61996CJ0236_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-236/96,
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren Götz zur Hausen, i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,
sökande,
mot
Förbundsrepubliken Tyskland, företrädd av Ernst Röder, Ministerialrat vid förbundsekonomiministeriet, och Bernd Kloke, Oberregierungsrat vid samma ministerium, båda i egenskap av ombud, D-53107 Bonn,
svarande,
angående en talan om fastställelse av att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom de föreskrivna fristerna ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa
- rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen (EGT L 78, s. 38), och
- kommissionens direktiv 93/86/EEG av den 4 oktober 1993 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 91/157 (EGT L 264, s. 51),
meddelar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C. Gulmann (referent) samt domarna J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet och P. Jann,
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: R. Grass,
med hänsyn till referentens rapport,
och efter att den 25 september 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 9 juli 1996, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom de föreskrivna fristerna anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa
- rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen (EGT L 78, s. 38), och
- kommissionens direktiv 93/86/EEG av den 4 oktober 1993 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 91/157 (EGT L 264, s. 51).
2 Enligt artikel 11.1 i direktiv 91/157 och artikel 7.1 i direktiv 93/86 skulle medlemsstaterna före den 18 september 1992 respektive senast den 31 december 1993 ha vidtagit de åtgärder som krävdes för att följa direktiven och genast underrätta kommissionen om detta.
3 Efter att kommissionen hade konstaterat att fristerna hade gått ut utan att den hade underrättats om att några införlivandeåtgärder hade vidtagits av Förbundsrepubliken Tyskland, inledde kommissionen ett fördragsbrottsförfarande i enlighet med artikel 169 i fördraget. Genom skrivelser av den 21 december 1992 och den 10 februari 1994 riktade kommissionen en formell underrättelse till den tyska regeringen och uppmanade den att yttra sig över avsaknaden av nödvändiga bestämmelser för införlivande av direktiv 91/157 och 93/86 med nationell rätt.
4 Beträffande direktiv 91/157 förklarade den tyska regeringen i skrivelse av den 9 mars 1993 att de tyska myndigheterna var i färd med att förbereda nödvändiga åtgärder för införlivandet av detta direktiv. Den tyska regeringen påpekade också att det enligt dess uppfattning endast var med avseende på de närmare bestämmelserna - vilka vid denna tidpunkt ännu inte hade fastställts - för det märkningssystem som föreskrivs i artikel 4.2 i detta direktiv som frågan om införlivandeåtgärder var aktuell.
5 Beträffande direktiv 93/86 beklagade den tyska regeringen i skrivelse av den 28 april 1994 dröjsmålet med införlivandet och underströk att det enligt dess uppfattning var logiskt att införlivandet av direktiv 91/157 och direktiv 93/86 skedde samtidigt.
6 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande om någon officiell åtgärd för införlivande av direktiven, tillsände kommissionen den 15 mars 1994 respektive den 3 augusti 1995 den tyska regeringen motiverade yttranden där denna uppmanades att inom en frist av två månader räknad från delgivningen vidta de åtgärder som krävdes för införlivande.
7 Som svar på dessa motiverade yttranden presenterade den tyska regeringen, genom en skrivelse av den 21 september 1995, en rad synpunkter beträffande vikten av de program som föreskrivs i artikel 6 i direktiv 91/157. Den förklarade också det tyska systemet för bortskaffande av batterier, vilket vilar på överenskommelser mellan tillverkare och handelsidkare. Den medgav emellertid ånyo att direktiven ännu inte formellt hade införlivats.
8 Eftersom kommissionen inte hade fått meddelande om någon slutgiltig åtgärd från de tyska myndigheterna, beslutade denna den 8 juli 1996 att väcka den förevarande talan.
9 Den tyska regeringen har i sitt svaromål inte bestritt att de ifrågavarande direktiven inte har införlivats inom de föreskrivna fristerna. Den påpekar bland annat att den vid flera tillfällen har informerat kommissionen om anledningarna till dröjsmålet med införlivandet.
10 Eftersom direktiven i fråga inte har införlivats inom de frister som föreskrivs i dem, skall kommissionens talan anses välgrundad.
11 Således skall konstateras att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 11.1 i direktiv 91/157 och artikel 7.1 i direktiv 93/86, genom att inte inom de föreskrivna fristerna ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktiven i fråga.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
12 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Förbundsrepubliken Tyskland har tappat målet, skall denna stat ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
följande dom:
13 Genom att inte inom de föreskrivna fristerna ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa
- rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen, och
- kommissionens direktiv 93/86/EEG av den 4 oktober 1993 om anpassning till den tekniska utvecklingen av direktiv 91/157
har Förbundsrepubliken Tyskland underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 11.1 i direktiv 91/157 och artikel 7.1 i direktiv 93/86.
14 Förbundsrepubliken Tyskland skall ersätta rättegångskostnaderna.