62024CJ0445
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 13 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisės aktų derinimas – Direktyva (ES) 2015/2302 – Kelionės paslaugų paketai ir susijusių kelionės paslaugų rinkiniai – 3 straipsnio 6 dalis – Sąvoka „keliautojas“ – Juridinis asmuo, sudaręs kelionės sutartį savo nariams“
Byloje C‑445/24
dėl Hof van Cassatie (Kasacinis teismas, Belgija) 2024 m. birželio 3 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
MS Amlin Insurance SE
prieš
(W)onderweg VZW
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Passer, teisėjai D. Gratsias ir B. Smulders (pranešėjas),
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
MS Amlin Insurance SE, atstovaujamos advocaten J. Van Bellinghen ir B. Vanlerberghe,
–
(W)onderweg VZW, atstovaujamos advocaat Y. Teughels,
–
Belgijos vyriausybės, atstovaujamos S. Baeyens, P. Cottin ir C. Pochet,
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos C. Kokkosi ir E.‑E. Krompa,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamas avvocato dello Stato M. F. Severi,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos I. Rubene ir F. van Schaik,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2015 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/2302 dėl kelionės paslaugų paketų ir susijusių kelionės paslaugų rinkinių, kuria iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2006/2004 ir Direktyva 2011/83/ES bei panaikinama Tarybos direktyva 90/314/EEB (OL L 326, 2015, p. 1), 3 straipsnio 6 punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant draudimo bendrovės MS Amlin Insurance SE ir pelno nesiekiančios asociacijos (W)onderweg VZW, kuri savo nariams buvo sudariusi kelionės paslaugų paketo sutartį su kelionių agentūra, apdrausta MS Amlin Insurance, ginčą dėl pastarosios atsisakymo, šiai agentūrai bankrutavus, grąžinti (W)onderweg pagal kelionės sutartį atliktus mokėjimus.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 90/314/EEB
3
1990 m. birželio 13 d. Tarybos direktyvos 90/314/EEB dėl kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketų (OL L 158, 1990, p. 59; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 10 t., p. 132) 10 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„<…> vartotojas turėtų pasinaudoti šioje direktyvoje numatyta apsauga, nepaisant to, ar jis yra tiesioginė sutarties šalis, kelionę perimantis asmuo ar grupės, kurios vardu kitas asmuo dėl minėto paketo sudarė sutartį, narys.“
4
Šios direktyvos 2 straipsnio 4 punkte nustatyta:
„Šioje direktyvoje:
<…>
4)
„vartotojas“ – asmuo, kuris perka ar sutinka pirkti paketą (pagrindinis sutartį pasirašęs asmuo) arba bet kuris kitas asmuo, kurio vardu sutartį pasirašęs asmuo sutinka pirkti paketą (kiti naudos gavėjai) arba bet kuris asmuo, kuriam pagrindinis sutartį pasirašęs asmuo arba bet kuris naudos gavėjas perduoda paketą (kelionių paketą perimantis asmuo).“
Direktyva 2015/2302
5
Direktyvos 2015/2302 1–3, 7, 25 ir 39 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(1)
Direktyvoje [90/314] nustatyta keletas svarbių vartotojų teisių, susijusių su kelionės paketais, visų pirma kiek tai susiję su reikalavimu pateikti informaciją, prekiautojų atsakomybe už paketo įgyvendinimą ir apsauga organizatoriaus ar agento nemokumo atveju. Vis dėlto būtina pritaikyti teisės aktų sistemą prie pokyčių rinkoje, kad ji geriau tiktų vidaus rinkai, būtų pašalinti neaiškumai ir teisės aktų spragos;
(2)
turizmas [Europos] Sąjungos ekonomikoje atlieka svarbų vaidmenį, o kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketai <…> sudaro didelę kelionių rinkos dalį. Toje rinkoje nuo Direktyvos [90/314] priėmimo įvyko didelių pokyčių. <…> Šia direktyva siekiama pritaikyti apsaugos aprėptį atsižvelgiant į tuos pokyčius, padidinti skaidrumą ir keliautojų bei prekiautojų teisinį tikrumą;
(3)
[SESV] 169 straipsnio 1 dalyje ir 169 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta, kad Sąjunga prisideda prie aukšto vartotojų apsaugos lygio užtikrinimo priimdama priemones pagal SESV 114 straipsnį.
<…>
(7)
dauguma paketus arba susijusius kelionės paslaugų rinkinius įsigyjančių asmenų yra vartotojai Sąjungos vartotojų teisės aktų prasme. Tuo pačiu metu ne visada lengva atskirti vartotojus nuo nedidelių įmonių atstovų ar specialistų, užsakančių su savo verslu ar profesija susijusias keliones tais pačiais užsakymo kanalais, kaip ir vartotojai. Tokiems keliautojams dažnai reikia panašaus apsaugos lygio. Priešingai, yra bendrovių ar organizacijų, kurios organizuoja savo verslo keliones bendrojo susitarimo, kuris dažnai sudaromas dėl didelio kelionės paslaugų skaičiaus konkrečiam laikotarpiui, pavyzdžiui, su kelionių agentūra, pagrindu. Pastarojo pobūdžio kelionės paslaugų atveju nereikalaujama užtikrinti vartotojams numatyto apsaugos lygio. Todėl ši direktyva turėtų būti taikoma verslo reikalais keliaujantiems asmenims, įskaitant laisvųjų profesijų narius, ar savarankiškai dirbančius asmenis arba kitus fizinius asmenis, kai jie neorganizuoja verslo kelionės bendrojo susitarimo pagrindu. Kad būtų išvengta painiavos su kituose Sąjungos teisės aktuose vartojamu terminu „vartotojas“, asmenys, kurių apsauga nustatoma pagal šią direktyvą, turėtų būti vadinami „keliautojais“;
<…>
(25)
prieš keliautojui įsigyjant paketą, jam turėtų būti suteikta visa būtina informacija, nepriklausomai nuo to, kokiu būdu – nuotolinio ryšio, agentūroje ar kitais platinimo kanalais – parduodamas paketas. Teikdamas tą informaciją prekiautojas turėtų atsižvelgti į specialiuosius keliautojų, kurie yra ypač pažeidžiami dėl savo amžiaus ar fizinės negalios, poreikius, kuriuos prekiautojas galėtų pagrįstai numatyti;
<…>
(39)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad keliautojai, kurie įsigyja paketą, būtų visiškai apsaugoti nuo organizatoriaus nemokumo. Valstybės narės, kuriose yra įsisteigę organizatoriai, turėtų užtikrinti, kad jie suteiktų visų sumų, kurias sumokėjo keliautojai arba kurios buvo sumokėtos jų vardu, grąžinimo garantiją ir, jei į paketą įtrauktas keleivių vežimas, keliautojų repatrijavimo organizatoriaus nemokumo atveju garantiją. Vis dėlto turėtų būti galima pasiūlyti keliautojams tęsti paketą. Nors valstybėms narėms paliekama veiksmų laisvė dėl to, kaip užtikrinti apsaugą nemokumo atveju, jos turėtų užtikrinti, kad apsauga būtų veiksminga. Veiksminga apsauga reiškia, kad ji turėtų būti prieinama iš karto, kai dėl organizatoriaus likvidumo problemų nustojama vykdyti kelionės paslaugas, numatoma jų nebevykdyti arba vykdyti tik iš dalies arba kai paslaugų teikėjai reikalauja, kad keliautojai už šias paslaugas sumokėtų. Valstybės narės turėtų galėti reikalauti, kad organizatoriai pateiktų keliautojams pažymėjimą, kuriuo patvirtinama teisė tiesiogiai kreiptis į apsaugos nemokumo atveju teikėją.“
6
Direktyvos 2015/2302 2 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Ši direktyva taikoma paketams, kuriuos prekiautojai siūlo įsigyti arba parduoda keliautojams, ir susijusių kelionės paslaugų rinkiniams, kuriuos prekiautojai padeda įsigyti keliautojams.
2.   Ši direktyva netaikoma:
a)
paketams ir susijusių kelionės paslaugų rinkiniams, apimantiems trumpesnį nei 24 valandų trukmės laikotarpį, išskyrus tuos atvejus, kai įtraukiama nakvynė;
b)
paketams arba susijusių kelionės paslaugų rinkiniams, kuriuos siūloma arba padedama įsigyti retkarčiais ir ne pelno tikslais bei tik ribotai keliautojų grupei;
c)
paketams ir susijusių kelionės paslaugų rinkiniams, įsigytiems pagal bendrąjį susitarimą dėl verslo kelionės organizavimo, sudarytą tarp prekiautojo ir kito fizinio ar juridinio asmens, veikiančio su jo prekyba, verslu, amatu ar profesija susijusiais tikslais.
3.   Šia direktyva nedaroma įtaka nacionalinei bendrajai sutarčių teisei, pavyzdžiui, sutarties galiojimą, sudarymą arba poveikį reglamentuojančioms taisyklėms, tiek, kiek bendrosios sutarčių teisės aspektai nėra reglamentuojami šia direktyva.“
7
Šios direktyvos 3 straipsnio „Terminų apibrėžtys“ 1–3 ir 6–8 punktuose nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1.   kelionės paslauga – tai:
a)
keleivių vežimas;
b)
apgyvendinimas, kuris nėra neatsiejama keleivių vežimo dalis, ir kuris skirtas kitiems nei nuolatinio gyvenimo tikslams;
<…>
2.   Paketas – bent dviejų skirtingų kelionės paslaugų rūšių, teikiamų tos pačios kelionės ar tų pačių atostogų tikslu, derinys, jeigu:
a)
tas paslaugas sujungia vienas prekiautojas, be kita ko, keliautojo prašymu arba atsižvelgiant į jo pasirinkimą, prieš sudarant vieną sutartį dėl visų paslaugų, arba
<…>
3.   kelionės paslaugų paketo sutartis – sutartis dėl viso paketo <…>
<…>
6.   keliautojas – bet kuris asmuo, siekiantis sudaryti sutartį, arba turintis teisę keliauti pagal sudarytą sutartį, šios direktyvos taikymo srityje;
7.   prekiautojas – bet kuris fizinis asmuo arba bet kuris privačiai ar valstybės valdomas juridinis asmuo, kuris, sudarydamas sutartis, kurioms taikoma ši direktyva, veikia, be kita ko, pasitelkdamas bet kurį kitą asmenį, veikiantį prekiautojo vardu arba jo naudai, siekdamas tikslų, susijusių su jo prekyba, verslu, amatu arba profesija, neatsižvelgiant į tai, ar jis veikia kaip organizatorius, agentas, prekiautojas, kuris padeda įsigyti susijusių kelionės paslaugų rinkinį, arba kaip kelionės paslaugų teikėjas;
8.   organizatorius – prekiautojas, sujungiantis ir parduodantis arba siūlantis įsigyti paketus, <…>“
8
Minėtos direktyvos 4 straipsnyje „Suderinimo lygis“ nustatyta:
„Valstybės narės nacionalinėje teisėje neturi palikti galioti ar priimti nuostatų, nukrypstančių nuo šioje direktyvoje įtvirtintų nuostatų, įskaitant griežtesnių ar švelnesnių nuostatų, kuriomis būtų užtikrinama nevienodo lygio keliautojų apsauga, nebent šioje direktyvoje būtų numatyta kitaip.“
9
Tos pačios direktyvos 5 straipsnio „Ikisutartinė informacija“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad, prieš keliautojui įsipareigojant pagal bet kurią kelionės paslaugų paketo sutartį arba bet kokį atitinkamą pasiūlymą, organizatorius, o tais atvejais, kai paketą parduoda agentas, taip pat ir agentas pateiktų keliautojui <…> toliau nurodytą informaciją:
a)
informaciją apie pagrindinius kelionės paslaugų ypatumus:
<…>
viii)
informaciją apie tai, ar kelionė arba atostogos iš esmės tinka riboto judumo asmenims, ir, keliautojo prašymu, tikslią informaciją apie kelionės ar atostogų tinkamumą atsižvelgiant į keliautojo poreikius;
<…>“
10
Direktyvos 2015/2302 12 straipsnio „Kelionės paslaugų paketo sutarties nutraukimas ir teisė atsisakyti sutarties iki paketo pradžios“ 2 ir 4 dalyse numatyta:
„2.   <…> keliautojas turi teisę nutraukti kelionės paslaugų paketo sutartį iki paketo pradžios nemokėdamas jokio sutarties nutraukimo mokesčio, jeigu kelionės tikslo vietoje ar visiškai greta atsiranda neišvengiamų ir nepaprastų aplinkybių, darančių didelį poveikį paketo vykdymui arba darančių didelį poveikį keleivių nuvežimui į kelionės tikslo vietą. Jei kelionės paslaugų paketo sutartis nutraukiama pagal šią dalį, keliautojas turi teisę į visų sumokėtų sumų už paketą grąžinimą, bet jam nesuteikiama teisė papildomai gauti žalos atlyginimą.
<…>
4.   Organizatorius grąžina bet kokias sumas <…>, kurios buvo sumokėtos keliautojo arba jo vardu už paketą, iš jų išskaičiuodamas atitinkamą sutarties nutraukimo mokestį. <…>“
11
Šios direktyvos 17 straipsnio „Apsaugos nemokumo atveju efektyvumas ir aprėptis“ 1, 3 ir 5 dalyse numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad jų teritorijoje įsisteigę organizatoriai suteiktų visų keliautojo arba jo vardu sumokėtų sumų grąžinimo, jei atitinkamos paslaugos nesuteikiamos dėl organizatoriaus nemokumo, garantiją. Jeigu į kelionės paslaugų paketo sutartį įtraukta keleivių vežimo paslauga, organizatoriai suteikia ir keliautojų repatrijavimo garantiją. Gali būti pasiūlyta tęsti paketą.
<…>
3.   Apsauga organizatoriaus nemokumo atveju suteikiama keliautojams nepriklausomai nuo jų gyvenamosios vietos, išvykimo vietos ar paketo įsigijimo vietos ir nepriklausomai nuo to, kurioje valstybėje narėje yra įstaiga, atsakinga už apsaugą nemokumo atveju.
<…>
5.   Už nesuteiktas kelionės paslaugas sumokėtos sumos yra nedelsiant grąžinamos keliautojui pateikus prašymą.“
12
Minėtos direktyvos 23 straipsnio „Privalomasis direktyvos pobūdis“ 2 dalyje nustatyta:
„Keliautojai negali atsisakyti teisių, jiems suteiktų nacionalinėmis priemonėmis, kuriomis ši direktyva perkeliama į nacionalinę teisę.“
Belgijos teisė
13
Pagal 2017 m. lapkričio 21 d.Wet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (Įstatymas dėl kelionės paslaugų paketų, susijusių kelionės paslaugų rinkinių ir kelionės paslaugų pardavimo; 2017 m. gruodžio 1 d.Belgisch Staatsblad, p. 106673; toliau – Kelionės paslaugų paketų įstatymas) 2 straipsnio 6 punktą „keliautojas“ – tai bet kuris asmuo, siekiantis sudaryti sutartį, patenkančią į šio įstatymo taikymo sritį, arba turintis teisę keliauti pagal jau sudarytą sutartį, kuriai taikomas šis įstatymas.
14
Pagal Kelionės paslaugų paketų įstatymo 4 straipsnį šis įstatymas netaikomas, pirma, mažiau nei 24 valandas trunkančios kelionės paslaugų paketams ir susijusių kelionės paslaugų rinkiniams, išskyrus atvejus, kai į juos įtraukiama nakvynė, antra, siūlomiems kelionės paslaugų paketams ir susijusių kelionės paslaugų rinkiniams, kuriuos padedama įsigyti tik retkarčiais, nesiekiant pelno ir tik ribotai keliautojų grupei, ir, trečia, kelionės paslaugų paketams, susijusių kelionės paslaugų rinkiniams ir atskirai parduodamoms kelionių paslaugoms, įsigytiems pagal bendrąjį susitarimą dėl verslo kelionės organizavimo, sudarytą tarp prekiautojo ir kito fizinio ar juridinio asmens, veikiančio su jo prekyba, verslu, amatu ar profesija susijusiais tikslais.
15
2018 m. gegužės 29 d.Koninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (Karaliaus dekretas dėl apsaugos nemokumo atveju parduodant kelionės paslaugų paketus, susijusias kelionės paslaugas ir kelionės paslaugas; 2018 m. birželio 11 d.Belgisch Staatsblad, p. 48438) 2 straipsnio 3 punkte numatyta, kad pagal šį dekretą „naudos gavėjas“ – tai bet kuris keliautojas, kaip jis suprantamas pagal Kelionės paslaugų paketų įstatymo 2 straipsnio 6 punktą, kurio naudai yra nustatytos šio dekreto 4 skyriuje nurodytos draudimo paslaugos.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
16
(W)onderweg yra ne pelno asociacija, dirbanti autizmo spektro sutrikimų turinčių asmenų iš mažas pajamas gaunančių šeimų labui.
17
2020 m. sausio 18 d. ji tam tikriems savo nariams sudarė vadinamą „citytrip“ kelionės į Lioną (Prancūzija) sutartį, apimančią traukinio bilietus ir apgyvendinimą viešbutyje. Kelionė buvo numatyta 2020 m. balandžio 21–24 d. laikotarpiu. Už šį kelionės paslaugų paketą asociacija sumokėjo 9165,14 EUR.
18
2020 m. kovo 16 d., atsižvelgdama į įsigaliojusias su COVID‑19 pandemija susijusias apribojimo priemones, (W)onderweg paprašė kelionių agentūros atidėti minėtą kelionę iki 2020 m. rugsėjo mėn., paliekant tą pačią kainą ir tą patį viešbutį.
19
Kadangi toks kelionės atidėjimas buvo neįmanomas, (W)onderweg kreipėsi į kelionių agentūrą dėl galimybės atidėti kelionę vieniems metams, t. y. iki 2021 m. balandžio 20 d. Derantis su agentūra taip pat buvo aptarta galimybė dėl kompensacijos (W)onderweg, gaunant vienus metus galiojantį kuponą, nes, minėtos agentūros teigimu, grąžinti (W)onderweg sumokėtą sumą iš esmės yra įmanoma tik pasibaigus kupono galiojimo laikui.
20
2020 m. rugsėjo 7 d.(W)onderweg paprašė kelionių agentūros grąžinti pagal kelionės paslaugų paketo sutartį sumokėtą sumą.
21
Kadangi 2020 m. rugsėjo 22 d. ši agentūra buvo pripažinta nemokia, reikalavimą grąžinti pinigus (W)onderweg pateikė draudimo bendrovei MS Amlin Insurance, kuri prisiėmė su minėtos agentūros nemokumu susijusią riziką.
22
Po to, kai MS Amlin Insurance atmetė šį reikalavimą, (W)onderweg pateikė ieškinį Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpen (Antverpeno pirmosios instancijos teismas, Antverpeno skyrius, Belgija), juo prašė įpareigoti minėtą draudimo bendrovę grąžinti jai kelionės paslaugų paketo kainą sudarančią sumą, mokėtiną dėl kelionės sutarties nevykdymo.
23
Tas teismas atmetė ieškinį, motyvuodamas tuo, kad kelionė jau buvo atšaukta dar prieš paskelbiant kelionių agentūrą nemokia.
24
Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija), išnagrinėjęs (W)onderweg pateiktą apeliacinį skundą, priteisė iš MS Amlin Insurance9165_14 EUR sumą, palūkanas ir bylinėjimosi išlaidas.
25
MS Amlin Insurance pateikė kasacinį skundą Hof van Cassatie (Kasacinis teismas, Belgija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
26
Šiuo klausimu MS Amlin Insurance nurodė, kad, priešingai nei nusprendė Hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas), (W)onderweg negali būti laikoma keliautoja, kaip tai suprantama pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais įgyvendinama Direktyva 2015/2302, ir negali iš šių teisės aktų kildinti savo teisių. Iš tiesų ten apibrėžta sąvoka „keliautojas“ apima tik keliautoją kaip fizinį asmenį, t. y. šiuo atveju (W)onderweg narius, kuriems ji nupirko kelionę, o ne pačią (W)onderweg, kuri yra juridinis asmuo.
27
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad turi įvertinti, ar juridinis asmuo, kaip antai pelno nesiekianti asociacija, kuri retkarčiais įsigyja jos nariams skirtus kelionės paslaugų paketus iš prekiautojų, gali būti laikomas keliautoju, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punktą, nes bylą iš esmės nagrinėję teismai nusprendė, kad juridinis asmuo iš tikrųjų gali patekti į šią „keliautojo“ sąvoką.
28
Tokiomis aplinkybėmis Hof van Cassatie (Kasacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar sąvoka „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal [Direktyvos 2015/2302] 3 straipsnio 6 dalį, turi būti aiškinama taip, kad ji apima ir juridinį asmenį, kaip antai pelno nesiekiančią asociaciją, kuri retkarčiais įsigyja jos nariams skirtus kelionės paslaugų paketus iš prekiautojų?“
Dėl prejudicinio klausimo
29
Pirmiausia reikia pažymėti, jog, viena vertus, pateiktas klausimas grindžiamas prielaida, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama kelionės sutartis susijusi su paketu, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 2 punktą, todėl iš esmės patenka į šios direktyvos taikymo sritį, apibrėžtą jos 2 straipsnio 1 dalyje. Šiuo klausimu, nors Belgijos, Graikijos, Italijos vyriausybės ir Europos Komisija savo rašytinėse pastabose, siekdamos išskirti netaikymo galimybę, išnagrinėjo galimą 2 straipsnio 2 dalyje numatytų šios taikymo srities išimčių svarbą, reikia pažymėti, kad šios išimtys nėra pateikto klausimo dalykas, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, atmetė galimybę taikyti nacionalinėje teisėje, kuria į nacionalinę teisę perkeltas šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punktas, numatytą išimtį, susijusią, be kita ko, su paketais, siūlomais „retkarčiais“, nesiekiant pelno ir tik ribotai keliautojų grupei.
30
Kita vertus, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad nors (W)onderweg sudarė pagrindinėje byloje nagrinėjamą sutartį savo narių naudai, ji tai padarė savo vardu, o ginčas pagrindinėje byloje susijęs su teise į sumos grąžinimą, kurią ši asociacija teigia turinti pati, kaip „keliautoja“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punktą, MS Amlin Insurance atžvilgiu pagal nacionalinės teisės aktą, kuriuo įgyvendinamas šios direktyvos 17 straipsnis, t. y. nuostata, susijusi su keliautojų apsauga nuo organizatorių, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamos kelionių agentūros, nemokumo rizikos, kiek tai susiję, be kita ko, su už kelionės paketą sumokėtų sumų grąžinimu, kai paslaugos, kurios yra šio paketo dalis, nėra suteiktos.
31
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad savo vieninteliu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punktas turi būti aiškinamas taip, kad juridinis asmuo, kaip antai pelno nesiekianti asociacija, kuri savo vardu, bet tam tikrų savo narių naudai sudarė kelionės paslaugų paketo sutartį su organizatoriumi, patenka į sąvoką „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
32
Pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą, teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus, taip pat prireikus į jos genezę. Vis dėlto, kai Sąjungos teisės nuostatos prasmė aiškiai matyti iš pačios nuostatos formuluotės, Teisingumo Teismas negali nuo šios prasmės nukrypti (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo HDI Global ir MS Amlin Insurance, C‑771/22 ir C‑45/23, EU:C:2024:644, 56 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punkte sąvoka „keliautojas“ apibrėžiama kaip apimanti „bet kurį asmenį, siekiantį sudaryti sutartį arba turintį teisę keliauti pagal sudarytą sutartį, šios direktyvos taikymo srityje“.
34
Kadangi pagal šią nuostatą sąvoka „keliautojas“ apibrėžiama nedarant nuorodos į nacionalinės teisės aktus, kiek tai susiję su šiai sąvokai teiktina reikšme, taikant šią direktyvą turi būti laikoma, kad minėtoje nuostatoje nustatoma savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kuri jos teritorijoje turi būti aiškinama vienodai (šiuo klausimu žr. 2016 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, 29 punktą).
35
Be to, nors sąvoka „keliautojas“ pateikiama kituose Sąjungos teisės aktuose, konkreti jos apibrėžtis yra įtvirtinta tik Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punkte. Taigi ši sąvoka turi būti aiškinama atsižvelgiant į jos konkrečią funkciją minėtos direktyvos kontekste ir į jos tikslus (pagal analogiją žr. 2016 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, 30 punktą).
36
Atsižvelgiant į tai, reikia pažymėti, pirma, kad Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punkto formuluotėje, apibrėžiant sąvoką „keliautojas“, kalbama apie „bet kurį asmenį“, esantį bet kurioje iš dviejų šio sprendimo 33 punkte nurodytų situacijų.
37
Reikia pažymėti, kad šioje formuluotėje nedaromas joks atskyrimas tarp fizinių ir juridinių asmenų, priešingai nei, be kita ko, šios direktyvos 3 straipsnio 7 punkte pateiktoje sąvokos „prekiautojas“ apibrėžtyje, pagal kurią ši sąvoka gali apimti „bet kurį fizinį ar juridinį asmenį“, ir Sąjungos teisėje įprastai vartojamoje sąvokos „vartotojas“ apibrėžtyje, pagal kurią ši sąvoka iš principo aiškiai apima tik fizinius asmenis (šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, 24 ir 25 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
38
Be to, reikia konstatuoti, jog tam, kad atitinkamas asmuo patektų į sąvoką „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punktą, jis papildomai turi būti priskirtas prie vienos iš dviejų šioje nuostatoje nurodytų kategorijų, t. y. arba „siek[ti] sudaryti [kelionės paslaugų paketo] sutartį“, arba „[turėti] teis[ę] keliauti“ pagal tokią sutartį. Nors, žinoma, juridinis asmuo pagal tokią sutartį keliauti negali, jis gali siekti sudaryti sutartį vieno ar kelių fizinių asmenų, kurie vyks į kelionę pagal šią sutartį, vardu.
39
Darytina išvada, kad nors Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punkto formuluotė aiškiai leidžia „keliautojo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, aiškinti taip, kad į ją patenka ir juridiniai asmenys, t. y. kai jie „siekia sudaryti [kelionės paslaugų paketo] sutartį“, ši formuluotė neleidžia iš karto atmesti siauresnio aiškinimo, pagal kurį ši sąvoka apima tik fizinius asmenis, kurie iš tiesų yra vieninteliai asmenys, galintys keliauti pagal tokią sutartį.
40
Taigi, antra, reikia išnagrinėti Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punkto kontekstą.
41
Šiuo klausimu iš šios direktyvos 7 konstatuojamosios dalies matyti, kad ja siekiama apsaugoti ne tik vartotojus, bet ir asmenis, kurie „užsa[ko] su savo verslu ar profesija susijusias keliones tais pačiais užsakymo kanalais, kaip ir vartotojai“, o ši asmenų kategorija gali apimti „verslo reikalais keliaujan[čius] asmen[is], įskaitant laisvųjų profesijų narius, ar savarankiškai dirbančius asmenis arba kitus fizinius asmenis“. Taigi tam, „kad būtų išvengta painiavos su kituose Sąjungos teisės aktuose vartojamu terminu „vartotojas“, sąvoka „keliautojas“ pakeitė sąvoką „vartotojas“, kuri buvo pateikta Direktyvos 90/314 (panaikintos ir pakeistos Direktyva 2015/2302) 2 straipsnio 4 punkte.
42
Vis dėlto 7 konstatuojamojoje dalyje nieko nepasakyta apie tai, ar toks pakeitimas reiškia, kad sąvoka „keliautojas“ apima ne tik fizinius asmenis, išskyrus vartotojus, bet ir juridinius asmenis.
43
Be to, keliose Direktyvos 2015/2302 nuostatose numatyti atvejai, kai keliautoju laikomas fizinis asmuo. Taip yra, pavyzdžiui, šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a punkto viii papunktyje, susijusiame su organizatoriaus pareiga prieš sudarant kelionės paslaugų paketo sutartį pateikti keliautojui, be kita ko, tikslią informaciją apie kelionės tinkamumą „keliautojo poreikiams“, nes minėtos direktyvos 25 konstatuojamojoje dalyje šiuo klausimu patikslinta, kad prekiautojas turi „atsižvelgti į specialiuosius keliautojų, kurie yra ypač pažeidžiami dėl savo amžiaus ar fizinės negalios, poreikius, kuriuos prekiautojas galėtų pagrįstai numatyti“.
44
Vis dėlto reikia pabrėžti, kad tokie Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punkto konteksto elementai tik patvirtina, kad fiziniai asmenys neabejotinai gali patekti į „keliautojo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, ypač kai jie siekia sudaryti kelionės paslaugų paketo sutartį, tačiau toje nuostatoje nėra išskirti juridiniai asmenys, atsidūrę tokioje pačioje situacijoje.
45
Be to, iš šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies c punkto, pagal kurį į jos taikymo sritį nepatenka, be kita ko, paketai, įsigyti pagal bendrąjį susitarimą dėl verslo kelionės organizavimo, sudarytą tarp prekiautojo ir kito fizinio „ar juridinio“ asmens profesiniais tikslais, galima daryti išvadą, kad juridinių asmenų įsigyti paketai iš esmės patenka į šią taikymo sritį.
46
Trečia, tokį aiškinimą patvirtina tikslai, kurių siekiama Direktyva 2015/2302 ir pagal kuriuos, kaip matyti iš šios direktyvos 1 straipsnio, siejamo su jos 1–3 konstatuojamosiomis dalimis, siekiama tiek pašalinti dviprasmybes, ištaisyti teisines spragas ir pritaikyti pagal Direktyvą 90/314 keliautojams suteiktos apsaugos apimtį, kad būtų atsižvelgta į rinkos pokyčius, tiek padėti siekti aukšto vartotojų apsaugos lygio, kaip to reikalaujama pagal SESV 169 straipsnį. Taigi Direktyva 2015/2302 padeda užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį įgyvendinant Sąjungos politiką kelionės paslaugų paketų srityje, kaip numatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 38 straipsnyje (2024 m. liepos 29 d. Sprendimo HDI Global ir MS Amlin Insurance, C‑771/22 ir C‑45/23, EU:C:2024:644, 74 punktas).
47
Šiuo klausimu, pirma, atsižvelgiant į šiuos tikslus ir į tai, kad Direktyva 2015/2302 suteikiamos teisės yra privalomojo pobūdžio, kaip matyti iš jos 23 straipsnio 2 dalies, pirmenybė turi būti teikiama plačiam sąvokos „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio 6 punktą, aiškinimui, kad būtų užtikrintas šios direktyvos veiksmingumas (pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 24 d. Sprendimo Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 28 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
48
Antra, sąvokos „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 dalį, aiškinimas, pagal kurį į šią sąvoką nepatenka juridinis asmuo, siekiantis sudaryti kelionės paslaugų paketo sutartį savo vardu, bet vieno ar daugiau fizinių asmenų naudai, neišvengiamai susilpnintų šių fizinių asmenų, kurie dažnai yra vartotojai, apsaugos lygį, palyginti su situacija, kai „keliautojo“ statusas pripažįstamas atitinkamam juridiniam asmeniui, juo labiau, kai šis juridinis asmuo yra, kaip šiuo atveju, pelno nesiekianti asociacija, veikianti kai kurių savo narių, kurie gali būti laikomi pažeidžiamais asmenimis, naudai.
49
Iš tiesų pirmuoju atveju šis juridinis asmuo, nors a priori ir yra vienintelė kelionės paslaugų paketo sutartį su organizatoriumi pasirašiusi šalis, negalėtų – nes negali būti laikomas „keliautoju“ – savo vardu, bet fizinių asmenų, dėl kurių ši sutartis buvo sudaryta, naudai remtis teisėmis, kurias kitu atveju jis galėtų kildinti iš Direktyvos 2015/2302, įskaitant jos 17 straipsnyje nurodytą teisę. Taigi šie fiziniai asmenys turėtų patys, kiekvienas savo vardu, nors ir nebūdami sutarties šalimis, ginti savo teises nacionaliniuose teismuose.
50
Nors šiomis aplinkybėmis tikrai galima įsivaizduoti, kad šie fiziniai asmenys prireikus galėtų įgalioti atitinkamą juridinį asmenį atstovauti jiems teisme šiuo tikslu, vis dėlto būtinybė imtis tokių veiksmų apsunkintų naudojimąsi Direktyvoje 2015/2302 suteiktomis teisėmis, todėl galėtų ne padėti pasiekti aukštą vartotojų apsaugos lygį, o pakenkti tokiam tikslui.
51
Trečia, sąvokos „keliautojas“ aiškinimas, neapimantis juridinių asmenų, kaip antai pelno nesiekiančių asociacijų, taip pat sukurtų teisinį vakuumą, nes tokiu atveju galėtų egzistuoti teisėta juridinio asmens sudaryta kelionės paslaugų paketo sutartis, tačiau šis asmuo negalėtų naudotis su šia sutartimi susijusiomis teisėmis, suteiktomis pagal Direktyvą 2015/2302. Taigi tokią išvadą lemiantis sąvokos „keliautojas“ aiškinimas prieštarautų šio sprendimo 46 punkte nurodytam tikslui, be kita ko, ištaisyti teisines spragas.
52
Ketvirta, reikia pridurti, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 35 punkte, svarbu atsižvelgti į specialią sąvokos „keliautojas“ funkciją pagal šią direktyvą.
53
Kaip taip pat matyti iš šio sprendimo 41 punkte nurodytos Direktyvos 2015/2302 7 konstatuojamosios dalies, akivaizdu, jog paketo, patenkančio į šios direktyvos taikymo sritį, kaip ji apibrėžta direktyvos 2 straipsnyje, atveju speciali sąvokos „keliautojas“ funkcija yra ne atitinkamiems asmenims nesuteikti šioje direktyvoje numatytos apsaugos remiantis funkciniu kriterijumi, susijusiu visų pirma su šių asmenų gebėjimu įsigyti šį paketą ar jų teisiniu pobūdžiu, bet apibrėžti ratą asmenų, galinčių remtis pagal šią direktyvą suteiktomis teisėmis tik dėl jų ryšio su tokio paketo sutartimis, t. y. dėl to, kad jie siekia sudaryti tokias sutartis arba kad jie turi teisę keliauti pagal jau sudarytas sutartis.
54
Taigi dėl Direktyva 2015/2302 siekiamų tikslų ir specialios funkcijos, kurią šioje direktyvoje atlieka sąvoka „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 6 punktą, reikalaujama šią sąvoką aiškinti taip, kad ji apima ir juridinius asmenis, kurie savo vardu, bet tam tikrų fizinių asmenų naudai siekia sudaryti į šios direktyvos taikymo sritį patenkančią kelionės paslaugų paketo sutartį.
55
Galiausiai reikia patikslinti, kaip tai daro Komisija, kad fizinis ar juridinis asmuo, kuris siekia sudaryti kelionės paslaugų paketo sutartį ir kuris dėl to turi būti laikomas keliautoju, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 dalį, išsaugo šį statusą, kai sudaro sutartį. Iš tiesų negalima sutikti su tuo, kad asmuo, siekiantis sudaryti tokią sutartį kito asmens naudai, po sutarties sudarymo praranda savo, kaip keliautojo, statusą vien dėl to, kad pats neturi teisės keliauti pagal šią sutartį, nes priešingu atveju apsauga, kurią siekiama suteikti šia direktyva, praktiškai būtų panaikinta.
56
Atsižvelgiant į visa tai, kad išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2015/2302 3 straipsnio 6 punktas turi būti aiškinamas taip, kad juridinis asmuo, kaip antai pelno nesiekianti asociacija, kuri savo vardu, bet tam tikrų savo narių naudai sudarė kelionės paslaugų paketo sutartį su organizatoriumi, patenka į sąvoką „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
57
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
2015 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/2302 dėl kelionės paslaugų paketų ir susijusių kelionės paslaugų rinkinių, kuria iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2006/2004 ir Direktyva 2011/83/ES bei panaikinama Tarybos direktyva 90/314/EEB, 3 straipsnio 6 punktas
turi būti aiškinamas taip:
juridinis asmuo, kaip antai pelno nesiekianti asociacija, kuri savo vardu, bet tam tikrų savo narių naudai sudarė kelionės paslaugų paketo sutartį su organizatoriumi, patenka į sąvoką „keliautojas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.