62014CJ0043_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑43/14. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Nejvyšší správní soud (a Cseh Köztársaság legfelsőbb közigazgatási bírósága) a Bírósághoz 2014. január 27‑én érkezett, 2013. december 18‑i határozatával terjesztett elő az előtte
az ŠKO–ENERGO s. r. o.
és
az Odvolací finanční ředitelství
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: R. Silva de Lapuerta tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnökhelyettese, a második tanács tagjaként eljáró bíró, J.‑C. Bonichot (előadó), A. Arabadjiev és J. L. da Cruz Vilaça bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: M. Aleksejev tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. november 19‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– az ŠKO–ENERGO s. r. o. képviseletében T. Zatloukal tanácsos,
– az Odvolací finanční ředitelství képviseletében D. Jeroušek és E. Nedorostková, meghatalmazotti minőségben,
– a cseh kormány képviseletében M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében E. Kružíková, P. Němečková és K. Mifsud‑Bonnici, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2014. december 11‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.) 10. cikkének értelmezésére irányul.
2. Ezt a kérelmet az ŠKO–ENERGO s. r. o. (a továbbiakban: ŠKO–ENERGO) és az Odvolací finanční ředitelství (adóigazgatóság) között az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek a 2011. és 2012. évre történő kiosztására kivetett illeték megfizetésének tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3. A 2003/87 irányelv (5) preambulumbekezdése szerint az irányelv hozzájárul az Európai Közösség és tagállamai által vállalt, az emberi eredetű, üvegházhatást okozó gázok kibocsátásainak csökkentésére irányuló, az Európai Közösség és tagállamai által vállalt kötelezettségek teljesítéséhez az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezménye Kiotói Jegyzőkönyvének az Európai Közösség nevében történő jóváhagyásáról, valamint az abból származó kötelezettségek közös teljesítéséről szóló, 2002. április 25‑i 2002/358/EK tanácsi határozatnak (HL L 130., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 42. kötet, 24. o.) megfelelően, hatékony feltételek mellett, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmét hatékonyan bonyolító európai piac létrehozásával, a gazdasági fejlődés és a munkalehetőségek lehető legkisebb csökkentése mellett.
4. Az 2003/87 irányelv (7) preambulumbekezdése kimondja:
„A kibocsátási egységek tagállamok általi kiosztásával kapcsolatos közösségi rendelkezések a belső piac egységességének megőrzése és a verseny torzulásának megakadályozása érdekében szükségesek.”
5. A 2003/87 irányelv „Tárgy” címet viselő 1. cikke az alábbiakat írja elő:
„Ez az irányelv az üvegházhatású gázok [helyesen: üvegházhatást okozó gázok] kibocsátásának költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzése érdekében létrehozza a Közösségben az üvegházhatású gázok [helyesen: üvegházhatást okozó gázok] kibocsátási egységei kereskedelmének rendszerét […].”
6. A 2003/87 irányelvnek „A kiosztás módja” címet viselő 10. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A 2005. január 1‑jével kezdődő hároméves időszakra a tagállamok az egységek legalább 95%‑át térítésmentesen osztják ki. A 2008. január 1‑jével kezdődő ötéves időszakra a tagállamok az egységek legalább 90%‑át térítésmentesen osztják ki.”
A cseh jog
7. A 402/2010. sz. törvénnyel módosított, az öröklési és ajándékozási illetékről, valamint az ingatlan vagyontárgyak átruházásához kapcsolódó illetékről szóló 357/1992. sz. törvény (a továbbiakban: 357/1992. sz. törvény) az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek térítésmentes megszerzése után ajándékozási illeték megfizetésével kapcsolatos rendelkezéseket ír elő.
8. A 357/1992. sz. törvény 6. §‑ának (8) bekezdése a következőket írja elő:
„Ajándékozási illeték terheli az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek villamosenergia‑termeléssel összefüggésben való térítésmentes megszerzését 2011‑ben és 2012‑ben olyan létesítmények esetén, amelyek 2005. január 1‑jén vagy ettől az időponttól kezdődően harmadik feleknek való értékesítés céljából termeltek villamos energiát, és amelyekben a tüzelőanyag‑égetésen kívül nem került sor egyéb olyan, üzemeltető általi tevékenységre, amelyhez az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kereskedelme kapcsolódik […].”
9. E törvénynek „A térítésmentesen szerzett egységekre vonatkozó illeték alapja” címet viselő 7a. §‑a a következőt mondja ki:
„(1) A térítésmentesen szerzett egységek esetében az ajándékozási illeték alapja az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységének a releváns naptári év február 28‑án érvényes átlagos piaci értéke szorozva a releváns naptári évben a villamosenergia‑termeléssel összefüggésben térítésmentesen szerzett egységek számával.
(2) Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységének a releváns naptári év február 28‑án érvényes átlagos piaci értékét a Környezetvédelmi Minisztérium határozza meg hirdetmény útján.”
10. Az említett törvénynek „A térítésmentesen szerzett egységekre vonatkozó ajándékozási illeték mértéke” címet viselő 14a. §‑a pontosítja:
„Az ajándékozási illeték mértéke a térítésmentesen szerzett egységek esetében 32%.”
11. A 357/1992. sz. törvény 20. §‑a 1. és 15. pontjának szövege a következő:
„(1) Mentesül az öröklési és az ajándékozási illeték alól: a térítésmentes vagyonszerzés az alábbi esetekben
a) a Cseh Köztársaság vagy más uniós tagállam, Norvégia vagy Izland (a továbbiakban: másik európai állam) vagyonszerzése, valamint a Cseh Köztársaság általi térítésmentes vagyonátruházás, a térítésmentesen szerzett egységek és a más európai államtól való vagyonszerzés kivételével, [...]
[...]
(15) mentesülnek az ajándékozási illeték alól: a térítésmentesen szerzett egységek olyan mennyiségben, ami megfelel a 2005‑ben és 2006‑ban termelt villamos energia teljes mennyiségéből a kapcsolt energia‑ és hőtermelésből származó villamos energia mennyiségi arányának.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
12. Az ŠKO–ENERGO a 2011. és 2012. évre villamosenergia‑termeléssel összefüggésben térítésmentesen szerezte meg az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeit, amelyek tekintetében a Finanční úřad (adóhatóság) 20 473 152 cseh korona (CZK) összeg megfizetését követeli ajándékozási illeték címén.
13. Az ŠKO–ENERGO az illeték összegének ezt a megállapítását a Finanční ředitelství előtt sikertelenül vitatta, majd az ügyet a Krajský soud v Praze elé terjesztette, amely előtt azzal érvelt, hogy ez az illeték nem felel meg a 2003/87 irányelv 10. cikkének.
14. A Krajský soud v Praze helyt adott kérelmének.
15. A fellebbezés keretében eljáró Nejvyšší správní soud kétségeit fejezi ki a tekintetben, hogy ez az illeték megfelel‑e az uniós jognak, különösen a 2003/87 irányelv 10. cikkének, amely előírja a 2008–2012‑es időszakra a kibocsátási egységek legalább 90%‑a kiosztásának térítésmentességét.
16. E körülmények között a Nejvyšší správní soud felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2003/87 irányelv] 10. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezések alkalmazása, amelyek a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztását a releváns időszakban ajándékozási illetéknek vetik alá?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
17. Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy a 2003/87 irányelv 10. cikkét – amennyiben az kötelezi a tagállamokat, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek legalább 90%‑át térítésmentesen osszák ki – akként kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló ajándékozási illeték alkalmazása.
18. Amint az a szövegéből következik – amely szerint a tagállamok az alapeljárásban szóban forgó időszakban az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek legalább 90%‑át térítésmentesen osztják ki – a 2003/87 irányelv 10. cikkével ellentétesek a maguknak az egységeknek a kiosztása címén beszedett terhek (Iberdrola és társai ítélet, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 és C‑640/11, EU:C:2013:660, 27. pont).
19. A Bíróság azonban pontosította, hogy sem a 2003/87 irányelv 10. cikke, sem pedig ezen irányelv rendelkezései nem érintik a kibocsátási egységek használatát, illetve nem korlátozzák kifejezetten a tagállamok azon jogát, hogy olyan intézkedéseket fogadjanak el, amelyek befolyásolhatják az ilyen egységek használatának gazdasági kihatásait (Iberdrola és társai ítélet, EU:C:2013:660, 28. pont).
20. E feltételek mellett a tagállamok főszabály szerint elfogadhatnak olyan gazdaságpolitikai intézkedéseket, mint a bizonyos javak vagy alapvető erőforrások piacain alkalmazott árak ellenőrzése, meghatározva azt a módszert, ahogyan az üvegházhatást okozó gázok termelők részére térítésmentesen kiosztott kibocsátási egységeinek értékét a fogyasztókra hárítják (Iberdrola és társai ítélet, EU:C:2013:660, 29. pont).
21. Az ilyen intézkedések elfogadása mindazonáltal nem semlegesítheti az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei térítésmentes kiosztásának elvét, valamint nem sértheti a 2003/87 irányelv céljait (Iberdrola és társai ítélet, EU:C:2013:660, 30. pont).
22. E tekintetben a 2003/87 irányelv 10. cikkében előírt térítésmentesség elvével nemcsak az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kiosztásához való közvetlen ármeghatározás, hanem az ilyen egységek kiosztása címén az utólagos teherlevonás is ellentétes (Iberdrola és társai ítélet, EU:C:2013:660, 31. pont).
23. A jelen ügyben a Bíróságnak átadott iratokból kitűnik, hogy az alapeljárásban szóban forgó ajándékozási illeték az üvegházhatást okozó gázoknak a – kapcsolt energia‑ és hőtermelés kivételével – tüzelőanyag‑égetéssel történő villamosenergia‑termelés tekintetében térítésmentesen megszerzett kibocsátási egységeit terheli 32%‑os mértékben.
24. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek térítésmentes kiosztását terhelő, a 2003/87 irányelvvel létrehozott térítésmentesség követelményével összeegyeztethetetlen díjat képez az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló olyan intézkedés, amely kizárólag a kibocsátási egységek kiosztására vonatkozik, felhasználásukra azonban nem, ráadásul egy adott ágazatban, továbbá olyan korlátozott időtartamra, amely részben megfelel annak, amelyre az uniós jogalkotó ideiglenesen bevezette a kvázi‑térítésmentesség elvét.
25. Azt is hozzá kell tenni, hogy egy ehhez hasonló intézkedés – amelynek célja, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy további bevételeket teremtsen a naperőművek üzemeltetői számára – a 2003/87 irányelvétől eltérő célkitűzések elérésére irányul. Következésképpen az EUMSZ 193. cikk szerinti szigorúbb védintézkedésnek sem tekinthető (lásd analógia útján: Deponiezweckverband Eiterköpfe ítélet, C‑6/03, EU:C:2005:222, 49. és 52. pont; Azienda Agro‑Zootecnica Franchini és Eolica di Altamura ítélet, C‑2/10, EU:C:2011:502, 50. pont).
26. A cseh kormány azonban azzal érvel, hogy a 2003/87 irányelv 10. cikkével nem ellentétes az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló ajándékozási illeték, mivel az az üvegházhatást okozó gázok e tagállam által kiosztott kibocsátási egységei teljes értékének gyakorlatilag kevesebb, mint 10%‑át terheli.
27. E tekintetben ugyanakkor meg kell állapítani, hogy e cikk második mondata anélkül írja elő az érintett időszak tekintetében az egységek legalább 90%‑a térítésmentes kiosztásának elvét, hogy utalna azok értékére.
28. Azt is hangsúlyozni kell, hogy a cseh kormány által javasolt értelmezés ellentétes a 2003/87 irányelv 10. cikkével elérni kívánt, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei piacának az Európai Unió általi bevezetésével járó gazdasági hatás oly módon történő átmeneti mérséklésére irányuló célkitűzéssel, hogy ezzel elkerüljék az ezen irányelv hatálya alá tartozó bizonyos termelési ágazatok versenyképességének elvesztését (Iberdrola és társai ítélet, EU:C:2013:660, 39. pont). Egy ehhez hasonló célkitűzés ugyanis azt jelenti, hogy – az egyenlőség elvének tiszteletben tartásával – a visszterhesen kiosztható egységek számának 10%‑ra korlátozását az egyes érintett ágazatok gazdasági szereplőinek szempontjából, és ne a tagállam által kiadott összes kibocsátási egységhez képest értékeljék.
29. A kérdést előterjesztő bíróságnak e megfontolások tükrében kell vizsgálnia, hogy tekinthető‑e úgy, hogy az alapeljárásban szóban forgó ajándékozási illeték tiszteletben tartja a kibocsátási egységek visszterhes kiosztásának a 2003/87 irányelv 10. cikkében előírt 10%‑os felső határát.
30. Ennélfogva az előterjesztett kérdésre azt a válasz kell adni, hogy a 2003/87 irányelv 10. cikkét akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló ajándékozási illeték alkalmazása, ha ez az illeték nem tartja tiszteletben a kibocsátási egységek visszterhes kiosztásának az e cikkben előírt 10%‑os felső határát, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
A költségekről
31. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 10. cikkét akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló ajándékozási illeték alkalmazása, ha ez az illeték nem tartja tiszteletben a kibocsátási egységek visszterhes kiosztásának az e cikkben előírt 10%‑os felső határát, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.