FÖRSTAINSTANSRÄTTENS BESLUT (avdelningen för överklaganden)
den 28 september 2009
Mål T‑46/08 P
Luigi Marcuccio
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Överklagande – Personalmål – Tjänstemän – Ansökan om information avseende personliga tillhörigheter som avsänts från tjänsteorten till hemvistorten – Uppenbart att överklagandet delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är ogrundat”
Saken: Överklagande av det beslut som Europeiska unionens personaldomstol (första avdelningen) meddelade den 6 december 2007 i mål F-40/06,
Marcuccio mot kommissionen (REGP 2007, s. I‑A-0000, s. II‑0000), med yrkande att beslutet ska upphävas.
Avgörande: Överklagandet ogillas. Luigi Marcuccio ska bära sin rättegångskostnad samt ersätta kommissionens rättegångskostnad i denna
instans.
Sammanfattning
1.      Överklagande – Grunder – Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna – Avvisning – Domstolens prövning av bevisvärderingen
– Ej möjlig utom vid missuppfattning
(Artikel 225 EG och artikel 58 första stycket i domstolens stadga)
2.      Talan om ogiltigförklaring – Berättigat intresse av att få saken prövad – Avsaknad på grund av en händelse som inträffade
efter det att talan väcktes – Anledning saknas att döma i saken
3.      Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar – Villkor – Rättsstridighet – Skada – Orsakssamband
(Artikel 288.2 EG)
4.      Överklagande – Grunder – Grund som avser personaldomstolens beslut om rättegångskostnaderna
(Artikel 11.2 i bilaga I till domstolens stadga)
1.      Personaldomstolen är ensam behörig dels att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår
att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels att bedöma dessa faktiska omständigheter. Med förbehåll för
det fall då den aktuella bevisningen missuppfattats, utgör bedömningen av de faktiska omständigheterna således inte en rättsfråga
som är underställd förstainstansrättens kontroll i ett mål om överklagande. En sådan missuppfattning ska framstå som uppenbar
av handlingarna i målet utan att det är nödvändigt att göra en ny bedömning av de faktiska omständigheterna och av bevisningen.
(se punkterna 44 och 45)
Hänvisning till domstolen den 28 maj 1998, C‑8/95 P, New Holland Ford mot kommissionen, REG 1998, s. I-3175, punkt 72; domstolen
den 2 oktober 2001, C-449/99 P, revisionsrätten mot Hautem, REG 2001, s. I-6733, punkt 44; domstolen den 10 januari 2006,
C‑240/03 P, Comunità montana della Valnerina mot kommissionen, REG 2006, s. I-731, punkt 63; domstolen den 6 april 2006, C-551/03 P,
General Motors mot kommissionen, REG 2006, s. I-3173, punkt 54; domstolen den 21 september 2006, C-167/04 P, JCB Service mot
kommissionen, REG 2006, s. I-8935, punkt 108
2.      I den goda rättskipningens intresse ska den tidpunkt vid vilken sakprövningsförutsättningarna bedöms likväl inte hindra personaldomstolen
från att fastslå att anledning saknas att döma i saken om sökanden, som ursprungligen hade berättigat intresse av att få saken
prövad, inte längre har något intresse av att det omtvistade beslutet ogiltigförklaras på grund av en händelse som inträffade
efter det att talan hade väckts. För att en sökande ska kunna fortsätta att driva en talan om ogiltigförklaring av ett beslut,
måste han nämligen bibehålla ett eget intresse av att det omtvistade beslutet ogiltigförklaras även efter att talan väckts.
Om det konstateras att det saknas anledning att döma i ett mål som anhängiggjorts vid personaldomstolen kan personaldomstolen
följaktligen inte pröva huruvida den aktuella talan är välgrundad.
(se punkterna 50–52)
Hänvisning till domstolen den 7 juni 2007, C-362/05 P, Wunenburger mot kommissionen, REG 2007, s. I-4333, punkt 39; förstainstansrätten
den 17 oktober 2005, T-28/02, First Data m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. II-4119, punkterna 36 och 37; förstainstansrätten
7 februari 2007, T-339/03, Clotuche mot kommissionen, s. I-A-0000 och s. II-0000, punkt 39 och där angiven rättspraxis
3.      Den omständigheten att ett beslut är rättsstridigt, eftersom det exempelvis är bristfälligt motiverats, utgör inte i sig tillräckligt
villkor för att gemenskapen ska anses utomobligatoriskt ansvarig för rättsstridigt handlande av dess organ. Detta ansvar förutsätter
att flera kumulativa villkor är uppfyllda, nämligen att det agerande som läggs svarandeinstitutionen till last är rättsstridigt,
att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan det påtalade agerandet och den åberopade
skadan.
En påstådd skadas ideella och så kallade ”existentiella” natur kan inte medföra att bevisbördan, avseende förekomsten och
omfattningen av en skada, kastas om. Det är sökanden som har denna bevisbörda. Gemenskapen är endast ansvarig om sökanden
styrker att han verkligen lidit skada.
(se punkterna 66 och 67)
Hänvisning till förstainstansrätten den 9 november 2004, T-116/03, Montalto mot rådet, REGP 2004, s. I-A-339 och II-1541,
punkt 126 och där angiven rättspraxis; förstainstansrätten den 8 juni 2006, T-156/03, Pérez-Díaz mot kommissionen, REGP 2006,
s. I-A-2-135 och II-A-2-649, punkt 72 och där angiven rättspraxis
4.      Det framgår av artikel 11.2 i bilaga I till domstolens stadga att ett överklagande inte får avse endast rättegångskostnadernas
storlek och fördelning. Därav följer att om alla andra grunder till stöd för överklagandet mot personaldomstolens beslut har
underkänts, ska ett yrkande som avser att personaldomstolens beslut om rättegångskostnaderna var rättsstridigt – med hänvisning
till rättegångskostnadernas storlek ­– följaktligen avvisas, då det är uppenbart att ett sådant yrkande inte kan tas upp till
prövning.
(se punkt 84)
Hänvisning till domstolen den 26 maj 2005, C-301/02 P, Tralli mot ECB, REG 2005, s. I-4071, punkt 88 och där angiven rättspraxis