62024TJ0093
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (öt bíróval eljáró harmadik tanács)
2026. január 21. (
*1
)
„Verseny – Kartellek – A bioetanol és az etanol piacai – Az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Időben eltolt »hibrid« eljárás – Az ártatlanság vélelme – Pártatlanság”
A T‑93/24. sz. ügyben,
a Lantmännen ek för (székhelye: Stockholm [Svédország]),
a Lantmännen Biorefineries AB (székhelye: Norrköping [Svédország])
(képviselik őket: R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin ügyvédek és A. Van Cauwelaert solicitor)
felperesek
az Európai Bizottság (képviselik: T. Baumé és P. Berghe, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
A TÖRVÉNYSZÉK (öt bíróval eljáró harmadik tanács),
a tanácskozások során tagjai: P. Škvařilová‑Pelzl elnök, I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (előadó) és R. Meyer bírák,
hivatalvezető: M. Zwozdziak‑Carbonne tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2025. július 9‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetükkel a felperesek, a Lantmännen ek för és a Lantmännen Biorefineries AB azt kérik, hogy a Törvényszék semmisítse meg az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.40054. sz. ügy – Ethanol Benchmarks) 2023. december 7‑én hozott C(2023) 8320 final európai bizottsági határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat). A megtámadott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a felperesek megsértették az említett rendelkezéseket azáltal, hogy olyan egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amelynek célja az volt, hogy összehangolt módon befolyásolják az etanol európai piacán a nagykereskedelmi árak képzésének mechanizmusát, amely határozatot olyan időben eltolt „hibrid” eljárás keretében fogadták el, amely először vitarendezési határozat, majd második lépésben rendes eljárást lezáró határozat elfogadásából állt.
A jogvita előzményei
2
A Lantmännen ek för a Lantmännen Biorefineries anyavállalata, amely utóbbi gazdasági tevékenysége etanol gyártása és forgalmazása. Az etanolt vagy víz és etén vegyítésével állítják elő, vagy megújuló nyersanyagokból, például cukorból, bizonyos gabonafélékből, keményítőből vagy biomasszát tartalmazó cellulózból. Az etanolt adalékként használják fosszilis tüzelőanyagok előállításához, vagy hagyományos összetevőként italok gyártásához és gyógyszer‑, vegyipari, illetve kozmetikai termékek gyártásához.
3
2015. december 7‑én a Bizottság vizsgálati eljárást indított az [EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) III. fejezete alapján hozott határozat elfogadása érdekében. Ezen eljárás tárgya annak meghatározása volt, hogy a felperesek az Alcogroup S. A.‑val, az Alcodis S. A.‑val (a továbbiakban együtt: Alcogroup) és az Abengoával együtt összehangoltan manipulálták‑e az S&P Global Platts által kidolgozott és közzétett ármutatók kiszámítását.
4
2016 májusában a felperesek, az Abengoa és az Alcogroup (a továbbiakban együtt: a vizsgálatban érintett felek) kifejezték azon szándékukat, hogy vitarendezési megbeszéléseken vegyenek részt. A Bizottság és a vizsgálatban részt vevő felek közötti, vitarendezés érdekében tartott megbeszélésekre 2016 júniusa és 2017 júniusa között került sor. E megbeszélések során a Bizottság tájékoztatta a vizsgálatban érintett feleket az utóbbiakkal szemben felhozni kívánt kifogások lényegéről, és ismertette a Bizottság iratanyagában szereplő, e kifogások alátámasztására szolgáló főbb bizonyítékokat.
5
2017 júniusában a Bizottság közölte a vizsgálatban érintett felekkel a Bizottság által az [EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk] alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 10a. cikke (2) bekezdése első albekezdésének d) pontja értelmében vett bírságok valószínű tartományát.
6
Az Abengoa és az Alcogroup a bírságok valószínű tartományában nem fogadta el a bírság maximális összegét. Következésképpen 2018 áprilisában újraindították velük szemben a rendes eljárást.
7
A felperesek, akiket előzetesen tájékoztattak az Abengoával és az Alcogrouptal szembeni rendes eljárás folytatásáról, 2018 márciusában megerősítették, hogy készek elfogadni a bírság maximális összegét, és hivatalos vitarendezési kérelmet benyújtani.
8
2018. július 16‑án a felperesek vitarendezési beadványt nyújtottak be a Bizottsághoz.
9
2018. július 24‑én a Bizottság a rendes eljárás keretében kifogásközlést fogadott el, amelyet az Abengoának és az Alcogroupnak címzett. A felperesek előterjesztették az említett közleményre vonatkozó észrevételeiket, és 2020 januárjában részt vettek az erre vonatkozó meghallgatáson.
10
2021. március 2‑án a Bizottság a fenti 9. pontban említett 2018. július 24‑i közlésben szereplő kifogásokat alátámasztó, tényállást közlő levelet, 2021 júliusában pedig a fent említett, tényállást közlő levelet kiegészítő levelet küldött az Abengoának és az Alcogroupnak.
11
2021. szeptember 13‑án az Abengoa, amely jelezte, hogy pénzügyi nehézségekkel szembesül, megosztotta a Bizottsággal, hogy érdeke fűződik ahhoz, hogy újraindítsa a vitarendezési eljárást annak érdekében, hogy előrelátható legyen a terhére rótt jogsértésre vonatkozó eljárás kimenetele, és biztosítsa a szerkezetátalakításához szükséges beruházásokat.
12
Ebben az összefüggésben a Bizottság tájékoztatta az Alcogroupot az Abengoával szembeni vitarendezési eljárás újraindításáról, és felhívta mind az Alcogroupot, mind pedig az Abengoát, hogy fejezzék ki érdeklődésüket az eljárás folytatása iránt. Csak az Abengoa fogadta el a Bizottság felkérését, amely ezt követően 2021. október 28‑án vitarendezési beadványt nyújtott be.
13
2021. november 11‑én a Bizottság a vitarendezési eljárással összefüggésben kifogásközlést fogadott el, amelyet a felperesekhez és az Abengoához intézett.
14
2021. november 25‑én a felperesek arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy nincs más választásuk, mint kilépni a vitarendezési eljárásból, mivel a 2021. november 11‑i kifogásközlés nem tükrözte sem a vitarendezési beadványukat, sem az ilyen vitarendezés elérése érdekében folytatott megbeszéléseket. Következésképpen ezentúl csak az Abengoa vesz részt a vitarendezési eljárásban.
Vitarendezési határozat
15
2021. december 10‑én a Bizottság elfogadta a C(2021) 8913 final határozatot (a továbbiakban: vitarendezési határozat), amelyben a vitarendezési határozat egyedüli címzettjével, az Abengoával szemben a 2011. szeptember 6. és 2014. május 16. közötti időszakban az etanol európai piacán a nagykereskedelmi árképzési mechanizmusra vonatkozó kartellben való részvétele miatt 20 millió euró bírságot szabott ki.
16
A vitarendezési határozat (4) preambulumbekezdésében a Bizottság a felperesekre és az Alcogroupra a „vizsgálatban érintett egyéb felek” kifejezést használva hivatkozik, és kifejti egyrészt, hogy e felek nem címzettjei az említett határozatnak, másrészt pedig, hogy a vitarendezési határozat még előzetesen sem állapítja meg a „vizsgálatban érintett egyéb felek” felelősségét a jogsértésben való részvételük miatt, és nem is törekszik annak megállapítására. E határozat (41) és (49) preambulumbekezdése további utalásokat tett arra vonatkozóan, hogy a vitarendezési határozat nem befolyásolja a „vizsgálatban érintett egyéb felek” magatartásának minősítését és az ezzel kapcsolatos felelősségüket.
17
A felpereseket a vitarendezési határozat (4), (13), (18), (24) és (40) preambulumbekezdése külön említi. Hasonlóképpen, e határozat számos preambulumbekezdése hivatkozik „a vizsgálatban érintett egyéb felekre” a bevezető megjegyzésekre vonatkozó szakaszban („1. Introduction”) a közigazgatási eljárás leírásában („3. Procedure”), a jogsértő magatartások leírásában („4. Description of the conduct”), az említett magatartások jogi értékelésében („5. Legal assessment”) és a korrekciós intézkedésekre vonatkozó szakaszban („8. Remedies”). Egyébiránt a vitarendezési határozat rendelkező részének 1. cikkében a Bizottság megállapítja, hogy az Abengoa megsértette az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét, mivel a címzett rendszeresen összehangolt magatartást tanúsított a „vizsgálatban érintett egyéb felekkel”.
A rendes eljárás folytatása a felperesekkel szemben, és annak lezárása az Alcogroup tekintetében
18
2022. február 28‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a felpereseket azon döntéséről, hogy visszatér a velük szembeni rendes eljáráshoz.
19
2022. július 7‑én a Bizottság az Alcogroupnak és a felpereseknek címzett kifogásközlést fogadott el.
20
2022. november 10‑én a felperesek benyújtották a 2022. július 7‑i kifogásközlésre vonatkozó észrevételeiket. Az Alcogroup a maga részéről 2022. november 3‑án nyújtotta be észrevételeit.
21
2023. április 20‑án a Bizottság levelet küldött a felpereseknek, amelyben tájékoztatta őket arról, hogy levélváltásukat követően és a 2022. július 7‑i kifogásközlésre vonatkozó észrevételekre tekintettel mérlegeli a jogsértés időtartamának lerövidítésének lehetőségét, így a befejező időpont 2014. május 16. helyett 2014. március 25. lenne, amint azt a kifogásközlésben eredetileg rögzítették. Mivel az ilyen csökkentés bizonyos mértékben befolyásolja a bírság összegének kiszámítását, a Bizottság tájékoztatta a felpereseket arról a lehetőségről, hogy e tekintetben 5 napon belül előterjeszthetik észrevételeiket.
22
2023. április 20‑án a Bizottság továbbá információkérést küldött a felpereseknek a jogsértési időszakban teljesített eladásaik értékére vonatkozó információkkal és a 2022. évi forgalomra vonatkozó adatokkal kapcsolatban. A felperesek 2023. április 27‑én válaszoltak erre az információkérésre.
23
2023. május 2‑i levelében a Bizottság jelezte a felpereseknek, hogy az Alcogroup ellen a jogsértésért való felelőssége tekintetében összegyűjtött bizonyítékokat nem tekintették elegendőnek a 2022. július 7‑i kifogásközlésben említett teljes időszak tekintetében (lásd a fenti 19. pontot).
24
2023. május 4‑én a felperesek benyújtották a jogsértés időtartama lerövidítésének lehetőségére, valamint az ebből eredő, a bírság összegének kiszámítására gyakorolt hatásokra vonatkozó észrevételeiket (lásd a fenti 21. pontot).
25
Mivel a fenti 23. pontban említett, 2023. május 2‑i levéllel kapcsolatos észrevételek benyújtására nyitva álló határidő lejárt, a Bizottság 2023. május 23‑án elfogadta a C(2023) 3486 final határozatot, amellyel lezárta az Alcogroupra vonatkozó rendes eljárást.
26
2023. június 12‑én a Bizottság levelet küldött a felpereseknek annak pontosítása érdekében, hogy milyen módon kívánja kiszámítani az eladások értékét az esetleges bírság tekintetében, anélkül hogy a felperesek e tekintetben észrevételeket nyújtottak volna be.
A megtámadott határozat
27
2023. december 7‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot, amelyben megállapította, hogy a felperesek, amelyek e határozat egyedüli címzettjei, megsértették az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését, amennyiben olyan egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt, amelynek célja az volt, hogy összehangolt módon befolyásolják az európai etanolágazatban a nagykereskedelmi árképzési mechanizmust. A Bizottság a felperesekkel szemben 47,718 millió euró bírságot szabott ki.
Az európai etanolpiacon az árak rögzítésének leírása a megtámadott határozatban
28
A megtámadott határozatban említett jogsértéssel érintett termék az etanol, amelyet benzinnel keverve bioüzemanyag‑gyártásban használnak (angolul általában „fuel‑grade ethanolnak” nevezik).
29
A megtámadott határozat szerint az etanol értékesítési szerződései az európai piacon vagy hosszú távon, vagy „spot” piacon jönnek létre. Az Unióban jelentős számú etanolértékesítési megállapodás jön létre hosszú távú kétoldalú szerződések és pályázati eljárások alapján. E szerződések ára gyakran tartalmaz egy rögzített és egy változó részt, amely utóbbi általában az S&P Global Platts által közzétett indexeket veszi alapul.
30
A „spot” piacon végrehajtott (gyakran angolul „spot trades” néven ismert) ügyletek azonnali jellegűek, és egy meghatározott időpontban („spot date”) történő szállításra vonatkoznak. A referencia‑időszakban az Európai Gazdasági Térségben (EGT) az etanol legjelentősebb „spot” piaca az „Amszterdam‑Rotterdam‑Antwerpen‑hajóvonták” (a továbbiakban: rotterdami zóna) piaca volt, amelynek forgalmát az S&P Global Platts figyelembe vette az ár‑referenciaértékeinek kidolgozása során.
31
Az S&P Global amerikai vállalat, amelynek európai székhelye Londonban (Egyesült Királyság) található, a referencia‑időszakban több részlegből állt, köztük az S&P Global Plattsból, az etanolpiac legfontosabb árellenőrző ügynökségéből. A referencia‑időszakban ugyanis a kétoldalú etanoleladási szerződések 90%‑a az S&P Global Platts által közzétett indexeket használta viszonyítási alapként.
32
Az S&P Global Platts nyilvánosan hozzáférhetővé teszi az etanol európai piacán érvényes ármutatókat (Platts ethanol benchmarks), amelyek célja a rotterdami zónában végrehajtott ügyletek árainak tükrözése. E célból az S&P Global Platts a „Market‑on‑Close” elnevezésű referenciamutató‑készítési eljárást (a továbbiakban: MOC‑eljárás) alkalmazza.
33
Az MOC‑eljárás a résztvevőktől gyűjtött információkon alapul, magában foglalva az összes vételi és eladási ajánlatot, kereskedési szándékot, valamint az adott napon, és különösen a (londoni idő szerinti) 16 óra és 16 óra 30 perc közötti időszakban, az úgynevezett „MOC‑ablakban” (MOC window) önkéntesen közölt, megerősített ügyleteket.
34
Bár az S&P Global Platts a különböző forrásokból származó információkat beépíti az etanolár‑referenciamutatók összeállításába, előnyben részesíti az „MOC‑ablakban” szerzett információkat.
35
A Bizottság szerint, mivel az etanol ármutatóit gyakran használják viszonyítási alapként a hosszú távú etanolértékesítési szerződésekben, az említett mutatók kidolgozása céljából közölt árak – akár minimális – torzulása érzékelhető hatással lehet az etanol piaci árára, és ennélfogva az ilyen hosszú távú adásvételi szerződésekben részes vállalkozások bevételeire.
A felpereseknek a megtámadott határozatban felrótt magatartások
36
A megtámadott határozat megállapítja, hogy a felperesek, az Abengoa és az Alcogroup olyan megállapodásokat kötöttek, illetve összehangolt magatartást folytattak, amelyek célja az volt, hogy mesterségesen növeljék az S&P Global Platts által közzétett etanol‑referenciamutatók szintjét, azt fenntartsák, vagy megakadályozzák annak csökkenését.
37
A Bizottság elemzése szerint a jogsértő magatartás kettős. Egyrészt a felperesek az „MOC‑ablak” előtt, alatt és után összehangolták kereskedelmi magatartásukat az Abengoával és az Alcogrouptal. Másrészt a felperesek megállapodtak az Abengoával és az Alcogrouptal abban, hogy korlátozzák az etanol fizikai kínálatát a rotterdami zónában, amely a „MOC‑ablakban” folytatott kereskedelem céljából rendelkezésre állhat. A jogsértő magatartás megvalósítása érdekében a felperesek rendszeresen érzékeny kereskedelmi információkat osztottak meg az Abengoával és az Alcogrouppal.
38
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a fenti 37. pontban ismertetett összehangolt magatartás célja az volt, és alkalmas volt arra, hogy az ügyfeleikkel kötött etanolszállítási szerződések keretében a felperesek, az Abengoa és az Alcogroup etanol értékesítései keretében áremelkedést eredményezzen, mivel e szerződések az S&P Global Platts által közzétett mutatókra utaltak.
A felek kérelmei
39
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
a megtámadott határozatot egészben vagy részben semmisítse meg;
–
a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
40
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére;
A jogkérdésről
41
Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek két jogalapra hivatkoznak, amelyek közül az elsőt az ártatlanság vélelméhez való joguk megsértésére, a másodikat pedig arra alapítják, hogy a Bizottság megsértette a megfelelő ügyintézés elvéből eredő pártatlanság követelményét.
A felperesek ártatlanság vélelméhez való jogának megsértésére alapított első jogalapról
42
Az első jogalap alátámasztása érdekében a felperesek azt állítják, hogy a Bizottság azáltal, hogy egyetlen vitarendezésben részt vevő vállalkozással „hibrid” eljárást alkalmazott, és az Abengoával szemben elfogadta a vitarendezési határozatot, megsértette az ártatlanság vélelméhez való jogukat. Az őket terhelő kötelezettségek, és végső soron a megtámadott határozat tehát önmagában hibás.
43
A felperesek ártatlansága vélelmének megsértése abban nyilvánul meg, hogy a Bizottság két jelentős, súlyos és helyrehozhatatlan hibát követett el, amelyek igazolják a megtámadott határozat megsemmisítését.
44
Egyrészt a Bizottság tévesen döntött úgy, hogy a vitarendezésben részt vevő egyetlen vállalkozással szemben „hibrid” eljárást alkalmaz (az első jogalap első és harmadik része). Ebben az összefüggésben a felperesek rámutatnak, hogy a Bizottság az Abengoával szemben nem fogadhatta volna el a vitarendezési határozatot a rendes eljárás vége előtt anélkül, hogy ne sértette volna meg az ártatlanság vélelméhez való jogukat.
45
Másrészt a felperesek úgy vélik, hogy a Bizottság a vitarendezési határozat megszövegezése során megsértette az ártatlanság vélelméhez való jogukat, amennyiben e határozat világos és egyértelmű utalásokat tartalmazott a „vizsgálatban érintett egyéb felek” részvételére vonatkozóan, mivel az e határozatban említett jogsértő magatartást és az e magatartásért való felelősségüket illetően nem egyeztek meg, és amely utalások nem voltak szükségesek az Abengoa felelősségének megállapításához (az első jogalap második része).
Az első jogalapnak a „hibrid” eljárás alkalmazására vonatkozó első és harmadik részéről
46
Az első jogalap együttesen vizsgálandó első és harmadik része keretében a felperesek egyrészt azt állítják, hogy a „hibrid” eljárás alkalmazása, miközben csak az Abengoa vett részt a vitarendezési eljárásban, az ártatlanság vélelméhez való joguk megsértését vonja maga után, másrészt pedig, hogy a jelen ügy körülményei között semmilyen elfogadható indokot nem adtak az ilyen eljárás alkalmazására.
47
A Bizottság vitatja a felperesek érvelését.
48
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a felperesek érvelése azon az előfeltevésen alapul, amely szerint a „hibrid” eljárás alkalmazása amellett, hogy a vitarendezési eljárásban egyetlen vállalkozás vett részt, a vitarendezési határozat in concreto elemzésétől függetlenül az ártatlanság vélelme megsértésének minősülhet. Márpedig az ítélkezési gyakorlatra tekintettel ez a feltevés téves.
49
Először is rá kell mutatni arra, hogy a 773/2004 rendelet 10a. cikke nem zárja ki és azzal nem is ellentétes annak lehetősége, hogy a Bizottság az EUMSZ 101. cikk alkalmazása keretében „hibrid” eljárást folytasson le (lásd ebben az értelemben: 2022. február 2‑iScania és társai kontra Bizottság ítélet, T‑799/17, EU:T:2022:48, 98. és 99. pont).
50
A Bizottság ugyanis jogosult arra, hogy „hibrid” megközelítést alkalmazzon, és vitarendezési eljárást folytasson azon vállalkozásokkal szemben, amelyek vitarendezési beadványt nyújtanak be, miközben folytatja a 773/2004 rendelet általános rendelkezései által szabályozott eljárást azon vállalkozásokkal szemben, amelyek nem kívánnak vitarendezésben részt venni (lásd ebben az értelemben: 2015. május 20‑iTimab Industries és CFPR kontra Bizottság ítélet, T‑456/10, EU:T:2015:296, 70., 71. és 104. pont).
51
Az uniós bíróság úgy ítélte meg, hogy a Bizottság elfogadhatott először vitarendezési határozatot azon felekkel szemben, akik úgy döntöttek, hogy vitarendezésben vesznek részt, másodszor pedig elfogadhatott a rendes eljárás végén hozott határozatot azon felekkel szemben, akik úgy döntöttek, hogy nem vesznek abban részt, azzal a feltétellel azonban, hogy a vitarendezési határozat elfogadása keretében biztosítja az ártatlanság vélelmének tiszteletben tartását a vitarendezésben részt nem vevő felek tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 64. és 65. pont; 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 88. és 89. pont).
52
Ebben az összefüggésben a Bizottság széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik azon ügyek meghatározását illetően, amelyek alkalmasak lehetnek arra, hogy feltárják a felek vitarendezési megbeszéléseken való részvételhez fűződő érdekét, annak eldöntése érdekében, hogy e megbeszéléseket megkezdik‑e vagy megszüntetik‑e, vagy hogy az ügyet véglegesen rendezzék, amint az a 773/2004/EK bizottsági rendelet kartellügyekben folytatott vitarendezési eljárásokkal kapcsolatos módosításáról szóló, 2008. június 30‑i 622/2008/EK bizottsági rendelet (HL 2008. L 171., 3. o.) (4) preambulumbekezdéséből kitűnik (lásd ebben az értelemben: 2016. február 29‑iDeutsche Bahn és társai kontra Bizottság ítélet, T‑267/12, nem tették közzé, EU:T:2016:110, 417. pont).
53
Egyébiránt objektíve szükséges lehet, hogy a Bizottság a vitarendezési eljárást lezáró határozatban foglalkozzon az állítólagos kartell résztvevőire vonatkozó bizonyos olyan tényekkel és magatartásokkal, amelyek a rendes eljárás tárgyát képezik (2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 65. pont; 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 89. pont). Ennek keretében a vitarendezési eljárásban részt nem vevő felekre vonatkozó utalások egyike sem lehet végleges jellegű a szóban forgó magatartásban való részvételüket illetően.
54
Másodszor, ami konkrétabban az ártatlanság vélelmét illeti, az az uniós jog egyik alapelve, amely jelenleg az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 1. cikkében jut kifejezésre (2012. november 22‑iE.ON Energie kontra Bizottság ítélet, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, 72. pont; 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 60. pont). A Charta 48. cikke megfelel az 1950. november 4‑én Rómában aláírt, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. tv.) 6. cikke (2) és (3) bekezdésének, ahogyan az a Charta e rendelkezésére vonatkozó magyarázatokból kitűnik. Ebből következik, hogy a Charta 52. cikke (3) bekezdésének megfelelően az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény 6. cikkének (2) és (3) bekezdését figyelembe kell venni a Charta 48. cikkének értelmezéséhez a védelem minimális szintjeként (2019. szeptember 5‑iAH és társai [Az ártatlanság vélelme] ítélet, C‑377/18, EU:C:2019:670, 41. pont; 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 61. pont).
55
E körülmények között az ártatlanság vélelmének elve sérül, ha a vádlottra vonatkozó bírósági határozat vagy hivatalos nyilatkozat – jogerős elítélés hiányában – olyan egyértelmű nyilatkozatot tartalmaz, amely szerint az érintett személy elkövette a szóban forgó bűncselekményt. Ebben az összefüggésben ki kell emelni, hogy az igazságügyi hatóságok által használt kifejezések, valamint megfogalmazásuk konkrét körülményeinek, illetve a szóban forgó eljárás jellegének és körülményeinek fontosságát (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 5‑iAH és társai [Az ártatlanság vélelme] ítélet, C‑377/18, EU:C:2019:670, 43. pont; 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; EJEB, 2014. február 27., Karaman kontra Németország ítélet, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 63. §).
56
Harmadszor és következésképpen csak a vitarendezési határozat in concreto elemzésének és az ennek során tett értékeléseknek a fényében lehet értékelni a felperesek ártatlanság vélelméhez való jogának esetleges megsértését. A „hibrid” eljárás amellett való alkalmazásával szemben felhozott kifogások, hogy a vitarendezésben egyetlen fél vett részt, ily módon önmagukban nem alkalmasak az ilyen jogsértés fennállásának bizonyítására.
57
Ezenkívül, ami közelebbről az arra alapított kifogást illeti, hogy a Bizottság által választott eljárás szervesen magában foglalja a felperesek szóban forgó jogsértésben való részvételének és a vitarendezési határozatban említett magatartással kapcsolatos vétkességének a megállapítását, emlékeztetni kell arra, hogy az összetett büntetőeljárásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, amely mutatis mutandis alkalmazandó a jelen ügyre (lásd ebben az értelemben: 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 64. pont), hogy a vitarendezési határozat egyetlen személlyel szemben való meghozatala, miközben az említett határozatban érintett magatartás kollektív részvételt feltételez, önmagában nem jelenti a többi, vitarendezésben részt nem vevő személy ártatlanság vélelméhez fűződő jogának megsértését (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 5‑iAH és társai [Az ártatlanság vélelme] ítélet, C‑377/18, EU:C:2019:670, 45. pont; 2020. május 28‑iUL és VM végzés, C‑709/18, nem tették közzé, EU:C:2020:411, 35. pont).
58
E tekintetben a felperesek lényegében tévesen állítják, hogy a vitarendezési határozat kötelezte arra a Bizottságot, hogy rendes eljárás végén határozatot fogadjon el. A vitarendezési eljárás ugyanis a rendes eljáráshoz képest alternatív, attól elkülönülő és bizonyos sajátosságokkal rendelkező közigazgatási eljárás. A vitarendezési eljárás keretében, ha az érintett vállalkozás nem nyújt be vitarendezési beadványt, a végleges határozat elfogadásához vezető eljárást a vitarendezési eljárást szabályozó rendelkezések helyett a 773/2004 rendelet általános rendelkezései szabályozzák. Ezzel szemben a rendes eljárást illetően, amelyben még meg kell állapítani a felelősséget, a Bizottságot kizárólag a kifogásközlés köti, és köteles figyelembe venni az ezen eljárás során tudomására hozott új elemeket (lásd ebben az értelemben: 2017. január 12‑iTimab Industries és CFPR kontra Bizottság ítélet, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 136. pont; 2024. február 1‑jei Scania és társai kontra Bizottság ítélet, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 75. pont).
59
Így a felperesek állításával ellentétben a vitarendezési határozat elfogadása önmagában nem jár semmilyen olyan jogi következménnyel, amely érintené a rendes eljárás keretében később a vitarendezésben részt nem vevő féllel szemben hozott határozatokat.
60
Ennélfogva a vitarendezési határozat elfogadása nem határozta meg a rendes eljárás eredményét, amint arról az Alcogroup tekintetében elfogadott határozat tanúskodik, amelyben a Bizottság végül arra a következtetésre jutott, hogy az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok nem szolgáltattak kellő bizonyítékot azon következtetés alátámasztásához, amely szerint az Alcogroup 2013. március 14. után részt vett a jogsértésben, így a Bizottság már nem szabhatott ki vele szemben bírságot. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy semmi sem akadályozta meg a Bizottságot abban, hogy az Alcogroupra vonatkozóhoz hasonló határozatot fogadjon el a felperesek tekintetében az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok rendes eljárás keretében történő vizsgálatát követően, még az Alcogrouppal szembeni rendes eljárás lezárását követően sem.
61
Másodszor, ami azt illeti, hogy a Bizottság állítólag nem igazolta a „hibrid” eljárás alkalmazását, a felperesek egyetlen további érvének sem lehet helyt adni.
62
Először is, a felperesek állításával ellentétben a 2019. szeptember 5‑iAH és társai (Az ártatlanság vélelme) ítélet (C‑377/18, EU:C:2019:670) nem jelenti azt, hogy a Bizottság köteles lenne bizonyítani, hogy a „hibrid” eljárás alkalmazása „elkerülhetetlen”, ami a felperesek szerint a jelen ügyben nem állt fenn.
63
Kétségtelen, hogy a 2019. szeptember 5‑iAH és társai (Az ártatlanság vélelme) ítéletből (C‑377/18, EU:C:2019:670) eredő ítélkezési gyakorlat mutatis mutandis releváns, amikor a Bizottság ugyanazon kartell tárgyában két külön eljárást követően, eltérő címzettek számára egymást követően két határozatot fogad el, vagyis egyrészt a vitarendezési eljárás végén hozott, a vitarendezésben részt vevő vállalkozásoknak címzett határozatot, másrészt pedig a rendes eljárás végén hozott, a kartellben részt vevő más vállalkozásoknak címzett határozatot (lásd a fenti 57. pontot).
64
Ezzel szemben a 2019. szeptember 5‑iAH és társai (Az ártatlanság vélelme) ítéletből (C‑377/18, EU:C:2019:670) eredő ítélkezési gyakorlat nem értelmezhető úgy, mint amely arra kötelezi a Bizottságot, hogy minden esetben bizonyítsa, hogy a „hibrid” eljárás alkalmazása „elkerülhetetlen”. A Bizottságnak ugyanis gyakorolnia kell mérlegelési mozgásterét annak megvizsgálása érdekében, hogy a „hibrid” eljárás lehetővé teszi‑e számára, hogy az ügy gyorsabb és hatékonyabb elbírálását biztosítsa azon vállalkozásokkal szemben, amelyek úgy döntöttek, hogy vitarendezésben vesznek részt, tiszteletben tartva ugyanakkor az alkalmazandó szabályok által előírt korlátokat, beleértve a vitarendezésben részt nem vevő vállalkozások ártatlanságának vélelméhez való jogot is (lásd a fenti 51–53. pontot).
65
Másodszor a felperesek nem bizonyítják, hogy a jelen ügyben a „hibrid” eljárás alkalmazását igazoló, a megtámadott határozat (428)–(448) preambulumbekezdésében említett indokok mennyiben sértik az ártatlanság vélelméhez való jogukat.
66
A megtámadott határozat szerint abban az időpontban, amikor az Abengoa úgy döntött, hogy újra csatlakozik a vitarendezési eljáráshoz, a felperesek még mindig részt vettek abban, így lehetőség volt arra, hogy az eljárást a vizsgálat tárgyát képező felek többsége tekintetében lezárják (a megtámadott határozat (441) preambulumbekezdése).
67
Az Abengoát is magában foglaló vitarendezési határozat elfogadása egyébként lehetővé tette a jogsértés teljes időszakának lefedését, ami nyilvánvaló előnyökkel járt a Bizottság számára a kizárólag a felpereseknek címzett vitarendezési határozat elfogadásához képest (a megtámadott határozat (442) preambulumbekezdése).
68
A megtámadott határozat (443) preambulumbekezdése szerint a Bizottság által tervezett megközelítés a közigazgatási eljárás lehető leggyorsabb befejezésére irányult, először a vitarendezési eljárásra összpontosítva, majd a forrásait a rendes eljárást lezáró határozat elfogadásához mozgósítva, amelynek az Alcogroup általi vitatását előre láthatónak tekintették.
69
Ami a felperesek azon kockázatát illeti, hogy a vitarendezési határozat és a rendes eljárást lezáró határozat részletekben történő elfogadása miatt harmadik felek kártérítési kérelmeinek vannak kitéve, a Bizottság azt állítja, hogy a vitarendezési határozatot rövidnek szánták, és azt csak egy nem bizalmas változatban tették közzé, aminek jelentősen csökkentenie kellett az említett kockázatot (a megtámadott határozat (444) preambulumbekezdése).
70
Amint az a megtámadott határozat (445) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Bizottság által tervezett megközelítés előnyeit előzetesen megvitatták a felperesekkel, amit ez utóbbiak nem vitatnak.
71
Egyébiránt a megtámadott határozat (447) preambulumbekezdése szerint a vitarendezési határozat elfogadását, amelynek egyedüli címzettje az Abengoa, a hatékonysági okok igazolták. Még ha ez utóbbi késői szakaszban tért is vissza a vitarendezési eljárásba, az említett határozat elfogadása jelentős hatékonyságjavulást eredményezett, beleértve a rendes eljárásban meghozandóhoz képest sokkal tömörebb vitarendezési határozat megfogalmazásának lehetőségét, valamint azon kockázat csökkentését, hogy az Abengoa vitatja a vitarendezési határozatot.
72
Tartalmukra tekintettel a megtámadott határozat fent említett preambulumbekezdései közül egyik sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Bizottság megsértette a felperesek ártatlanság vélelméhez való jogát, amikor úgy határozott, hogy „hibrid” eljárást alkalmaz.
73
Mindenesetre a vitarendezési eljárás késleltetése vagy megszüntetése azon az alapon, hogy az érintett vállalkozások egyike úgy döntött, hogy nem vesz részt vitarendezési megbeszéléseken, ellentétes lenne a vitarendezési eljárás által követett, a 622/2008 rendelet (4) preambulumbekezdésében rögzített céllal, amely annak biztosítására irányul, hogy az ügyet gyorsabban és hatékonyabban kezeljék azon vállalkozásokkal, amelyek úgy döntöttek, hogy vitarendezésben vesznek részt (lásd ebben az értelemben: 2022. február 2‑iScania és társai kontra Bizottság ítélet, T‑799/17, EU:T:2022:48, 102. pont).
74
Harmadszor, a Bizottság és a felperesek által a vitarendezési eljárás keretében megállapított időbeli kikötés megsértésére vonatkozó érv, amely szerint a vitarendezési eljárásra és a rendes eljárásra vonatkozó végleges határozatokat „több‑kevésbé ugyanazon időpontban” kellett volna elfogadni, csak a felperesek által hivatkozott háttérelem, amely hatástalannak bizonyul a megtámadott határozat jogszerűségének vizsgálata keretében.
75
Amint ugyanis a pervezető intézkedésekre adott írásbeli válaszaikból kitűnik, a felperesek nem hivatkoznak a vitarendezési eljárásra vonatkozó egyik szabály megsértésére sem, és nem is hivatkoznak az ilyen szabályok jogellenességére az időbeli kikötés Bizottság általi be nem tartása vonatkozásában.
76
Ugyanez érvényes a fordított felülvizsgálati záradék figyelmen kívül hagyására is, amely szerint a vitarendezés attól a feltételtől függ, hogy a Bizottság ne hozzon a rendes eljárás résztvevőivel szemben a vitarendezésinél kedvezőbb határozatot.
77
Mindenesetre, amint arra a Bizottság rámutat, anélkül hogy azt a felperesek vitatnák, a vitarendezésre vonatkozó 2021. november 11‑i kifogásközlés átvette a felperesek vitarendezési beadványát a jogsértés tárgyát, megvalósítását, a főbb tényeket és jogi minősítésüket illetően, ideértve a felperesek szerepét, valamint a jogsértésben való részvételük időtartamát. A kifogásközlés így tükrözte a vitarendezési beadvány tartalmát az 1/2003/EK tanácsi rendelet 7. és 23. cikke szerint kartellügyekben hozott határozatok elfogadása érdekében folytatott vitarendezési eljárások lefolytatásáról szóló bizottsági közlemény (HL 2008. C 167., 1. o.) 20. pontjának a) alpontjában említett elemeket illetően. Az olyan kötelezettségvállalások ugyanis, mint az időbeli záradék és a fordított felülvizsgálati záradék, nem szerepelnek ezen elemek között.
78
Következésképpen a vitarendezési bizottsági közlemény 22. pontjának megfelelően a Bizottság kifogásközlése a felperesek vitarendezési beadványának jóváhagyását képezte.
79
A fentiek fényében a felperesek által az első jogalap első és harmadik része keretében felhozott érvek egyike sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Bizottság megsértette az ártatlanság vélelméhez való jogukat, így e részeket el kell utasítani.
Az első jogalapnak a vitarendezési határozat megfogalmazására vonatkozó második részéről
80
A felperesek szerint a Bizottság megsértette az ártatlanság vélelméhez való jogukat a vitarendezési határozat elfogadása során, amely határozat világos és egyértelmű utalásokat tartalmazott a szóban forgó jogsértésben való részvételre és a vitarendezésben részt nem vevő vállalkozások állítólagos felelősségére vonatkozóan, anélkül hogy ilyen hivatkozások szükségesek lennének az Abengoa felelősségének megállapításához.
81
Először is, a vitarendezési határozat prejudikációt tartalmaz, mivel abban az szerepel, hogy a felperesek a „vizsgálatban érintett egyéb feleknek” nevezett vállalkozások közé tartoznak, amelyek felelősségét az említett határozat rendelkező részének 1. cikke megállapítja, és e rendelkezés a felperesek magatartására vonatkozik, ideértve annak jogi értékelését is. Ezenkívül az Alcogroup elleni vizsgálattal való későbbi felhagyás megerősítette azt a benyomást, hogy a vitarendezési határozat a felperesek és az Abengoa közös felelősségét vonta maga után. Végül a felelősség hiányára vonatkozó kikötések nem elegendőek ezen utalások figyelmen kívül hagyásához.
82
Másodszor, a Bizottság által követett megközelítés eltér az utóbbi által a „hibrid” eljárásokban követett korábbi gyakorlatoktól.
83
Harmadszor, a vitarendezési határozatban szereplő utalások túlmutatnak azon, amit a Bíróság szükségesnek ítélt a vitarendezésben részt vevő felek felelősségének kifejezéséhez és megállapításához.
84
A Bizottság vitatja a felperesek érvelését.
85
Amint az a fenti 55. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, az ártatlanság vélelmét sérti, ha a terheltre vonatkozó bírósági határozat vagy hivatalos nyilatkozat jogerős elítélés hiányában olyan egyértelmű nyilatkozatot tartalmaz, amely szerint az érintett személy elkövette a szóban forgó jogsértést, és ebből következik az érintett hatóságok által használt kifejezések jelentősége, illetve azon különös körülményeké, amelyek között azok megfogalmazásra kerültek, valamint a szóban forgó eljárás jellegének és hátterének fontossága.
86
Összetett büntetőeljárások keretében, amelyek több olyan gyanúsított ellen folynak, akiknek a felelősségét nem lehet egyetlen eljárásban elbírálni, már elfogadták, hogy a vádlottak bűnösségének értékelése érdekében a hatáskörrel rendelkező bíróságnak szükségképpen említést kell tennie harmadik felek részvételéről, akiknek a felelősségét esetleg külön eljárásban fogják elbírálni. Ugyanakkor, amennyiben harmadik felek érintettségére vonatkozó tényekre kell hivatkozni, az eljáró bíróságnak kerülnie kell, hogy több információt közöljön, mint ami az előtte folyamatban lévő eljárásban vádolt személyek büntetőjogi felelősségének elemzéséhez szükséges. Ezenkívül a bírósági határozatok indokolását olyan módon kell megfogalmazni, hogy elkerülhető legyen az érintett harmadik személyek vétkességének idejekorán történő megállapítása, ami veszélyeztetheti az ezen személlyel szemben felhozott vádaknak egy külön eljárásban történő méltányos elbírálását (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 5‑iAH és társai [Az ártatlanság vélelme] ítélet, C‑377/18, EU:C:2019:670, 44. pont; 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 63. pont; EJEB, 2014. február 27., Karaman kontra Németország ítélet, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 64. és 65. §).
87
Amint az a fenti 57. pontban megállapításra került, az ártatlanság vélelme akkor is érvényesítendő, ha a Bizottság egy és ugyanazon kartell tárgyában két külön eljárást alapján egymást követően két, különböző címzettekkel rendelkező határozatot hoz, nevezetesen egyrészt a vitarendezési eljárás végén hozott, a vitarendezésben részt vevő vállalkozásoknak címzett határozatot, másrészt pedig a kartellben részt vevő többi vállalkozásnak címzett, rendes eljárás végén hozott határozat (2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 64. pont; 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 88. pont).
88
Ennek keretében a Bizottság köteles eleget tenni a jogi aktusok indokolására vonatkozó, az EUMSZ 296. cikk második bekezdésében előírt kötelezettségnek, amely indokolás tartalmának lehetővé kell tennie az érdekeltek számára, hogy megismerjék azon indokokat, amelyeken a határozat alapul, illetve az igazságügyi hatóság számára, hogy elegendő információval rendelkezzen ahhoz, hogy a jogorvoslat keretében gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét (lásd analógia útján: 2013. november 26‑iGroupe Gascogne kontra Bizottság ítélet, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, 37. pont).
89
Amint az a fenti 53. pontban felidézésre került, objektíve szükséges lehet, hogy a Bizottság a vitarendezési eljárást lezáró határozatban foglalkozzon az állítólagos kartell résztvevőire vonatkozó bizonyos olyan tényekkel és magatartásokkal, amelyek a rendes eljárás tárgyát képezik, anélkül hogy az ezekkel kapcsolatos bármely utalás végleges jellegű lenne a szóban forgó magatartásban való részvételüket illetően.
90
A Bizottság feladata, hogy a vitarendezési eljárást lezáró határozatban biztosítsa azon vállalkozások ártatlanság vélelméhez fűződő jogának védelmét, amelyek nem vették igénybe a vitarendezést, és amelyekkel szemben rendes eljárást folytatnak le. Ennek keretében ugyanis a vitarendezésben részt nem vevő vállalkozások ártatlanság vélelméhez fűződő jogának Bizottság általi megsértése, amely az érintett vállalkozások alapvető jogainak megsértését eredményezné, kellően súlyos jogsértésnek minősül ahhoz, hogy a rendes eljárást befejező határozat elfogadásához vezető eljárás egészét hibássá tegye (2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 95. pont).
91
Annak ellenőrzése érdekében, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta‑e az ártatlanság vélelmét, az uniós bíróság feladata, hogy a vitarendezési eljárást befejező határozatot és annak indokolását összességében, valamint azon sajátos körülmények fényében vizsgálja, amelyek között e határozatot elfogadták. E határozat egyes részeiben ugyanis az állítólagos kartell többi résztvevője felelősségének hiányára való kifejezett utalás értelmét vesztené, ha az említett határozat más részeit a felelősségük idő előtti megállapításaként lehetne értelmezni (2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 66. pont, és a 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 90. pont).
92
Ennélfogva meg kell vizsgálni egyrészt, hogy a Bizottság a vitarendezési határozatban megfelelően óvatosan fogalmazott‑e annak érdekében, hogy elkerülje a felperesek kartellben való részvételének idő előtti megítélését, másrészt pedig azt, hogy az említett határozatban a felperesekre való hivatkozások szükségesek voltak‑e (lásd ebben az értelemben: 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 68. pont; 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 219. pont).
93
A jelen ügyben a felperesek által a Törvényszék hozzájuk intézett pervezető intézkedésekre adott írásbeli válaszaiból kitűnik, hogy nem vitatják a Bizottságnak a vitarendezési határozatban szereplő szerkesztési elővigyázatossági intézkedéseit, hanem azt állítják, hogy az említett óvintézkedések elégtelenek voltak.
94
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a vitarendezési határozat (4) preambulumbekezdésében a Bizottság azért használja a „vizsgálatban érintett egyéb felek” rövidítést, hogy együttesen hivatkozzon a felperesekre és az Alcogroupra. Ezt követően a Bizottság pontosította, hogy „a vizsgálatban érintett egyéb felek” nem címzettjei a vitarendezési határozatnak, és hogy e határozat nem bizonyította, és még előzetesen sem próbálta megállapítani bármilyen jogsértésben való részvételük miatti felelősségüket. Az is szerepel benne, hogy a „vizsgálatban érintett egyéb feleket” érintő magatartás leírását csak az Abengoa felelősségének megállapításához szükséges mértékben használták.
95
E határozat (41) és (49) preambulumbekezdése hasonló fordulatokat illesztett be a „vizsgálatban érintett egyéb felekre” és a vitarendezési határozat elfogadásából eredő felelősségük hiányára vonatkozóan.
96
A fenti 94. és 95. pontban említett hivatkozásokkal a Bizottság egyértelműen nyilvánvalóvá tette, hogy nem köteles „a vizsgálatban érintett egyéb felek” felelősségéről határozni, így meg kell állapítani, hogy a felperesek tekintetében ténylegesen óvatosan fogalmaztak.
97
Mindemellett meg kell vizsgálni, hogy a vitarendezési határozat más részei értelmezhetők‑e a felperesek felelősségének idő előtti kifejezéseként, ami irrelevánsá teheti a Bizottság által a fenti 91. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében alkalmazott óvatos fogalmazást.
98
A keresetlevél 60–63. pontjának megfelelően a felperesek ártatlanság vélelméhez fűződő jogának megsértésére utaló, a „vizsgálatban érintett egyéb felekre” történő hivatkozások többek között a vitarendezési határozat (33), (35), (46), (47), (53)–(55) és (60) preambulumbekezdésében, valamint rendelkező részének 1. cikkében szerepelnek.
99
E tekintetben először is rá kell mutatni arra, hogy a vitarendezési határozat (33) és (35) preambulumbekezdésében szereplő, az Abengoa jogsértő magatartásának leírására vonatkozó szakaszokban szereplő, „a vizsgálatban érintett egyéb felekre” tett utalások céljuknak megfelelően tisztán leíró jellegűek a vitarendezési határozat által az Abengoát illetően említett magatartások tekintetében.
100
Egyébiránt a fenti 99. pontban hivatkozott megjegyzések egyike sem foglalja magában – sem kifejezetten, sem hallgatólagosan – a felperesek magatartásának jogi minősítését, így azokat a fenti 91. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlattal összeegyeztethetőnek lehet tekinteni.
101
Másodszor, elemezni kell az Abengoa magatartásának jogi értékelésére vonatkozó szakaszban („Legal assessment”) szereplő hivatkozásokat, közelebbről pedig a vitarendezési határozat (46), (47), (53)–(55) és (60) preambulumbekezdésében szereplőket. Ezek az utalások a határozat azon részeiben találhatók, amelyek az EUMSZ 101. cikkre és az EGT‑Megállapodás 53. cikkére vonatkozó elveknek (a vitarendezési határozat 5.1.2. pontja, (46) és (47) preambulumbekezdése), az egységes és folyamatos jogsértés fennállására vonatkozó elveknek (a vitarendezési határozat 5.2.2. pontja, (53)–(55) preambulumbekezdése) és a verseny korlátozására vonatkozó elveknek (a vitarendezési határozat 5.3.2. pontja, (60) preambulumbekezdése) a jelen ügyben történő alkalmazására vonatkoznak.
102
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 57. pontban megállapításra került – a „hibrid” eljárás amellett való alkalmazása, hogy egyetlen vállalkozás vitarendezési eljárásban vesz részt, nem teszi szükségessé annak megállapítását, hogy a felperesek elkövették a vitarendezési határozatban említett jogsértést.
103
Egyébiránt, amint az a fenti 86., 87. és 89. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a vitarendezésben részt nem vevő vállalkozások említése önmagában nem problematikus, és objektíve szükségesnek bizonyulhat ahhoz, hogy leírják és minősítsék a vitarendezésben részt vevő vállalkozás kartellben való részvételét, amennyiben nem eredményezik a rendes eljárás résztvevői felelősségének idő előtti megállapítását.
104
Ennek keretében az, hogy a Bizottság a „vizsgálatban érintett egyéb felek” rövidítésen keresztül hivatkozik a felperesekre és az Alcogroupra, megerősíti azt a tényt, hogy a Bizottság nem kívánta minősíteni a felelősségüket a vitarendezési határozatban említett magatartás tekintetében (lásd ebben az értelemben: EJEB, 2024. szeptember 17., C. O. kontra Németország ítélet, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, 68. §).
105
Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy mind a 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet (C‑440/19 P, EU:C:2021:214) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó vitarendezési határozat nyilvános változatában, mind pedig a 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (C‑883/19 P, EU:C:2023:11) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó vitarendezési határozatban a Bizottság a „felek” fordulatot használta a vizsgálattal érintett valamennyi vállalkozás megnevezésére.
106
Ezzel szemben a jelen ügyben szóban forgó vitarendezési határozatban a Bizottság a „vizsgálatban érintett egyéb felek” rövidítést használta, amely lehetővé teszi az említett határozat címzettjére és a vitarendezésben részt nem vevő vállalkozásokra vonatkozó utalások egyértelműbb megkülönböztetését. Ráadásul a vitarendezési határozat a jogsértő magatartás leírása keretében semmilyen kifejezett utalást nem tartalmaz a felperesekre, ellentétben a 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet (C‑440/19 P, EU:C:2021:214) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó vitarendezési határozat (26), (28), (29) és (31) preambulumbekezdésével.
107
Másodszor, még ha a „vizsgálatban érintett egyéb feleket” említi is az Abengoa magatartásának jogi minősítésével foglalkozó rész, a vitarendezési határozat olvasatából nem tűnik ki egyértelműen a Bizottságnak a felperesek szóban forgó jogsértésben való részvételével és magatartásuk jogi minősítésével, valamint az e jogsértésért való felelősségük megállapításával kapcsolatos álláspontja (lásd ebben az értelemben: 2017. november 10‑iIcap és társai kontra Bizottság ítélet, T‑180/15, EU:T:2017:795, 259. és 260. pont).
108
Ily módon ugyanis a vitarendezési határozatban szereplő több elemből – a fenti 94. és 95. pontban említett óvatos fogalmazás fényében értelmezve – kitűnik, hogy:
–
csak az Abengoa tekinthető felelősnek a vitarendezési határozatban szóban forgó jogsértésért (a (25) preambulumbekezdés);
–
az említett határozat 4.1.2. pontja a magatartás leírásáról szóló 4. cím alatt az „Abengoa’s behaviour in the MOC process” (az Abengoa magatartása a MOC‑folyamatban) címet viseli;
–
az 5. címben szereplő, az Abengoa magatartásának jogi minősítésére vonatkozó értékelés kizárólag ez utóbbi magatartására vonatkozik (a (42) preambulumbekezdés);
–
egyértelmű különbség van az Abengoa és a „vizsgálatban érintett egyéb felek” magatartása között, mivel abban az szerepel, hogy az Abengoa összehangolta magatartását a „vizsgálatban érintett egyéb felekkel” (a (47) preambulumbekezdés), így kizárólag a saját magatartása („[i]ts behaviour”), nem pedig a „vizsgálatban érintett egyéb felek” magatartása rendelkezett a megállapodás vagy összehangolt magatartás valamennyi jellemzőjével (a (48) preambulumbekezdés); ezenkívül a (49) preambulumbekezdésben foglalt megállapítások a (46)–(48) preambulumbekezdéssel összefüggésben értelmezve kizárólag az Abengoára vonatkoznak, és ezenkívül óvatosan fogalmaztak a következők tekintetében is: „[a]s already stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, this Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement” (a fenti (4) preambulumbekezdésben már hangsúlyozottnak megfelelően szerint e határozat egyetlen címzettje az Abengoa. E határozat különösen nem állapítja meg, és még előzetesen sem kívánja megállapítani a „vizsgálatban érintett egyéb felek” felelősségét a jogsértésben való részvételükért);
–
a „vizsgálatban érintett egyéb felekkel” való kétoldalú kapcsolatokat az Abengoa arra használta fel, hogy folytassa versenyellenes magatartását, amely abban állt, hogy magatartását összehangolja a „vizsgálatban érintett egyéb felekkel”, amely megfogalmazás nyilvánvalóvá teszi, hogy a Bizottság nem kívánt az Abengoától eltérő magatartást minősíteni (az (55) preambulumbekezdés);
–
bár a (60) preambulumbekezdés megállapítja, hogy az Abengoa „a vizsgálatban érintett egyéb felekkel” együtt versenyellenes magatartást tanúsított, az említett preambulumbekezdés utolsó mondatában a Bizottság annak kijelentésére szorítkozott, hogy csak az Abengoa korlátozta a versenyt; végeredményben a Bizottság által a (61) preambulumbekezdésben levont következtetés kizárólag az „Abengoa magatartására” utal a 4. szakaszban leírtak szerint.
109
Ezenkívül a vitarendezési eljárásban részt nem vevő felek említését a szóban forgó magatartás jogi minősítésével foglalkozó részben az uniós bíróság már elfogadhatónak tekintette, még ha hallgatólagosan is (lásd ebben az értelemben egyrészt: a 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, alapjául szolgáló ügyben érintett vitarendezési határozat, vagyis a C(2014) 2074 final bizottsági határozat (50)–(55) preambulumbekezdését, másrészt pedig: a 2023. december 20‑iCrédit agricole és Crédit agricole Corporate and Investment Bank kontra Bizottság ítélet, T‑113/17, fellebbezés alatt, EU:T:2023:847, 96. pontját [nem tették közzé], ami a szintén a 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (C‑883/19 P, EU:C:2023:11) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó vitarendezési határozat (53), (57)–(59) preambulumbekezdését, vagyis a C(2013) 8512 final bizottsági határozatot érinti).
110
Harmadszor, a vitarendezési határozat rendelkező részének 1. cikkében a „vizsgálatban érintett egyéb felekre” való hivatkozás nem minősül olyan egyértelmű nyilatkozatnak, amely szerint az említett felek elkövették a szóban forgó jogsértést.
111
Egyrészt ugyanis a rendelkező részben a „vizsgálatban érintett egyéb felek” puszta említése nem jelenti a fenti 86. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett, rájuk vonatkozó információk közlését. Egyébiránt, amint az a fenti 103. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a vitarendezésben részt nem vevő vállalkozások említése önmagában nem problematikus, és objektíve szükségesnek bizonyulhat ahhoz, hogy leírják és minősítsék a vitarendezésben részt vevő vállalkozás kartellben való részvételét, amennyiben nem ez eredményezi a rendes eljárás résztvevői felelősségének idő előtti megállapítását.
112
Másrészt a rendelkező részben szereplő, „a vizsgálatban érintett egyéb felekre” való hivatkozás önmagában nem jelent a felperesek vétkességére vonatkozó olyan prejudikációt, amely veszélyeztethetné a velük szemben felhozott kifogásoknak a rendes eljárás keretében történő méltányos vizsgálatát.
113
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a vitarendezési határozat rendelkező része csak az Abengoa mint az említett határozat címzettje tekintetében vált ki joghatásokat.
114
Egyébiránt a vitarendezési határozat rendelkező részének 1. cikkében a Bizottság csak azt állapítja meg, hogy az Abengoa megsértette a kartellre vonatkozó szabályokat.
115
Ezenkívül a vitarendezési határozat rendelkező része tartalmának megfelelően kizárólag az Abengoa felelős a szóban forgó jogsértésért, amint az többek között az említett határozat 2., 4. és 5. cikkéből kitűnik.
116
Így a vitarendezési határozat rendelkező részéből egyáltalán nem tűnik ki, hogy a Bizottság a szóban forgó kartellben való részvételüket illetően a „vizsgálatban egyéb felek” magatartását minősíteni kívánta volna.
117
Negyedszer, kétségtelen, hogy egyes vitatott – többek között a vitarendezési határozat (46), (53)–(55) és (60) preambulumbekezdésében szereplő – megjegyzések értelme túl pontatlan azt illetően, hogy az azokban szereplő jogi minősítés kiterjed‑e nemcsak az Abengoa magatartására, hanem a „vizsgálatban érintett egyéb felek” magatartására is.
118
Mindazonáltal a vitarendezési határozat fent említett preambulumbekezdéseiben a „vizsgálatban érintett egyéb felekre” való hivatkozások, noha a vitarendezési eljárásban részt vevő féllel, vagyis az Abengoával szemben megállapított magatartások jogi minősítésére vonatkoznak, legfeljebb szerkesztési hiányosságoknak minősülnek, amelyek önmagukban nem tartalmaznak semmilyen egyértelmű, kifejezett vagy hallgatólagos értékelést a vitarendezési eljárásban részt nem vevő felek vétkességét illetően (lásd ebben az értelemben: 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 79. és 231. pont; 2023. december 20‑iCrédit agricole és Crédit agricole Corporate and Investment Bank kontra Bizottság ítélet, T‑113/17, fellebbezés alatt, EU:T:2023:847, 97. pont [nem tették közzé]).
119
Egyrészt ugyanis a felperesek magatartása vitarendezési határozatban való jogi minősítésének vizsgálata nem korlátozódhat annak megállapítására, hogy a „vizsgálatban érintett egyéb feleket” említik az Abengoával szemben megállapított magatartások jogi minősítéséről szóló részben (lásd ebben az értelemben a 2023. január 12‑i, HSBC Holdings és társai/Bizottság, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 231. pont).
120
Másrészt, amint az az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából kitűnik, az érintett hatóságok által használt kifejezések megválasztásának jelentősége ellenére néhány szerencsétlen megfogalmazás használata önmagában nem lehet döntő az ártatlanság vélelméhez fűződő jog megsértésének esetleges megállapítása szempontjából, tekintettel az érintett eljárás jellegére és összefüggéseire (lásd ebben az értelemben: EJEB, 2014. február 27., Karaman kontra Németország ítélet, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 63. §; EJEB, 2021. november 25., Mucha kontra Szlovákia, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, 57. §).
121
Ebből következik, hogy indokolásuk és összefüggéseik fényében a vitarendezési határozatban szereplő, „a vizsgálatban érintett egyéb felekre” vonatkozó megjegyzések egyike sem értelmezhető a felperesek vétkességének idő előtti kifejezését magában foglaló egyértelmű megállapításként.
122
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Bizottság által alkalmazott óvatos megfogalmazás nem vesztette értelmét, és tartalmára tekintettel (lásd a fenti 91. pontot) azt elegendőnek kell tekinteni.
123
Ezenkívül meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság a felperesek részvételével kapcsolatban több információt közölt‑e, mint ami az Abengoa felelősségének megállapításához szükséges volt.
124
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a vitatott megjegyzések egyike sem írja le, illetve minősíti egyedileg a felperesek magatartását.
125
A vitarendezési határozatban a felpereseket érintő egyedi utalás csak e határozat (4), (13), (18), (24) és (40) preambulumbekezdésében szerepel, amelyek lényegében a vitarendezési eljárás leírására vonatkoznak, és amelyek tartalmát a felperesek az ártatlanság vélelméhez való joguk megsértését illetően nem vitatták.
126
Ezzel szemben a vitarendezési határozatban a „vizsgálatban érintett egyéb felekre” vonatkozó vitatott utalásokra, ideértve a fenti 101. pontban említetteket is, kivétel nélkül az Abengoával együttesen került sor, mivel ez utóbbit a jogsértő magatartás fő elkövetőjeként mutatták be. Így az említett hivatkozásokat csak az Abengoa magatartásának leírására és minősítésére használják, tehát e célból objektíve szükségesnek tekinthetők.
127
Ebben az összefüggésben éppen az a tény teszi lehetővé a „vizsgálatban érintett egyéb felek” említése szükségességének igazolását, hogy a vitarendezési határozat tárgyát képező jogsértés szükségszerűen kollektív magatartást foglal magában (lásd ebben az értelemben: EJEB, 2024. szeptember 17., C. O. kontra Németország ítélet, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, 63. §; lásd még analógia útján: 2019. szeptember 5‑iAH és társai [Az ártatlanság vélelme] ítélet, C‑377/18, EU:C:2019:670, 47. pont).
128
Ugyanez vonatkozik a vitarendezési határozat rendelkező részében szereplő, „a vizsgálatban érintett egyéb felekre” való hivatkozásra is.
129
E tekintetben meg kell különböztetni a szóban forgó ügyet a 2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet (C‑440/19 P, EU:C:2021:214) és a 2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet (C‑883/19 P, EU:C:2023:11) alapjául szolgáló ügyektől, amelyekben a vitarendezési határozatok rendelkező részében nem szerepeltek a vitarendezésben részt nem vevő felekre vonatkozó hivatkozások. A jelen ügyben kizárólag az Abengoa vett részt a vitarendezésben, így még inkább szükségesnek bizonyult a „vizsgálatban érintett egyéb felek” említése ahhoz, hogy minősítsék a vitarendezési határozatban szóban forgó jogsértő magatartást az Abengoa tekintetében, amely úgy döntött, hogy részt vesz a vitarendezésben.
130
Mindenesetre az a kérdés, hogy a Bizottság megsértette‑e a felperesek ártatlanság vélelméhez fűződő jogát, az egyes ügyekben hozott vitarendezési határozatoktól – ideértve azok indokolását is –, valamint azok elfogadásának sajátos körülményeitől függ (2021. március 18‑iPometon kontra Bizottság ítélet, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, 86. pont).
131
Márpedig indokolásuk és összefüggéseik fényében a vitarendezési határozat vitatott szakaszaiban szereplő, „a vizsgálatban érintett egyéb felekre” tett utalások objektíve szükségesek a kartell egésze eredetének leírásához.
132
Következésképpen a felperesek által az első jogalap második része alátámasztására előadott érveknek nem lehet helyt adni, és azokat el kell utasítani.
133
A fenti megfontolások összességéből következik, hogy az első jogalapot egészében el kell utasítani mint megalapozatlant.
A pártatlanság követelményének megsértésére alapított második jogalapról
134
A felperesek másodlagosan azt állítják, hogy a „hibrid” eljárás választása és az Abengoa esetében a vitarendezési határozatnak a rendes eljárás lezárását megelőző elfogadása kétségbe vonta a Bizottság pártatlanságát, valamint sértette a védelemhez való jogukat.
135
Először is, a vitarendezési határozat előzetes elfogadása arra kötelezte a Bizottságot, hogy legalább egy másik vállalkozás felelősségét állapítsa meg.
136
Másodszor, a fenti 135. pontban említett körülmények között az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően lehetetlen „kizárni minden jogos kétséget” azzal kapcsolatban, hogy a Bizottság képes‑e objektív pártatlanságot biztosítani azon kérdést illetően, hogy a felperesek részt vettek‑e a vitarendezési határozat tárgyát képező versenyellenes magatartásában. Ezért a Bizottság nem tudta betartani az úgynevezett „tabula rasa” elvet.
137
Harmadszor a felperesek azt állítják, hogy a Bizottság által a megtámadott határozat több részében, különösen az (556), (557) és (560) preambulumbekezdésben, valamint a rendes eljárás egésze során velük folytatott bizonyos levélváltások során követett érvelés a pártatlanság e hiányát szemlélteti.
138
Végül negyedszer a felperesek arra hivatkoznak, hogy a Bizottságnak a pártatlanságára vonatkozó állításai hatástalanok, és mindenesetre kevéssé meggyőzőek, vitatják az arra alapított érvét, hogy a jóhiszeműségét vélelmezni kell, és emlékeztetnek arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint elegendő, ha jogos kétségek merülnek fel a Bizottság pártatlanságával kapcsolatban.
139
A Bizottság vitatja a felperesek érvelését.
140
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás során köteles tiszteletben tartani az érintett vállalkozások alapvető jogait. Ennek alapján a megfelelő ügyintézéshez való jog körébe tartozó pártatlanság elvét meg kell különböztetni az ártatlanság vélelmétől (2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 76. pont; 2024. február 1‑jei Scania és társai kontra Bizottság ítélet, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 69. pont).
141
A Charta 41. cikkében biztosított megfelelő ügyintézéshez való jog azt írja elő, hogy mindenkinek joga van többek között ahhoz, hogy ügyeit az Unió intézményei részrehajlás nélkül intézzék. A pártatlanság e követelménye magában foglalja egyrészt a szubjektív pártatlanságot abban az értelemben, hogy az ügyben eljáró érintett intézmény egyik tagja sem mutathat elfogultságot vagy személyes előítéletet, másrészt pedig az objektív pártatlanságot abban az értelemben, hogy ezen intézménynek e tekintetben megfelelő biztosítékokat kell nyújtania az összes jogszerű kétely kizárására (2023. január 12‑iHSBC Holdings és társai kontra Bizottság ítélet, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, 77. pont; 2024. február 1‑jei Scania és társai kontra Bizottság ítélet, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 70. pont).
142
A jelen esetben csak az „objektív pártatlanság” fogalma képezi a második jogalap tárgyát.
143
Ami az „objektív pártatlanság” fogalmát illeti, a Bíróság pontosította, hogy annak bizonyítása céljából, hogy az igazgatási eljárásban eljáró szervezet nem kínál elégséges garanciákat egy esetleges előítéletre vonatkozó minden jogos kétely kizárásához, nem követelmény a pártatlanságának hiányának bizonyítása. Elegendő, ha jogos kétely áll fenn, és az nem oszlatható el (lásd ebben az értelemben: 2019. március 27‑iAugust Wolff és Remedia kontra Bizottság ítélet, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, 37. pont; 2021. október 21‑iParlament kontra UZ ítélet, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, 54. pont).
144
E tekintetben mindjárt az elején meg kell állapítani, hogy a felperesek nem hivatkoznak a védelemhez való joguknak az általuk a pártatlansági kötelezettség címén hivatkozottaktól független megsértésére.
145
Amint ugyanis az a beadványokból, a pervezető intézkedésekre adott válaszokból és a szóbeli előadásokból kitűnik, a felperesek úgy vélik, hogy a védelemhez való joguk Bizottság általi megsértése abból ered, hogy a Bizottság megsértette pártatlansági kötelezettségét.
146
Következésképpen a fenti 141. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően meg kell vizsgálni, hogy a felperesek érvelése lehetővé teszi‑e annak megállapítását, hogy jogos kétségek állnak fenn a Bizottság részéről a szóban forgó jogsértéssel kapcsolatos vétkességüket illetően fennálló esetleges előítéletet illetően.
147
Először is el kell utasítani a felperesek azon érvét, amely szerint az, hogy a vitarendezési határozatot kizárólag egyetlen vállalkozásnak címezték, azt jelentette, hogy a Bizottságnak meg kellett állapítania, hogy a „vizsgálatban érintett egyéb felek” közül legalább egy részt vett a jogsértésben, annak elkerülése érdekében, hogy elveszítse a vitarendezési határozat jogi logikáját és jogalapját.
148
Amint az a fenti 58. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a rendes eljárás keretében a Bizottságot kizárólag a kifogásközlés köti, és köteles figyelembe venni az ezen eljárás során tudomására hozott új elemeket.
149
Amint ugyanis a fenti 60. pontban kiemelésre került, a vitarendezési határozat elfogadása nem befolyásolta a rendes eljárás eredményét, így semmi nem akadályozta meg a Bizottságot abban, hogy a felperesek tekintetében az Alcogroupra vonatkozóhoz hasonló határozatot fogadjon el a rendes eljárás keretében az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok vizsgálatát követően, még ezen eljárásnak az Alcogroup tekintetében történő lezárását követően sem.
150
Ennélfogva a felperesek tévesen állítják, hogy a vitarendezési határozat elveszítette volna jogi logikáját és jogalapját, ha a Bizottság a megtámadott határozatban nem állapította volna meg vétkességüket.
151
Ugyanez vonatkozik arra az érvre is, amely szerint a Bizottságnak a vitarendezési mechanizmus vonzerejének védelméhez fűződő érdeke bizonyítja az objektív pártatlanság hiányát a jelen ügyben szóban forgó eljárás keretében.
152
Az ilyen, absztrakt módon megfogalmazott és a felpereseknek a Bizottság versenypolitika végrehajtása során fennálló érdekeire vonatkozó értelmezésén alapuló érvnek nem lehet helyt adni, mivel önmagában nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a jelen ügyben szóban forgó eljárás lefolytatása nem nyújtott elegendő biztosítékot az esetleges prejudikációval kapcsolatos minden jogos kétség kizárására.
153
Másodszor el kell utasítani azt az érvet, amely szerint a Bizottság által a megtámadott határozat több részében, valamint a rendes eljárás során a felperesekkel folytatott bizonyos levélváltások során követett érvelés illusztrálta volna ezen intézmény pártatlanságának hiányát.
154
A felperesek szerint a megtámadott határozat (556) és (557) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság által végzett vizsgálat célja egy olyan versenyellenes magatartás igazolása volt, amelyet a Bizottság már jogilag bizonyítottnak tekintett. Ezt bizonyítja az említett határozat (560) preambulumbekezdésében szereplő körkörös érvelés, amelyben a Bizottság abból az előfeltevésből indult ki, amely szerint egyeztettek a vizsgálattal érintett másik két vállalkozással annak érdekében, hogy mesterségesen növeljék, szinten tartsák az S&P Global Platts által közzétett etanol‑referenciamutatók szintjét vagy megakadályozzák annak csökkenését.
155
E tekintetben elegendő megállapítani, hogy a felperesek nem vitatták sem a tényállásnak a megtámadott határozatban szereplő meghatározását, sem a velük szemben ugyanezen határozatban elvégzett jogi elemzésből levont következtetéseket.
156
Nem lehet ugyanis helyt adni a felperesek azon állításának, amely szerint a Bizottság elemzésének „kiindulási pontja” a felperesek vétkessége volt, mivel ez az állítás egyáltalán nem kérdőjelezi meg a megtámadott határozat megalapozottságát.
157
Mindenesetre nem lehet helyt adni a felperesek azon érveinek, amelyek a megtámadott határozat tartalmára vonatkoznak.
158
Egyrészt a megtámadott határozat (556) és (557) preambulumbekezdésében a Bizottság kijelenti, hogy teljeskörűen elemezte az etanol piacát, valamint az S&P Global Platts által kidolgozott és közzétett ármutatók működését, amint az e határozatnak „Az etanolipar” című 2. címéből kitűnik (a megtámadott határozat (6)–(86) preambulumbekezdése). Ez az elemzés szolgált a jogsértő magatartásnak az említett határozat 5. címében szereplő okfejtésekben (a (213)–(401) preambulumbekezdés) szereplő leírása alapjául, amelynek elemzett bizonyítékait e határozat 5.2. pontja („A [felperesek] jogsértése időtartamának áttekintése”, a megtámadott határozat (254)–(390) preambulumbekezdése) tartalmazza, és az abból levont következtetéseket a megtámadott határozat 5.3. pontjába („A bizonyítékokra vonatkozó következtetések”, a megtámadott határozat (391)–(393) preambulumbekezdése) és 5.4. pontjába („A Platts adataiból levont következtetések”, a megtámadott határozat (394)–(401) preambulumbekezdése) illesztették be.
159
Így a fenti 158. pontban említett preambulumbekezdések egyike sem utal arra, hogy a Bizottság elemzésének kiindulópontja a felperesek vétkessége lett volna. Ezzel szemben e preambulumbekezdések az ezen intézmény által a kartellben való részvételükkel kapcsolatban végzett elemzés részletességéről tanúskodnak.
160
Ugyanez vonatkozik másrészt a megtámadott határozat (560) preambulumbekezdésére is, amelyben a Bizottság a felperesek és a „vizsgálatban érintett egyéb felek” összehangolt magatartását az ugyanezen határozat (470)–(474) preambulumbekezdésében foglalt, lényeges és bizonyító erejű valószínűsítő körülmények csoportján alapuló értékelések alapján elemzi (lásd szemléltetésképpen a megtámadott határozat (472) és (473) preambulumbekezdését), nem pedig – amint azt a felperesek állítják – a vétkességükkel kapcsolatos előítéletre alapozva.
161
Következésképpen a felperesek által előadott érvek nem bizonyítják, hogy a Bizottság nem úgy folytatta le a közigazgatási eljárást, hogy elegendő biztosítékot nyújtson az esetleges prejudikációval kapcsolatos minden jogos kétség kizárására.
162
E következtetést nem kérdőjelezheti meg a 2024. március 14‑iD & A Pharma kontra Bizottság és EMA ítéletből (C‑291/22 P, EU:C:2024:228) eredő ítélkezési gyakorlat figyelembevétele. A felperesek szerint ez az ítélkezési gyakorlat lehetővé teszi annak megállapítását, hogy nem nekik kell bizonyítaniuk a Bizottság elfogultságának fennállását, hanem a Törvényszék feladata annak jogi értékelése, hogy a Bizottság által elfogadott megközelítés jogos kétségeket vet‑e fel annak pártatlanságát illetően.
163
A fent említett ítélkezési gyakorlat szerint nem várható el azoktól a személyektől, akiknek az ügyeit az Unió valamely intézménye, szerve vagy hivatala bírálja el, hogy azon érvelésük alátámasztása érdekében, miszerint az Unió igazgatási eljárása során nem tartották tiszteletben az objektív pártatlanság követelményét, elfogultságra utaló konkrét valószínűsítő körülményeket bizonyítsanak (2024. március 14‑iD & A Pharma kontra Bizottság és EMA ítélet, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, 77. és 80. pont).
164
Mindazonáltal a fenti 161. pontban szereplő következtetésre tekintettel a jelen ügyben nem alkalmazandó a felperesek által hivatkozott ítélkezési gyakorlat, amennyiben nem nyert bizonyítást a Bizottság objektív pártatlanságának hiánya, és a Törvényszék elé terjesztett iratokból sem tűnik ki, hogy a közigazgatási eljárást nem úgy folytatták le, hogy az elegendő biztosítékot nyújtson az esetleges előítéletekkel kapcsolatos minden jogos kétség kizárására.
165
Következésképpen a második jogalapot, mint megalapozatlant, el kell utasítani. Ekképpen a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
166
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
167
A felpereseket, mivel pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell saját költségeik viselésén felül a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (öt bíróval eljáró harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Lantmännen ek för és a Lantmännen Biorefineries AB kötelesek viselni saját költségeiket, valamint az Európai Bizottság költségeit.
Škvařilová‑Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. január 21‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.