62024CJ0870
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
19. března 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Nařízení (EU) č. 651/2014 – Kategorie podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem – Výjimka stanovená pro podpory malým a středním podnikům – Článek 1 přílohy I – Pojem ‚podnik‘ – Článek 3 odst. 3 přílohy I – Pojem ‚propojené podniky‘ – Fyzická osoba, která má většinu hlasovacích práv spojených s akciemi podniku – Výkon hospodářské činnosti – Skutečný výkon kontroly přímým či nepřímým vměšováním do řízení podniku“
Ve věci C‑870/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud, Lotyšsko) ze dne 14. prosince 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 17. prosince 2024, v řízení
Valsts ieņēmumu dienests
proti
SIA „OUTLETICO“,
SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
ve složení: M. Condinanzi, předseda senátu, R. Frendo a A. Kornezov (zpravodaj), soudci,
generální advokát: A. Biondi,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za lotyšskou vládu: J. Davidoviča a K. Pommere, jako zmocněnkyně,
–
za belgickou vládu: P. Cottin a M. Van Regemorter, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: A.-L. Delbac, V. Hitrovs a A. Steiblytė, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 1 a čl. 3 odst. 3 přílohy I nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 [SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. 2014, L 187, s. 1), ve znění nařízení Komise (EU) 2020/972 ze dne 2. července 2020 (Úř. věst. 2020, L 215, s. 3) (dále jen „nařízení č. 651/2014“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Valsts ieņēmumu dienests (státní daňová správa, Lotyšsko) (dále jen „daňová správa“) a společností SIA „OUTLETICO“ (dále jen „Outletico“), společností založenou podle lotyšského práva, ve věci rozhodnutí, kterým tato daňová správa uložila společnosti Outletico, aby vrátila podpory, které protiprávně obdržela v souvislosti se zdravotní krizí spojenou s pandemií covidu-19.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení č. 651/2014
3
V bodech 30 a 40 odůvodnění nařízení č. 651/2014 je uvedeno:
„(30)
Za účelem odstranění rozdílů, které mohou vést k narušení hospodářské soutěže, v zájmu koordinace mezi různými iniciativami Unie a členských států, které se zaměřují na malé a střední podniky, jakož i z důvodu administrativní transparentnosti a právní jistoty by definice malých a středních podniků použitá pro účely tohoto nařízení měla vycházet z definice v doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků, malých a středních podniků [Úř. věst. 2003, L 124, s. 36].
[…]
(40)
Malé a střední podniky hrají rozhodující roli při tvorbě pracovních příležitostí a obecně jsou faktorem sociální stability a hospodářského rozvoje. Jejich rozvoji však může bránit selhání trhu, v důsledku čehož tyto podniky čelí dále uvedeným typickým nevýhodám. Tyto podniky mají často potíže při získávání kapitálu nebo půjček, které jsou dány přetrvávající neochotou riskovat na straně některých finančních trhů a omezeným zajištěním, které mohou tyto podniky nabídnout. Jejich omezené zdroje jim mohou rovněž zúžit přístup k informacím, zejména o nových technologiích a potenciálních trzích. V zájmu ulehčení rozvoje hospodářské činnosti malých a středních podniků by toto nařízení proto mělo vyjmout některé kategorie podpory, pokud jsou poskytnuty ve prospěch malých a středních podniků. U těchto kategorií podpory by se mělo jednat zejména o investiční podporu určenou malým a středním podnikům a o podporu na účast těchto podniků na veletrzích.“
4
Článek 1 tohoto nařízení stanoví:
„1.   Toto nařízení se použije na tyto kategorie podpory:
[…]
b)
podpora určená malým a středním podnikům ve formě investiční podpory, provozní podpory a podpory přístupu malých a středních podniků k financování;
[…]
4.   Toto nařízení se nepoužije na:
[…]
c)
podporu určenou podnikům v obtížích, s výjimkou režimů podpory na náhradu škod způsobených některými přírodními pohromami, režimů podpory na zahájení činnosti, režimů regionální provozní podpory, režimů podpory, na které se vztahuje článek 19b, podpory malým a středním podnikům podle článku 56f a podpory pro finanční zprostředkovatele podle článků 16, 21, 22 a 39, jakož i oddílu 16 kapitoly III, za předpokladu, že se v rámci těchto režimů nedostává podnikům v obtížích příznivějšího zacházení než jiným podnikům. Toto nařízení se však odchylně vztahuje na podniky, které ke dni 31. prosince 2019 v obtížích nebyly, avšak dostaly se do obtíží v průběhu období od 1. ledna 2020 do 31. prosince 2021.
[…]“
5
Článek 2 uvedeného nařízení stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se použijí následující definice:
[…]
2.   ‚malými a středními podniky‘ se rozumějí podniky, které splňují kritéria stanovená v příloze I;
[…]
18.
‚podnikem v obtížích‘ se rozumí podnik, v jehož případě nastane alespoň jedna z následujících okolností:
a)
V případě společnosti s ručením omezeným (která není malým nebo středním podnikem a jejíž existence nepřesahuje tři roky nebo – pro účely způsobilosti pro rizikové financování – která není malým nebo středním podnikem do sedmi let od jeho prvního komerčního prodeje, jenž je na základě hloubkové kontroly provedené vybraným finančním zprostředkovatelem způsobilý pro investice v oblasti rizikového financování), kde v důsledku kumulace ztrát došlo ke ztrátě více než poloviny upsaného základního kapitálu. […],
[…]
e)
V případě podniku, který není malým nebo středním podnikem, kde v uplynulých dvou letech:
1)
účetní poměr dluhu společnosti k vlastnímu kapitálu je vyšší než 7,5 a
2)
poměr úrokového krytí hospodářského výsledku společnosti […] je nižší než 1,0.
[…]
24)
‚velkými podniky‘ se rozumějí podniky, které nesplňují kritéria stanovená v příloze I;
[…]“
6
Článek 3 téhož nařízení stanoví:
„Režimy podpory, jednotlivá podpora poskytnutá na základě těchto režimů a podpora ad hoc jsou slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 2 nebo 3 [SFEU] a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 [SFEU], pokud tato podpora splňuje všechny podmínky stanovené v kapitole I tohoto nařízení a rovněž zvláštní podmínky platné pro příslušnou kategorii podpory stanovené v kapitole III tohoto nařízení.“
7
Článek 1 přílohy I nařízení č. 651/2014, nadepsané „Definice malých a středních podniků“, uvádí:
„Podnikem se rozumí každý subjekt vykonávající hospodářskou činnost, bez ohledu na svou právní formu. K těmto subjektům patří zejména osoby samostatně výdělečně činné a rodinné podniky vykonávající řemeslné či jiné činnosti a obchodní společnosti nebo sdružení, která pravidelně vykonávají hospodářskou činnost.“
8
Článek 2 této přílohy I stanoví:
„1.   Kategorie mikropodniků, malých a středních podniků (MSP) je složena z podniků, které zaměstnávají méně než 250 osob a jejichž roční obrat nepřesahuje 50 milionů [eur] nebo jejichž bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 43 miliony [eur].
2.   V rámci kategorie malých a středních podniků je malý podnik vymezen jako podnik, který zaměstnává méně než 50 osob a jehož roční obrat nebo bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 10 milionů [eur].
3.   V rámci kategorie malých a středních podniků je mikropodnik vymezen jako podnik, který zaměstnává méně než 10 osob a jehož roční obrat nebo bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 2 miliony [eur].“
9
Článek 3 uvedené přílohy I uvádí:
„1.   ‚Nezávislé podniky‘ jsou všechny podniky, které nejsou zařazeny mezi partnerské podniky ve smyslu odstavce 2 ani mezi propojené podniky ve smyslu odstavce 3.
[…]
3.   ‚Propojené podniky‘ jsou podniky, mezi nimiž existuje některý z následujících vztahů:
a)
podnik vlastní většinu hlasovacích práv akcionářů nebo společníků v jiném podniku;
b)
podnik má právo jmenovat nebo odvolávat většinu členů správního, řídícího nebo dozorčího orgánu jiného podniku;
c)
podnik má právo uplatňovat rozhodující vliv v jiném podniku podle smlouvy uzavřené s daným podnikem nebo dle ustanovení v zakladatelské listině, zakladatelské či společenské smlouvě nebo ve stanovách tohoto podniku;
d)
podnik, který je akcionářem nebo členem jiného podniku, ovládá sám v souladu s dohodou uzavřenou s jinými akcionáři nebo společníky daného podniku většinu hlasovacích práv náležejících akcionářům nebo společníkům v daném podniku.
[…]
Podniky, jež mezi sebou mají některý ze vztahů popsaných v prvním pododstavci prostřednictvím jednoho či více dalších podniků nebo prostřednictvím některého z investorů uvedených v odstavci 2, jsou rovněž považovány za propojené.
Podniky, které mají jeden či více takových vztahů prostřednictvím fyzické osoby nebo prostřednictvím skupiny fyzických osob, které jednají společně, jsou taktéž považovány za propojené podniky, pokud svou činnost nebo část své činnosti vykonávají na stejném relevantním trhu nebo na sousedních trzích.
[…]“
10
Článek 6 téže přílohy I zní:
„1.   V případě nezávislého podniku jsou údaje včetně počtu zaměstnanců sestaveny výlučně na základě účetních závěrek daného podniku.
2.   Údaje, včetně počtu zaměstnanců, podniku, který má partnerské podniky nebo propojené podniky, jsou sestaveny na základě účetní závěrky a dalších údajů podniku nebo na základě konsolidované účetní závěrky podniku, je-li sestavována, nebo konsolidované účetní závěrky, do které je podnik zahrnut v rámci konsolidace.
S údaji uvedenými v prvním pododstavci jsou agregovány údaje o všech partnerských podnicích daného podniku, které na něj přímo navazují jak na nižší, tak na vyšší úrovni. Tyto údaje jsou připočítávány v poměrné výši podle procentuálního podílu na základním kapitálu či hlasovacích právech (podle toho, která z hodnot je vyšší). V případě vzájemného vlastnictví se použije vyšší z procentuálních podílů.
K údajům uvedeným v prvním a druhém pododstavci je připojeno 100 % hodnot všech podniků, které jsou s daným podnikem přímo či nepřímo propojeny, pokud tyto hodnoty nejsou již zahrnuty do konsolidované účetní závěrky.
[…]“
Dočasný rámec
11
Body 4, 18 a 22 sdělení Komise nazvaného „Dočasný rámec pro opatření státní podpory na podporu hospodářství při stávajícím šíření koronavirové nákazy COVID-19“ (Úř. věst. 2020, C 91 I, s. 1) ve znění sdělení Komise ze dne 28. ledna 2021 (Úř. věst. 2021, C 34, s. 6), stanoví:
„4.
Vzhledem k výjimečným okolnostem způsobeným koronavirovou nákazou COVID-19 mohou závažnému nedostatku likvidity čelit podniky všech velikostí. S náhlým nedostatkem likvidity či dokonce s její nedostupností se mohou potýkat jak solventní, tak méně solventní podniky. Ohroženy jsou zejména malé a střední podniky. V krátkodobém a střednědobém horizontu tato skutečnost tedy může vážně zasáhnout hospodářskou situaci mnoha zdravých podniků a jejich zaměstnanců a zároveň mít rovněž dlouhodobější následky, které mohou ohrozit jejich samotné přežití.
[…]
18.
Vzhledem k tomu, že koronavirová nákaza covidem-19 postihuje všechny členské státy a izolační opatření přijatá členskými státy mají dopad na podniky, Komise je toho názoru, že státní podpora je odůvodněná a může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU po omezenou dobu za účelem nápravy nedostatku likvidity, s nímž se podniky potýkají, a zajištění toho, aby poruchy způsobené nákazou covidem-19 neohrozily jejich životaschopnost, zejména pak v případě malých a středních podniků.
[…]
22.
Komise bude [státní podporu v omezené výši poskytnutou dočasně podnikům, které čelí náhlému nedostatku nebo dokonce nedostatku likvidity] považovat za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU za předpokladu, že budou splněny všechny následující podmínky […]:
[…]
c.
podporu nelze poskytnout podnikům, které již byly k 31. prosinci 2019 v obtížích (ve smyslu [nařízení č. 651/2014] […]).
Odchylně od výše uvedeného může být podpora poskytnuta mikropodnikům nebo malým podnikům (ve smyslu přílohy I [nařízení č. 651/2014]), které se nacházely v obtížích již ke dni 31. prosince 2019, pokud vůči nim nebylo zahájeno kolektivní úpadkové řízení podle vnitrostátního práva a neobdržely podporu na záchranu nebo podporu na restrukturalizaci.
[…]“
Lotyšské právo
12
Článek 4.1 nařízení Rady ministrů č. 676 ze dne 10. listopadu 2020 o podporách poskytovaných podniků postiženým krizí covidu-19 za účelem zajištění jejich provozního kapitálu, ve znění použitelném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení (dále jen „nařízení č. 676/2020“), stanoví:
„V souladu s tímto nařízením může být podpora poskytnuta podnikům, které splňují definici mikropodniků a malých a středních podniků uvedenou v článku 2 přílohy I nařízení [č.] 651/2014 nebo definici velkého podniku podle čl. 2 bodu 24 [tohoto nařízení].“
13
Podle článku 5 tohoto nařízení:
„Pro účely tohoto nařízení se propojenými osobami rozumí hospodářské subjekty, které splňují definici ‚propojených podniků‘ uvedenou v čl. 3 odst. 3 přílohy I nařízení [č.] 651/2014.“
14
Článek 16.2 uvedeného nařízení zní následovně:
„Podpora se neposkytne středním nebo velkým hospodářským subjektům, které již ke dni 31. prosince 2019 a v době poskytnutí podpory měly být považovány za podniky v obtížích v souladu s definicí stanovenou v čl. 2 bodě 18 nařízení [č.] 651/2014.“
15
Článek 18 nařízení 676/2020 stanoví:
„Je-li zjištěno porušení požadavků v oblasti státních podpor stanovených v tomto nařízení, je podnik povinen vrátit daňové správě celou neoprávněně obdrženou státní podporu včetně úroků v souladu s ustanoveními kapitol IV a V zákona o kontrole podpor obchodní činnosti.“
16
Článek 186 odst. 3 Komerclikums (obchodní zákoník), stanoví:
„Podíl ve společnosti zakládá právo společníka účastnit se řízení společnosti, rozdělování zisku a rozdělování aktiv společnosti v případě její likvidace, jakož i jiná práva stanovená zákonem a stanovami.“
17
Článek 209 tohoto zákoníku stanoví:
„Řídícími orgány společnosti jsou valná hromada a statutární orgán, jakož i (případně) dozorčí rada.“
18
Článek 210 uvedeného zákoníku zní následovně:
„(1)   Pouze valná hromada má pravomoc:
1)
změnit stanovy;
2)
zvýšit nebo snížit základní kapitál;
3)
volit a odvolávat členy dozorčí rady;
4)
volit a odvolávat členy statutárního orgánu;
5)
schválit roční účetní závěrku a rozdělit zisk;
6)
volit a odvolávat auditora a likvidátora;
7)
přijmout rozhodnutí o podání žaloby proti členům statutárního orgánu, členům dozorčí rady, zakladatelům nebo společníkům a jmenovat zástupce společnosti pro řešení sporů před soudem;
[…]
9)
přijmout rozhodnutí o ukončení, pokračování, pozastavení, obnově nebo reorganizaci činnosti společnosti, jakož i o uzavření, změně nebo ukončení skupinové dohody mezi společnostmi;
10)
rozhodovat v dalších věcech, které byly zákonem nebo stanovami přeneseny do pravomoci valné hromady.
(2)   Valná hromada má rovněž právo přijímat rozhodnutí, která spadají do pravomoci statutárního orgánu nebo dozorčí rady. V takovém případě společníci, kteří hlasovali pro tato rozhodnutí, odpovídají společně a nerozdílně za škodu způsobenou v důsledku těchto rozhodnutí.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
19
A, fyzická osoba, vlastní 100 % kapitálu společnosti SIA „Esterkin Family Investments“, která je společností založenou podle lotyšského práva, 75 % kapitálu společnosti SIA „IC Industries Holdings“, která je rovněž společností založenou podle lotyšského práva, jakož i 100 % kapitálu společnosti RRE Tradecenters holding Ltd., která je společností založenou podle kyperského práva. Posledně uvedená společnost vlastní podíl ve výši 60 % ve společnosti Outletico, která dále vlastní 100 % kapitálu společnosti SIA „Business Park“, jiné společnosti založené podle lotyšského práva.
20
Dne 21. března a 16. dubna 2021 požádala společnost Outletico daňovou správu o poskytnutí podpory podnikům postiženým krizí covidu-19 za leden a březen 2021.
21
Rozhodnutími této daňové správy ze dne 30. dubna a 17. května 2021 bylo těmto žádostem vyhověno a společnosti Outletico byla z tohoto titulu poskytnuta částka 45597,69 eura za leden 2021 a 45597,68 eura za březen 2021. Daňová správa měla za to, že Outletico je malým a středním podnikem ve smyslu nařízení č. 651/2014 a splňuje kritéria stanovená v nařízení č. 676/2020 pro získání podpory.
22
Dvěma rozhodnutími ze dne 27. prosince 2021 úřad pověřený výběrem daně u daňové správy, který měl za to, že Outletico spadá do kategorie „velkých podniků“ a ke dni 31. prosince 2019, jakož i ke dni poskytnutí podpor byl podnikem v obtížích, zrušil rozhodnutí uvedená v předchozím bodě a nařídil této společnosti vrátit protiprávně obdržené podpory.
23
Outletico podala proti rozhodnutím tohoto úřadu stížnosti.
24
Rozhodnutím ze dne 25. března 2022 daňová správa toto rozhodnutí potvrdila. Zaprvé měla za to, že společnosti RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings a Business Park musí být považovány za „propojené podniky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 přílohy I nařízení č. 651/2014 se společností Outletico a posledně uvedená společnost musí být jakožto člen skupiny propojených podniků považována na základě údajů týkajících se všech společností této skupiny za součást „velkého podniku“ ve smyslu čl. 2 bodu 24 nařízení č. 651/2014.
25
Tato správa totiž nejprve uvedla, že z obchodního rejstříku vyplývá, že ke dni poskytnutí dotčených podpor vlastnila RRE Tradecenters holding kontrolní podíl ve společnosti Outletico, která dále vlastnila takový podíl ve společnosti Business Park. Dále měla uvedená správa za to, že jelikož fyzická osoba A přímo řídí a kontroluje společnosti RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings, musí být považována za hospodářský subjekt, a tedy za „podnik“ ve smyslu článku 1 a čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce této přílohy I. Nakonec z toho vyvodila, že společnosti Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings na jedné straně a Outletico na straně druhé udržovaly vztahy prostřednictvím podniku, a nikoli „fyzických osob“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 čtvrtého pododstavce uvedené přílohy.
26
Daňová správa měla zadruhé za to, že jak ke dni 31. prosince 2019, tak ke dni poskytnutí dotčených podpor musí být společnost Outletico s ohledem na své vlastní údaje a údaje týkající se podniků propojených s touto společností považována za „podnik v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 tohoto nařízení, a uvedená společnost tudíž neměla nárok na tyto podpory.
27
Outletico podala k administratīvā rajona tiesa (okresní správní soud, Lotyšsko) žalobu znějící na zrušení rozhodnutí daňové správy ze dne 25. března 2022, v níž zejména zpochybnila použití pojmu „propojené podniky“ vůči ní. Outletico zejména tvrdila, že A musí být považován za fyzickou osobu, a nikoli za podnik.
28
Rozsudkem ze dne 22. listopadu 2022 uvedený soud toto rozhodnutí zrušil z důvodu, že A je fyzickou osobou, a nikoli podnikem, takže podle čl. 3 odst. 3 čtvrtého pododstavce přílohy I nařízení č. 651/2014 nelze mít za to, že Outletico je propojena se společnostmi Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings, neboť tyto tři společnosti nevykonávají svou činnost na stejném trhu nebo na sousedních trzích. Uvedený soud měl za to, že Outletico byla propojena pouze se společnostmi RRE Tradecenters holding a Business Park a na tomto základě musí být Outletico kvalifikována jako malý a střední podnik ve smyslu nařízení č. 651/2014, takže má nárok na podpory dotčené ve věci v původním řízení.
29
Daňová správa podala proti tomuto rozsudku odvolání k Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud, Lotyšsko), který je předkládajícím soudem, přičemž zejména tvrdila, že pokud fyzická osoba přímo nebo nepřímo řídí a ovládá několik podniků, musí být považována za hospodářský subjekt, a tedy za „podnik“ ve smyslu článku 1 a čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce přílohy I nařízení č. 651/2014.
30
Předkládající soud poznamenává, že spor v původním řízení se týká otázky, které podniky je třeba považovat za podniky propojené se společností Outletico pro účely kvalifikace této společnosti jako malého nebo středního podniku nebo „velkého podniku“ ve smyslu nařízení č. 651/2014. V tomto ohledu se táže na rozsah pojmu „podnik“ ve smyslu článku 1 přílohy I tohoto nařízení, zejména na to, zda pod tento pojem spadá fyzická osoba, která drží kontrolní podíly v několika společnostech. Proto se tento soud táže, zda vztahy mezi společnostmi Outletico na jedné straně a Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings na straně druhé musí být považovány za vztahy udržované prostřednictvím „podniku“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce této přílohy I nebo „fyzické osoby“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 čtvrtého pododstavce uvedené přílohy, v kterémžto případě by tyto tři podniky nemohly být považovány za propojené.
31
Podle předkládajícího soudu z rozsudku ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další (C‑222/04, EU:C:2006:8), vyplývá, že pro účely určení existence hospodářské činnosti v případě, že fyzická osoba drží podíl ve společnosti, která přímo vykonává hospodářskou činnost na trhu, nestačí prokázat, že tato fyzická osoba drží tento podíl, i když se jedná o kontrolní podíl, ale je třeba rovněž posoudit, zda uvedená fyzická osoba skutečně zasahuje do řízení této společnosti.
32
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že daňová správa ve svém rozhodnutí ze dne 25. března 2022 vycházela výlučně z rozsahu účasti A na kapitálu společností Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings, aby dospěla k závěru, že osoba A přímo řídila a kontrolovala tyto společnosti. Tento soud upřesňuje, že podle čl. 186 odst. 3 a čl. 210 odst. 1 a 2 obchodního zákoníku spadá přijímání některých rozhodnutí o řízení podniku do pravomoci valné hromady (držitelů podílů).
33
Uvedený soud si tedy klade otázku, zda tato rozhodovací pravomoc sama o sobě postačuje k tomu, aby bylo na fyzickou osobu, která vlastní kontrolní podíl ve společnosti, nahlíženo tak, že rovněž fakticky vykonává kontrolu nad touto společností tím, že přímo nebo nepřímo ovlivňuje její řízení, a tedy vykonává hospodářskou činnost nebo se podílí na hospodářské činnosti této společnosti, a tudíž představuje podnik.
34
Za těchto podmínek se Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být článek 1 a čl. 3 odst. 3 přílohy I [nařízení č. 651/2014] vykládány v tom smyslu, že za podnik musí být považována i fyzická osoba, která vlastní podíl v podniku?
Má na odpověď na výše uvedenou otázku vliv skutečnost, že vnitrostátní právo stanoví, že přijímání určitých rozhodnutí týkajících se řízení společnosti přísluší valné hromadě (držitelů obchodních podílů)? Představuje výše uvedené samo o sobě dostatečný základ pro učinění závěru, že fyzická osoba, která má podíl na kapitálu podniku (většinu hlasovacích práv společníků), přímo nebo nepřímo zasahuje do řízení podniku a vykonává tak hospodářskou činnost nebo se podílí na hospodářské činnosti tohoto podniku, aniž by bylo nutné posuzovat, zda se fyzická osoba skutečně podílí na řízení podniku?
2)
Musí být čl. 3 odst. 3 čtvrtý pododstavec přílohy I [nařízení č. 651/2014] vykládán v tom smyslu, že pojem „podniky, které mají jeden či více takových vztahů prostřednictvím fyzické osoby“, ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje i případ, kdy fyzická osoba drží podíly na kapitálu a většinu hlasovacích práv v podniku, který drží většinu hlasovacích práv společníků v jiném podniku, u něhož se má za to, že je podnikem propojeným s jinými podniky, a v posledně uvedených podnicích má tatáž fyzická osoba podíly na kapitálu a drží většinu hlasovacích práv společníků?“
K předběžným otázkám
35
Podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z pohledu této logiky je na Soudním dvoru, aby případně přeformuloval otázky, které jsou mu položeny. Soudnímu dvoru v tomto ohledu přísluší, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, a zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vytěžil ty prvky unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, a ze dne 23. října 2025, Zlakov, C‑744/23, EU:C:2025:816, bod 17 a citovaná judikatura).
36
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že daňová správa měla ve svém rozhodnutí ze dne 25. března 2022 za to, že společnosti RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings, Outletico a Business Park musí být považovány za „propojené podniky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce přílohy I nařízení č. 651/2014.
37
Předkládající soud, který má přezkoumat legalitu posledně uvedeného rozhodnutí, nemá žádné pochybnosti o tom, zda společnost Outletico může být považována za „propojený“ podnik ve smyslu čl. 3 odst. 3 přílohy I nařízení č. 651/2014 zaprvé se společností RRE Tradecenters holding, která vlastní 60 % jejího kapitálu, a zadruhé se společností Business Park, jejíž veškerý kapitál vlastní společnost Outletico.
38
Tento soud se v podstatě snaží určit, zda je třeba mít za to, že Outletico je propojena nejen se společnostmi RRE Tradecenters holding a Business Park, ale rovněž, prostřednictvím společnosti RRE Tradecenters holding a osoby A, se společnostmi Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings, jelikož A vlastní 100 %, 100 % a 75 % jejich kapitálu.
39
Z předkládacího rozhodnutí totiž vyplývá, že pokud by všechny společnosti uvedené v předchozím bodě měly být považovány za „propojené podniky“, Outletico by nemohla být kvalifikována jako malý a střední podnik. Musela by tedy být považována za podnik v obtížích ke dni 31. prosince 2019 a byla by povinna vrátit podpory dotčené ve věci v původním řízení, jelikož ty musí být za takových podmínek považovány za protiprávní. Naopak, pokud by měla být společnost Outletico považována za společnost propojenou pouze se společnostmi RRE Tradecenters holdings a Business Park, jako malý a střední podnik, unikla by kvalifikaci podniku, který byl ke dni 31. prosince 2019 v obtížích, a mohla by si ponechat prospěch z těchto podpor.
40
V tomto kontextu se předkládající soud v podstatě táže, zda fyzická osoba, která vlastní kontrolní podíly v podnicích, může být sama kvalifikována jako „podnik“, jehož prostřednictvím tyto podniky mezi sebou udržují nepřímo vztahy, které mohou vést ke kvalifikaci všech těchto subjektů jako „propojených podniků“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce přílohy I nařízení č. 651/2014.
41
S ohledem na tyto skutečnosti je třeba mít za to, že podstatou obou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda článek 1 a čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec přílohy I nařízení č. 651/2014 musí být vykládány v tom smyslu, že fyzická osoba, která vlastní kontrolní podíl, který jí přiznává většinu hlasovacích práv společníků společnosti vykonávající hospodářskou činnost, musí: pouze z tohoto důvodu být považován za podnik, který sám vykonává hospodářskou činnost, a tudíž za „podnik“ ve smyslu článku 1 této přílohy, jehož prostřednictvím tyto společnosti nepřímo udržují vztahy, které je mohou kvalifikovat jako „propojené podniky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce uvedené přílohy. Konkrétně si klade otázku, zda skutečnost, že podle vnitrostátního práva některá rozhodnutí týkající se řízení společnosti spadají do pravomoci valné hromady společníků, sama o sobě postačuje k závěru, že se taková fyzická osoba podílí na hospodářské činnosti této společnosti, aniž je nutné zkoumat, zda se skutečně podílí na řízení této společnosti.
42
Jak vyplývá zejména z bodu 40 odůvodnění nařízení č. 651/2014, jehož cílem je prohlásit určité kategorie státní podpory za slučitelné s vnitřním trhem podle článků 107 a 108 SFEU, Komise osvobozuje určité kategorie státních podpor, pokud jsou poskytovány ve prospěch malých a středních podniků, z důvodu selhání trhu, která vedou k tomu, že tyto podniky čelí řadě znevýhodnění, která omezují jejich sociálně a hospodářsky žádoucí rozvoj (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Itálie v. Komise, C‑91/01, EU:C:2004:244, bod 46, a ze dne 24. září 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, bod 31).
43
Podle článků 2 a 3 přílohy I nařízení č. 651/2014 může být podnik považován za malý nebo střední podnik ve smyslu tohoto nařízení, pokud splňuje tři kritéria, konkrétně kritérium počtu zaměstnaných osob, finanční kritérium týkající se ročního obratu nebo bilanční sumy roční rozvahy, a kritérium nezávislosti (rozsudek ze dne 24. září 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, bod 32 a citovaná judikatura).
44
Pokud jde o posledně uvedené kritérium, Soudní dvůr rozhodl, že cílem tohoto kritéria je zajistit, aby z opatření určených malým a středním podnikům měly skutečně prospěch podniky, pro které velikost představuje znevýhodnění, a nikoliv podniky, které patří k velké skupině a mají tak přístup k prostředkům a podpoře, jimiž nedisponují jejich konkurenti stejné velikosti i (rozsudek ze dne 24. září 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, bod 33 a citovaná judikatura).
45
Cílem tohoto kritéria je tedy lépe pochopit, jak vyplývá mimo jiné z bodu 9 odůvodnění doporučení 2003/361, z něhož, jak uvádí bod 30 odůvodnění nařízení č. 651/2014, vychází pojem „malé a střední podniky“, skutečné hospodářské postavení malých a středních podniků a vyloučit, aby byly jako malé a střední podniky kvalifikovány skupiny podniků, jejichž hospodářská síla překračuje sílu skutečných malých a středních podniků, s cílem vyhradit výhody vyplývající pro kategorii malých a středních podniků z různých pravidel nebo opatření pouze těm podnikům, které je opravdu potřebují (rozsudek ze dne 24. září 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, bod 34 a citovaná judikatura).
46
Pojem „malý a střední podnik“ ve smyslu nařízení č. 651/2014, přitom musí být v rozsahu, v němž vede k tomu, že podnikům, na které se vztahuje, přiznává výhody, nejčastěji prostřednictvím pravidel odchylujících se od obecných pravidel, vykládán restriktivně (rozsudek ze dne 24. září 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, bod 65 a citovaná judikatura).
47
V souladu s čl. 2 bodem 2 nařízení č. 651/2014 ve spojení s čl. 2 odst. 1 přílohy I tohoto nařízení spadají do kategorie malých a středních podniků podniky, které zaměstnávají méně než 250 osob a jejichž roční obrat nepřesahuje 50 milionů eur nebo jejichž bilanční suma roční rozvahy nepřesahuje 43 milionů eur.
48
Pro účely výpočtu počtu zaměstnanců a finančních částek podniků rozlišují články 3 a 6 této přílohy zejména mezi „nezávislými podniky“ a „propojenými podniky“. Podle čl. 6 odst. 1 uvedené přílohy I jsou v případě nezávislého podniku údaje včetně počtu zaměstnanců sestaveny výlučně na základě účetních závěrek daného podniku. Naproti tomu z odst. 2 prvního a třetího pododstavce tohoto článku 6 vyplývá, že v případě podniku propojeného s jinými podniky, je třeba k údajům tohoto podniku připojit 100 % hodnot všech podniků, které jsou s daným podnikem přímo či nepřímo propojeny, pokud tyto hodnoty nejsou již zahrnuty do konsolidované účetní závěrky.
49
Podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) téže přílohy I jsou dva podniky „propojeny“, pokud jeden podnik vlastní většinu hlasovacích práv akcionářů nebo společníků v jiném podniku.
50
Podle třetího pododstavce tohoto odstavce 3 se za propojené považují rovněž podniky, jež mezi sebou mají některý ze vztahů popsaných v prvním pododstavci uvedeného odstavce prostřednictvím „jednoho či více dalších podniků“.
51
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Outletico udržuje se společnostmi Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings přinejmenším takový vztah, jako je vztah uvedený v čl. 3 odst. 3 prvním pododstavci písm. a) přílohy I nařízení č. 651/2014, a to prostřednictvím společnosti RRE Tradecenters holding, která vlastní 60 % kapitálu společnosti Outletico, a tudíž většinu hlasovacích práv jejích společníků, a dále prostřednictvím osoby A, která vlastní veškerý kapitál společnosti RRE Tradecenters holding, veškerý kapitál společnosti Esterkin Family Investments a 75 % kapitálu společnosti IC Industries Holdings, a z tohoto důvodu většinu hlasovacích práv společníků těchto tří posledně uvedených společností.
52
Pokud jde o otázku, zda skutečnost, že fyzická osoba drží kontrolní podíly v podniku spolu s právy, která z nich vyplývají podle vnitrostátního práva, postačuje k závěru o výkonu „hospodářské činnosti“, a tudíž ke kvalifikaci této fyzické osoby jako „podniku“ ve smyslu článku 1 přílohy I nařízení č. 651/2014, je třeba uvést, že z tohoto článku 1 vyplývá, že podnikem se rozumí každý subjekt vykonávající hospodářskou činnost, bez ohledu na svou právní formu. K těmto subjektům patří zejména osoby samostatně výdělečně činné a rodinné podniky vykonávající řemeslné či jiné činnosti a obchodní společnosti nebo sdružení, která pravidelně vykonávají hospodářskou činnost.
53
Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že pojem „podnik“ ve smyslu uvedeného článku 1 zahrnuje jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu, a to nezávisle na právním postavení tohoto subjektu či výdělečné povaze cíle, který sleduje (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. října 2022, Baltijas Starptautiskā Akadēmija a Stockholm School of Economics in Riga, C‑164/21 a C‑318/21, EU:C:2022:785, bod 68, jakož i citovaná judikatura).
54
V tomto ohledu je třeba zaprvé zdůraznit, že fyzická osoba může být považována za „podnik“, pokud vykonává hospodářskou činnost. Pojem „podnik“ ve smyslu článku 1 přílohy I nařízení č. 651/2014 se totiž vztahuje na „každý subjekt vykonávající hospodářskou činnost, bez ohledu na svou právní formu“. Tento výklad je ostatně podpořen druhou větou tohoto článku 1, podle které se za podniky považují zejména osoby „samostatně výdělečně činné a rodinné podniky“ vykonávající řemeslné či jiné činnosti.
55
Zadruhé je třeba připomenout, že hospodářskou činnost může vykonávat buď subjekt přímo na trhu, nebo nepřímo entita, která tento subjekt ovládá v rámci hospodářského celku, který společně tvoří (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další, C‑222/04, EU:C:2006:8, body 108 až 110).
56
V tomto ohledu Soudní dvůr rozhodl, že pouhé držení podílů, včetně kontrolních, pokud umožňuje pouze výkon práv spojených s postavením akcionáře nebo společníka, jakož i případně přijímání dividend, pouhých plodů z vlastnictví majetku, nepostačuje k určení hospodářské činnosti subjektu vlastnícího tyto podíly (rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další, C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 111).
57
Naproti tomu subjekt, který vlastní ve společnosti kontrolní podíly, jejichž prostřednictvím skutečně vykonává kontrolu tak, že přímo či nepřímo zasahuje do jejího řízení, musí být považován za účastnícího se hospodářské činnosti vykonávané ovládaným podnikem. Z tohoto důvodu musí být sám kvalifikován jako podnik (rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další, C‑222/04, EU:C:2006:8, body 112 a 113).
58
Z judikatury připomenuté v bodech 53 a 55 až 57 tohoto rozsudku vyplývá, že subjekt, včetně fyzické osoby, která vlastní podíly ve společnosti, může být kvalifikován jako „podnik“ pouze tehdy, jsou-li splněny dvě podmínky. Zaprvé mu tyto podíly musí umožnit vykonávat kontrolu nad společností. Zadruhé musí tuto kontrolu skutečně vykonávat tím, že přímo či nepřímo zasahuje do řízení této společnosti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další, C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 118).
59
Z toho vyplývá, že pouhé vlastnictví většinového podílu v takové společnosti, či dokonce veškerého kapitálu této společnosti, nemůže samo o sobě vést k závěru o skutečném výkonu takové kontroly. Tento výkon musí být konkrétně prokázán v každém jednotlivém případě na základě indicií, které mohou prokázat, že dotyčný subjekt přímo nebo nepřímo zasahuje do řízení této společnosti.
60
Držení takových podílů ve společnostech, které vykonávají hospodářskou činnost, zejména fyzickými osobami totiž může často představovat pouhý výkon vlastnických práv k majetku, zejména pokud vyplývá z pouhé kapitálové investice investora (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další, C‑222/04, EU:C:2006:8, body 111 až 117).
61
V tomto ohledu okolnost, že lotyšské právo přiznává každému držiteli podílů na základním kapitálu společnosti určitá práva spojená se samotným postavením akcionáře, jako jsou hlasovací práva a práva účasti na valné hromadě, která má pravomoc přijímat určitá rozhodnutí týkající se řízení společnosti, sama o sobě neznamená, že tento držitel skutečně vykonává kontrolu nad touto společností tím, že přímo či nepřímo zasahuje do řízení této společnosti. Taková práva totiž vyplývají ex lege z pouhého vlastnictví kapitálu nebo z pouhého postavení společníka, a jako taková tedy nestačí k odlišení situace, ve které fyzická osoba vykonává hospodářskou činnost spočívající ve skutečné kontrole společnosti tím, že přímo nebo nepřímo zasahuje do jejího řízení, od situace, kdy podíl takové fyzické osoby představuje pouhý výkon vlastnických práv k majetku, zejména pokud tento podíl vyplývá z pouhé kapitálové investice investora.
62
Naproti tomu, jak v podstatě uvedla belgická vláda ve svém písemném vyjádření, další indicie, jako je skutečnost, že držitel kontrolních podílů vykonává funkce v dozorčích orgánech nebo ve správní radě, že je podnikatelem držícím takové podíly v několika společnostech, které jednají koordinovaně nebo sledují společný cíl, nebo že oznámil obchodní strategii, kterou hodlá provádět prostřednictvím ovládané společnosti, mohou být zohledněny za účelem ověření, zda uvedený držitel přímo nebo nepřímo zasahuje do řízení podniku, a tudíž vykonává skutečnou kontrolu nad jeho činností.
63
V projednávané věci má předkládající soud podle všeho ověřit legalitu rozhodnutí daňové správy ze dne 25. března 2022, které je podle předkládacího rozhodnutí založeno pouze na okolnosti, že A vlastní kontrolní podíly ve společnostech RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
64
Z výše uvedených úvah vyplývá, že pouhá okolnost, že A drží v těchto společnostech kontrolní podíly spolu s právy, která z nich vyplývají podle lotyšského práva, sama o sobě nestačí k prokázání, že tato fyzická osoba skutečně vykonává tuto kontrolu tím, že přímo či nepřímo zasahuje do jejich řízení, a z tohoto důvodu vykonává hospodářskou činnost umožňující ji kvalifikovat jako „podnik“ ve smyslu článku 1 přílohy I nařízení č. 651/2014. Z této jediné skutečnosti tedy nelze vyvodit, že Outletico udržuje prostřednictvím A se společnostmi Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings nepřímé vztahy, které by mohly tyto tři společnosti kvalifikovat jako „propojené podniky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce této přílohy.
65
V této souvislosti je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda ve věci v původním řízení mohou být zohledněny takové indicie, jako jsou indicie uvedené v bodě 62 tohoto rozsudku, za účelem určení, zda osoba A přímo či nepřímo zasahuje do řízení uvedených společností, a tudíž vykonává skutečnou kontrolu nad jejich činností. V případě kladné odpovědi by osoba A mohla být sama kvalifikována jako „podnik“ ve smyslu článku 1, přílohy I nařízení č. 651/2014, jejímž prostřednictvím Outletico nepřímo udržuje se společnostmi Esterkin Family Investments a IC Industries Holdings vztahy, které mohou tyto společnosti kvalifikovat jako „propojené podniky“ ve smyslu tohoto čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce.
66
V případě, že uvedený soud měl za to, že osobu A nelze považovat za „podnik“, ale musí být pro účely použití pojmu „propojené podniky“ považována za fyzickou osobu, bude na tomto soudu, aby přezkoumal, zda jsou splněny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3 čtvrtém pododstavci přílohy I nařízení č. 651/2014, zejména podmínka týkající se výkonu činností nebo jejich části dotčenými podniky na stejném relevantním trhu nebo na sousedních trzích.
67
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že článek 1 a čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec přílohy I nařízení č. 651/2014 musí být vykládány v tom smyslu, že:
–
fyzická osoba, která vlastní kontrolní podíl, který jí přiznává většinu hlasovacích práv společníků společnosti vykonávající hospodářskou činnost, nemůže být pouze z tohoto důvodu považována za osobu, která sama vykonává hospodářskou činnost, a tudíž za „podnik“ ve smyslu článku 1 této přílohy, jehož prostřednictvím tyto společnosti nepřímo udržují vztahy, na jejichž základě je lze kvalifikovat jako „propojené podniky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce uvedené přílohy;
–
taková fyzická osoba může být za tímto účelem kvalifikována jako „podnik“ pouze tehdy, pokud skutečně vykonává kontrolu, kterou jí tento kontrolní podíl přiznává, tím, že přímo či nepřímo zasahuje do řízení dotyčných společností, takže se podílí na hospodářské činnosti, kterou vykonávají;
–
pouhé vlastnictví kontrolních podílů, jakož i z toho vyplývající statutární práva každého společníka podle vnitrostátního práva nestačí jako takové k prokázání skutečného výkonu takové kontroly.
K nákladům řízení
68
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:
Článek 1 a čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec přílohy I nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 [SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem, ve znění nařízení Komise (EU) 2020/972 ze dne 2. července 2020,
musí být vykládány v tom smyslu, že:
–
fyzická osoba, která vlastní kontrolní podíl, který jí přiznává většinu hlasovacích práv společníků společnosti vykonávající hospodářskou činnost, nemůže být pouze z tohoto důvodu považována za osobu, která sama vykonává hospodářskou činnost, a tudíž za „podnik“ ve smyslu článku 1 této přílohy, jehož prostřednictvím tyto společnosti nepřímo udržují vztahy, na jejichž základě je lze kvalifikovat jako „propojené podniky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce uvedené přílohy I;
–
taková fyzická osoba může být za tímto účelem kvalifikována jako „podnik“ pouze tehdy, pokud skutečně vykonává kontrolu, kterou jí tento kontrolní podíl přiznává, tím, že přímo či nepřímo zasahuje do řízení dotyčných společností, takže se podílí na hospodářské činnosti, kterou vykonávají;
–
pouhé vlastnictví kontrolních podílů, jakož i z toho vyplývající statutární práva každého společníka podle vnitrostátního práva nestačí jako takové k prokázání skutečného výkonu takové kontroly.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: lotyština.