62018CC0570
GENERALINIO ADVOKATO
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE IŠVADA,
pateikta 2020 m. sausio 29 d. (
1
)
Byla C‑570/18 P
HF
prieš
Europos Parlamentą
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Parlamente dirbantis sutartininkas – Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 12a ir 24 straipsniai – Psichologinis priekabiavimas – Pagalbos prašymo atmetimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis – Teisė būti išklausytam – Galimybė susipažinti su liudytojų apklausos protokolais – Sąvoka „psichologinis priekabiavimas“ – Vertinimo kriterijai – Atsižvelgimas į aplinkybes – Priešpriešinis apeliacinis skundas – Priimtinumas“
I. Įvadas
1.
Apeliaciniame skunde HF prašo panaikinti 2018 m. birželio 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą HF / Parlamentas (
2
), kuriuo šis teismas atmetė HF ieškinį dėl, pirma, 2016 m. birželio 3 d. Europos Parlamento sprendimo, kuriuo sudaryti darbo sutartis įgaliota tarnyba (toliau – STSĮT) atmetė HF pateiktą pagalbos prašymą, panaikinimo ir, antra, dėl HF žalos, patirtos dėl Parlamento padarytų pažeidimų nagrinėjant pagalbos prašymą, atlyginimo.
2.
Apeliacinis skundas suteikia Teisingumo Teismui galimybę patvirtinti naujausią jurisprudenciją dėl teisės būti išklausytam, prieš administracijai priimant sprendimą asmens nenaudai (
3
), apimties ir patikslinti aplinkybes, į kurias reikia atsižvelgti nustatant, ar veiksmai yra psichologinis priekabiavimas.
3.
Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, ši išvada pateikiama dėl pagrindinio apeliacinio skundo pirmojo ir trečiojo pagrindų ir Parlamento pateikto priešpriešinio apeliacinio skundo.
4.
Siūlau Teisingumo Teismui pripažinti priešpriešinį apeliacinį skundą nepriimtinu, patenkinti pagrindinio apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą ir atmesti jo trečiąjį pagrindą.
II. Teisinis pagrindas
5.
Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai buvo priimti Tarybos reglamentu Nr. 31 (EEB, Euratomas, EAPB), nustatančiu Europos bendrijos ir Europos atominės energijos bendrijos pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos bendrijos ir Europos atominės energijos bendrijos tarnautojų įdarbinimo sąlygas. Ginčui taikytinos redakcijos Pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau –Pareigūnų tarnybos nuostatai) 12a straipsnyje nurodyta:
„1.   Pareigūnai susilaiko nuo bet kokios formos psichologinio ar seksualinio priekabiavimo.
<…>
3.   „Psichologinis priekabiavimas“ – tai netinkamas elgesys, kuris trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingas, ir kurį sudaro fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie yra tyčiniai, ir kurie gali pakenkti [kenkia] bet kurio asmens asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.
<…>“
6.
Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnyje nurodyta:
„Sąjunga padeda visiems pareigūnams, ypač ieškiniuose dėl bet kurio asmens [imantis veiksmų prieš asmenį], kuris grasina, įžeidinėja arba šmeižia ar išreiškia savo pyktį, arba kenkia asmeniui ar turtui, kuris, atsižvelgiant į jo postą ar pareigas, priklauso nuo jo arba jo šeimos nario [kėsinasi į asmenį ar turtą, jeigu šie veiksmai nukreipti prieš pareigūną ar jo šeimos narius dėl pareigūno statuso ar pareigų].
Ji solidariai atlygina žalą, kurią tokiais atvejais patyrė pareigūnas, jeigu pareigūnas žalą padarė arba netyčia ar dėl didelio neatsargumo [jeigu jis tyčia ar dėl didelio neatsargumo nėra pats padaręs šios žalos] ir negalėjo gauti kompensacijos iš žalą padariusio asmens.“
III. Ginčo aplinkybės, procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
A.
Ginčo aplinkybės
7.
Bylos aplinkybės išsamiai išdėstytos skundžiamame sprendime (
4
). Svarbiausius ir šiai išvadai suprasti būtinus aspektus galima apibendrinti taip, kaip nurodoma toliau.
8.
2003 m. HF buvo įdarbinta Parlamento Komunikacijos generalinio direktorato Garso ir vaizdo skyriuje ir jame dirbo iki 2015 m., t. y. 12 metų. Išskyrus pusantrų metų laikotarpį, kai buvo įdarbinta trečiosios bendrovės, bet dirbo šiam skyriui, HF buvo tiesiogiai įdarbinta Parlamento ir ten paeiliui dirbo kaip pagalbinė darbuotoja, sutartininkė ar laikinoji tarnautoja.
9.
2014 m. gruodžio 11 d. laišku, skirtu Parlamento Generaliniam sekretoriui (toliau – Generalinis sekretorius), kurio kopijos buvo išsiųstos Patariamojo komiteto dėl priekabiavimo ir jo prevencijos darbo vietoje (toliau – patariamasis komitetas) pirmininkui, taip pat Parlamento pirmininkui ir Parlamento Generalinio sekretoriato Personalo generalinio direktorato generaliniam direktoriui, HF pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį pateikė pagalbos prašymą, kaip jis suprantamas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį (toliau – pagalbos prašymas).
10.
Grįsdama šį prašymą HF tvirtino patyrusi Garso ir vaizdo skyriaus vadovo psichologinį priekabiavimą, kaip jis suprantamas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnį, kurį sudarė jo elgesys, šnekamoji ir rašytinė kalba, be kita ko, per skyriaus susirinkimus. Konkrečiai ji prašė imtis skubių priemonių, kad būtų nedelsiant apsaugota nuo tariamo priekabiautojo ir kad STSĮT pradėtų administracinį tyrimą faktų tikrumui nustatyti.
11.
2015 m. vasario 4 d. raštu Personalo generalinis direktorius pranešė HF, kad buvo patvirtinta jos atitolinimo nuo Garso ir vaizdo skyriaus vadovo priemonė ir nuspręsta ją perkelti į Lankytojų programos skyrių.
12.
2015 m. gruodžio 8 d. raštu Personalo generalinis direktorius, patariamajam komitetui išklausius Garso ir vaizdo skyriaus vadovą ir kitus keturiolika šio skyriaus pareigūnų ir tarnautojų, pranešė HF apie savo ketinimą laikyti jos pagalbos prašymą nepagrįstu. Jis paragino HF pateikti savo pastabas pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnio 2 dalies a punktą.
13.
2015 m. gruodžio 17 d. laiške HF paprašė pateikti, kaip ji nurodė, patariamojo komiteto parengtą „tyrimo“ ataskaitą. Šį prašymą ji pakartojo 2016 m. vasario 5 d. laiške.
14.
2016 m. vasario 9 d. raštu Personalo generalinis direktorius nustatė HF terminą iki 2016 m. balandžio 1 d. rašytinėms pastaboms pateikti. Be to, jis nurodė, kad patariamasis komitetas jam pateikė tik nuomonę, kurioje padaryta išvada, jog psichologinio priekabiavimo nebuvo. Jam atrodė įprasta, kad patariamasis komitetas nepateikė vidaus taisyklių priekabiavimo srityje 14 straipsnyje nurodytos ataskaitos, nes ji rengiama tik tuomet, kai komitetas konstatuoja psichologinį priekabiavimą.
15.
2016 m. balandžio 1 d. HF pateikė rašytines pastabas dėl 2015 m. gruodžio 8 d. ir 2016 m. vasario 9 d. Personalo generalinio direktoriaus raštų. Jose ji pakartojo, kad Garso ir vaizdo skyriaus vadovo elgesys buvo psichologinis priekabiavimas, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnį, ir, be kita ko, užginčijo Personalo generalinio direktoriaus teiginį, kad patariamasis komitetas neparengė ataskaitos, kaip tai suprantama pagal Vidaus taisyklių priekabiavimo srityje 14 straipsnį, o tik pateikė nuomonę. Šiuo klausimu ji teigė, kad Personalo generalinio direktoriaus atsisakymas jai pateikti visas patariamojo komiteto išvadas pažeidė jos teisę į gynybą, todėl jos pateiktos pastabos tapo visiškai nenaudingos.
16.
2016 m. birželio 3 d. sprendimu Personalo generalinis direktorius, veikdamas kaip STSĮT, atmetė pagalbos prašymą (toliau – ginčijamas sprendimas). Šiame sprendime jis nurodė, kad HF išsamiai buvo pranešta apie visus motyvus, dėl kurių jis 2015 m. gruodžio 8 d. ketino atmesti pagalbos prašymą. Be to, generalinio direktoriaus nuomone, HF neturi subjektinės teisės gauti patariamojo komiteto parengtos tyrimo ataskaitos, nuomonės ar liudytojų apklausos protokolų. Generalinis direktorius pakartojo 2015 m. gruodžio 8 d. rašte išdėstytą analizę ir nusprendė nepripažinti, kad HF aprašyta situacija pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnį priskirtina psichologiniam priekabiavimui.
17.
2016 m. rugsėjo 6 d. HF pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo. Grįsdama šį skundą ji nurodė, kad buvo pažeista jos teisė į gynybą, Chartijos 41 straipsnis, teisė būti išklausytai ir rungimosi principas, taip pat padaryti patariamajame komitete vykusios procedūros pažeidimai, akivaizdžios vertinimo klaidos, pažeisti Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a ir 24 straipsniai, pareiga suteikti pagalbą ir rūpestingumo pareiga.
18.
2017 m. sausio 4 d. sprendimu Generalinis sekretorius, kaip STSĮT, atmetė minėtą skundą.
19.
Dėl HF skundo, kad STSĮT nepateikė patariamojo komiteto parengtos ataskaitos ir liudytojų apklausos protokolų, Generalinis sekretorius laikėsi nuomonės, kad, atsižvelgiant į Sprendimu Tzirani / Komisija (
5
) ir Sprendimu Cerafogli / ECB (
6
) suformuotą jurisprudenciją, STSĮT neturi pareigos pateikti šių dokumentų HF, nes Parlamento patariamasis komitetas turi dirbti laikydamasis aukščiausio lygmens konfidencialumo ir jo darbai yra slapti. STSĮT negalėjo pateikti nurodytų dokumentų HF, nes turėjo užtikrinti žodžio laisvę visoms šalims, įskaitant liudytojus.
20.
Dėl psichologinio priekabiavimo, kaip jis suprantamas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, buvimo reikia nurodyti, kad nagrinėjamu atveju Generalinis sekretorius sutiko, kad HF nurodytos aplinkybės galėtų būti tyčiniai ir pasikartojantys veiksmai, kaip jie suprantami pagal šią nuostatą. Vis dėlto jis laikėsi tokios pozicijos:
„[N]ereikia pamiršti, kad tariamas priekabiautojas [yra] [HF] vadovas. Skyriaus vadovo funkcijų pobūdis yra toks, kad jis savo kolegoms primena, jog jie privalo paklusti jo nurodymams, prisidėti prie gero kolegų tarpusavio bendradarbiavimo, tinkamai dalytis darbui naudinga informacija arba pateikti paaiškinimų, kai jie nedalyvauja susirinkimuose. Taigi [HF] nurodytos aplinkybės apskritai neatrodo kaip skyriaus vadovo piktnaudžiavimas pavaldinio atžvilgiu. Šios aplinkybės veikiau verčia manyti, kad šis skyriaus vadovas galvojo, kad keliamas klausimas dėl jo vadovavimo, o tai sukėlė įtampą, nes reikėjo imtis priemonių, kad būtų pagerintas tarnybos darbas. [HF] tariamai buvo peikiama jos kolegų akivaizdoje be galimybės apsiginti, būtent per susirinkimus, kurių tikslas – aptarti tarnybos veikimo trūkumus. Todėl tariamo priekabiautojo žodžiai, dėl kurių tikrai tenka apgailestauti, turi būti vertinami šiame įtampos ir tarnybos veikimo trūkumų kontekste. <…>“
B.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
21.
2017 m. balandžio 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo HF ieškinį; jame ji prašė panaikinti ginčijamą sprendimą, atlyginti dėl STSĮT padarytų pažeidimų nagrinėjant jos pagalbos prašymą tariamai patirtą žalą ir priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas.
22.
Savo reikalavimui dėl panaikinimo pagrįsti HF nurodė tris pagrindus, grindžiamus, pirma, teisės į gynybą, Chartijos 41 straipsnio, teisės būti išklausytai ir rungimosi principo pažeidimu, antra, patariamajame komitete vykusios procedūros procedūrinėmis klaidomis, nes procedūra vyko netinkamai, trečia, akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, pareigos suteikti pagalbą ir rūpestingumo pareigos pažeidimu, taip pat Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a ir 24 straipsnių pažeidimu.
23.
Grįsdama savo reikalavimą atlyginti žalą HF reikalavo sumokėti 70000 EUR neturtinei žalai, kurią patyrė dėl STSĮT padarytų pažeidimų nagrinėjant jos pagalbos prašymą, atlyginti ir 20000 EUR – neturtinei žalai, patirtai dėl tyrimo procedūros, šiuo atveju – patariamojo komiteto veiklos, padarytų pažeidimų, atlyginti. HF mano, kad STSĮT, nagrinėdama jos pagalbos prašymą, pažeidė protingo termino principą.
24.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį kaip nepagrįstą.
IV. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
25.
2018 m. rugsėjo 10 d. HF padavė šį apeliacinį skundą dėl skundžiamo sprendimo.
26.
Apeliaciniame skunde HF Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–
patenkinti jos pirmojoje instancijoje pateiktus reikalavimus,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš Parlamento neturtinės žalos, ex aequo et bono įvertintos 90000 EUR, atlyginimą ir
–
priteisti iš Parlamento visas bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
27.
Atsiliepime į apeliacinį skundą Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
–
pripažinti apeliacinį skundą nepagrįstu ir
–
priteisti iš HF bylinėjimosi išlaidas.
28.
Priešpriešiniame apeliaciniame skunde Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
priimti sprendimą iš esmės, kad ieškinys atmetamas, ir
–
priteisti iš HF bylinėjimosi išlaidas.
29.
2019 m. lapkričio 13 d. įvykusiame posėdyje HF ir Parlamentas pateikė žodines pastabas.
V. Analizė
30.
Teisingumo Teismui pateikti du apeliaciniai skundai. Pagrindiniam apeliaciniam skundui pagrįsti HF nurodo tris pagrindus. Teisingumo Teismo prašymu tik pirmasis ir trečiasis iš jų bus nagrinėjami šioje išvadoje. Šie pagrindai atitinkamai grindžiami tuo, kad Bendrasis Teismas pažeidė pagal Chartijos 41 straipsnį suteiktą teisę būti išklausytam ir klaidingai kvalifikavo faktines aplinkybes.
31.
Parlamentas pateikė priešpriešinį apeliacinį skundą. Jis grindžiamas dviem pagrindais, atitinkamai susijusiais su dviem teisės klaidomis – pirmoji klaida padaryta skundžiamo sprendimo 81 punkte, nes Bendrasis Teismas konstatavo, kad Parlamentas turėjo HF pateikti patariamojo komiteto nuomonę, o antroji – skundžiamo sprendimo 123 punkte, nes Bendrasis Teismas neapsiribojo akivaizdžios vertinimo klaidos analize ir išnagrinėjo paprastą vertinimo klaidą.
32.
Pirma išnagrinėsiu priešpriešinio apeliacinio skundo priimtinumą, paskui atliksiu pagrindinio apeliacinio skundo pirmojo ir trečiojo pagrindų analizę.
A.
Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo priimtinumo
33.
Manau, kad reikia ex officio iškelti priešpriešinio apeliacinio skundo priimtinumo klausimą.
34.
Kaip nurodyta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antros pastraipos pirmame sakinyje, apeliacinį skundą gali paduoti bet kuri pagal visus savo reikalavimus arba jų dalį bylą pralaimėjusi šalis. Ši visiems apeliaciniams skundams – ir pagrindiniam, ir priešpriešiniam – taikoma taisyklė dėl pagrindinio apeliacinio skundo išdėstyta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 1 dalyje, o dėl priešpriešinio – jo 178 straipsnio 1 dalyje. Pagal pastarąją nuostatą priešpriešiniu apeliaciniu skundu reikalaujama visiškai arba iš dalies panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą.
35.
Be to, pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį apeliacinis skundas negali būti paduotas vien dėl bylinėjimosi išlaidų dydžio ar šalies, iš kurios buvo priteista jas atlyginti.
36.
Kalbant apie du pirmuosius priešpriešinio apeliacinio skundo reikalavimus, reikia nurodyti, kad juose atitinkamai reikalaujama panaikinti skundžiamą sprendimą ir atmesti apeliacinį skundą.
37.
Vis dėlto konstatuoju, kad šiais dviem reikalavimais Parlamentas nesiekia, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 1 dalį būtų visiškai arba iš dalies panaikintas Bendrojo Teismo sprendimas. Skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies pirmame punkte Bendrasis Teismas atmetė HF ieškinį, taigi ir jos reikalavimą panaikinti ginčijamą sprendimą. Vadinasi, Parlamentas nepralaimėjo bylos Bendrajame Teisme – jo reikalavimai buvo patenkinti, o tai reiškia, kad jo du pirmieji reikalavimai neatitinka Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antros pastraipos pirmame sakinyje nurodytos sąlygos (
7
).
38.
Iš tiesų abiem pagrindais (
8
), nurodytais priešpriešiniam apeliaciniam skundui pagrįsti, Parlamentas siekia pakeisti motyvus.
39.
Parlamentas siekia, kad Teisingumo Teismas iš dalies pakeistų Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 81 ir 123 punktuose atliktą analizę, t. y. du šio sprendimo motyvus. Tačiau dėl tokių reikalavimų negali būti pateiktas pagrindinis ar priešpriešinis apeliacinis skundas, kaip matyti iš šios išvados 7 išnašoje nurodytos jurisprudencijos. Todėl jie turi būti atmesti kaip nepriimtini.
40.
Pažymiu, jog Parlamentas, regis, bent jau netiesiogiai tai pripažino per posėdį Teisingumo Teisme. Atsakydamas į Teisingumo Teismo žodžiu pateiktą klausimą, Parlamentas nurodė, kad atsisako dviejų pirmųjų reikalavimų.
41.
Trečiasis reikalavimas dėl bylinėjimosi išlaidų yra nepriimtinas, nes apeliacinis skundas negali būti paduotas vien dėl bylinėjimosi išlaidų, kaip nurodyta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnyje.
42.
Taip pat pažymėtina, kad per posėdį Teisingumo Teisme Parlamentas teigė, kad skundžiamo sprendimo 81 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, todėl iš jo neteisingai priteista atlyginti ketvirtadalį HF bylinėjimosi išlaidų, ir reikalauja panaikinti šį punktą.
43.
Šis reikalavimas yra ne tik nepriimtinas dėl to, kad susijęs tik su skundžiamo sprendimo (
9
) motyvu, bet ir dėl to, kad susijęs tik su bylinėjimosi išlaidų dydžiu ar šalimi, iš kurios buvo priteista jas atlyginti.
44.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, manau, kad visą priešpriešinį apeliacinį skundą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
B.
Dėl pagrindinio apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
45.
Pateikdama pirmąjį pagrindą HF teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 87 punkte nurodė, kad „atsisakydama ieškovei ikiteisminėje stadijoje pateikti liudytojų apklausos protokolus STSĮT nepažeidė jos teisės būti išklausytai, numatytos [Chartijos] 41 straipsnyje“. HF teigia, kad taip Bendrasis Teismas pažeidė Chartijos 41 straipsnio 2 dalį, Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 1 dalį ir 24 straipsnį. Jis taip pat sau prieštaravo ir tinkamai nepagrindė savo požiūrio.
46.
Pirmiausia HF teigia, kad skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose pateikti argumentai dėl teisės būti išklausytam, kuriais Bendrasis Teismas rėmėsi, darydamas išvadą, kad patariamojo komiteto nuomonė jai turėjo būti pateikta, taikytini ir apklausos protokolų pateikimui. Kadangi priimdamas ginčijamą sprendimą Parlamentas rėmėsi šiais apklausos protokolais, jie turėjo būti pateikti HF, kad ši būtų tinkamai išklausyta.
47.
Paskui HF ginčija Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 83–85 punktuose nurodytus apklausos protokolų nepateikimo pateisinimo motyvus, remdamasi dviem toliau nurodytais argumentais.
48.
Pirma, HF mano, kad tikslas atkurti tarnyboje ramią atmosferą, dėl kurio reikalaujama išsaugoti šių protokolų konfidencialumą, neturi būti užtikrinamas besąlygiškai, neatsižvelgiant į kitą Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnyje nustatytą tikslą – apsaugoti pareigūnus ir tarnautojus nuo priekabiavimo.
49.
Antra, pagal tą patį konfidencialumo reikalavimą, remiantis liudytojų anonimiškumo apsauga, negalima pateisinti to, kad nebuvo pateikti apklausos protokolai. Juos būtų buvę galima nuasmeninti, kaip, beje, buvo padaryta patariamojo komiteto nuomonės atveju.
50.
Galiausiai HF teigia, kad Bendrasis Teismas pats sau prieštaravo, nuspręsdamas, kad apklausos protokolai jai neturėjo būti pateikti, ir kartu skundžiamo sprendimo 89 punkte nurodydamas, kad STSĮT gavo ne tik patariamojo komiteto nuomonę, nors ir glaustą, bet ir šiuos apklausos protokolus, kurie jai suteikė bendrą ir išsamų skundžiamų veiksmų vaizdą. HF teigia, kad taip Bendrasis Teismas pripažino, kad šie protokolai buvo naudingi šiai nuomonei papildyti. HF priduria, jog iš skundžiamo sprendimo 90 punkto matyti, kad Bendrasis Teismas taip pat pripažino, jog STSĮT pateikė naujus minėtais protokolais pagrįstus argumentus. HF manymu, iš to matyti, kad šie argumentai turėjo būti vertinami kaip galintys turėti poveikį ginčijamam sprendimui ir kad šis sprendimas turėjo būti panaikintas.
51.
Savo ruožtu Parlamentas tvirtina, kad pirmasis pagrindas turi būti atmestas, ir teigia, kad konfidencialumo reikalavimas yra teisėtas teisės būti išklausytam apribojimas. Parodymų konfidencialumas yra būtinas, kad atitinkami asmenys sutiktų savanoriškai liudyti ir kad tyrimai būtų užbaigti. Parlamentas priduria, kad pagalbos prašymą pateikusiam asmeniui netaikoma tokia plati teisinė apsauga kaip tuo atveju, kai įgyvendinama teisė į gynybą.
52.
Priešingai nei Parlamentas, manau, kad šis pirmasis pagrindas yra pagrįstas ir kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ta institucija neprivalėjo pateikti HF apklausos protokolų, kad ši būtų tinkamai išklausyta prieš atmetant jos pagalbos prašymą.
53.
Nagrinėdamas šį pagrindą ir prieš darydamas išvadą dėl apklausos protokolų pateikimo HF priminsiu teisės būti išklausytam apimtį, atsižvelgiant į teisę į gynybą ir parodymų konfidencialumo klausimą.
54.
Primenu, kad kiekvieno asmens teisė būti išklausytam įtvirtinta Chartijos 41 straipsnyje „Teisė į gerą administravimą“. Ši teisė, be teisės būti išklausytam (
10
), apima kiekvieno asmens teisę susipažinti su savo byla, laikantis teisėto konfidencialumo (
11
), ir administracijos pareigą pagrįsti savo sprendimus (
12
).
55.
Pagal suformuotą jurisprudenciją teisė būti išklausytam egzistuoja net ir tuo atveju, kai nėra jokios ją aiškiai numatančios vidaus taisyklės, ir ji užtikrina kiekvienam asmeniui galimybę tinkamai ir veiksmingai pareikšti savo nuomonę per administracinę procedūrą ir prieš priimant sprendimą, galintį neigiamai paveikti jo interesus (
13
). Suinteresuotajam asmeniui turi būti suteikta galimybė pateikti savo pastabas, kad kompetentingas subjektas turėtų galimybę deramai atsižvelgti į visą svarbią informaciją ir galėtų priimti sprendimą, susipažinęs su visomis aplinkybėmis (
14
). Šiam asmeniui turi būti suteikta galimybė ištaisyti klaidą ar pateikti tam tikros informacijos, kurią jis laiko svarbia (
15
).
56.
Pažymiu, kad teisė būti išklausytam yra viena iš teisės į gynybą sudedamųjų dalių (
16
). Todėl nereikia priešpriešinti šių dviejų sąvokų, teigiant, kaip tai daro Parlamentas, kad pagalbos prašymą pateikusiam asmeniui netaikoma tokia plati teisinė apsauga kaip tuo atveju, kai įgyvendinama teisė į gynybą.
57.
Teisė būti išklausytam turi būti taikoma, kai administracija ketina priimti aktą asmens nenaudai (
17
), ir atitinkamas asmuo nebūtinai turi būti atsakovas arba, kaip šiuo atveju, tariamas priekabiautojas, kad galėtų pasinaudoti šia teise.
58.
Iš to matyti, kaip, beje, Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose, kad HF turėjo teisę būti išklausytai prieš priimant ginčijamą sprendimą jos nenaudai.
59.
Neseniai Teisingumo Teismas taikė savo jurisprudenciją dėl teisės būti išklausytam Sprendime OZ / EIB (
18
), priimtame su Sąjungos pareigūnais susijusioje priekabiavimo byloje.
60.
Šiame sprendime, susijusiame su Europos investicijų banko tarnautojos skundu dėl seksualinio priekabiavimo, Teisingumo Teismas konstatavo, kad apeliantė turėjo teisę gauti bent jau asmens, kaltinamo priekabiavimu, ir įvairių liudytojų, išklausytų vykdant tyrimo procedūrą, paaiškinimų santrauką, kad galėtų veiksmingai pateikti savo pastabas bankui, prieš jam priimant sprendimą dėl jos skundo. Teisingumo Teismas nurodė, kad tokia išvada darytina todėl, kad šie paaiškinimai buvo panaudoti Europos investicijų banko pirmininkui pateiktoje ataskaitoje ir juose pateiktos rekomendacijos, kuriomis pirmininkas grindė savo sprendimą atmesti skundą (
19
).
61.
Manau, kad tokios išvados visiškai taikytinos ir nagrinėjamoje byloje.
62.
Kadangi priimdama ginčijamą sprendimą STSĮT atsižvelgė į apklausos protokolus, svarbu, kad HF būtų galėjusi pareikšti dėl jų savo nuomonę.
63.
Lieka nustatyti, ar šių parodymų konfidencialumo apsauga gali būti šių protokolų pateikimo apribojimas.
64.
Šiuo klausimu pažymiu, kad Teisingumo Teismas Sprendimo OZ / EIB 57 punkte nurodė, kad pateikiant šiuos apklaustų asmenų paaiškinimus „prireikus turi būti laikomasi teisėtų konfidencialumo reikalavimų“ (
20
).
65.
Pažymiu, kad su teise būti išklausytam susijusiame Chartijos 41 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtinta kiekvieno asmens teisė susipažinti su savo byla, būtent laikantis teisėto konfidencialumo ir profesinio slaptumo.
66.
Vis dėlto konfidencialumas nereiškia teisės į paslaptį. Net dėl valstybės saugumo Teisingumo Teismas pripažino, kad būtina suinteresuotąjį asmenį bent jau informuoti apie motyvų, kuriais grindžiamas sprendimas, esmę, siekiant apsaugoti teisę į gynybą (
21
).
67.
Skundžiamo sprendimo 83 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad administracijai gali būti leidžiama liudytojams, sutinkantiems duoti parodymus dėl ginčijamų tariamo priekabiavimo aplinkybių, užtikrinti, kad bent jau vykdant pagalbos prašymo, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį, nagrinėjimo procedūrą jų parodymai nebus atskleisti nei tariamam priekabiautojui, nei tariamai aukai.
68.
Manau, kad liudytojai, savanoriškai sutikę dalyvauti tyrimo procedūroje, iš tikrųjų gali pageidauti neatskleisti jų tapatybės ir prašyti užtikrinti, kad jų tapatybės nebūtų galima nustatyti iš nurodytų faktinių aplinkybių.
69.
Toks pageidavimas, neatsižvelgiant į liudytojų motyvus, man atrodo teisėtas, o administracija turi į tai kuo labiau atsižvelgti tam, kad užtikrintų, jog tyrime dalyvautų asmenys, kurie gali pateikti naudingos informacijos faktinėms aplinkybėms nustatyti.
70.
Vis dėlto reikia rasti pusiausvyrą tarp liudytojų intereso apsaugoti jų parodymų konfidencialumą ir pagalbos prašymą pateikusio asmens teisės veiksmingai pareikšti nuomonę dėl tų parodymų. Iš pagalbos prašymą pateikusio asmens negali būti atimta galimybė susipažinti su informacija, kuria remdamasi administracija ketina grįsti sprendimą atmesti jo pagalbos prašymą.
71.
Siekiant šio tikslo gali būti taikomi tam tikri metodai, kaip antai anoniminimas; pavyzdžiui, Sprendime OZ / EIB parodymų esmė atskleista pateikiant santrauką, o nagrinėjamoje byloje vykstant procesui Bendrajame Teisme buvo paslėptos tam tikros šių parodymų dalys.
72.
Manau, kad šioje byloje prieš STSĮT priimant ginčijamą sprendimą galėjo būti užtikrintas konfidencialumas, taikant tuos pačius anoniminimo ir paslėpimo metodus, kurie buvo naudojami vykstant procesui Bendrajame Teisme.
73.
Pateikti anonimizuotą protokolų versiją, kurioje tik tam tikra informacija yra paslėpta, pavyzdžiui, versiją, kurią nurodė pateikti Bendrasis Teismas, buvo svarbu dar ir dėl to, kad patariamojo komiteto nuomonė buvo glausta.
74.
Viena vertus, ši nuomonė buvo tik dviejų puslapių; joje pateiktas anoniminis apklaustų liudytojų sąrašas ir trys įtraukos, kuriose trumpai aprašyta patariamojo komiteto nuomonė. Antra vertus, kaip skundžiamo sprendimo 89 punkte pažymėjo pats Bendrasis Teismas, liudytojų apklausos protokolai, kuriais STSĮT galėjo remtis, kad susidarytų bendrą ir išsamų vaizdą dėl veiksmų tikrumo, atsveria tai, kad pateikta nuomonė buvo glausta.
75.
Atsižvelgiant į tai, vien motyvų, kuriais STSĮT ketino remtis, grįsdama sprendimą atmesti HF pagalbos prašymą, nurodymo nepakanka. Todėl, kaip per posėdį Teisingumo Teisme teigė HF, pareiga motyvuoti asmens nenaudai priimtą sprendimą neturi būti painiojama su suinteresuotojo asmens teise būti išklausytam (
22
). Pagal šią teisę reikalaujama, kad, laikantis konfidencialumo, pagalbos prašymą pateikęs asmuo tai pat galėtų susipažinti su parodymais, kuriais rėmėsi STSĮT, kad galėtų nustatyti, ar atliekant tyrimą surinkta informacija yra reikšminga, ir įvertinti, ar reikia atsižvelgti į kitą informaciją.
76.
Dėl šių priežasčių manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 87 punkte konstatavo, kad nagrinėjamu atveju STSĮT nepažeidė teisės būti išklausytam, numatytos Chartijos 41 straipsnyje, kai atsisakė ikiteisminėje stadijoje HF pateikti liudytojų apklausos protokolus. Kadangi sprendimas atmesti HF pagalbos prašymą yra priimtas jos nenaudai, manau, kad HF turėjo būti supažindinta su informacija, kuria rėmėsi Parlamentas, priimdamas tokį sprendimą (nagrinėjamu atveju – liudytojų protokolais), bent jau pateikiant jai anoniminę jų santraukos versiją, kad HF galėtų būti tinkamai išklausyta dėl šios informacijos prieš Parlamentui priimant sprendimą. Ši teisės klaida turi būti laikoma galinčią turėti poveikį ginčijamam sprendimui.
77.
Taigi pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
78.
Vadinasi, skundžiamas sprendimas turėtų būti panaikintas.
79.
Nors vien pripažinus šį pirmąjį pagrindą pagrįstu galima pateisinti skundžiamo sprendimo panaikinimą, manau, kad dar reikia išnagrinėti HF pateiktą trečiąjį pagrindą, nes jis susijęs su ginčo esme ir gali būti antrasis skundžiamo sprendimo panaikinimo HF naudai motyvas.
C.
Dėl pagrindinio apeliacinio skundo trečiojo pagrindo
80.
Pateikdama trečiąjį pagrindą HF nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 1 ir 3 dalis 24 straipsnį, Chartijos 31 straipsnio 1 dalį, kai skundžiamo sprendimo 158, 164 ir 166 punktuose padarė išvadą, kad skyriaus vadovo elgesys nebuvo netinkamas ir kad Parlamentas pagrįstai atmetė HF pagalbos prašymą, nepadarydamas vertinimo klaidos. Bendrasis Teismas pats sau prieštaravo ir atliko vertinimus, kurie prieštaravo jo jurisprudencijai.
81.
Šiam pagrindui pagrįsti HF remiasi keturiais argumentais, juos išnagrinėsiu tokia tvarka: pirmiausia, pirmąjį ir ketvirtąjį argumentus, kuriuos laikau nepriimtinais, nes, manau, kad jie susiję su faktinių aplinkybių vertinimu, paskui trečiąjį argumentą, kurį laikau akivaizdžiai nepagrįstu, ir galiausiai – antrąjį argumentą, kuriame, mano manymu, keliamas teisės klausimas ir kurį išnagrinėsiu išsamiai.
82.
HF pirmasis argumentas yra tas, kad iš Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 141, 143, 144, 158 ir 163 punktuose nurodytų teiginių apie netinkamą, kartais pernelyg familiarų ar neišlaikytą toną, sunkiai, galbūt nevykusiai valdomą konfliktinę situaciją, tiesmuką ir be užuolankų, sarkastišką ar net kiek agresyvų elgesį, darytina išvada, kad skyriaus vadovo elgesys buvo netinkamas. HF mano, kad po tokios išvados Bendrasis Teismas negalėjo nuspręsti, kad psichologinio priekabiavimo nebuvo.
83.
Pažymiu, kad HF nekritikuoja Bendrojo Teismo pateiktą faktinių aplinkybių aprašymo, bet, remdamasi tuo aprašymu, daro priešingą išvadą. HF mano, kad, atsižvelgiant į psichologinio priekabiavimo apibrėžtį pagal skundžiamo sprendimo 119 punkte primintą Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, dėl tokio aprašymo buvo būtina pripažinti psichologinio priekabiavimo faktą.
84.
Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnyje psichologinio priekabiavimo sąvoka apibrėžta kaip bet koks netinkamas elgesys, kuris trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingas, ir kurį sudaro fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie yra tyčiniai ir kenkia bet kurio asmens asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai. Skundžiamo sprendimo 119 ir 120 punktuose Bendrasis Teismas patikslina šią sąvoką dviem aspektais. Pirma, žodžių junginys „tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingi“ reiškia, kad psichologinis priekabiavimas turi būti suvokiamas kaip ilgai trunkantis procesas, o tai reiškia, kad veiksmai yra „sąmoningi“, o ne „atsitiktiniai“. Antra, tam, kad patektų į šią sąvoką, tie veiksmai „turi pakenkti“ asmenybei, asmens orumui, fizinei sveikatai. Nebūtina įrodyti, kad tariamas priekabiautojas įvykdė šiuos veiksmus, siekdamas tokio poveikio.
85.
Manau, kad šie patikslinimai, kuriuose atsispindi tiek Bendrojo Teismo, tiek Tarnautojų teismo suformuota jurisprudencija (
23
), yra visiškai pagrįsti.
86.
Pabrėžiu, kad iš šios psichologinio priekabiavimo apibrėžties nematyti, jog egzistuoja savaiminis ryšys tarp tam tikrų faktinių aplinkybių nustatymo ir tokio priekabiavimo fakto pripažinimo. Atvirkščiai, savaiminį ryšį reikia pagrįsti išsamiu faktinių aplinkybių vertinimu, pirmiausia patikrinus, ar, atskirai išnagrinėjus kiekvieną iš skundžiamų veiksmų, galima daryti išvadą apie psichologinio priekabiavimo buvimą, paskui prireikus – ar galima daryti tokią išvadą tuos veiksmus išnagrinėjus kartu.
87.
Vis dėlto, jeigu faktinės aplinkybės neiškraipytos arba nėra akivaizdžios vertinimo klaidos, o to HF nenurodo, Bendrasis Teismas turi įvertinti, ar nustatytos faktinės aplinkybės yra psichologinis priekabiavimas, kaip jis suprantamas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį. Teisingumo Teismas negali pakeisti Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių vertinimo savuoju (
24
).
88.
Kad atliktų tokį vertinimą, Bendrasis Teismas turi taikyti testą, mano manymu, tinkamai primintą skundžiamo sprendimo 121 punkte, pagal kurį „priekabiavimu“ veiksmai pripažįstami su sąlyga, kad yra pakankamai objektyviai tikri ta prasme, kad įprasto jautrumo nešališkas ir nuovokos stebėtojas tokiomis pačiomis sąlygomis šį elgesį laikytų peržengiančiu normalaus elgesio ribas ir jį kritikuotų (
25
).
89.
Pateikdama pirmąjį argumentą HF iš tikrųjų siekia, kad Teisingumo Teismas nepritartų Bendrojo Teismo atliktam faktinių aplinkybių vertinimui ir pakeistų jį savuoju.
90.
Atsižvelgdamas į tai, manau, kad šis pirmasis argumentas yra nepriimtinas.
91.
HF ketvirtasis argumentas yra tas, kad skundžiamo sprendimo 156 ir 160 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nepripažino, kad skyriaus vadovo elgesys galėtų patekti į Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalies taikymo sritį, nes taip buvo elgiamasi ne tik su ja, bet su visais skyriuje dirbančiais asmenimis. Tokie Bendrojo Teismo motyvai prieštarauja Sprendimo Tzirani / Komisija 89 punkte nurodytiems motyvams (
26
).
92.
Manau, kad HF klaidingai suprato skundžiamo sprendimo 156 ir 160 punktus ir nepagrįstai rėmėsi Sprendimu Tzirani / Komisija.
93.
Bendrasis Teismas nepadarė išvados, kad vien dėl to, jog buvo grasinama visam kolektyvui, tokie grasinimai negali patekti į Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalies taikymo sritį. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 156 punkte dėl šio grasinimo nurodė, jog HF neįrodė, kad skyriaus vadovas konkrečiai grasino nepratęsti jos darbo sutarties.
94.
Sprendime Tzirani / Komisija Tarnautojų teismas nurodė, kad „siekdamas išvengti kaltinimo psichologiniu priekabiavimu kurio nors asmens atžvilgiu tariamas priekabiautojas, užuot nutraukęs inkriminuojamus veiksmus, galėtų pradėti juos vykdyti didesnio skaičiaus žmonių atžvilgiu, o tai, žinoma, absurdas“. Taigi jis manė, kad, prisidengdamas kolektyvui adresuotais grasinimais, atskiras asmuo negali paslėpti elgesio, kuriuo siekiama iš tikrųjų paveikti tik vieną konkretų asmenį. Tačiau, tai nereiškia, jog bet kokie priekaištai kolektyvui iš tikrųjų yra priekaištai, adresuoti konkrečiam asmeniui.
95.
Vis dėlto tai yra faktinių aplinkybių klausimas. Tačiau neatrodo, kad skundžiamo sprendimo 156 punkte, kuriame daroma nuoroda į šio sprendimo 135 punktą, Bendrasis Teismas jas iškraipė.
96.
Taigi, manau, kad ketvirtasis argumentas turi būti atmestas kaip nepriimtinas, nes, kaip ir pirmasis argumentas, jis iš tikrųjų susijęs ne su teisės klausimu, o su Bendrojo Teismo atliktu faktinių aplinkybių vertinimu.
97.
HF trečiasis argumentas yra tas, kad skundžiamo sprendimo 141 ir 158 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai kvalifikavo tam tikrus skyriaus vadovo gestus ir laiškus kaip atsitiktinius. HF mano, kad jeigu žodžiai ir gali būti atsitiktiniai, gestai ir laiškai faktiškai tokie būti negali.
98.
Teigdama, kad gestų ir laiškų negalima laikyti „atsitiktiniais“, HF siūlo šią sąvoką aiškinti nesiremiant jokiu pagrindu. Kaip ir žodžiai, gestai yra staigūs ir trumpalaikiai ir gali būti neapgalvoti. Rašytinė kalba, be abejo, reikalauja daugiau laiko, tačiau ji taip pat gali būti jos autoriaus neapgalvota. Konkrečiai dėl šios priežasties Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalyje pateiktoje apibrėžtyje nurodyta, kad ir gestai, ir rašytinė kalba, ir žodžiai turi trukti tam tikrą laiką, kartotis ar būti sistemingi, kad galėtų būti pripažinti psichologiniu priekabiavimu.
99.
Pateikdama šį argumentą HF siekia, kad Teisingumo Teismas perkvalifikuotų skyriaus vadovo gestus ir laiškus iš „atsitiktinių“ į „sąmoningus“, net nebandydama faktiškai įrodyti šio teiginio. Tai reikštų, kad šiems gestams tokia savybė turėtų būti priskirta vien dėl jų pobūdžio. Dėl šios išvados ankstesniame punkte nurodytų priežasčių šis argumentas man atrodo akivaizdžiai nepagrįstas.
100.
HF antrasis argumentas yra tas, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 143, 144, 158 ir 159 punktuose klaidingai rėmėsi „aplinka“ skyriuje, nors priekabiavimas be išlygų draudžiamas neatsižvelgiant į kontekstą. Atsižvelgdamas į tokią „aplinką“ ir pripažindamas, kad tariamo priekabiautojo elgesys buvo bent jau netinkamas, Bendrasis Teismas neišvengiamai pažeidė Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį ir Chartijos 31 straipsnį.
101.
Atsiliepime į apeliacinį skundą Parlamentas teigia, kad aplinka, kur padaryti skundžiami veiksmai, yra ypač svarbi.
102.
Manau, šis antrasis argumentas parodo, kad gali būti sunku atskirti tai, kas priskirtina faktinių aplinkybių vertinimui, kuris, išskyrus iškraipymo arba akivaizdžios vertinimo klaidos atvejus, priklauso tik Bendrojo Teismo jurisdikcijai, nuo to, kas laikytina teisės klausimais, kuriems gali būti taikoma Teisingumo Teismo kontrolė nagrinėjant apeliacinį skundą.
103.
Iš tikrųjų, kai kontekstas iš esmės susijęs su bylos faktinėmis aplinkybėmis, iš principo kyla jų vertinimo klausimas. Be to, per posėdį Teisingumo Teisme HF pripažino, kad negalima visiškai nepaisyti bylos konteksto.
104.
Vis dėlto HF mano, jog nereikia atsižvelgti į darbuotojų trūkumą, pernelyg didelį darbo krūvį, tarnybos reorganizavimą, netinkamą funkcijų paskirstymą skyriuje. Ji teigia, kad jeigu į juos būtų atsižvelgta, tai reikštų, kad būtų numatyta nauja aplinkybė, nepaminėta Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalyje pateiktoje psichologinio priekabiavimo apibrėžtyje, ir šia aplinkybe būtų remiamasi, siekiant, kad netinkamas elgesys nepatektų į sąvoką „psichologinis priekabiavimas“, tokį elgesį pateisinant jo kontekstu.
105.
Vertinant šiuo požiūriu, klausimas, ar gali būti atsižvelgta į tam tikras faktines aplinkybes ar tik į jų dalį, kai vertinamas psichologinis priekabiavimas, manau, yra teisės klausimas. Iš tikrųjų reikia nustatyti, ar faktinės aplinkybės patenka į psichologinio priekabiavimo teisinio kvalifikavimo sritį, ir kiek.
106.
Atsižvelgiant į tai, kaip Bendrasis Teismas tai nurodė skundžiamo sprendimo 123 punkte, svarbu pažymėti, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnyje pateikta apibrėžtis yra objektyvi sąvoka, kuri grindžiama trečiųjų asmenų, šiuo atveju pareigūnų ir tarnautojų, veiksmų ir fizinio elgesio „kvalifikavimu, atsižvelgiant į faktines aplinkybes“. Todėl, kai kyla klausimas, ar asmuo patyrė psichologinį priekabiavimą, reikia įvertinti atitinkamą elgesį, atsižvelgiant į jo kontekstą.
107.
Taigi objektyvus skundžiamo elgesio vertinimas neturėtų būti visiškai abstraktus, neatsižvelgiant į jo kontekstą. Atvirkščiai, jį reikia atlikti atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kuriomis toks elgesys pasireiškė. Tokį aiškinimą patvirtina šios išvados 88 punkte primintas testas, susijęs su įprasto jautrumo nešališku ir nuovokiu toje pačioje situacijoje atsidūrusiu stebėtoju.
108.
Kyla klausimas, koks kontekstas yra svarbus.
109.
Manau, kad reikia daryti skirtumą pagal tai, ar aplinkybės nėra susijusios su tariamu priekabiautoju, šiuo atveju – skyriaus vadovu, ar jos susiklostė dėl jos elgesio, t. y. jas lėmė jo elgesys.
110.
Remiantis HF nurodytais ir šios išvados 104 punkte išdėstytais aplinkybių pavyzdžiais, reikia patikrinti, ar darbuotojų trūkumas, pernelyg didelis darbo krūvis ir tarnybos reorganizavimas nėra susiję su skyriaus vadovu, ar, atvirkščiai, jis atsakingas už tai, kad skyriuje užduotys buvo paskirstytos netinkamai.
111.
Manau, Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar šie aplinkybių pavyzdžiai yra tikri, nustatyti, prie kokios kategorijos juos reikia priskirti ir kokią svarbą prireikus jiems teikti.
112.
HF priekaištauja Bendrajam Teismui, kad skundžiamo sprendimo 143, 144, 158 ir 159 punktuose jis rėmėsi kontekstu.
113.
Pažymiu, kad šiuose keturiuose punktuose Bendrasis Teismas nurodo „administraciniu požiūriu sudėtingas aplinkybes“, „tarnybos veikimo trūkumus, kilusius po jos pertvarkymo“, taip pat „kilusius organizacinius sunkumus“.
114.
Jeigu nurodyti sunkumai tarnyboje kilo dėl skyriaus vadovo asmenybės, galimo patirties trūkumo ar netinkamo valdymo, manau, jais negalima būtų remtis skundžiamiems veiksmams pateisinti. Atvirkščiai, šie sunkumai galėtų parodyti, jog veiksmai buvo netinkami ar peržengiantys normalaus elgesio ribas, ir padėtų nustatyti prie psichologinio priekabiavimo priskirtiną elgesį.
115.
Jeigu šie sunkumai veikiau kilo dėl skyriaus restruktūrizavimo, kuris vykdytas ne dėl skyriaus vadovo ginčijamo valdymo sprendimo, o dėl to, kad jis buvo objektyviai būtinas, manau, jie turėtų būti vertinami kaip su skyriaus vadovu nesusijusios aplinkybės. Prireikus į šias aplinkybes galėtų būti atsižvelgta ir jos galėtų būti daugiau ar mažiau svarbios, siekiant įvertinti, ar skundžiami veiksmai buvo netinkami ir ar peržengė normalaus elgesio ribas.
116.
Taigi, priešingai nei HF, manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai atsižvelgė į kontekstą.
117.
Atsižvelgdamas į tai, darau išvadą, kad HF pateiktas antrasis argumentas nepagrįstas.
118.
Vadinasi, pagrindinio apeliacinio skundo trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.
D.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
119.
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmos pastraipos antrą sakinį Europos Sąjungos Teisingumo Teismas gali, jei panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
120.
Taip Teisingumo Teismas padarė Sprendime OZ / EIB, ir manau, kad taip galima pasielgti šioje byloje. Tame sprendime Teisingumo Teismas priminė, kad teisės į gynybą, visų pirma teisės būti išklausytam, pažeidimas lemia pasibaigus atitinkamai administracinei procedūrai priimto sprendimo panaikinimą tik jei, nesant šio pažeidimo, šios procedūros rezultatas būtų kitoks (
27
). Teisingumo Teismas nusprendė, kad, nepateikus bent priekabiavimu kaltinamo asmens ir skirtingų liudytojų parodymų santraukos, neišvengiamai padaryta įtaka tiek tyrimo komiteto ataskaitos, tiek byloje nagrinėjamo sprendimo turiniui, nes ataskaita ir sprendimas galėjo pagrįstai lemti kitokį rezultatą (
28
).
121.
Manau, kad vien tai, jog šioje byloje nepateikta liudytojų apklausos protokolų, turi būti vertinama kaip pažeidimas, galintis turėti panašų į pirma nurodytą poveikį patariamojo komiteto nuomonei ir ginčijamam sprendimui.
122.
Kaip nurodžiau šios išvados 62 ir 73 punktuose, STSĮT, priimdama ginčijamą sprendimą, atsižvelgė į šiuos protokolus, taip pat jie buvo svarbūs dėl to, kad nuomonė buvo išdėstyta tik viename glaustame dokumente.
123.
Ypač pažymėčiau tai, kad jeigu HF būtų suteikta galimybė būti tinkamai išklausytai dėl skirtingų aplinkybių, nurodytų apklausos protokoluose, į kurias atsižvelgė STSĮT, galėtų būti, kad joms būtų suteikta kitokia svarba ir STSĮT priimtų sprendimą patenkinti HF pagalbos prašymą.
124.
Dėl šios išvados 26 punkte nurodyto reikalavimo atlyginti žalą, neatsižvelgdamas į antrąją pagrindą ir nevertindamas jo pagrįstumo, manau, kad ginčijamo sprendimo panaikinimas būtų tinkamas bet kokios neturtinės žalos, kurią HF galėjo patirti nagrinėjamu atveju, atlyginimas. Kadangi reikalavimas atlyginti neturtinę žalą neturi dalyko, dėl jo nereikia priimti sprendimo.
E.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
125.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir byloje pats Teismas priima galutinį sprendimą, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
126.
Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
127.
Kadangi Parlamentas iš esmės pralaimėjo bylą, be savo paties bylinėjimosi išlaidų, jis turi padengti HF bylinėjimosi išlaidas, patirtas tiek dėl proceso pirmojoje instancijoje, tiek dėl apeliacinio proceso, kaip ji to reikalavo.
VI. Išvada
128.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
–
atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą kaip nepriimtiną,
–
panaikinti 2018 m. birželio 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą HF / Parlamentas (T‑218/17, EU:T:2018:393), kiek juo buvo atmestas HF reikalavimas panaikinti 2016 m. birželio 3 d. Europos Parlamento sprendimą atmesti jos pagalbos prašymą,
–
atmesti likusią apeliacinio skundo dalį,
–
panaikinti 2016 m. birželio 3 d. sprendimą atmesti HF pagalbos prašymą,
–
atmesti likusią ieškinio dalį,
–
Parlamentas padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos HF bylinėjimosi išlaidos, patirtos tiek dėl proceso pirmojoje instancijoje, tiek dėl apeliacinio proceso.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	T‑218/17, EU:T:2018:393, toliau – skundžiamas sprendimas.
(
3
)	2019 m. balandžio 4 d. Sprendimas OZ / EIB (C‑558/17 P, toliau – Sprendimas OZ / EIB, EU:C:2019:289, 53 punktas).
(
4
)	Žr. skundžiamo sprendimo 1–33 punktus.
(
5
)	2013 m. liepos 11 d. sprendimas (F‑46/11, toliau – Sprendimas Tzirani / Komisija, EU:F:2013:115).
(
6
)	2015 m. rugsėjo 23 d. sprendimas (T‑114/13 P, EU:T:2015:678).
(
7
)	Žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Al-Aqsa / Taryba ir Nyderlandai / Al-Aqsa (C‑539/10 P ir C‑550/10 P, EU:C:2012:711, 43 ir 44 punktai); 2015 m. sausio 13 d. Sprendimą Taryba ir kt. / Vereniging Milieudefensie ir Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (C‑401/12 P – C‑403/12 P, EU:C:2015:4, 32–34 punktai); 2016 m. balandžio 21 d. Sprendimą Taryba / Bank Saderat Iran (C‑200/13 P, EU:C:2016:284, 114 ir 115 punktai) ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą Société des produits Nestlé ir kt. / Mondelez UK Holdings & Services (C‑84/17 P, C‑85/17 P ir C‑95/17 P, EU:C:2018:596, 41 ir 42 punktai).
(
8
)	Žr. šios išvados 31 punktą.
(
9
)	Žr. šios išvados 39 punktą.
(
10
)	Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktas.
(
11
)	Chartijos 41 straipsnio 2 dalies b punktas.
(
12
)	Chartijos 41 straipsnio 2 dalies c punktas.
(
13
)	Žr. 1996 m. spalio 24 d. Sprendimą Komisija / Lisrestal ir kt. (C‑32/95 P, EU:C:1996:402, 21 punktas); 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, 36–38 punktai); 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimą M. (C‑277/11, EU:C:2012:744, 87 punktas); 2013 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą G. ir R. (C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, 35 punktas); 2013 m. spalio 22 d. Sprendimą Sabou (C‑276/12, EU:C:2013:678, 38 punktas); 2014 m. lapkričio 5 d. Sprendimą Mukarubega (C‑166/13, EU:C:2014:2336, 46 punktas), taip pat 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Boudjlida (C‑249/13, EU:C:2014:2431, 36 punktas).
(
14
)	Žr. 2017 m. vasario 9 d. Sprendimą M (C‑560/14, EU:C:2017:101, 32 punktas).
(
15
)	Žr. 2014 m. lapkričio 5 d. Sprendimą Mukarubega (C‑166/13, EU:C:2014:2336, 47 punktas).
(
16
)	Žr. 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimą M. (C‑277/11, EU:C:2012:744, 82 punktas).
(
17
)	Šiuo kausimu žr. 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, 36 ir 37 punktai).
(
18
)	Žr. šios išvados 3 išnašą. Pažymiu, kad šis sprendimas priimtas po skundžiamo sprendimo.
(
19
)	Žr. Sprendimo OZ / EIB 57 punktą.
(
20
)	Dėl teisės būti išklausytam per procedūrą, kurioje dalyvauja Europos Komisija, taip pat žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimą Technische Universität München (C‑269/90, EU:C:1991:438, 25 punktas).
(
21
)	Šiuo klausimu žr. 2013 m. birželio 4 d. Sprendimą ZZ (C‑300/11, EU:C:2013:363, 64, 65 ir 68 punktai).
(
22
)	Pareiga motyvuoti yra vienas iš teisės į gerą administravimą aspektų, įtvirtintas Chartijos 41 straipsnio 2 dalies c punkte.
(
23
)	Žr., be kita ko, 2017 m. gruodžio 13 d. Sprendimą HQ / CPVO (T-592/16, nepaskelbtas, EU:T:2017:897, 101 punktas); 2014 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą CQ / Parlamentas (F‑12/13, EU:F:2014:214, 76 ir 77 punktai); 2012 m. birželio 5 d. Sprendimą Cantisani / Komisija (F‑71/10, EU:F:2012:71, 89 punktas) ir 2018 m. liepos 13 d. Sprendimą Curto / Parlamentas (T-275/17, EU:T:2018:479, 76 ir 77 punktai).
(
24
)	Pagal SESV 256 straipsnį apeliacinis skundas Teisingumo Teismui gali būti paduodamas tik teisės klausimais. Todėl apeliacinį skundą pateikusi šalis negali reikalauti, kad Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo vertinimą pakeistų savuoju. Pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrasis Teismas vienintelis turi kompetenciją konstatuoti ir vertinti jam pateiktas reikšmingas faktines aplinkybes ir įrodymus. Taigi šių faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, išskyrus jų iškraipymo atvejus, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (žr., be kita ko, 2017 m. sausio 26 d. Sprendimą Zucchetti Rubinetteria / Komisija (C‑618/13 P, EU:C:2017:48, 68 punktas) ir 2018 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Europos Sąjunga / Kendrion (C‑150/17 P, EU:C:2018:1014, 79 punktas).
(
25
)	Šis testas atitinka suformuotą Tarnautojų teismo ir Bendrojo Teismo jurisprudenciją. Žr., be kita ko, 2012 m. gegužės 16 d. Sprendimą Skareby / Komisija (F‑42/10, EU:F:2012:64, 65 punktas); 2014 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą CQ / Parlamentas (F‑12/13, EU:F:2014:214, 78 punktas); 2018 m. liepos 13 d. Sprendimą Curto / Parlamentas (T-275/17, EU:T:2018:479, 78 punktas).
(
26
)	Žr. šios išvados 5 išnašą.
(
27
)	Sprendimo OZ / EIB 76 punktas.
(
28
)	Sprendimo OZ / EIB 78 punktas.