62020CO0491
DOMSTOLENS BESLUT (andra avdelningen)
den 22 december 2022 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 53.2 i domstolens rättegångsregler – Artikel 267 FEUF – Huruvida en tolkning av unionsrätten krävs för att den hänskjutande domstolen ska kunna döma i saken – Föreligger inte – Uppenbart att talan ska avvisas”
I de förenade målen C‑491/20–C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 och C‑511/20,
angående beslut att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, från Sąd Najwyższy (Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) (Högsta domstolen (avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål), Polen), av den 15 juli 2020, som inkom till domstolen den 24 september 2020 (C‑491/20), den 25 september 2020 (C‑492/20), den 28 september 2020 (C‑493/20), den 2 oktober 2020 (C‑494/20 och C‑495/20), den 6 oktober 2020 (C‑496/20), den 9 oktober 2020 (C‑506/20), den 22 september 2020 (C‑509/20) och den 13 oktober 2020 (C‑511/20), i målen
W. Ż.
mot
A. S.,
Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑491/20),
och
W. Ż.
mot
K. Z.,
Skarb Państwa – Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑492/20),
och
P. J.
mot
A. T.,
R. W.,
Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑493/20),
och
K. M.
mot
T. P.,
Skarb Państwa – Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑494/20),
och
T. M.
mot
T. D.,
M. D.,
P. K.,
J. L.,
M. L.,
O. N.,
G. Z.,
A. S.,
Skarb Państwa – Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑495/90),
och
M. F.
mot
T. P.,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑496/20),
och
T. B.
mot
T. D.,
M. D.,
P. K.,
J. L.,
M. L.,
O. N.,
G. Z.,
A. S.,
Skarb Państwa – Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑506/20),
och
M. F.
mot
J.M.,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny,
Rzecznik Praw Obywatelskich (C‑509/20),
och
B. S.
mot
T. D.,
M. D.,
P. K.,
J. L.,
M. L.,
O. N.,
Skarb Państwa – Sąd Najwyższy,
ytterligare deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny (C‑511/20),
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen),
sammansatt av avdelningsordföranden A. Prechal (referent), samt domarna M.L. Arastey Sahún, F. Biltgen, N. Wahl och J. Passer,
generaladvokat: A.M. Collins,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
W. Ż., genom S. Gregorczyk – Abram, M. Pietrzak och M. Wawrykiewicz, adwokaci,
–
A.S., som för sin egen talan,
–
K. Z., som för sin egen talan,
–
P. J., genom S. Gregorczyk – Abram och M. Wawrykiewicz, adwokaci,
–
A. T., som för sin egen talan,
–
K. M., genom M. Jabłoński, adwokat,
–
T. P., som för sin egen talan,
–
T. M., T.B. och B. S., genom M. Gajdus, adwokat,
–
M. F., genom W. Popiołek, radca prawny,
–
P. K., som för sin egen talan,
–
Sąd Najwyższy, genom M. Manowska,
–
Prokurator Generalny, genom R. Hernand och M. Pasionek,
–
Rzecznik Praw Obywatelskich, genom M. Taborowski och M. Wróblewski,
–
Polens regering, genom B. Majczyna, i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom K. Herrmann och P.J. O. Van Nuffel, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet enligt artikel 53.2 i domstolens rättegångsregler genom ett särskilt uppsatt beslut som är motiverat,
följande
Beslut
1
Respektive begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2, artikel 4.2 och 4.3, artikel 6.3 och artikel 19.1 andra stycket FEU, artikel 267 FEUF, samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
2
Respektive begäran har framställts i mål mellan W. Ż. (C‑491/20 och C‑492/20), P.J. (C‑493/20), K.M. (C‑494/20), T.M. (C‑495/20), M.F. (C‑496/20 och C‑509/20), T.B. (C‑506/20) och B.S. (C‑511/20) å ena sidan, och A.S. (C‑491/20), K.Z. (C‑492/20), A.T. och R.W. (C‑493/20), T.P. (C‑494/20 och C‑496/20), T. D., M. D., P. K., J. L., M.L. och O.N. (C‑495/20, C‑506/20 och C‑511/20), G.Z. och A.S. (C‑495/20 och C‑506/20), och J.M. (C‑509/20), samt Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) (C‑491/20 och C‑493/20) och Skarb Państwa – Sąd Najwyższy (Polska staten – Högsta domstolen, Polen) (C‑492/20, C‑494/20, C‑495/20, C‑506/20 och C‑511/20), å den andra. I dessa mål har yrkanden framställts om fastställelse av att det inte ska anses föreligga något anställningsförhållande mellan Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) och ett flertal personer som är verksamma som domare vid denna domstol.
Tillämpliga nationella bestämmelser
Konstitutionen
3
Artikel 144.2 och 144.3 i Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Republiken Polens konstitution) (nedan kallad konstitutionen) har följande lydelse:
”2.   För att officiella rättsakter som antas av Republiken Polens president [(nedan kallad Polens president)] ska vara giltiga måste de kontrasigneras av ordföranden för ministerrådet, som är ansvarig inför sejmen [(en av kamrarna i den polska nationalförsamlingen)].
3.   Bestämmelserna i punkt 2 ska inte tillämpas i följande fall:
…
17)
vid utnämning av domare.
…”
4
Enligt artikel 179 i konstitutionen utses domare av Republiken Polens president, på förslag av Krajowa Rada Sądownictwa (Nationella domstolsrådet, Polen) (nedan kallat KRS) för en obegränsad ämbetstid.
Civilprocesslagen
5
I artikel 189 i Kodeks postępowania cywilnego (civilprocesslagen) föreskrivs följande:
”En kärande får väcka talan vid domstol om fastställelse av att ett rättsförhållande eller en rättighet föreligger eller inte föreligger, under förutsättning att käranden har ett berättigat intresse av att få saken prövad.”
Lagen om Högsta domstolen
6
Ustawa o Sądzie Najwyższym (lagen om Högsta domstolen) av den 8 december 2017 (Dz. U. 2018, position 5) trädde i kraft den 3 april 2018. Genom denna lag inrättades två nya avdelningar vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), närmare bestämt Izba Dyscyplinarna (avdelningen för disciplinära mål), och Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Nawyższego (avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter).
7
Artikel 27.1 i lagen om Högsta domstolen har följande lydelse:
”Avdelningen för disciplinära mål ska vara behörig att avgöra följande mål och ärenden:
1)
disciplinära mål:
a)
avseende domare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)],
b)
som prövas av [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] i samband med disciplinära förfaranden enligt följande lagar:
…
–
lagen om de allmänna domstolarnas organisation …,
…
…
2)
arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål avseende domare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)];
…”
8
I artikel 73.1 i lagen om Högsta domstolen föreskrivs följande:
”De disciplinära domstolarna i disciplinära mål avseende domare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] är följande:
1)
I första instans [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], i sammansättning av två domare vid avdelningen för disciplinära mål och en lekmannadomare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)].
2)
I andra instans [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], i sammansättning av tre domare på avdelningen för disciplinära mål och två lekmannadomare från [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)].”
9
Lagen om Högsta domstolen har ändrats vid flera tillfällen, bland annat genom ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (lag om ändring av lagen om de allmänna domstolarnas organisation, av lagen om Högsta domstolen och av vissa andra lagar), av den 20 december 2019 (Dz.U., 2020, position 190).
10
I artikel 26.2 i lagen om Högsta domstolen, i dess lydelse enligt lagen av den 20 december 2019, föreskrivs följande:
”Avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter är behörig att pröva ansökningar eller förklaringar om att en domare är jävig eller om att utse en domstol vid vilket ett förfarande ska genomföras, inklusive klagomål om en domstols eller en domares bristande oavhängighet. Den domstol vid vilken målet anhängiggörs ska omedelbart skicka en begäran till ordföranden på avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter så att målet handläggs i enlighet med de regler som fastställts i särskilda bestämmelser. …”
11
I artikel 29.2 och 29.3 i lagen om Högsta domstolen, i dess lydelse enligt lagen av den 20 december 2019, anges följande:
”2.   Inom ramen för [Sąd Najwyższys (Högsta domstolens)] eller dess domstolsorgans verksamhet är det inte tillåtet att ifrågasätta lagenligheten hos domstolar, statens konstitutionella organ eller hos organ som utövar tillsyn och rättsskydd.
3.   [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] eller något annat maktutövande organ kan varken fastställa eller bedöma lagenligheten av utnämningen av en domare eller den behörighet att fullgöra sådana rättskipande uppgifter som följer av utnämningen.”
Lagen om de allmänna domstolarnas organisation
12
I artikel 110 i ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (lagen om de allmänna domstolars organisation) av den 27 juli 2001, i dess ändrade lydelse (Dz. U., 2018, position 23), föreskrivs följande:
”1.   Disciplinärenden avseende domare prövas
1)
i första instans,
a)
av disciplinära domstolar vid appellationsdomstolarna, med en sammansättning av tre domare,
…
3.   Den disciplinära domstol inom vars domkrets den domare som är föremål för det disciplinära förfarandet är verksam är inte behörig att pröva sådana mål som avses i punkt 1 led 1 a. Den disciplinära domstol som är behörig att pröva målet ska utses av ordföranden för [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] som leder arbetet på avdelningen för disciplinära mål, på begäran av den särskilda utredaren för disciplinära mål.
…”
Lagen om KRS
13
Regler om KRS återfinns i ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (lagen om Nationella domstolsrådet) av den 12 maj 2011 (Dz. U., 2011, nr 126, position 714), i ändrad lydelse bland annat enligt ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (lagen om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och vissa andra lagar) av den8 december 2017 (Dz. U., 2018, position 3) och enligt ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (lagen om ändring av lagen om de allmänna domstolarnas organisation och vissa andra lagar) av den 20 juli 2018 (Dz. U., 2018, position 1443) (nedan kallad lagen om KRS).
14
Artikel 37.1 i lagen om KRS har följande lydelse:
”Om flera kandidater har sökt en domartjänst ska [KRS] göra en gemensam prövning och utvärdering av samtliga ansökningar. I ett sådant fall ska [KRS] anta en resolution som inbegriper rådets beslut med förslag på vem som ska utnämnas till domare, i förhållande till samtliga kandidater.”
15
I artikel 43.2 i nämnda lag anges följande:
”Såvida inte alla deltagare i förfarandet har överklagat den resolution som avses i artikel 37.1, vinner den laga kraft i den del som inbegriper [KRS] beslut att inte lägga fram något förslag till domartillsättning avseende deltagare som inte överklagat, om inte annat föreskrivs i artikel 44.1b.”
16
I artikel 44 i nämnda lag anges följande:
”1.   Den som deltar i förfarandet kan överklaga till [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] under åberopande av att [KRS] resolution är rättsstridig, om inte annat föreskrivs i särskilda bestämmelser. …
1a.   I enskilda ärenden avseende utnämningar till domare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] ska talan väckas vid [Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen)]. I dessa fall är det inte möjligt att överklaga till [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)]. Talan vid [Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen)] får inte grundas på ett påstående om en felaktig bedömning av hur kandidaterna uppfyllde de kriterier som beaktades vid beslutet att lägga fram ett förslag om tillsättning av domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)].
1b.   Om inte alla som deltog i förfarandet har överklagat den resolution som avses i artikel 37.1 ska resolutionen, i enskilda fall som rör tillsättning av domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], vinna laga kraft i den del som avser beslutet att lägga fram förslaget till tillsättning av domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] och i den del som avser beslutet att inte lägga fram ett förslag till tillsättning av domartjänster vid samma domstol, såvitt avser den som deltagit i förfarandet och som inte gett in något överklagande.
…
4.   I enskilda ärenden avseende utnämningar till domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], motsvarar [Naczelny Sąd Administracyjnys (Högsta förvaltningsdomstolens)] upphävande av [KRS] resolution att inte lägga fram ett förslag om utnämningar till domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] ett godkännande av kandidaturen för den som deltagit i förfarandet och som har överklagat, avseende en ledig domartjänst vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], för vilken förfarandet vid KRS, vid det datum då [Naczelny Sąd Administracyjnys (Högsta förvaltningsdomstolens)] avgörande meddelades, inte avslutats, eller, om något sådant förfarande inte ägt rum, avseende nästkommande lediga domartjänst vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] som har utannonserats.”
17
Punkt 1a i artikel 44 i lagen om KRS infördes i denna artikel genom lagen av den 8 december 2017 om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och vissa andra lagar, och trädde i kraft den 17 januari 2018, medan punkt 1b och punkt 4 i samma artikel infördes genom lagen av den 20 juli 2018 om ändring av lagen om allmänna domstolars organisation och vissa andra lagar, och trädde i kraft den 27 juli 2018. Innan dessa ändringar infördes hade de överklaganden som avses i nyssnämnda punkt 1a getts in till [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], i enlighet med vad som anges i artikel 44.1.
18
I en dom meddelad den 25 mars 2019 slog Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen, Polen) fast att artikel 44.1a i lagen om KRS stred mot artikel 184 i konstitutionen. I domskälen angavs i huvudsak att det inte fanns några godtagbara skäl för att tilldela Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) den behörighet som avses i nämnda punkt 1a, varken med hänsyn till de aktuella ärendenas beskaffenhet, de organisatoriska särdragen hos nämnda domstol eller de handläggningsregler som gäller vid den domstolen. I sin dom påpekade Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen) dessutom att det faktum att denna bestämmelse förklarats stå i strid med konstitutionen ”med nödvändighet medför att alla pågående domstolsförfaranden som grundar sig på den upphävda bestämmelsen ska avslutas”.
19
Därefter ändrades artikel 44 i lagen om KRS genom ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz ustawy – Prawo o ustroju sądów administracyjnych (lag om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och av förvaltningsprocesslagen) av den 26 april 2019 (Dz. U., 2019, position 914) (nedan kallad lagen av den 26 april 2019). Denna lag trädde i kraft den 23 maj 2019. Artikel 44.1 har sedan dess följande, ändrade, lydelse:
”Den som deltar i förfarandet kan överklaga till [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] under åberopande av att [KRS] resolution är rättsstridig, om inte annat föreskrivs i särskilda bestämmelser. … Det är inte möjligt att överklaga i enskilda ärenden som rör utnämning av domare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)].”
20
Vidare föreskrivs i artikel 3 i lagen av den 26 april 2019 att ”överklaganden av [KRS] resolutioner i enskilda ärenden avseende tillsättning av domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] som inletts och inte avgjorts före den dag då denna lag träder i kraft ska skrivas av från vidare handläggning.”
Målen vid den nationella domstolen
Mål C‑509/20
21
Det nationella förfarandet i mål C‑509/20 har redan gett upphov till en begäran om förhandsavgörande, vilken resulterade i en dom av den 22 mars 2022, Prokurator Generalny m.fl. (Avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen – Tillsättning), C‑508/19, EU:C:2022:201, nedan kallad domen Prokurator Generalny).
22
M. F., som är domare vid Sąd Rejonowy w P. (Distriktsdomstolen i P., Polen), väckte talan vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) med stöd av artikel 189 i civilprocesslagen och yrkade att det skulle fastställas att det inte förelåg något anställningsförhållande mellan J.M. och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), på grund av påstådda oegentligheter vid utnämningen av J.M. till domare vid avdelningen för disciplinära mål vid sistnämnda domstol (nedan kallad avdelningen för disciplinära mål). M.F. väckte denna talan sedan J.M., i egenskap av ordförande på avdelningen för disciplinära mål, med stöd av artikel 110.3 i lagen om de allmänna domstolarnas organisation, i ändrad lydelse, hade beslutat att Sąd Dyscyplinarny przy Sądzie Apelacyjnym w X (Disciplinär domstol vid appellationsdomstolen i X, Polen) var den disciplinära domstol som var behörig att pröva det disciplinära förfarande som inletts mot M.F., på grund av påstådda dröjsmål i handläggningen av hans ärenden, och på grund av påstådda dröjsmål i upprättandet av skälen för de avgöranden som denna domare meddelade.
23
Till stöd för sin talan gjorde M.F. gällande att utnämningen av J.M. till domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) saknade verkan, eftersom han hade mottagit sitt utnämningsbeslut av Polens president trots att KRS resolution om att föreslå honom till denna tjänst hade överklagats, med stöd av artikel 44.1a i lagen om KRS, till Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) av en sökande som inte föreslagits till utnämning enligt nämnda resolution. Dessutom genomfördes urvalsförfarandet för att tillsätta denna tjänst trots att meddelandet från Republiken Polens president inte hade kontrasignerats av ordföranden för ministerrådet såsom krävs enligt artikel 144 i konstitutionen.
24
M. F. yrkade även att samtliga personer som utnämnts till domare vid avdelningen för disciplinära mål skulle förklaras jäviga, och att Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål) vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) (nedan kallad avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål) skulle vara behörig att avgöra hans talan, i stället för den avdelning för disciplinära mål som enligt artikel 27.1 led 2 i lagen om Högsta domstolen skulle pröva hans talan. M.F. yrkade slutligen, som en säkerhetsåtgärd, att det disciplinära förfarande som inletts mot honom skulle vilandeförklaras under hela den tid som det nationella målet pågick.
Mål C‑494/20 och C‑496/20
25
Omständigheterna i de nationella förfaranden som gett upphov till mål C‑494/20 och C‑496/20 är nästan identiska med de som är aktuella i mål C‑509/20.
26
Inom ramen för sin respektive talan har K.M., som är domare vid Sąd Okręgowy w K. (Regionala domstolen i K., Polen), och M.F. nämligen yrkat att det ska fastställas att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan T.P., som efterträtt J.M. på tjänsten som ordförande på avdelningen för disciplinära mål, och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), på grund av påstådda oegentligheter vid tillsättningen av T.P. som kan jämföras med de som nämnts i punkt 23 ovan.
27
Respektive talan i de nationella målen har också väckts sedan T.P. beslutat om vilka disciplinära domstolar som ska vara behöriga att pröva de disciplinära förfaranden som inletts mot K.M. och M.F. I K. M.:s fall inleddes detta förfarande på grund av han gjort offentliga uttalanden om ett pågående disciplinärt förfarande där han ifrågasatte KRS oberoende och lagenlighet, samt huruvida avdelningen för disciplinära mål kunde anses vara författningsenlig och politiskt oberoende, och i M. F.:s fall på grund av att han påstods ha åsidosatt unionsrättsliga bestämmelser genom sina domstolsavgöranden.
28
Inom ramen för sin respektive talan ansökte K.M. och M.F. dessutom om sådana interimistiska och processledande åtgärder som de som avses i punkt 24 ovan. K.M. yrkade även, som en försiktighetsåtgärd, att svaranden i det nationella målet skulle förbjudas att utöva sitt domarämbete vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), och anmodade nämnda domstol att skilja svaranden från all rättskipande verksamhet.
Mål C‑493/20
29
Inom ramen för sin talan i det nationella målet har P. J., som är domare vid Sąd Rejonowy w O. (Distriktsdomstolen i O., Polen), yrkat att det ska fastställas att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan A.T. och R. W., å ena sidan, och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), å den andra, av det skälet att beslutet att utnämna A.T. och R.W. till domare vid avdelningen för disciplinära mål påstås vara behäftat med sådana oegentligheter som de som avses i punkt 23 ovan.
30
Denna talan väcktes sedan avdelningen för disciplinära mål, i en sammansättning med tre domare där A.T. och R.W. ingick, inom ramen för ett disciplinärt förfarande mot P. J., beslutat att han tillfälligt skulle stängas av från sin tjänst så länge det disciplinära förfarandet pågick och att hans lön skulle sänkas med 40 procent så länge han var avstängd. Beslutet antogs blad annat med hänvisning till att P. J., utan rättsligt stöd härför, hade förelagt chefen för sejmens sekretariat att förete förteckningar över de medborgare och domare som visat sitt stöd för de som kandiderat i valet av ledamöter till KRS i dess nya sammansättning.
31
Inom ramen för sin talan ansökte P.J. även om processledande och interimistiska åtgärder motsvarande de som avses i punkt 28 ovan, inklusive att det disciplinära förfarande som avses i föregående punkt skulle vilandeförklaras.
Mål C‑492/20
32
Inom ramen för sin talan yrkade W.Ż., som är domare vid Sąd Okręgowy w K. (Regionala domstolen i K., Polen), att det ska fastställas att det inte föreligger något anställningsförhållandet mellan K.Z. och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), på grund av liknande oegentligheter som de som nämnts i punkt 23 ovan och som påstås ha påverkat utnämningen av K.Z. till domare vid Izba Cywilna (tvistemålsavdelningen) vid denna domstol.
33
Inom ramen för sin talan gjorde W. Ż. gällande att han för närvarande är föremål för ett disciplinärt förfarande på grund av en intervju där han ifrågasatt lagenligheten av utnämningen av K. Z., och att en fastställelse av att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan K.Z. och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) skulle ge fog för hans ståndpunkt. Den hänskjutande domstolen har även hänvisat till den omständigheten att K.Z., i egenskap av tillförordnad förste ordförande vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), har antagit ett dekret för att upphäva ett dekret från hans föregångare, och därigenom ge avdelningen för disciplinära mål i uppdrag att bevara handlingarna i disciplinärenden avseende domare och att ansvara för den administrativa handläggningen av sådana ärenden.
34
Slutligen ansökte W. Ż. också om sådana processledande och interimistiska åtgärder som avses i punkt 28 ovan, däribland att det disciplinära förfarande som inletts mot honom skulle vilandeförklaras. Han begärde även att bevisupptagning skulle ske i fråga om den intervju som nämnts i föregående punkt.
Mål C‑491/20
35
Inom ramen för det nationella förfarandet i detta mål har samme W.Ż. yrkat att det ska fastställas att det inte föreligger något anställningsförhållandet mellan A.S. och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), på grund av liknande oegentligheter som de som nämnts i punkt 23 ovan, och som påstås ha inverkat på utnämningen av A.S. till domare vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter vid denna domstol (nedan kallad avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter).
36
Talan väcktes sedan A.S. dömt i en sammansättning med ensamdomare vid denna avdelning och därvid hade meddelat ett avgörande med innebörden att W. Ż. överklagande av ett beslut att omplacera honom utan hans samtycke ogillades, trots att tvistemålsavdelningen, när avgörandet meddelades, hade mottagit en jävsinvändning mot samtliga övriga domare som tjänstgjorde på avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter, som normalt sett var behörig att pröva överklagandet.
37
Inom ramen för sin talan ansökte W.Z. också om processledande och interimistiska åtgärder motsvarande de som avses i punkt 28 ovan.
Mål C‑495/20
38
T. M., som är domare vid Sąd Rejonowy w B. (Distriktsdomstolen i B., Polen), har inom ramen för sin talan yrkat att det ska fastställas att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan T. D., M. D., P. K., J.L., M. Ł., O. N, G. Ż och A.S. å ena sidan, och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), å den andra, på grund av oegentligheter som kan jämföras med de som avses i punkt 23 ovan och som påstås ha påverkat utnämningen av dessa personer till domare vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter.
39
T. M. väckte denna talan sedan avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter hade underkänt hans jävsinvändning mot ledamöterna vid denna avdelning, vilken han framställt inom ramen för ett förfarande där han bestred KRS beslut ”att det saknades anledning att döma i saken om att en av KRS ledamöter skulle förbjudas att pröva ärendet”, och i fråga om ”överklagandet av omfördelningen av ärenden”.
40
Inom ramen för sin talan i det nationella målet ansökte T.M. även om processledande och interimistiska åtgärder motsvarande de som avses i punkt 28 ovan, inklusive att det förfarande vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter som han var föremål för skulle vilandeförklaras.
Mål C‑506/20 och C‑511/20
41
I mål C‑506/20 och C‑511/20 har T.B. och B.S., som båda är domare vid Sąd Rejonowy w S. (Distriktsdomstolen i S., Polen), yrkat att det ska fastställas att ingen av de domare vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter som avses i punkt 38 ovan ska anses ha något anställningsförhållande med denna avdelning, respektive att det ska fastställas att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan denna avdelning och sex av dess domare. De skäl som sökandena i målet vid den nationella domstolen har åberopat till stöd för sina yrkanden hänför sig till oegentligheter som kan jämföras med de som avses i punkt 23 ovan, och som påstås ha påverkat utnämningen av de berörda personerna till domare vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter.
42
Vad gäller frågan huruvida T.B. och B.S. har ett berättigat intresse av att få saken prövad, har de åberopat den omständigheten att KRS inte föreslagit att någon av dem skulle tillsättas på de domartjänster de sökt, och att deras respektive överklagande av KRS beslut att utse andra kandidater till dessa tjänster i princip ska prövas av avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter, och således – i vart fall eventuellt – av de domare som är svarande i de nationella målen.
43
Inom ramen för sin respektive talan ansökte T.B. och B.S. även om processledande och interimistiska åtgärder som i huvudsak motsvarar de som avses i punkt 28 ovan, inklusive att de förfaranden som de inlett vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter ska vilandeförklaras.
Tolkningsfrågorna
44
Det framgår av besluten att begära förhandsavgörande att de olika dömande sammansättningar av avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål som har att pröva de nationella målen, i ett första skede, beslutade att vilandeförklara handläggningen av dessa mål till dess att EU-domstolen hade meddelat sitt avgörande i mål C‑508/19, Prokurator Generalny m.fl. (Avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen – Tillsättning).
45
Med hänsyn till flera omständigheter som inträffat efter besluten om vilandeförklaring beslutade dessa dömande sammansättningar så småningom att ändå begära förhandsavgöranden inom ramen för de nationella målen. Dessa omständigheter avser för det första en begäran från ordföranden på avdelningen för disciplinära mål av den 6 maj 2020 om att merparten av akterna i de nationella målen skulle överlämnas till vederbörande, och en begäran från en åklagare, framställd den 7 och 8 juli 2020, om att samtliga av dessa mål ska tilldelas denna avdelning. För det andra har den hänskjutande domstolen framhållit att genom lagen av den 20 december 2020 infördes en ny artikel 29.2 och 29.3 i lagen om Högsta domstolen, med innebörden att Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) inte får ifrågasätta domstolarnas legitimitet eller bedöma lagenligheten av utnämningen av domare eller deras behörighet att fullgöra rättskipande uppgifter. För det tredje har den hänskjutande domstolen hänvisat till en skrivelse från ordföranden på avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter av den 8 juli 2020, där denne uppgett att enligt den nya artikel 26.2 första meningen i lagen om Högsta domstolen, som också den införts genom lagen av den 20 december 2020, är det nyssnämnda avdelning som är behörig att avgöra huruvida talan i de nationella målen ska prövas av avdelningen för disciplinära mål eller av avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål – som omfattar de dömande sammansättningar där de nationella målen för närvarande är anhängiga.
46
Mot denna bakgrund beslutade Sąd Najwyższy (Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) (Högsta domstolen (avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål), Polen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Ska artikel 279 FEUF och artikel 160.2 i domstolens rättegångsregler, jämförda med artiklarna 4.3 och 19.1 FEU, samt punkt 1 första och andra strecksatsen i domstolens beslut av den 8 april 2020, kommissionen/Polen (C‑791/19 R, EU:C:2020:277), tolkas så, att en begäran som framställts av ordföranden på avdelningen för disciplinära mål vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) (eller, såsom frågan formulerats i mål C‑492/20, av åklagaren) om överföring till nämnda avdelning av handlingarna i ett mål om fastställelse av att anställningsförhållandet för en domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) ska anses vara en nullitet, måste avslås i avvaktan på utgången i mål C‑791/19 R, eftersom artikel 3 led 5, artikel 27 och artikel 73.1 i [lagen om Högsta domstolen] tillsvidare inte får tillämpas?
2)
Ska artikel 2 och artikel 4.2, jämförda med artikel 19.1 andra stycket FEU, samt rätten till domstolsprövning tolkas så,
a)
att en nationell domstol ska underlåta att tillämpa förbudet mot att ”ifrågasätta lagligheten hos domstolar” och att ”fastställa eller bedöma lagenligheten av utnämningen av en domare eller den behörighet att fullgöra sådana rättskipande uppgifter som följer av utnämningen”, såsom föreskrivs i artikel 29.2 och 29.3 i lagen om Högsta domstolen, eftersom den unionsrättsliga principen om att unionen är skyldig att respektera medlemsstaternas konstitutionella identitet inte ger den nationella lagstiftaren befogenhet att vidta åtgärder som undergräver unionens värderingar och grundläggande principer?
b)
att medlemsstaternas konstitutionella identitet inte får medföra att rätten till en oavhängig domstol som inrättats enligt lag går förlorad, när det utnämningsförfarande som föregick antagandet av ett utnämningsbeslut är behäftat med sådana oegentligheter som beskrivits i tolkningsfrågorna i mål C‑487/19 och C‑508/19, och möjligheten att låta detta förfarande bli föremål för en föregående domstolsprövning har uteslutits avsiktligt och på ett sätt som är uppenbart oförenligt med den nationella konstitutionen?
3)
Ska artikel 2 och artikel 4.2 FEU, jämförda med artikel 19.1 andra stycket FEU, rätten till domstolsprövning samt artikel 267 FEUF, tolkas så, att innehållet i en medlemsstats konstitutionella identitet i fråga om rätten till domstolsprövning endast kan fastställas med bindande verkan för en domstol som dömer i sista instans i en medlemsstat inom ramen för en dialog mellan EU-domstolen och den domstolen eller andra nationella domstolar (exempelvis Trybunał Konstytucyjny (författningsdomstolen), med tillämpning av förfarandet för förhandsavgörande?
4)
Ska artikel 19.1 andra stycket FEU (jämförd med artikel 267 FEUF – denna precisering förekomma endast i begäran om förhandsavgörande i mål C‑494/20, C‑506/20, C‑509/20 och C‑511/20) och rätten till en domstol inrättad enligt lag, tolkas så, att en domstol i sista instans i en medlemsstat ska avslå en begäran om överföring av handlingarna i ett mål (där en tolkningsfråga redan har hänskjutits till EU-domstolen – denna precisering förekommer endast i begäran om förhandsavgörande i mål C‑491/20 och C‑509/20), för det fall att denna begäran om överföring har framställts av en person som utsetts till domare enligt nationell lagstiftning och under omständigheter som innebär att det inrättats en domstol som inte uppfyller kraven på opartiskhet och oavhängighet och som inte utgör en domstol inrättad enligt lag, utan att det förfarande som det hänvisas till i tolkningsfrågan i mål C‑508/19 eller i EU-domstolens dom av den 19 november 2019, A.K. m.fl. (Oavhängigheten hos avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen) (C‑585/18, C‑624/18 och C‑625/18, EU:C:2019:982), först måste ha slutförts?”
47
I mål C‑491/20–C‑495/20, C‑506/20 och C‑511/20 har även följande femte fråga hänskjutits:
”5)
Ska artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 2 och artikel 4.3 FEU samt rätten till domstolsprövning, tolkas så, att en domstol i en medlemsstat som har att pröva ett mål om fastställelse av att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan en viss domare och den nationella domstol där vederbörande tjänstgör, på grund av att väsentliga oegentligheter behäftat utnämningsförfarandet, är förstnämnda domstol skyldig att besluta om interimistiska åtgärder och förbjuda svaranden i målet att avgöra varje annat mål som rör unionsrättsliga spörsmål, vid äventyr av att de rättsakter eller avgöranden som domaren i fråga meddelar annars förlorar sin verkan, och ålägga andra organ att avstå från att tilldela en sådan domare ärenden eller låta vederbörande ingå i dömande sammansättningar?”
48
I samtliga av de förenade målen, med undantag för mål C‑509/20, har den hänskjutande domstolen uppgett att den agerat ”med tillämpning av artikel 267 FEUF, jämförd med punkt 27 i kommissionens rekommendation till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande [(EUT C 380, 2019, s. 1)]”, och ställt ytterligare fyra frågor, vilka är identiska med de fyra frågor som hänskjutits till EU-domstolen i mål C‑508/19, Prokurator Generalny m.fl (Avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen – Tillsättning), nämligen följande:
”6)   Ska artikel 19.1 andra stycket, artikel 2, artikel 4.3 och artikel 6.3 FEU, jämförda med artikel 47 i [stadgan] och artikel 267 tredje stycket FEUF, tolkas så, att en domstol i sista instans i en medlemsstat – i ett förfarande för fastställelse av att det inte föreligger ett anställningsförhållande – får fastställa att en person som delgivits ett beslut om utnämning till domare vid denna domstol inte ska anses vara domare då utnämningsbeslutet fattades på grundval av bestämmelser som strider mot principen om ett effektivt domstolsskydd eller på ett sätt som inte är förenligt med denna princip när en domstolsprövning av dessa frågor före delgivning av utnämningsbeslutet avsiktligt har omöjliggjorts?
7)   Ska artikel 19.1 andra stycket, artikel 2 och artikel 4.3 FEU samt artikel 47 i [stadgan], jämförda med artikel 267 FEUF, tolkas så, att principen om ett effektivt domstolsskydd har åsidosatts då en person delges ett beslut om utnämning till domare efter det att en nationell domstol har begärt förhandsavgörande beträffande tolkningen av unionsrätten och detta förhandsavgörande kommer att avgöra huruvida de nationella bestämmelser som ligger till grund för delgivningen av utnämningsbeslutet är förenliga med unionsrätten?
8)   Ska artikel 19.1 andra stycket, artikel 2, artikel 4.3 och artikel 6.3 FEU samt artikel 47 i [stadgan] tolkas så, att principen om ett effektivt domstolsskydd har åsidosatts genom att denna rätt inte har säkerställts när en person delges ett beslut om utnämning till domare i en domstol i en medlemsstat efter ett tillsättningsförfarande som uppenbart strider mot denna medlemsstats bestämmelser om utnämning av domare?
9)   Ska artikel 19.1 andra stycket, artikel 2 och artikel 4.3 FEU samt artikel 47 i [stadgan], jämförda med artikel 267 tredje stycket FEUF, tolkas så, att principen om ett effektivt domstolsskydd har åsidosatts genom att den nationella lagstiftaren, inom domstolen i sista instans i en medlemsstat, har inrättat en organisatorisk enhet som inte är en domstol i den mening som avses i unionsrätten?”
Förfarandet vid domstolen
Begäran om skyndsam handläggning
49
Den hänskjutande domstolen har begärt att den första och den femte tolkningsfrågan ska handläggas skyndsamt i enlighet med artikel 105 i domstolens rättegångsregler. Till stöd för denna begäran har den hänskjutande domstolen uppgett att vad gäller den första frågan motiveras tillämpningen av detta förfarande av behovet av att skingra de tvivel som råder om det materiella tillämpningsområdet för beslutet av den 8 april 2020, kommissionen/Polen (C‑791/19 R, EU:C:2020:277), och, vad gäller den femte frågan, av behovet av att upprätthålla ett nationellt domstolsväsende som fungerar på ett sätt som är förenligt med unionsrätten.
50
I artikel 105.1 i rättegångsreglerna föreskrivs att EU-domstolens ordförande, på ansökan av den hänskjutande domstolen eller i undantagsfall på eget initiativ, efter att ha hört referenten och generaladvokaten, får besluta att ett mål om förhandsavgörande ska handläggas skyndsamt, när målet är av sådan beskaffenhet att det måste avgöras utan dröjsmål.
51
Det ska erinras om att en sådan skyndsam handläggning av ett mål utgör ett processrättsligt instrument som är avsett att hantera högst trängande fall (dom av den 21 december 2021, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
52
I förevarande fall beslutade EU-domstolens ordförande, den 12 och den 30 oktober 2020, samt den 13 november 2020, efter att ha hört referenten och generaladvokaten, att den begäran om skyndsam handläggning som avses i punkt 49 ovan inte kunde bifallas.
53
Härvidlag ska det inledningsvis erinras om att i mål C‑508/19, Prokurator Generalny m.fl. (Avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen – Tillsättning), som hänför sig till samma nationella förfarande som mål C‑509/20 och vars tolkningsfrågor är identiska med den sjätte, sjunde, åttonde och nionde tolkningsfråga som hänskjutits till EU-domstolen inom ramen för de nu förenade målen, har domstolens ordförande, genom beslut av den 20 augusti 2019, redan avslagit den hänskjutande domstolens tidigare begäran om skyndsam handläggning. De skäl härför som framgår av punkterna 39–43 i domen Prokurator Generalny är således även tillämpliga på den begäran om skyndsam handläggning som framställts i förevarande förenade mål.
54
Även om det antas att förfarandet med skyndsam handläggning kan tillämpas endast med avseende på vissa av de tolkningsfrågor som hänskjutits, såsom den hänskjutande domstolen har begärt i förevarande fall, kan det konstateras att det inte framgår varför ett svar på den första frågan skulle vara särskilt brådskande, eftersom den hänskjutande domstolen på intet sätt har motiverat sin begäran i detta avseende.
55
Vad gäller den femte frågan erinrar domstolen för det första om att den omständigheten att en begäran om förhandsavgörande har framställts inom ramen för ett nationellt förfarande som gör det möjligt att besluta om interimistiska åtgärder inte i sig är tillräcklig för att visa att målet är av sådan beskaffenhet att det måste handläggas skyndsamt (domen Prokurator Generalny, punkt 40 och där angiven rättspraxis). För det andra kan det konstateras att de ansökningar om interimistiska åtgärder som avses i den femte frågan har varit anhängiga vid den hänskjutande domstolen sedan lång tid tillbaka, i synnerhet vid dess dömande sammansättningar, som i ett första skede beslutade att vilandeförklara de nationella målen i väntan på att dom skulle meddelas i mål C‑508/19, Prokurator Generalny m.fl. (Avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen – Tillsättning), vilket knappast bidrar till att styrka att fråga är om ett högst trängande fall som motiverar en skyndsam handläggning.
Förening av målen
56
Domstolens ordförande beslutade den 16 november 2020 att förena mål C‑491/20–C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 och C‑511/20 vad gäller det skriftliga och det muntliga förfarandet samt det slutliga avgörandet.
Delvis återkallelse av tolkningsfrågorna
57
Sedan EU-domstolen funnit i domen Prokurator Generalny att begäran om förhandsavgörande i mål C‑508/19 inte kunde tas upp till prövning, tillfrågades den hänskjutande domstolen om den avsåg vidhålla respektive begäran om förhandsavgörande i de nu aktuella målen.
58
Den hänskjutande domstolen svarade, den 27 april 2022, att den hade beslutat att återkalla den första, den åttonde och den nionde tolkningsfrågan, och att vidhålla de övriga sex frågorna. Besluten med skälen för återkallelsen fattades av den hänskjutande domstolen den 23 maj 2022 och delgavs EU-domstolen samma dag.
59
Det framgår av dessa skäl att den hänskjutande domstolen anser att den andra, den tredje och den fjärde frågan måste besvaras i sin helhet, även om EU-domstolen skulle besvara den sjätte och den sjunde frågan nekande eller finna att de inte kan tas upp till prövning, vilket den gjorde i domen Prokurator Generalny. Den fjärde frågan avser nämligen processuella spörsmål som den hänskjutande domstolen måste lösa, för att kunna avgöra om de nationella målen eventuellt ska överföras till avdelningen för disciplinära mål eller till avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter. Den andra och den tredje frågan har ett nära samband med den fjärde frågan, och ett svar på den andra och den tredje frågan är än mer behövligt eftersom Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen) nyligen har antagit en rättspraxis som begränsar tillämpningsområdet för principen om unionsrättens företräde.
60
Beträffande den femte frågan har den hänskjutande domstolen uppgett att den endast kan anses sakna föremål för det fall den sjätte och den sjunde frågan besvaras nekande eller avvisas av EU-domstolen.
61
Den hänskjutande domstolen har slutligen understrukit att den sjätte och den sjunde frågan avser spörsmålet huruvida unionsrätten medför ett krav på att det i nationell rätt ska finnas ett särskilt rättsmedel för att skydda enskildas rättigheter enligt unionens rättsordning, såsom är aktuellt i de nationella målen.
62
I motsats till vad domstolen fann i domen Prokurator Generalny, ska förfarandet för att fastställa att den domare som var svarande i mål C‑508/19 inte har något anställningsförhållande inte anses vara av underordnad betydelse i förhållande till det disciplinära förfarande som också inletts mot den domare som var sökande i samma nationella mål, eftersom det rör sig om två separata förfaranden och sökandens intresse i ett fastställelseförfarande om nullitet bedöms först efter det att det konstaterats att talan kan tas upp till prövning inom ramen för det rättsmedel som valts. I flera av de nationella målen pågår inte heller något parallellt förfarande som kan liknas med det som var aktuellt i målet Prokurator Generalny.
63
Om man, såsom EU-domstolen förespråkade i den domen, ska beakta hela systemet med rättsmedel vid domstol som enskilda har tillgång till, måste det aktuella fastställelseförfarandet om nullitet godtas, då det utgör det enda rättsmedel som kan säkerställa att de garantier som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU och artikel 47 i stadgan iakttas, eftersom det inte finns något nationellt rättsmedel som gör det möjligt att direkt bestrida en domares behörighet när denne väl har utsetts av Republiken Polens president på ett rättsstridigt sätt.
64
Den hänskjutande domstolen har dessutom framhållit den omständigheten att de domare som följer EU-domstolens praxis avseende rättsstatens principer numera riskerar såväl disciplinära som straffrättsliga repressalier, såsom framgår av flera konkreta exempel som den hänskjutande domstolen har hänvisat till. Den hänskjutande domstolen har vidare påpekat att sedan EU-domstolen skickat tillbaka de nationella akterna i mål C‑487/19 och C‑508/19 till de hänskjutande domstolarna i de målen, har den nye förste ordföranden vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) lagt beslag på dessa akter, i stället för att lämna tillbaka dem till de hänskjutande domstolarna. Dessutom har sammansättningen av dessa domstolar under tiden förändrats, så att de numera till största delen består av domare som tillsatts genom förfaranden som är behäftade med liknande brister som de i mål C‑487/19.
65
När det slutligen gäller de omständigheter som är för handen i mål C‑494/20, C‑496/20, C‑508/19 och C‑509/20, anser den hänskjutande domstolen att hänsyn även ska tas till det förhållandet att det är avdelningen för disciplinära mål som i slutändan kommer pröva huruvida ordföranden på denna avdelning agerade lagenligt när han beslutade vilka disciplinära domstolar som ska vara behöriga att pröva de disciplinförfaranden som pågår parallellt mot klagandena i de nationella målen.
Upptagande till prövning
66
I artikel 53.2 i rättegångsreglerna föreskrivs att domstolen, om det är uppenbart att den saknar behörighet att pröva ett mål eller om det är uppenbart att en begäran inte kan tas upp till prövning, när som helst får, efter att ha hört generaladvokaten, avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, utan vidare handläggning.
67
Denna bestämmelse ska tillämpas i förevarande fall. Mot bakgrund av de slutsatser som dragits i domen Prokurator Generalny är det nämligen otvivelaktigt så, att de nu aktuella begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning (se, analogt, beslut av den 6 oktober 2020, Prokuratura Rejonowa w Słubicach, C‑623/18, ej publicerat, EU:C:2020:800, punkt 23).
Den sjätte och den sjunde frågan
68
Vad gäller den sjätte och den sjunde tolkningsfrågan ska det inledningsvis understrykas att de är identiska med de två första frågorna som hänskjutits inom ramen för begäran om förhandsavgörande i målet Prokurator Generalny, och i den domen fann EU-domstolen att dessa frågor inte kunde tas upp till prövning. Det ska även noteras att nämnda begäran om förhandsavgörande hade hänskjutits till EU-domstolen inom ramen för samma nationella mål som det som så småningom gett upphov till en begäran om förhandsavgörande i ett av de nu aktuella förenade målen, närmare bestämt mål C‑509/20.
69
I detta sammanhang ska det noteras att i punkt 60 i domen Prokurator Generalny erinrade domstolen om sin fasta rättspraxis med innebörden att det förfarande som har införts genom artikel 267 FEUF utgör ett medel för samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna, varigenom EU-domstolen tillhandahåller de nationella domstolarna de uppgifter om unionsrättens tolkning som de behöver för att kunna avgöra de mål som de har att pröva. En begäran om förhandsavgörande är inte till för att möjliggöra rådgivande yttranden i generella eller hypotetiska frågor, utan för att tillgodose behov knutna till det faktiska avgörandet av ett mål. I punkt 62 i nämnda dom erinrade domstolen också om sin fasta rättspraxis med innebörden att det av såväl ordalydelsen som systematiken i artikel 267 FEUF framgår att förfarandet med förhandsavgörande förutsätter att ett mål faktiskt är anhängigt vid den nationella domstolen och att den nationella domstolen inom ramen för detta mål ska meddela ett avgörande i samband med vilket förhandsavgörandet kan beaktas.
70
När det gäller ett tvistemål med yrkande om fastställelse av att en domares anställningsförhållande ska anses vara en nullitet, såsom i mål C‑508/19, erinrade EU-domstolen i punkt 66 i domen Prokurator Generalny om att i den mån en talan som syftar till att erhålla ett fastställelsebeslut är tillåten enligt nationell rätt och en nationell domstol har funnit att den talan som väckts vid den kan tas upp till prövning enligt nationell rätt, ankommer det inte på EU‑domstolen att ifrågasätta denna bedömning. I punkt 67 i samma dom noterade EU-domstolen emellertid om att så inte riktigt var fallet i det målet.
71
Den hänskjutande domstolen i mål C‑508/19, som hade att pröva en sådan talan, hade nämligen uppgett att enligt tillämplig nationell rätt var den inte behörig att pröva lagenligheten av den rättsakt varigenom den berörda personen hade utnämnts till domare, och att det inte heller var möjligt att fastställa att den aktuella talan kunde tas upp till prövning med stöd av nationell rätt. I förevarande förenade mål, där liknande talan väckts, har den hänskjutande domstolen inte heller någon sådan behörighet.
72
I punkterna 68 och 69 i domen Prokurator Generalny erinrade domstolen också om den fasta praxis som ger vid handen att det samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna som införts genom artikel 267 FEUF i princip förutsätter att den hänskjutande domstolen är behörig att avgöra det nationella målet för att det inte ska anses vara rent hypotetiskt, och att även om detta kanske kan bedömas annorlunda under vissa exceptionella omständigheter redogjorde domstolen, i punkt 70 och följande punkter i nämnda dom, för skälen till varför sådana exceptionella omständigheter inte kunde anses föreligga i det fallet.
73
Såsom framgår av punkt 70 i domen Prokurator Generalny, jämförd med punkterna 63–65 i samma dom, betonade EU-domstolen att det framgick av beslutet om hänskjutande i det mål som resulterade i den domen att även om den talan som väckts av klaganden i det nationella målet formellt syftade till att få fastställt att det inte förelåg något anställningsförhållande mellan svaranden i det målet och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), ett förhållande som klaganden för övrigt stod helt utanför, syftade den talan som klaganden väckt i slutändan till att ifrågasätta giltigheten av utnämningen av svaranden som domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen). Domstolen påpekade även att klaganden därigenom i själva verket sökte få svar på en rättsfråga som uppkommit inom ramen för det disciplinära förfarande som hade inletts mot vederbörande vid en annan domstol, avseende huruvida denna domstol hade inrättats med giltig verkan. Det var således fråga om ett annat rättsligt förfarande än det som var aktuellt i det nationella målet, vilket klaganden dessutom interimistiskt hade begärt att den hänskjutande domstolen skulle vilandeförklara.
74
Liknande slutsatser kan dras i fråga om samtliga nationella mål som gett upphov till de nu aktuella begäran om förhandsavgörande.
75
Detta gäller för det första mål C‑509/20 som, såsom påpekats ovan, rör samma nationella tvist som den som gav upphov till domen Prokurator Generalny. Detsamma gäller de nationella tvisterna i mål C‑494/20 och C‑496/20, vilka, såsom framgår av punkterna 25–28 ovan, utmärks av omständigheter som i alla avseenden motsvarar de som kännetecknar de nationella tvisterna i mål C‑508/19 och C‑509/20.
76
Så är även fallet med de övriga nationella förfaranden som resulterat i de nu förenade målen. Det framgår nämligen av uppgifterna i besluten om hänskjutande och av vad som påpekats i punkterna 29–41 ovan att även om klagandena i mål C‑491/20–C‑493/20, C‑495/20, C‑506/20 och C‑511/20 har väckt sin respektive talan för att få fastställt att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan svarandena i dessa mål och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), syftar deras talan i slutändan till att ifrågasätta giltigheten av tillsättningen av svarandena som domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), vilket innebär att de i själva verket söker få svar på rättsfrågor som uppkommit inom ramen för andra förfaranden – vid andra domstolar – som klagandena i de nationella målen är parter i. Den kan för övrigt noteras att så gott som samtliga klagande i de nationella målen även har yrkat att den hänskjutande domstolen, som en säkerhetsåtgärd, ska vilandeförklara dessa andra förfaranden som klagandena är parter i.
77
I analogi med vad domstolen funnit i punkt 71 i domen Prokurator Generalny, vad gäller de identiska frågor som hänskjutits till domstolen i mål C‑508/19, kan det således konstateras att den sjätte och den sjunde frågan i mål C‑491/20, C‑492/20–C‑496/20, C‑506/20 och C‑511/20 i sig avser andra tvister än de som är aktuella i de nationella målen, och att de nationella målen i själva verket endast är underordnade i förhållande till dessa andra tvister, eftersom dessa frågor i huvudsak syftar till att få till stånd en prövning av huruvida vissa påstådda oegentligheter som ska ha påverkat utnämningen av de domare som är svarande i de nationella målen medför att de inte var eller inte är behöriga att vidta åtgärder inom ramen för dessa andra tvister. På motsvarande sätt syftar dessa frågor, i det särskilda sammanhang som kännetecknar mål C‑492/20, till att få till stånd en prövning av huruvida ett påstående om sådana oegentligheter kan anses utgöra en disciplinär överträdelse inom ramen för ett disciplinärt förfarande som klaganden i det nationella målet också är part i.
78
Det följer av punkt 71 i domen Prokurator Generalny att för att kunna göra en fullständig bedömning av tolkningsfrågornas räckvidd och besvara dem på ett användbart sätt, skulle domstolen under dessa omständigheter vara tvungen att beakta de relevanta omständigheter som kännetecknar dessa andra tvister snarare än att hålla sig till omständigheterna i det nationella målet, såsom krävs enligt artikel 267 FEUF.
79
I punkt 72 i domen Prokurator Generalny påpekade domstolen även att klaganden i det nationella målet, i avsaknad av en rätt att väcka direkt talan mot utnämningen av svaranden till ordförande på avdelningen för disciplinära mål eller mot dennes beslut att utse den disciplinära domstol som var ansvarig för prövningen av det disciplinära förfarande som inletts mot klaganden, hade kunnat framställa en invändning, vid nämnda domstol, om att detta beslut innebar ett eventuellt åsidosättande av rätten att få tvisten prövad av en oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag.
80
I punkt 73 i domen Prokurator Generalny underströk domstolen dessutom att den redan har slagit fast att nationella bestämmelser som ger ordföranden på avdelningen för disciplinära mål befogenhet att skönsmässigt utse den disciplinära domstol som är territoriellt behörig att pröva disciplinära förfaranden mot domare vid allmänna domstolar inte uppfyller kraven enligt artikel 19.1 andra stycket FEU (dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Polen (Disciplinära förfaranden gentemot domare), C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 176). Domstolen påpekade även, i punkt 74 i domen Prokurator Generalny, att eftersom sistnämnda bestämmelse ska anses ha direkt effekt i den del den uppställer krav på att domstolar som kan komma att tolka och tillämpa unionsrätten ska vara oberoende, opartiska och ha inrättats enligt lag, innebär principen om unionsrättens företräde att en disciplinär domstol som har utsetts på detta sätt är skyldig att underlåta att tillämpa dylika nationella bestämmelser och följaktligen förklara sig obehörig att pröva den vid denna domstol anhängiggjorda tvisten.
81
När det gäller den omständighet som den hänskjutande domstolen har åberopat och som det hänvisas till i punkt 65 ovan, nämligen att det är avdelningen för disciplinära mål som i slutändan kommer att pröva huruvida ordföranden på denna avdelning agerade lagenligt när vederbörande beslutade vilka disciplinära domstolar som ska vara behöriga att pröva de disciplinära förfaranden som pågår parallellt, ska det noteras att efter det att förevarande begäran om förhandsavgörande mottagits, har EU-domstolen bland annat har slagit fast att Republiken Polen har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 19.1 andra stycket FEU genom att inte säkerställa oavhängigheten och opartiskheten hos avdelningen för disciplinära mål, som i andra instans ska pröva disciplinära mål avseende domare vid de allmänna domstolarna (dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Polen (Disciplinära förfaranden gentemot domare), C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 113).
82
Av de skäl som det redan redogjorts för i punkt 75 ovan, gäller de överväganden som framgår av punkterna 80–82 ovan även i fråga om mål C‑494/20, C‑496/20 och C‑509/20.
83
Motsvarande överväganden kan för övrigt, i tillämpliga delar, även göras gällande vad beträffar de övriga nationella förfaranden som gett upphov till de förevarande förenade målen.
84
Det framgår således, för det första, att klaganden i det nationella målet i mål C‑492/20 hade kunnat lägga artikel 19.1 andra stycket FEU till grund för sin argumentation avseende påstådda oegentligheter vid utnämningen av den svarande domaren direkt vid den disciplinära domstol som har att pröva det disciplinära förfarande som inletts mot klaganden, för att bestrida att de uttalanden om omständigheterna kring denna utnämning som avses i punkt 33 ovan var rättsstridiga.
85
Därefter, vad gäller mål C‑493/20, ska det noteras att klaganden i det nationella målet också har möjlighet att göra gällande att det interimistiska beslut som avdelningen för disciplinära mål antagit mot honom eventuellt är ogiltigt, genom att göra gällande att beslutet strider mot artikel 19.1 andra stycket FEU, dels inom ramen för det disciplinära förfarande som fortfarande pågår mot honom, dels gentemot andra nationella myndigheter som ska följa detta beslut.
86
Vad gäller mål C‑491/20 och det förfarande som W. Ż. inlett för att bestrida sin omplacering, vilket resulterat i det beslut av A.S. som avses i punkt 36 ovan, ska det erinras om att tvistemålsavdelningen mottagit en jävsinvändning inom ramen för nämnda förfarande och därvid hänskjutit en begäran om förhandsavgörande till EU-domstolen, vilken gett upphov till domen av den 6 oktober 2021, W. Ż. (Högsta domstolens avdelning för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter – Tillsättning) (C‑487/19, EU:C:2021:798).
87
Det framgår av domslutet i den domen att EU-domstolen har slagit fast att artikel 19.1 andra stycket FEU och principen om unionsrättens företräde ska tolkas så, att en nationell domstol – som har att pröva en jävsinvändning som framställts i samband med att en domare vid en domstol som kan komma att tolka och tillämpa unionsrätten överklagat ett beslut varigenom denne, utan att ha lämnat sitt samtycke därtill, placerats om – ska, när detta är absolut nödvändigt utifrån rådande processuella omständigheter för att säkerställa unionsrättens företräde, anse att ett beslut, varigenom ett organ i form av ensamdomare i sista instans avvisat detta överklagande, är en nullitet, om det av en sammantagen bedömning av de villkor och omständigheter som rådde då denne ensamdomare tillsattes framgår i) att denne tillsatts på ett sätt som uppenbart strider mot grundläggande bestämmelser vilka utgör en del av det aktuella domstolsväsendets upprättande och funktionssätt samt ii) att det aktuella tillsättningsbeslutets integritet undergrävts vilket gett upphov till rimligt tvivel hos enskilda rättssubjekt vad beträffar den aktuella domarens oavhängighet och opartiskhet, vilket innebär att detta beslut inte kan anses ha meddelats av en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag, i den mening som avses i artikel 19.1 andra stycket FEU.
88
Slutligen, vad gäller mål C‑495/20, C‑506/20 och C‑511/20, och med hänsyn till att klagandena i de nationella målen i huvudsak söker utverka att domarna vid avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter inte ska kunna pröva deras överklaganden till Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), vilka det hänvisats till i punkterna 38–43 ovan, kan det konstateras att även i de målen är det inom ramen för dessa överklaganden och vid den domstol som har att pröva dem som klagandena ska göra gällande ett eventuellt åsidosättande av relevanta unionsrättsliga bestämmelser.
89
Det ska även framhållas att med hänsyn till att artikel 19.1 andra stycket FEU har direkt effekt, såsom det erinrats om i punkt 80 ovan, och med beaktande av de konsekvenser detta medför i fråga om principen om unionsrättens företräde i förhållande till myndigheterna i varje medlemsstat, är det inte klarlagt på vilket sätt klagandena i de nationella målen skulle uppnå ett annat resultat om de lyckades utverka avgöranden med innebörden att svarandena i dessa mål inte ska anses ha något anställningsförhållande, jämfört med vad som skulle följa av en direkt tillämpning av artikel 19.1 andra stycket FEU i samtliga av de nationella förfaranden som pågår parallellt och som det redogjorts för i punkterna 82–88 ovan.
90
För det tredje påpekade domstolen i punkt 75 i domen Prokurator Generalny att det framgick av förklaringarna i beslutet om hänskjutande i det målet, vilka den hänskjutande domstolen i de ifrågavarande förenade målen till fullo ansluter sig till, och av själva lydelsen i den första tolkningsfråga som ställts i mål C‑508/19 och upprepats i den sjätte frågan i de förenade målen, att de frågor som den hänskjutande domstolen har ställt bland annat hänger samman med den omständigheten att den polska lagstiftaren avsiktligt har omarbetat den nationella rättsordningen för att förhindra att förfarandet för utnämning av domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) ska kunna bli föremål för en effektiv domstolsprövning.
91
I detta avseende ska det noteras att vad gäller de lagändringar som sålunda kritiserats av den hänskjutande domstolen och som successivt har ändrat artikel 44 i lagen om KRS, har EU-domstolen i huvudsak funnit, såsom framgår av punkterna 77–81 i domen Prokurator Generalny, att dessa ändringar var föremål för domen av den 2 mars 2021, A.B. m.fl. (Tillsättning av domare vid Högsta domstolen – Rättsmedel) (C‑824/18, EU:C:2021:153). EU-domstolen erinrade bland annat om lydelsen i domslutet i sistnämnda dom, där det preciseras under vilka villkor den hänskjutande domstolen i det målet med fog kunde komma till slutsatsen att dessa lagändringar strider mot artikel 19.1 andra stycket FEU och/eller artikel 267 FEUF, och följaktligen underlåta att tillämpa dem, mot bakgrund av principen om unionsrättens företräde.
92
Domstolen har i detta sammanhang understrukit, i punkt 80 i domen Prokurator Generalny, att den i punkterna 129 och 156 i domen av den 2 mars 2021, A.B. m.fl. (Tillsättning av domare vid Högsta domstolen – Rättsmedel) (C‑824/18, EU:C:2021:153), har slagit fast att sådana åsidosättanden av artikel 19.1 andra stycket FEU kan uppkomma under sådana förhållanden som innebär att de rättsmedel som dittills förelegat när det gäller förfarandet för att utse domare plötsligt avskaffas eller att verkan av sådana rättsmedel plötsligt upphör, med följden att de kan medföra att enskilda rättssubjekt systematiskt hyser tvivel beträffande oavhängigheten och opartiskheten hos de domare som utnämnts genom ett sådant förfarande.
93
I punkt 81 i domen Prokurator Generalny erinrade domstolen även om att den i punkterna 129 och 156 i domen av den 2 mars 2021, A.B. m.fl. (Tillsättning av domare vid Högsta domstolen – Rättsmedel) (C‑824/18, EU:C:2021:153), uttryckligen hade understrukit att en eventuell avsaknad, som sådan, av en möjlighet att väcka talan vid domstol i samband med ett sådant utnämningsförfarande i vissa fall kan visa sig vara oproblematiskt mot bakgrund av de krav som följer av unionsrätten, särskilt nämnda artikel 19.1 andra stycket FEU.
94
I samma punkt 81 konstaterade domstolen även att en sådan talan som den som var aktuell i målet Prokurator Generalny syftade till att uppnå en form av ogiltigförklaring erga omnes av utnämningen av svaranden i det nationella målet till domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), trots att det enligt nationell rätt varken var tillåtet eller tidigare hade varit tillåtet för enskilda att bestrida utnämningen av domare genom en direkt talan om upphävande eller ogiltigförklaring av en sådan utnämning.
95
Dessa överväganden och konstateranden gäller även i fråga om samtliga nu aktuella nationella mål.
96
I punkt 82 i domen Prokurator Generalny slog EU-domstolen slutligen fast, mot bakgrund av de omständigheter som framhållits i den domen och som det erinrats om ovan, samt med hänsyn till att den uppgift som EU-domstolen har anförtrotts genom artikel 267 FEUF består i att tillhandahålla varje nationell domstol i unionen de uppgifter om unionsrättens tolkning som är nödvändiga för att den nationella domstolen ska kunna avgöra de faktiska tvister som anhängiggjorts vid den, särskilt med beaktande av hela systemet med rättsmedel vid domstol som enskilda har tillgång till, att de frågor som ställts till i den aktuella begäran om förhandsavgörande gick utöver den dömande uppgift som det ankommer på EU-domstolen att utföra enligt nämnda artikel 267 FEUF.
97
De omständigheter som den hänskjutande domstolen har åberopat och som det hänvisas till i punkt 64 ovan är inte av sådan art att de kan påverka det ovan anförda resonemanget och den slutsats som upprepas i föregående punkt i förevarande beslut.
98
Av det ovan anförda följer att det är uppenbart att den sjätte och den sjunde tolkningsfrågan inte kan tas upp till prövning.
Den femte frågan
99
Mot bakgrund av det ovan anförda är det uppenbart att den femte tolkningsfrågan inte kan tas upp till prövning, eftersom den hänskjutande domstolen själv har medgett, såsom framgår av punkt 60 ovan, att denna fråga saknar föremål om det skulle visa sig att den sjätte och den sjunde frågan inte kan tas upp till prövning.
100
Den femte frågan avser nämligen en möjlighet – som inte ges enligt nationell rätt – att vidta säkerhetsåtgärder för att förbjuda svarandena i en del av de nationella målen att fortsätta att tjänstgöra som domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) och förelägga nämnda domstol att entlediga de berörda personerna från all dömande verksamhet i väntan på att dessa mål avgörs i sak, varvid den hänskjutande domstolen i dessa mål, till följd av EU-domstolens svar på den sjätte och den sjunde frågan, eventuellt skulle ha rätt att med stöd av unionsrätten fastställa att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan de berörda domarna och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen). Eftersom den sjätte och den sjunde frågan har avvisats och således inte har besvarats i sak, kan ett svar på den femte frågan under dessa omständigheter inte anses vara nödvändigt för att avgöra målen vid den nationella domstolen.
Den fjärde frågan
101
Det är uppenbart att inte heller den fjärde frågan kan tas upp till prövning.
102
Domstolen noterar härvidlag att själva formuleringen av den fjärde frågan, såsom den återges i punkt 46 ovan, gör det extremt svårt att förstå den, och skälen i besluten om hänskjutande gör det inte heller lättare att förstå dess exakta innebörd. Vissa komplexa påståenden i dessa beslut, bland annat att det skulle finnas en viss inbördes rangordning mellan den andra frågan och den fjärde frågan, gör det ännu svårare att förstå denna fjärde fråga. Det är följaktligen vanskligt att definiera exakt vilka konkreta svårigheter avseende tolkningen av unionsrätten som den fjärde frågan skulle kunna ge upphov till inom ramen för de nationella målen.
103
I synnerhet framgår det inte på vilket sätt omständigheterna kring utnämningen av ordföranden på avdelningen för disciplinära mål och ordföranden på avdelningen för avdelningen för extraordinär kontroll och offentliga angelägenheter, såsom domare vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), skulle kunna kränka klagandenas rätt att få sin sak prövad av en oavhängig domstol, enbart på grund av att dessa domare har begärt att de nationella målen ska överföras till dem. Det är nämligen endast omständigheterna kring utnämningen av de domare som eventuellt ska döma i en av dessa båda avdelningar som i förekommande fall skulle kunna utgöra en sådan kränkning.
104
Det framgår inte heller på vilket sätt begäran om överföring av de nationella målen skulle kunna medföra ett krav på att den hänskjutande domstolen ska komma till ett annat avgörande än det som denna domstol under alla omständigheter ska meddela – oavsett om en sådan ”begäran” har framställts eller ej –, antingen med innebörden att de nationella målen ska överföras till den ena eller andra avdelningen på grund av att den anses vara behörig att pröva dessa mål, eller, tvärtom, att målen inte ska överföras, exempelvis av det skälet att dessa avdelningar inte anses utgöra oavhängiga domstolar.
105
Såsom framgår av fast rättspraxis ska det härvidlag erinras om att den nationella domstolen, i själva beslutet om hänskjutande, måste klargöra den faktiska och rättsliga bakgrunden till det nationella målet och åtminstone i någon mån förklara varför den begär tolkning av just de angivna unionsbestämmelserna samt redogöra för det samband som den har funnit föreligga mellan dessa bestämmelser och den i det målet tillämpliga nationella lagstiftningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 mars 2016, Safe Interenvíos, C‑235/14, EU:C:2016:154, punkt 115 och där angiven rättspraxis). De uppgifter som lämnas och de frågor som ställs i begäran om förhandsavgörande ska dessutom göra det möjligt för domstolen inte bara att ge användbara svar utan även att ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 23 i stadgan för Europeiska unionens domstol, och det ankommer på domstolen att värna denna möjlighet (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 12 maj 2016, Security Service m.fl., C‑692/15–C‑694/15, EU:C:2016:344, punkt 21 och där angiven rättspraxis).
Den andra och den tredje frågan
106
Slutligen är det uppenbart att även den andra och den tredje frågan inte kan tas upp till prövning.
107
Det ska erinras om att dessa frågor avser de bestämmelser i artikel 29.2 och 29.3 i lagen om Högsta domstolen som medför ett förbud mot att ifrågasätta domstolarnas legitimitet, och mot att besluta om eller bedöma lagenligheten av utnämningen av en domare eller dennes behörighet att fullgöra rättskipande uppgifter.
108
Det framgår av de förklaringar som den hänskjutande domstolen har lämnat att den har ställt dessa frågor i den mån dylika nationella bestämmelser dels kunde ha förhindrat den hänskjutande domstolen från att fastställa att det inte föreligger något anställningsförhållande mellan svarandena i det nationella målet och Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), även om EU-domstolens svar på den sjätte och den sjunde frågan skulle ha inneburit att den hänskjutande domstolen ska anses vara behörig att meddela dylika fastställelsebeslut, dels kunde ha förhindrat de dömande sammansättningar vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) som framställt förevarande begäran om förhandsavgörande från att vägra att överföra de nationella målen till andra avdelningar vid nyssnämnda domstol, även om en sådan vägran skulle vara påkallad mot bakgrund av EU-domstolens svar på den första, andra, tredje och fjärde frågan.
109
Under dessa omständigheter är det tillräckligt att konstatera att eftersom den fjärde, den sjätte och den sjunde frågan inte kan tas upp till prövning och den första frågan har återkallats, saknar eventuella svar på den andra och den tredje frågan relevans för avgörandet av de nationella målen.
110
Av det ovan anförda följer att det är uppenbart att respektive begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning.
111
Under dessa omständigheter saknas det anledning att pröva A.S. begäran om att ett vittnesförhör ska hållas i enlighet med artikel 67.1 i domstolens rättegångsregler, då det är uppenbart att denna begäran har förlorat sitt föremål (se, analogt, beslut av den 6 oktober 2020, Prokuratura Rejonowa w Słubicach, C‑623/18, ej publicerat, EU:C:2020:800, punkt 37).
Rättegångskostnader
112
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
Begäran om förhandsavgörande som Sąd Najwyższy (Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) (Högsta domstolen (avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål), Polen) framställt den 15 juli 2020 avvisas.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: polska.