62016CC0093
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
MACIEJ SZPUNAR
prezentate la 29 martie 2017 (
*1
)
Cauza C‑93/16
Ornua Co‑operative Limited, fosta The Irish Dairy Board Co‑operative Limited,
împotriva
Tindale & Stanton Ltd España SL
[cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Alicante (Curtea Provincială din Alicante, Spania)]
„Trimitere preliminară – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Caracter unitar – Articolul 1 – Risc de confuzie – Atingere adusă renumelui – Articolul 9 alineatul (1) literele (b) și (c) – Mărci în conflict care includ o indicație de proveniență geografică – Coexistență pașnică a mărcilor în conflict într‑o parte a teritoriului Uniunii”
Introducere
1.
Prezenta cerere de decizie preliminară a fost introdusă în cadrul unui litigiu născut din conflictul dintre semnele KERRYGOLD și KERRYMAID. Deși semnele în cauză, protejate ca marcă a Uniunii Europene și, respectiv, ca mărci naționale, coexistă pașnic în Irlanda și în Regatul Unit de mai mult de 20 de ani, prezentul litigiu – pendinte în fața unei instanțe spaniole sesizate în calitate de instanță pentru mărci ale Uniunii Europene – are legătură cu un conflict între aceste două semne în restul teritoriului Uniunii Europene.
2.
Contextul special din prezenta cauză oferă Curții ocazia de a‑și dezvolta jurisprudența privind principiul caracterului unitar al mărcii Uniunii Europene (
*2
). Va fi vorba, în special, de precizarea modului în care analiza riscului de confuzie și a atingerii aduse renumelui, în temeiul articolului 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (
*3
), trebuie să integreze două aspecte, și anume, pe de o parte, faptul că mărcile în conflict coexistă pașnic într‑o parte a teritoriului Uniunii și, pe de altă parte, faptul că acestea includ o indicație de proveniență geografică (
*4
).
Cadrul juridic
3.
Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 prevede:
„Marca [Uniunii Europene] are un caracter unitar. Aceasta produce aceleași efecte în întreaga Uniune: nu poate fi înregistrată, transferată, nu poate face obiectul unei renunțări, al unei decizii de decădere din drepturi a titularului sau de nulitate și, respectiv, utilizarea sa nu poate fi interzisă, decât cu efect în întreaga Uniune. Acest principiu se aplică cu excepția cazului în care se prevede altfel prin prezentul regulament.”
4.
Articolul 9 alineatul (1) din acest regulament prevede:
„O marcă [a Uniunii Europene] conferă titularului său un drept exclusiv. Titularul este îndreptățit să interzică oricărui terț să folosească, fără acordul său, în comerț:
[…]
(b)
un semn pentru care, din cauza identității sau similitudinii sale cu marca [Uniunii Europene] și din cauza identității sau similitudinii produselor sau serviciilor acoperite de marca [Uniunii Europene] și de semn, există un risc de confuzie pentru public; riscul de confuzie cuprinde riscul de asociere între semn și marcă;
(c)
un semn identic sau similar cu marca [Uniunii Europene] pentru produse sau servicii care nu sunt similare cu cele pentru care este înregistrată marca [Uniunii Europene], atunci când aceasta este de notorietate în [Uniune] și când folosirea semnului fără motiv întemeiat generează un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii [Uniunii Europene] sau aduce atingere acestora.”
5.
Articolul 12 din același regulament prevede:
„Dreptul conferit de o marcă [a Uniunii Europene] nu permite titularului său să interzică terților utilizarea în comerț:
[…]
(b)
a indicațiilor privind […] proveniența geografică […],
[…]
atât timp cât această utilizare se face conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.”
Litigiul principal
6.
Societatea irlandeză Ornua Co‑operative Limited, fostă The Irish Dairy Board Co‑operative Limited (denumită în continuare „Ornua”), este titulara mărcii verbale a Uniunii Europene KERRYGOLD, înregistrată în 1998, precum și a două mărci figurative care conțin același element verbal, înregistrate în 1998 și, respectiv, în 2011, pentru produse alimentare (denumite în continuare, în mod colectiv, „mărcile KERRYGOLD”).
7.
Societatea spaniolă Tindale & Stanton Ltd España SL (denumită în continuare „T&S”) importă și distribuie în Spania, sub semnul KERRYMAID, produse lactate ale Kerry Group plc.
8.
Kerry Group este titulara mărcilor naționale verbale KERRYMAID, înregistrate în Irlanda și în Regatul Unit.
9.
La 29 ianuarie 2014, Ornua a introdus în fața Juzgado de lo Mercantil de Alicante (Tribunalul comercial din Alicante, care acționează în calitate de instanță pentru mărci ale Uniunii Europene, Spania) o acțiune în contrafacere împotriva T&S privind încălcarea pretinsă a mărcilor KERRYGOLD ca urmare a folosirii semnului KERRYMAID. Această acțiune a fost întemeiată pe articolul 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.
10.
Această instanță a respins acțiunea pentru motivul că singura similitudine între mărcile în conflict rezultă din elementul comun „Kerry”, care se referă la un comitat irlandez recunoscut pentru creșterea bovinelor, și că este cert că, în Irlanda și în Regatul Unit, aceste mărci coexistă pașnic.
11.
Astfel, potrivit acestei instanțe, consecințele coexistenței pașnice în aceste două state membre ar trebui, având în vedere caracterul unitar al mărcii Uniunii Europene, să fie extrapolate la întreaga Uniune. Pentru același motiv, nu ar exista un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din notorietatea mărcilor invocate, utilizarea semnului KERRYMAID în Spania fiind făcută în scopul comercializării unui produs care este, de mulți ani, comercializat în alte state membre fără opoziția titularului mărcilor KERRYGOLD.
12.
Ornua a formulat apel împotriva acestei hotărâri la instanța de trimitere.
13.
Instanța de trimitere menționează că mărcile KERRYGOLD se bucură de renume în întreaga Uniune. Ea arată că titularul acestor mărci recunoaște coexistența lor pașnică cu marca KERRYMAID doar în Irlanda și în Regatul Unit. Instanța de trimitere are astfel îndoieli în legătură cu posibilitatea de a lua în considerare această împrejurare cu ocazia analizei riscului de confuzie și a atingerii aduse renumelui pe întreg teritoriul Uniunii.
Întrebările preliminare și procedura în fața Curții
14.
În aceste condiții, Audiencia Provincial de Alicante (Curtea provincială din Alicante, Spania) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 9 alineatul (1) litera (b) din [Regulamentul nr. 207/2009], în măsura în care impune existența unui risc de confuzie pentru ca titularul unei mărci [a Uniunii Europene] să poată interzice unui terț utilizarea în comerț, fără acordul său, a unui semn, în cazurile prevăzute de acesta, poate fi interpretat în sensul că permite excluderea riscului de confuzie în cazul în care marca [Uniunii Europene] anterioară a coexistat pașnic, ca urmare a toleranței titularului, timp de mai mulți ani, în două state membre ale Uniunii cu mărci naționale similare, astfel încât lipsa riscului de confuzie în aceste două state se extrapolează la alte state membre sau la întreaga Uniune, având în vedere tratamentul unitar pe care îl impune marca [Uniunii Europene]?
2)
În situația prevăzută la întrebarea precedentă, este posibil să fie luate în considerare caracteristicile geografice, demografice, economice sau de altă natură din statele membre în care a avut loc coexistența pentru a se realiza evaluarea riscului de confuzie, astfel încât lipsa riscului de confuzie în statele membre respective să se poată extrapola la un alt stat membru sau la întreaga Uniune?
3)
În ceea ce privește situația prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din [Regulamentul nr. 207/2009], această dispoziție trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care marca anterioară a coexistat cu semnul contestat pe parcursul unui anumit număr de ani, în două state membre ale Uniunii, fără opoziția titularului mărcii anterioare, această toleranță a titularului față de utilizarea semnului ulterior în cele două state menționate în special poate fi extrapolată la restul teritoriului Uniunii în scopul de a stabili dacă utilizarea de către terț a unui semn ulterior are la bază un motiv întemeiat, ca urmare a tratamentului unitar impus pentru marca [Uniunii Europene]?”
15.
Decizia de trimitere a fost primită la grefa Curții la 15 februarie 2016. Părțile din litigiul principal, guvernele german și francez, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise.
16.
Curtea a adresat instanței de trimitere o cerere de lămuriri la care aceasta a răspuns la 12 decembrie 2016. Părțile din litigiul principal și Comisia au participat la ședința care a avut loc la 18 ianuarie 2017.
Analiză
Observații introductive
17.
Prezentul litigiu impune interpretarea articolului 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 cu privire la două aspecte.
18.
Pe de o parte, dat fiind că cele două mărci în conflict coexistă pașnic în Irlanda și în Regatul Unit, instanța de trimitere ridică – prin intermediul celor trei întrebări preliminare adresate – problema eventualei concluzii care trebuie desprinsă din această împrejurare în scopul aprecierii riscului de confuzie și a atingerii aduse renumelui în restul teritoriului Uniunii.
19.
Pe de altă parte, prezentul litigiu va permite totodată Curții să precizeze condițiile analizei unui risc de confuzie între mărci care includ aceeași indicație de proveniență geografică (
*5
).
20.
Astfel, din decizia de trimitere reiese că termenul „Kerry” comun celor două mărci în conflict este numele unui comitat irlandez recunoscut pentru creșterea bovinelor. Relevanța acestui aspect – care nu este vizat în mod explicit de enunțul întrebărilor preliminare – a fost confirmat printr‑o cerere de lămuriri adresată de Curte instanței de trimitere, în timp ce părțile interesate au putut să se exprime în mod util cu privire la acest subiect în cursul ședinței. În consecință, este necesar să se extindă domeniul întrebărilor preliminare cu privire la acest aspect, conform jurisprudenței constante care autorizează un astfel de procedeu în scopul furnizării unui răspuns util instanței de trimitere (
*6
).
Cu privire la aplicarea articolului 9 din Regulamentul nr. 207/2009 în cazul coexistenței pașnice a mărcilor în conflict într‑o parte a teritoriului Uniunii
21.
Prin intermediul celor trei întrebări preliminare, care propunem să fie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă și, după caz, în ce mod faptul că mărcile în conflict coexistă pașnic într‑o parte a teritoriului Uniunii poate să influențeze analiza privind existența unui risc de confuzie și a unei atingeri aduse renumelui, în temeiul articolului 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009, în restul teritoriului Uniunii.
22.
Subliniem de la bun început că coexistența pașnică a unor mărci în conflict constituie un aspect relativ puțin dezvoltat în jurisprudența Curții.
23.
În ceea ce privește analiza unui risc de confuzie, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că existența unui astfel de risc în percepția publicului relevant trebuie să fie apreciată în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză (
*7
).
24.
În această privință, Curtea a admis că nu se poate exclude posibilitatea ca o coexistență pașnică a mărcilor pe o anumită piață să contribuie eventual, alături de alte elemente, la diminuarea riscului de confuzie între ele (
*8
).
25.
Această considerație a fost, de asemenea, reținută în jurisprudența Tribunalului referitoare la procedurile de opoziție, potrivit căreia o astfel de coexistență trebuie nu doar să fie pașnică, ci și să se bazeze pe absența unui risc de confuzie pentru publicul relevant (
*9
).
26.
Deși Curtea nu a avut încă posibilitatea de a preciza condițiile care însoțesc aplicarea conceptului „coexistență pașnică”, rezultă totuși din această jurisprudență că coexistența pașnică a mărcilor în conflict pe piața vizată constituie un element relevant care trebuie să fie luat în considerare cu ocazia aprecierii globale a riscului de confuzie.
27.
În speță, este cert că coexistența mărcilor în conflict, pașnică și de lungă durată, este de natură să excludă existența unui risc de confuzie pe piața vizată în Irlanda și în Regatul Unit.
28.
Prezenta dezbatere se concentrează astfel pe problema dacă această împrejurare trebuie să fie luată în considerare în scopul aprecierii unui astfel de risc în Spania, teritoriu pe care pretinsa contrafacere ar fi fost comisă, precum și în restul teritoriului Uniunii.
29.
Ornua arată că, pentru a putea fi luată în considerare la aprecierea unui risc de confuzie cu marca Uniunii Europene, coexistența pașnică trebuie să fie stabilită pe întreg teritoriul Uniunii. Această considerație decurge, potrivit acesteia, din principiul caracterului unitar al mărcii Uniunii Europene, precum și din faptul că efectul unei astfel de mărci se extinde pe întregul teritoriu al Uniunii. Coexistența pe o parte a teritoriului Uniunii nu permite, potrivit Ornua, desprinderea niciunei concluzii cu privire la restul teritoriului respectiv.
30.
Această interpretare este împărtășită, în cea mai mare parte, de guvernele german și francez. Comisia arată de asemenea că coexistența pașnică între mărcile în conflict trebuie, în principiu, să fie demonstrată pe întreg teritoriul pe care este comisă presupusa încălcare și, prin urmare, în ceea ce privește marca Uniunii Europene, pe întreg teritoriul Uniunii. Aceasta adaugă totuși că nu se poate exclude ca situația din teritoriul în care mărcile în conflict coexistă să poată furniza informații utile pentru evaluarea riscului de confuzie pe alte piețe.
31.
Observăm că o interpretare similară – care solicită demonstrarea coexistenței pașnice pe întreg teritoriul Uniunii – reiese, de asemenea, din practica Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) referitoare la procedurile de opoziție (
*10
), validată de Tribunal (
*11
). Conform acestei abordări, dacă există probabilitatea unui risc de confuzie pe întreg teritoriul Uniunii, din cauza întinderii mărcii Uniunii Europene, absența riscului de confuzie grație coexistenței trebuie, la rândul său, să fie stabilită pe întreg teritoriul Uniunii.
32.
T&S propune o interpretare diferită și consideră că coexistența pașnică constituie un element relevant chiar și atunci când nu privește decât o parte a teritoriului Uniunii. Potrivit acesteia, în cazul în care mărcile în conflict au coexistat într‑o parte substanțială a teritoriului Uniunii fără să creeze niciun risc de confuzie, s‑ar putea concluziona că un astfel de risc nu există în nicio parte a Uniunii.
33.
Niciuna dintre aceste două poziții, care se situează la doi poli diametral opuși, nu ne convinge.
34.
Sistemul mărcii Uniunii Europene se bazează, desigur, pe principiul caracterului unitar al acestei mărci, care impune protecția sa uniformă pe întreg teritoriul Uniunii.
35.
Cu toate acestea, din caracteristicile sistemului stabilit de Regulamentul nr. 207/2009 rezultă că, în anumite situații, aprecierea riscului de confuzie a unui semn cu marca Uniunii Europene nu ajunge la un rezultat unic, valabil pentru întreg teritoriul Uniunii.
36.
În Hotărârea combit Software, Curtea a decis că acest principiu al caracterului unitar nu se opune ca o instanță competentă în domeniul mărcilor Uniunii Europene să constate că utilizarea unui semn creează un risc de confuzie cu o marcă a Uniunii Europene într‑o parte a teritoriului Uniunii, fără a crea în același timp un asemenea risc într‑o altă parte a acestui teritoriu, nici ca această instanță să formuleze concluzii în urma acestei constatări, pronunțând, cu titlu excepțional și pe baza elementelor prezentate, în principiu, de pârât, un ordin de încetare limitată teritorial (
*12
).
37.
Astfel, atunci când se constată că nu există niciun risc de confuzie într‑o anumită parte a Uniunii, nu se poate interzice comerțul legitim care rezultă din utilizarea semnului în cauză în această parte a Uniunii (
*13
).
38.
Din aceeași hotărâre reiese că constatarea încălcării dreptului exclusiv conferit de marca Uniunii Europene poate, cu titlu excepțional, să fie limitată teritorial. De asemenea, rezultă că lipsa unui risc de confuzie între mărcile în conflict într‑o parte a teritoriului Uniunii nu exclude constatarea unui astfel de risc într‑o altă parte a acestui teritoriu.
39.
În consecință – contrar celor susținute de T&S – chiar dacă s‑ar fi stabilit, prin intermediul argumentului întemeiat pe coexistența pașnică, că utilizarea mărcilor în conflict nu creează niciun risc de confuzie în Irlanda și în Regatul Unit, această împrejurare nu împiedică, prin ea însăși, constatarea existenței unui astfel de risc într‑o altă parte a Uniunii.
40.
Cu toate acestea – contrar poziției adoptate de Ornua – nu rezultă, în opinia noastră, nici că coexistența pașnică într‑o parte a teritoriului Uniunii este lipsită de relevanță pentru analiza riscului de confuzie cu o marcă a Uniunii Europene.
41.
Aprecierea unui risc de confuzie, într‑un litigiu privind încălcarea dreptului exclusiv conferit de marca Uniunii Europene, necesită o analiză globală a tuturor factorilor relevanți care se raportează în mod potențial la întreg teritoriul Uniunii. În cadrul acestui exercițiu, relevanța unui element nu poate fi exclusă doar din cauza faptului că se referă la situația care prevalează numai într‑o parte a teritoriului Uniunii.
42.
Coexistența pașnică a două mărci la nivel național poate rezulta din diferite împrejurări. Nu se poate exclude în această privință că lipsa riscului de confuzie într‑o parte a teritoriului Uniunii în care mărcile în discuție au fost utilizate în mod intensiv și pe o perioadă lungă poate indica lipsa unui astfel de risc în alte părți ale Uniunii, atunci când condițiile pieței și percepția publicului relevant nu variază în mod semnificativ (
*14
).
43.
Astfel, atunci când, precum în speță, se stabilește că utilizarea semnelor în cauză nu creează un risc de confuzie într‑o parte a teritoriului Uniunii în care aceste semne coexistă pașnic de mult timp, acest element poate avea un impact asupra aprecierii riscului de confuzie în alte zone de conflict potențial.
44.
Considerăm că aceasta ar fi putut fi intenția instanței spaniole de fond atunci când a indicat că singura similitudine între mărcile în conflict rezultă din indicația geografică „Kerry” și că, în plus, aceste mărci coexistă pașnic în Irlanda și în Regatul Unit, astfel încât nu există niciun motiv să se considere că activitatea T&S ar genera o confuzie într‑o altă parte a Uniunii.
45.
Astfel, după cum rezultă din analiza noastră de mai jos (
*15
), faptul că mărcile în conflict cuprind o indicație de proveniență geografică, și anume referirea la un comitat irlandez – ceea ce ar putea fi una dintre împrejurările care explică coexistența pașnică în Irlanda și în Regatul Unit – constituie un element relevant în scopul aprecierii riscului de confuzie la nivelul Uniunii.
46.
Desigur, astfel cum arată în mod întemeiat guvernele german și francez, precum și Comisia, coexistența pașnică în anumite state membre nu poate fi extrapolată la restul Uniunii. O astfel de extrapolare automată trebuie să fie exclusă. Nu este, în opinia noastră, mai puțin adevărat că circumstanțele aferente coexistenței pașnice într‑o parte a teritoriului Uniunii pot constitui un indiciu relevant pentru aprecierea unui risc de confuzie în întreaga Uniune.
47.
Având în vedere cele de mai sus, apreciem, așadar, că coexistența pașnică a semnelor în conflict într‑o parte a teritoriului Uniunii constituie un element care, fără a fi decisiv, poate fi luat în considerare în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie cu o marcă a Uniunii Europene într‑o altă parte a acestui teritoriu, în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
48.
Aceeași considerație este valabilă, în opinia noastră, în ceea ce privește analiza prevăzută la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009, care reglementează o protecție mai extinsă în favoarea mărcilor notorii.
49.
Constatarea referitoare la una dintre atingerile aduse caracterului distinctiv sau renumelui mărcii anterioare prevăzute de această dispoziție trebuie să se bazeze în special pe existența unei legături între mărcile în conflict, consecința unui anumit grad de similitudine între ele. Existența unei astfel de legături trebuie apreciată în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză, printre care se numără riscul de confuzie în percepția publicului (
*16
).
50.
Pentru aceleași motive pe care le‑am menționat în legătură cu articolul 9 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, în cadrul aprecierii globale pe care o impune litera (c) a acestui articol, trebuie să se țină seama, dacă este cazul, de faptul că mărcile coexistă pașnic într‑o parte a teritoriului Uniunii.
51.
Astfel, deși, în enunțul celei de a treia întrebări preliminare, instanța de trimitere menționează posibilitatea de a se ține seama de coexistența pașnică drept motiv întemeiat pentru utilizare, considerăm că trebuie să se țină seama de această împrejurare în cadrul aprecierii globale referitoare la existența unei legături între mărci. Dacă o astfel de legătură ar lipsi, nu ar mai fi nevoie să se examineze existența unui motiv întemeiat.
52.
Amintim, în această privință, că condiția privind renumele trebuie considerată îndeplinită atunci când marca Uniunii Europene se bucură de renume pe o parte substanțială a teritoriului Uniunii, o astfel de parte putând corespunde, eventual, în special, teritoriului unui singur stat membru (
*17
). În opinia noastră, împrejurarea referitoare la o coexistență pașnică ar putea fi și mai relevantă în acest context, atunci când privește partea Uniunii care servește drept referință pentru stabilirea renumelui mărcii anterioare.
53.
Pe baza tuturor acestor considerente, apreciem că dispozițiile articolului 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 trebuie interpretate în sensul că faptul că mărcile în conflict coexistă pașnic într‑o parte a teritoriului Uniunii, fără a genera confuzie, nu înseamnă că riscul de confuzie este exclus în mod automat într‑o altă parte a acestui teritoriu. Această coexistență constituie totuși un element relevant care poate, dacă este cazul, să fie luat în considerare în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie și a existenței unei legături între mărcile în cauză, care fundamentează fiecare dintre aceste dispoziții.
Cu privire la aplicarea articolului 9 din Regulamentul nr. 207/2009 în cazul mărcilor care cuprind o indicație de proveniență geografică
54.
Subliniem că, prin adoptarea Regulamentului nr. 207/2009, legiuitorul Uniunii a recunoscut existența unui interes general de a proteja disponibilitatea indicațiilor care pot servi pentru a desemna proveniența geografică a produselor în cauză. Această considerație stă la baza mai multor dispoziții ale acestui regulament, în special cele privind motivele absolute de refuz, limitarea efectelor unei mărci, precum și efectele mărcilor colective (
*18
).
55.
În temeiul articolului 12 litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, titularul mărcii Uniunii Europene nu poate interzice unui terț utilizarea în comerț a indicațiilor privind, în special, proveniența geografică a unui produs, atât timp cât această utilizare se face conform practicilor loiale în domeniul industrial și comercial. O limitare analogă este prevăzută la articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2008/95/CE (
*19
).
56.
Această limitare a drepturilor exclusive conferite de o marcă are ca scop concilierea intereselor titularului unei mărci cu cele ale altor producători de pe piața internă, ținând seama de axiologia dreptului mărcilor ca element esențial al sistemului concurențial nedenaturat pe care Tratatul FUE dorește să îl stabilească și să îl mențină (
*20
).
57.
Existența unui interes general de a proteja disponibilitatea semnelor sau a indicațiilor care pot servi pentru a desemna proveniența geografică, în special denumirile geografice, a fost recunoscută în jurisprudența Curții (
*21
).
58.
Pentru a valorifica interesul general în cauză, este suficient ca denumirea geografică să poată desemna proveniența produselor vizate. Așadar, este necesar să se stabilească dacă denumirea geografică desemnează un loc care prezintă în prezent, în percepția mediilor interesate, o legătură cu categoria de produse vizată sau dacă este rezonabil să se prevadă că, pe viitor, o astfel de legătură poate fi stabilită (
*22
).
59.
Astfel, în contextul litigiului născut dintr‑un conflict între semnul „KERRY Spring” și marca GERRI, pentru băuturi răcoritoare, Curtea a decis că titularul unei mărci naționale nu poate interzice utilizarea indicației de proveniență geografică care se raportează la un alt stat membru decât dacă această utilizare nu este conformă practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial. Doar faptul că există un risc de confuzie auditivă între cele două semne nu este suficient pentru a concluziona că utilizarea acestei indicații în comerț nu este conformă practicilor loiale (
*23
).
60.
Aceste considerații, menționate de Curte ținând seama de marea diversitate lingvistică a Comunității Europene din acea perioadă, formată din 15 state membre, sunt încă și mai pertinente în prezent.
61.
Chiar presupunând că indicația de proveniență geografică care se raportează la un stat membru poate, în percepția consumatorilor din alt stat membru, să fie considerată ca fiind similară cu termenul încorporat într‑o marcă, titularul mărcii nu poate interzice o astfel de utilizare atât timp cât aceasta rămâne conformă cu practicile loiale. Similitudinea care decurge din acest termen nu poate, prin urmare, să fie luată în considerare pentru a reține existența unui risc de confuzie.
62.
În speță, astfel cum reiese din decizia de trimitere, termenul „Kerry” comun celor două semne în conflict este numele unui comitat irlandez recunoscut pentru creșterea bovinelor, care poate astfel servi drept indicație de proveniență a produselor lactate în discuție în acțiunea principală.
63.
În aceste condiții, instanța pentru mărci ale Uniunii Europene nu poate ține seama de o astfel de similitudine între semne, care rezultă din utilizarea conformă practicilor loiale a acestei indicații geografice, pentru constatarea existenței unui risc de confuzie cu marca Uniunii Europene sau a unei atingeri aduse renumelui acestei mărci.
64.
Astfel, îi revine acelei instanțe obligația de a asigura faptul că constatarea unei încălcări a drepturilor exclusive conferite de marca Uniunii Europene în astfel de circumstanțe nu contravine limitării efectelor acestei mărci prevăzute la articolul 12 litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
65.
Având în vedere cele de mai sus, considerăm că articolul 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 trebuie interpretat în sensul că faptul că mărcile în cauză cuprind același termen, care constituie o indicație de proveniență geografică utilizată în conformitate cu practicile loiale, nu poate servi ca fundament pentru a constata existența unui risc de confuzie cu o marcă a Uniunii Europene sau a unei atingeri aduse renumelui acestei mărci.
Concluzie
66.
În lumina considerațiilor care preced, propunem Curții să răspundă la cererea de decizie preliminară adresată de Audiencia Provincial de Alicante (Curtea provincială din Alicante, Spania) după cum urmează:
„1)
Articolul 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că faptul că mărcile în conflict coexistă pașnic într‑o parte a teritoriului Uniunii, fără a genera confuzie, nu înseamnă că riscul de confuzie este exclus în mod automat într‑o altă parte a acestui teritoriu. Această coexistență constituie totuși un element relevant care poate, dacă este cazul, să fie luat în considerare în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie și a existenței unei legături între mărcile în cauză, care fundamentează fiecare dintre aceste dispoziții.
2)
Articolul 9 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 trebuie interpretat în sensul că faptul că mărcile în cauză cuprind același termen, care constituie o indicație de proveniență geografică utilizată în conformitate cu practicile loiale, nu poate servi ca fundament pentru constatarea existenței unui risc de confuzie cu o marcă a Uniunii Europene sau a unei atingeri aduse renumelui acestei mărci.”
(
*1
)	Limba originală: franceza.
(
*2
)	A se vedea Hotărârea din 12 aprilie 2011, DHL Express Franța (C‑235/09, EU:C:2011:238), și Hotărârea din 22 septembrie 2016, combit Software (C‑223/15, EU:C:2016:719).
(
*3
)	Regulamentul Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1), în versiunea aplicabilă ratione temporis în speță. Dispoziții în esență analoge sunt reluate la articolul 9 alineatul (2) literele (b) și (c) din acest regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2015/2424 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2015 (JO 2015, L 341, p. 21).
(
*4
)	Utilizăm termenul care decurge din textul articolului 12 din Regulamentul nr. 207/2009. Diverse instrumente juridice internaționale și ale Uniunii utilizează termenii „indicație de proveniență” și „indicație geografică”, conținutul juridic precis al acestora fiind tributar instrumentului în discuție.
(
*5
)	A se vedea Hotărârea din 4 mai 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 și C‑109/97, EU:C:1999:230), și Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Gerolsteiner Brunnen (C‑100/02, EU:C:2004:11).
(
*6
)	A se vedea în special Hotărârea din 7 decembrie 2000, Telaustria și Telefonadress (C‑324/98, EU:C:2000:669, punctul 59), și Hotărârea din 7 martie 2013, Efir (C‑19/12, nepublicată, EU:C:2013:148, punctul 27).
(
*7
)	A se vedea în special Hotărârea din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, punctul 18).
(
*8
)	Hotărârea din 3 septembrie 2009, Aceites del Sur‑Coosur/Koipe (C‑498/07 P, EU:C:2009:503, punctul 82).
(
*9
)	Hotărârea din 11 mai 2005, Grupo Sada/OAPI – Sadia (GRUPO SADA) (T‑31/03, EU:T:2005:169, punctul 86), și Hotărârea din 11 decembrie 2007, Portela & Companhia/OAPI – Torrens Cuadrado și Sanz (Bial) (T‑10/06, nepublicată, EU:T:2007:371, punctul 76).
(
*10
)	Orientările EUIPO prevăd că, dacă marca anterioară invocată în susținerea opoziției este o marcă a Uniunii Europene, solicitantul trebuie să demonstreze o coexistență în întreaga Uniune. A se vedea „Orientări privind examinarea efectuată în cadrul Oficiului”, Partea C‑2-6, p. 7 (https://euipo.europa.eu/ohimportal/fr/trade‑mark‑guidelines).
(
*11
)	Hotărârea din 10 aprilie 2013, Höganäs/OAPI – Haynes (ASTALOY) (T‑505/10, nepublicată, EU:T:2013:160, punctele 49 și 50).
(
*12
)	Hotărârea din 22 septembrie 2016, combit Software (C‑223/15, EU:C:2016:719, punctul 36).
(
*13
)	Hotărârea din 22 septembrie 2016, combit Software (C‑223/15, EU:C:2016:719, punctele 31 și 32); a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea din 12 aprilie 2011, DHL Express Franța (C‑235/09, EU:C:2011:238, punctele 46-48).
(
*14
)	Constatăm că Comisia arată, excluzând orice extrapolare automată, că nimic nu se opune ca instanța națională să ia în considerare informațiile privind situația din alte state membre atunci când caracteristicile lingvistice și socioculturale, precum și cele ale pieței vizate sunt comparabile.
(
*15
)	A se vedea punctul 65 din prezentele concluzii.
(
*16
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 27 noiembrie 2008, Intel Corporation (C‑252/07, EU:C:2008:655, punctele 30, 41 și 42, precum și jurisprudența citată).
(
*17
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2009, PAGO International (C‑301/07, EU:C:2009:611, punctele 27 și 29), și Hotărârea din 3 septembrie 2015, Iron & Smith (C‑125/14, EU:C:2015:539, punctul 19).
(
*18
)	Articolul 7 alineatul (1) litera (c), articolul 12 litera (b) și articolul 66 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.
(
*19
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2008, L 299, p. 25).
(
*20
)	A se vedea în acest sens, în legătură cu dispoziția identică prevăzută la articolul 6 alineatul (1) litera (b) din Prima Directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (89/104/CEE) (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92), Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Gerolsteiner Brunnen (C‑100/02, EU:C:2004:11, punctul 16).
(
*21
)	A se vedea prin analogie Hotărârea din 4 mai 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 și C‑109/97, EU:C:1999:230, punctul 26).
(
*22
)	Hotărârea din 4 mai 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 și C‑109/97, EU:C:1999:230, punctul 31).
(
*23
)	Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Gerolsteiner Brunnen (C‑100/02, EU:C:2004:11, punctele 25 și 27).