62024CJ0496
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (druhého senátu)
16. dubna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Článek 2 – Právo na rozmnožování – Článek 3 odst. 1 – Právo na sdělování děl veřejnosti – Článek 5 odst. 2 písm. b) – Tzv. výjimka pro ‚soukromé rozmnožování‘ – Spravedlivá odměna – Placená streamovací služba – Rozmnoženina k užívání bez přístupu k síti – Článek 5 odst. 5“
Ve věci C‑496/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko) ze dne 12. července 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 17. července 2024, v řízení
Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding,
Stichting de Thuiskopie
proti
HP Nederland BV,
Dell BV,
Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení: K. Jürimäe, předsedkyně senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce druhého senátu, F. Schalin (zpravodaj), M. Gavalec a Z. Csehi, soudci,
generální advokát: M. Szpunar,
za soudní kancelář: A. Lamote, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 19. června 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding: S. M. Kingma a M. E. A. Möhring, advocaten,
–
za Stichting de Thuiskopie: T. Cohen Jehoram a J. J. Valk, advocaten,
–
za HP Nederland BV, Dell BV a Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers: A. P. Groen, A. M. van Aerde a J. A. Visser, advocaten,
–
za francouzskou vládu: B. Dourthe a B. Herbaut, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: P.-J. Loewenthal, J. Samnadda a P. Vanden Heede, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 2. října 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) ve spojení s čl. 5 odst. 5 této směrnice.
2
Tato žádost byla předložena v rámci dvou sporů mezi zaprvé Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding (dále jen „SONT“) a zadruhé Stichting de Thuiskopie (dále jen „SdT“) proti HP Nederland BV (dále jen „HP“), Dell BV (dále jen „Dell“) a Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers. Uvedené spory se týkaly poplatku požadovaného od společností HP a Dell, určeného k financování spravedlivé odměny vyplácené nositelům autorských práv na základě výjimky pro rozmnožování pro soukromé užití v rámci služby zpřístupňování rozmnoženin k užívání bez přístupu k síti (offline streaming copies), která je poskytována spolu se službou streamování hudebních či audiovizuálních děl na požádání prostřednictvím internetu.
Právní rámec
Unijní právo
3
V bodech 5, 10, 23 až 25, 31, 32, 35, 38 a 39 odůvodnění směrnice 2001/29 se uvádí:
„(5)
Technologický rozvoj znásobil a zpestřil možnosti tvorby, výroby a využívání. I když není třeba nových způsobů pojetí ochrany duševního vlastnictví, je třeba přizpůsobit a doplnit současné právní předpisy týkající se autorského práva a práv s ním souvisejících tak, aby vhodně reagovaly na hospodářské skutečnosti, například na nové způsoby využívání.
[…]
(10)
Mají-li autoři nebo výkonní umělci pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti, musí dostat za užití svého díla přiměřenou odměnu, stejně jako výrobci, mají-li tuto činnost financovat. Investice vyžadovaná [vyžadované] na produkci výrobků, jako jsou zvukové záznamy, filmy nebo multimediální výrobky, a služeb, jako jsou služby na požádání, jsou značné. Odpovídající právní ochrana duševního vlastnictví je nezbytná pro zajištění dostupnosti takové odměny a pro možnost uspokojivé návratnosti takové investice.
[…]
(23)
Tato směrnice by měla pokračovat v harmonizaci práva autora na sdělování veřejnosti. Tímto právem by se v širokém smyslu mělo rozumět veškeré sdělování veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého sdělování vychází. Toto právo by mělo zahrnovat jakékoli sdělování nebo přenos [jakýkoli přenos nebo další přenos] díla pro veřejnost po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání. Toto právo by nemělo zahrnovat žádné jiné úkony.
(24)
Je třeba, aby právo na zpřístupnění předmětů ochrany uvedených v čl. 3 odst. 2 veřejnosti bylo chápáno tak, že zahrnuje veškeré úkony zpřístupňování takových předmětů ochrany veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého úkon zpřístupňování vychází, a že nezahrnuje žádné jiné úkony.
(25)
Právní nejistota týkající se povahy a úrovně ochrany úkonů spojených s přenosem děl chráněných autorským právem a předmětů ochrany chráněných právy s ním souvisejícími, prováděným na požádání prostřednictvím sítě, by měla být vyřešena zavedením harmonizované ochrany na úrovni Společenství. Je třeba vysvětlit, že všichni nositelé práv uznaní [přiznaných] touto směrnicí by měli mít výlučné právo na zpřístupňování děl chráněných autorským právem nebo jakýchkoliv jiných předmětů ochrany prostřednictvím interaktivního přenosu na požádání veřejnosti. Takové interaktivní přenosy na požádání se vyznačují tím, že veřejnost má k takovým přenosům přístup z místa a v době, které si zvolí.
[…]
(31)
Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany [uživatelů předmětů ochrany] musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. Stávající výjimky a omezení práv stanovené členskými státy je třeba s ohledem na nové elektronické prostředí přehodnotit. Stávající rozdíly ve výjimkách a omezeních určitých omezených úkonů mají přímé záporné účinky na fungování vnitřního trhu v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících. Takové rozdíly by se mohly zvýraznit dalším rozvojem mezinárodního užívání děl a rozvojem činností překračujících hranice. Pro zajištění náležitého fungování vnitřního trhu je třeba takové výjimky a omezení vymezit více harmonickým způsobem. Míra harmonizace by měla vycházet z dopadu těchto výjimek a omezení na hladké [náležité] fungování vnitřního trhu.
(32)
Tato směrnice stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na rozmnožování a práva na sdělování veřejnosti. Některé výjimky nebo omezení jsou použitelné popřípadě pouze u práva na rozmnožování. To [Tento výčet] patřičně zohledňuje rozdílné právní tradice v členských státech, přičemž je zároveň zajištěno [a směřuje k zajištění řádného] fungování vnitřního trhu. Členské státy by měly dospět k jednotnému používání těchto výjimek a omezení, které bude v budoucnu při přezkoumávání prováděcích právních předpisů hodnoceno.
[…]
(35)
V určitých případech výjimek nebo omezení by nositelé práv měli získat spravedlivou odměnu jako přiměřenou náhradu za užití jejich chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany. Při určování způsobu, podrobností a možné výše [spravedlivé] odměny je třeba vzít v úvahu konkrétní okolnosti každého případu. Při hodnocení těchto okolností by cenným kritériem byla možná újma nositelům práva vyplývající z dotyčného úkonu. V případech, kdy nositelé práv již získali platbu v jiné formě, například jako součást licenčního poplatku, nemusí přicházet žádná zvláštní nebo samostatná platba v úvahu. Výše spravedlivé odměny by měla brát ohled na míru využití prostředků technologické ochrany uvedených v této směrnici. V určitých situacích, kdy je újma způsobená nositeli práva minimální, nesmí vzniknout žádná povinnost platby.
[…]
(38)
Členským státům by mělo být povoleno stanovit výjimku nebo omezení týkající se práva na rozmnožování v případě určitých druhů rozmnožování zvukových, obrazových nebo audiovizuálních materiálů pro osobní [soukromé] užití, pokud jsou tato výjimka nebo omezení doprovázeny spravedlivou odměnou. Tato výjimka nebo omezení mohou zahrnovat zavedení nebo pokračování systémů odměn jako náhrady za újmu způsobenou nositelům práva. Ačkoliv rozdíly mezi těmito systémy odměn ovlivňují fungování vnitřního trhu, neměly by mít tyto rozdíly ve vztahu k analogovému soukromému rozmnožování výrazný dopad na rozvoj informační společnosti. Digitální soukromé rozmnožování má předpoklady k většímu rozšíření a má větší hospodářský dopad. Je proto potřeba brát patřičný ohled na rozdíly mezi digitálním a analogovým soukromým rozmnožováním a v určitých ohledech je třeba mezi nimi rozlišovat.
(39)
Pokud jsou k dispozici účinná opatření pro technologickou ochranu, měly by členské státy při uplatňování výjimky nebo omezení pro soukromé rozmnožování brát patřičný ohled na technologický a hospodářský rozvoj, a to zejména ve vztahu k soukromému digitálnímu rozmnožování a systémům odměn. Takové výjimky nebo omezení by neměly bránit využívání technologických prostředků ani jejich uplatňování proti obcházení těchto prostředků.“
4
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Právo na rozmnožování“, stanoví:
„Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:
a)
pro autory v případě jejich děl;
b)
pro výkonné umělce v případě záznamů jejich výkonů;
c)
pro výrobce zvukových záznamů v případě jejich zvukových záznamů;
d)
pro výrobce prvotních záznamů filmů ve vztahu k originálům a rozmnoženinám jejich filmů;
e)
pro vysílací organizace v případě záznamu jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo družice.“
5
Článek 3 uvedené směrnice, nadepsaný „Právo na sdělování děl veřejnosti a právo na zpřístupnění jiných předmětů ochrany veřejnosti“, v odstavci 1 stanoví:
„Členské státy poskytnou autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakékoliv sdělení jejich děl veřejnosti po drátě nebo bezdrátově včetně zpřístupnění jejich děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí.“
6
Článek 4 této směrnice, nadepsaný „Právo na rozšiřování“, zní takto:
„1.   Členské státy stanoví pro autory u originálů jejich děl nebo jejich rozmnoženin výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakoukoliv formu veřejného rozšiřování prodejem nebo jiným způsobem.
2.   Právo na rozšiřování se u originálu nebo rozmnoženin díla ve Společenství nevyčerpá s výjimkou případu, kdy je první prodej nebo jiný [první] převod vlastnictví takového předmětu ve Společenství uskutečněn nositelem práv nebo s jeho souhlasem.“
7
Článek 5 směrnice 2001/29, nadepsaný „Výjimky a omezení“, v odstavci 2 písm. b), jakož i v odstavci 5 stanoví:
„2.   Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práva na rozmnožování podle článku 2 v těchto případech:
[…]
b)
u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu, která, pokud jde o dotyčné dílo nebo předmět ochrany, bere ohled na použití nebo nepoužití technologických prostředků uvedených v článku 6;
[…]
5.   Výjimky a omezení stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.“
8
Článek 6 této směrnice, nadepsaný „Povinnosti týkající se technologických prostředků“, v odstavcích 1 a 3 stanoví:
„1.   Členské státy stanoví odpovídající právní ochranu před obcházením jakýchkoliv účinných technologických prostředků, které dotyčná osoba provádí s vědomím, že takový cíl sleduje, nebo existují-li o této skutečnosti opodstatněné důkazy.
[…]
3.   Pro účely této směrnice se ‚technologickými prostředky‘ rozumí jakákoliv technologie, zařízení nebo součástka, které jsou při své obvyklé funkci určeny k tomu, aby zabraňovaly úkolům [úkonům] nebo omezovaly úkony ve vztahu k dílům nebo jiným předmětům ochrany, ke kterým nebylo uděleno svolení nositele jakýchkoliv autorských práv nebo práv s ním souvisejících stanovených právními předpisy […]. Technologické prostředky se považují za ‚účinné‘ pokud je použití chráněného díla nebo jiného předmětu ochrany kontrolováno nositeli práv uplatněním kontroly přístupu nebo ochranného procesu jako je šifrování, kódování nebo jiná úprava díla nebo jiného předmětu ochrany nebo mechanismu kontroly rozmnožování, který dosahuje cíle ochrany.“
Nizozemské právo
9
Článek 1 Auteurswet (zákon o autorském právu) ze dne 23. září 1912 (Stb. 1912, č. 308) ve znění použitelném na spory v původním řízení (dále jen „zákon o autorském právu“) stanoví:
„Autorské právo je s výhradou zákonných omezení výlučným právem autora literárního, vědeckého nebo uměleckého díla nebo jeho právních nástupců ke zveřejňování nebo rozmnožování tohoto díla.“
10
Článek 16c zákona o autorském právu stanoví:
„1.   Za porušení autorského práva k literárnímu, vědeckému či uměleckému dílu se nepovažuje rozmnožení celého díla nebo jeho části na nosiči určeném k rozmnožování díla, pokud k rozmnožení dojde za účelem, který není přímo ani nepřímo komerční, a pokud slouží výlučně k vlastní praktické přípravě nebo k vlastnímu studiu či využití fyzickou osobou, která tuto rozmnoženinu pořídí.
2.   Za rozmnožení ve smyslu prvního odstavce náleží autorovi nebo jeho právním nástupcům spravedlivá odměna. Tuto odměnu je povinen uhradit výrobce nebo dovozce nosičů ve smyslu odstavce 1.
[…]“
Spory v původním řízení a předběžné otázky
11
Na základě čl. 16c odst. 2 zákona o autorském právu SdT a SONT požadovaly od společností HP a Dell z důvodu jejich postavení výrobců počítačových zařízení zaplacení poplatku za soukromé rozmnožování v rámci služby zpřístupňování rozmnoženin k užívání bez přístupu k síti (offline streaming copies), která je poskytována spolu se službou streamování hudebních či audiovizuálních děl na požádání prostřednictvím internetu. Vzhledem k tomu, že Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers, HP a Dell měly za to, že tento poplatek za rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti nenáleží, podaly u rechtbank Den Haag (soud v Haagu, Nizozemsko) žalobu proti SdT a SONT.
12
Rozsudkem ze dne 18. září 2019 tento soud tuto žalobu zamítl, přičemž uvedený rozsudek byl změněn rozsudkem Gerechtshof Den Haag (odvolací soud v Haagu, Nizozemsko) ze dne 22. března 2022, který měl za to, že za rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti nenáleží žádná spravedlivá odměna ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 a článku 16c zákona o autorském právu, jelikož tyto rozmnoženiny nelze kvalifikovat jako „soukromé rozmnožování“ ve smyslu posledně uvedeného ustanovení.
13
SdT a SONT následně podaly proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek k Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko), který je předkládajícím soudem.
14
Předkládající soud se zabývá otázkou, zda pořízení rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti může s ohledem na podmínky, za kterých je pořízena, představovat „rozmnoženinu pro soukromé užití“ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. Předkládající soud v tomto ohledu uvádí následující upřesnění.
15
Rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti jsou staženími nebo rozmnoženinami děl (hudba, filmy) zpřístupněných off-line uživateli placené streamovací služby (streaming). Uživatel tedy může tyto stažené rozmnoženiny použít i v případě, že nemá přístup k internetu. Rozmnoženina k užívání bez přístupu k síti je nabízena jako nedílná součást předplacené služby daného poskytovatele, který sleduje komerční účel.
16
Pro pořízení rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti platí následující podmínky. Uživatel vybere prostřednictvím funkce určené k tomuto účelu v aplikaci streamovací služby dílo, které je způsobilé ke stažení a které si přeje mít k dispozici v režimu off-line. Poskytovatel poté umístí obsah určený uživatelem do části paměti jeho zařízení, kterou poskytovatel speciálně vybere, přičemž je mu dána k dispozici uživatelem, aniž si uživatel může zvolit místo uložení, aniž má v tomto ohledu jakýkoli rozhodovací prostor a může obsah přemístit. Poskytovatel tento obsah uloží za použití metody šifrování, kterou určí, přičemž jej může dešifrovat pouze on. Obsah zůstává přístupný výhradně v aplikaci pro streamování díky technologickým ochranným prostředkům a uživatel jej nemůže přenášet na jiný nosič. Po uplynutí určité doby, zejména po skončení předplatného nebo v jiných případech uvedených v podmínkách pro využívání dané služby, anebo pokud nositel autorských práv vezme souhlas zpět, je obsah uložený v zařízení uživatele automaticky smazán. Nositel práv si ponechává kontrolu nad dotčenými díly. Může určit díla, která jsou předplatitelům zpřístupněna a zablokovat přístup k rozmnoženinám k užívání bez přístupu k síti nebo stažení odstranit.
17
Za těchto okolností se Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Lze [rozmnoženinu k užívání bez přístupu k síti (offline streaming copy)], zejména s ohledem na test ve třech etapách podle čl. 5 odst. 5 [směrnice 2001/29], považovat za ‚rozmnoženin[u] […] vytvořen[ou] fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční‘ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) této směrnice?
2)
Brání cíle směrnice 2001/29, zejména včetně cílů vysoké úrovně ochrany autorského práva, přiměřené rovnováhy mezi zájmy nositele práv a zájmy uživatele, jakož i jednotného a technologicky neutrálního používání výjimek a omezení ze strany členských států, vnitrostátní právní úpravě, podle které se výjimka pro soukromé rozmnožování nevztahuje na rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti?
3)
Je z hlediska odpovědi na jednu nebo obě výše uvedené otázky relevantní, zda nositelé práv obdrží či neobdrží odměnu za každou pořízenou rozmnoženinu díla k užívání bez přístupu k síti nebo zda obdrží odměnu [vypočtenou v závislosti na počtu použití takové rozmnoženiny] uživatelem streamovací služby?“
Úvodní poznámky
18
Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z pohledu této logiky je na Soudním dvoru, aby případně přeformuloval otázky, které jsou mu položeny. Soudnímu dvoru v tomto ohledu přísluší, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vybral ta ustanovení unijního práva, která je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 29. listopadu 1978, Redmond_83/78, EU:C:1978:214, bod 26, ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, jakož i ze dne 2. prosince 2025, Russmedia Digital a Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, bod 44, jakož i citovaná judikatura).
19
V tomto ohledu je třeba uvést, že cílem první a druhé otázky předkládajícího soudu je určit, zda se výjimka týkající se rozmnoženin pro soukromé užití ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 ve spojení s čl. 5 odst. 5 této směrnice může vztahovat na pořizování rozmnoženin k užívání bez přístupu k síti za takových podmínek, jako jsou podmínky popsané v bodech 15 a 16 tohoto rozsudku.
20
Tento čl. 5 odst. 5 stanoví, že výjimky a omezení práva na rozmnožování mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.
21
Jak však vyplývá z jeho znění, toto ustanovení pouze upřesňuje podmínky pro použití výjimek a omezení práva na rozmnožování, jež jsou dovoleny v čl. 5 odst. 2 směrnice 2001/29, a sice že uvedené výjimky a omezení mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv. Článek 5 odst. 5 této směrnice tudíž nedefinuje věcný obsah jednotlivých výjimek a omezení stanovených v odstavci 2 tohoto článku, ale použije se až v okamžiku uplatnění těchto výjimek a omezení členskými státy (rozsudek ze dne 10. dubna 2014, ACI Adam a další, C‑435/12, EU:C:2014:254, bod 25).
22
Soudní dvůr z toho vyvodil, že čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29 nemá za cíl ovlivnit věcný obsah ustanovení spadajících do působnosti čl. 5 odst. 2 této směrnice ani zejména rozšířit rozsah jednotlivých výjimek a omezení v tomto článku upravených (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. dubna 2014, ACI Adam a další, C‑435/12, EU:C:2014:254, bod 26).
23
Z toho vyplývá, že první a druhou otázku je třeba přeformulovat v tom smyslu, že se týkají pouze výkladu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29.
K první a druhé otázce
24
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že se na zpřístupnění chráněného díla poskytovatelem streamovací služby na zařízení koncového uživatele prostřednictvím rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti na žádost tohoto uživatele, aniž s ním může uživatel po technické stránce nakládat mimo tuto službu, přičemž je zaručeno, že si nositel autorského práva k tomuto dílu ponechává kontrolu nad uvedeným dílem, která mu případně umožní zablokovat přístup k této rozmnoženině, vztahuje výjimka pro soukromé rozmnožování stanovená v tomto ustanovení.
25
Úvodem je třeba poznamenat, že čl. 5 odst. 2 směrnice 2001/29 stanoví výjimky nebo omezení práva na rozmnožování stanoveného v článku 2 této směrnice. Působnost výjimky pro soukromé rozmnožování stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice je omezena pouze na úkony rozmnožování, s vyloučením zejména úkonů, které spadají pod sdělování veřejnosti ve smyslu článku 3 téže směrnice.
26
Je tedy třeba zkoumat, zda je zpřístupnění rozmnoženiny chráněného díla k užívání bez přístupu k síti poskytovatelem streamovací služby za podmínek popsaných v bodech 15 a 16 tohoto rozsudku rozmnožováním ve smyslu tohoto článku 2, nebo zda naopak spadá pod práva stanovená v článku 3 uvedené směrnice, a zvláště pod právo na sdělování děl veřejnosti.
27
Podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 členské státy poskytnou autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakékoliv sdělení jejich děl veřejnosti po drátě nebo bezdrátově včetně zpřístupnění jejich děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí.
28
Z tohoto ustanovení vyplývá, že pojem „sdělování veřejnosti“ zahrnuje dva kumulativní prvky, a sice sdělování díla a sdělování tohoto díla veřejnosti (rozsudek ze dne 19. prosince 2019, Nederlands Uitgeversverbond a Groep Algemene Uitgevers, C‑263/18, dále jen rozsudek Tom Kabinet, EU:C:2019:1111, bod 61 a citovaná judikatura).
29
Pokud jde zaprvé o pojem „sdělování“, je třeba zdůraznit, že se vztahuje na jakýkoli přenos chráněného díla pro veřejnost nepřítomnou v místě, ze kterého sdělování vychází, bez ohledu na použitý technický prostředek nebo technologický proces (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2017, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, bod 42 a citovaná judikatura, jakož i rozsudek Tom Kabinet, bod 62).
30
Mimoto je třeba uvést, že ke každému přenosu nebo dalšímu přenosu díla za použití specifické technologie je v zásadě nutné individuální svolení autora dotčeného díla (rozsudek ze dne 29. listopadu 2017, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, bod 43 a citovaná judikatura).
31
Co se kromě toho týče pojmu „zpřístupnění veřejnosti“ ve smyslu téhož ustanovení, který je součástí širšího pojmu „sdělování veřejnosti“, Soudní dvůr rozhodl, že má-li být úkon kvalifikován jako zpřístupnění veřejnosti, musí současně splňovat obě podmínky uvedené v čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29, tedy umožnit dotyčné veřejnosti přístup k dotčenému chráněnému dílu nebo předmětu ochrany z místa i v době, které si každý jednotlivec zvolí, přičemž není rozhodující, zda osoby, které tuto veřejnost tvoří, této možnosti využijí či nikoliv (v tomto smyslu viz rozsudek Tom Kabinet, bod 63 a citovaná judikatura).
32
Pokud jde konkrétně o zpřístupnění díla nebo předmětu ochrany veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí, z důvodové zprávy k návrhu směrnice vyplývá, že „rozhodujícím úkonem je úkon, který spočívá ve zpřístupnění díla veřejnosti, a tedy v jeho nabídce na stránkách přístupných veřejnosti, a který předchází fázi skutečného přenosu na požádání“, a že „není rozhodné, zda určitá osoba toto dílo skutečně získala“ (rozsudek Tom Kabinet, bod 64). Totéž platí v zásadě i v případě, že je dílo zpřístupněno prostřednictvím streamovací platformy, na níž může uživatel požádat o vytvoření rozmnoženiny na jeho zařízení, aby k ní měl přístup z místa a v době, které si zvolí.
33
Zadruhé, mají-li chráněná díla spadat pod pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29, je ještě třeba, aby byla skutečně sdělována „veřejnosti“, přičemž uvedené sdělování se týká blíže neurčeného počtu potenciálních adresátů (v tomto smyslu viz rozsudek Tom Kabinet, bod 66 a citovaná judikatura).
34
Z důvodové zprávy k návrhu směrnice přitom rovněž vyplývá, že právo na sdělování veřejnosti je relevantní i tehdy, když několik nepropojených osob, které jsou členy veřejnosti, může mít z různých míst a v různém čase individuální přístup k dílu dostupnému pro veřejnost na internetových stránkách, a že se veřejnost skládá z jednotlivých členů (rozsudek Tom Kabinet, bod 67).
35
Soudní dvůr již v tomto ohledu uvedl, že pojem „veřejnost“ zahrnuje určitý minimální práh, což z tohoto pojmu vylučuje příliš malou skupinu dotčených osob, a je třeba přihlédnout ke kumulativním účinkům vyplývajícím z toho, že chráněné dílo je prostřednictvím stažení zpřístupněno potenciálním adresátům. Je tedy třeba zohlednit zejména počet osob, které mají přístup k témuž dílu souběžně, a také skutečnost, kolik z těchto osob k němu má přístup postupně (rozsudek Tom Kabinet, bod 68).
36
V projednávané věci přitom ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že funkce užívání bez přístupu k síti dotčená ve věci v původním řízení, která zahrnuje lokální rozmnoženinu na zařízení uživatele streamovací platformy chráněných děl, je k dispozici všem předplatitelům, takže každý k ní může mít přístup v místě a v době, které si zvolí. Taková služba tedy musí být v zásadě považována za sdělování díla veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29. Stejně tak si podle všeho každý zájemce může takové streamovací platformy předplatit a několik předplatitelů může současně požádat o přístup k témuž dílu k užívání bez přístupu k síti. Je tedy třeba mít za to, že počet osob, které mohou mít souběžně nebo postupně přístup k témuž dílu prostřednictvím uvedené funkce, je podle všeho značný.
37
S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud s ohledem na všechny relevantní skutečnosti, musí být tudíž zpřístupnění chráněného díla poskytovatelem streamovací služby na zařízení koncového uživatele prostřednictvím rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti na žádost tohoto uživatele považováno za zpřístupnění díla veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k tomuto dílu přístup z místa a v době, které si zvolí, ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29.
38
V takovém případě přitom dotčený úkon nelze kvalifikovat jako „rozmnožování“ ve smyslu článku 2 této směrnice, takže v souladu s tím, co bylo uvedeno v bodě 25 tohoto rozsudku, nemůže tento úkon spadat do působnosti čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice.
39
Pokud by však měl předkládající soud za to, že úkony dotčené ve věci v původním řízení musí být kvalifikovány jako „rozmnožování“ ve smyslu tohoto článku 2, musel by ověřit, zda jsou splněny podmínky stanovené v tomto čl. 5 odst. 2 písm. b) pro určení, zda odpůrci v původním řízení musí skutečně zaplatit požadovanou spravedlivou odměnu.
40
Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 stanoví, že členské státy mohou stanovit výjimku z práva na rozmnožování u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu.
41
Za tímto účelem je třeba upřesnit, že Soudní dvůr rozhodl, že zhotovení rozmnoženiny fyzickou osobou pro soukromé užití musí být považováno za úkon, který může dotyčnému nositeli práv způsobit újmu, je-li pořizována, aniž bylo předem vyžádáno svolení tohoto nositele (rozsudek ze dne 29. listopadu 2017, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, bod 33 a citovaná judikatura).
42
V tomto ohledu z tohoto čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 ve spojení s článkem 6 této směrnice vyplývá, že fyzická osoba musí mít k vytvoření rozmnoženiny pro soukromé užití k dispozici rozmnoženinu dotčeného díla a mít nad ní kontrolu. Na úkon rozmnožení se totiž vztahuje výjimka stanovená v čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice pouze v případě, že je proveden fyzickou osobou nebo z jejího podnětu. Tak tomu přitom nemůže být v případě, kdy nositel autorského práva k dotčenému dílu prostřednictvím technologických prostředků uvedených v tomto článku 6 takovému úkonu technicky brání. Jak navíc uvedl generální advokát v bodě 14 svého stanoviska, z judikatury vyplývá, že fyzická osoba může využít výjimky pro soukromé rozmnožování pouze za podmínky, že předtím získala přístup k dotčenému dílu ve formě, která je zdrojem rozmnožení. Kromě toho musí být takový přístup legální, tj. získaný se svolením nositele autorských práv. Výjimka pro soukromé rozmnožování nemůže zbavit tohoto nositele práva zakázat přístup k dílům či předmětům, z nichž chtějí fyzické osoby pořídit soukromé rozmnoženiny, nebo k němu udělit svolení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2017, VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, bod 39).
43
V projednávané věci přitom uživatelé streamovací služby nedisponují zdrojem rozmnoženiny a k dotčeným dílům ve formě rozmnoženin k užívání bez přístupu k síti mají přístup až v návaznosti na rozmnoženinu těchto děl. Zpřístupnění díla vybraného uživatelem totiž provádí poskytovatel streamovací služby, který toto dílo umístí do části paměti zařízení za podmínek uvedených v bodě 16 tohoto rozsudku. V tomto kontextu se tedy poskytoval streamovací služby neomezuje na to, že uživateli poskytuje pouze službu rozmnožování, ale uživateli toto dílo zpřístupňuje ve formě rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti, přičemž si nad touto rozmnoženinou ponechává kontrolu. Jak uvedl generální advokát v bodě 15 svého stanoviska, je v tomto ohledu irelevantní, že uživatel může mít rovněž přístup ke stejným dílům díky streamování. Streamování totiž není zdrojem rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti a skutečné využívání přístupu ke konkrétním dílům prostřednictvím streamování není podmínkou pro získání takové rozmnoženiny
44
Za těchto podmínek je nutno konstatovat, že má-li fyzická osoba přístup k dotčenému dílu až poté, co poskytovatel streamovací služby vytvořil jeho rozmnoženinu, nelze mít za to, že tato rozmnoženina byla pořízena touto osobou ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, totiž zdrojem rozmnoženiny disponuje poskytovatel streamovací služby, a nikoli dotyčná fyzická osoba.
45
Kromě toho je třeba připomenout, že jakmile poskytovatel streamovací služby na žádost uživatele vytvoří rozmnoženinu k užívání bez přístupu k síti, uživatel nemá tuto rozmnoženinu volně k dispozici. Jak totiž bylo upřesněno v bodě 16 tohoto rozsudku, tento poskytovatel služby zavedl taková opatření, zejména prostřednictvím metody šifrování, že uživatel nemůže uvedenou rozmnoženinu přemisťovat, přenášet ani reprodukovat. Kromě toho se rozmnoženina automaticky smaže po skončení předplatného uživatele nebo v jiných případech uvedených v podmínkách pro využívání dané služby, a může být odstraněna v případě, že nositel autorských práv vezme souhlas zpět. Vzhledem k tomu, že tento nositel si takovou kontrolu ponechává, je přitom třeba s výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, předpokládat, že rozmnoženina k užívání bez přístupu k síti je pořizována se svolením uvedeného nositele, takže ve smyslu judikatury citované v bodě 41 tohoto rozsudku nelze konstatovat žádnou újmu.
46
Kromě toho je třeba zdůraznit, že za takových okolností prostředky uvedené v předchozím bodě tohoto rozsudku spadají pod pojem „technologické prostředky“, který je definován v čl. 6 odst. 3 směrnice 2001/29 jako jakákoliv technologie, zařízení nebo součástka, které jsou při obvyklé funkci určeny zejména k tomu, aby zabraňovaly úkonům nebo omezovaly úkony ve vztahu k dílům nebo jiným předmětům ochrany, ke kterým nebylo uděleno svolení nositele autorského práva, přičemž uvedené úkony představují rozmnožování, sdělování děl veřejnosti a jejich zpřístupnění veřejnosti, jakož i rozšiřování originálu děl nebo jejich rozmnoženin, jak vyplývá z článků 2 až 4 této směrnice. Tento pojem je definován široce a vztahuje se i na uplatnění kontroly přístupu nebo ochranného procesu, jako je šifrování, kódování nebo jiná úprava díla nebo jiného předmětu ochrany, nebo mechanismu kontroly rozmnožování (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. ledna 2014, Nintendo a další, C‑355/12, EU:C:2014:25, body 24, 25 a 27).
47
V projednávané věci jsou technologické prostředky zavedené poskytovatelem streamovací služby pro rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti určeny k tomu, aby zabraňovaly uživatelům v tom, aby tyto rozmnoženiny umisťovali, přenášeli nebo reprodukovali mimo dotčenou službu, a aby zajistily, že si nositel autorského práva ponechává kontrolu nad těmito rozmnoženinami, která mu případně umožní zablokovat přístup k nim, takže uživatelé nemohou rozmnoženinou k užívání bez přístupu k síti disponovat, pokud k tomu tento nositel práv neudělí svolení. Rozmnoženina, na kterou se vztahují takové technologické prostředky, které chrání uvedeného nositele před úkony, pro které je jeho svolení vyžadováno, tudíž v zásadě nemůže být kvalifikována jako „soukromá rozmnoženina“ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice.
48
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první a druhou otázku odpovědět tak, že čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že na zpřístupnění chráněného díla poskytovatelem streamovací služby na zařízení koncového uživatele prostřednictvím rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti na žádost tohoto uživatele, aniž s ním může uživatel po technické stránce nakládat mimo tuto službu, přičemž je zaručeno, že si nositel autorského práva k tomuto dílu ponechává kontrolu nad uvedeným dílem, která mu případně umožní zablokovat přístup k této rozmnoženině, se nevztahuje výjimka pro soukromé rozmnožování stanovená v tomto ustanovení.
K třetí otázce
49
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že je použití výjimky, kterou toto ustanovení stanoví, dotčeno skutečností, že za rozmnoženinu dotčeného díla k užívání bez přístupu k síti nebo za užití této rozmnoženiny byla nositeli autorského práva k tomuto dílu zaplacena odměna na základě licence povolující tuto rozmnoženinu.
50
Je třeba připomenout, že podle článku 2 směrnice 2001/29 přiznávají členské státy autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jejich děl jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech, přičemž čl. 5 odst. 2 této směrnice zároveň vyhrazuje členským státům možnost stanovit výjimky a omezení uvedeného práva na rozmnožování (rozsudek ze dne 10. dubna 2014, ACI Adam a další, C‑435/12, EU:C:2014:254, bod 21).
51
Soudní dvůr v tomto ohledu konstatoval, že jestliže členské státy rozhodnou zavést ve vnitrostátním právu výjimku pro soukromé rozmnožování, jsou konkrétně povinny stanovit na základě uvedeného čl. 5 odst. 2 písm. b) úhradu „spravedlivé odměny“ ve prospěch nositelů výlučného práva na rozmnožování (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 30, a ze dne 16. června 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 22).
52
Je pravda, že Soudní dvůr již konstatoval, že pokud se členský stát na základě čl. 5 odst. 2 směrnice 2001/29 rozhodl vyloučit v rámci věcné působnosti tohoto ustanovení veškeré právo nositelů práv udělit svolení k soukromému rozmnožování svých děl, jejich případné svolení nemá v právním řádu uvedeného státu žádné právní účinky. Soudní dvůr z toho vyvodil, že takový úkon nemá žádný vliv na újmu způsobenou nositelům práv, a to v důsledku zavedení daného opatření, kterým byli svého práva zbaveni, a nemůže mít proto ani žádný vliv na spravedlivou odměnu bez ohledu na to, zda byla na základě příslušného ustanovení této směrnice stanovena jako obligatorní nebo fakultativní (rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 65, jakož i citovaná judikatura).
53
Takový závěr však platí pouze v případě uvedeném v bodě 42 tohoto rozsudku, kdy fyzické osoby mohou disponovat rozmnoženinou dotyčného díla a mít nad ní kontrolu. Nositel autorského práva k tomuto dílu má totiž stále možnost zavést technologické prostředky uvedené v článku 6 směrnice 2001/29 a tím zabránit neoprávněným úkonům rozmnožení nebo je omezit, i když se jedná o soukromé užití. V tomto smyslu je třeba konstatovat, že podle čl. 6 odst. 1 této směrnice členské státy stanoví odpovídající právní ochranu před obcházením jakýchkoliv účinných technologických prostředků. Judikaturu uvedenou v předchozím bodě tohoto rozsudku tedy nelze chápat v tom smyslu, že tato výjimka představuje právo fyzických osob vytvářet rozmnoženinu díla pro soukromé užití a že jakékoli svolení nositele autorských práv nemá právní účinky, včetně případu, kdy si tento nositel ponechává kontrolu nad svým dílem prostřednictvím technologických prostředků.
54
Judikaturu Soudního dvora, která zdůrazňuje, že unijní normotvůrce chtěl vyhradit tuto výjimku pouze pro případy, kdy soukromé rozmnožování dotyčného díla způsobilo újmu nositeli autorského práva k tomuto dílu v rozsahu, v němž tento nositel ztratí možnost uplatnit své výlučné právo, je třeba chápat rovněž z tohoto hlediska. V tomto smyslu výrazy „náhrada“ a „náhrada za újmu“ použité v bodech 35 a 38 odůvodnění směrnice 2001/29 vyjadřují vůli tohoto normotvůrce zavést zvláštní systém odměny, který začne fungovat v okamžiku, kdy nositelům práv vznikne újma, jež v zásadě vede ke vzniku povinnosti poskytnout uvedeným nositelům práv náhradu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 41).
55
Naproti tomu to znamená, že takovou spravedlivou odměnu nelze získat, pokud si nositel autorského práva k dílu, které bylo předmětem rozmnoženiny, ponechal kontrolu nad tímto dílem prostřednictvím technologických prostředků a udělil k této rozmnoženině svolení, zejména prostřednictvím licence.
56
V projednávané věci předkládající soud naznačuje, že je možné, že nositel práv k dotčenému dílu obdrží prostřednictvím licenčního poplatku, který vyjedná s poskytovatelem streamovací služby, odměnu zčásti vypočtenou v závislosti na počtu použití rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti ze strany uživatele této služby. Na základě těchto okolností a případně zavedených technologických prostředků by bylo možné mít za to, že nositel práv je schopen dohlížet na užívání svých chráněných děl osobami, které k nim mají legální přístup, a svolení týkající se rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti spadá pod běžné užívání ze strany nositele práv, za které může sjednat odměnu v rámci výkonu autorského práva.
57
V tomto ohledu je třeba upřesnit, že podmínky týkající se odměny stanovené v licenční smlouvě, která poskytovateli streamovací služby povoluje pořizovat na zařízeních koncových uživatelů rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti, jsou irelevantní pro otázku, zda se na tyto rozmnoženiny může vztahovat výjimka pro soukromé rozmnožování stanovená v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. Rozhodující je pouze skutečnost, že si nositel práv chránících dotčené dílo ponechal kontrolu nad tímto dílem prostřednictvím technologických prostředků a mohl udělit svolení týkající se uvedených rozmnoženin, jelikož tato okolnost znamená, že tento nositel vykonal právo zakázat nebo udělit svolení k přístupu k tomuto dílu, a tudíž tytéž rozmnoženiny nelze považovat za příčinu újmy vzniklé uvedenému nositeli.
58
Naproti tomu v případě uvedeném v bodě 42 tohoto rozsudku, kdy fyzické osoby mohou disponovat rozmnoženinou dotyčného díla a mít nad ní kontrolu, nemá svolení nositele autorského práva k tomuto dílu žádné právní účinky. V tomto případě jsou případné odměny zaplacené za toto svolení neopodstatněné, jelikož úkony rozmnožení, na které se vztahuje výjimka pro soukromé rozmnožování ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, zakládají pouze nárok na spravedlivou odměnu ve smyslu tohoto ustanovení.
59
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že použití výjimky, kterou toto ustanovení stanoví, není dotčeno skutečností, že za úkon rozmnoženiny dotčeného díla k užívání bez přístupu k síti nebo za užití této rozmnoženiny byla nositeli autorského práva k tomuto dílu zaplacena odměna na základě licence povolující tuto rozmnoženinu, pokud nositel autorského práva k dotčenému dílu nezavedl technologické prostředky, a tudíž tento nositel nemohl udělit svolení k takovému úkonu.
K nákladům řízení
60
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti
musí být vykládán v tom smyslu, že
na zpřístupnění chráněného díla poskytovatelem streamovací služby na zařízení koncového uživatele prostřednictvím rozmnoženiny k užívání bez přístupu k síti na žádost tohoto uživatele, aniž s ním může uživatel po technické stránce nakládat mimo tuto službu, přičemž je zaručeno, že si nositel autorského práva k tomuto dílu ponechává kontrolu nad uvedeným dílem, která mu případně umožní zablokovat přístup k této rozmnoženině, se nevztahuje výjimka pro soukromé rozmnožování stanovená v tomto ustanovení.
2)
Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29
musí být vykládán v tom smyslu, že
použití výjimky, kterou toto ustanovení stanoví, není dotčeno skutečností, že za úkon rozmnoženiny dotčeného díla k užívání bez přístupu k síti nebo za užití této rozmnoženiny byla nositeli autorského práva k tomuto dílu zaplacena odměna na základě licence povolující tuto rozmnoženinu, pokud nositel autorského práva k dotčenému dílu nezavedl technologické prostředky, a tudíž tento nositel nemohl udělit svolení k takovému úkonu.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.