62008CJ0508_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑508/08,
jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 20. listopadu 2008,
Evropská komise, zastoupená J. Aquilina a K. Simonssonem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalobkyně,
proti
Maltské republice, zastoupené S. Camillerim, jakož i L. Spiteri a A. Fenech, jako zmocněnci,
žalované,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, A. Arabadžev, U. Lõhmus (zpravodaj), A. Ó Caoimh a P. Lindh, soudci,
generální advokátka: E. Sharpston,
vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 11. května 2010,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 1. července 2010,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Maltská republika tím, že dne 16. dubna 2004 podepsala smlouvu o výhradním poskytování veřejné služby se společností Gozo Channel Co. Ltd (dále jen „GCCL“) bez předchozího vyhlášení veřejné zakázky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7; Zvl. vyd. 06/02, s. 10), a zejména z článků 1 a 4 tohoto nařízení.
Právní rámec
Akt o přistoupení
2. Článek 2 aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 33, dále jen „akt o přistoupení“), stanoví:
„Ode dne přistoupení se ustanovení původních smluv a aktů přijatých orgány Společenství a Evropskou centrální bankou přede dnem přistoupení stávají závaznými pro nové členské státy a uplatňují se v těchto státech za podmínek stanovených v uvedených smlouvách a v tomto aktu.“
Nařízení č. 3577/92
3. Podle čl. 1 odst. 1 nařízení č. 3577/92:
„Volný pohyb služeb v námořní dopravě uvnitř členského státu (námořní kabotáž) platí od 1. ledna 1993 pro všechny majitele lodí ze Společenství provozující lodě registrované v členském státě a plující pod vlajkou tohoto členského státu, pokud tyto lodě vyhovují všem podmínkám pro provoz kabotáže v daném členském státě, včetně lodí registrovaných v registru EUROS, po schválení tohoto registru Radou.“
4. Článek 4 odst. 1 téhož nařízení stanoví:
„Členský stát může uzavřít zakázky na veřejné služby nebo uložit závazky veřejných služeb jako podmínku pro poskytování služeb kabotáže společnostem lodní dopravy podílejícím se na pravidelné dopravě na ostrovy, z ostrovů a mezi ostrovy.
Pokud členský stát uzavírá zakázky na veřejné služby nebo ukládá závazky veřejných služeb, činí tak na nediskriminačním základě ve vztahu ke všem majitelům lodí ze Společenství.“
Skutečnosti předcházející sporu a postup před zahájením soudního řízení
5. V rámci jednání o přistoupení Maltské republiky k Evropské unii přijala Evropská unie dne 26. října 2001 společné stanovisko (Konference o přistoupení k Evropské unii – Malta – dok. 20766/01 CONF‑M 80/01) ke kapitole věnované dopravní politice. Podle tohoto společného stanoviska, „EU bere na vědomí, že Malta má v úmyslu uzavřít do 30. června 2002 se Sea Malta Co. Ltd a [s GCCL] na dobu pěti let smlouvy, jejichž předmětem bude výslovně závazek veřejné služby, a že po skončení těchto smluv budou provedena nabídková řízení v souladu s příslušným acquis“.
6. Maltská republika v odpověď na žádost o informace, kterou jí Komise zaslala, dopisem ze dne 7. března 2005 potvrdila, že dne 16. dubna 2004 uzavřela vláda se společnostmi GCCL a Sea Malta Co. Ltd dvě smlouvy o výhradním poskytování veřejné služby, jejichž předmětem je zajišťování služeb námořní dopravy mezi ostrovy Malta a Gozo, každou z nich na dobu šesti let.
7. Komise se poté rozhodla zahájit řízení podle článku 226 ES. Ve výzvě dopisem ze dne 10. dubna 2006 tento orgán uvedl, že uvedené smlouvy, kterým nepředcházelo nabídkové řízení, nejsou v souladu s právem Společenství v rozsahu, v němž jednak nebyly uzavřeny v rámci nediskriminačního řízení a jednak nebyla prokázána jejich nezbytnost ani jejich přiměřenost.
8. Dne 12. června 2006 Maltská republika odpověděla na tuto výzvu dopisem.
9. Jelikož Komise nebyla s touto odpovědí spokojena, vydala dne 15. prosince 2006 odůvodněné stanovisko, v němž uvedla, že Maltská republika tím, že dne 16. dubna 2004 podepsala se společností GCCL smlouvu o výhradním zajišťování námořní dopravy mezi ostrovy Malta a Gozo bez předchozího vyhlášení veřejné zakázky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení č. 3577/92, a zejména z článků 1 a 4 tohoto nařízení. Komise vyzvala uvedený členský stát k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby vyhověl tomuto odůvodněnému stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho obdržení.
10. Maltská republika odpověděla na uvedené odůvodněné stanovisko dopisem ze dne 15. června 2008, ve kterém sdělila Komisi, že byly zahájeny přípravné práce na vyhlášení veřejné zakázky na služby námořní dopravy mezi ostrovy Malta a Gozo, a tato veřejná zakázka by měla být vyhlášena nejpozději v říjnu 2008.
11. Za těchto okolností Komise podala projednávanou žalobu.
K žalobě
12. Na podporu své žaloby Komise uvádí, že na jedné straně z čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 3577/92 vyplývá, že uzavření smlouvy na veřejnou službu námořní kabotáže musí předcházet nabídkové řízení provedené na nediskriminačním základě a otevřené na úrovni Společenství, zatímco smlouva uzavřená dne 16. dubna 2004 mezi maltskou vládou a společností GCCL z takového řízení nevzešla.
13. Na druhé straně z rozsudku ze dne 20. února 2001, Analir a další (C‑205/99, Recueil, s. I‑1271) vyplývá, že smlouva na veřejnou službu je v souladu s požadavky nařízení č. 3557/92 pouze tehdy, pokud lze prokázat skutečnou potřebu veřejné služby. Pokud jde o smlouvu uzavřenou se společností GCCL, Maltská republika neprokázala dostačujícím způsobem ani takovou potřebu, ani nezbytnost a přiměřenost výhradní smlouvy.
14. Maltská republika jako hlavní důvod na svou obranu uvádí nepoužitelnost nařízení č. 3577/92 na tuto smlouvu, jelikož byla uzavřena před 1. květnem 2004, dnem jejího přistoupení k Unii.
15. Komise ve své replice nezpochybňuje nepoužitelnost tohoto nařízení na Maltu ke dni podpisu sporné smlouvy, tedy ke dni 16. dubna 2004. Nicméně poukazuje na to, že tento členský stát v souvislosti s uvedenou smlouvou neplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedeného nařízení, právě od 1. května 2004. Na jednání Komise ještě upřesnila, že toto neplnění povinností spočívá v tom, že Maltská republika ponechala uvedenou smlouvu po svém přistoupení k Unii v platnosti.
16. V tomto ohledu je třeba připomenout, že z článku 38 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora a judikatury týkající se tohoto ustanovení vyplývá, že každý návrh na zahájení řízení musí uvádět předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů a že tyto údaje musí být natolik jasné a přesné, aby umožnily žalovanému připravit si obhajobu a Soudnímu dvoru vykonávat přezkum. Z toho vyplývá, že hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je žaloba založena, musí uceleně a srozumitelně vyplývat z textu samotné žaloby a že návrhová žádaní žaloby musí být formulována jasně, aby se předešlo tomu, že Soudní dvůr rozhodne nad rámec návrhových žádání nebo opomene rozhodnout o některém z žalobních důvodů (viz rozsudky ze dne 21. února 2008, Komise v. Itálie, C‑412/04, Sb. rozh. s. I‑619, bod 103, jakož i ze dne 15. června 2010, Komise v. Španělsko, C‑211/08, Sb. rozh. s. I‑0000, bod 32 a uvedená judikatura).
17. V projednávaném případě vyplývá jednoznačně jak ze znění odůvodněného stanoviska, tak z návrhových žádání uvedených v žalobě Komise, že Komisí tvrzené nesplnění povinností vyplývajících pro Maltskou republiku z nařízení č. 3577/92 spočívá v tom, že dne 16. dubna 2004 podepsala spornou smlouvu.
18. Z toho vyplývá, že tvrzení, že Maltská republika neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto nařízení, od 1. května 2004, neodpovídá návrhovým žádáním uvedeným v žalobě.
19. V důsledku toho se Soudní dvůr nemůže k takovému tvrzení po přezkoumání jeho opodstatněnosti vyjádřit, aniž by rozhodl nad rámec návrhových žádání.
20. Pokud jde o předmět nesplnění povinností, jak je uveden v žalobě Komise, je třeba poukázat na to, že podle článku 2 aktu o přistoupení se nařízení č. 3577/92 vztahovalo na Maltskou republiku, jak Komise uznává, až od 1. května 2004, dne přistoupení tohoto státu k Unii (viz obdobně rozsudek ze dne 16. července 2009, Hadadi, C‑168/08, Sb. rozh. s. I‑6871, bod 26).
21. Za těchto podmínek, jak uvedla generální advokátka v bodě 57 svého stanoviska, by žaloba Komise mohla mít úspěch pouze tehdy, pokud by nařízení č. 3577/92 přesto ukládalo před tímto datem Maltské republice určité povinnosti. V kontextu projednávaného sporu by takové povinnosti znamenaly zejména to, že by se členské státy musely během doby, která předchází použitelnost nařízení č. 3577/92 v jejich ohledu, zdržet uzavření smlouvy na veřejnou službu takovým způsobem, který by nebyl v souladu s články 1 a 4 tohoto nařízení.
22. Je však nutné konstatovat, že Komise nijak nezaložila důvody uváděné na podporu své žaloby na případné existenci takových povinností. Naopak, jak bylo uvedeno v bodě 15 tohoto rozsudku, jak ve své replice, tak na jednání upřesnila, že podle jejího názoru Maltská republika neplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z nařízení č. 3577/92, od 1. května 2004, tj. dne, kdy pro ni toto nařízení na základě jejího přistoupení k Unii vstoupilo v platnost.
23. S ohledem na výše uvedené a aniž je třeba vyslovovat se k ostatním bodům obrany vzneseným podpůrně Maltskou republikou, je třeba žalobu Komise zamítnout.
K nákladům řízení
24. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Maltská republika požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1) Žaloba se zamítá.
2) Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.