Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. június 5.(1)
C‑215/24. sz. [Fira](i) ügy
YX;
a Ministério Público
részvételével
(a Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia [portói kerületi bíróság, Vila Nova de Gaia‑i helyi büntetőbíróság, Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2008/909/IB kerethatározat – 2002/584/IB kerethatározat – A büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéletek kölcsönös elismerésének elve – Európai elfogatóparancs – A tagállamok közötti átadási eljárások – A szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának igazságügyi hatóságok általi felfüggesztése a végrehajtó állam belső jogával összhangban ”
I.      Bevezetés
1.        A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló uniós térségben az a személy, akit az egyik tagállamban szabadságvesztés‑büntetésre ítéltek, e büntetést egy másik tagállamban töltheti le, különösen, ha ez elősegíti e személy társadalomba való visszailleszkedését.(2)
2.        A jelen ügy egy olyan személyre vonatkozik, akit Portugáliában bűncselekmény miatt elítéltek, de jelenleg Spanyolországban rendelkezik lakóhellyel. A 2008/909/IB kerethatározat(3) alapján a spanyol hatóságok úgy határoztak, hogy elismerik és végrehajtják a Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (portói kerületi bíróság, Vila Nova de Gaia i helyi büntetőbíróság, Portugália; a továbbiakban: portugál bíróság) által kiszabott szabadságvesztés‑büntetést.
3.        A Juzgado Central de lo Penal n.° 1 de Madrid (madridi 1. sz. központi büntetőbíróság, Spanyolország) (a továbbiakban: spanyol bíróság) azonban megváltoztatta a kiszabott büntetést, és két évre felfüggesztette a hat hónapos szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását.
4.        A portugál bíróság, amely a kérdést előterjesztő bíróság, azt kívánja megtudni, hogy az ilyen megváltoztatás lehetséges‑e a 2008/909 kerethatározat alapján.
5.        A felek közötti vita lényegében arra vonatkozik, hogy a büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló határozat részét képezheti‑e az ítélet végrehajtásának, amint azt a spanyol kormány állítja, vagy ez megváltoztatja ezen ítélet jellegét, ami a portugál kormány és az Európai Bizottság álláspontja.
II.    Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
6.        2018. október 9‑én YX‑et hat hónap szabadságvesztés‑büntetésre ítélték Portugáliában az 1990. január 15-i a Decreto‑Lei n.o 20‑A/90 (20/A/90. sz. törvényerejű rendelet) alapján megállapított és szankcionált adócsalás bűncselekményének elkövetése miatt. E büntetést egy 180 napi pénzbüntetést tartalmazó alternatív szankció váltotta fel.(4)
7.        YX azonban nem fizette meg ezt a pénzbüntetést, és azt sem bizonyította, hogy a bírság meg nem fizetése nem volt neki felróható. Ezért a Código Penalnak (portugál büntető törvénykönyv) megfelelően(5) a kérdést előterjesztő bíróság visszavonta az alternatív szankciót, és elrendelte az eredeti szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását.(6)
8.        Ezt a szabadságvesztés‑büntetést azonban nem lehetett Portugáliában végrehajtani, mivel YX‑et az elfogatóparancs e tagállamban történő végrehajtása céljából nem lehetett megtalálni. Következésképpen a kiszabott büntetés szempontjából szökésben lévő személynek nyilvánították.
9.        Néhány évvel később megállapítást nyert, hogy YX Spanyolországban tartózkodik. Így 2022. február 22‑én az illetékes portugál hatóságok a 2002/584/IB kerethatározat(7) alapján európai elfogatóparancsot bocsátottak ki, amelyben kérték YX átadását a hat hónapos szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából.
10.      A 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető okát írja elő arra az esetre, ha az átadni kért személy jogszerűen tartózkodik a végrehajtó államban, és e személy a büntetést ebben az államban kívánja letölteni. Ezen indok alapján a spanyol hatóságok megtagadták az európai elfogatóparancs végrehajtását, és kötelezettséget vállaltak arra, hogy elismerik a portugál bíróság ítéletét, és azt Spanyolországban végrehajtják.
11.      2023. október 11‑én a spanyol bíróság a spanyol Código Penal (spanyol büntető törvénykönyv) 80. cikkének(8) megfelelően két évre felfüggesztette az YX‑szel szemben kiszabott hat hónap szabadságvesztés‑büntetést, és e határozatról tájékoztatta a portugál hatóságokat.
12.      A Ministério Público (portugál ügyészség) nem tudta elfogadni a spanyol bíróság felfüggesztő határozatát. Ezért a Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (portói kerületi bíróság, Vila Nova de Gaia‑i helyi büntetőbíróság, Portugália), a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság elé terjesztette az ügyet. Ezen eljárás keretében a portugál ügyészség azt kérte, hogy terjesszenek előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság elé.
13.      A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a végrehajtó állam bíróság nem módosíthatja a kibocsátó állam bíróságának határozatát oly módon, hogy a büntetést kiszabó bíróság határozatát a saját határozatával helyettesíti. A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy a büntetés ilyen megváltoztatásának elfogadása ellentétes lenne a kölcsönös elismerés és bizalom elvével. E bíróság szerint a spanyol igazságügyi hatóságok az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadásával úgy nyilatkoztak, hogy készek a büntetés teljes egészében történő végrehajtására, anélkül hogy lehetőségük lenne a szabadságvesztés‑büntetést alternatív intézkedéssé változtatni.
14.      A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli továbbá, hogy a spanyol igazságügyi hatóságoknak mindenképpen előzetesen tájékoztatniuk kellett volna a kibocsátó államot a szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztésének lehetőségéről annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a kibocsátó állam számára a válaszadást.
15.      E körülmények között a Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (portói kerületi bíróság, Vila Nova de Gaia‑i helyi büntetőbíróság, Portugália) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti az Európai Unió Bírósága elé:
„1)      A végrehajtó állam, miután a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján az elítélt személy tartózkodási helyére hivatkozva megtagadta az európai elfogatóparancs végrehajtását és elismerte a büntetőjogi felelősséget megállapító ítéletet, hivatkozhat‑e a belső jogának alkalmazására és a végrehajtó államként fennálló joghatóságára a kibocsátó állam által kiszabott tényleges szabadságvesztés-büntetés felfüggesztése érdekében, amennyiben már megindították az ezen ítélet végrehajtására irányuló eljárást?
2)      Módosíthatja‑e a végrehajtó állam igazságügyi hatósága a 2008/909 kerethatározat 8. cikkében és 17. cikkének (1) és (2) bekezdésében meghatározott eseteken túl a kibocsátó állam igazságügyi hatóságának jogerőre emelkedett határozatát?
3)      Úgy kell‑e értelmezni a 2008/909 kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdését, hogy az lehetővé teszi a végrehajtó állam számára, hogy a belső jogában foglalt feltételeket alkalmazva felfüggessze a tényleges szabadságvesztés‑büntetést, ha a kibocsátó állam illetékes hatóságai a saját jogukkal összhangban ezt nem tették meg?
Az előző kérdésekre adott igenlő válasz esetén:
4)      A 2008/909 kerethatározat 12. és 13. cikkének, valamint 17. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseire tekintettel a spanyol igazságügyi hatóságoknak (végrehajtó állam) nem kellett volna‑e előzetesen tájékoztatniuk a kibocsátó államot a keresett személlyel szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztésének lehetőségével kapcsolatos álláspontjukról?”
16.      A spanyol és a portugál kormány, valamint a
Bizottság terjesztett írásbeli észrevételeket a Bíróság elé.
17.      A 2025. március 19‑én tartott tárgyaláson e felek előadták szóbeli észrevételeiket.
III. Elemzés
A.      Előzetes megjegyzések
18.      Egy tagállam csak akkor tagadhatja meg a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, ha vállalja, hogy végrehajtja a kibocsátó állam bírósága által kiszabott büntetést.
19.      Ha a végrehajtó állam bármely okból nem tudja végrehajtani a kibocsátó állam bírósága által kiszabott szabadságvesztés‑büntetést, akkor végre kell hajtania az európai elfogatóparancsot.(9)
20.      A kizárólagos olyan kivételeket, amelyek lehetővé teszik a végrehajtó állam számára, hogy eltérjen a kibocsátó állam bírósága által kiszabott büntetéstől, a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2) és (3) bekezdése tartalmazza. E kivételek akkor alkalmazandók, ha a kibocsátó államban hozott ítélet akár időtartama, akár jellege miatt összeegyeztethetetlen a végrehajtó állam jogával. Ilyen helyzetben az átalakított büntetésnek a lehető legnagyobb mértékben tükröznie kell az eredeti elítélést a végrehajtó állam joga által megengedett korlátok között.(10)
21.      Következésképpen a bűnösség megállapítására és a büntetés arányosságának értékelésére a kibocsátó államban kerül sor, és azokat a végrehajtó állam nem vizsgálhatja felül.(11)
22.      Ezért a Bíróság az Ognyanov ítélet alapjául szolgáló ügyben megállapította, hogy a 2008/909 kerethatározat 8. cikkét szigorúan kell értelmezni, és az csak korlátozott lehetőségeket biztosít a végrehajtó állam számára a kibocsátó állam bírósága által hozott ítélet jellegének vagy időtartamának módosítására.(12)
23.      Míg a büntetés (azaz a bűnösség megállapítása és az arányos büntetés kiszabása) a kibocsátó állam hatáskörébe tartozik, a büntetés végrehajtása – amint azt a 2008/909 kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdése kimondja – a végrehajtó állam hatáskörébe tartozik.
24.      Ennélfogva a kölcsönös elismerés elve, amint az a 2008/909 kerethatározatból következik, két módon kerül alkalmazásra: a végrehajtó államnak főszabály szerint el kell ismernie a kibocsátó állam bíróságai által hozott ítéletet, míg a kibocsátó államnak főszabály szerint el kell ismernie a végrehajtó állam büntetés‑végrehajtási szabályait.
25.      A jelen ügyben a jogvita középpontjában az áll, hogy a Spanyol Királyság a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló határozatot végrehajtási határozatnak tekinti, míg a Bizottság által is támogatott Portugál Köztársaság elítélésnek tekinti a felfüggesztést elrendelő határozatot.
26.      Az arra a kérdésre adandó válasz, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése e büntetés megváltoztatásának vagy végrehajtásának minősül‑e, ami az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első három kérdés lényege, a 2008/909 kerethatározatnak, és különösen a 8., illetve 17. cikkének értelmezésétől függ. E három kérdést tehát együttesen fogom elemezni a jelen indítvány C. szakaszában.
27.      Ha a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése az eredeti szabadságvesztés‑büntetés jellegének megváltoztatását jelenti, ebből az következik, hogy a 2008/909 kerethatározat 8. cikke alkalmazandó, amely megtiltja a spanyol végrehajtó hatóságok számára, hogy a szabadságvesztés‑büntetést felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéssé alakítsák át. Ha viszont a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése az ilyen büntetés végrehajtásának egyik módját képezi, a 2008/909 kerethatározat 8. cikke nem alkalmazható. Éppen ellenkezőleg, a végrehajtó állam e kerethatározat 17. cikke alapján dönthet a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről annak végrehajtása keretében.
28.      Mielőtt rátérnék erre az elemzésre, röviden megvizsgálom a Spanyol Királyság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást (B).
29.      A negyedik kérdés az első három kérdésre adott igenlő választól függ. Mivel azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy e kérdésekre nemleges választ adjon, a negyedik kérdésre nem szükséges válaszolni.
B.      Elfogadhatóság
30.      A spanyol kormány vitatta az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát. Álláspontja szerint nem érthető, hogy milyen típusú eljárást folytatnak le a kérdést előterjesztő bíróság előtt, sem pedig az, hogy a Bíróság válaszai miért relevánsak az alapeljárás szempontjából.
31.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság csak akkor adhat választ az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre, ha a válasz hasznos a nemzeti bíróság számára az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez.(13)
32.      Ugyanakkor az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok által az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg az ilyen kérdésről való határozathozatalt, ha az uniós jog értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita tárgyával.(14)
33.      A 2008/909 kerethatározatban szabályozott eljárás keretében a kibocsátó állam hatóságainak tanúsítvány kibocsátásával hozzá kell járulniuk ahhoz, hogy a szabadságvesztés‑büntetést a végrehajtó állam hajtja végre.(15) Ez a tanúsítvány visszavonható mindaddig, amíg a büntetés végrehajtó államban történő végrehajtása meg nem kezdődött.(16)
34.      Így, még ha sajnálatos módon a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság nem is fejtette ki az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban, hogy pontosan mi a portugál ügyészség által előtte indított eljárás tárgya, az elfogadhatóság vélelmét nem döntötték meg. A Bíróság válasza segítheti a kérdést előterjesztő bíróságot annak eldöntésében, hogy ki kell‑e bocsátani vagy vissza kell‑e vonni a tanúsítványt (amennyiben azt már kiállították).(17)
35.      Ekképpen nem nyilvánvaló, hogy a feltett kérdésekre adandó válaszok nem lennének szükségesek ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság el tudja bírálni az előtte folyamatban lévő jogvitát. Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy válaszoljon az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre.
C.      A szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése e büntetés megváltoztatásának minősül‑e?
36.      Úgy vélem, hogy a szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztéséről szóló határozat megváltoztatja annak jellegét.
37.      E tekintetben tehát egyetértek a portugál kormány és a Bizottság érveivel, amelyek arra hivatkoznak, hogy a szabadságvesztés‑büntetés és a felfüggesztett szabadságvesztés két különböző típusú büntetés.
38.      A szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló határozat tehát nem tartozik a végrehajtás körébe, hanem inkább az ilyen büntetés megváltoztatásának minősül. Egy ilyen határozat tehát nem tartozhat a 2008/909 kerethatározat 17. cikkének hatálya alá. Éppen ellenkezőleg, a kerethatározat 8. cikke megtiltja a Spanyol Királyságnak, hogy felfüggessze a portugál bíróság által kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását.
39.      Álláspontomat a 2008/909 kerethatározat releváns rendelkezéseinek szövegét, valamint azok összefüggéseit és célját megvizsgálva fogom alátámasztani, és ezzel egyidejűleg válaszolok a jelen eljárásban részt vevő felek érveire.
1.      A 2008/909 kerethatározat 8. cikkére alapított érvekről
40.      Az ítélet „jellegével” kapcsolatos vita a 2008/909 kerethatározat 8. cikkéből következik. E cikk első bekezdése szerint a végrehajtó államnak főszabály szerint el kell ismernie és végre kell hajtania a kibocsátó állam bírósága által hozott ítéletet. A végrehajtó állam csak akkor „alakíthatja át” az ítéletet, ha jogrendszere nem ismer el bizonyos időtartamú (a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2) bekezdése) vagy bizonyos jellegű (a kerethatározat 8. cikkének (3) bekezdése) szabadságvesztés‑büntetést kiszabó ítéleteket (lásd a jelen indítvány 20. pontját).
41.      A hat hónapos szabadságvesztés‑büntetést a spanyol büntetőjog főszabály szerint elismeri. Ennélfogva a felfüggesztés, amely megváltoztatja az ilyen büntetőítélet jellegét, nem igazolható a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (3) bekezdése alapján.
42.      Ezenkívül, ha a végrehajtó állam szükségesnek tartja a büntetés 2008/909 kerethatározat 8. cikke szerinti átalakítását e kerethatározat 12. cikkének (1) bekezdése alapján, döntéséről a lehető leghamarabb tájékoztatnia kell a kibocsátó államot. Ezzel lehetővé teszi a kibocsátó állam számára, hogy döntsön a tanúsítvány visszavonásáról, amennyiben nem ért egyet ezen átalakításokkal.
43.      A jelen ügyben a spanyol hatóságok nem szolgáltattak ilyen információkat a portugál hatóságoknak a 2008/909 kerethatározat 12. cikke alapján, mivel nem tekintették úgy, hogy a kerethatározat 8. cikke értelmében véve módosítják az elismert büntetőítélet jellegét. Mindazonáltal tájékoztatták a portugál hatóságokat, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását felfüggesztették.
44.      A büntetéskiszabásnak
minősülő intézkedés és a büntetés végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó intézkedés közötti különbségtétel nem mindig egyértelmű.(18)
45.      Így a jelen ügyben a spanyol kormány azt állítja, hogy a felfüggesztés nem változtatta meg a büntetés „jellegét”. Az továbbra is hat hónap szabadságvesztés, még akkor is, ha végrehajtását két év próbaidőre felfüggesztik.
46.      Úgy vélem találhatunk támpontokat arra vonatkozóan, hogy a büntetés „jellege” megváltozott‑e, ha megvizsgáljuk, hogy a szabadságvesztés‑büntetés aspektusa megváltozott‑e. E tekintetben véleményem szerint az a különbség, hogy a szabadságelvonás elkerülhetetlen‑e, mint szabadságvesztés‑büntetés esetén, vagy feltételes, mint a felfüggesztett szabadságvesztés esetén. Ez az érv a portugál kormány és a Bizottság azon álláspontja mellett szól, amely szerint a szabadságvesztés‑büntetés és a felfüggesztett szabadságvesztés két különböző jellegű büntetés.
47.      A jelen ügy összefüggésében úgy tűnik, hogy a portugál bíróság a YX bűnösségének megállapítását követően célszerűnek tartotta, hogy letöltse a szabadságvesztés‑büntetést. Ha úgy ítélte volna meg, hogy a szabadságvesztés‑büntetést fel kell függeszteni, e bíróság felfüggesztett büntetést szabhatott volna ki.(19) A büntetőügyekben folytatott együttműködés alapját képező kölcsönös elismerés megköveteli, hogy a végrehajtó állam hatóságai elfogadják a bűnösség megállapítását és a kibocsátó állam bírósága által hozott megfelelő büntetőítéletet.
48.      Ebből következik, hogy a portugál bíróság által meghatározott, felfüggesztést nem tartalmazó
szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának a spanyol bíróság általi felfüggesztése megváltoztatta a szabadságvesztés‑büntetés jellegét. Mivel a spanyol jogrend elismeri a hat hónapos szabadságvesztés‑büntetést, a Spanyol Királyság mint végrehajtó állam nem hivatkozhat a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének sem (2), sem (3) bekezdésére az ilyen büntetés végrehajtásának felfüggesztése érdekében.
2.      A 2008/909 kerethatározat 17. cikkére alapított érvekről
49.      A 2008/909 kerethatározat 17. cikke a büntetés végrehajtására vonatkozik, amelyet főszabály szerint a végrehajtó állam joga szabályoz. E rendelkezés (3) és (4) bekezdése a szabadságvesztésből történő feltételes szabadságra bocsátás kérdésével foglalkozik.
50.      E tekintetben a spanyol kormány arra hivatkozott, hogy a felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetés a szabadságvesztésből történő korai vagy feltételes szabadságra bocsátásnak tekinthető. A szabadságvesztés‑büntetést vagy egyáltalán nem, vagy csak részben hajtják végre. A szabadságvesztés‑büntetés idő előtti felfüggesztésére vagy megszüntetésére vonatkozó határozat mindkét esetben szorosan kapcsolódik az elítélt személy személyes körülményeihez és magatartásához, és a jobb társadalmi rehabilitációhoz való hozzájárulásként értékelhető.
51.      A korai vagy feltételes szabadságra bocsátást a 2008/909 kerethatározat 17. cikke a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása módjának tekinti, és a spanyol kormány szerint a hasonlóságokra tekintettel a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése esetében is ez lenne a helyes.
52.      Bár a spanyol kormány által előadott érvnek van némi ereje, az is egyértelmű, hogy míg a 2008/909 kerethatározat 17. cikke a korai szabadságra bocsátással foglalkozik, nem említi a felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéseket.
53.      Annak oka, hogy e kerethatározat szabályozza a szabadságvesztésből való korai szabadságra bocsátás kérdését, valószínűleg abban rejlik, hogy a jogalkotó jelentős eltéréseket észlelt a különböző tagállamokban a korai szabadságra bocsátásra vonatkozó szabályok között. Ugyanakkor a korai szabadságra bocsátásra szükségszerűen a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának megkezdése után kerül sor, és ezért az nehezen értelmezhető másként, mint a büntetés végrehajtásának módja. Az esetlegesen felmerülő problémák kezelése érdekében a 17. cikk (3) bekezdése arra kötelezi a végrehajtó államot, hogy tájékoztassa a kibocsátó államot a korai vagy feltételes szabadságra bocsátásra vonatkozó szabályairól, és felhatalmazza a kibocsátó államot a tanúsítvány visszavonására, amennyiben nem ért egyet a végrehajtó állam korai szabadlábra helyezésre vonatkozó politikájával.(20) A tanúsítvány ilyen visszavonása a 2008/909 kerethatározat 13. cikke értelmében nem lehetséges a végrehajtás végrehajtó államban történő megkezdését követően. Ezért olyan jogalkotási megoldás
szükséges, amely lehetővé teszi a kibocsátó tagállam számára, hogy a végrehajtás megkezdése előtt elutasítsa a végrehajtó tagállam korai szabadságra bocsátásra vonatkozó politikáját.
54.      Márpedig az uniós jogalkotó nem biztosított ilyen lehetőséget a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése esetére.
55.      Véleményem szerint, és ellentétben azzal, amit a spanyol kormány állít, az a jogalkotói döntés, hogy a 17. cikkben foglalkoznak a korai szabadságra helyezés rendszerének eltéréseiből eredő problémákkal, a felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéssel azonban nem, olyan (szövegen alapuló) érvet kínál, amely azon álláspont elutasítása mellett szól, amely szerint a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztése e büntetés végrehajtásának egyik módja. Ez inkább arra enged következtetni, hogy az uniós jogalkotó a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztését nem e büntetés végrehajtásának módjaként, hanem eltérő büntetésként értelmezte.
56.      Ezt a következtetést megerősíti az a tágabb összefüggés, amelybe a 2008/909 kerethatározat illeszkedik.
3.      A kontextuson alapuló érvek
57.      Ugyanabban az évben, amikor elfogadta a 2008/909 kerethatározatot, az uniós jogalkotó elfogadta a 2008/947 kerethatározatot(21) is, amely a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyelete céljából alkalmazandó az ítéletekre és próbaidőt megállapító határozatokra.
58.      Amint arra a Bizottság hivatkozott, e két kerethatározat alkalmazási köre eltérő, és kölcsönösen kizárják egymást. Ha az igazságügyi együttműködés a szabadságvesztés‑büntetés elismerését és végrehajtását foglalja magában, az alkalmazandó szabályokat a 2008/909 kerethatározat tartalmazza. Ha az igazságügyi együttműködés a felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetés elismerésére és végrehajtására vonatkozik, e szabályokat a 2008/947 kerethatározat tartalmazza.
59.      Ez a jogalkotási megoldás azt sugallja, hogy az uniós jogalkotó a felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéseket és a nem felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéseket két különböző típusú büntetőjogi szankcióként kezeli.
60.      A jelen ügyben mind a végrehajtó állam, mind a kibocsátó állam hatóságai a 2008/909 kerethatározat alapján jártak el.
4.      A 2008/909 kerethatározat célján alapuló érvek
61.      Az a következtetés, amely szerint a szabadságvesztés‑büntetést a végrehajtó állam nem alakíthatja át felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéssé, megfelel a 2008/909 kerethatározat céljának.
62.      E jogi aktus egyik célkitűzése, hogy lehetővé tegye a büntetések kölcsönös elismerését a büntetőjog területén. Amennyiben a kölcsönös elismerés alapján egy tagállam beleegyezik egy másik tagállamban hozott ítélet végrehajtásába, és nem hivatkozik az ítélet végrehajtása megtagadásának valamely okára, a végrehajtásnak – amint azt a Bizottság megjegyezte – egyszerűen a kibocsátó államban indult eljárás folytatását kell képeznie.(22)
63.      Egyetértek ezzel. Az a tény, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására a büntetés meghozatalának helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kerül sor, nem változtathat e büntetés végrehajtásán, ugyanúgy, mint ahogy nem változik az ítélet, ha azt ugyanazon állam egy másik régiójában és a büntetést kiszabótól eltérő bíróság illetékessége alatt hajtják végre. Még ha a végrehajtásra vonatkozó egyes szabályok eltérőek is lehetnek, a végrehajtás a büntetés puszta folytatásaként jelenik meg.
64.      Következésképpen a kölcsönös elismerés 2008/909 kerethatározatban rögzített elvének a gyakorlatban a tagállamok közötti bűnüldözési együttműködés automatizmusához kell vezetnie. Ennek magában kell foglalnia a végrehajtó állam azon kötelezettségét, hogy a külföldi határozatot annak vizsgálata nélkül hajtsa végre, hogy ilyen ítéletet hoztak volna‑e, ha az eljárást a végrehajtó állam nemzeti jogával összhangban folytatták volna le.(23)
65.      Következésképpen a 2008/909 kerethatározat céljaival és szellemével ellentétesnek kell tekinteni a végrehajtó állam arra vonatkozó értékelését, hogy a kibocsátó államban kiszabott büntetés megfelel‑e annak a büntetésnek, amelyet ugyanazon bűncselekmény miatt a végrehajtó államban szabtak volna ki.(24)
66.      Még ha – amint azt a spanyol kormány kifejtette – Spanyolországban a szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztése két lépésben lehetséges: (i) a szabadságvesztés‑büntetés kiszabása, (ii) e büntetés felfüggesztése, a második lépés beavatkozik a bűnösségnek és a megfelelő büntetésnek a kibocsátó állam bírósága általi értékelésébe.
67.      Következésképpen a végrehajtó állam nem dönthet a szabadságvesztésbüntetés végrehajtásának felfüggesztéséről, ha a kibocsátó állam bírósága nem hozott ilyen tartalmú ítéletet.
5.      Az ítélkezési gyakorlaton alapuló érvek
68.      Végül meg kell vizsgálnom a spanyol kormánynak az írásbeli észrevételeiben előadott és a tárgyaláson megerősített érveit, amelyek szerint az Ardic ítélet(25) és a Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítélet(26) alátámasztja azt az álláspontját, amely szerint a szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztéséről szóló határozat e büntetés végrehajtásának módja, nem pedig a büntetés megváltoztatása.
69.      Ezekben az ítéletekben a Bíróság megállapította, hogy a korábban kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása felfüggesztésének visszavonásáról szóló határozat nem érinti sem az érintett személlyel szemben hozott jogerős büntetőítéletekben kiszabott szabadságvesztés-büntetések jellegét, sem azok mértékét.(27)
70.      A portugál kormány és a Bizottság úgy vélte, hogy ezek az ügyek nem relevánsak a jelen ügyben, mivel más kérdésre vonatkoztak. Nem tudok egyetérteni ezzel az állásponttal. Még ha ezek az ügyek azt is igényelték a Bíróságtól, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkében szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalmát értelmezze, ezen ügyekben is hasonló dilemmáról volt szó – függetlenül attól, hogy a felfüggesztés megszüntetése az elítélés részét képezi‑e, vagy inkább a már megállapított büntetés puszta végrehajtását. Következésképpen úgy vélem, hogy ezek az ügyek ténylegesen relevánsak a jelen ügy szempontjából.
71.      Mindazonáltal, a Bizottsághoz hasonlóan úgy vélem, hogy a szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztéséről szóló, a jelen ügyben szóban forgó határozat és a felfüggesztés visszavonása, amelyről ezekben az ügyekben szó volt, eltérő jellegű. Míg a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről szóló határozat az elítélés részét képezi, amely magában foglalja a bűnösségről és a megfelelő büntetésről való döntést, addig a felfüggesztés visszavonása a felfüggesztett szabadságvesztés végrehajtása, amelynek feltételeit már az elítélés szakaszában meghatározták.
72.      Ezért az a tény, hogy a Bíróság a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása felfüggesztésének visszavonását a büntetés végrehajtása módjának tekintette, nem zárja ki azt a következtetést, hogy éppen ellenkezőleg, a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről való döntés az elítélés részét képezi.
6.      Közbenső következtetés
73.      Következésképpen úgy vélem, hogy az uniós jogban a felfüggesztett szabadságvesztés és a nem felfüggesztett szabadságvesztés két különböző típusú büntetés. Ebből következően a végrehajtó állam nem függesztheti fel a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását azon ítélet végrehajtásának módjaként, amelynek elismerését vállalta. Az ilyen felfüggesztés nem tartozik a 2008/909 kerethatározat 17. cikkében szabályozott végrehajtás körébe. Éppen ellenkezőleg, megváltoztatja az ítélet jellegét, amit főszabály szerint tilt a 2008/909 kerethatározat 8. cikke.
74.      Ebben a konkrét esetben, ha a végrehajtó állam nem kívánja végrehajtani a szabadságvesztés‑büntetést, végrehajthatja az európai elfogatóparancsot, és átadhatja az elítélt személyt a kibocsátó államnak annak érdekében, hogy ez a személy abban az államban töltse le a büntetést.
75.      A végrehajtó állam azonban, miután a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének (6) bekezdése alapján az elítélt lakóhelye miatt megtagadta az európai elfogatóparancs végrehajtását, és elismerte a büntetést kiszabó ítéletet, nem hivatkozhat belső jogának alkalmazására a kibocsátó állam által kiszabott tényleges szabadságvesztés büntetés felfüggesztése érdekében.
76.      A spanyol bíróság azzal, hogy úgy határozott, hogy felfüggeszti a portugál bíróság által az YX által elkövetett adóbűncselekmény miatt arányosan meghatározott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását, nem indította meg a végrehajtást, hanem a 2008/909 kerethatározat 8. cikkét megsértve módosította a büntetést. Mivel a büntetés végrehajtása még nem kezdődött meg, a portugál hatóságok dönthetnek úgy, hogy visszavonják a tanúsítványt.
IV.    Végkövetkeztetés
77.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (portói kerületi bíróság, Vila Nova de Gaia‑i helyi büntetőbíróság, Portugália) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
1)      A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat 8. és 17. cikkét a következőképpen kell értelmezni:
–        Miután a végrehajtó állam az európai elfogatóparancsról és az elítélt személy lakóhelye szerinti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB
tanácsi kerethatározat 4. cikkének (6) bekezdése alapján megtagadta az európai elfogatóparancs végrehajtását, és elismerte a büntetőítéletet, nem hivatkozhat a belső jogának alkalmazására a kibocsátó állam által ténylegesen kiszabott szabadságvesztés‑büntetés felfüggesztése érdekében.
–        A végrehajtó állam igazságügyi hatósága csak a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2) és (3) bekezdésében meghatározott esetekben módosíthatja a kibocsátó állam igazságügyi hatóságának jogerőre emelkedett határozatát. E tekintetben a végrehajtó állam csak akkor helyettesítheti a büntetést más jellegű büntetéssel, ha a kibocsátó állam bírósága által eredetileg kiszabott büntetés jellegét a végrehajtó állam jogrendszere nem ismeri el.
2)      A 2008/909 kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem teszi lehetővé a végrehajtó állam számára, hogy a belső jogában foglalt feltételeket alkalmazva felfüggessze a tényleges szabadságvesztés‑büntetést, ha a kibocsátó állam illetékes hatóságai a saját jogukkal összhangban ezt nem tették meg.
3)      Az előző kérdésre adott válaszra tekintettel a negyedik kérdésre nem kell válaszolni.
1      Eredeti nyelv: angol.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Lásd például: 2020. március 11‑i SF (Európai elfogatóparancs – A végrehajtó államba történő visszaszállítás garanciája) ítélet (C‑314/18, EU:C:2020:191, 51. pont).
3      A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 327., 27. o.; a továbbiakban: 2008/909 kerethatározat).
4      Amint azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kifejti, a szabadságvesztés‑büntetés ilyen átváltoztatása pénzbüntetésre a portugál büntető törvénykönyv 45. cikke alapján lehetséges.
5      E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a portugál büntető törvénykönyv 45. cikkének (2) bekezdésére és 49. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik.
6      A portugál kormány a tárgyaláson kifejtette továbbá, hogy a portugál bíróságnak ilyen helyzetben nincs más lehetősége, mint hogy visszatérjen az eredeti szabadságvesztés‑büntetéshez. Amint azt kifejtették, a bíróságnak ebben az időpontban már nem volt lehetősége arra, hogy a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának felfüggesztéséről határozzon.
7      Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.; a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat)
8      E rendelkezés lehetővé teszi a bíróságok számára, hogy két évtől öt évig terjedő felfüggesztett büntetést szabjanak ki két évnél rövidebb szabadságvesztés‑büntetés esetén.
9      Lásd: 2017. június 24‑i Popławski ítélet (C‑573/15, EU:C:2017:503, 22–24. pont).
10      Így, ha az összeegyeztethetetlenség az időtartam miatt következett be, az átalakított büntetés nem lehet rövidebb a végrehajtó állam joga által a hasonló bűncselekményekre előírt maximális büntetésnél (a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2) bekezdése). Ha a büntetés jellege miatt áll fenn összeegyeztethetetlenség, az átalakított büntetésnek vagy intézkedésnek a lehető legpontosabban meg kell felelnie a kibocsátó államban kiszabott büntetésnek, és a büntetés semmiképpen sem változtatható át pénzbüntetéssé (a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (3) bekezdése).
11      A 2002/584 kerethatározat 4a. cikke értelmében vett határozathoz vezető tárgyalás fogalmát kifejtve a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a „határozat” e rendelkezésben említett fogalma az ügy ténybeli és jogi vizsgálatát követően valamely személy bűnösségéről és adott esetben a vele szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetésről jogerősen határozó bírósági határozatra vonatkozik. Lásd: 2017. december 22‑i Ardic ítélet (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, 67. pont).
12      Lásd: 2016. november 8‑i ítélet (C‑554/14, EU:C:2016:835, 36. pont). A Bíróság 2020. március 11‑i SF (Európai elfogatóparancs – A végrehajtó államba történő visszaszállítás garanciája) ítéletben (C‑314/18, EU:C:2020:191, 65. pont) megerősítette ezt a megállapítást egy olyan ügyben, amely a 2002/584 kerethatározat 5. cikke (3) bekezdésének, nem pedig 4. cikke (1) bekezdésének hasonló alkalmazási kontextusába illeszkedik. Lásd még: 2021. április 15‑i AV (Összbüntetési ítélet) ítélet (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35. pont).
13      Lásd: 2008. szeptember 11‑i CEPSA‑ítélet (C‑279/06, EU:C:2008:485, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14      Lásd többek között: 2021. december 16‑i AB és társai (A közkegyelem visszavonása) ítélet (C‑203/20, EU:C:2021:1016, 46. pont); 2025. április 8‑i Európai Ügyészség (Az eljárási cselekmények bírósági felülvizsgálata) ítélet (C‑292/23, EU:C:2025:255, 36. pont).
15      Lásd a 2008/909 kerethatározat 4. cikkét és I. mellékletét.
16      A 2008/909 kerethatározat 13. cikke.
17      A jelen ügy egy kevéssé egyértelmű aspektusa az, hogy a kibocsátó állam hatóságai már kiállítottak‑e tanúsítványt.
18      Lásd e tekintetben: 2025. április 3‑i MA ítélet (C‑743/24, EU:C:2025:230, 26. pont) (Alchaster II). Lásd még: Richard de la Tour főtanácsnok SH ügyre vonatkozó indítványa (C‑798/23, EU:C:2025:265, 68. pont), amelyben az Emberi Jogok Európai Bíróságának (EJEB) 2022. november 10‑i Kupinskyy kontra Ukrajna ítéletére (CE:ECHR:2022:l 1JUD000508418, 49. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) hivatkozik.
19      Jóllehet úgy tűnik, hogy a meg nem fizetett pénzbüntetés szabadságvesztés‑büntetésre való átváltoztatását követően a portugál bíróságot a jogszabály megakadályozta abban, hogy felfüggessze az eredeti szabadságvesztés‑büntetést (lásd a jelen indítvány 7. pontját és 6. lábjegyzetét).
20      Ez azt jelenti, hogy az uniós jogalkotó elismerte, hogy a kibocsátó állam elutasíthatja a bírósága által kiszabott büntetés másik tagállamban történő végrehajtását, ha az a büntetésben és a kibocsátó államban a korai szabadságra bocsátást szabályozó törvényben előírtaknál korábbi szabadlábra helyezéshez vezet.
21      A kölcsönös elismerés elvének az ítéletekre és próbaidőt megállapító határozatokra való, a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyelete céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/947/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 337., 102. o.; a továbbiakban: 2008/947 kerethatározat).
22      A Bizottság e követelményre a folytatólagos végrehajtás elveként hivatkozott.
23      E tekintetben lásd Mitsilegas, V., EU Criminal Law after Lisbon: Rights, Trust and the Transformation of Justice in Europe, Hart Publishing Ltd, 2016, 128. o.; Schiff Berman, P., Global Legal Pluralism. A Jurisprudence of Law Beyond Borders, Cambridge University Press, 2012, 16. o.
24      Lásd e tekintetben: a Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéletek, a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók, valamint az előzetes letartóztatás alternatíváját jelentő felügyeleti intézkedések kölcsönös elismeréséről szóló 2008/909/IB, 2008/947/IB és 2009/829/IB kerethatározatok tagállami végrehajtásáról (COM(2014) 057 final, 8. o.).
25      2017. december 22‑i ítélet (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
26      2023. március 23‑i ítélet (C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235).
27      2017. december 22‑i Ardic ítélet (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, 78. pont). A Bíróság megerősítette ezt az álláspontot a 2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality (Felfüggesztés megszüntetése) ítéletben (C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 53. pont).