РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети състав)
14 януари 2026 година(*)
„ Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Сирия — Замразяване на средства — Ограничения във връзка с влизането на територията на държавите членки — Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на средства и икономически ресурси или на които се налагат ограничения във връзка с влизането на територията на държавите членки — Оставяне на името на жалбоподателя в списъците — Критерий за виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия — Презумпция за връзка със сирийския режим — Падане на режима на Башар ал-Асад — Грешка в преценката — Задължение за мотивиране — Право на защита — Право на справедлив съдебен процес — Право на ефективна съдебна защита — Пропорционалност — Право на собственост — Право на неприкосновеност на личния живот — Засягане на репутацията “
По дело T‑403/24,
Исам Анбоуба (Issam Anbouba) с местожителство в Бейрут (Ливан), представляван от Ст. Коев и Св. Клуковска, адвокати,
жалбоподател,
срещу
Съвет на Европейския съюз, представляван от E. Kübler, M. Di Gaetano и И. Гюров,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав),
състоящ се при разискванията от J. Svenningsen, председател, C. Mac Eochaidh и J. Martín y Pérez de Nanclares (докладчик), съдии,
секретар: Г. Митрев, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид изложеното в съдебното заседание от 24 септември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1        С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят, Исам Анбоуба, иска отмяната на Решение (ОВППС) 2024/1510 на Съвета от 27 май 2024 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L, 2024/1510) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2024/1517 на Съвета от 27 май 2024 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L, 2024/1517), в частта им, в която тези актове (наричани по-нататък заедно „обжалваните актове“) се отнасят до него.
I.      Обстоятелствата по спора
2        Жалбоподателят е сирийски гражданин, който извършва дейност в Сирия.
3        Настоящото дело се вписва в контекста на ограничителните мерки, приети от Съвета на Европейския съюз, считано от 2011 г., срещу Сирия и лицата, отговорни за тежките репресии срещу цивилното население на Сирия, както следва от Решение 2011/273/ОВППС на Съвета от 9 май 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 121, 2011 г., стр. 11).
4        Имената на лицата, отговорни за тези репресии, както и имената и наименованията на лицата, органите и образуванията, които получават ползи от водените от сирийския режим политики или го подкрепят, и на свързаните с тях лица, органи и образувания, са включени в списъците в приложение II към Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 442/2011 (ОВ L 16, 2012 г., стр. 1) и в приложение I към Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 147, 2013 г., стр. 14) (наричани по-нататък заедно „разглежданите списъци“).
5        С писма от 20 май 2019 г. и 31 март 2023 г. Съветът изпраща на жалбоподателя съответно първи документ с референтен номер WK 4939/2019 INIT от 10 април 2019 г. (наричан по-нататък „документ WK 4939/2019“) и втори документ с референтен номер WK 206/2023 EXT 7 от 24 март 2023 г. (наричан по-нататък „документ WK 206/2023“), който обосновават оставянето на името му в разглежданите списъци. С писмо от 31 март 2023 г. Съветът го уведомява и за намерението си да остави името му в посочените списъци на основания, които отчасти се различават от предходните, и го приканва да представи становището си по предложените основания преди 17 април 2023 г. Жалбоподателят не представя становище.
6        На 25 май 2023 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2023/1035 за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (OB L 139, 2023 г., стр. 49) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2023/1027 за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (OB L 139, 2023 г., стр. 1), с които името на жалбоподателя е оставено на ред 51 от списъка в част А (Лица) от приложение I към Решение 2013/255 и в част A (Лица) от приложение II към Регламент № 36/2012. От една страна, в идентификационните данни се посочва по-специално, че жалбоподателят е „[п]резидент на [Anbouba] for Agricultural Industries Co.“. От друга страна, основанията за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци са възпроизведени (наричани по-нататък „спорните основания“) и са формулирани по следния начин:
„Виден бизнесмен, извършващ дейност в различни сектори на сирийската икономика, като селско стопанство, недвижими имоти и банково дело. Финансови връзки с висшестоящи сирийски служители. Съучредител на Cham Holding“.
7        На 27 май 2024 г. Съветът приема обжалваните актове, с които оставя името на жалбоподателя в разглежданите списъци на спорните основания, описани в точка 6 по-горе.
8        С писмо от 28 май 2024 г. Съветът уведомява жалбоподателя за приемането на обжалваните актове. Той го уведомява и за възможността да представи становище в рамките на процедурата по преразглеждане на решението за оставяне в списъците преди 1 февруари 2025 г.
II.    Искания на страните
9        Жалбоподателят иска по същество от Общия съд:
–        да отмени обжалваните актове в частта, в която се отнасят до него,
–        да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
10      Съветът моли Общия съд:
–        да отхвърли жалбата изцяло,
–        да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски,
–        при условията на евентуалност, в случай че обжалваните актове бъдат отменени, да разпореди действието на Решение 2024/1510 да се запази по отношение на жалбоподателя до момента, в който частичната отмяна на Регламент за изпълнение 2024/1517 породи действие.
III. От правна страна
11      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания, които са изведени съответно първото — от нарушение на правото на защита и на правото на справедлив процес, второто — от неизпълнение на задължението за мотивиране, третото — от нарушение на правото на ефективна съдебна защита, четвъртото — от грешка в преценката, петото — от нарушение на правото на собственост, на принципа на пропорционалност и на свободата на стопанската инициатива, шестото — от нарушение на правото на нормални условия на живот, и седмото — от грубо погазване на правото на репутация.
12      На 17 януари и 25 февруари 2025 г. жалбоподателят представя две допълнителни писмени изявления, съдържащи нови основания и доказателства, чиято допустимост следва да се разгледа най-напред. След това ще бъдат анализирани основанията, свързани с формалната законосъобразност на обжалваните актове, а именно второто основание, както и първото и третото основание, разгледани заедно, после тези, които се отнасят до материалната законосъобразност, като се започне с четвъртото основание, а след това ще бъдат разгледани заедно петото, шестото и седмото основание.
А.      По новите основания и доказателствата
13      Жалбоподателят обосновава представянето на писменото изявление от 17 януари 2025 г. и на трите приложения към него с наличието на нови обстоятелства, свързани с падането на режима на Башар ал-Асад, по смисъла на член 84, параграф 2 и на член 85 от Процедурния правилник на Общия съд.
14      В приложение към писменото изявление от 25 февруари 2025 г. жалбоподателят представя четири нови доказателства в съответствие с членове 84 и 85 от Процедурния правилник, с които цели да докаже, че вече не е виден бизнесмен, предвид наличието на нови обстоятелства, свързани с падането на режима на Башар ал-Асад. Той твърди, че е представил тези четири документа веднага след като е узнал за тях, а именно няколко дни преди подаването на това писмено изявление.
15      Съветът оспорва допустимостта на разглежданите две допълнителни писмени изявления.
16      Най-напред следва да се констатира, че в писмените си изявления от 17 януари и 25 февруари 2025 г. жалбоподателят по същество цели да изтъкне, че поради наличието на нови обстоятелства, свързани с падането на режима на Башар ал-Асад, той вече не е виден бизнесмен. Този довод обаче трябва да се отхвърли като неотносим във всички случаи, без да е необходимо произнасяне по неговата допустимост.
17      Действително падането на режима на Башар ал-Асад на 8 декември 2024 г. представлява важен нов факт, който се е отразил на режима на ограничителни мерки, в рамките на който са приети актовете. Всъщност в отговор Съветът приема по-специално Решение (ОВППС) 2025/1096 от 27 май 2025 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 2025/1096) и Регламент (ЕС) 2025/1098 от 27 май 2025 година за изменение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 2025/1098). По-специално в съображения 3, 7 и 8 от това решение се посочва, че макар „Съветът [да е] облекчи[л] някои ограничителни мерки, приети от Съюза с оглед на положението в Сирия, за да улесни взаимодействието със страната, нейните граждани и предприятия в [определени области], както и свързаните с това финансови и банкови трансакции“, той признава, че „положението в Сирия остава нестабилно и [че] членовете на мрежата [на Башар ал-]Асад, разпростряла се в Сирия и извън нея, все още не са понесли отговорност, а мрежата все още не може да се счита за разпусната“.
18      Що се отнася обаче до въздействието на падането на режима на Башар ал-Асад върху законосъобразността на обжалваните актове, следва да се констатира, че съгласно постоянната съдебна практика законосъобразността на даден акт трябва да се преценява въз основа на фактическите и правните обстоятелства, които са съществували към датата на приемане на акта (вж. в този смисъл решения от 3 септември 2015 г., Inuit Tapiriit Kanatami и др./Комисия, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, т. 22 и цитираната съдебна практика, от 11 септември 2024 г., Токарева/Съвет, T‑744/22, EU:T:2024:608, т. 68, и от 7 май 2025 г., Анвар Акад/Съвет, T‑502/23, непубликувано, EU:T:2025:445, т. 18).
19      В случая, както поддържа Съветът, преценката на законосъобразността, която трябва да направи Общият съд, трябва да се извърши единствено с оглед на фактическите и правните обстоятелства, съществуващи към момента на приемане на обжалваните актове, и на политическия контекст, обосноваващ разглежданите мерки към тази дата. Както падането на режима на Башар ал-Асад на 8 декември 2024 г., така и приемането на Решение 2025/1096 и на Регламент 2025/1098 на 27 май 2025 г. обаче са събития, настъпили след датата на приемане на обжалваните актове, а именно 27 май 2024 г., така че не са релевантни за разглеждането на законосъобразността на последните актове.
20      Този извод не се поставя под въпрос от двата довода на жалбоподателя. Първо, той поддържа, че след падането на режима на Башар ал-Асад целта на разглежданите мерки е постигната, така че те трябва да бъдат отменени незабавно. Той счита по същество, че обжалваните актове вече не са в съответствие с целите на външната политика на Съюза, уточнени в член 21 ДЕС, или че тези цели са постигнати.
21      В това отношение, както по същество отбелязва жалбоподателят, следва да се припомни, че ограничителните мерки имат по дефиниция предпазен и временен характер и валидността им зависи от запазване на фактическите и правни основания, които са били причина за тяхното налагане, както и от необходимостта от поддържането им с оглед на постигане на свързаните с тях цели. Именно в този смисъл член 34 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2024/1510, предвижда, че ограничителните мерки срещу Сирия се прилагат до 1 юни 2025 г. и действието им се удължава или изменя при необходимост, ако Съветът прецени, че целите им не са постигнати (вж. по аналогия решение от 12 февруари 2020 г., Amisi Kumba/Съвет, T‑163/18, EU:T:2020:57, т. 58). Въпреки това, противно на поддържаното от жалбоподателя, Съветът, а не Общият съд, трябва при периодичното преразглеждане на тези ограничителни мерки да извърши актуализирана преценка на положението и да направи равносметка на въздействието на такива мерки, за да определи дали те са позволили да се постигнат целите, преследвани с първоначалното включване или оставянето на имената и респективно на наименованията на съответните лица и образувания в разглежданите списъци, или все още е възможно да се направи същият извод за посочените лица и образувания (вж. по аналогия решения от 12 февруари 2020 г., Amisi Kumba/Съвет, T‑163/18, EU:T:2020:57, т. 59, и от 26 февруари 2025 г., Токарева/Съвет, T‑269/24, непубликувано, EU:T:2025:179, т. 46). Така Общият съд не следва да се произнася в рамките на настоящото производство, насочено изключително към проверка на законосъобразността на обжалваните актове, по съображенията, довели до подновяването на ограничителните мерки след падането на режима на Башар ал-Асад.
22      Второ, жалбоподателят иска на основание член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и предвид констатираното бездействие на Съвета да отмени наложените мерки, последиците от оставянето на името му в разглежданите списъци да бъдат отменени за в бъдеще. В случай че неговият довод следва да се разбира като целящ заличаването на името му от разглежданите в рамките на настоящото решение списъци, следва да се припомни, че в областта на ограничителните мерки, когато Общият съд отмени актове, с които името, респективно наименованието, на лице или образувание е включено или оставено в разглежданите списъци, Съветът трябва на основание член 266 ДФЕС да извърши ново разглеждане на фактите на базата на нови, надлежно подкрепени с доказателства, основания, за да прецени дали посоченото име или наименование трябва да бъде включено повторно в тези списъци или напротив, с оглед на отменителното съдебно решение то следва да бъде заличено. В случая, дори и при отмяна на обжалваните актове, Общият съд не би следвало да посочва на Съвета дали името, респективно наименованието, на съответното лице или образувание трябва да бъде включено повторно, или напротив, да бъде заличено от разглежданите списъци (вж. в този смисъл решение от 9 юни 2021 г., Borborudi/Съвет, T‑580/19, EU:T:2021:330, т. 34 (непубликувана).
Б.      По второто правно основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране
23      Жалбоподателят поддържа, първо, че изложените от Съвета мотиви имат за цел „механично“ да запазят името му в разглежданите списъци в нарушение на член 6 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), на член 296 ДФЕС и на член 41 от Хартата. Според него санкционираните лица трябва да са активни към „настоящия момент“ и към настоящия момент да извършват действията, описани от Съвета. Второ, той изтъква, че нито едно от изложените от Съвета обстоятелства, които се посочват в основанията за включването на жалбоподателя в разглежданите списъци, не отговарят на действителното положение към момента и че следователно няма основания за това запазване. Съветът не разполагал с недвусмислени доказателства в подкрепа на спорните основания, които почивали на неверни предположения. Трето, жалбоподателят поддържа, че в нарушение на член 49 от Хартата, считано от 2011 г., Съветът е приел множество актове във връзка с положението в Сирия и че следователно обстоятелствата, на база на които името му е включено в посочените списъци, са били известни на Съвета преди приемането на обжалваните актове. Четвърто, жалбоподателят счита, че в нарушение на принципа на тежестта на доказване е бил принуден да се защитава срещу неясни и непълни обвинения. Според него въпреки доказателствата, представени във водените до момента дела и в приложенията към настоящата жалба, Съветът е избрал да запази името му в тези списъци. Пето, той поддържа, че становището на Съвета в отговор на писмените му изявления е общо и не дава отговор на неговите доводи.
24      Съветът оспорва доводите на жалбоподателя.
25      На първо място, следва да се припомни, че задължението за мотивиране на даден акт представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се различава от въпроса за обосноваността на мотивите, свързан със законосъобразността по същество на спорния акт. Всъщност мотивите на акта са формален израз на съображенията, на които се основава този акт. Ако съображенията са неправилни, се засяга материалната законосъобразност на посочения акт, а не мотивите му, които може да са достатъчни, но да изразяват неправилни съображения (вж. в този смисъл решения от 18 юни 2015 г., Ipatau/Съвет, C‑535/14 P, EU:C:2015:407, т. 37, и от 12 юни 2024 г., Shammout/Съвет, T‑649/22, непубликувано, EU:T:2024:376, т. 32 и цитираната съдебна практика).
26      Вторият довод на жалбоподателя, че обжалваните актове не са мотивирани, тъй като нито едно обстоятелство, изложено в спорните основания, не съответства на неговото действително положение към момента, и тъй като посочените основания, които не са подкрепени с недвусмислени доказателства, почиват на неверни предположения, обаче трябва да се отхвърли като неотносим. Всъщност този довод има за цел да оспори основателността на посочените актове, с които името на жалбоподателя е оставено в разглежданите списъци, а не наличието или пълнотата на мотивите на тези актове.
27      Извод, подобен на този в точка 26 по-горе, трябва да се направи по отношение на третия довод на жалбоподателя, че Съветът е действал в нарушение на член 49 от Хартата, като е приел обжалваните актове въз основа на факти и обстоятелства, които са му били известни преди посоченото приемане. Всъщност този довод на практика цели да оспори целесъобразността на късното посочване на жалбоподателя въз основа на тези спорни основания, а не липсата или непълнотата на мотивите на посочените актове.
28      При това положение вторият и третият довод трябва да се отхвърлят, доколкото са представени в подкрепа на настоящото основание.
29      На второ място, първият довод на жалбоподателя, че като е оставил името му автоматично в разглежданите списъци, Съветът е нарушил задължението си за мотивиране, също трябва да се отхвърли като неотносим. Всъщност фактът, че спорните основания са формулирани по идентичен начин като съдържащите се в актовете, с които преди това името на жалбоподателя е запазено в разглежданите списъци, не може да има никакво въздействие върху това дали те са достатъчни, тъй като това трябва да се преценява с оглед на конкретните обстоятелства по настоящото дело (вж. в този смисъл решение от 7 май 2025 г., Анвар Акад/Съвет, T‑502/23, непубликувано, EU:T:2025:445, т. 22).
30      На трето място, с четвъртия си довод жалбоподателят поддържа, че е бил принуден да се защитава срещу неясни и непълни обвинения и че въпреки доказателствата, представени във водените до момента дела и в приложенията към настоящата жалба, Съветът е избрал да запази името му в разглежданите списъци. Освен това, той поддържа, че становището на Съвета в отговор на писмените му изявления е общо и не дава отговор на неговите доводи.
31      В този смисъл съгласно припомнената от Съвета съдебна практика мотивите към акт на Съвета, с който се налага ограничителна мярка, трябва да разкриват не само правното основание на тази мярка, но и специфичните и конкретни причини, поради които при упражняване на оперативната си самостоятелност Съветът приема, че спрямо съответното лице следва да се вземе такава мярка (вж. в този смисъл решения от 13 септември 2018 г., Sberbank of Russia/Съвет, T‑732/14, EU:T:2018:541, т. 97 и цитираната съдебна практика, и от 12 юни 2024 г., Shammout/Съвет, T‑649/22, непубликувано, EU:T:2024:376, т. 27 и цитираната съдебна практика).
32      Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията по член 296 ДФЕС следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя. По-специално, увреждащият акт е достатъчно мотивиран, щом е издаден в познат за заинтересованото лице контекст, който му позволява да разбере обхвата на наложената му мярка (вж. в този смисъл решение от 12 юни 2024 г., Shammout/Съвет, T‑649/22, непубликувано, EU:T:2024:376, т. 37 и цитираната съдебна практика).
33      От една страна, следва да се припомни, че един от критериите е посочен в член 27, параграф 2, буква а) и параграф 3 и в член 28, параграф 2, буква а) и параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение (ОВППС) 2015/1836 на Съвета от 12 октомври 2015 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 266, 2015 г., стр. 75), и е възпроизведен, що се отнася до замразяването на средства, в член 15, параграф 1а, буква а) и параграф 1б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент (ЕС) 2015/1828 на Съвета от 12 октомври 2015 година за изменение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 266, 2015 г., стр. 1). Според този критерий ограничителни мерки се прилагат за категорията „видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия“, освен ако има достатъчно информация, че те не са или вече не са свързани със сирийския режим, или че не упражняват влияние върху него, или че не представляват реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки (критерий за виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия).
34      При това положение от спорните основания следва, че името на жалбоподателя е оставено в разглежданите списъци поради статута му на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия. С други думи, оставянето му в разглежданите списъци се основава на критерия, припомнен в точка 33 по-горе.
35      От друга страна, както поддържа Съветът, следва да се отбележи, че специфичните и конкретни причини, мотивирали Съвета да остави името на жалбоподателя в спорните списъци, са посочени достатъчно ясно, за да дадат възможност на същия да ги разбере. Впрочем последният не посочва кои факти, споменати в спорните основания, не са ясни и пълни. От това следва, че Съветът е изложил по разбираем и достатъчно точен начин причините, поради които е приел, че посоченото оставяне в списъците е обосновано с оглед на приложимия правен критерий. Накрая, обжалваните актове са приети в познат за заинтересованото лице контекст, което му позволява да разбере обхвата на наложената му мярка.
36      Ето защо тези последни доводи следва да се отхвърлят и от гореизложеното да се направи извод, че задължението за мотивиране е изпълнено при обжалваните актове, така че второто основание трябва да се отхвърли по същество.
В.      По първото и третото основание, изведени от нарушение на правото на защита, правото на справедлив съдебен процес и правото на ефективна съдебна защита
37      Първо, жалбоподателят твърди по същество, че Съветът нарушава неговото право на ефективна съдебна защита, предвидено в членове 6 и 13 от ЕКПЧ, член 215, параграф 3 ДФЕС и членове 41 и 47 от Хартата, тъй като, най-напред, нарушаването на задължението за мотивиране възпрепятства изграждането на неговата ефективна защитна теза. Освен това липсата на изложени от Съвета ясни и точни мотиви възпрепятствала Общия съд да упражни контрола си. Накрая, според жалбоподателя „незаконосъобразно[то] обръща[не на] тежестта на доказване […] създава опасност [Съветът] да използва части от [жалбата] и представените с нея доказателства и да се опита да санира [a posteriori обжалваните актове]“.
38      Второ, според жалбоподателя Съветът не доказва твърдението си, че му е било осигурено правото на справедлив съдебен процес и на ефективна съдебна защита и че не е нарушено правото му на защита. По-специално съобщаването на текста на решенията за удължаване на срока на действие на разглежданите мерки и представянето на доказателства били недостатъчни, за да се спазят правото на защита и правото на справедлив съдебен процес. Съветът представил общи и неотносими аргументи.
39      Съветът оспорва доводите на жалбоподателя.
40      Най-напред, оплакването на жалбоподателя, изведено от нарушение на правото на справедлив съдебен процес, следва да се отхвърли като недопустимо с оглед на член 76, буква г) от Процедурния правилник, тъй като жалбоподателят не е уточнил по какъв начин Съветът е нарушил това право.
41      По-нататък, следва да се припомни, от една страна, че предвиденото в член 41, параграф 2, буква а) от Хартата право на изслушване във всяко производство, което е неразделна част от зачитането на правото на защита, гарантира на всяко лице възможността да изрази надлежно и ефективно становището си в хода на административно производство и преди срещу него да бъде прието решение, което може да засегне неблагоприятно интересите му (вж. решения от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 99 и цитираната съдебна практика, и от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет, T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 75 и цитираната съдебна практика). Това правило цели по-конкретно заинтересованото лице да има възможност да поправи грешка или да изтъкне такива свързани с личното му положение обстоятелства, които налагат решението да бъде прието, да не бъде прието или да има едно или друго съдържание (вж. решение от 21 декември 2011 г., Франция/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, т. 65 и цитираната съдебна практика).
42      От друга страна, правото на ефективна съдебна защита, предвидено в член 47 от Хартата, изисква заинтересованото лице да може да се запознае с мотивите за взетото по отношение на него решение посредством прочита на самото решение или чрез изпращането на мотивите му по искане на това лице, без да се засяга правомощието на компетентния съд да изиска изпращането им от съответния орган, за да може то да защити правата си при възможно най-добрите условия и да реши, разполагайки с цялата необходима информация, дали е необходимо да сезира компетентния съд, както и за да се предостави на този съд пълна възможност за упражняване на контрол за законосъобразността на разглежданото решение (вж. решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 100 и цитираната съдебна практика).
43      На първо място, жалбоподателят поддържа, първо, че е било нарушено правото му на ефективна съдебна защита, доколкото обжалваните актове не са мотивирани, което му пречи да изгради съгласувана защита. От анализа на второто правно основание (вж. т. 36 по-горе) обаче следва, че спорните мотиви са разбираеми и достатъчно точни, така че на жалбоподателя е била дадена възможност да защити правата си при възможно най-добрите условия и да реши, разполагайки с цялата необходима информация, дали е необходимо да сезира съда на Съюза. Освен това с писма от 20 май 2019 г. и 31 март 2023 г. Съветът му е предоставил всички данни, на които се е основал, за да приеме тези актове, а именно доказателствата, съдържащи се в документи WK 4939/2019 и WK 206/2023, и то много преди изтичането на срока за обжалване на законосъобразността на посочените актове. Второ, доводът на жалбоподателя относно незаконосъобразното обръщане на тежестта на доказване е подобен на довода, изложен в точка 52 по-долу в подкрепа на четвъртото основание, изведено от грешка в преценката. Ето защо този довод е разгледан от Общия съд в точки 53 и 54 по-долу. Поради това третото основание трябва да се отхвърли по същество.
44      На второ място, в приложение на цитираната в точка 41 по-горе постоянна съдебна практика Съветът е зачел правото на защита на жалбоподателя, от една страна, като с писмо от 26 май 2024 г. е съобщил за решенията за удължаване на срока на действие на разглежданите мерки и като с писмата от 20 май 2019 г. и 31 март 2023 г. е изпратил доказателствата, съдържащи се в документи WK 4939/2019 и WK 206/2023. От друга страна, с писмо от 26 май 2024 г. Съветът го уведомява и за възможността да представи становище. По отношение на останалите аспекти жалбоподателят не посочва надлежно как Съветът е нарушил правото му на защита. С оглед на тези съображения първото основание трябва да се отхвърли по същество.
Г.      По четвъртото основание, изведено от грешка в преценката
1.      Предварителни съображения
45      Съгласно съдебната практика ефикасността на съдебния контрол, гарантиран от член 47 от Хартата, изисква по-конкретно съдът на Съюза да се увери, че решението, с което се приемат или оставят в сила ограничителни мерки и което има индивидуален характер за съответното лице или образувание, почива на достатъчно солидна фактическа база. Това предполага проверка на твърдените фактически обстоятелства, съдържащи се в изложението на мотивите, което е в основата на това решение, така че съдебният контрол да не се свежда до преценка на абстрактната вероятност на посочените мотиви, а да включи въпроса дали тези мотиви, или поне онзи от тях, считан сам по себе си за достатъчен да обоснове същото това решение, са обосновани (решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 119).
46      Съдът на Съюза трябва да извърши тази проверка, като при необходимост поиска от компетентния орган на Съюза да представи данни или доказателства, поверителни или не, които са от значение за целите на нейното извършване (вж. решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 120 и цитираната съдебна практика).
47      Всъщност именно компетентният орган на Съюза следва в случай на оспорване да докаже основателността на мотивите, приети срещу съответното лице или образувание, а не последните да доказват отрицателен факт, а именно че тези мотиви не са основателни (решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 121).
48      За целта не се изисква компетентният орган на Съюза да представя пред съда на Съюза всички данни и доказателства относно твърдените мотиви в акта, чиято отмяна се иска. Все пак е важно представените данни или доказателства да подкрепят приетите срещу засегнатото лице или образувание мотиви (решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 122).
49      Ако компетентният орган на Съюза представи релевантни данни или доказателства, съдът на Съюза трябва да провери дали твърдените факти са точно установени с оглед на тези данни или доказателства и да прецени доказателствената им сила в зависимост от обстоятелствата по случая и с оглед на евентуално представеното, по-специално от съответното лице или образувание, становище по тях (решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 124).
50      Преценката на основателността на включването в даден списък трябва да се извърши, като доказателствата се разгледат не изолирано, а в контекста, в който се вписват (вж. в този смисъл решения от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет, C‑630/13 P, EU:C:2015:247, т. 51, и от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 50).
51      Всъщност Съветът се освобождава от възложената му тежест на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които позволяват да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и режима, срещу който се води борба (решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет, C‑630/13 P, EU:C:2015:247, т. 53).
52      На първо място, жалбоподателят се позовава по същество на „незаконосъобразно обръщане на тежестта на доказване“, което „създава опасност [Съветът] да използва части от [жалбата] и представените с нея доказателства и да се опита да санира [a posteriori обжалваните актове]“.
53      В случая следва да се отбележи, че за да обоснове оставянето на името на жалбоподателя в разглежданите списъци, Съветът е представил документи WK 4939/2019 и WK 206/2023, съдържащи публично достъпна информация, а именно статии от пресата, доклади и екранни снимки, с произход:
–        уебсайтове на печатни издания като Aliqtisadi, в чийто уебсайт има описваща жалбоподателя статия, разгледана на 8 април 2019 г.; Eqtsad, което на 24 април 2018 г. публикува статия, озаглавена „Issam Anbouba. where did he get it all from?“. (Исам Анбоуба. откъдето идва цялото му имущество?); Orient Net, в който е поместена статия със заглавие „Names… Fake companies to mislead Western sanctions against Assad, [an] economic researcher warns“ (Имена… фиктивни компании за да заблудят западните санкции срещу Асад, предупреждава изследовател икономист); The Guardian, който публикува статия, озаглавена „Syria using maze of shell companies to avoid sanctions on Assad regime’s elite“ (Сирия използва лабиринт от фиктивни компании, за да избегне икономическите санкции, наложени на елита на режима на Башар ал-Асад); Middle East Eye, който на 24 март 2022 г. публикува статия, озаглавена „How UAE’s deep ties with Syria came out in the open“ (Как дълбоките връзки на [Обединените арабски емирства] със Сирия излязоха наяве); Atlantic Council, който на 21 юли 2020 г. публикува статия със заглавие „Lebanon’s fate appears to be irreversibly tied to Syria“ (Съдбата на Ливан е необратимо свързана със Сирия) и The Syria Report, който на 3 януари 2023 г. помества статия, озаглавена „UAE-based companies Penalised Over Syria-Related Sanctions Breaches“ (Предприятия, установени в [Обединените арабски емирства], санкционирани за нарушения на свързани със Сирия санкции);
–        от уебсайтове на различни фондации или центрове за изследвания, като Brookings Institution, който на 26 март 2021 г. публикува статия със заглавие „Syrian uprising 10 year anniversary: A political economy perspective“ (Десетгодишнината на сирийското въстание: политико-икономическа перспектива); Heritage Foundation, която през 2022 г. публикува доклад на уебсайта си и на уебсайта на Wall Street Journal; Centre Harmoon, чийто публикуван през юли 2022 г. доклад е озаглавен „Replacing the Old Business Elite With the New War Profitees In Syria“ (Замяна на стария бизнес елит с новите облагодетелствани от войната в Сирия), и Dayan Center for Middle Eastern and African Studies, който на 28 юни 2020 г. публикува статия със заглавие „The boomerang effect: How Syria brought down Lebanon, which is bringing down Syria“ (Ефектът на бумеранга: как Сирия събори Ливан, който пък събаря Сирия);
–        уебсайта „transparency.org“, който съдържа класиране по показателя „усещане за корупция“ по страни, оценяван върху 100 точки, където се упоменава Сирия;
–        уебсайта на Върховния комисар на ООН по правата на човека, който съдържа доклад на неправителствената организация Syria Legal Development Programme (SLDP), озаглавен „Identifying Patterns of Business Involvement in Human Rights abuses in Syria“ (Идентифициране на модели на участие на бизнеса в нарушения на правата на човека в Сирия), публикуван там на 10 април 2020 г.
54      Така с оглед на доказателствата, описани в точка 53 по-горе, следва да се отбележи, че Съветът е посочил съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които според него дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето, на което е наложена мярка за замразяване на средства, и режима, срещу който се води борба. Следователно доводът на жалбоподателя, който не е подкрепен с доказателства, че е налице обръщане на тежестта на доказване, е неоснователен.
55      На второ място, жалбоподателят оспорва всякаква връзка със сирийския режим. В това отношение Съветът счита, че както е потвърдил Общият съд в решение от 15 май 2024 г., Анбоуба/Съвет (T‑471/22, непубликувано, обжалвано, EU:T:2024:315, т. 130 и 144), от документи WK 4939/2019 и WK 206/2023 следва, че представената съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики позволява да се докаже, че жалбоподателят е съучредител на Cham Holding, че извършва дейност в секторите на недвижимите имоти, селското стопанство и банковото дело и че поддържа финансови връзки с висшестоящи сирийски служители. Според него, след като спорните основания и доказателствата, довели до подновяването на разглежданите мерки, не са се променили, констатациите на Общия съд са от решаващо значение и за настоящата жалба.
56      Жалбоподателят поддържа, че доводите на Съвета, изведени от решение от 15 май 2024 г., Анбоуба/Съвет (T‑471/22, непубликувано, обжалвано, EU:T:2024:315), са ирелевантни.
57      Наистина в случая Общият съд не е обвързан от силата на пресъдено нещо на решение от 15 май 2024 г., Анбоуба/Съвет (T‑471/22, непубликувано, обжалвано, EU:T:2024:315), тъй като предметът на жалбата по делото, по което е постановено това решение, не е идентичен с този на настоящата жалба.
58      Същевременно нищо не позволява да се презумира, без да се разгледат фактическите и правните обстоятелства, изтъкнати в подкрепа на исканията по настоящото дело, че в разглеждания случай Общият съд няма да стигне до същите изводи като възприетите в решение от 15 май 2024 г., Анбоуба/Съвет (T‑471/22, непубликувано, обжалвано, EU:T:2024:315, т. 130 и 144), що се отнася до доказателството, че жалбоподателят е съучредител на Cham Holding, че извършва дейност в секторите на недвижимите имоти, селското стопанство и банковото дело и че поддържа финансови връзки с висшестоящи сирийски служители (вж. по аналогия решения от 23 септември 2020 г., Kaddour/Съвет, T‑510/18, EU:T:2020:436, т. 93, и от 22 юни 2022 г., Haswani/Съвет, T‑479/21, непубликувано, EU:T:2022:383, т. 42).
59      Както обаче признава Съветът, жалбоподателят е представил нови доказателства, за да обори спорните основания. Ето защо, както поддържа жалбоподателят, не може — без да се разгледат представените от него в рамките на настоящата жалба доводи — да се изключи, че тези доводи са в състояние да докажат, че в обжалваните актове Съветът неправилно е решил да остави името му в разглежданите списъци.
60      Основанието, изведено от грешка в преценката, следва да се разгледа именно с оглед на тези съображения.
2.      По относимостта на доказателствата
61      Жалбоподателят изтъква, че датата на „валидност“ на статиите, съдържащи се на уебсайтовете на Aliqtisadi и Eqtsad, а именно 2019 г., съпоставена с датата на официалното прекратяване на участието на жалбоподателя във всички бизнеси в Сирия — 2020 г., показва, че Съветът е основал преценките си на обстоятелства, които са невалидни и не могат да обосноват обжалваните актове. Той оспорва по-специално релевантността на статията, публикувана на уебсайта на Aliqtisadi, тъй като тя е била последно разгледана на 8 април 2019 г., което е пет години преди приемането на посочените актове.
62      Съветът не е представил становище по този въпрос.
63      Следва да се припомни, че за да обоснове оставянето на името на дадено лице или образувание в разглежданите списъци, на Съвета не е забранено да се позове на същите доказателства, които са обосновали оставянето на името на дадено лице в разглежданите списъци, стига, от една страна, да няма промяна в основанията за включване в списъците и от друга страна, контекстът да не се е променил толкова, че тези доказателства вече да не са актуални. Този контекст включва не само положението в държавата, по отношение на която е установена системата от ограничителни мерки, но и конкретното положение на жалбоподателя (вж. в този смисъл решение от 23 септември 2020 г., Kaddour/Съвет, T‑510/18, EU:T:2020:436, т. 99 и 101).
64      Освен това за мерките, приети в контекста на общата външна политика и политика на сигурност (ОВППС), е присъщо, че подлежат на периодично преразглеждане и могат да се прилагат многократно в следващи периоди. Такъв по-специално е случаят, когато въпреки прилаганите преди това ограничителни мерки геополитическата ситуация не се променя. В този случай Съветът трябва да има право да продължи да прилага необходимите мерки, дори ако ситуацията не се е променила, при условие че фактите, на които се основава запазването на ограничителните мерки, продължават да оправдават прилагането им към датата на тяхното приемане, и по-специално при условие че фактите все още са достатъчно скорошни (решение от 23 септември 2020 г., Kaddour/Съвет, T‑510/18, EU:T:2020:436, т. 100).
65      Следва обаче да се отбележи, както следва от точка 7 по-горе, че спорните основания са останали непроменени. Освен това жалбоподателят не е представил доказателства, които позволяват да се приеме, че положението му се е променило между датата на приемане на Решение 2023/1035 и на Регламент за изпълнение 2023/1027, от една страна, и датата на приемане на обжалваните актове, от друга страна. В този смисъл жалбоподателят само констатира, че датата на разглеждане на статията, намираща се на уебсайта на Aliqtisadi, е отпреди 5 години, без да посочва защо тази статия не е релевантна за разглеждането на законосъобразността на обжалваните актове.
66      Освен това документ WK 206/2023 съдържа доказателства, че към датата на приемане на обжалваните актове структурата на сирийската икономика все още е била една и съща, а именно че се основава на наличието на строг контрол, упражняван от сирийския режим, и на тесни връзки между посочения режим и ограничен кръг от видни сирийски бизнесмени. Така в доклада, озаглавен „Replacing the Old Business Elite With the New War Profiteers in Syria“, публикуван от Harmoon Center през юли 2022 г., се разглеждат ролите в сирийската икономика на лицата, които се възползват от войната, сред които е името на жалбоподателя, и начинът, по който последните са се обогатили с помощта на този режим. Освен това статията, озаглавена „Syria using maze of shell companies to avoid sanctions on Assad regime’s elite“, публикувана от The Guardian на 22 март 2022 г., посочва съществуването на официални сирийски документи, удостоверяващи стратегията на същия режим за създаване на фиктивни дружества с цел заобикаляне на ограничителните мерки. Следователно положението в Сирия продължава да буди безпокойство към датата на приемане на обжалваните актове. Ето защо посоченият довод трябва да се отхвърли.
3.      По разглеждането на критерия за виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия
67      Жалбоподателят счита, от една страна, че представените от Съвета доказателства не подкрепят оставянето на името му в разглежданите списъци към датата на приемане на обжалваните актове. Той твърди, че не е виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, и посочва, че идентификационните данни и съдържанието на спорните основания са неверни, тъй като понастоящем той не извършва никаква дейност в Сирия нито посредством Cham Holding, Anbouba for Agricultural Industries Co. или трето юридическо лице, нито в лично качество. Жалбоподателят изтъква, от друга страна, че никога не е участвал в репресиите срещу цивилното население в Сирия и че няма връзка с лица и образувания, участвали в репресиите или на които са наложени ограничителни мерки, и че не е оказвал подкрепа на режима в Сирия и не се е възползвал от този режим.
68      Съветът оспорва доводите на жалбоподателя.
а)      По икономическите интереси на жалбоподателя
69      От спорните основания, припомнени в точка 6 по-горе, е видно, първо, че жалбоподателят е бизнесмен в секторите на селското стопанство, недвижимите имоти и банковото дело, второ, че е съучредител на Cham Holding, и трето, че поддържа финансови връзки с висшестоящи сирийски служители.
1)      По дейностите и интересите на жалбоподателя в секторите на селското стопанство, недвижимите имоти и банковото дело
70      Както по същество е констатирано в решение от 15 май 2024 г., Анбоуба/Съвет (T‑471/22, непубликувано, обжалвано, EU:T:2024:315, т. 120), от документи WK 4939/2019 и WK 206/2023 е видно, че жалбоподателят има интереси в редица сектори от сирийската икономика. Всъщност, първо, що се отнася до сектора на строителството на недвижими имоти, той притежава акции в редица предприятия, в които е акционер учредител или заема ръководна длъжност. Второ, той е придобил дялове в седем банки в качеството на акционер учредител или акционер, а в една от тях заема длъжността заместник-председател на управителния съвет. Трето, той е сред най-големите производители на масла и мазнини и има интереси в редица други предприятия. Четвърто, както твърди Съветът, видно от посочените документи, жалбоподателят има много и разнообразни търговски интереси в Сирия.
71      На първо място, следва да се отбележи, че жалбоподателят представя удостоверение относно Middle Co for Printing & Packaging Pvt., издадено от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, според което удостоверение разглежданото образувание не е юридическо лице. От спорните основания, от писмените изявления на Съвета, както и от документи WK 4939/2019 и WK 206/2023 обаче не следва, че Съветът е възнамерявал да се основе на факта, че жалбоподателят е извършвал дейност или е имал интереси в това образувание, за да докаже статута му на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия. Следователно при преценката на спорните основания не следва да се взема предвид това образувание, нито посоченото по-горе удостоверение.
72      На второ място, от посочените в точка 6 по-горе идентификационни данни е видно, че жалбоподателят е президент на Anbouba for Agricultural Industries (наричано още „Anbouba Agricultural Industry Pvt. Ltd“ и „SAPCO“).
73      Жалбоподателят твърди, като представя доказателства за това, че разглежданите идентификационни данни са неверни, тъй като той е прекратил участието си в Anbouba for Agricultural Industries, не извършва дейност посредством него и не е акционер или член на управителния му съвет.
74      В случая се налага изводът, че документите WK 4939/2019 и WK 206/2023 не доказват, че жалбоподателят изпълнява функцията „президент [на Anbouba for Agricultural Industries]“. В това отношение докладът на неправителствената организация SLDP, в който се споменава длъжността на жалбоподателя като президент на това дружество, само повтаря съдържанието на обжалваните актове, като ги цитира като източник на информация, и следователно не е релевантен за тяхното обосноваване. Този извод не се поставя под съмнение от отговора, даден от Съвета в съдебното заседание, че тази информация се съдържа в статията, публикувана на уебсайта на Aliqtisadi. Трябва да се отбележи, че съдържанието на тази статия показва, от една страна, че жалбоподателят е съучредител, а не президент на това дружество. От друга страна, посоченото в тази статия дружество, а именно „Anbouba Grains Pvt. JSC“, е с наименование, различно от разглежданото, което е споменато в идентификационните данни, а именно „Anbouba for Agricultural Industries Co“. Нито от доказателствените документи WK 4939/2019 и WK 206/2023, нито от писмените изявления на страните, нито пък от отговорите на поставените от Общия съд въпроси обаче следва, че тези две дружества представляват едно и също дружество. Следователно тази част от спорните основания не е била подкрепена с доказателства от Съвета.
75      На трето място, жалбоподателят поддържа, че не извършва никаква търговска или друга дейност в Сирия, като се има предвид, че е престанал да участва в няколко дружества, за което свидетелстват нотариално заверена декларация на жалбоподателя, две изявления от Промишлената палата на провинция Хомс (Сирия, наричана по-нататък „Промишлената палата на Хомс“) и три удостоверения от Министерството на вътрешната търговия и защитата на потребителите на Сирия относно Anbouba Grains, United Cement Pvt. и Anbouba Chemical Industries Pvt. JSC.
76      Съветът оспорва надеждността на представените от жалбоподателя доказателства, доколкото те са изготвени по негово искане и дори от самия него, или са непълни.
77      Във връзка с това следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика дейността на Съда и на Общия съд се ръководи от принципа на свободната преценка на доказателствата и единственият критерий за преценката на стойността на представените доказателства е тяхната достоверност. Освен това, за да се определи доказателствената стойност на даден документ, трябва да се провери правдоподобността на съдържащите се в него данни и да се отчетат по-специално произходът на документа, обстоятелствата по съставянето му и неговият адресат и да се прецени дали предвид съдържанието му той изглежда логичен и правдоподобен (вж. в този смисъл решения от 27 септември 2012 г., Shell Petroleum и др./Комисия, T‑343/06, EU:T:2012:478, т. 161 и цитираната съдебна практика, и от 14 март 2018 г., Kim и др./Съвет и Комисия, T‑533/15 и T‑264/16, EU:T:2018:138, т. 224).
78      Преди това, противно на извода, който, изглежда, прави жалбоподателят от точка 94 от решение от 24 ноември 2021 г., Al Zoubi/Съвет (T‑257/19, EU:T:2021:819), в това решение Общият съд не е установил, че административните документи, произхождащи от сирийски административен орган, по принцип и без разграничение имат предимство пред статиите от уебсайтове. Всъщност в приложение на цитираната в точка 77 по-горе съдебна практика следва да се направи преценка във всеки отделен случай.
79      От една страна, както признава жалбоподателят, направената от него пред нотариус декларация относно Cham Holding има само ограничена доказателствена стойност, взета изолирано, тъй като той я е съставил пряко.
80      От друга страна, противно на поддържаното от Съвета, фактът, че трите удостоверения от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите и двете изявления на Промишлената палата на Хомс са изготвени по искане на жалбоподателя и за целите на защитата му в рамките на настоящото производство по обжалване, не може да повлияе на тяхната надеждност. Това е така, защото тези удостоверения и изявления са изготвени от трети лица. Следва обаче да се провери дали съдържащата се в тях информация е надеждна, по-специално дали е обективна и пълна.
81      В това отношение, първо, що се отнася до удостоверенията от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите относно Anbouba Grains (понастоящем Tartous Grains Pvt JSC) и United Cement, следва да се отбележи, че те са непълни. Това е така, защото съдържанието на предоставената в тези удостоверения информация произтича или от доклад за прегледа на регистъра на акционерите от управителния съвет на съответните дружества, както и от писмо, заведено под номер 527, от 12 юни 2024 г., или от регистъра на дружеството, който се съдържа в преписката на дружеството. Тези документи обаче не са включени. Тази констатация поставя под съмнение изчерпателността на информацията и следователно нейната неутралност, както по същество поддържа Съветът. Следователно посочените удостоверения имат малка доказателствена стойност в съответствие със съдебната практика, цитирана в точка 77 по-горе, и не следва да се вземат предвид при контрола на законосъобразността на обжалваните актове.
82      Второ, що се отнася до трите удостоверения от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, взети заедно, най-напред следва да се констатира, че те са издадени или на 13 юни, или на 4 юли 2024 г., вследствие на искания от страна на жалбоподателя, подадени на 5 юни или на 4 юли 2024 г. Така те са издадени след датата на приемане на обжалваните актове и не са релевантни за разглеждането на законосъобразността им в съответствие с цитираната в точка 18 по-горе съдебна практика. Във всеки случай, дори удостоверението относно Anbouba Grains да трябва да се вземе предвид, трябва да се констатира, че жалбоподателят е прехвърлил дяловете, които притежава в него, на 12 юни 2024 г., тоест след датата на приемане на тези актове. Следователно тези три удостоверения не могат да поставят под въпрос основателността на обжалваните актове.
83      Трето, що се отнася до изявленията на Промишлената палата на Хомс, следва да се отбележи, че в този си вид те не са надеждни. От една страна, от съдържанието на първото изявление е видно, че посочената палата декларира, че жалбоподателят „[вече] не развива дейност по никакъв начин“ в девет поименно изброени предприятия. Доколкото обаче първоначалното искане на жалбоподателя до Промишлената палата не е представено, няма как да се определи с точност какво се има предвид с израза „[вече] не развива дейност по никакъв начин“. Освен това се посочва, че това изявление е изготвено въз основа на официални документи, издадени от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, но те не са приложени към нея. Следователно, тъй като съдържанието на подобно изявление е неточно и непълно, то трябва да се изключи.
84      От друга страна, що се отнася до второто изявление, в него се посочва, че четиринадесетте поименно изброени предприятия не са членове на Промишлената палата на Хомс, не са регистрирани в нея или не са ѝ известни. Най-напред, следва да се констатира, че географският обхват на това изявление е ограничен само до тази промишлена палата и в него не се посочва, че обхваща цялата Сирия. По-нататък, за разлика от първото изявление относно деветте предприятия, във второто изявление не се споменава, че тази информация се основава на документи, представени от органи като сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, и на местни официални регистри на предприятията. Така от последното изявление не следва, че четиринадесетте предприятия са престанали да съществуват в Сирия, както поддържа жалбоподателят.
85      От всичко изложено по-горе следва, че жалбоподателят не успява да постави под въпрос съдържанието на информацията, която доказва, че той има интереси или извършва дейност в секторите на селското стопанство, недвижимите имоти и банковото дело, както е видно от спорните основания.
2)      По статута на съучредител на Cham Holding
86      Що се отнася до Cham Holding, жалбоподателят признава в писмените си изявления, че е съучредител на това дружество. Според него обаче фактът, че е бил един от учредителите на посоченото дружество, което е непроменим факт, все пак не означава, че той е ангажиран по какъвто и да е начин с дейността му и към днешна дата.
87      На първо място, жалбоподателят поддържа, че вече не е част от контролните органи и не заема никаква позиция в Cham Holding, както свидетелстват различните представени от него доказателства.
88      Първо, според жалбоподателя от писмата, в които се констатира оставката му от управителния съвет на Cham Holding, адресирани до сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, е видно, че от 13 юли 2020 г. той вече не е негов член. В спорните основания обаче не се споменава длъжността му като член на управителния съвет, поради което доводът на жалбоподателя в това отношение е неотносим. Във всеки случай тези писма не са придружени от устава на посоченото дружество или от списък на акционерите, които да потвърдят тази информация.
89      Второ, изявлението на Промишлената палата на Хомс от 20 ноември 2023 г., според което жалбоподателят „[вече] не развива дейност по никакъв начин“ в Cham Holding, е от една страна, непълно и следователно неточно, както следва от точка 83 по-горе. От друга страна, това изявление противоречи на друго доказателство от преписката. По-специално липсата на дейност на жалбоподателя в Cham Holding се удостоверява от Промишлената палата на Хомс, въпреки че това дружество е установено в град Дамаск (Сирия) според доказателство, което е представено от Съвета и не е оспорено в това отношение от жалбоподателя.
90      Трето, жалбоподателят представя удостоверение от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, което доказвало, че той не заема административна длъжност в Cham Holding. Важно е обаче да се отбележи, че последното е издадено на 4 юли 2024 г. по искане на жалбоподателя, подадено на 5 юни 2024 г., без в него да се посочват други релевантни дати. Следователно, както поддържа Съветът, то е изготвено след датата на приемане на обжалваните актове и не е релевантно в съответствие с цитираната в точка 18 по-горе съдебна практика.
91      Четвърто, що се отнася до направената пред нотариус декларация, тя удостоверява, че жалбоподателят вече не е част от контролните органи и не заема никаква позиция в Cham Holding. Що се отнася обаче до доказателствената ѝ сила, както признава жалбоподателят, взета изолирано, тя има ограничена доказателствена стойност, тъй като е съставена пряко от жалбоподателя (вж. т. 79 по-горе). Впрочем, противно на поддържаното от последния, фактът, че той вече не е част от контролните органи и не заема никаква позиция в посоченото дружество, не се потвърждава от друго представено от него доказателство. Всъщност съдържанието на писмата относно оставката на жалбоподателя от управителния съвет на това дружество не подкрепя общото му твърдение, доколкото в тях се разглежда само въпросът за длъжността на жалбоподателя в посочения управителен съвет.
92      На второ място, в удостоверението от сирийското Министерство на вътрешната търговия и защитата на потребителите, цитирано в точка 90 по-горе, се посочва също, че жалбоподателят не притежава акции в Cham Holding. От посочената точка обаче следва, че това удостоверение е издадено след датата на приемане на обжалваните актове и следователно не може да бъде взето предвид. Освен това Съветът представя таблица, публикувана на уебсайта The Syria Report на 10 ноември 2022 г., която опровергава довода на жалбоподателя в това отношение. В тази таблица се посочват акционерите на посоченото дружество и по този начин се потвърждава съдържащата се в документ WK 4939/2019 информация, а именно че към посочената дата на приемане жалбоподателят действително е акционер — учредител на това дружество.
93      На трето място, жалбоподателят поддържа, че Съветът не доказва наличието на активен икономически интерес на жалбоподателя в Cham Holding. Следователно според него Съветът не може да се основава само на факта, че той е участвал в учредяването на това дружество през 2006 г., тоест преди почти 20 години, за да докаже статута му на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия.
94      В това отношение следва да се отбележи, че видно от уебсайтовете на фондациите и центровете за изследвания Heritage Foundation, Brookings Institution, Centre Harmoon, както и от доклада на неправителствената организация SLDP, въпреки описаната като хаотична и опустошителна ситуация в Сирия, свързана с десетилетие на конфликт, сирийският режим и икономическият елит в близост до сирийската власт продължават да процъфтяват. Впрочем след 2011 г. кръгът на привилегированите лица от сирийската бизнес общност се е стеснил, което е имало разрушително въздействие върху другите икономически оператори. По-специално от точка 92 по-горе следва, че жалбоподателят не е успял да докаже надлежно, че към датата на приемане на обжалваните актове вече не е бил акционер — учредител на Cham Holding, тъй като е прехвърлил дяловете си, или че посоченото дружество е престанало да съществува. Накрая, жалбоподателят няма основание да твърди, че не e развивал дейност, тъй като не е упражнявал никакви изпълнителни функции в това дружество. Всъщност той не се позовава на никакво доказателство, че се е отказал от правата, свързани с участието, по-специално от правото на глас в общите събрания на акционерите или от влиянието, което упражнява там.
95      Следователно жалбоподателят не успява да постави под въпрос съдържанието на информацията, която доказва, че той е съучредител на Cham Holding, както е видно от спорните основания.
3)      По отношенията на жалбоподателя с висшестоящи сирийски служители
96      Жалбоподателят оспорва, първо, че има отношения с висшестоящи сирийски служители.
97      Първо, жалбоподателят поддържа, че не поддържа връзки с висшестоящи сирийски служители, тъй като именно служители изпращат писмата за налагане на запор върху банковите му сметки, както е видно от съобщението на Централната банка на Сирия от 7 октомври 2019 г. В тази връзка трябва да се отбележи, че посоченото съобщение действително е изготвено от управителя на последната. Освен това понятието „висшестоящ служител“ се отнася до високопоставени личности, заемащи ръководна и отговорна длъжност в администрацията, като например управител на централна банка, на когото е възложено да упражнява надзор върху паричната политика, финансовата стабилност и други аспекти на икономиката на страната или на икономическата зона (вж. в този смисъл решение от 22 април 2015 г., Tomana и др./Съвет и Комисия, T‑190/12, EU:T:2015:222, т. 160 и 163). Макар това съобщение да цели да докаже, че банковите сметки на жалбоподателя са били запорирани временно, това обстоятелство само по себе си не е достатъчно, за да се направят общи изводи с цел да се установи, че жалбоподателят не поддържа никакви отношения с висшестоящи сирийски служители.
98      Второ, жалбоподателят изтъква, че единственото лице, по отношение на което от 2011 г. е навеждано такова съмнение, а именно губернаторът на Хомс, не може да се квалифицира като висшестоящ служител.
99      Въпреки това, противно на твърденията на жалбоподателя, губернаторът на Хомс, в качеството си на губернатор на една от четиринадесетте провинции на Сирийската арабска република, е висшестоящ сирийски служител (вж. в този смисъл решения от 22 април 2015 г., Tomana и др./Съвет и Комисия, T‑190/12, EU:T:2015:222, т. 160 и 163, и от 15 май 2024 г., Анбоуба/Съвет, T‑471/22, непубликувано, обжалвано, EU:T:2024:315, т. 110 и 111).
100    Освен това в статията, публикувана на уебсайта на Eqtsad, се посочва, че жалбоподателят е бил свързан с тогавашния губернатор на Хомс, г‑н Iyad Ghazal, който го е информирал за всички проекти с голяма икономическа осъществимост, от които да получи огромни печалби, и за най-забележителните сделки, които е можел да сключи в подходящ момент. Освен това в доклада на неправителствената организация SLDP, публикуван на уебсайта на Върховния комисар на ООН по правата на човека, например се посочват компенсациите, предоставени на лоялния елит във войната под формата на привилегирован достъп до икономическите сектори. Накрая, съгласно посочената статия тези отношения са му позволили да сключи договор за проекта „Homs Dream“, чиято цел е да контролира основния търговски център на град Хомс и да отчужди имотите на жителите под претекст за реорганизиране на зоната.
101    Запитан в съдебното заседание относно представените от жалбоподателя доказателства, Съветът признава, че г‑н Ghazal е бил освободен от Башар ал-Асад, считано от 4 юли 2011 г., от длъжността си като губернатор на Хомс. Въпреки това, както отбелязва Съветът, без да е надлежно опроверган от жалбоподателя, тези отношения са му позволили да сключи договора за проекта „Homs Dream“, който обосновава статута му на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия.
102    С оглед на гореизложеното жалбоподателят не успява да постави под въпрос съдържанието на информацията, която доказва, че той поддържа финансови отношения с висшестоящи сирийски служители, както е видно от спорните основания.
4)      Заключения относно търговските интереси на жалбоподателя
103    От гореизложеното следва, че Съветът е представил съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, позволяващи да се докаже, че жалбоподателят е съучредител на Cham Holding, че извършва дейност в секторите на недвижимите имоти, селското стопанство и банковото дело, както и че поддържа отношения с висшестоящи сирийски служители.
104    Този извод не се поставя под въпрос от останалите доводи на жалбоподателя.
105    Първо, той поддържа, че в статията на уебсайта на Eqtsad се посочва, че той е преустановил дейността си, като се уточнява, че „[с]лед 2011 г. неговото име почти престава да се споменава в света на сирийския бизнес до такава степен, че започват да циркулират слухове, че е решил окончателно да се оттегли от всичко“. От една страна, в откъса от разглежданата статия изрично се посочва, както жалбоподателят потвърждава в съдебното заседание, че оттеглянето му от бизнеса е слух, което не може да представлява надеждна информация. От друга страна, от този откъс в посочената статия не се прави извод, че жалбоподателят е преустановил цялата си дейност. Впрочем от пълния прочит на посочения откъс е видно, че преди това авторът му изброява многобройните интереси на жалбоподателя в различни сектори и след това изречение не прави извода, че представената по-горе информация е станала неактуална. Накрая, както отбелязва Съветът в отговор на въпрос, поставен в съдебното заседание, от уебсайтовете Middle East Eyes и Atlantic Council е видно, че е налице преместване на видни бизнесмени към Обединените арабски емирства или към Ливан, които същевременно продължават да упражняват дейността си в Сирия. Следователно това, че името на жалбоподателя не се споменава в света на сирийския бизнес, не е достатъчно, за да се заключи, че той е преустановил цялата си дейност.
106    Второ, жалбоподателят твърди, че дори да се приеме, че презумпцията за връзка със сирийския режим е приложима, трябва да се докаже, че към настоящия момент въпросните мерки се налагат на бизнесмени, които именно сега са свързани с ръководителите на този режим или със свързани с тях лица, или че дейността на техните предприятия зависи от същия режим в съответствие със съдебната практика, установена с решение от 13 март 2012 г., Tay Za/Съвет (C‑376/10 P, EU:C:2012:138, т. 55). Противно на поддържаното от жалбоподателя, в точка 55 от това решение Съдът постановява, че „не може да се изключи възможността спрямо ръководителите на някои предприятия да се наложат ограничителни мерки […], стига да се установи, че те са свързани с ръководителите на Република Съюз Мианмар или че дейностите на тези предприятия зависят от тези ръководители“, без да налага условие по отношение на времето.
107    Освен това решение от 13 март 2012 г., Tay Za/Съвет (C‑376/10 P, EU:C:2012:138), се отнася до прилагането на критерия за физически или юридически лица, образувания или органи, свързани с членовете на правителството на Мианмар, предвиден в член 5, параграфи 1 и 2 от Обща позиция 2007/750/ОВППС на Съвета от 19 ноември 2007 година за изменение на Обща позиция 2006/318 (ОВ L 308, 2007 г., стр. 1) и в член 11, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 385/2008 на Комисията от 29 април 2008 година за изменение на Регламент № 194/2008 (ОВ L 116, 2008 г., стр. 5) и който се отнася до режима на мерки срещу Република Съюз Мианмар. Ето защо позоваването на това решение не е релевантно за прилагането на критерия за виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия.
108    Що се отнася до разглежданите мерки, жалбоподателят поддържа, че лицата, за които се отнасят обжалваните актове, трябва да са активни към настоящия момент и към настоящия момент да извършват действията, описани от Съвета, а не в неопределено време в миналото, по специално що се отнася до факта, че той е учредител на Cham Holding. В спорните основания обаче Съветът се позовава на факти, които се вписват както в миналото, така и във времето, като се позовава на фактическо положение, съществувало преди приемането на посочените актове, с които името на жалбоподателя е включено за първи път в разглежданите списъци. Ето защо, като се има предвид, че както следва от точки 86—95 по-горе, е установено, че частта от спорните основания, която се базира на статута му на съучредител в Cham Holding, е била основателна към датата на посоченото приемане, този довод следва да се отхвърли.
б)      По връзката със сирийския режим
109    Що се отнася до оборването на презумпцията за връзка със сирийския режим, доколкото тежестта на доказване на основателността на мотивите, на които се основават ограничителните мерки, по принцип се носи от Съвета (вж. т. 47 по-горе), на жалбоподателя не би могла да бъде наложена прекомерно висока степен на доказване при оборването на презумпцията за връзки със сирийския режим (вж. в този смисъл решение от 16 март 2022 г., Sabra/Съвет, T‑249/20, EU:T:2022:140, т. 132 и 133).
110    Така трябва да се приеме, че жалбоподателят е успял да обори презумпцията за връзка със сирийския режим, ако е представил доводи, факти или доказателства, които биха могли сериозно да поставят под въпрос надеждността на доказателствата, представени от Съвета, или тяхната преценка по-специално с оглед на условията, установени с член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, или ако представи пред съда на Съюза съвкупност от улики в съответствие с член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от това решение за това, че не е или вече не е свързан със сирийския режим, че не упражнява или вече не упражнява влияние върху посочения режим или че не представлява реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки (вж. в този смисъл решения от 8 юли 2020 г., Zubedi/Съвет, T‑186/19, EU:T:2020:317, т. 71, и от 16 март 2022 г., Sabra/Съвет, T‑249/20, EU:T:2022:140, т. 132 и 133).
111    Първо, жалбоподателят твърди, че живее изключително в Ливан, за което свидетелстват няколко представени от него доказателства. Това обстоятелство не се оспорва от страните. Следва обаче да се отбележи, че — както поддържа жалбоподателят — само по себе си обстоятелството, че дадено лице живее извън Сирия, не е достатъчно, за да позволи да се твърди, че то няма връзка със сирийския режим (вж. в този смисъл решение от 14 април 2021 г., Al-Tarazi/Съвет, T‑260/19, непубликувано, EU:T:2021:187, т. 149).
112    В допълнение, напротив, от документ WK 206/2023 следва, че дори фактът, че лицето живее в Ливан, може да свидетелства за връзка със сирийския режим. Всъщност от статия на Atlantic Council и от уебсайта на центъра за изследвания Dayan Center for Middle Eastern and African Studies е видно, че сирийският елит разчита на относително по-стабилния финансов център Бейрут (Ливан) и че тази страна функционира като транзитна зона за Сирия. В това отношение жалбоподателят поддържа, без да представя доказателства за това, че било общоизвестно, че Бейрут е бомбардиран от израелските сили от 8 октомври 2024 г. и следователно, че съдържащите се в документ WK 206/2023 материали не отговаряли на реалната ситуация. От една страна, съгласно цитираната в точка 18 по-горе съдебна практика, тъй като това събитие е настъпило след датата на приемане на обжалваните актове, то не може да бъде взето предвид при разглеждането на законосъобразността на тези актове. От друга страна, жалбоподателят не е доказал надлежно, че това обстоятелство поставя под въпрос именно съдържанието на информацията, предоставена в статията на Atlantic Council и на уебсайта на посочения по-горе център за изследвания.
113    Второ, според жалбоподателя здравословното му състояние, разклатено поради няколко заболявания, не позволява той да управлява активен бизнес, а още по-малко да подпомага управлението на Сирия или на друга държава. Той уточнява, че макар здравословното му състояние да не му позволява да действа като двигател на икономиката, за сметка на това той би могъл да се занимава с дребен бизнес, който да му осигурява средства за препитание. В това отношение, от една страна, трябва да се констатира, че от текста на критерия за виден бизнесмен, тълкуван в светлината на съображение 6 от Решение 2015/1836 или на съдебната практика, изобщо не следва, че за да отговаря на разглеждания критерий, заинтересованото лице трябва да бъде „двигател на сирийската икономика“. От друга страна, без да се взема отношение по истинността на твърденията за здравословното състояние и жизнеспособността на жалбоподателя, тези доказателства не удостоверяват, че той не е свързан със сирийския режим.
114    Трето, жалбоподателят твърди, че е обект на репресии от страна на сирийския режим. В този смисъл неговите финансови активи били замразени от сирийското правителство. В подкрепа на довода си той представя съобщение на Централната банка на Сирия от 7 октомври 2019 г., адресирано до всички сирийски банки. Той представя и клетвена декларация, съставена от съдебен секретар на 27 юни 2021 г., в която се описва съдебно производство и се отбелязва, че жалбоподателят е бил осъден на лишаване от свобода за два месеца. Накрая, решението на губернатора на Хомс под номер 27 от 29 май 2016 г. има за цел да докаже конфискацията на имуществото му.
115    Според жалбоподателя наличието на наказателно преследване, както е видно от клетвената декларация, съставена от съдебен секретар на 27 юни 2021 г., и конфискацията на имуществото му, както е видно от решение № 27, се вписват в логиката на репресивното отношение към него. Съветът не представя становище по последния въпрос.
116    В това отношение, най-напред, в клетвената декларация, съставена от съдебен секретар, не е посочен предметът на производството пред съответната юрисдикция, нито дали то е приключено и решено окончателно. В този документ също така не се посочват нито съдържанието на акта, с който се слага край на въззивното производство, нито мотивите, на които се основава първоинстанционното производство.
117    По-нататък, в решение № 27 от 29 май 2016 г. на губернатора на Хомс се посочва, че преди 2015 г. разпределението на парцела за няколко инвеститори, сред които е и жалбоподателят, е отменено, тъй като не е получено разрешение за строеж. В писмените си изявления обаче жалбоподателят не обяснява как това решение обосновава определена форма на репресивни мерки от страна на сирийския режим спрямо него.
118    Доводът на жалбоподателя, че въпросът дали, как и при какви условия е било конфискувано неговото имущество, е предмет на доказване от Съвета „по установения ред“, трябва да се отхвърли. Всъщност от съдебната практика, цитирана в точки 109 и 110 по-горе, следва, че на жалбоподателя не може да се наложи прекомерно висока степен на доказване, за да обори презумпцията за връзка със сирийския режим. За тази цел обаче жалбоподателят трябва по-специално да представи пред съда на Съюза съвкупност от улики за това, че не е или вече не е свързан с посочения режим. За да може Общият съд да упражни контрол върху основателността на доводите на жалбоподателя, насочени към оборване на презумпцията за такава връзка, последният би трябвало да предостави достатъчно пълна и точна информация (вж. в този смисъл решение от 16 март 2022 г., Sabra/Съвет, T‑249/20, EU:T:2022:140, т. 147).
119    В случая е важно да се отбележи, както твърди Съветът, че в съобщението на Централната банка на Сирия от 7 октомври 2019 г. изрично се подчертава, че мярката по замразяване на финансовите средства е наложена временно, до края на контролните процедури по тези сметки и това съобщение има само уведомителен характер. В него не се посочват нито някакво общо решение за замразяване на средства, нито мотивите за такова решение. В това отношение жалбоподателят само потвърждава, че мярката е приета в Сирия и че авоарите му и тези на семейството му все още са недостъпни, без да представи други данни, които да улеснят разбирането. В този смисъл той не е представил достатъчно доказателства или допълнителни доказателства, за да обори довода на Съвета. Освен това посоченото съобщение не е индивидуализирано, тъй като не се отнася само до жалбоподателя, което поставя под съмнение факта, че става въпрос за репресивни мерки, насочени към жалбоподателя. Следователно нищо не показва, че средствата на жалбоподателя са били действително замразени към момента на изпращане на това съобщение или че все още са били замразени към датата на приемане на обжалваните актове.
120    Освен това нищо не позволява със сигурност да се установи, че съобщението на Централната банка на Сирия от 7 октомври 2019 г. е свързано със съдебното производство, описано в клетвената декларация, съставена от съдебен секретар, в смисъл че първото е прието в резултат от второто. В допълнение нищо не сочи, че посоченото съобщение или това съдебно производство са резултат от решение № 27. Впрочем жалбоподателят не се позовава на такива връзки.
121    От гореизложеното следва, че жалбоподателят не успява да обори презумпцията за връзка със сирийския режим, тъй като не е представил никакви доводи или доказателства, даващи основания за съмнения в надеждността на представените от Съвета доказателства или в преценката, която е трябвало да се направи по тях, нито пък е посочил каквито и да било конкретни индиции, позволяващи на Общия съд да приеме, че не е съществувала или вече не е съществувала връзка между жалбоподателя и посочения режим, че жалбоподателят не е оказвал никакво влияние върху този режим и че не е имало какъвто и да било реален риск да заобиколи ограничителните мерки.
122    Следователно наличието на спорните основания е надлежно доказано, поради което с оглед на този критерий името на жалбоподателя основателно е оставено в разглежданите списъци.
Д.      По петото, шестото и седмото основание, изведени от нарушение на правото на собственост и на „икономическата свобода“, от нарушение на правото на нормални условия на живот и от грубо погазване на правото на репутация
123    На първо място, жалбоподателят изтъква, че с обжалваните актове се нарушават правото му на собственост, принципът на пропорционалност и неговата „икономическа свобода“, както са предвидени в член 1 от Допълнителния протокол към ЕКПЧ и в член 17 от Хартата. Той счита, от една страна, че е бил лишен от възможността мирно да използва своята собственост, и от друга страна, че ограничителните мерки неоправдано застрашавали търговските му дейности.
124    На второ място, според жалбоподателя обжалваните актове са в разрез, от една страна, с правото на живот за всеки и със забраната на изтезанията и нечовешкото и унизително наказание съответно по членове 2 и 4 от Хартата, а от друга страна, с правото на живот и на стандарт на живот, който да позволява медицинско обслужване, по членове 3 и 25 от Всеобщата декларация за правата на човека, приета от Общото събрание на ООН на 10 декември 1948 г. Освен това въпросните мерки го лишавали от възможността да живее мирно в други държави, да получи медицинско лечение и да се завърне в собствената си държава. Тези ограничения застрашавали живота и здравето му и му причинявали вреди, които нямало как да бъдат поправени по-късно. Накрая, те застрашавали съществуването и физическото оцеляване на семейството му.
125    На трето място, жалбоподателят поддържа, че обжалваните актове грубо погазват правото му на репутация по членове 8 и 10 от ЕКПЧ. Според него оставянето на името му в спорните списъци срива неговия авторитет в сирийското общество и в неговите приятелски среди, в религиозната му общност и сред бизнес партньорите му. Освен това той счита, че въпросните мерки, разгласени чрез медиите, го лишават от възможността за нормална и мирна работа.
126    Съветът изтъква, че взети заедно, тези основания трябва да се отхвърлят по същество. Главното му твърдение е, че изтъкнатите от жалбоподателя доводи трябва да се отхвърлят като недопустими, тъй като жалбоподателят не дава никакви подробности относно начина, по който някое от тези права е непропорционално ограничено, което противоречало на член 21 от Статута на Съда и на член 76 от Процедурния правилник.
127    На първо място, що се отнася до допустимостта на настоящите основания, следва да се припомни, че както е видно от съдебната практика, съгласно член 76, буква г) от Процедурния правилник исковата молба или жалбата трябва да съдържа по-специално кратко изложение на посочените основания. Освен това съгласно постоянната съдебна практика това изложение трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Общия съд — да се произнесе по исковата молба или жалбата, при необходимост без да прибягва до друга информация. Всъщност, за да се гарантират правната сигурност и доброто правораздаване, искът или жалбата е допустим/а, ако съществените фактически и правни обстоятелства, на които се основава, следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба. Също съгласно постоянната съдебна практика всяко основание, което не е достатъчно ясно формулирано в исковата молба или жалбата, трябва да се счита за недопустимо (вж. решение от 12 май 2016 г., Италия/Комисия, T‑384/14, EU:T:2016:298, т. 122 (непубликувана) и цитираната съдебна практика).
128    В случая обаче жалбоподателят е цитирал разпоредбите за защита на основните права, на които се позовава, и е обяснил защо счита, че Съветът ги е нарушил. Освен това от писмената защита следва по същество, че Съветът е бил в състояние да отговори на доводите на жалбоподателя при условията на евентуалност. Поради това настоящите основания са допустими.
129    На второ място, трябва да се припомни, че съгласно съдебната практика основните права, на които се позовава жалбоподателят, а именно правото на собственост, закрепено в член 17 от Хартата, свободата да се упражнява икономическа дейност, закрепена в членове 15 и 16 от Хартата, и по същество правото на зачитане на личния живот, предвидено в член 7 от Хартата, не са абсолютни правомощия и упражняването им може да се ограничава поради цели от общ интерес, преследвани от Съюза. Така всяка ограничителна мярка от икономическо или финансово естество по дефиниция има последици, които засягат правото на собственост и свободното упражняване на професионална дейност от лицето или образуванието, за което се отнася, като по този начин му нанася вреди. Важността на преследваните от разглежданите ограничителни мерки цели обаче може да обоснове отрицателни последици, и дори значителни такива за съответните лица или образувания (вж. в този смисъл решение от 25 март 2015 г., Central Bank of Iran/Съвет, T‑563/12, EU:T:2015:187, т. 115).
130    Освен това от установената съдебна практика следва, че принципът на пропорционалност, който е част от общите принципи на правото на Съюза и е възпроизведен в член 5, параграф 4 ДЕС, изисква приложените с разпоредба на правото на Съюза мерки да бъдат в състояние да осъществят легитимните цели, преследвани от съответната правна уредба, и да не надхвърлят необходимото за тяхното постигане (вж. решение от 31 януари 2019 г., Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет, C‑225/17 P, EU:C:2019:82, т. 102 и цитираната съдебна практика).
131    В настоящия случай е вярно, че правата на жалбоподателя са ограничени отчасти поради приетите по отношение на него ограничителни мерки, при положение че той не може по-специално да разполага със средствата си, намиращи се евентуално на територията на Съюза, нито да ги прехвърля към Съюза, освен по силата на специални разрешения. Също така ограничителните мерки срещу него могат да се отразят и на евентуалната му професионална дейност поради същите причини и ограничения, предвидени относно влизането или транзитното преминаване през територията на Съюза. Те също така накърняват правото му на зачитане на личния и семейния му живот и оказват влияние върху доброто му име, тъй като имат отражение върху условията му на живот.
132    Същевременно, първо, приемането на ограничителни мерки срещу жалбоподателя е подходящо, доколкото то се вписва в толкова фундаментална за международната общност цел от общ интерес, каквато е защитата на цивилното население. Всъщност замразяването на финансови средства, финансови активи и други икономически ресурси, както и забраната за влизане на територията на Съюза на лица, за които е установено, че участват в подкрепянето на сирийския режим, не могат сами по себе си да бъдат разглеждани като неподходящи (вж. решения от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет, T‑383/11, EU:T:2013:431, т. 100 и цитираната съдебна практика, и от 4 септември 2024 г., Al-Assad/Съвет, T‑370/23, EU:T:2024:588, т. 87).
133    В това отношение следва да се припомни, че ако разглежданите ограничителни мерки се отнасяха само до ръководителите на сирийския режим, а не и до поддръжниците на този режим, би могло преследваните от Съвета цели да не бъдат постигнати, тъй като ръководителите лесно биха могли да получат подкрепа, и по-конкретно необходимата им финансова такава, за да продължат посочените репресии чрез други лица (вж. в този смисъл решения от 5 ноември 2014 г., Mayaleh/Съвет, T‑307/12 и T‑408/13, EU:T:2014:926, т. 147, и от 22 юни 2022 г., Haswani/Съвет, T‑479/21, непубликувано, EU:T:2022:383, т. 143).
134    В този смисъл, щом като е установено, че жалбоподателят е виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, и не е оборил презумпцията за връзка със сирийския режим, той не може да поддържа, че приемането на ограничителни мерки спрямо него не може да има положителни последици за постигането на целта, определена в точка 132 по-горе, нито че Съветът е приел обжалваните актове, без да вземе предвид неговото конкретно и индивидуално положение.
135    Второ, що се отнася до необходимостта от разглежданите ограничителни мерки, следва да се констатира, че алтернативните и представляващите по-малка степен на принуда мерки, като например система за разрешение или задължение за последващо обосноваване на използването на прехвърлените средства, не позволяват толкова ефикасно постигането на преследваната цел, а именно да се упражни натиск върху поддръжниците на сирийския режим, като се има предвид по-конкретно възможността за заобикаляне на наложените ограничения (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет, T‑383/11, EU:T:2013:431, т. 101 и цитираната съдебна практика).
136    От това следва, като се има предвид първостепенното значение на запазването на международния мир и на международната сигурност, че ограниченията на правата на жалбоподателя, причинени от обжалваните актове, са обосновани от цел от общ интерес и не са непропорционални с оглед на преследваните цели.
137    Този извод не се опровергава, на първо място, от довода на жалбоподателя, че разглежданите мерки го лишават от медицинско лечение. Всъщност Решение 2013/255 и Регламент № 36/2012 предвиждат възможността да се разреши използването на замразени средства за основни нужди или за плащане на определени задължения, да се разреши конкретно размразяване на финансови средства, на други финансови активи или на други икономически ресурси и периодично да се преразглежда съставът на разглежданите списъци, за да могат лицата и образуванията, които вече не отговарят на критериите за включване в посочените списъци, да бъдат заличени от тях (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет, T‑383/11, EU:T:2013:431, т. 102 и 105).
138    В случая следва да се отбележи, че жалбоподателят не твърди, че е подал молба, за да може да използва имуществото и средствата си за тези цели, или че тази молба е била отхвърлена.
139    По-нататък, що се отнася до враждебността, с която се сблъсквали жалбоподателят и неговото семейство, и несигурното положение, в което се намирали, както и заплахите за живота и здравето им, които трябвало да понасят, следва да се отбележи, че жалбоподателят не представя никакво доказателство, годно да установи, че взетите спрямо него мерки са имали такива последици (решение от 16 декември 2020 г., Haikal/Съвет, T‑189/19, непубликувано, EU:T:2020:607, т. 173). Освен това, що се отнася до засягането на правото на личен живот, измененото Решение 2013/255 и измененият Регламент № 36/2012 предвиждат също, че компетентният орган на държава членка може да разреши влизането на нейна територия, по-специално поради спешни хуманитарни нужди, което има за последица да ограничи накърняването на правото на живот на жалбоподателя (вж. в този смисъл решение от 12 февруари 2015 г., Akhras/Съвет, T‑579/11, непубликувано, EU:T:2015:97, т. 151).
140    Накрая, що се отнася до твърдените от жалбоподателя вреди, причинени след оставянето на името му в разглежданите списъци, следва да се отбележи, че жалбоподателят не е представил никакво доказателство, въз основа на което да може да се установи съществуването на тези вреди.
141    С оглед на всичко изложено по-горе следва да се заключи, че петото, шестото и седмото основание трябва да се отхвърлят по същество. Поради това жалбата трябва да бъде отхвърлена в нейната цялост.
IV.    По съдебните разноски
142    Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като в случая жалбоподателят е загубил делото, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на Съвета.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
реши:
1)      Отхвърля жалбата.
2)      Осъжда Исам Анбоуба да заплати съдебните разноски.
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 14 януари 2026 година.
Секретар
Председател
V. Di Bucci
S. Papasavvas
*      Език на производството: български.