62015CO0129
ORDONANȚA CURȚII (Camera a noua)
7 iulie 2016 (
*1
)
„Trimitere preliminară — Contracte de achiziții publice de bunuri — Directiva 2004/18/CE — Articolul 1 alineatul (9) — Noțiunea «organism de drept public» — Spital înființat în scop lucrativ și al cărui capital este în întregime privat — Venit care provine mai mult de 50 % sau de 30 % din plățile regimului public de asigurări de sănătate în schimbul efectuării prestațiilor medicale — Articolul 7 litera (b) — Valoare estimată a contractului — Prag care nu este atins — Interes transfrontalier cert — Lipsă de informații — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Inadmisibilitate vădită”
În cauza C‑129/15,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Administrativen sad Sofia‑grad (Tribunalul Administrativ din Sofia, Bulgaria), prin decizia din 4 martie 2015, primită de Curte la 16 martie 2015, în procedura
H. M.
împotriva
Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (ADFI),
CURTEA (Camera a noua),
compusă din domnul C. Lycourgos, președinte de cameră, și domnii E. Juhász (raportor) și C. Vajda, judecători,
avocat general: domnul H. Saugmandsgaard Øe,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia, luată după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, conform articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (UE) nr. 1251/2011 al Comisiei din 30 noiembrie 2011 (JO 2011, L 319, p. 43) (denumită în continuare „Directiva 2004/18”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul H. M., directorul unui spital privat, pe de o parte, și Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (Agenția Națională de Supraveghere Financiară, Bulgaria), în legătură cu legalitatea unei sancțiuni administrative aplicate domnului M. de aceasta din urmă.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3
Considerentul (2) al Directivei 2004/18 prevede:
„Atribuirea contractelor încheiate în statele membre în numele statului, al colectivităților teritoriale și al altor organisme de drept public trebuie să respecte principiile prevăzute de tratat, în special principiul liberei circulații a mărfurilor, principiul libertății de stabilire și principiul libertății de a presta servicii, precum și principiile care decurg din acestea, precum egalitatea de tratament, nediscriminarea, recunoașterea reciprocă, proporționalitatea și transparența. Cu toate acestea, în ceea ce privește contractele de achiziții publice care depășesc o anumită valoare, se recomandă elaborarea unor dispoziții de coordonare comunitară a procedurilor interne de atribuire a contractelor fondate pe aceste principii, pentru a le putea garanta efectele și pentru a asigura un mediu concurențial în ceea ce privește achizițiile publice. Prin urmare, aceste dispoziții de coordonare trebuie interpretate în conformitate cu normele și principiile menționate anterior și în conformitate cu celelalte norme prevăzute de tratat.”
4
Articolul 1 din această directivă, intitulat „Definiții”, prevede la alineatul (9):
„«Autorități contractante» înseamnă statul, colectivitățile teritoriale, organismele de drept public și asociațiile formate din una sau mai multe asemenea colectivități sau unul sau mai multe organisme de drept public.
«Organism de drept public» înseamnă orice organism:
(a)
constituit pentru a îndeplini în mod expres cerințe de interes general, de altă natură decât industrial sau comercial;
(b)
care are personalitate juridică și
(c)
a cărui activitate este finanțată în cea mai mare parte de stat, de colectivitățile teritoriale sau de alte organisme de drept public sau a cărui gestionare face obiectul controlului acestora din urmă sau al cărui consiliu de administrare, de conducere sau de supraveghere este alcătuit din membri desemnați în proporție de peste 50 % de către stat, de colectivitățile teritoriale sau de alte organisme de drept public.
Liste neexhaustive ale organismelor și ale categoriilor de organisme de drept public care îndeplinesc criteriile enumerate la paragraful al doilea literele (a), (b) și (c) sunt prezentate în anexa III. Statele membre informează periodic Comisia cu privire la modificările intervenite în listele acestora.”
5
Articolul 7 din directiva menționată, intitulat „Valoarea pragurilor pentru contractele de achiziții publice”, stabilește pragurile valorilor estimate peste care atribuirea unui contract trebuie făcută în conformitate cu normele acestei directive, pragul privind contractele de achiziții publice de bunuri atribuite de autoritățile contractante care nu sunt autorități guvernamentale centrale fiind stabilit, la data faptelor din cauza principală, la 200000 de euro.
6
Articolul 9 din aceeași directivă, intitulat „Metode de calcul al valorii estimate a contractelor de achiziții publice, a acordurilor‑cadru și a sistemelor dinamice de achiziție”, prevede:
„[…]
(5)   […]
(b)
în cazul în care un proiect de achiziții de bunuri omogene poate duce la atribuirea simultană a contractelor sub formă de loturi separate, se ține seama de valoarea estimată a tuturor loturilor în temeiul articolului 7 literele (a) și (b).
În cazul în care valoarea cumulată a loturilor este egală cu sau mai mare decât pragul prevăzut la articolul 7, prezenta directivă se aplică la atribuirea fiecărui lot.
Cu toate acestea, autoritățile contractante pot deroga de la o astfel de aplicare în cazul loturilor a căror valoare estimată, fără TVA, este mai mică de 80000 [de euro], cu condiția ca valoarea cumulată a respectivelor loturi să nu depășească 20 % din valoarea cumulată a tuturor loturilor.
[…]
(7)   În cazul contractelor de achiziții publice de bunuri sau de servicii caracterizate prin regularitate sau destinate să fie reînnoite în decursul unei anumite perioade, se consideră ca bază de calcul a valorii estimate a contractului:
(a)
fie valoarea reală globală a contractelor succesive analoge, atribuite în decursul celor 12 luni anterioare sau din exercițiul anterior, corectată, în cazul în care este posibil, pentru a ține seama de modificările de cantitate sau de valoare posibil să apară în decursul celor 12 luni de după contractul inițial;
(b)
fie valoarea estimată globală a contractelor succesive atribuite în decursul celor 12 luni de la prima livrare sau pe perioada exercițiului, în măsura în care acesta depășește 12 luni.
Alegerea metodei folosite pentru a determina valoarea estimată a contractului public nu se poate face cu intenția excluderii din domeniul de aplicare al prezentei directive.
[…]”
Dreptul bulgar
7
Articolul 7 punctul 4 din zakon za obshtestvenite porachki (Legea privind contractele de achiziții publice, DV nr. 28 din 6 aprilie 2004), în versiunea aplicabilă faptelor din cauza principală, are următorul cuprins:
„Autoritățile contractante sunt:
[…]
3.
organismele de drept public.”
8
Articolul 8 alineatul 1 din această lege prevede:
„Autoritățile contractante au obligația de a institui o procedură de atribuire a contractelor de achiziții publice atunci când sunt îndeplinite criteriile prevăzute de lege;
[…]
3)
În cazul în care autoritatea contractantă este o entitate colectivă sau o persoană juridică, competențele vizate la alineatul 2 sunt puse în aplicare de persoana care reprezintă respectiva entitate colectivă sau persoană juridică.”
9
Alineatul 1 punctul 21 din dispozițiile complementare ale legii menționate prevede:
„Un «organism de drept public» este o persoană juridică care, indiferent de caracterul său comercial sau industrial, a fost înființată pentru a îndeplini cerințe de interes general și care îndeplinește una dintre următoarele condiții:
а)
este finanțat mai mult de 50 % din bugetul de stat, din bugetele asigurărilor de sănătate de stat sau de Casa Națională de Asigurări de Sănătate, din bugetele locale sau de autorități contractante în sensul articolului 7 punctul 1 sau punctul 3;
b)
organul său de administrație sau de control este alcătuit din membri dintre care mai mult de jumătate sunt desemnați de autoritățile contractante în sensul articolului 7 punctul 1 sau punctul 3;
c)
administrarea sa este supusă unui control exercitat de autoritățile contractante în sensul articolului 7 punctul 1 sau punctul 3; acest control al gestiunii există atunci când o persoană poate exercita în orice mod o influență determinantă asupra activității unei alte persoane.
Sunt de asemenea organisme de drept public instituțiile sanitare care sunt societăți comerciale și pentru care mai mult de 30 % din veniturile din anul precedent provin din bugetul de stat, din bugetele locale sau din bugetul Casei Naționale de Asigurări de Sănătate.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
10
Domnul M. este directorul unui spital înregistrat ca societate comercială cu răspundere limitată, al cărei capital este deținut în întregime de o persoană privată care are și calitatea de comerciant. Cu ocazia unui control al activității acestui spital de către un agent al autorității competente în materie de inspecții, s‑a constatat, pe baza facturilor emise de diferiți furnizori, că, în perioada 10 ianuarie 2012-19 decembrie 2012, spitalul menționat primise livrări de consumabile medicale în cuantum total de 339052,76 leva bulgare (BGN) fără taxa pe valoarea adăugată, deși, pe tot parcursul anului 2012, spitalul în cauză, care nu era înregistrat ca autoritate contractantă în Registrul de achiziții publice, nu organizase nicio procedură de atribuire a unor contracte de achiziții publice. S‑a constatat de asemenea că, în cursul anului 2011, 66,27 % din veniturile acestui spital proveneau din plăți efectuate de Casa Națională de Asigurări de Sănătate, aceasta fiind o autoritate contractantă în sensul Legii privind contractele de achiziții publice.
11
Agentul care a efectuat inspecția, considerând că respectivul spital era un organism de drept public în sensul alineatului 1 punctul 21 litera c) al doilea paragraf din Dispozițiile suplimentare la Legea privind contractele de achiziții publice, a apreciat că directorul acestuia nu a pus în aplicare procedura de atribuire a contractelor de achiziții publice, deși avea această obligație. În consecință, prin act din12 iulie 2013, acest agent a constatat o încălcare administrativă a dispozițiilor relevante ale Legii privind contractele de achiziții publice. Ca urmare a acestui act, directorului menționat i‑a fost aplicată o amendă în cuantum de 3000 BGN, în temeiul dispoziției pertinente a aceleiași legi. Acesta din urmă a introdus o acțiune împotriva acestei sancțiuni la instanța competentă, care a respins acțiunea. În aceste condiții, domnul M. a introdus recurs la instanța de trimitere.
12
Instanța de trimitere arată că, în esență, litigiul principal are ca obiect problema dacă un spital al cărui capital este în întregime privat și care primește de asemenea, printre alte resurse, plăți provenind de la Casa Națională de Asigurări de Sănătate în schimbul prestațiilor pe care le efectuează este o autoritate contractantă. În această privință, ar fi necesar să se stabilească dacă o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal poate introduce criterii suplimentare în raport cu cele definite la articolul 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18, ceea ce, în cazul unui răspuns afirmativ, ar avea ca efect extinderea categoriei persoanelor obligate să pună în aplicare procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice.
13
În ceea ce privește întrebarea care constituie obiectul litigiului principal, instanța de trimitere observă că veniturile spitalului în cauză care provin de la Casa Națională de Asigurări de Sănătate și care constituie astfel resurse publice au reprezentat, în cursul exercițiului contabil 2011, mai mult de 66 % din veniturile acestui spital. Astfel, în aplicarea alineatului 1 punctul 21 primul paragraf litera a) din Dispozițiile suplimentare la Legea privind contractele de achiziții publice, ar trebui să se considere că, indiferent de forma de proprietate, spitalul în cauză este o autoritate contractantă. Această concluzie s‑ar impune nu numai dată fiind proporția considerabilă a fondurilor publice în încasările acestuia, ci și pentru motivul că prestațiile medicale pe care le efectuează reprezintă o activitate de interes general.
14
Pe de altă parte, definiția care figurează la articolul 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18 ar fi diferită în mod considerabil de cea care figurează în Legea privind contractele de achiziții publice. Astfel, în timp ce, potrivit criteriilor definite la articolul 1 alineatul (9) literele (a)-(c) din această directivă, am fi în prezența unui organism de drept public atunci când aceste criterii sunt îndeplinite cumulativ, potrivit acestei legi, ar fi definit ca organism de drept public orice organism care îndeplinește cel puțin unul dintre criteriile analoge. În plus, spre deosebire de cele prevăzute de Directiva 2004/18, faptul că un organism prezintă un caracter comercial sau industrial nu s‑ar opune considerării lui drept un organism de drept public, în sensul dreptului bulgar.
15
În special, alineatul 1 punctul 21 litera c) al doilea paragraf din Dispozițiile suplimentare la Legea privind contractele de achiziții publice ar fi vădit incompatibil cu criteriile stabilite prin Directiva 2004/18, întrucât ar trebui să se considere că fragmentul „a cărui activitate este finanțată în cea mai mare parte de stat, de colectivitățile teritoriale sau de alte organisme de drept public”, care figurează la articolul 1 alineatul (9) al doilea paragraf litera (c) din această directivă, implică o finanțare de peste 50 %, ceea ce ar fi mult superior pragului de 30 % stabilit de legea națională.
16
Având în vedere aceste considerații, Administrativen sad Sofia‑grad (Tribunalul Administrativ din Sofia, Bulgaria) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Trebuie să se considere că un organism, societate comercială, este un organism de drept public în sensul articolului 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18 pentru simplul fapt că peste 30 % din veniturile sale provenite din activitatea din anul precedent au rezultat din activitățile medicale finanțate de Casa Națională de Asigurări de Sănătate, în condiții de concurență efectivă cu alte organisme din domeniul sănătății?
2)
Articolul 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18 trebuie interpretat în sensul că se poate considera că prestarea de servicii medicale în condiții de concurență efectivă de către societăți comerciale private constituite cu scop lucrativ urmărește «îndeplinirea unor cerințe de interes general»?
3)
Articolul 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18 trebuie interpretat în sensul că se opune alineatului 1 punctul 21 din Dispozițiile suplimentare la Legea privind contractele de achiziții publice, potrivit cărora, pentru ca un organism să fie calificat drept «organism de drept public», este suficient să fie îndeplinit unul dintre criteriile care corespund cerințelor cumulative prevăzute de directivă?”
Cu privire la întrebările preliminare
17
Conform articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când aceasta este în mod vădit necompetentă să judece o cauză sau atunci când o cerere sau o cerere introductivă este în mod vădit inadmisibilă, Curtea poate oricând să decidă, după ascultarea avocatului general, fără continuarea procedurii, să se pronunțe prin ordonanță motivată.
18
În prezenta cauză se impune aplicarea acestei dispoziții.
19
Rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice beneficiază de o prezumție de pertinență. Refuzul Curții de a se pronunța asupra unei cereri formulate de o instanță națională este posibil numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 6 noiembrie 2014, Cartiera dell’Adda, C‑42/13, EU:C:2014:2345, punctul 29 și jurisprudența citată).
20
Trebuie arătat că procedurile specifice prevăzute de directivele Uniunii privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice se aplică numai contractelor a căror valoare depășește pragul prevăzut în mod expres în fiecare dintre directivele respective. Astfel, normele acestor directive nu sunt aplicabile contractelor a căror valoare nu atinge pragul stabilit de aceste directive (Hotărârea din 15 mai 2008, SECAP și Santorso, C‑147/06 și C‑148/06, EU:C:2008:277, punctul 19).
21
Astfel cum reiese din dosarul prezentat Curții, se reproșează spitalului privat în discuție în litigiul principal faptul că i‑au fost livrate, în perioada 10 ianuarie 2012-19 decembrie 2012, consumabile medicale în cuantum total de 339052,76 BGN fără taxa pe valoarea adăugată, fără ca aceste livrări să fi făcut obiectul unor proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice.
22
Întrucât, potrivit datelor Băncii Centrale Europene, rata de schimb al euro în leva bulgare era egală, în toată această perioadă, cu 1,9558, cuantumul cumulat al valorii livrărilor menționate s‑a ridicat la suma de 173357,58 euro. În plus, dosarul prezentat Curții nu cuprinde niciun element referitor la numărul acestor tranzacții, la cuantumul fiecăreia dintre ele sau la numărul furnizorilor cu care au fost încheiate.
23
Astfel cum reiese din cuprinsul punctului 5 din prezenta ordonanță, cuantumul stabilit la articolul 7 litera (b) din Directiva 2004/18 ca prag în scopul aplicării acesteia contractelor de achiziții publice de bunuri se situa în perioada în discuție în litigiul principal la 200000 de euro. Rezultă că, și în ipoteza în care s‑ar putea ține seama în mod cumulat de cuantumurile tuturor livrărilor efectuate în această perioadă, acest prag nu ar fi atins.
24
În orice caz, în litigiul principal, se poate ține seama în mod cumulativ, pentru calcularea pragului prevăzut la articolul 7 din Directiva 2004/18, de cuantumurile diferitor livrări efectuate numai în ipoteza în care ar fi îndeplinite condițiile stabilite la articolul 9 din această directivă, în special la alineatul (5) litera (b) al acestui articol, precum și la alineatul (7). Or, instanța de trimitere nu a comunicat nicio informație de natură să stabilească faptul că aceasta ar fi situația.
25
Întrucât condițiile menționate nu sunt îndeplinite, cuantumul fiecăreia dintre aceste livrări ar trebui să fie considerat separat și individual și, astfel, valorile diferitor contracte în discuție în litigiul principal s‑ar situa în mod necesar la niveluri semnificativ inferioare pragului menționat.
26
În consecință, este necesar să se constate că prevederile Directivei 2004/18 nu sunt aplicabile contractelor de achiziții publice de bunuri în discuție în litigiul principal. În plus, nu rezultă în mod explicit din decizia de trimitere că dispozițiile relevante ale dreptului bulgar cuprind o trimitere directă și necondiționată la dispozițiile acestei directive.
27
Totuși, trebuie să se observe că, conform jurisprudenței constante a Curții, atribuirea unor contracte de achiziții care, având în vedere valoarea lor, nu intră în domeniul de aplicare al directivei menționate este totuși supusă normelor fundamentale și principiilor generale ale Tratatului FUE, în special principiilor egalității de tratament și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau de naționalitate, precum și obligației de transparență care decurge din acestea, cu condiția ca aceste contracte să prezinte un interes transfrontalier cert (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 mai 2008, SECAP și Santorso, C‑147/06 și C‑148/06, EU:C:2008:277, punctele 20 și 21, Hotărârea din 11 decembrie 2014, Azienda sanitaria locale n. 5Spezzino și alții, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punctele 45 și 46, Hotărârea din 18 decembrie 2014, Generali‑Providencia Biztosító, C‑470/13, EU:C:2014:2469, punctul 32, precum și Hotărârea din 16 aprilie 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punctul 16).
28
În ceea ce privește criteriile obiective de natură să indice existența unui interes transfrontalier cert, Curtea a statuat deja că asemenea criterii ar putea fi, printre altele, valoarea de o anumită importanță a contractului în cauză coroborată cu locul de executare a lucrărilor sau caracteristicile tehnice ale contractului și caracteristicile specifice ale produselor vizate. Instanța de trimitere poate, în aprecierea sa globală a existenței unui interes transfrontalier cert, să țină seama de asemenea de existența unor plângeri formulate de operatori situați în alte state membre, cu condiția să se verifice că acestea sunt reale, iar nu fictive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 mai 2008, SECAP și Santorso, C‑147/06 și C‑148/06, EU:C:2008:277, punctul 31, precum și Hotărârea din 16 aprilie 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punctul 20 și jurisprudența citată).
29
Este necesar să se constate că, în cererea sa de decizie preliminară, instanța de trimitere nu a furnizat niciun element care să permită Curții să dispună de informații privind existența, în cauza principală, a unui interes transfrontalier cert. Or, trebuie amintit că, astfel cum rezultă din articolul 94 din Regulamentul de procedură, aceasta trebuie să poată identifica într‑o cerere de decizie preliminară o expunere a circumstanțelor factuale pe care se întemeiază întrebările, precum și a legăturii existente în special între aceste circumstanțe și întrebările respective. În consecință, constatarea existenței elementelor necesare pentru a permite verificarea existenței unui interes transfrontalier cert, la fel ca, în general, ansamblul constatărilor care incumbă instanțelor naționale și de care depinde aplicabilitatea unui act de drept derivat sau a dreptului primar al Uniunii, ar trebui efectuată anterior sesizării Curții (Hotărârea din 11 decembrie 2014, Azienda sanitaria locale n. 5Spezzino și alții, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punctul 47, precum și Hotărârea din 16 aprilie 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punctul 18).
30
Desigur, există cazuri în care Curtea, fără a dispune de informații exprese furnizate în această privință de instanța de trimitere, poate deduce din elementele deciziei de trimitere existența unui eventual interes transfrontalier cert (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 decembrie 2014, Azienda sanitaria locale n. 5Spezzino și alții, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punctul 48, precum și Hotărârea din 16 aprilie 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punctul 19). Cu toate acestea, în speță, în lipsa oricărui element de această natură în decizia de trimitere, Curtea consideră că nu poate face o asemenea deducție.
31
În aceste împrejurări, Curtea se află în imposibilitatea de a da un răspuns util la întrebările adresate de instanța de trimitere în vederea soluționării litigiului cu care este sesizată, ceea ce constituie obiectivul cooperării stabilite la articolul 267 TFUE.
32
În consecință, în aplicarea articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, cererea de decizie preliminară trebuie declarată vădit inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
33
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) dispune:
Cererea de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia‑grad (Tribunalul Administrativ din Sofia, Bulgaria) prin decizia din 4 martie 2015 este vădit inadmisibilă.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: bulgara.