme
nie
sú
predmetom
samostatnej
tarify.
39      Platí
to o to
viac,
že
uvedené
ustanovenia
práva
Únie
sa
neodlišujú
svojou
jednoznačnosťou,
ako
bolo
uvedené v bode 51
vyššie.
40      Tak
by
to
bolo v prípade,
keby
náklady
vyplývajúce
zo
záväzkov
služieb
vo
verejnom
záujme,
hoci
formálne
súvisia s „poplatkami
za
prístup
do
sústavy“,
boli
účtované
oddelene
od
týchto
poplatkov.
41      V tejto
súvislosti
konštatujem,
že
zo
správy
ACER,
na
ktorú
sa
odvolávajú
tak
VREG,
ako
aj
žalujúci
PDS a belgická
vláda,
vyplýva,
že
vo
Flámsku,
rovnako
ako
vo
väčšine
členských
štátov,
sú
náklady
nesúvisiace
so
sústavou,
jasne
oddelené
od
ostatných
nákladov
alebo
poplatkov
súvisiacich
so
sústavou.
Pozri v tejto
súvislosti bod 63
tejto
správy a sprievodnú
tabuľku
4,
ako
aj
tabuľku
59
jej prílohy I,
najmä
s. 111.
Táto príloha je dostupná len v anglickom jazyku na tejto adrese: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Publications_annex/2025-ACER-Electricity-Network-Tariff-Annex-I.pdf.
Hoci
ACER v uvedenej
správe
zdôrazňuje,
že v niektorých
členských
štátoch
vrátane
Belgického
kráľovstva,
Írska a Slovenskej republiky
sú
náklady
nesúvisiace
so
sústavou,
zahrnuté
do
sieťových
taríf a nie
sú
vo
faktúre
jasne
oddelené,
zdá
sa,
že
táto
pripomienka
sa
nevzťahuje
na
celé
belgické
územie,
ale
obmedzuje
sa
na
región
Brusel.
Pozri v tejto
súvislosti
správu
ACER,
s. 29, bod 85 a tabuľku
59
jej prílohy I,
s. 111.
42      Komisia
sa
domnieva,
že
prvá
prejudiciálna
otázka
by
mala
byť
chápaná
tak,
že
sa
týka
toho,
či
je
vnútroštátny
zákonodarca
oprávnený
prijať
ustanovenia,
ktoré
zaväzujú
vnútroštátny
regulačný
orgán,
aby
pri
stanovovaní
taríf
zohľadňoval
náklady
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme.
Podľa
jej
názoru
nemožno
vzhľadom
na článok 57 ods. 4 a 5 a článok 59 ods. 1 písm. a)
smernice 2019/944
pripustiť
vnútroštátne
regulačné
opatrenia
obsahujúce
podrobné
ustanovenia,
ktoré
osobitným
spôsobom
stanovujú
prvky,
ktoré
sú v právomoci
vnútroštátneho
regulačného
orgánu,
akými
sú
úroveň
taríf v elektrizačnej
sústave
alebo
konkrétne
metodiky
ich
výpočtu.
43      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 2. septembra
2021,
Komisia/Nemecko
(Prebratie
smerníc
2009/72 a 2009/73)
(C‑718/18,
EU:C:2021:662, body 108 a 109,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
44      Pozri
rozsudok
zo
6. marca 2025,
Alajärven Sähkö a i. (C‑48/23,
ďalej
len
„rozsudok
Alajärven Sähkö a i.“
EU:C:2025:144,
bod 30 a citovaná
judikatúra).
45      Pozri
rozsudok
Alajärven Sähkö a i. (body 32 a 39 ako aj citovaná
judikatúra).
46      V skutočnosti
sú
poplatky
za
záväzky
služieb
vo
verejnom
záujme
podobné
„klasickému“
podpornému
mechanizmu,
ktorý
členské
štáty
používajú
okrem
iných
nástrojov v rámci
schém
štátnej
pomoci
na
energiu z obnoviteľných
zdrojov.
47      Ako
však
bolo
uvedené v bodoch 50 a 56
vyššie,
náklady
súvisiace
so
záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme,
ktoré
podporujú
presadzovanie
obnoviteľných
zdrojov
energie,
patria v zásade
do
tejto
poslednej
kategórie.
48      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že v rámci
prejednávanej
veci
dekrét o energetike
stanovuje,
že
prenesenie
nákladov
prevádzkovateľmi
sústav
sa
musí
uskutočniť
pod
kontrolou
VREG.
Podľa
písomných a ústnych
pripomienok
VREG a belgickej
vlády
sa
dohľad,
ktorý
vykonáva
VREG,
týka
najmä
overenia
súvislosti
medzi
týmito
nákladmi a záväzkami
služieb
vo
verejnom
záujme,
ako
aj
ich
primeranosti.
49      Tak
by
to
mohlo
byť
najmä v prípade,
ak
tieto
aspekty
obsahujú
technické
prvky,
ktoré
si
vyžadujú
komplexné
posúdenie.
50      Pozri
rozsudok
Alajärven Sähkö a i. (bod 40).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
som
predniesol v tejto
veci
(C‑48/23,
EU:C:2024:695, body 52 a 53).
51      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 13. júla
2009 o spoločných
pravidlách
pre
vnútorný
trh
so
zemným
plynom,
ktorou
sa
zrušuje
smernica
2003/55/ES
(Ú. v. EÚ L 211,
2009, s. 94).
52      Ustanovenie,
ktoré
doslovne
zodpovedá článku 9 ods. 1
až
3
smernice
2019/944.
53      Pozri
rozsudok z 30. apríla
2020,
Оvergas Mreži a Bălgarska gazova asocijacija (C‑5/19,
EU:C:2020:343,
bod 88).
Pozri
tiež
rozsudok
zo
16. júla
2020,
Komisia/Maďarsko
(Poplatky
za
prístup k prenosovým
sústavám
pre
elektrinu a k prepravným
sieťam
pre
zemný
plyn)
(C‑771/18,
EU:C:2020:584, body 47
až
53).
54      Keďže
nariadenie
2019/943
nestanovuje
konkrétnejšie
ustanovenia
týkajúce
sa
metodiky
uplatniteľnej
na
posúdenie
efektívnosti a jej
podporu,
určenie
takejto
metodiky
patrí
do
pôsobnosti
vnútroštátneho
regulačného
orgánu v súlade s článkom 59
smernice 2019/944.
55      Pozri
analogicky
rozsudok z 23. októbra
2025,
Gaso a Conexus Baltic Grid (C‑87/24,
EU:C:2025:826,
bod 81).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
som
predniesol v tejto
veci
(C‑87/24,
EU:C:2025:249, bod 65).
56      Tak
je
to
najmä v prípade,
keď
má
vnútroštátny
regulačný
orgán
vykonať
výhľadové
ekonomické
analýzy s cieľom
určiť
pravdepodobnosť
určitého
vývoja
relevantného
trhu v predvídateľnom
časovom
rámci.
Je
samozrejmé,
že
takéto
výhľadové
analýzy
sú
často
zložité a nevyhnutne
neistejšie
ako
analýzy
ex post.
Pozri
analogicky v súvislosti s oblasťou
koncentrácií
rozsudok z 13. júla
2023,
Komisia/CK
Telecoms UK
Investments (C‑376/20 P,
EU:C:2023:561, body 82 a 83).
57      Treba
objasniť,
že
väčšina
vnútroštátnych
regulačných
orgánov v rámci Únie
používa
pri
regulácii
príjmov
PDS
metodiky
založené
na
historických
nákladoch
na
stanovenie
ich
sieťových
taríf. V tejto
súvislosti
pozri
správu
Rady
európskych
energetických
regulátorov
(CEER) z roku
2023 o regulačných
rámcoch
pre
európske
energetické
siete, s názvom
„Regulatory Frameworks for European Energy
Networks“, z 21. februára 2024, k dispozícii
na
adrese:
https://www.ceer.eu/wp‑content/uploads/2024/04/RFR23‑Main‑report.pdf,
najmä
s. 166.
58      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že článok 18 ods. 4 písm. b)
nariadenia
2019/943
stanovuje,
že
pri
stanovovaní
poplatkov
za
prístup
do
sústavy
sú
jedným z prvkov,
ktoré
treba
zohľadniť,
„platby
očakávané v budúcich
obdobiach,
odhadované
na
základe
minulých
období“.
59      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
metodika
spoplatňovania,
ktorú
si
VREG
zvolil,
stanovuje
najmä
kontrolu,
ktorú
vykonáva
VREG
nad
primeranosťou
nákladov
vykazovaných
PDS
(ktorá
spočíva
okrem
iného v overení,
či
sú
náklady
odôvodnené z hľadiska
užívateľov
distribučnej
sústavy
alebo
všeobecného
záujmu a či
sa
im
nedalo
zabrániť).
Okrem
toho
VREG
uplatňuje
strop
príjmov z endogénnych
nákladov,
ktorý
tak
predstavuje
stimul
efektívnosti.
Pozri
tiež bod 17
vyššie.
60      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
najmä
uvádza,
že
sa
nezdá,
že
by
metodika
uplatnená
VREG
zahŕňala
mechanizmus
umožňujúci
overiť
odôvodnenie a nevyhnutnosť
nákladov
vynaložených
PDS
počas
referenčného
obdobia.
Za
predpokladu,
že
by
boli
flámski
PDS v danom
prípade
neefektívni,
čo
je
skutočnosť, v súvislosti s ktorou
tento
súd
sám
priznáva,
že
sa k nej v tejto
fáze
nemôže
vyjadriť,
táto
metodika
spoplatňovania
by
podľa
uvedeného
súdu
nebola
schopná
takúto
situáciu
odhaliť
ani
zabrániť
tomu,
aby
sa
nadmerné
náklady
preniesli
na
konečných
užívateľov
prostredníctvom
príliš
vysokých
taríf.
Pre
úplnosť
uvádzam,
že
podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
žalujúci
PDS
síce v zásade
nenamietajú
proti
použitiu
historických
nákladov
ako
východiskového
bodu
na
výpočet
taríf,
avšak
spochybňujú
metodiku
prijatú
VREG z dôvodu,
že
by
hrozilo
nie
„nadhodnotenie“
ich
nákladov,
ako
to
predpokladá
ten
istý
súd,
ale
„podhodnotenie“
ich
skutočných
nákladov
(čo
by
teda
viedlo k priznaniu
príliš
nízkeho
príjmu
týmto
PDS).
Žalujúci
PDS
tiež
zdôrazňujú,
že
historické
údaje,
na
ktorých
sa
zakladá
metodika
prijatá
VREG,
nemusí
nevyhnutne
odrážať
skutočné
vynaložené
náklady, a to
najmä v prípade
šokov
alebo
nepredvídateľných
udalostí,
ktoré
viedli k výrazným
výkyvom
na
trhoch.