Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA JULIANE KOKOTT
prezentate la 16 aprilie 2026(1)
Cauza C‑36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
împotriva
The Commission for Regulation of Utilities
cu participarea:
Eirgrid PLC,
The Attorney General
[cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court (Curtea Supremă, Irlanda)]
„ Cerere de decizie preliminară – Piața internă de energie electrică – Norme comune – Regulamentul (UE) 2019/943 – Articolul
13 alineatul (7) – Producător de energie electrică din surse regenerabile – Dispecerizare prioritară – Redispecerizare descendentă care nu se bazează pe piață – Drept la compensație financiară – Metode de clacul – Compensație adecvată – Efect direct – Condiții ”
Cuprins
I.
Introducere
II.
Cadru juridic
A.
Regulamentul (UE) 2019/943 privind piața internă de energie electrică
B.
Directiva (UE) 2019/944 privind piața internă de energie electrică
III.
Situația de fapt din litigiul principal, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
IV.
Apreciere juridică
A.
Domeniul de aplicare al articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 (prima întrebare)
1.
Observații introductive
2.
Criteriile și modul de funcționare a mecanismului de compensare în raport cu articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 [întrebarea 1 a)]
a)
Interpretarea literală
b)
Interpretarea sistematică, teleologică și istorică
c)
Concluzie intermediară privind întrebarea 1 a)
3.
Domeniul de aplicare al criteriului „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” [întrebarea 1 b)]
4.
Admisibilitatea măsurilor naționale de punere în aplicare care condiționează dreptul la compensație financiară de beneficiul dispecerizării prioritare [întrebarea 1 c)]
B.
Efect direct al articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943? (a doua întrebare)
1.
Criterii pentru efectul direct prin opoziție cu aplicarea directă
2.
Îndeplinirea criteriilor pentru efectul direct
3.
Concluzie intermediară
C.
Alte căi de atac (a treia întrebare)
D.
Celelalte întrebări (a patra întrebare)
1.
Amânarea plății compensației financiare [întrebările 4 a) și 4 b)]
2.
Restrângere sau extindere a domeniului de aplicare personal al dreptului la compensație financiară [întrebarea 4 c)]
a)
Primul aspect: excluderea producătorilor de minimis?
b)
Al doilea aspect: dreptul la compensație al intermediarilor
3.
„Sprijin financiar” sub formă de plăți peste prețul pieței acordat pe baza unui CPPA [întrebarea 4 d)]
V.
Concluzie
I.      Introducere
1.        Piața internă de energie electrică, liberalizată și armonizată printre altele prin Regulamentul (UE) 2019/943(2) și prin Directiva (UE) 2019/944(3), se bazează în principiu pe norme de piață(4). Aceasta promovează totodată producția durabilă și decarbonizată a energiei electrice(5), motiv pentru care sunt în principiu favorizate livrările de energie electrică de către producători care folosesc surse regenerabile („dispecerizare prioritară”). Cu toate acestea, modul complex de funcționare a piețelor de energie electrică impune uneori, pentru motive legate de răspunsul
la cerere și de securitatea sistemului, și intervenții care nu se bazează pe piață din partea operatorilor de sistem precum redispecerizarea descendentă în discuție în speță. O asemenea redispecerizare are ca rezultat faptul că respectivul producător de energie electrică din surse regenerabile, de exemplu energia eoliană, nu poate să introducă temporar în rețea cantitatea de energie electrică produsă de el sau pe care ar putea să o producă, având astfel față de operatorul de sistem dreptul la o compensație financiară. Un asemenea drept se naște însă și atunci când operatorul de sistem dispune o redispecerizare ascendentă, cu alte cuvinte când instruiește producătorul vizat să producă și să introducă în rețea o cantitate mai mare de energie electrică decât cantitatea pe care ar fi produs‑o
și ar fi introdus‑o în rețea în condițiile pieței.
2.        În litigiul principal care stă la baza prezentei cereri de decizie preliminară, dezacordul privește aplicarea normelor naționale și ale dreptului Uniunii referitoare la calcularea compensației financiare pentru o redispecerizare descendentă care nu se bazează pe piață. Prin urmare, Curtea are pentru prima oară ocazia să se pronunțe cu privire la criteriile complexe prevăzute de dreptul Uniunii pentru dreptul la compensație financiară prevăzut pentru această situație.
II.    Cadru juridic
3.        Cadrul juridic al Uniunii este constituit în esență de Regulamentul 2019/943 și Directiva 2019/944.
A.      Regulamentul (UE) 2019/943 privind piața internă de energie electrică
4.        Potrivit articolului 2 punctul 26 din Regulamentul 2019/943 „redispecerizare” înseamnă „o măsură, inclusiv de restricționare, activată de unul sau mai mulți operatori de transport și de sistem sau operatori de distribuție prin modificarea producerii, a tiparului de sarcină sau a ambelor, pentru a schimba fluxurile fizice din sistemul electroenergetic și a soluționa o congestie fizică sau a asigura siguranța sistemului”(6).
5.        Articolul 12 din Regulamentul 2019/943 reglementează dispecerizarea producerii și consumul dispecerizabil. Potrivit alineatului (1) „[d]ispecerizarea instalațiilor de producere a energiei electrice și consumul dispecerizabil sunt nediscriminatorii, transparente și, cu excepția cazului în care se prevede altfel la alineatele (2)-(6), se bazează pe piață”. Alineatele (2)-(6) reglementează „dispecerizarea prioritară” pentru instalațiile de producere a energiei electrice din surse regenerabile(7). Alineatul (2) prevede că, fără a aduce atingere articolelor 107, 108 și 109 din TFUE, „statele membre se asigură că la dispecerizar[e] […] operatorii de sistem acordă prioritate instalațiilor de producere care utilizează surse regenerabile de energie, în măsura în care funcționarea sigură a sistemului electroenergetic național permite acest lucru, pe baza unor criterii transparente și nediscriminatorii și în cazul în care [printre altele] respectivele instalații de producere a energiei […] au o putere instalată de producere a energiei electrice mai mică de 400 kW”. Potrivit alineatului (4), statele membre pot prevedea această dispecerizare prioritară și pentru instalațiile de producere a energiei electrice care utilizează cogenerare de înaltă eficiență și care au aceeași putere de producere a energiei electrice. Potrivit alineatului (6), instalațiile de producere a energiei electrice care utilizează surse de energie regenerabile sau cogenerare de înaltă eficiență, care au fost puse în funcțiune înainte de 4 iulie 2019 – și, când au fost puse în funcțiune, făceau obiectul dispecerizării prioritare în temeiul articolului 15 alineatul (5) din Directiva 2012/27/UE(8) sau în temeiul articolului 16 alineatul (2) din Directiva 2009/28/CE(9) –, vor continua să beneficieze de dispecerizare prioritară.
6.        Articolul 13 din Regulamentul 2019/943, intitulat „Redispecerizarea”, prevede printre altele:
„(1) Redispecerizarea producerii și redispecerizarea consumului dispecerizabil se bazează pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii. Acestea sunt deschise tuturor tehnologiilor de producere, tuturor serviciilor de stocare a energiei și de consum dispecerizabil, inclusiv operatorilor pieței situați în alte state membre, cu excepția cazului în care acest lucru nu este fezabil din punct de vedere tehnic.
(2) Resursele redispecerizate sunt selectate dintre instalațiile de producere, serviciile de stocare a energiei sau consum dispecerizabil utilizând mecanisme de piață și sunt compensate financiar. […]
(3) Redispecerizarea producerii, a stocării energiei și a consumului dispecerizabil care nu se bazează pe piață poate fi utilizată numai dacă:
(a)      nu este disponibilă nicio alternativă bazată pe piață;
(b)      au fost utilizate toate resursele disponibile bazate pe piață;
(c)      numărul instalațiilor de producere a energiei electrice, al instalațiilor de stocare de energie sau al instalațiilor de consum dispecerizabil disponibile este prea mic pentru a asigura o concurență efectivă în zona în care sunt situate instalații adecvate pentru furnizarea serviciului respectiv; sau
(d)      situația actuală a rețelei conduce la congestie în mod periodic și previzibil, astfel încât redispecerizarea bazată pe piață ar duce la prezentarea periodică de oferte strategice, care ar crește nivelul congestiei interne […].
[…]
(5) Sub rezerva cerințelor referitoare la menținerea fiabilității și a siguranței rețelei, pe baza unor criterii transparente și nediscriminatorii stabilite de autoritățile de reglementare, operatorii de transport și de sistem și operatorii de distribuție:
(a)      garantează capacitatea rețelelor de transport și a rețelelor de distribuție de a transporta energie electrică produsă din surse regenerabile sau prin cogenerare de înaltă eficiență cu un grad minim posibil de redispecerizare; […]
(b)      iau măsuri operaționale adecvate legate de rețele și de piață pentru a reduce la minimum redispecerizarea descendentă a energiei electrice produse din surse regenerabile de energie sau prin cogenerare de înaltă eficiență;
[…]
(6) În cazul în care se utilizează redispecerizare descendentă care nu se bazează pe piață, se aplică următoarele principii:
(a)      instalațiile de producere a energiei electrice care utilizează surse regenerabile de energie fac obiectul redispecerizării descendente numai dacă nu există alte alternative sau numai dacă alte soluții ar conduce la costuri disproporționate semnificative sau la riscuri severe în ceea ce privește siguranța rețelei;
(b)      energia electrică produsă în cadrul unui proces care utilizează cogenerare de înaltă eficiență face obiectul redispecerizării descendente numai dacă, în afară de redispecerizarea descendentă a instalațiilor de producere a energiei electrice care utilizează surse regenerabile de energie, nu există alte alternative sau numai dacă alte soluții ar conduce la costuri disproporționate sau la riscuri severe în ceea ce privește siguranța rețelei;
(c)      energia electrică autoprodusă provenită de la instalații de producere care utilizează surse regenerabile de energie sau cogenerare de înaltă eficiență care nu este introdusă în rețeaua de transport sau de distribuție nu sunt supuse redispecerizării descendente decât dacă nicio altă soluție nu ar rezolva aspectele legate de siguranța rețelei;
(d)      redispecerizarea descendentă în temeiul literelor (a), (b) și (c) trebuie să fie justificată temeinic și transparent […].
(7) În cazul în care se face uz de redispecerizare care nu se bazează pe piață, aceasta face obiectul unei compensații financiare plătite de către operatorul de sistem care solicită redispecerizarea operatorului instalației de producere, al instalației de stocare a energiei sau al instalației de consum dispecerizabil care a făcut obiectul redispecerizării, cu excepția cazului în care producătorii acceptă un contract de racordare în temeiul căruia livrarea energiei nu este garantată în mod ferm. Această compensație financiară este cel puțin egală cu valoarea mai ridicată a următoarelor elemente sau cu o combinație a acestora, în cazul în care aplicarea doar a valorii mai ridicate ar duce la o compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare:
(a)      costurile de exploatare suplimentare cauzate de redispecerizare, cum ar fi costuri suplimentare cu combustibilul în cazul redispecerizării ascendente, furnizarea de căldură de rezervă în cazul redispecerizării descendente instalațiilor de producere a energiei electrice care utilizează cogenerarea de înaltă eficiență;
(b)      veniturile nete din vânzarea de energie electrică pe piața pentru ziua următoare pe care instalația de producere a energiei electrice, instalația de stocare a energiei sau instalația de consum dispecerizabil le‑ar fi generat în absența solicitării de redispecerizare; în cazul în care se acordă sprijin financiar pentru instalațiile de producere a energiei electrice, instalațiile de stocare a energiei sau instalațiile de consum dispecerizabil pe baza volumului de energie electrică produs sau consumat, sprijinul financiar care s‑ar fi acordat în absența cererii de redispecerizare se consideră parte a veniturilor nete.”
7.        Articolul 19a din Regulamentul 2019/943 reglementează promovarea „contractelor de achiziție de energie electrică”.
8.        Articolul 19d din acest regulament reglementează „schemele de sprijinire directă a prețurilor sub formă de contracte bidirecționale pentru diferență pentru investiții” în noi instalații de producere a energiei din surse regenerabile.
B.      Directiva (UE) 2019/944 privind piața internă de energie electrică
9.        Articolul 59 din Directiva 2019/944 reglementează atribuțiile și competențele autorităților de reglementare. Potrivit alineatului (1) litera (a), autoritatea de reglementare este competentă „să stabilească sau să aprobe, conform unor criterii transparente, tarife de transport sau de distribuție sau metodologiile pentru acestea sau ambele”.
III. Situația de fapt din litigiul principal, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
10.      Cererea de decizie preliminară a Supreme Court (Curtea Supremă, Irlanda) privește două proceduri de recurs în care diferendul poartă asupra interpretării articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943. La această procedură participă în calitate de recurentă Comisia pentru Reglementarea Utilităților (Commission for Regulation of Utilities, Irlanda; denumită în continuare „CRU”), autoritatea de reglementare din Irlanda competentă pentru piața energiei electrice (National Regulatory Authority, NRA), Attorney General (Procurorul general, Irlanda), operatorul de transport și de sistem competent pentru Irlanda (Transmission System Operator, denumit în continuare „TSO” sau „operatorul de sistem”), Eirgrid plc, precum și intimații, reclamanți în prima instanță, care sunt fie producători de energie din surse regenerabile, fie intermediarii acestora.
11.      Pe insula Irlanda există o piață unică a energiei electrice (Single Electricity Market, denumită în continuare „SEM”) care este supravegheată separat pentru partea irlandeză și a Irlandei de Nord. Autoritatea de reglementare competentă pentru Irlanda de Nord este Autoritatea din Irlanda de Nord pentru Reglementarea Utilităților (Northern Ireland Authority for Utility Regulation, denumită în continuare „NIAUR”). În scopul exercitării funcțiilor comune de supraveghere ale CRU și NIAUR a fost instituit Comitetul pentru Piața Unică a Energiei Electrice (Single Electricity Market Committee, denumit în continuare „SEMC”). Împreună cu operatorii de transport și de sistem competenți pentru Irlanda de Nord (System Operator for Northern Ireland Ltd, SONI), Eirgrid este operatorul pieței unice a energiei electrice (Single Energy Market Operator, denumit în continuare „SEMO”).
12.      În temeiul articolului 59 din Directiva 2019/944, SEMC a adoptat la 22 martie 2022 o „decizie privind dispecerizarea, redispecerizarea și compensarea în temeiul Regulamentului (UE) 2019/943” (SEM-22-009) (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943, denumită în continuare „decizia în litigiu”). Pentru transpunerea cerințelor prevăzute printre altele la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 și pentru acordarea unei compensații financiare pentru instalațiile de producere a energiei din surse regenerabile în cazul unei redispecerizări care nu se bazată pe piață, decizia în litigiu prevede următoarele principii(10):
„(a)      Pentru instalațiile de producere a energiei din surse regenerabile puse în funcțiune după data de 4 iulie 2019, compensația bazată pe valoarea cea mai mare a veniturilor ex ante ale unei instalații sau a sprijinului neacordat nu ar trebui să fie considerată „nejustificat de mare”, cu excepția cazului în care există motive întemeiate pentru a concluziona altfel.
Orice sprijin neacordat unor asemenea instalații ar trebui să provină ca regulă din programe de promovare ce țin seama de concurență și care se bazează pe licitații, programe în care ofertele reflectă veniturile de pe piață, inclusiv cele introduse prin articolul 13 alineatul (7).
(b)      Pentru instalațiile de producere a energiei din surse regenerabile puse în funcțiune înainte de data de 4 iulie 2019, compensația bazată pe valoarea cea mai mare a veniturilor ex ante ale instalației sau a sprijinului neacordat ar trebui să fie considerată „nejustificat de mare”, cu excepția cazului în care există motive întemeiate pentru a concluziona altfel.
Orice sprijin neacordat unor asemenea instalații ar trebui să provină ca regulă din programe în care promovarea se bazează pe costurile medii ale energiei electrice din diferite surse regenerabile.”
13.      În acțiunile introduse împotriva deciziei în litigiu, intimatele susțin că, în cazul unei redispecerizări care nu se bazează pe piață, pierderile suferite de producătorii de energie electrică ca urmare a redispecerizării trebuie să fie compensate, astfel încât să fie „neafectați” de o eventuală redispecerizare sau aceasta să fie „neutră” pentru ei. Ei mai arată că decizia le restrânge dreptul la compensație financiară, în special în cazul unei redispecerizări descendente, într‑un mod incompatibil cu articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 și amână în mod nepermis acordarea plăților compensatorii.
14.      Drept urmare, High Court (Înalta Curte, Irlanda) a anulat decizia în litigiu.
15.      Instanța de trimitere, Supreme Court (Curtea Supremă), sesizată cu recursul, are îndoieli în privința interpretării articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 și ridică problema dacă această prevedere este direct aplicabilă. Ea menționează că decizia în litigiu îi exclude printre alții pe așa‑numiții producători de minimis care nu participă la Day‑Ahead‑Market – respectiv la tranzacționarea energiei electrice pentru ziua următoare – de la beneficiul compensației financiare. În plus, ea subliniază importanța economică mare a sprijinului financiar pentru producătorii de energie electrică din surse regenerabile, printre altele prin promovarea contractelor comerciale de achiziție de energie electrică (Corporate Power Purchase Agreements, denumite în continuare „CPPA”)(11). Prin acestea, compărătorii se angajează să cumpere energie electrică la un preț convenit („prețul de exercitare”), care poate fi ocazional mai mare sau mai mic decât prețul pieței. Astfel de CPPA‑uri iau în general forma unor contracte pentru diferență, pe baza cărora, în cazul în care prețul pieței este mai mare decât prețul de exercitare, producătorul plătește diferența cumpărătorului, iar în cazul în care prețul de referință al pieței este mai mic, cumpărătorul remite diferența producătorului. În opinia CRU, dreptul unui producător la prețul de exercitare care este mai mare decât prețul pieței nu intră însă în domeniul de aplicare al articolului 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943, cu alte cuvinte acesta nu trebuie să fie despăgubit în cazul unei redispecerizări descendente.
16.      Supreme Court (Curtea Supremă) a suspendat procedura și, în temeiul articolului 267 al treilea paragraf TFUE, a solicitat Curții să răspundă la următoarele întrebări:
„1.       a)      Articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 impune ca producătorii cu acces ferm care sunt supuși redispecerizării descendente de către operatorul de sistem să fie compensați integral pentru veniturile nerealizate ca urmare a redispecerizării (inclusiv pentru orice sprijin financiar neacordat), astfel încât ei să se afle în aceeași situație financiară ca aceea în care s‑ar fi aflat dacă nu ar fi fost redispecerizați și, prin urmare, să nu fie afectați de măsura de redispecerizare?
b)      În acest context, ce se înțelege prin expresia «compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare» și în raport cu ce criterii sau valori de referință trebuie să se evalueze dacă o compensație este «nejustificat de mică sau nejustificat de mare»?
c)      În special, articolul 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] permite adoptarea unei măsuri de punere în aplicare prin care să se facă distincție între producătorii de energie electrică, în ceea ce privește dreptul lor la compensație, după cum producătorii respectivi beneficiază sau nu de dispecerizare prioritară?
2.      a)      Articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 este suficient de clar, precis și necondiționat, fie prin modul său de redactare, fie pe baza asistenței furnizate în urma unei trimiteri preliminare în temeiul articolului 267 [TFUE], astfel încât să beneficieze de efect direct în dreptul național?
b)      În ce măsură articolul 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] impune sau permite adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare sau de asigurare a aplicării?
3.      a)      În cazul în care nu beneficiază de efect direct, articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943, poate fi totuși invocat în fața unei instanțe naționale pentru a se contesta legalitatea unei dispoziții de drept național (inclusiv a oricărei măsuri naționale calificate ca fiind de punere în aplicare) despre care se pretinde că este incompatibilă cu acest articol și ca temei pentru anularea sau înlăturarea aplicării unei asemenea dispoziții ori măsuri în cazul în care se constată că este incompatibilă cu acest articol sau exercitarea unei astfel de competențe de către o instanță națională este exclusă prin Hotărârea Popławski[(12)]?
b)      În cazul în care articolul 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] nu beneficiază de efect direct și în cazul în care el nu poate fi invocat în fața unei instanțe naționale în scopul menționat la [întrebarea 3] litera a) de mai sus, care sunt căile de atac de care dispune – în temeiul articolului 19 alineatul (1) TUE, al articolului 47 din cartă sau al unei alte dispoziții – o întreprindere care susține că o măsură națională calificată ca fiind de punere în aplicare îi restrânge în mod nejustificat dreptul la compensație prevăzut la articolul 13 alineatul (7) [din regulamentul menționat]?
4.      În ceea ce privește sensul și efectul corect al articolului 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943]:
a)      Având în vedere dispozițiile articolului 71 din Regulamentul 2019/[9]43, era autoritatea națională de reglementare («ANR») îndreptățită să adopte o măsură de punere în aplicare prin care să amâne plata compensației prevăzute la articolul 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] până în anul 2024?
b)      Era ANR îndreptățită să adopte o măsură de punere în aplicare prin care să amâne decizia cu privire la aspectul dacă (și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce măsură) compensația datorată în temeiul articolului 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] trebuie să țină seama de sprijinul financiar neacordat?
c)      Articolul 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] permite adoptarea unei măsuri de punere în aplicare prin care (i) se limitează plata compensației la producătorii care participă la piața ex ante (pentru ziua următoare), excluzând astfel compensarea producătorilor de minimis în cazul în care sunt vizați de redispecerizare,
și/sau (ii) se prevede plata unei compensații către furnizorii de energie electrică, care pot fi mai degrabă intermediarii, iar nu producătorii care au fost redispecerizați?
d)      În cazul în care un producător de energie electrică din surse regenerabile care este parte la un contract comercial de achiziție de energie electrică (CPPA) face obiectul redispecerizării descendente, compensația care îi este datorată în temeiul articolului 13 alineatul (7) [din Regulamentul 2019/943] trebuie să includă sumele nepercepute care i‑ar fi fost datorate în baza CPPA (în cazul în care producătorul nu ar fi făcut obiectul redispecerizării) ca urmare a faptului că prețul de exercitare stabilit prin contract depășește prețul relevant al pieței sau aceste sume constituie o formă de sprijin financiar care nu intră în domeniul de aplicare al articolului 13 alineatul (7) litera (b) [din Regulamentul 2019/943]?”
17.      Prin Ordonanța din 9 aprilie 2025, președintele Curții a respins cererea instanței de trimitere de judecare a cererii de decizie preliminară potrivit procedurii accelerate prevăzute la articolul 105 din Regulamentul de procedură al Curții.
18.      În procedura în fața Curții, au depus observații scrise intimatele, CRU, Irlanda, Republica Elenă și Comisia Europeană. Acestea au participat de asemenea la ședința din 15 ianuarie 2026 și au răspuns la întrebările scrise și orale ale Curții.
IV.    Apreciere juridică
19.      În prim‑planul cererii de decizie preliminară se află interpretarea criteriilor (în discuție), prevăzute la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943, pentru determinarea unei compensații financiare în favoarea producătorilor de energie electrică din surse regenerabile care fac obiectul unei redispecerizări descendente. De această interpretare este legată întrebarea dacă această prevedere este direct aplicabilă și, prin urmare, dacă trebuie aplicată de o instanță națională într‑o procedură precum prezenta, eventual prin înlăturarea dreptului național contrar.
20.      Vom examina mai întâi domeniul de aplicare al acestei prevederi și al criteriilor sale (întrebarea 1) (secțiunea A). Din această examinare va rezulta dacă sunt îndeplinite condițiile pentru efectul direct (întrebarea 2) (secțiunea B) sau care sunt căile de atac pe care le au la dispoziție producătorii vizați (întrebarea 3) (secțiunea C). După aceea, vom examina celelalte întrebări (întrebarea 4) (secțiunea D)
A.      Domeniul de aplicare al articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 (prima întrebare)
1.      Observații introductive
21.      Diferendul dintre părțile din procedură are ca obiect mai ales problema dacă, în cazul unei redispecerizări care nu se bazează pe piață – în speță descendentă –, articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 conferă producătorilor de energie din surse regenerabile un drept la compensație financiară „integrală” față de operatorul de sistem. Prin aceasta se înțelege o compensație care ar pune din punct de vedere economic acești producători în situația în care s‑ar fi aflat dacă nu ar fi avut loc redispecerizarea și ar fi putut să livreze și să fie remunerați pentru energia electrică produsă de ei în condițiile și cu regulile aplicabile ale pieței (ținând seama și de dispecerizarea prioritară aplicabilă lor).
22.      În această privință, părțile sunt de acord că mecanismul de compensare pentru o dispecerizare descendentă care nu se bazează pe piață în sensul articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 se întemeiază pe o concepție ipotetică sau contrafactuală. Acest lucru rezultă în primul rând din articolul 13 alineatul (7) litera (b), potrivit căruia compensația se determină printre altele ținând seama de „veniturile nete din vânzarea de energie electrică pe piața pentru ziua următoare” pe care producătorul respectiv „le‑ar fi generat în absența solicitării de redispecerizare”. Prin urmare, în cazul unei astfel de redispecerizări, situația economică generată de ea este comparabilă cu cea care ar fi existat dacă respectiva cantitate de energie electrică ar fi fost introdusă în sistem și ar fi putut fi vândută pe piața din ziua următoare.
23.      Așa fiind, este necesar să se examineze mai atent criteriile ce trebuie avute în vedere în cadrul acestei analize comparative. În acest context, instanța de trimitere întreabă în special care este domeniul de aplicare al sintagmei „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” de la articolul 13 alineatul (7) a doua teză din Regulamentul (UE) 2019/943 [întrebarea 1 b)].
24.      Pentru a înțelege mai bine domeniul de aplicare al acestor criterii, mecanismul de compensare de la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 trebuie avut în vedere în ansamblul său.
25.      Astfel, trebuie să se țină seama de faptul că dreptul producătorului respectiv la compensație financiară se naște nu doar în cazul redispecerizării descendente (cu alte cuvinte al reducerii cantității de energie electrică introduse [în rețea]), ci și al redispecerizării ascendente – necontestată în speță – (cu alte cuvinte al creșterii cantității de energie electrică introdusă [în rețea]); în cel din urmă caz, nu este necesară în principiu o analiză comparativă contrafactuală(13). Este de asemenea necontestat faptul că, pe de o parte, dreptul la compensație presupune un contract de racordare cu garanție de livrare(14) – un astfel de contract pare să existe în fiecare din cazurile din litigiul principal – și, pe de altă parte, că „sprijinul financiar” acordat acestui producător se consideră, pe baza cantității de energie electrică produsă sau consumată, parte din venitul său net(15).
2.      Criteriile și modul de funcționare a mecanismului de compensare în raport cu articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 [întrebarea 1 a)]
26.      În măsura în care întrebarea 1 a) se referă la o compensare „integrală” a veniturilor nerealizate ale producătorului de energie electrică din surse regenerabile, considerăm că este formulată ambiguu. Astfel, analiza comparativă care se bazează pe criteriile (variabile) și metodele de calcul prevăzute la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu garantează, în opinia noastră, nicio compensație financiară care să neutralizeze pe deplin din punct de vedere economic redispecerizarea. Dimpotrivă, această compensație ar trebui doar să se apropie cât mai mult posibil de situația economică ipotetică care ar exista în lipsa redispecerizării. Această concluzie rezultă deja din interpretarea literală.
a)      Interpretarea literală
27.      Potrivit articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943, în cazul în care se face uz de o redispecerizare care nu se bazează pe piață, aceasta face obiectul unei compensații minime („cel puțin egală”). Pentru calcularea acestei compensații, acest alineat prevede două metode de calcul (principală și secundară), care se aplică în principiu atât pentru redispecerizarea ascendentă, cât și pentru cea descendentă(16).
28.      Cele două metode de calcul au în comun faptul că țin seama de doi parametri variabili, și anume, pe de o parte, de „costurile de exploatare suplimentare” cauzate de redispecerizare [litera (a)] și, pe de altă parte, de „veniturile nete din vânzarea de energie electrică pe piața pentru ziua următoare” pe care producătorii „le‑ar fi [realizat] în absența solicitării de redispecerizare” [litera (a)]. Noțiunea de „venituri nete” nerealizate nu este definită explicit în Regulamentul 2019/943. Prin urmare, mai întâi trebuie să fie avut în vedere înțelesul comun al termenului, potrivit căruia „veniturile nete” sunt, spre deosebire de „veniturile brute”, venituri care nu cuprind costuri și impozite(17).
29.      Potrivit primei metode de calcul – principale –, compensația se calculează pe baza elementului mai mare dintre cele două elemente de la literele (a) și (b) („cel puțin egală [cu] valoarea mai ridicată a următoarelor elemente”).
30.      Numai dacă această metodă duce, pe de o parte, la o „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare”, în cadrul celei de a doua metode, cele două elemente de la literele (a) și (b) se combină între ele („combinație a acestora”)(18). Nici noțiunea de „combinație” nu este precizată în Regulamentul 2019/943. Aceasta ar putea fi înțeleasă în sensul valorii medii sau al mediei aritmetice a celor două elemente [în sensul literei (a) sau al literei (b)] stabilite în cadrul primei metode de calcul. Acest lucru nu este însă obligatoriu. Și o sumă a acestor două elemente ar fi acoperită de această noțiune. În orice caz, costurile de exploatare (suplimentare) și veniturile nete (ipotetice) nerealizate trebuie puse cumva în legătură unele cu altele. Acest lucru sugerează că operatorul de sistem are o marjă largă de apreciere în ceea ce privește modul în care combină cele două elemente.
31.      În opinia noastră, criteriile variabile „costurile de exploatare suplimentare” [de la litera (a)] și „veniturile nete” [de la litera (b)], care constituie baza ambelor metode de calcul, infirmă deja ipoteza compensației „integrale” susținută de intimate.
32.      Este astfel posibil ca producătorul care a făcut obiectul unei redispecerizări descendente să aibă costuri de exploatare suplimentare egale cu veniturile nete nerealizate
sau chiar mai mari. Potrivit primei metode de calcul de la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943, producătorul poate – sub rezerva unei compensații nejustificat de mici sau nejustificat de mari și, prin urmare, care trebuie ajustată – să solicite cu titlu de compensație (minimă) numai suma cea mai mare dintre cele două. Chiar dacă producătorul ar putea solicita în acest condiții o compensație în cuantumul veniturilor nete nerealizate, inclusiv sprijinul financiar neacordat, acest lucru nu are ca urmare – contrar presupunerilor intimatelor – ca acesta să fie plasat din punct de vedere financiar în situația în care s‑ar afla în lipsa redispecerizării sau că redispecerizarea nu l‑ar afecta deloc sau ar fi neutră în privința sa. Astfel, costurile de exploatare suplimentare cauzate eventual de redispecerizare nu sunt în mod necesar suficient acoperite în acest caz. O asemenea concluzie ar putea, prin urmare, duce la o „compensație nejustificat de mică” și la aplicarea celei de a doua metode de calcul.
33.      Articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 are în vedere în mod expres această situație deoarece folosește exemplul redispecerizării descendente a energiei electrice produse prin cogenerare de înaltă eficiență. Operatorii de centrale electrice vizați pot avea din această cauză costuri operaționale suplimentare determinate de furnizarea de căldură de rezervă. Independent de dispoziția de limitare a producției de energie electrice și a introducerii în rețea, precum și de pierderile aferente, acești operatori trebuie să își îndeplinească obligațiile contractuale de a furniza căldură. Această căldură trebuie produsă astfel fără ca costurile operaționale pe care le determină să poată fi acoperite prin vânzarea energiei electrice cogenerate automat.
34.      Prin urmare, nici prima metodă de calcul (aritmetic) nu poate avea ca efect în toate situațiile o compensație financiară „integrală”, astfel cum susțin intimatele.
35.      Acest lucru este valabil cu atât mai mult în cadrul celei de a doua metode de calcul. Aceasta prevede posibilitatea unei ajustări ascendente sau descendente a cuantumului compensației dacă operatorul de sistem apreciază că această sumă este „nejustificat” de mică sau de mare. „Combinația” dintre cele două elemente de la literele (a) și (b) constituie numai punctul de pornire pentru determinarea compensației financiare. Referitor la expresia „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” – a doua metodă de calcul fiind aplicabilă numai în cazul în care există o astfel de compensație –, rezultă în plus că aceasta impune o apreciere. Aceasta ar trebui – per a contrario – să facă posibil să se ajungă la un cuantum „justificat” al compensației, așadar la o compensație adecvată(19).
36.      Prin urmare, a doua metodă de calcul este un instrument ce ajută să se determine situația economică (ipotetică) care ar exista dacă nu s‑ar fi dispus redispecerizarea. Acest lucru devine clar și în cazul – necontestat în speță – al redispecerizării ascendente. Deși creșterea aferentă a cantității de energie electrică introdusă în rețea îi aduce în principiu venituri suplimentare producătorului de energie electrică vizat, la articolul 13 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul 2019/943 se are în vedere și pentru acest caz faptul că pot apărea costuri de exploatare suplimentare, de exemplu costuri cu combustibilul, care depășesc eventual sau reduc(20) în mod necorespunzător aceste venituri.
37.      Operatorul de sistem care stabilește într‑un caz concret compensația financiară adecvată potrivit celei de a doua metode de calcul deține, prin urmare, în cadrul analizei comparative contrafactuale impuse o dublă marjă de apreciere, care își găsește expresia în noțiunile juridice nedeterminate de „combinație a acestora” și „nejustificat”. Această marjă privește, pe de o parte, aprecierea chestiunii dacă prima metodă de calcul duce la o „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare”, al cărei cuantum este, așadar, necorespunzător de mic sau de mare,
și, pe de altă parte, aprecierea legată de aceasta a caracterului adecvat al acestei compensații printr‑o „combinație a acestora”. În funcție de împrejurările din speță, rezultatele acestei aprecieri pot diferi, respectiv nu trebuie să ducă la echivalarea deplină a situației economice a producătorilor cu situația ce ar fi existat în lipsa redispecerizării.
38.      „[Dreptul la] compensați[e] financiar[ă] prevăzut la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu este în mod logic precizat de noțiunea „integral” („full compensation”)(21). În acest context nu este vorba nici despre vreo garantare a unui venit minim, ci numai despre o compensație minimă (a se vedea punctul 27 de mai sus)(22). Contrar opiniei intimatelor și după cum rezultă și din analiza istorică (punctul 43 de mai jos), legiuitorul Uniunii nu a recurs în mod intenționat la o asemenea precizare și a reglementat numai dreptul la o compensație financiară(23). Cuantumul acestei compensații este, așadar, limitat la cuantumul ce rezultă din ipotezele de comparație și din metodele de calcul prevăzute de această dispoziție. Cuantumul său nu coincide neapărat cu cel ce ar fi rezultat în urma introducerii în rețea și a vânzării cantității de energie electrice reduse din cauza redispecerizării descendente, ci trebuie doar să se apropie cât mai mult posibil de acest rezultat – așa cum au recunoscut și intimatele în ședință, referindu‑se printre altele la principiul proporționalității.
39.      Rezultatul acestei interpretări literale este confirmat și de considerațiile de natură sistematică și teleologică, precum și de geneza Regulamentului 2019/943.
b)      Interpretarea sistematică, teleologică și istorică
40.      Din punct de vedere sistematic, în Regulamentul 2019/943 nu există niciun prag minim pentru venituri sau pentru compensarea veniturilor nerealizate sub care nu se poate coborî în nicio împrejurare. Posibilitatea prevăzută la articolul 10 alineatul (2) de a stabili „limite armonizate ale prețurilor maxime și minime de închidere pentru intervalele de timp pentru ziua următoare și intrazilnice”(24) constituie în această privință o excepție și nu poate fi aplicată prin analogie redispecerizării prevăzute la articolul 13.
41.      Faptul că nu există un prag minim pentru venituri este susținut în plus de aceea că pentru prima metodă de calcul a compensației financiare în conformitate cu articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 legiuitorul Uniunii impune ca costurile operaționale suplimentare prevăzute la litera (a) și veniturile nete nerealizate prevăzute la litera (b) să fie stabilite separat în vederea determinării acestei compensații pe baza celei mai ridicate
dintre cele două valori (a se vedea punctele 28 și 32 de mai sus). În caz contrar, ar fi lipsită de sens și ajustarea posibilă prin a doua metodă de calcul al rezultatului obținut din prima metodă de calcul, în măsura în care aceasta duce la o compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare. A doua metodă presupune tocmai necesitatea de a ajusta compensația, după caz, ascendent sau chiar descendent. Expresia „cel puțin egală [cu] valoarea mai ridicată a următoarelor elemente sau cu o combinație a acestora” nu se referă, așadar, la un asemenea prag inferior. Dimpotrivă, aceasta ține seama numai de faptul că unul dintre cele două elemente menționate la literele (a) și (b) poate fi mai mare și astfel, poate fi avut în vedere în principiu ca un criteriu mai potrivit pentru calcularea compensației financiare.
42.      În plus, contrar opiniei intimatelor, nu putem desprinde din obiectivele Regulamentului 2019/943 niciun alt indiciu care să justifice dreptul susținut de ele la compensație financiară „integrală”. La realizarea obiectivului unui consum care se bazează în principiu pe piață, concomitent cu promovarea producerii energiei electrice din surse regenerabile, contribuie printre altele și faptul că în cazul redispecerizării care nu se bazează pe piață se acordă o compensație financiară care se aproprie pe cât posibil de remunerația în condiții de piață. În opinia noastră, acest lucru se urmărește a fi realizat în fond prin intermediul mecanismului de compensare prevăzut la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943.
43.      Geneza Regulamentului 2019/943 susține aceeași concluzie. În propunerea sa, Comisia a limitat dreptul la compensație financiară la cazul de redispecerizare descendentă care nu se bazează pe piață, precum și la 90 % din veniturile nete (ipotetice) din vânzarea de energie electrică pe piața pentru ziua următoare(25). Astfel, Consiliul a eliminat ulterior referirea la valoarea‑limită de 90 %, astfel încât a mai fost vorba numai despre veniturile (ipotetice) nerealizate. Consiliul și Parlamentul European au ajuns însă în cele din urmă la compromisul ca veniturile nete să nu fie singurul criteriu pentru calcularea compensației financiare și să introducă în schimb criteriile suplimentare pentru ambele metode de calcul („costurile de exploatare suplimentare” de la litera (a) – cu includerea redispecerizării ascendente – și „veniturile nete” nerealizate de la litera (b), precum și „o combinație a acestora” pentru cazul unei „compensați[i] nejustificat de mic[i] sau nejustificat de mar[i]”)(26). Prin urmare, legiuitorul Uniunii a considerat că, în urma analizei comparative ipotetice necesare, în cazul redispecerizării descendente care nu se bazează pe piață din punct de vedere aritmetic nu se obține nicio echivalare economică complet „neutră” a producătorilor de energie electrică din surse regenerabile și că se poate ajunge numai la o valoare aproximativă, al cărei scop este de a‑i apăra pe cât posibil de prejudicii.
c)      Concluzie intermediară privind întrebarea 1 a)
44.      Prin urmare, la întrebarea 1 a) trebuie să se răspundă că articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 conferă producătorilor cu acces ferm și garanție de livrare, supuși unei redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață, dreptul la o compensație financiară care corespunde pe cât posibil pierderii suferite ca urmare a nerealizării veniturilor ipotetice (inclusiv a sprijinului financiar neacordat) în cazul livrării cantităților respective de energie electrică, pierdere care nu este însă neapărat neutralizată complet din punct de vedere economic.
3.      Domeniul de aplicare al criteriului „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” [întrebarea 1 b)]
45.      Răspunsul la întrebarea 1 a) cuprinde criteriile esențiale pentru interpretarea sintagmei „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” de la articolul 13 alineatul (7) a doua teză din Regulamentul 2019/943, interpretare pe care o solicită în special instanța de trimitere [întrebarea 1 b)].
46.      Această sintagmă se referă – pentru cazul redispecerizării descendente(27) – la rezultatul primei metode de calcul și face posibilă aplicarea celei de a doua metode de calcul. Operatorul de sistem trebuie mai întâi să verifice pe baza tuturor datelor disponibile(28) dacă prima metodă de calcul duce la o „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare”, așadar, dacă aceasta este (ne)adecvată. În această privință, el are o marjă de apreciere (a se vedea punctul 37 de mai sus).
47.      În măsura în care apreciază că compensația este neadecvată, operatorul de sistem trebuie apoi să determine, în limitele marjei sale de apreciere, o compensație financiară adecvată prin „combinația [elementelor]” de la literele (a) și (b).
48.      În acest scop, operatorul de sistem poate să pornească într‑o primă etapă de la media celor două elemente determinate, să le adune sau să facă în alt mod legătura între costurile operaționale suplimentare și veniturile nete (ipotetice) nerealizate. Într‑o a doua etapă, operatorul de sistem trebuie să determine în funcție de împrejurările cazului respectiv, printre care se numără și evoluția prețurilor de pe piața pentru ziua următoare din timpul redispecerizării, cuantumul adecvat al compensației (a se vedea punctul 30 de mai sus).
49.      Corespunzător considerațiilor de la punctul 27 și următoarele de mai sus, articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu permite în principiu să se recurgă la alte criterii decât cele pe care le prevede sau, prin derogare de la acestea, să se utilizeze valori procentuale fixe ori prezumții care ar limita în mod nepermis marja de apreciere recunoscută operatorului de sistem în această privință (pentru detalii, a se vedea punctele 64 și 65 de mai jos). Acest fapt ține seama și de împrejurarea că, având în vedere că acest regulament îi atribuie o poziție specială și sarcina de a asigura funcționarea corespunzătoare a pieței energiei electrice sub supravegherea autorității naționale de reglementare(29), operatorul de sistem este cel mai în măsură să determine o compensație adecvată. Instanța națională a ținut de asemenea seama de acest fapt atunci când a examinat caracterul adecvat al acestei compensații. Acest lucru confirmă la rândul său că compensația determinată de operatorul de sistem nu corespunde neapărat exact situației economice în care s‑ar fi aflat operatorul dacă nu s‑ar fi dispus redispecerizarea, ci doar că se apropie cât posibil de aceasta (a se vedea punctul 38 de mai sus).
50.      Prin urmare, la întrebarea 1 b) trebuie să se răspundă că sintagma „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” de la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 are ca scop acordarea
unei compensații financiare adecvate producătorului care a făcut obiectul unei redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață. Operatorul de sistem are o marjă de apreciere în această privință.
4.      Admisibilitatea măsurilor naționale de punere în aplicare care condiționează dreptul la compensație financiară de beneficiul dispecerizării prioritare [întrebarea 1 c)]
51.      Întrebarea 1 c) are scopul de a stabili dacă articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 permite adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare care condiționează dreptul la compensație financiară al producătorilor care au făcut obiectul unei redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață de faptul dacă aceștia fac obiectul unei dispecerizări prioritare în sensul articolului 12 alineatele (2) și (4) din acest regulament (a se vedea punctul 5 de mai sus)(30).
52.      Astfel cum în mod corect arată Comisia și intimatele, prevederile articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu fac o astfel de deosebire. Dimpotrivă, articolul 13 alineatul (1) prevede principiul valabil și în domeniul de aplicare al alineatului (7) al acestui articol, principiu potrivit căruia redispecerizarea se bazează pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii și trebuie să fie deschisă tuturor tehnologiilor de producere (inclusiv tuturor serviciilor de stocare a energiei și de consum dispecerizabil) în măsura în care este fezabilă din punct de vedere tehnic. Acest lucru este valabil atât pentru redispecerizarea bazată pe piață, care trebuie compensată financiar potrivit articolului 13 alineatul (2), cât și pentru redispecerizarea care nu se bazează pe piață, care conferă dreptul la compensație financiară în conformitate cu articolul 13 alineatul (7).
53.      Prin urmare, măsurile naționale corespunzătoare de punere în aplicare, dacă sunt necesare, trebuie să respecte aceste principii. În consecință, având în vedere că dreptul la compensație financiară ca urmare a dispoziției de redispecerizare (descendentă) care nu se bazează pe piață se acordă fără discriminări, asemenea măsuri nu trebuie să facă distincție după cum producătorul vizat beneficiază sau nu de dispecerizare prioritară. Acest drept este subordonat doar condiției ca acest producător să dispună de o garanție de livrare sau de achiziție în temeiul unui contract de racordare.
54.      Prin urmare, la întrebarea 1 c) trebuie să se răspundă că dreptul la compensație financiară prevăzut la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu presupune ca producătorul care a făcut obiectul unei redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață să beneficieze sau nu de dispecerizare prioritară, iar realizarea acestui drept nu poate fi condiționată de o astfel de diferențiere prin măsuri naționale de punere în aplicare.
B.      Efect direct al articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943? (a doua întrebare)
55.      Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă prevederile articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 sunt suficient de clare, precise și necondiționate și, prin urmare, direct aplicabile [întrebarea 2 a)], precum și dacă și în ce măsură impun sau permit adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare sau de asigurare a aplicării [întrebarea 2 b)]. Considerăm că este oportun ca la aceste întrebări să se formuleze un răspuns comun.
1.      Criterii pentru efectul direct prin opoziție cu aplicarea directă
56.      În litigiul principal, dezacordul dintre părți privește chestiunea dacă, raportat la prevederile articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943, este într‑adevăr necesar să se examineze cerințele stabilite în jurisprudență pentru efectul direct, întrucât, potrivit articolului 288 al doilea paragraf TFUE, regulamentele se aplică direct în statele membre. În prim‑plan se găsesc în această privință Hotărârea Popławski(31), la care se referă și instanța de trimitere în a treia întrebare, precum și chestiunea dacă dispozițiile regulamentului au prioritate față de dreptul național contrar pentru simplul motiv că sunt de aplicabilitate generală. Curtea a răspuns însă la ultima întrebare atât cu titlu particular, cât și cu titlu general în sensul că principiul supremației dreptului Uniunii impune organelor statelor membre să lase neaplicat dreptul național contrar în măsura în care respectiva prevedere a dreptului Uniunii – prin urmare, și o prevedere a unui regulament – îndeplinește cerințele pentru efectul direct(32). Astfel, dispozițiile direct aplicabile ale regulamentelor nu se aplică direct de către organele statelor membre. Dimpotrivă, în raport cu structura lor normativă, cu caracterul lor condiționat sau cu marja de apreciere recunoscută unuia dintre aceste organe, este necesar să se adopte măsuri (de punere în aplicare) naționale sau de dreptul Uniunii care să le precizeze(33); prin urmare, sunt lipsite de efect direct(34).
57.      Prin urmare, în speță trebuie să se examineze dacă articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 are efect direct.
58.      Potrivit unei jurisprudențe constante, o dispoziție a dreptului Uniunii – primar sau derivat – are efect direct numai dacă este, din punctul de vedere al conținutului său, necondiționată și suficient de precisă. O dispoziție este necondiționată atunci când enunță o obligație care nu este supusă niciunei condiții și nici nu este subordonată, în privința executării sau a efectelor sale, intervenției vreunui act fie al instituțiilor Uniunii, fie al statelor membre. Ea este considerată suficient de precisă pentru a fi invocată de un justițiabil și aplicată de instanță atunci când enunță această obligație în termeni neechivoci(35). Dacă sunt îndeplinite aceste condiții, justițiabilii pot să invoce această dispoziție în fața instanțelor naționale împotriva statului membru chiar și atunci când acesta a transpus‑o în mod necorespunzător(36).
59.      Faptul că o dispoziție a dreptului Uniunii – precum dispoziția din speță a articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 – conferă organelor naționale o anumită marjă de apreciere sau de manevră în ceea ce privește îndeplinirea condițiilor sale și măsurile ce trebuie adoptate nu repune neapărat în discuție caracterul său suficient de precis și necondiționat în sensul efectului direct. Potrivit unei jurisprudențe constante, o asemenea marjă de apreciere sau de manevră nu este nici o condiție, nici o cerință suplimentară pentru punerea în aplicare sau pentru a produce efecte în sensul principiilor menționate la punctul 57 de mai sus(37).
60.      Dimpotrivă, potrivit acestei jurisprudențe, chiar dacă lasă statelor membre o anumită marjă de apreciere atunci când adoptă modalitățile de punere a sa în aplicare, o dispoziție a dreptului Uniunii poate fi considerată ca având un caracter necondiționat și suficient de precis și atunci când pune în sarcina statelor membre, în termeni neechivoci, o obligație de rezultat precisă și care nu este supusă niciunei condiții cu privire la aplicarea normei pe care o enunță(38). În fond, Curtea asimilează între timp condițiile pentru caracterul necondiționat al obligației și pentru caracterul suficient de precis. Prin urmare, pot fi direct aplicabile și obligațiile nedeterminate, care lasă în sine statelor membre o anumită marjă de apreciere(39). Acesta este cazul în special atunci când această dispoziție stabilește o metodă pentru realizarea protecției minime sau a rezultatului pe care îl prevede(40).
61.      În aceste condiții, considerăm – astfel cum va rezulta din cele ce urmează – că dispozițiile articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 privind metoda de calcul al unei compensații financiare sunt direct aplicabile.
2.      Îndeplinirea criteriilor pentru efectul direct
62.      Așa cum s‑a arătat la punctul 27 și următoarele de mai sus, metoda de calcul prevăzută la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentului 2019/943 și bazată pe criteriile stabilite la acest articol este reglementată într‑un mod suficient de clar, precis și necondiționat pentru a fi aplicată direct de organismele naționale, în special de operatorul de rețea. Marja de apreciere acordată acestui organism în scopul analizei comparative contrafactuale nu schimbă cu nimic faptul că, în cazul unei redispecerizări (descendente) care nu se bazează pe piață, producătorul afectat are dreptul la o compensație financiară (adecvată). Aceasta ar trebui în fond să se apropie de acea situație economică în care s‑ar fi aflat producătorul în lipsa acestei redispecerizări – respectiv în cazul vânzării în condiții de piață a cantității de energie electrică care a făcut obiectul redispecerizării. Corelativul său este obligația neîndoielnică a operatorului de sistem de a plăti această compensație cu respectarea criteriilor și a metodelor de calcul prevăzute la articolul 13 alineatul (7).
63.      Prin urmare, atât obiectivul ce trebuie realizat prin compensația financiară, cât și criteriile și metoda pentru calcularea ei sunt prevăzute în aceste dispoziții într‑un mod atât de clar, de precis și de exhaustiv, încât pot fi invocate de producătorul vizat și în fața unei instanțe, care poate constata că invocarea lor este justificată și le poate aplica în mod direct.
64.      Chiar dacă un stat membru – cum este cazul în speță al Irlandei, care a adoptat decizia în litigiu – adoptă măsuri de punere în aplicare în scopul exercitării marjei de apreciere conferite de articolul 13 alineatul (7) din Regulamentului 2019/943, efectul direct al articolului 13 alineatul (7) se menține. O altă problemă, care nu trebuie soluționată în speță, este dacă aceste măsuri de punere în aplicare se încadrează sau depășesc limitele criteriilor prevăzute în mod suficient de precis, de necondiționat și de exhaustiv, precum și ale marjei de apreciere ce i‑a fost conferită.
65.      Cu toate acestea, există îndoieli în ceea ce privește criteriile stabilite în decizia în litigiu pentru calcularea compensației financiare. Astfel, metoda de calcul stabilită prin decizie are la bază printre altele „venituri „ex ante” (în cuantum precis determinat) și prezumția aferentă a existenței unei sume „nejustificat” de mari sau de mici, care nu poate fi răsturnată decât printr‑un „motiv întemeiat”. Revine instanței de trimitere sarcina de a examina compatibilitatea acestor criterii cu dispozițiile direct aplicabile ale articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 și să clarifice dacă acesta din urmă trebuie aplicat prioritar.
3.      Concluzie intermediară
66.      Prin urmare, la a doua întrebare trebuie să se răspundă că deși conferă operatorului de sistem o marjă de apreciere, articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 îndeplinește condițiile pentru efectul direct, fără a interzice adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare sau de asigurare a aplicării pentru exercitarea acestei marje de apreciere. Totuși, aceste măsuri nu trebuie să încalce criteriile și metodele de calcul prevăzute de această dispoziție și trebuie să se mențină în limitele acestei marje de apreciere, aspect ce trebuie verificat de instanța națională.
C.      Alte căi de atac (a treia întrebare)
67.      A treia întrebare se referă la alte căi de atac posibile și este adresată numai pentru cazul în care articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu are efect direct. Prin urmare, nu este necesar să se răspundă la această întrebare.
68.      În cazul în care Curtea va ajunge în privința celei de a doua întrebări la un alt rezultat decât cel de la punctul 66 de mai sus, este suficient să se facă trimitere la jurisprudența sa constantă potrivit căreia instanțele naționale sunt obligate și în cazurile în care lipsește efectul direct să dea dreptului lor intern, în măsura posibilului, o interpretare conformă cu cerințele dreptului Uniunii și să recunoască particularilor posibilitatea de a obține repararea prejudiciului atunci când drepturile lor sunt lezate printr‑o încălcare a dreptului Uniunii imputabilă statului membru(41).
D.      Celelalte întrebări (a patra întrebare)
1.      Amânarea plății compensației financiare [întrebările 4 a) și 4 b)]
69.      Prin intermediul întrebărilor 4 a) și 4 b),
instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă este permis ca plata compensației financiare prevăzute la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 să fie amânată până în anul 2024 printr‑o măsură națională de punere în aplicare.
70.      Astfel cum în mod corect arată intimatele și Comisia, Regulamentul 2019/943 a intrat în vigoare, potrivit articolului 71 alineatul (1), în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
și se aplică de la 1 ianuarie 2020, astfel cum prevede articolul 71 alineatul (2), fără a exista vreo dispoziție tranzitorie sau o derogare pentru articolul 13. Prin urmare, dreptul la o compensație financiară întemeiat pe dispozițiile direct și prioritar aplicabile ale articolului 13 alineatul (7) există față de operatorul de sistem începând de la această dată, iar acesta este obligat să plătească compensația. Amânarea plății compensatorii la o dată ulterioară – în speță, anul 2024 – este incompatibilă cu aceste dispoziții și ar fi contrară și efectului direct deplin al acestor dispoziții impus de jurisprudență(42).
71.      Prin urmare, la întrebările 4 a) și 4 b) trebuie să se răspundă că compensația financiară prevăzută de dispozițiile direct aplicabile ale articolului 13 din Regulamentul 2019/943 trebuie plătită începând cu 1 ianuarie 2020 în conformitate cu articolul 71 alineatul (2), fără ca plata să poată fi amânată prin măsuri naționale de punere în aplicare.
2.      Restrângere sau extindere a domeniului de aplicare personal al dreptului la compensație financiară [întrebarea 4 c)]
a)      Primul aspect: excluderea producătorilor de minimis?
72.      Prin intermediul primului aspect al întrebării 4 c), instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 permite adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare care limitează în cazul unei redispecerizări (descendente care nu se bazează pe piață) dreptul la compensație financiară a producătorilor care participă la piața ex ante (pentru ziua următoare), astfel încât ar fi excluși de la compensație producătorii de minimis. Acești producători de minimis, care nu sunt prevăzuți de regulament, sunt, potrivit părților, mici producători care nu participă de regulă la piața pentru ziua următoare și la piața intrazilnică.
73.      După cum în mod corect arată Comisia și intimatele, dreptul la compensație financiară din partea operatorului de sistem presupune, potrivit articolului 13 alineatul (7) prima teză din Regulamentul 2019/943,
numai ca producătorii care au făcut obiectul redispecerizării descendente care nu se bazează pe piață (operatorul instalației de producere, al instalației de stocare a energiei sau al instalației de consum dispecerizabil) să fi acceptat printr‑un contract de racordare la rețea o garanție de livrare fermă a energiei electrice.
Capacitatea producătorului de energie electrică sau cantitatea de energie electrică livrată este irelevantă în această privință. Criteriul „veniturile nete din vânzarea de energie electrică pe piața pentru ziua următoare” prevăzut la articolul 13 alineatul (7) litera (b) servește în acest caz numai la determinarea cuantumului compensației financiare cu ajutorul primei metode de calcul, însă nu limitează în fond dreptul la compensație.
74.      O interpretare diferită ar fi contrară și economiei și obiectivelor articolelor 12 și 13 din Regulamentul 2019/943. Astfel, potrivit articolului 12 alineatul (2), statele membre se asigură că, la dispecerizare, operatorii de sistem acordă prioritate („dispecerizare prioritară”(43)) instalațiilor de producere care utilizează surse regenerabile de energie și care au o putere instalată de producere a energiei electrice mai mică de 400 kW. Continuitatea garantării în principiu a dispecerizării prioritare este în plus asigurată de articolul 12 alineatul (6). Din acesta rezultă că și producătorii mai mici de energie electrică din surse regenerabile beneficiază de dispecerizare prioritară care este refuzată din cauza utilizării redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață în sensul articolului 13 alineatul (6). În plus, potrivit articolului 13 alineatul (6) litera (a), o astfel de redispecerizare este permisă numai în mod foarte limitat în cazul energiei electrice din surse regenerabile. O diferențiere în funcție de cantitatea de energie electrică produsă ori introdusă în rețea sau în funcție de participarea pe piața pentru ziua următoare, care ar avea drept consecință excluderea anumitor producători (care folosesc surse regenerabile) din domeniul de aplicare al dreptului la compensație financiară, ar fi incompatibilă cu aceste norme.
75.      O asemenea diferențiere ar fi contrară și principiilor consacrate la articolul 13 alineatele (1) și (2) din Regulamentul 2019/943. Pe de o parte, potrivit alineatului (1), redispecerizarea se bazează pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii și este deschisă tuturor tehnologiilor de producere (precum și tuturor serviciilor de stocare a energiei și de consum dispecerizabil) în măsura în care este fezabilă din punct de vedere tehnic (a se vedea punctul 52 de mai sus). În această privință, nu se prevede nicio diferențiere în funcție de puterea de producere a energiei electrice. Pe de altă parte, potrivit alineatului (2), au în principiu drept la compensație financiară toți producătorii (inclusiv cei) care fac obiectul unei redispecerizări bazate pe piață.
76.      Prin urmare, la primul aspect al întrebării 4 c) trebuie să se răspundă că articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu permite adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare care limitează în cazul unei redispecerizări (descendente care nu se bazează pe piață) dreptul la compensație financiară a producătorilor care participă la piața ex ante (pentru ziua următoare) sau care exclud de la compensație așa‑numiții producătorii de minimis.
b)      Al doilea aspect: dreptul la compensație al intermediarilor
77.      Prin intermediul celui de al doilea aspect al întrebării 4 c), instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 permite adoptarea unor măsuri de punere în aplicare prin care dreptul la compensație financiară este extins în cazul unei redispecerizări (descendente care nu se bazează pe piață) la furnizorii de energie electrică, care ar putea fi doar intermediari, iar nu producători.
Acest lucru este contestat în parte de intimate. În opinia acestora, un operator de sistem poate plăti compensația numai în mod direct unui producător care are dreptul la compensație.
78.      După cum arătam la punctul 73 de mai sus, articolul 13 alineatul (7) prima teză din Regulamentul 2019/943 limitează dreptul la compensație financiară din partea operatorului de sistem la producătorii de energie electrică („operatorul[…] instalației de producere, al instalației de stocare a energiei sau al instalației de consum dispecerizabil”) care au făcut obiectul unei redispecerizări care nu se bazează pe piață și care au acceptat printr‑un contract de racordare la rețea o garanție de livrare fermă. În plus, numai acești producători au „costuri operaționale suplimentare” în sensul articolului 13 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul 2019/943 care sunt luate în considerare în cadrul metodelor de calcul pentru determinarea acestei compensații. Acest lucru exclude în principiu din domeniul de aplicare al dreptului la compensație intermediarii care nu sunt nici producători, nici nu exploatează una dintre instalațiile menționate și nici nu au încheiat un contract de racordare la rețea cu garanție de livrare.
79.      Astfel cum arată CRU și Comisia, nu pare a fi însă complet exclus ca prin măsuri naționale de punere în aplicare să se prevadă mai precis modul în care se plătește compensația producătorilor care au acest drept. Acest lucru ar putea – din motive tehnice, de exemplu în scopul decontării – să permită interpunerea unui intermediar ca agent de plată, cu condiția ca acest lucru să nu aducă atingere realizării dreptului la compensație al producătorului și să nu transfere în mod neechitabil riscul de insolvență, aspect ce trebuie verificat de instanța de trimitere.
80.      Prin urmare, la cel de al doilea aspect al întrebării 4 c) trebuie să se răspundă că articolul 13 alineatul 7 din Regulamentul 2019/943 nu permite adoptarea unor măsuri de punere în aplicare prin care dreptul la compensația financiară este extins în cazul unei redispecerizări (descendente care nu se bazează pe piață) la un intermediar care nu îndeplinește condițiile prevăzute de prima teză a acestui alineat. Acest lucru nu exclude însă posibilitatea ca un astfel de intermediar să aibă rol de agent de plată, însă numai dacă astfel nu se aduce atingere realizării dreptului la compensație al producătorului și nu se transferă în mod neechitabil riscul de insolvență, aspect ce trebuie verificat de instanța de trimitere.
3.      „Sprijin financiar” sub formă de plăți peste prețul pieței acordat pe baza unui CPPA [întrebarea 4 d)]
81.      Prin intermediul întrebării 4 d), instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă noțiunea de „sprijin financiar” de la articolul 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943, considerat, potrivit acestei dispoziții, „parte a veniturilor nete”, cuprinde plățile peste prețul pieței acordate unui producător de energie electrică din surse regenerabile pe baza unui CPPA(44).
82.      Această problemă este foarte controversată între părți. Potrivit instanței de trimitere, garanția prețului de exercitare – ce ar putea fi și peste prețul pieței – din CPPA este o componentă importantă a sprijinului financiar acordat producătorilor de energie electrică din surse regenerabile (a se vedea punctul 15 de mai sus). Totuși, aceasta nu este recunoscută nici în decizia în litigiu, nici de către CRU ca fiind „sprijin financiar” în sensul articolului 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943. CRU consideră că nu poate fi decât un sprijin public în sensul unei subvenționări de către stat.
83.      În raport cu noțiunea largă de „sprijin financiar” și pentru motive sistematice și teleologice, considerăm că această argumentație a CRU este neîntemeiată. În opinia noastră, prin aceasta se înțelege atât ajutorul financiar acordat de stat, cât și ajutorul financiar din surse private, eventual permis sau determinat de stat.
84.      Noțiunea de „sprijin financiar” nu este definită în Regulamentul 2019/943. Acesta nu face – cel puțin în mod expres – obiectul rezervei aplicării articolelor 107 sau 108 TFUE, ceea ce ar putea sugera faptul că prin aceasta nu se poate înțelege decât un sprijin acordat de stat în sensul noțiunii de ajutor în accepțiunea articolului 107 alineatul (1) TFUE. Această rezervă se aplică însă pentru contractele de achiziție de energie electrică – așadar, pentru CPPA‑urile private în discuție în speță – reglementate la articolul 19a din Regulamentul 2019/943 [articolul 19a alineatul (4)], astfel încât argumentația CRU este eronată chiar și numai raportat la acest motiv.
85.      În opinia noastră, articolul 13 alineatul (7) litera (b) din acest regulament urmărește în schimb să includă în principiu toate formele de sprijin financiar pentru producția de energie electrică – în special cea din surse regenerabile –, independent dacă provin din resurse de stat sau private. Acest lucru este confirmat de posibila încadrare a CPPA în categoriile instrumentelor permise pentru promovarea producției de energie electrică din surse regenerabile și pentru garantarea securității furnizării prevăzute la articolele 19a, 19d și 21 din Regulamentul 2019/943.
86.      Potrivit articolului 19a alineatul (1) din Regulamentul 2019/943,
statele membre promovează utilizarea contractelor de achiziție de energie electrică în vederea asigurării previzibilității prețurilor și a atingerii obiectivelor stabilite în planurile lor naționale integrate privind energia și clima în ceea ce privește dimensiunea de decarbonizare, inclusiv în ceea ce privește energia din surse regenerabile. Potrivit alineatelor (3) și (4) ale acestui articol, în acest sens, ele pot prevedea în mod coordonat scheme de garantare sprijinite de stat la prețurile pieței, menite să reducă riscurile financiare asociate incapacității de plată a beneficiarului în cadrul contractelor de achiziție de energie electrică, precum și garanții private sau mecanisme de punere în comun a cererii de contracte de achiziție de energie electrică. O schemă de garantare sprijinită de stat include „fără a aduce atingere articolelor 107 și 108 din TFUE […] dispoziții pentru a evita scăderea lichidității pe piețele energiei electrice și nu oferă sprijin pentru achiziționarea de energie electrică produsă pe bază de combustibili fosili”. Din decizia preliminară nu rezultă dacă prețul de exercitare garantat prin CPPA – care poate fi chiar peste prețul pieței – este asigurat printr‑o asemenea schemă de garantare sprijinită de stat sau dacă este vorba numai despre o garanție privată. În ambele cazuri, ar exista oricum un sprijin financiar care este permis în principiu de Regulamentul 2019/943.
87.      CPPA‑urile s‑ar putea în plus încadra într‑o schemă de sprijinire directă a prețurilor sub formă de contracte bidirecționale pentru diferență pentru investiții în noi instalații de producere a energiei electrice din surse regenerabile în sensul articolului 19d din Regulamentul 2019/943(45), ale căror venituri sunt distribuite clienților finali [alineatul (5)](46). În sfârșit, CPPA ar putea face parte dintr‑un mecanism de asigurare a capacității în sensul articolului 21 alineatul (1) din acest regulament(47).
88.      Prin urmare, „sprijinul financiar” în sensul articolului 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943 poate într‑adevăr rezulta dintr‑un ajutor de stat sau dintr‑un ajutor la inițiativa statului alimentat din resurse private. Nu există însă nici motive sistematice și nici teleologice pentru care, pe baza unui CPPA, veniturile ce s‑ar putea situa peste prețul pieței să nu fie luate în considerare în cadrul calculării compensației financiare.
89.      La fel ca dispoziția de dispecerizare prioritară în sensul articolului 12 alineatele (2)-(4) din Regulamentul 2019/943, care este de asemenea supusă rezervei respectării dispozițiilor privind ajutoarele de stat ale articolelor 107, 108 și 109 TFUE, și compensația financiară prevăzută la articolul 13 alineatul (7) servește și asigură favorizarea producerii și furnizării de energie electrică din surse regenerabile. În plus, dintr‑o jurisprudență oarecum alternantă a Curții rezultă că promovarea prevăzută de lege a producției de energie electrică din surse regenerabile nu intră neapărat în domeniul de aplicare al noțiunii de ajutor de stat, respectiv atunci când promovarea nu se face din „resurse de stat”(48). Noțiunea largă de „sprijin financiar”, fie că provine din resurse publice sau private, ține seama de această considerație. În plus, noțiunea a fost în mod evident selectată voit de legiuitorul Uniunii pentru a include numeroasele tipuri de măsuri de sprijin financiar a producție de energie electrică, în special din surse regenerabile, independent dacă îndeplinește criteriile pentru noțiunea de ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
90.      Prin urmare, la întrebarea 4 d) trebuie să se răspundă că articolul 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943 cuprinde în principiu plățile peste prețul pieței acordate unui producător de energie electrică din surse regenerabile pe baza unor contractele de achiziție de energie electrică, precum CPPA, în sensul articolului 19a din Regulamentul 2019/943
V.      Concluzie
91.      În consecință, propunem Curții să răspundă la cererea de decizie preliminară adresată de Supreme Court (Curtea Supremă, Irlanda) după cum urmează:
1.      a)      Articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul (UE) 2019/943 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2019 privind piața internă de energie electrică conferă producătorilor cu acces ferm și garanție de livrare, supuși unei redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață, dreptul la o compensație financiară care corespunde pe cât posibil pierderii suferite ca urmare a nerealizării veniturilor ipotetice (inclusiv a sprijinului financiar neacordat) în cazul livrării cantităților respective de energie electrică, pierdere care nu este însă neapărat neutralizată complet din punct de vedere economic. Sintagma „compensație nejustificat de mică sau nejustificat de mare” de la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 are ca scop acordarea unei compensații financiare adecvate producătorului care a făcut obiectul unei asemenea redispecerizări. Operatorul de sistem are o marjă de apreciere în această privință.
b)      Dreptul la compensație financiară prevăzut la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu presupune ca producătorul care a făcut obiectul unei redispecerizări descendente care nu se bazează pe piață să beneficieze sau nu de dispecerizare prioritară, iar realizarea acestui drept nu poate fi condiționată de o astfel de diferențiere prin măsuri naționale de punere în aplicare.
2.            Deși conferă operatorului de sistem o marjă de apreciere, articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 îndeplinește condițiile pentru efectul direct, fără a interzice adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare sau de asigurare a aplicării pentru exercitarea acestei marje de apreciere. Totuși, aceste măsuri nu trebuie să încalce criteriile și metodele de calcul prevăzute de această dispoziție și trebuie să se mențină în limitele acestei marje de apreciere, aspect ce trebuie verificat de instanța națională.
3.      a)      Compensația financiară prevăzută de dispozițiile direct aplicabile ale articolului 13 din Regulamentul 2019/943 trebuie plătită începând cu 1 ianuarie 2020 în conformitate cu articolul 71 alineatul (2), fără ca plata să poată fi amânată prin măsuri naționale de punere în aplicare.
b)      Articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943 nu permite adoptarea unor măsuri naționale de punere în aplicare
care limitează în cazul unei redispecerizări (descendente care nu se bazează pe piață) dreptul la compensație financiară a producătorilor care participă la piața ex ante (pentru ziua următoare) sau care exclud de la compensație așa‑numiții producătorii de minimis;
care extind în cazul unei redispecerizări (descendente care nu se bazează pe piață) dreptul la compensație financiară la un intermediar care nu îndeplinește condițiile prevăzute de prima teză a acestui alineat. Acest lucru nu exclude însă posibilitatea ca un astfel de intermediar să aibă rol de agent de plată, însă numai dacă astfel nu se aduce atingere realizării dreptului la compensație al producătorului și nu se transferă în mod neechitabil riscul de insolvență, aspect ce trebuie verificat de instanța de trimitere.
c)      Noțiunea de „sprijin financiar” de la articolul 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943 cuprinde în principiu plățile peste prețul pieței acordate unui producător de energie electrică din surse regenerabile pe baza unor contractele de achiziție de energie electrică (Corporate Power Purchase Agreements) în sensul articolului 19d din Regulamentul 2019/943.
1      Limba originală: germana.
2      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2019 privind piața internă de energie electrică (JO 2019, L 158, p. 54), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (UE) 2024/1747 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iunie 2024 de modificare a Regulamentelor (UE) 2019/942 și (UE) 2019/943 în ceea ce privește îmbunătățirea organizării pieței energiei electrice a Uniunii (JO L 2024/1747, p. 1).
3      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2019 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică și de modificare a Directivei 2012/27/UE (JO 2019, L 158, p. 125), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva (UE) 2024/1711 a Parlamentului European și al Consiliului din 13 iunie 2024 de modificare a Directivelor (UE) 2018/2001 și (UE) 2019/944 în ceea ce privește îmbunătățirea organizării pieței energiei electrice a Uniunii (JO L 2024/1711, p. 1).
4      A se vedea articolul 3 din Regulamentul 2019/943 („Principiile de funcționare a piețelor de energie electrică”), potrivit căruia, printre altele, prețurile se formează în funcție de cerere și ofertă [litera (a)], iar normele pieței încurajează formarea liberă a prețurilor și evită acțiunile care împiedică formarea prețurilor în funcție de cerere și ofertă [litera (b)].
5      A se vedea articolul 3 literele (c) și (f) din Regulamentul 2019/943.
6      Astfel, după cum în mod corect arată instanța de trimitere, măsurile de dispecerizare bazată pe piață prevăzute la articolul 12 din Regulamentul 2019/943 sunt diferite de măsurile de redispecerizare care se bazează pe piață sau care nu se bazează pe piață de la articolul 13 din acest regulament. Potrivit acestei definiții, o redispecerizare are loc atunci când există o „congestie fizică” sau când este necesară o „restricționare” pentru motive legate de siguranța sistemului. Redispecerizarea descendentă care nu se bazează pe piață în discuție în speță are scopul de a reduce ponderea în rețea a energiei electrice produse din surse regenerabile.
7      „Dispecerizare prioritară” înseamnă, potrivit articolului 2 punctul 20 din Regulamentul 2019/943, „în legătură cu modelul de autodispecerizare, dispecerizarea centralelor electrice pe baza unor criterii diferite de ordinea economică a ofertelor și, în legătură cu modelul de dispecerizare centralizat, dispecerizarea centralelor electrice pe baza unor criterii care sunt diferite de ordinea economică a ofertelor și de constrângerile rețelei, acordând prioritate dispecerizării anumitor tehnologii de producere”. Noțiunile de „model de dispecerizare centralizată” și „model de autodispecerizare” sunt definite la articolul 2 punctele 29 și 30 din acest regulament.
8      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE (JO L 2012, L 315, p. 1).
9      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO 2009, L 140, p. 16).
10      A se vedea p. 27 și 28 din decizia în litigiu.
11      A se vedea și articolul 19a din Regulamentul 2019/943.
12      Hotărârea din 24 iunie 2019 (C‑573/17, EU:C:2019:530).
13      Articolul 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943 privind pierderea „veniturilor nete” privește numai redispecerizarea descendentă care nu se bazează pe piață.
14      Potrivit articolului 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943, dreptul la compensație financiară nu există atunci când „producătorii acceptă un contract de racordare în temeiul căruia livrarea energiei nu
este garantată în mod ferm” (sublinierea noastră).
15      A se vedea articolul 13 alineatul (7) a doua teză din Regulamentul 2019/943. După cum reiese din întrebarea 4, în speță este discutabil numai dacă prețul de exercitare garantat de CPPA constituie, în măsura în care este mai mare decât prețul pieței, un astfel de „sprijin financiar” (a se vedea punctul 81 și următoarele de mai jos).
16      A se vedea articolul 13 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul 2019/943 („costuri suplimentare cu combustibilul în cazul redispecerizării ascendente, furnizarea de căldură de rezervă în cazul redispecerizării descendente”; sublinierea noastră).
17      În urma unei întrebări adresate de Curte în ședință, Irlanda a confirmat că în Irlanda este impozitată și compensația financiară prevăzută la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943.
18      În schimb, considerăm că argumentația Comisiei potrivit căreia ar fi vorba despre o „excepție” de la prima metodă de calcul induce în eroare și este puțin utilă.
19      În această privință nu există diferențe între versiunile lingvistice. Cu toate acestea, din versiunea în limba franceză („indûment” în loc de „injustifié”) rezultă mai clar că în această privință este necesar să se aprecieze dacă compensația este adecvată sau nu.
20      Prin urmare, nu este vorba despre „veniturile nete” (ipotetice) nerealizate în sensul articolului 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943. În plus, acest lucru sugerează că într‑un asemenea caz prima metodă de calcul nu se aplică nicidecum, ci numai a doua.
21      A se vedea și articolul 13 alineatul (7) a doua teză din Regulamentul 2019/943 („[a]ceastă compensație financiară”).
22      O asemenea garantare a unui venit minim este prevăzută prin derogare de la principiul prevăzut la articolul 10 alineatul (1) („[n]u există o limită maximă și nici o limită minimă a prețului angro al energiei electrice”) numai la articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul 2019/943 („OPEED pot aplica limite armonizate ale prețurilor maxime și minime de închidere pentru intervalele de timp pentru ziua următoare și intrazilnice”).
23      Și în privința redispecerizării bazate pe piață, la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul 2019/943 este vorba numai despre „[r]esursele […] sunt selectate dintre instalațiile de producere, serviciile de stocare a energiei sau consum dispecerizabil utilizând mecanisme de piață și sunt compensate financiar”. (sublinierea noastră).
24      Posibilitatea privește tranzacționarea energiei electrice în ziua următoare și tranzacționarea energiei electrice pe termen scurt.
25      A se vedea articolul 12 alineatul (6) litera (b) din Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind piața internă a energiei electrice din 30 noiembrie 2016 [COM(2016) 861 final]: „90 % of the net revenues from the sale of electricity on the day‑ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request”.
26      Compromisul referitor la Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind piața internă a energiei electrice din 18 ianuarie 2019, documentul interinstituțional 2016/0379 (COD), p. 66 (care poate fi consultat la: 4-provisional‑agreement‑karins‑regulation‑on‑electricity‑en).
27      După cum s‑a arătat deja în nota de subsol 20, acest lucru nu este neapărat necesar în cazul redispecerizării ascendente. Astfel, în acest caz nu pot exista venituri nete (ipotetice) nerealizate în sensul articolului 13 alineatul (7) litera (b) din Regulamentul 2019/943, astfel încât ar trebui să fie aplicabilă numai a doua metodă de calcul, având în vedere veniturile efective și costurile operaționale suplimentare.
28      Astfel cum au susținut intimatele și în cursul ședinței, TSO știe care este cantitatea de energie electrică a cărei introducere în sistem o interzice prin redispecerizarea descendentă. De asemenea, veniturile de pe piață realizate sau ce ar putea fi realizate la momentul redispecerizării pentru această cantitate ar trebui să poată fi determinate pe piața pentru ziua următoare. Producătorul dispune la rândul său de informațiile referitoare la propriile sale costuri operaționale.
29      A se vedea articolul 8, articolele 12-18 și articolul 28 și următoarele din Regulamentul 2019/943.
30      Astfel cum arată și intimatele și după cum confirmă CRU în observațiile sale scrise, această întrebare pare să se refere mai degrabă la articolul 12, iar nu la articolul 13 alineatul (7) din Regulamentul 2019/943. Astfel, articolul 12 alineatul (2) reglementează dispecerizarea în principiu prioritară (în sensul definiției de la articolul 2 punctul 20) pentru instalațiile de producere a energiei electrice care utilizează surse regenerabile de energie, cu o putere instalată de producere a energiei electrice mai mică de 400 kW. Potrivit articolului 12 alineatul (4), statele membre pot să prevadă această dispecerizare prioritară și pentru instalațiile de producere a energiei electrice care utilizează cogenerare de înaltă eficiență și care au aceeași putere de producere a energiei electrice. În această privință, articolul 12 alineatul (6) asigură că instalațiile de producere a energiei electrice care utilizează surse regenerabile de energie sau cogenerare de înaltă eficiență, care au fost puse în funcțiune înainte de 4 iulie 2019 – și care la momentul punerii lor în funcțiune beneficiau de dispecerizare prioritară potrivi regulilor aplicabile la acel moment – vor beneficia și în viitor de dispecerizare prioritară. Decizia în litigiu în procedura principală se raportează la acest fapt întrucât prevede metode de calcul diferite pentru dreptul la compensație financiară după cum instalația de producere a fost pusă în funcțiune înainte sau după 4 iulie 2019.
31      Hotărârea din 24 iunie 2019, C‑573/17, EU:C:2019:530, referitoare la problema efectului direct și a supremației dispozițiilor Deciziei‑cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană (JO 2008, L 327, p. 27).
32      A se vedea Hotărârea din 24 iunie 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punctul 60 și urm.), și Hotărârea din 18 decembrie 2025, Comisia/Polonia (Control ultra vires a jurisprudenței Curții – Supremația dreptului Uniunii) (C‑448/23, EU:C:2025:975, punctele 114-117 și jurisprudența citată).
33      A se vedea în acest sens Hotărârea din 11 ianuarie 2001, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, punctele 26-28), Hotărârea din 14 aprilie 2011, Vlaamse Dierenartsenvereniging și Janssens (C‑42/10, C‑45/10 și C‑57/10, EU:C:2011:253, punctul 47 și urm.), Hotărârea din 19 decembrie 2019, Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C‑386/18, EU:C:2019:1122, punctele 63 și 64), și Hotărârea din 30 mai 2024, Expedia (C‑663/22, EU:C:2024:433, punctele 40-42 și jurisprudența citată).
34      A se vedea și Concluziile avocatului general Rantos prezentate în cauza Electrabel ș.a. (C‑633/23, EU:C:2025:131, punctul 34).
35      A se vedea în acest sens Hotărârea din 8 martie 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Efect direct) (C‑205/20, EU:C:2022:168, punctul 18), și Hotărârea din 21 decembrie 2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, punctul 76 și jurisprudența citată).
36      A se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2015, T‑Mobile Czech Republic și Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punctul 52 și jurisprudența citată). A se vedea și Concluziile noastre prezentate în cauzele conexate BEI și Comisia/Corneli (C‑777/22 P
și C‑789/22 P, EU:C:2024:973, punctul 87).
37      A se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2015, T‑Mobile Czech Republic și Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punctul 53 și jurisprudența citată), și Hotărârea și din 8 martie 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Efect direct) C‑205/20, EU:C:2022:168, punctul 19).
38      A se vedea în acest sens Hotărârea din 3 septembrie 2014, GMAC UK (C‑589/12, EU:C:2014:2131, punctul 32), și Hotărârea din 21 decembrie 2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, punctul 77 și jurisprudența citată). A se vedea și Concluziile noastre prezentate în cauza Impact (C‑268/06, EU:C:2008:2, punctul 96), precum și Concluziile noastre prezentate în cauzele conexate BEI și Comisia/Corneli (C‑777/22 P
și C‑789/22 P, EU:C:2024:973, punctul 89).
39      A se vedea Kokott, J., „Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts”, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, vol. 148, p. 496 și urm. (501).
40      A se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2015, T‑Mobile Czech Republic și Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punctul 53), și Hotărârea din 14 ianuarie 2021, RTS infra și Aannemingsbedrijf Norré‑Behaegel, C‑387/19, EU:C:2021:13, punctul 49); Concluziile avocatului general Rantos prezentate în cauza Electrabel ș.a. (C‑633/23, EU:C:2025:131, punctele 34-36).
41      A se vedea în acest sens Hotărârea din 24 iunie 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punctele 55-57 și jurisprudența citată).
42      A se vedea în acest sens Hotărârea din 24 iunie 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punctele 53-58).
43      A se vedea articolul 2 punctul 20 din Regulamentul 2019/943.
44      Corporate Power Purchase Agreements sau contracte de achiziție de energie electrică; a se vedea articolul 19a din Regulamentul 2019/943 (a se vedea punctul 15 de mai sus).
45      Potrivit instanței de trimitere, CPPA‑urile au de regulă forma „contractelor pentru diferență” (a se vedea punctul 15 de mai sus).
46      În plus, potrivit articolului 19d alineatul (3) din Regulamentul 2019/943, un astfel de sistem ar trebui evaluat de Comisie de asemenea în conformitate cu articolele 107 și 108 TFUE.
47      A se vedea p. 59 și 60 din planul irlandez privind mecanismul de asigurare a capacității din 16 decembrie 2019 (disponibil la updated_ireland_implementation_plan.pdf), potrivit căruia 15 % din cererea de energie electrică se acoperă prin CPPA. Un asemenea mecanism de asigurare a capacității intră în principiu în domeniul de aplicare al articolelor 107 și 108 TFUE; a se vedea Hotărârea din 2 septembrie 2021, Comisia/Tempus Energy și Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Problemele de delimitare care apar în această privință, în special în legătură cu utilizarea „resurselor de stat” și cu faptul că statul răspunde de această utilizare, sunt adesea foarte controversate și dificil de apreciat; a se vedea Hotărârea din 13 martie 2001, PreussenElektra (C‑379/98, EU:C:2001:160, punctul 57 și urm.), Hotărârea din 28 martie 2019, Germania/Comisia (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, punctul 52 și urm.), și Hotărârea din 26 septembrie 2024, Covestro Deutschland și Germania/Comisia (C‑790/21 P
și C‑791/21 P, EU:C:2024:792, punctul 84 și urm.).