ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
27. února 2025(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU – Účinná právní ochrana – Vnitrostátní pravidla týkající se způsobů přidělování věcí soudcům soudu – Přidělování věcí administrativním vedoucím soudu – Pravomoc určeného soudce ověřit řádnost přidělení“
Ve věci C‑16/24 [Sinalov](i),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím šestnáctého senátu trestněprávního oddělení Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko) ze dne 11. ledna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 11. ledna 2024, v trestním řízení proti
YR a dalším,
za účasti:
Sofijska gradska prokuratura,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: S. Rodin, předseda senátu, O. Spineanu-Matei (zpravodajka) a N. Fenger, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
za Evropskou komisi: K. Herrmann, E. Rousseva a P. J. O. Van Nuffel, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2        Tato žádost byla podána v rámci trestního řízení proti YR a dalším pro účast na organizované zločinecké skupině za účelem páchání daňových trestných činů.
Právní rámec
Unijní právo
Smlouva o Evropské unii
3        Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU stanoví:
„Členské státy stanoví prostředky nezbytné k zajištění účinné právní ochrany v oblastech pokrytých právem Unie.“
Listina
4        Článek 47 první a druhý pododstavec Listiny stanoví:
„Každý, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, má za podmínek stanovených tímto článkem právo na účinné prostředky nápravy před soudem.
Každý má právo, aby jeho věc byla spravedlivě, veřejně a v přiměřené lhůtě projednána nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem. […]“
Bulharské právo
Zákon o soudnictví
5        Článek 9 odst. 1 zákona o soudnictví (Zakon za sadebnata vlast) stanoví:
„Věci a spisy jsou přidělovány soudním orgánům na základě zásady náhodného výběru prostřednictvím jednotného elektronického přidělování podle pořadí, v němž byly doručeny, v souladu s požadavky podle článku 360b.“
6        Článek 86 tohoto zákona stanoví:
„1.      Předseda okresního soudu řídí celkovou organizaci a administrativu okresního soudu, […]
[…]
2)      přičemž organizuje práci soudců a přísedících;
[…]
2.      Příkazy předsedy a pravidla týkající se organizace práce soudu, které schválil, jsou závazné pro všechny soudce a zaměstnance soudu.“
7        Článek 360b uvedeného zákona zní:
„1.      Justiční orgány používají informační systémy schválené plénem [Nejvyšší soudní rady (Visšija sadeben savet, Bulharsko)] po dohodě s ministrem spravedlnosti a ministrem pro digitální správu.
[…]
6.      Justiční orgány používají jednotný systém náhodného přidělování podle článku 9 a čl. 112 odst. 6, přičemž musí být možné veřejně prokázat náhodný charakter přidělení kryptografickými prostředky definovanými ve vyhlášce ministra spravedlnosti po dohodě s ministrem pro digitální správu.“
Jednotná metodika
8        Nejvyšší soudní rada vypracovala jednotnou metodiku k uplatňování zásady náhodného přidělování věcí v rámci oblastních, okresních, správních, vojenských, odvolacích a zvláštních soudů (Edinna metodika po priloženieto na principa za slučajno razpredelenie na delata v rajonnite, okražnite, administrativnite, voennite, apelativnite i specializiranite sadilišta, dále jen „jednotná metodika“).
9        Bod 1 písm. b) jednotné metodiky, který upravuje náhodné přidělování, zní:
„Rozdělení věcí v rámci všech soudů se provádí podle zásady náhodného výběru prostřednictvím elektronického rozdělení, podle pořadí doručení, v závislosti na předmětu a druhu věci a při dodržení procesních lhůt, které vyžadují naléhavé projednání.“
10      V souladu s bodem 3 jednotné metodiky přidělování provádí administrativní vedoucí soudu nebo vedoucí oddělení.
11      Bod 4.1.1 jednotné metodiky, která upravuje „výběr konkrétního soudce“ v trestních věcech a správních věcech trestněprávní povahy, stanoví:
„a)      Je-li soudní řízení přerušeno a věc se vrací státnímu zástupci k došetření a poté se vrátí soudu, věc s novým jednacím číslem se přidělí původně určenému soudci zpravodaji.
b)      Po zrušení soudního rozhodnutí, kterým se končí řízení z důvodů příslušnosti, je nová věc přidělena původně určenému soudci zpravodaji.
c)      Je-li věc postoupena soudu prvního stupně z důvodu nesprávného úředního postupu a poté se vrátí k témuž soudu, je věc přidělena původně určenému soudci zpravodaji.“
Trestní řád
12      Trestní řád (Nakazatelno-procesualen kodeks) v čl. 6 odst. 1 stanoví:
„Soudnictví v trestních věcech vykonávají pouze soudy uvedené v [Ústavě Bulharské republiky (Konstitucia na Republika Bulgaria)].“
13      Článek 10 tohoto trestního řádu stanoví:
„Při výkonu funkce jsou soudci, přísedící, státní zástupci a orgány činné v trestním řízení nezávislí a podléhají pouze zákonu.“
14      Článek 42 odst. 2 uvedeného trestního řádu stanoví:
„Shledá-li soud, že k rozhodnutí ve věci je příslušný jiný soud stejného stupně, řízení zastaví a věc předá tomuto soudu. […]“
Původní řízení a předběžné otázky
15      Dne 30. října 2014 podalo zvláštní státní zastupitelství (Specialisirana prokuratura, Bulharsko) obžalobu proti YR a dalším za účast na organizované zločinecké skupině za účelem páchání daňových trestných činů, v daném případě nezaplacení dlužné daně z přidané hodnoty (DPH) ve výši 6 364 428 bulharských leva (BGN) (přibližně 3 254 080 eur) od ledna 2008 do března 2012 a předložilo věc zvláštnímu trestnímu soudu (Specializiran nakazatelen sad, Bulharsko).
16      Podle informací uvedených v předkládacím rozhodnutí by uznání viny YR a dalších znamenalo, že by určení jejich trestu podléhalo rámcovému rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami (Úř. věst. 2004, L 335, s. 8), a rámcovému rozhodnutí Rady 2008/841/SVV ze dne 24. října 2008 o boji proti organizované trestné činnosti (Úř. věst. 2008, L 300, s. 42).
17      Tato věc byla přidělena soudci I. H.
18      Mezitímní rozhodnutí vydané soudním kolegiem složeným ze soudce I. H. a dvou přísedících za účelem meritorního projednání věci bylo dne 21. července 2022 v odvolacím řízení zrušeno z důvodu procesních vad a věc byla vrácena tomuto soudnímu kolegiu.
19      Usnesením ze dne 26. července 2022 soudce I. H. ukončil řízení proti YR a dalším před dotčeným senátem zvláštního trestního soudu (Specializiran nakazatelen sad), přičemž zrušení tohoto soudu nabylo účinnosti následujícího dne a věci projednávané před tímto soudem měly být předány Městskému soudu v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko), jemuž tento soudce věc postoupil.
20      Dne 28. července 2022 se soudce I. H. stal členem Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad).
21      Dne 4. srpna 2022 administrativní vedoucí trestněprávního oddělení tohoto soudu přidělil dotčenou věc týkající se YR a dalších soudkyni H. K., přičemž použil systém náhodného přidělení.
22      Dne 27. září 2023 senát, jehož předsedkyní byla tato soudkyně, předal tuto věc soudci I. H. s ohledem na to, že v uvedené věci dříve rozhodoval. Šestnáctý senát trestněprávního oddělení Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad), jehož předsedou je soudce I. H. a který, jak vyplývá z dodatku k žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce došlého Soudnímu dvoru dne 17. ledna 2024, musí být považován za předkládající soud, vzal na vědomí toto předání věci, přičemž měl za to, že řádnost přidělení věci je právní otázkou, o níž musí rozhodnout tento senát, a nikoli administrativní vedoucí trestněprávního oddělení tohoto soudu, jelikož se na způsoby přidělování věci vztahují zásady organizace soudnictví a každému soudnímu kolegiu přísluší ověřit vlastní příslušnost. Po jednání, během něhož měli obžalovaní možnost být vyslechnuti, soudce I. H. souhlasil s projednáním dotčené věci.
23      Administrativní vedoucí Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad) zahájil kárné řízení proti soudkyni H. K. hlavně z důvodu, že mu dotčenou věc nepředložila k přerozdělení, a proti soudci I. H. z důvodu, že souhlasil s projednáním této věci, přestože mu tato věc nebyla řádně přidělena.
24      Podle předkládajícího soudu situace týkající se řízení proti YR a dalším neodpovídá přesně žádnému z případů výběru soudce konkrétně uvedených v bodě 4.1.1 jednotné metodiky, ale podobá se jednomu z těchto případů, a sice případu, kdy odvolací soud poté, co zruší rozhodnutí soudu prvního stupně, vrátí dotčenou věc prvně uvedenému soudu, aby pokračoval v řízení.
25      Z předkládacího rozhodnutí kromě toho vyplývá, že administrativní vedoucí Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad) přidělil i další dvě věci, které projednával soudce I. H. v době, kdy vykonával funkci soudce v rámci zvláštního trestního soudu (Specializiran nakazatelen sad), nejprve prostřednictvím systému náhodného přidělování. Vzhledem k tomu, že takto určení soudci měli za to, že tyto věci měly být přiděleny soudci I. H., však tyto věci předali tomuto vedoucímu, který je přerozdělil posledně uvedenému soudci, přičemž použil systém výběru konkrétního soudce.
26      Předkládající soud rovněž uvádí, že jednotná metodika ani interní pravidla o náhodném přidělování věcí a o nahrazení soudců trestněprávního oddělení Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad) (Vatrešni pravila za slučajno razpredelenie na delata i za zamestvane na sadii v Nakazatelno otdelenie na Sofijski gradski sad) neupravují přezkoumání metody použité administrativním vedoucím pro přidělení věci, náhodné přidělení nebo výběr konkrétního soudce.
27      Předkládající soud se domnívá, že je třeba mít za to, že toto přezkoumání má povahu soudního přezkumu, a musí být tedy vykonáno nezávisle soudcem, kterému věc přidělil administrativní vedoucí po vyslechnutí účastníků řízení a pod dohledem soudu vyššího stupně. V tomto ohledu se opírá o čl. 6 odst. 1 a článek 10 trestního řádu, jakož i obdobně o čl. 42 odst. 2 tohoto trestního řádu, který se týká postoupení věci z jednoho soudu na jiný soud.
28      Předkládající soud nicméně uvádí, že jiné orgány mají za to, že v případě pochybností o řádnosti přidělení věci podle systému náhodného přidělení o tom musí soudce, kterému byla věc předložena, informovat administrativního vedoucího, který je jako jediný příslušný k posouzení řádnosti přidělení, a musí rozhodnout, zda má případně použít jiný způsob přidělení, a sice výběr konkrétního soudce.
29      V této souvislosti předkládající soud uvádí souvislost mezi jeho situací a pojmem „nezávislý soud“ ve smyslu článku 47 Listiny, a to ze dvou důvodů. Podle něj se totiž jedná o to, zda je zásada, podle které má každý právo na to, aby jeho věc byla projednána takovým soudem, dodržena v situaci, kdy jednak soud nemůže rozhodnout o vlastní příslušnosti, ale musí se spolehnout na posouzení administrativního vedoucího, přičemž je třeba zdůraznit, že tento vedoucí v tomto postavení nevykonává soudní funkce a není členem soudního kolegia, které o věci rozhoduje nebo má o ní rozhodnout, a jednak by pro soudce tohoto soudu rozhodování v tomto ohledu představovalo kárné provinění.
30      Předkládající soud má rovněž za to, že je možné učinit paralelu mezi jeho situací a judikaturou Soudního dvora, podle níž jednak záruky nezávislosti a nestrannosti požadované unijním právem vyžadují zejména existenci pravidel upravujících jmenování soudců a jednak je vyžadováno, aby soudci po svém jmenování nebyli při výkonu funkce vystaveni žádnému tlaku a nedostávali žádné pokyny. Přidělení věci soudci administrativním vedoucím se totiž podle něj podobá jmenování.
31      Kromě toho předkládající soud uvádí, že kárná řízení zahájená proti soudcům H. K. a I. H. se týkají obsahu rozhodnutí nebo aktů přijatých těmito soudci v rámci výkonu soudní funkce. V souladu s judikaturou Soudního dvora přitom mohou být kárná řízení v takových případech zahájena pouze ve zcela výjimečných případech závažného a zcela neomluvitelného jednání ze strany soudců, které spočívá například v tom, že úmyslně a ve zlé víře nebo v důsledku obzvláště závažné a hrubé nedbalosti porušují pravidla vnitrostátního práva a unijního práva, jejichž dodržování mají zajišťovat, anebo se chovají svévolně či odepírají spravedlnost.
32      Kromě toho se podle předkládajícího soudu kárná řízení zahájená proti soudcům H. K. a I. H. týkají situací, ve kterých tito soudci údajně nesprávně vykonávali pravomoc, kterou mají soudy, a sice pravomoc samy ověřovat vlastní příslušnost, což jsou situace, v nichž v souladu s judikaturou Soudního dvora taková řízení nemohou být zahájena.
33      Za těchto podmínek se šestnáctý senátu trestněprávního oddělení Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„[1)]      Je s čl. 19 odst. 1 druhým pododstavcem [SEU] a článkem 47 [Listiny] slučitelný takový výklad vnitrostátního zákona, který stanoví jako zásadu výkonu spravedlnosti náhodný výběr soudce, který má trestní věc projednat a rozhodnout o ní, podle kterého musí být v případě pochybností, zda byla tato zásada dodržena ve věci již přidělené administrativním vedoucím soudu, tyto pochybnosti odstraněny tak […], že se jedná o právní otázku, o které musí rozhodnout soud rozhodující ve věci […] po vyslechnutí účastníků řízení nebo v řízení o opravném prostředku […], nebo že se jedná o administrativní otázku a toto posouzení je oprávněn provést pouze administrativní vedoucí?
[2)]      Stejně tak pokud jde o výklad [téhož vnitrostátního zákona], podle kterého v případě, že soudce, jemuž byla věc přidělena, má za to, že podle zásady [vnitrostátního práva týkajícího se náhodného výběru soudce, který má trestní věc projednat a rozhodnout o ní], má [v této věci] rozhodovat jiný soudce […] a věc tomuto soudci [postoupí], a jestliže [tento druhý] soudce, který [uvedenou] věc převzal, rozhodne, že nejprve vyslechne účastníky v kontradiktorním řízení a pak nezávisle rozhodne o otázce vlastní příslušnosti, se oba tito soudci dopustí kárného provinění, jelikož svým jednáním poškozují vážnost justice a porušují své povinnosti při výkonu funkce?“
34      V dodatku k žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce došlém Soudnímu dvoru dne 29. dubna 2024 předal předkládající soud Soudnímu dvoru kopii usnesení předsedy Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad) ze dne 25. dubna 2024 vydaného v rámci kárných řízení proti soudcům H. K. a I. H., podle kterého bylo uvedeným soudcům uloženo napomenutí v souvislosti se skutky uvedenými v bodě 23 tohoto rozsudku.
K předběžným otázkám
K první otázce
35      První otázka se týká výkladu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU a článku 47 Listiny.
36      Předně je třeba uvést, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU je použitelný v kontextu původního řízení. Toto ustanovení se totiž má vztahovat na každý vnitrostátní orgán způsobilý rozhodovat jakožto soud o otázkách, které se týkají uplatňování nebo výkladu unijního práva, a spadají tudíž do oblastí pokrytých tímto právem (rozsudek ze dne 26. března 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 34, jakož i citovaná judikatura). Vzhledem k tomu, že předkládající soud takovým orgánem je, musí řízení, které před ním probíhá, splňovat požadavky vyplývající z práva na účinnou právní ochranu, jak je stanoveno v tomto ustanovení.
37      Dále je třeba v rozsahu, v němž se první otázka týká výkladu článku 47 Listiny, připomenout, že působnost Listiny je v souvislosti s jednáním členských států definována v čl. 51 odst. 1, podle kterého jsou ustanovení Listiny určena členským státům, pokud uplatňují právo Unie. Z toho vyplývá, že základní práva zaručená v právním řádu Unie se uplatní ve všech situacích, které se řídí unijním právem, avšak nikoli mimo tyto situace [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. listopadu 2019, A. K. a další (Nezávislost kárného kolegia Nejvyššího soudu), C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18, EU:C:2019:982, bod 78, jakož i citovaná judikatura].
38      Pokud jde o trestní řízení proti YR a dalším, předkládající soud pouze uvádí, že obžalovaní jsou stíháni za účast na organizované zločinecké skupině s cílem spáchat daňové trestné činy související s nezaplacením dlužné DPH, a bude-li jejich vina uznána, mělo by určení jejich trestu podléhat rámcovým rozhodnutím 2004/757 a 2008/841. Předkládací rozhodnutí však neobsahuje žádnou informaci o skutkovém rámci tohoto řízení, která by tato tvrzení vysvětlila a umožnila by Soudnímu dvoru ověřit, zda uvedené řízení skutečně zahrnuje uplatňování práva Unie.
39      V souladu s čl. 94 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora musí přitom žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahovat uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu nebo platnosti určitých ustanovení unijního práva, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení. V tomto ohledu je třeba připomenout, že toto uvedení důvodů, stejně jako stručné vylíčení relevantních skutkových okolností požadované čl. 94 písm. a) uvedeného jednacího řádu musí Soudnímu dvoru umožnit, aby kromě přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ověřil svou pravomoc k zodpovězení položené otázky (usnesení ze dne 9. září 2014, Parva Investitsionna Banka a další, C‑488/13, EU:C:2014:2191, bod 25, jakož i citovaná judikatura).
40      Tak tomu v projednávané věci není.
41      Článek 47 Listiny však musí být nicméně při výkladu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU zohledněn. Vzhledem k tomu, že posledně uvedené ustanovení ukládá všem členským státům povinnost stanovit prostředky nezbytné k zajištění účinné právní ochrany v oblastech pokrytých unijním právem ve smyslu zejména článku 47 Listiny, musí být tento článek, i když není ve věci v původním řízení použitelný, náležitě zohledněn pro účely výkladu čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. dubna 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, bod 45 a citovaná judikatura).
42      Proto je třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že pokud členský stát zavedl systém přidělování věcí v rámci soudů, který je založen na zásadě náhodného výběru soudního kolegia s určitými výjimkami a podléhá zásahu administrativního vedoucího každého soudu, brání tomu, aby v případě, že má soudce, kterému byla věc přidělena, pochybnosti o řádnosti tohoto přidělení, nemohl o této otázce sám rozhodnout a případně předat uvedenou věc jinému soudci téhož soudu z důvodu, že mu měla být přidělena, přičemž prvně uvedený soudce musí dotčenou věc předat administrativnímu vedoucímu tohoto soudu, aby tento vedoucí ověřil řádnost původního přidělení této věci a případně přistoupil k jejímu přerozdělení.
43      V tomto ohledu je třeba připomenout, že za současného stavu unijního práva toto právo neupravuje organizaci soudnictví v členských státech, zejména pokud jde o zřízení, složení, pravomoci a fungování vnitrostátních soudů, takže pravidla v této oblasti v zásadě spadají do pravomoci členských států. Členské státy však musí při výkonu této pravomoci dodržovat povinnosti, které pro ně vyplývají z unijního práva (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. prosince 2021, Euro Box Promotion a další, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19, EU:C:2021:1034, body 133 a 180, jakož i citovaná judikatura).
44      Tak je tomu zvláště v případě povinností, které vyplývají z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU (rozsudky ze dne 26. března 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 36, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 11. července 2024, Hann-Invest a další, C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 44, jakož i citovaná judikatura), což je ustanovení, které ukládá členským státům, aby stanovily prostředky nezbytné k zajištění účinné právní ochrany v oblastech pokrytých právem Unie.
45      Pravidla týkající se přidělování věcí v rámci soudu přitom souvisejí s pojmem „účinná právní ochrana“ ve smyslu tohoto ustanovení.
46      Povinnosti vyplývající z čl. 19 odst. 1 druhého pododstavce SEU se totiž týkají zejména existence soudu předem zřízeného zákonem s ohledem na neoddělitelnou spojitost, která existuje mezi přístupem k takovému soudu a zárukami nezávislosti a nestrannosti soudců (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2024, Hann-Invest a další, C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 55, jakož i citovaná judikatura), přičemž čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU vyžaduje i tyto záruky.
47      Tato povinnost předem zřídit zákonem soudy spadající pod systém prostředků v oblastech pokrytých právem Unie, která je rovněž zmíněna v čl. 47 druhém pododstavci Listiny, se týká nejen právního základu pro samotnou existenci soudu, ale také složení senátu v každé věci, jakož i všech ostatních ustanovení vnitrostátního práva, jejichž nedodržení vede k pochybení týkajícímu se účasti jednoho nebo více soudců na přezkumu věci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. března 2022, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, bod 121 a citovaná judikatura).
48      Kromě toho se požadavek nezávislosti soudů, který vyplývá z unijního práva, týká nejen neoprávněných vlivů, které mohou být vykonávány zákonodárnou a výkonnou mocí, ale i vlivů, které mohou pocházet zevnitř dotčeného soudu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2024, Hann-Invest a další, C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21, EU:C:2024:594, bod 54, jakož i citovaná judikatura).
49      Výkon soudcovské funkce musí být kromě toho chráněn nejen před jakýmkoliv přímým vlivem ve formě pokynů, ale i před všemi formami nepřímého vlivu, které by mohly usměrňovat soudní rozhodnutí [rozsudek ze dne 14. listopadu 2024, S. (Změna složení soudního kolegia), C‑197/23, EU:C:2024:956, bod 62 a citovaná judikatura].
50      Porušení pravidel týkajících se určení soudu, který má rozhodnout v dané věci, přitom může mít takový účinek [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. listopadu 2024, S. (Změna složení soudního kolegia), C‑197/23, EU:C:2024:956, bod 55].
51      Jak v projednávané věci vyplývá z předkládacího rozhodnutí, vnitrostátní právo zavedlo systém přidělování věcí v rámci soudů, který je založen na zásadě náhodného výběru soudního kolegia s určitými výjimkami, který podléhá zásahu administrativních vedoucích těchto soudů, kteří jsou sami jejich členy. Nejeví se, že by takový systém přidělování sám o sobě mohl mít na soudní kolegia neoprávněný vliv. Pochybení při použití pravidel pro přidělování konkrétně neznamená nutně existenci takového vlivu. Nelze však zejména vyloučit, že skutečnost, že věc nebyla přidělena soudci, který se podílel na projednávání věci v dřívější fázi řízení v situaci, kdy vnitrostátní právo takové přidělení stanoví, může mít za cíl zabránit tomu, aby se tento soudce na projednávání této věci i nadále podílel.
52      V tomto kontextu vyvstává otázka ověření správného použití takového systému pro přidělování v dané věci.
53      V tomto ohledu je třeba uvést, že možnost ověřit dodržení záruk spojených s pojmem „soud předem zřízený zákonem“ ve smyslu upřesněném v bodě 47 tohoto rozsudku je nezbytná pro důvěru, kterou musí soudy v demokratické společnosti vzbuzovat u jednotlivců. Posouzení toho, zda byl dodržen požadavek, aby každý soud z hlediska svého složení představoval nezávislý, nestranný a předem zákonem zřízený soud, je podstatnou podmínkou řízení, jejíž dodržení je třeba ověřit z úřední povinnosti [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 1. července 2008, Chronopost a La Poste v. UFEX a další, C‑341/06 P a C‑342/06 P, EU:C:2008:375, bod 46, jakož i ze dne 8. května 2024, Asociația „Forumul Judecătorilor din România“ (Sdružení soudců a státních zástupců), C‑53/23, EU:C:2024:388, bod 55 a citovaná judikatura]. Soudní dvůr rozhodl, že takové přezkoumání musí být možné provést v rámci přezkumu opravného prostředku, případně i bez návrhu, jestliže o této skutečnosti vyvstane vážná pochybnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. března 2020, Přezkum Simpson v. Rada a HG v. Komise, C‑542/18 RX-II a C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, body 57 a 58).
54      Účinnou právní ochranu totiž nelze zajistit, pokud není možné na žádost účastníka řízení nebo v případě vážných pochybností i bez návrhu soudně přezkoumat, zda byla dodržena pravidla, v jejichž důsledku je soud „nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem“, a v případě jejich nedodržení daný postup sankcionovat; jinak by totiž tato pravidla mohla být porušována bez jakýchkoliv z toho plynoucích důsledků [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. listopadu 2024, S. (Změna složení soudního kolegia), C‑197/23, EU:C:2024:956, bod 66].
55      Z toho vyplývá, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 47 Listiny vyžaduje, aby dodržování pravidel vnitrostátního práva týkajících se přidělování věcí mohlo být předmětem soudního přezkumu za účelem určení, zda soudní kolegium, kterému byla daná věc přidělena, je nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem.
56      S ohledem na pravomoc členských států, pokud jde o organizaci jejich soudního systému, jak byla připomenuta v bodě 43 tohoto rozsudku, však unijní právo nebrání tomu, aby v případě, že soudce, kterému byla věc přidělena administrativním vedoucím dotyčného soudu, má pochybnosti o řádnosti tohoto přidělení s ohledem na použitelná pravidla vnitrostátního práva, musel tuto věc předat tomuto vedoucímu s ohledem na jeho zákonné pravomoci, aby tento vedoucí ověřil řádnost tohoto přidělení, a případně souhlasil s přezkumem uvedené věci v případě potvrzení původního přidělení. Je však třeba, aby řádnost přidělení provedeného uvedeným vedoucím mohla být předmětem soudního přezkumu podle pravidel vnitrostátního práva.
57      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že pokud členský stát zavedl systém přidělování věcí v rámci soudů, který je založen na zásadě náhodného výběru soudního kolegia s určitými výjimkami a podléhá zásahu administrativního vedoucího každého soudu, nebrání tomu, aby v případě, že má soudce, kterému byla věc přidělena, pochybnosti o řádnosti tohoto přidělení, tento soudce o této otázce nemohl sám rozhodnout a případně předat uvedenou věc jinému soudci téhož soudu z důvodu, že mu měla být přidělena, přičemž prvně uvedený soudce musí dotčenou věc předat administrativnímu vedoucímu tohoto soudu, aby tento vedoucí ověřil řádnost původního přidělení této věci a případně přistoupil k jejímu přerozdělení. Je třeba, aby řádnost přidělení provedeného tímto vedoucím mohla být předmětem soudního přezkumu podle pravidel vnitrostátního práva.
K druhé otázce
58      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu, položené v tomtéž vnitrostátním právním kontextu jako první otázka, je, zda čl. 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU a článek 47 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo možné mít v případě, že se soudce, kterému byla věc přidělena podle systému náhodného přidělení, domnívá, že tato věc měla být výjimečně přidělena konkrétně jinému soudci téhož soudu a z toho důvodu uvedenou věc předá uvedenému soudci a posledně uvedený soudce souhlasí s tím, aby rozhodoval o vlastní příslušnosti, za to, že se oba tito soudci dopustili kárného provinění.
59      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle znění článku 267 SFEU musí být požadované rozhodnutí o předběžné otázce „nezbytné“ k tomu, aby předkládající soud mohl „vynést rozsudek“ ve věci, která mu byla předložena. Ze znění i systematiky tohoto článku vyplývá jednak, že před soudem, který požaduje vydání rozsudku v řízení o předběžné otázce, musí probíhat spor, v jehož rámci má uvedený soud vydat rozhodnutí, které může zohlednit uvedený rozsudek [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. března 2022, Prokurator Generalny (Kárné kolegium Nejvyššího soudu – Jmenování), C‑508/19, EU:C:2022:201, bod 62 a citovaná judikatura], a jednak, že Soudní dvůr nemůže rozhodnout o předběžné otázce, pokud je zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení (rozsudek ze dne 21. září 2023, Juan, C‑164/22, EU:C:2023:684, bod 42 a citovaná judikatura).
60      V projednávané věci předkládající soud rozhoduje o trestních stíháních proti YR a dalším, a nikoli v kárném řízení proti soudci I. H. a soudkyni H. K. S ohledem na předkládací rozhodnutí se přitom jeví, že otázka, zda skutečnost, že oba tito soudci přijali určitá rozhodnutí o přidělení věci týkající se těchto trestních stíhání, může představovat kárná provinění, postrádá význam pro rozhodnutí, které má být vydáno v rámci uvedených stíhání, jelikož předkládací rozhodnutí neposkytlo žádnou podloženou informaci o skutečné souvislosti mezi oběma řízeními.
61      Druhá otázka tedy mohla mít význam pouze v souvislosti s kárným řízením, které ke dni vydání předkládacího rozhodnutí probíhalo před jiným orgánem než předkládajícím soudem, v jehož rámci mohla být ostatně vznesena (obdobně viz usnesení ze dne 22. prosince 2022, Sąd Najwyższy, C‑491/20 až C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 a C‑511/20, EU:C:2022:1046, body 84 a 85).
62      Druhá otázka je tedy nepřípustná.
K nákladům řízení
63      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Článek 19 odst. 1 druhý pododstavec SEU ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládán v tom smyslu, že
že pokud členský stát zavedl systém přidělování věcí v rámci soudů, který je založen na zásadě náhodného výběru soudního kolegia s určitými výjimkami a podléhá zásahu administrativního vedoucího každého soudu, nebrání tomu, aby v případě, že má soudce, kterému byla věc přidělena, pochybnosti o řádnosti tohoto přidělení, nemohl o této otázce sám rozhodnout a případně předat uvedenou věc jinému soudci téhož soudu z důvodu, že mu měla být přidělena, přičemž prvně uvedený soudce musí dotčenou věc předat administrativnímu vedoucímu tohoto soudu, aby tento vedoucí ověřil řádnost původního přidělení této věci a případně přistoupil k jejímu přerozdělení. Je třeba, aby řádnost přidělení provedeného tímto vedoucím mohla být předmětem soudního přezkumu podle pravidel vnitrostátního práva.
Podpisy
*      Jednací jazyk: bulharština.
i      Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.