62021TJ0167_RES
Mål T‑167/21
European Gaming and Betting Association
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (nionde avdelningen) av den 15 november 2023
”Statligt stöd – Statlig åtgärd genom vilken spellicenser beviljade av Nederländerna förlängs – Beslut i vilket det konstateras att det inte föreligger statligt stöd – Underlåtenhet att inleda det formella granskningsförfarandet – Betydande svårigheter – Berörda parters processuella rättigheter”
Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens undersökning – Inledande fas och kontradiktorisk fas – Förekomsten av betydande svårigheter medför att kommissionen är skyldig att inleda det kontradiktoriska förfarandet – Omständigheter som kan styrka förekomsten av sådana svårigheter – Bristfällig eller ofullständig undersökning av kommissionen
(Artikel 108.2 och 108.3 FEUF; rådets förordning nr 2015/1589, artikel 4)
(se punkterna 29–39 och 44–51)
Resumé
Den nederländska lagstiftningen om hasardspel grundar sig på ett system med exklusiva tillstånd, eller licenser, enligt vilket det är förbjudet att anordna eller främja hasardspel, om det inte har utfärdats ett administrativt tillstånd för detta ändamål.
Med tillämpning av en allmän politisk bestämmelse som antagits av den nederländska ministern för säkerhets- och justitiefrågor förnyade den nederländska myndigheten för hasardspel sex licenser som löpte ut, bland annat för anordnande av lotterier och vadhållning avseende sport och hästkapplöpningar (nedan tillsammans kallade den omtvistade åtgärden).
En sammanslutning av europeiska aktörer för spel och vadhållning online, European Gaming and Betting Association (nedan kallad sökanden), ansåg att denna allmänna politiska bestämmelse och förnyelsen av de sex exklusiva tillstånden utgjorde statligt stöd till förmån för historiska innehavare och ingav ett klagomål till Europeiska kommissionen.
Kommissionen avslog klagomålet utan att inleda det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF. (
1
)
I sitt beslut fann kommissionen att den omtvistade åtgärden, i avsaknad av en fördel för licensinnehavarna, inte utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Kommissionen har i detta avseende understrukit att de berörda tillståndsinnehavarna enligt den nederländska lagstiftningen är skyldiga att betala de intäkter som genereras av hasardspelsverksamheten till de organisationer av allmänt intresse som angetts i tillstånden, efter avdrag för deras utgifter och rimliga kostnader.
Sökanden väckte talan om ogiltigförklaring av detta beslut vid tribunalen, vilken ogiltigförklarade kommissionens beslut med motiveringen att kommissionen inte hade prövat frågan huruvida den omtvistade åtgärden indirekt gav de organisationer till vilka licensinnehavarna skulle betala en del av sina intäkter en fördel och att kommissionen därigenom uteslöt att denna fråga kunde ge upphov till allvarliga svårigheter vid kvalificeringen av åtgärden som statligt stöd, vilket endast det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF skulle ha gjort det möjligt att klargöra. Tribunalen preciserar i detta sammanhang omfattningen av den prövning som kommissionen ska göra när den kontrollerar huruvida en viss åtgärd utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.
Tribunalens bedömning
Till stöd för sin talan gjorde sökanden bland annat gällande att dess processuella rättigheter hade åsidosatts på grund av kommissionens beslut att inte inleda det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF, trots att den preliminära granskningen i den mening som avses i artikel 108.3 FEUF inte gjorde det möjligt att skingra alla tvivel om förekomsten av ett stöd. Sökanden anförde i detta avseende att kommissionen i det angripna beslutet felaktigt hade dragit slutsatsen att det inte rådde något tvivel om huruvida den omtvistade åtgärden gav mottagarna en fördel.
Enligt fast rättspraxis beror lagenligheten av ett beslut av kommissionen om att inte göra invändningar, som fattats med stöd av artikel 4.3 i förordning 2015/1589, (
2
) på huruvida bedömningen av de uppgifter och den bevisning som kommissionen förfogade över eller kunde ha haft tillgång till under det preliminära granskningsförfarandet objektivt sett borde ha föranlett tvivel i fråga om stödåtgärdens förenlighet med den inre marknaden, eftersom dessa tvivel, om de föreligger, ska leda till att ett formellt granskningsförfarande inleds.
I detta sammanhang har sökanden gjort gällande att kommissionen förfogade över uppgifter och bevisning som gav anledning att misstänka att det förelåg en indirekt fördel för de organisationer till vilka licensinnehavarna skulle överföra en del av sina intäkter från hasardspelsverksamheten. Genom att underlåta att undersöka denna omständighet kunde kommissionen emellertid inte skingra alla tvivel beträffande förekomsten av statligt stöd.
Tribunalen konstaterar att det klart framgår av den nederländska lagstiftningen om hasardspel, som kommissionen har att bedöma, att tillståndsinnehavarna ska betala en del av sina intäkter till de allmännyttiga organisationer som anges i tillstånden.
Tribunalen understryker dessutom att kommissionen grundade sin bedömning att licensinnehavarna inte åtnjöt någon fördel just på deras skyldighet att överföra en del av sina intäkter till allmännyttiga organisationer.
Av detta följer att kommissionen, när den antog det angripna beslutet, förfogade över uppgifter som borde ha föranlett den att fråga sig om det inte var så att den nederländska lagstiftningen om hasardspel var utformad på ett sådant sätt att den styrde överföringen av intäkterna från de aktuella licensinnehavarnas verksamhet huvudsakligen till de allmännyttiga organisationer som angavs i licenserna, vilket kunde utgöra en indirekt fördel och följaktligen utgöra ett statligt stöd för dessa.
I punkt 115 i kommissionens tillkännagivande om begreppet statligt stöd (
3
) anges dessutom att en indirekt fördel kan beviljas ett annat företag än det till vilket statligt stöd överförs direkt. I punkt 116 i nämnda tillkännagivande föreskrivs vidare att begreppet ”indirekt fördel” omfattar en situation där åtgärden är utformad på ett sådant sätt att den styr sina sekundära effekter mot identifierbara företag eller grupper av företag.
Kommissionen borde därför ha ställt sig frågan huruvida den omtvistade åtgärden inte gav de allmännyttiga organisationerna en indirekt fördel och följaktligen inte utgjorde ett stöd till dessa.
Med hänsyn till att kommissionen under den preliminära granskningen över huvud taget inte undersökte denna fråga på ett lämpligt sätt, trots att betalningen av en del av intäkterna från licensinnehavarnas verksamhet till de allmännyttiga organisationer som utsetts genom dessa licenser utgjorde ett av de huvudsakliga kännetecknen hos den omtvistade lagstiftningen, finner tribunalen att avsaknaden av en prövning av denna fråga i det angripna beslutet inte gör det möjligt att utesluta att det föreligger allvarliga svårigheter vad gäller denna fråga.
Tribunalen bifaller följaktligen talan såvitt avser anmärkningen att sökandens processuella rättigheter har åsidosatts på grund av att kommissionen inte har gjort någon bedömning av frågan huruvida de aktuella licenserna gav upphov till en indirekt fördel för de organisationer till vilka licensinnehavarna skulle överföra en del av sina intäkter från hasardspelsverksamheten.
(
1
)	Kommissionens beslut C(2020) 8965 final av den 18 december 2020 i ärende SA.44830 (2016/FC) – Nederländerna – Förlängning av spellicenser i Nederländerna (nedan kallat det angripna beslutet), som det hänvisas till i Europeiska unionens officiella tidning av den 15 januari 2021 (EUT C 17, 2021, s. 1).
(
2
)	Rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 FEUF (EUT L 248, 2015, s. 9).
(
3
)	Tillkännagivande om begreppet statligt stöd i artikel 107.1 FEUF (EUT C 262, 2016, s. 1).