62001CC0006_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 15a Vara Cível da Comarca del Tribunal Cível da Comarca de Lisboa, avdelning 2 (Portugal) (nedan kallad Vara Cível), har, genom beslut av den 18 december 2000, begärt förhandsavgörande från EG-domstolen i frågan huruvida den portugisiska lagstiftningen om anordnande av och deltagande i hasardspel är förenlig med gemenskapsrätten.
I - Tillämpliga bestämmelser
A - Gemenskapsrätten
2 Som bekant stadfästs i EG-fördraget principen om fri rörlighet för varor. Särskilt föreskrivs, såvitt här är av intresse, i artiklarna 28 EG och 29 EG ett förbud mot kvantitativa import- och exportrestriktioner samt mot alla åtgärder med motsvarande verkan.
3 I artikel 30 EG föreskrivs följande:
"Bestämmelserna i artiklarna 28 och 29 skall inte hindra sådana förbud mot eller restriktioner för import, export eller transitering som grundas på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet eller intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde eller att skydda industriell och kommersiell äganderätt. Sådana förbud eller restriktioner får dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna."
4 I artikel 31 EG stadgas följande:
"1. Medlemsstaterna skall säkerställa att statliga handelsmonopol anpassas på sådant sätt att ingen diskriminering med avseende på anskaffnings- och saluföringsvillkor föreligger mellan medlemsstaternas medborgare. Bestämmelserna i denna artikel skall tillämpas på varje organ genom vilket en medlemsstat, rättsligt eller i praktiken, direkt eller indirekt kontrollerar, styr eller märkbart påverkar import eller export mellan medlemsstaterna. Dessa bestämmelser skall även tillämpas på monopol som staten överlåtit på andra.
2. Medlemsstaterna skall inte vidta några nya åtgärder som strider mot de principer som anges i punkt 1 eller som begränsar räckvidden av de artiklar som avser förbud mot tullar och kvantitativa restriktioner mellan medlemsstaterna.
..."
5 Vad gäller friheten att tillhandahålla tjänster, som även den i fördraget stadfästs som en av de grundläggande friheterna, erinrar jag endast om att följande föreskrivs i artikel 49 EG:
"Inom ramen för nedanstående bestämmelser skall inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen förbjudas beträffande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan stat inom gemenskapen än mottagaren av tjänsten. Rådet får med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen besluta att bestämmelserna i detta kapitel skall tillämpas även på medborgare i tredje land som tillhandahåller tjänster och som har etablerat sig inom gemenskapen."
B - De portugisiska bestämmelserna
6 De portugisiska bestämmelserna om spel återfinns i lagdekret nr 422/89 av den 2 december 1989 (nedan kallat lagdekret nr 422/89 eller helt enkelt dekretet).(1) Enligt detta lagdekret får endast staten anordna och leda hasardspel och blandformer av hasardspel och andra sorters spel, och det är straffbart att anordna och delta i sådana spel utanför de i lag föreskrivna områden och anläggningar för vilka koncession har beviljats.
7 Enligt artikel 1 i dekretet är hasardspel "spel vars utfall helt eller till övervägande del beror på slumpen". I denna kategori ingår spel som kräver användning av en spelautomat, såväl i fall där automaten direkt utger vinsten till spelaren som i fall där automaten visserligen inte direkt utbetalar vinster i form av spelpolletter eller pengar, men som har samma innehåll som hasardspel (såsom poker, roulett, tärningsspel etcetera) eller ger spelaren "ett resultat i form av ett poängantal som helt eller till övervägande del beror på slumpen" (artikel 4 i dekretet).
8 I lagdekret nr 422/89 föreskrivs två restriktioner för anordnande av och deltagande i hasardspel: dels har endast staten rätt att anordna sådant spel och denna rätt kan utnyttjas endast av företag som bildats i form av kapitalassociationer, efter att ett förvaltningsrättsligt koncessionsavtal har slutits med staten efter en offentlig upphandling (artikel 9), dels får sådana spel endast anordnas och genomföras på tillåtna platser, närmare bestämt i de permanenta eller tillfälliga spelzoner som föreskrivs genom lagdekret samt (i undantagsfall och efter att tillstånd har meddelats av minister) på skepp, i flygplan, i bingohallar och vid evenemang av stort turistintresse (artikel 3, första, sjätte, sjunde och åttonde styckena).
9 I artikel 108 i samma dekret stadgas att den som på något sätt utfår vinning av hasardspel som anordnas någon annanstans än i enligt lag tillåtna lokaler skall bestraffas med fängelse i högst två år och böter.
10 Enligt artikel 110 skall den som ertappas med att delta i hasardspel någon annanstans än i enligt lag tillåtna lokaler bestraffas med fängelse i högst sex månader och böter. I den därpå följande artikel 111 stadgas att den som befinner sig i en lokal där hasardspel äger rum illegalt (men som inte ertappas med att spela) skall få ett straff som nedsätts till hälften.
11 Eftersom det enligt artikel 68 i dekretet krävs tillstånd från Allmänna spelinspektionen för att tillverka, exportera, importera, sälja eller transportera material som är särskilt avsett för att användas i hasardspel föreskrivs det vidare i artikel 115 att den som tillverkar, offentliggör, importerar, transporterar, saluför, exporterar eller sprider sådant material utan något dylikt tillstånd skall bestraffas med fängelse i högst två år och böter.
12 Även lagdekret nr 316/95 av den 28 november 1995 (nedan kallat lagdekret nr 316/95) är här av betydelse. I artikel 16 i det nämnda lagdekretet görs det åtskillnad mellan hasardspel och "underhållningsautomater", vilka definieras såsom sådana automater
"a) ... på vilka man, utan att den direkt utger priser i form av polletter eller föremål med kommersiellt värde, kan spela spel vars utfall helt eller till övervägande del beror på spelarens skicklighet, och som innebär att spelaren på grundval av det poängantal han har fått kan få använda automaten gratis under en längre tid,
b) ... som har de egenskaper som anges i punkt a och från vilka man kan få föremål vars kommersiella värde inte överstiger tre gånger det belopp som användaren har utgivit."
13 Det ankommer på Allmänna spelinspektionen att göra den klassifikation av "spel vars utfall helt eller till övervägande del beror på slumpen" som avses i artikel 16 i lagdekret nr 316/95.
14 Den som avser att importera, tillverka, montera eller sälja "underhållningsautomater" skall begära att Allmänna spelinspektionen klassificerar det spel som den ifrågavarande automaten spelar, och det klassifikationsdokument som följer av detta skall åtfölja automaten (artikel 19 i lagdekret nr 316/95).
15 Det krävs tillstånd från den civila distriktsguvernören för att få driva de enskilda underhållningsautomaterna. Vidare krävs att underhållningsautomaterna skrivs in i ett register (artiklarna 17 och 20 i lagdekret nr 316/95).
II - Bakgrund, förfarande vid den nationella domstolen, tolkningsfrågor
16 Associação Nacional de Operadores de Máquinas Recreativas (nedan kallad Anomar), en förening för portugisiska näringsidkare inom spelautomatsektorn, samt vissa bolag som är verksamma inom spelautomatsektorn, samtliga juridiska personer bildade enligt portugisisk rätt och verksamma i Portugal, väckte talan mot portugisiska staten inför Vara Cível och yrkade att de skulle tillerkännas rätt att kommersiellt anordna hasardspel utanför de i lag föreskrivna områdena och därmed avsluta situationen med kasinomonopol, vilken Anomar anser strida mot gemenskapsrättens principer. Sökandena har för det andra, fortfarande under åberopande av att portugisisk rätt strider mot gemenskapsrätten, yrkat att det skall fastställas att artiklarna 108, 110, 111 och 115 i lagdekret nr 422/89, enligt vilka det utgör ett straffbart brott att skaffa sig vinning av och bedriva hasardspel samt att utan tillstånd bedriva handel med material som särskilt är avsett för hasardspel, inte får tillämpas.
17 Vara Cível avvisade talan i första instans, då domstolen fann att sökanden Anomar inte var saklegitimerad och att de andra sökandena inte hade intresse av att väcka talan. Beslutet överklagades. Tribunal da Relação i Lissabon, som dömde som andra instans, fann emellertid att sökandena var saklegitimerade och återförvisade målet till Vara Cível. Den sistnämnda domstolen, som därmed återigen fick pröva målet, vilandeförklarade detta och hänsköt följande tolkningsfrågor till EG-domstolen:
1) Utgör hasardspel ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 2 EG?
2) Utgör hasardspel en verksamhet som rör varor i den mening som avses i artikel 28 EG?
3) Skall verksamhet avseende tillverkning, import och distribution av spelautomater anses vara fristående i förhållande till kommersiell verksamhet avseende drift av sådana automater, och är därför den princip om fri rörlighet för varor som stadgas i artiklarna 28 EG och 29 EG tillämplig på sådan verksamhet?
4) Ingår kommersiell verksamhet som består i anordnande av hasardspel och deltagande i sådant spel i tillämpningsområdet för artikel 31 EG, trots att tjänstemonopol inte omfattas av denna bestämmelse?
5) Utgör kommersiell drift av spelautomater en verksamhet som rör tillhandahållande av tjänster i den mening som avses i artikel 49 EG och följande artiklar?
6) Utgör det ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster i den mening som avses i artikel 49 EG att tillämpa sådana bestämmelser som artiklarna 3.1 och 4.1 i lagdekret nr 422/89, enligt vilka kommersiellt anordnande av och deltagande i hasardspel (vilket i artikel 1 i nämnda författning definieras som "spel vars utfall helt eller till övervägande del beror på slumpen") - vilket innefattar spel på automater som direkt utbetalar vinster i form av polletter eller mynt och spel på automater som inte direkt utbetalar vinster i form av polletter eller mynt, men som har samma spelinnehåll som hasardspel eller som resulterar i tilldelning av ett poängantal som helt eller till övervägande del beror på slumpen - endast är tillåtet i kasinon som är belägna i permanenta eller tillfälliga spelzoner som inrättats med stöd av lagdekret?
7) Är sådana restiktiva bestämmelser som beskrivits ovan i fråga 6, även om de skulle utgöra ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster i den mening som avses i artikel 49 EG, förenliga med gemenskapsrätten om de utan åtskillnad är tillämpliga på såväl landets egna medborgare och inhemska företag som andra medlemsstaters medborgare och företag från andra medlemsstater och de grundas på tvingande hänsyn av allmänintresse (konsumentskydd, förebyggande av brott, upprätthållande av den allmänna moralen, begränsning av efterfrågan på spel om pengar, finansiering av verksamhet av allmänintresse)?
8) Omfattas verksamhet bestående i kommersiellt anordnande av hasardspel av principerna om frihet att starta och bedriva näringsverksamhet, och är därför de portugisiska rättsregler som beskrivits ovan i fråga 6 automatiskt ogiltiga om det i andra medlemsstaters lagstiftning uppställs mindre stränga villkor för kommersiell drift av spelautomater?
9) Är de villkor för kommersiellt anordnande av hasardspel som föreskrivs i den portugisiska lagstiftningen förenliga med proportionalitetsprincipen?
10) Står de portugisiska lagbestämmelserna, och då särskilt artiklarna 3 och 9 och följande artiklar i lagdekret nr 422/89, enligt vilka kommersiellt anordnande av och deltagande i hasardspel endast får ske i kasinon belägna i särskilda spelzoner och under förutsättning att ett förvaltningsrättsligt koncessionsavtal har slutits med staten efter en offentlig upphandling, i proportion till sitt syfte?
11) Utgör det i den portugisiska lagstiftningen (artiklarna 1, 4.1 g och 169(2) i det ovannämnda lagdekretet nr 422/89 och artikel 16.1 a i lagdekret nr 316 av den 28 november 1995) använda uttrycket "till övervägande del", som används vid sidan av uttrycket "helt", för att definiera vad som menas med hasardspel och för att i juridiskt hänseende skilja mellan spelautomater och underhållningsautomater, ett uttryck som inte är tillräckligt bestämt och som därmed inte ligger i linje med sedvanliga juridiska tolkningsmetoder?
12) Medför de vaga juridiska begrepp som används i den portugisiska legaldefinitionen av hasardspel (ovannämnda artiklarna 1 och 162(3) i lagdekret nr 422/89) och underhållningsautomater (ovannämnda artikel 16 i lagdekret nr 316/95) att tolkningen härav, i syfte att kvalificera olika spelautomater, även måste omfatta det utrymme för skönsmässig bedömning som de nationella myndigheterna har tillerkänts?
13) Strider det mot någon gemenskapsrättslig princip eller bestämmelse att ge Allmänna spelinspektionen befogenhet att skönsmässigt klassificera vilka spel som skall utgöra hasardspel, även om det skulle anses att det i den ovannämnda portugisiska lagstiftningen inte uppställs objektiva kriterier för att skilja mellan spelautomater och underhållningsautomater?
III - Förfarandet inför domstolen
18 Under den skriftliga delen av förfarandet har yttranden inkommit från Anomar med flera, sökandena i målet vid den nationella domstolen, samt den portugisiska, den spanska, den tyska, den belgiska och den finska regeringen och kommissionen.
IV - Rättslig bedömning
A - Huruvida frågorna till domstolen är av rent intern art och huruvida de kan tas upp till sakprövning
19 Jag kommer först och främst att bedöma några inledande frågor angående huruvida den nationella domstolens frågor är relevanta och kan tas upp till sakprövning.
Huruvida målet är av rent intern art
20 Den portugisiska och den belgiska regeringen har i första hand invänt att de frågor som hänskjutits till domstolen inte är relevanta, eftersom målet vid den nationella domstolen avser rent interna frågor och inte har något samband av betydelse med gemenskapsrätten. Följaktligen borde domstolen avstå från att besvara den hänskjutande domstolens frågor, i enlighet med sin egen rättspraxis på området. Den portugisiska regeringen har hänvisat till flera rättsfall i detta hänseende, och då särskilt till domarna i målen Transporoute(4) och Gauchard.(5) I dessa domar fastställde domstolen att fördragsbestämmelserna om tjänster och etablering inte är tillämpliga när den relevanta verksamheten äger rum inom en enda medlemsstat. För att skapa det samband som krävs för att fördraget skall bli tillämpligt är inte heller den blott teoretiska möjligheten att gränsöverskridande situationer kan uppkomma i ett motsvarande sammanhang tillräcklig.(6) Domstolen vidhöll denna inställning även i domen i målet Schindler(7), i målet Zenatti(8) och i målet Läärä.(9) Dessa mål avsåg just lotterier, vadhållning och spelautomater.
21 För min del vill jag först och främst påpeka att det är riktigt att målet vid den nationella domstolen avser en fastställelsetalan som vissa portugisiska företag har väckt mot den portugisiska regeringen avseende bestridande av de nationella bestämmelserna om monopol på anordnande av hasardspel, vilka hindrar dem från att fritt utöva sådan verksamhet på det nationella territoriet. Det är således uppenbart att sökandena i målet vid den nationella domstolen inte har utnyttjat någon av de grundläggande friheter som garanteras i fördraget och att alla de relevanta faktiska förhållandena i målet har ägt rum i en och samma medlemsstat. Det förefaller följaktligen uppenbart att det är fråga om en av de rent interna situationer i vilka, enligt domstolens fasta rättspraxis, fördragets bestämmelser om de grundläggande friheterna inte kan åberopas.
22 Enligt denna rättspraxis är nämligen "artiklarna 48, 52 och 59 i fördraget [vilka avser den fria rörligheten för arbetstagare, etableringsrätten respektive friheten att tillhandahålla tjänster] inte tillämpliga på verksamheter där alla omständigheter är begränsade till att avse en medlemsstats inre förhållanden"(10). Denna princip, som bland annat uttryckligen har nämnts även i fall där frågan var huruvida nationella bestämmelser om inrättande av ett statligt monopol på anordnande av hasardspel var förenliga med gemenskapsrätten,(11) står på ett uppenbart sätt i överensstämmelse med systemets själva logik. Med andra ord kan bestämmelserna om de grundläggande friheterna i fördraget, såsom domstolen har klarlagt, endast åberopas av medborgare i en medlemsstat gentemot den nämnda statens bestämmelser för att göra gällande att dessa bestämmelser hindrar dem från att till fullo utnyttja den rätt till fri rörlighet som de garanteras genom gemenskapsrätten.(12)
23 Fast rättspraxis ifrågasätts inte i förevarande mål. Frågan här är huruvida domstolen, då det är utrett att det i förevarande mål är fråga om en rent intern situation, såsom så många gånger tidigare skall avstå från att besvara tolkningsfrågorna i sak, eftersom bestämmelserna om de grundläggande friheterna i fördraget inte är tillämpliga i dylika situationer,(13) eller huruvida den i stället, såsom den också redan har gjort vid några tillfällen,(14) även skall pröva frågorna i sak och abstrakt bedöma huruvida nationella bestämmelser av den typ som är i fråga i detta mål är förenliga med gemenskapsrätten.
24 Jag vill dock påpeka att den osäkerhet som inledningsvis kunde följa av det förhållandet att dessa avgöranden skiljer sig åt numera förefaller ha skingrats på grund av domstolens nyare rättspraxis, i vilken den andra inriktningen klart har övervägt, särskilt sedan domen i målet Guimont. I den nämnda domen fastställde domstolen nämligen att den var behörig att besvara tolkningsfrågor i sak även när det förelåg rent interna situationer.(15)
25 I den ovannämnda domen underströk domstolen särskilt, när den uttalade sig om tolkningen av artikel 28 EG i samband med en nationell åtgärd avseende krav på märkning av vissa ostar, att det "[i] princip ankommer ... uteslutande på de nationella domstolarna att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i varje enskilt mål bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen. En begäran från en nationell domstol kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen".(16) Mot denna bakgrund fann domstolen följaktligen att det, trots att det var fråga om en rent intern situation, i det målet "inte [var] uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte [var] nödvändig för den nationella domstolen", eftersom "[e]tt svar skulle ... kunna vara till nytta för nämnda domstol såvida nationella tillverkare i förfaranden såsom det förevarande enligt nationell rätt [skulle] ha samma rättigheter som tillverkare från andra medlemsstater enligt gemenskapsrätten skulle ha i samma situation".(17)
26 Denna inriktning har vidare fastställts i den senare domen i målet Reisch. I denna dom skulle domstolen tolka fördragsbestämmelserna om fri rörlighet för kapital i förhållande till nationella bestämmelser enligt vilka det var förbjudet att använda viss mark för att bygga sommarstugor.
27 I denna dom underströk domstolen inledningsvis att det framgick "av handlingarna, och ... heller inte [hade] bestritts i målet, att samtliga omständigheter i målen vid den nationella domstolen [var] hänförliga till en och samma medlemsstat" och att sådana bestämmelser som de i det målet aktuella, vilka är tillämpliga utan åtskillnad "i princip endast [kan] omfattas av bestämmelserna om de grundläggande friheter som garanteras i fördraget om de är tillämpliga på förhållanden som har samband med utbyten inom gemenskapen". Därefter betonade domstolen att detta konstaterande, av de anledningar som anges i domen i målet Guimont, "inte [innebar] att de tolkningsfrågor som [hade] ställts till domstolen inte [skulle] besvaras".(18)
28 Sammanfattningsvis anser jag att vi inte här kan avvika från ovan refererad rättspraxis, trots den förbryllelse den kan ge upphov till,(19) och att den invändning som den portugisiska och den belgiska regeringen har framfört därför inte kan godtas. Jag anser följaktligen att domstolen i förevarande mål skall besvara Vara Cívels tolkningsfrågor i sak.
Huruvida en fråga om nationell rätts "giltighet" kan tas upp till sakprövning
29 Den portugisiska regeringen har i andra hand invänt att hela begäran om förhandsavgörande skall avvisas. Härvid har regeringen i fråga i huvudsak gjort gällande att det här är fråga om rättegångsmissbruk. Regeringen i fråga har gjort gällande att Anomars talan endast är en förevändning för att få EG-domstolen att uttala sig om huruvida portugisisk rätt är förenlig med principerna och bestämmelserna i gemenskapens rättsordning. Domstolen kan emellertid inte, såsom den själv har påpekat vid många tillfällen, besvara denna typ av frågor i ett mål om förhandsavgörande, eftersom ett sådant mål inte kan träda i stället för fördragsbrottstalan enligt artikel 226 EG.
30 Jag måste dock säga att denna invändning inte förefaller vara välgrundad, eftersom den har en partisk och ofullständig läsning av domstolens rättspraxis som grund.
31 Det är nämligen förvisso sant att det i rättspraxis flera gånger har understrukits att domstolen i mål om förhandsavgörande "inte är behörig att uttala sig om huruvida intern lagstiftning är förenlig med fördraget", men varje gång har det omedelbart därefter tillagts att "domstolen dock kan upplysa den nationella domstolen om alla de kriterier för tolkning av gemenskapsrätten som kan göra det möjligt för den att avgöra målet i sak".(20)
32 För det fall domstolen beslutar sig för att besvara Vara Cívels frågor i sak kan den således förvisso inte heller i förevarande mål uttala sig om huruvida nationell rätt är giltig, men den kan göra den begärda tolkningen av gemenskapsrätten och överlämna åt den hänskjutande domstolen att tillämpa den i det konkreta fallet, även genom eventuell underlåtenhet att tillämpa de bestämmelser i nationell rätt som skulle visa sig strida mot fördraget.
Andra grunder för avvisning
33 Enligt den portugisiska regeringen är slutligen vissa av frågorna till domstolen, och i synnerhet den åttonde, den nionde, den elfte, den tolfte och den trettonde frågan, oprecisa, abstrakta och hypotetiska, varför det inte på något sätt är nödvändigt att domstolen besvarar dem för att bidra till rättskipningen i medlemsstaterna.
34 Till skillnad från de invändningar som jag gått igenom ovan är dessa invändningar inte av övergripande karaktär, i den meningen att de inte innebär ifrågasättande av begäran om förhandsavgörande i dess helhet, utan snarare avser frågan huruvida de enskilda frågorna kan tas upp till sakprövning. Jag kommer därför att bedöma dem när jag går igenom frågorna i sak.
B - Sakprövning
Den första frågan
35 Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida kommersiellt anordnande av hasardspel skall kvalificeras såsom ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 2 EG. [Övers. anm: i den svenska versionen av artikel 2 EG används inte uttrycket ekonomisk verksamhet, utan uttrycket näringsliv.]
36 Jag noterar att alla de som inkommit med yttranden i frågan är ense om att frågan skall besvaras jakande, med hänvisning till domstolens ställningstaganden i målen Läärä(21) och Schindler(22).
37 Domstolen har särskilt i sin dom i det sistnämnda målet med avseende specifikt på lotterier, men med stöd av bedömningar som är giltiga för alla former av hasardspel, funnit att varken det slumpmässiga inslag som kännetecknar dessa spel eller det förhållandet att de är just spel innebär att deras ekonomiska konnotation försvinner. Hasardspel "ger inte bara spelarna en vinst, eller åtminstone hopp om vinst, det ger också anordnaren en intäkt" och utgör därmed utan vidare ekonomisk verksamhet. Detta vederläggs inte av att "lagen i många medlemsstater föreskriver att de intäkter som erhålls genom ett lotteri endast får användas för vissa ändamål, särskilt sådana som är av allmänintresse, eller till och med att de skall användas i statsbudgeten".(23)
38 Det saknas anledning att frångå denna bedömning i förevarande fall. Även jag anser följaktligen att den första frågan skall besvaras så, att kommersiellt anordnande av hasardspel utgör ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 2 EG.
Den andra och den tredje frågan
39 Domstolen har ställt den andra och den tredje frågan för att få klarhet i huruvida hasardspel utgör en verksamhet som rör varor i den mening som avses i artikel 28 EG samt huruvida verksamhet avseende tillverkning, import och distribution av spelautomater skall anses vara fristående i förhållande till kommersiell verksamhet avseende drift av sådana automater, och huruvida den fria rörligheten för varor därmed är tillämplig på sådan verksamhet.
40 Sökandena i målet vid den nationella domstolen har först och främst hävdat att anordnande av hasardspel absolut är en verksamhet som rör varor. Utan att uttryckligen ta ställning till det accessoriska förhållandet mellan automaterna och spelverksamhet som bedrivs i vinstsyfte, har sökandena, av ovanstående, dragit slutsatsen att artikel 28 EG och följande artiklar är tillämpliga i målet. Därefter har de påpekat att de portugisiska bestämmelserna om hasardspel, som utgör hinder för import av spelautomater som lagligen har tillverkats i andra medlemsstater, utgör sådana "handelsregler antagna av [en] medlemsstat ... som kan utgöra ett hinder, direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, för handeln inom gemenskapen" som är förbjudna enligt artikel 28 EG.(24) Denna restriktion är inte motiverad av tvingande hänsyn av allmänintresse eller står åtminstone inte i proportion till sitt syfte. I synnerhet kan inte upprätthållandet av allmän moral eller allmän säkerhet på något sätt motivera en straffrättslig påföljd för överträdelse av förbudet mot saluföring av spelautomater för den som inte har tillstånd härtill.
41 Enligt den portugisiska, den tyska och den belgiska regeringen är däremot det förhållandet avgörande att verksamheten avseende tillverkning och saluföring av spelautomater inte har någon egen betydelse vid tillämpningen av de ifrågavarande nationella bestämmelserna, utan att den endast beaktas såsom accessorisk till kommersiellt anordnande av hasardspel. Följaktligen är de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om fri rörlighet för varor inte tillämpliga i detta sammanhang, utan endast bestämmelserna om friheten att tillhandahålla tjänster, som den huvudsakliga verksamheten omfattas av.
42 Den spanska regeringen, och i huvudsak även den finska regeringen, anser å sin sida att frågan inte kan besvaras en gång för alla, utan att en bedömning av de olika spelformerna måste göras. Närmare bestämt är bestämmelserna om handel inom gemenskapen absolut tillämpliga såvida hasardspelet sker genom en automat, trots att varan (spelautomaten) är accessorisk till tjänsten (anordnandet av hasardspel). Dessa båda regeringar har dock inte uttalat sig om de ifrågavarande portugisiska bestämmelsernas restriktiva verkningar, även om de har gjort klart att de anser att dessa verkningar, om de uppkommer, skall anses vara motiverade av tvingande hänsyn av allmänintresse och mer allmänt av hänsyn till värnande av samhället, samt dessutom av hänsyn av skattemässig natur.
43 Kommissionen har för sin del i princip instämt i den spanska och den finska regeringens argument, men den anser att det inte är möjligt att bedöma vilken betydelse artikel 28 och följande artiklar har för målet vid den nationella domstolen, eftersom den sistnämnda domstolen inte har lämnat några uppgifter som krävs för en sådan bedömning.
44 När jag nu skall bedöma de ovan redovisade ställningstagandena, skall jag först och främst erinra om att med varor, enligt domstolens fasta rättspraxis, skall förstås "produkter som kan värderas i pengar och som i den egenskapen omfattas av handel".(25)
45 Efter att ha klarlagt detta noterar jag att det - såsom den spanska och den finska regeringen med rätta har understrukit - inte är möjligt att allmänt fastställa huruvida hasardspel utgör en verksamhet som avser "varor", eftersom man härvid måste göra en distinktion beroende på huruvida spelet sker med hjälp av produkter som kan värderas i pengar och som är ägnade att vara föremål för handel.
46 Det synes mig emellertid vara ställt utom tvivel att spelautomater uppfyller de ovannämnda rekvisiten och därmed skall anses vara varor i den mening som avses i fördraget. Jag anser följaktligen att nationella åtgärder som kan påverka handeln inom gemenskapen med spelautomater i princip skall bedömas i ljuset av artikel 28 EG.
47 Det tjänar inte heller någonting till att, till bestridande härav, åberopa att dessa automater är accessoriska till ett tillhandahållande av tjänster, eftersom sådana automater visserligen, såsom domstolen redan har haft anledning att fastställa i domen i målet Läärä, "skall ... hållas till begagnande för allmänheten för att de skall användas mot betalning", men "den omständigheten att en importerad vara är avsedd att tillhandahålla en tjänst emellertid inte i sig [kan] innebära att reglerna om den fria rörligheten för varor inte är tillämpliga".(26)
48 Härav följer att den andra och den tredje frågan allmänt sett skall besvaras så, att nationella åtgärder som kan påverka handeln inom gemenskapen med spelautomater i princip skall bedömas i ljuset av artikel 28 EG.
49 I förevarande mål återstår det emellertid att besvara dessa frågor så som de egentligen är menade, även om detta inte uttryckligen anges, det vill säga huruvida de nationella bestämmelser som är i fråga är förenliga med artikel 28 EG.
50 I detta hänseende måste jag emellertid understryka att det i förevarande fall inte i beslutet om hänskjutande återfinns några uppgifter som gör det möjligt att förstå de portugisiska bestämmelserna om import och saluföring av spelautomater. Den enda kända juridiska uppgiften är att den som avser att saluföra spelautomater behöver ett tillstånd från Allmänna spelinspektionen. Varken villkoren för att ett sådant tillstånd skall utfärdas eller arten av Allmänna spelinspektionens behörighet att utfärda tillstånd är kända, och i synnerhet är det inte bekant huruvida denna inspektion har ett utrymme för skönsmässig bedömning eller ej.
51 Mot denna bakgrund anser jag emellertid inte att domstolen har tillgång till tillräckliga uppgifter för att kunna bedöma i vilken mån de portugisiska bestämmelserna kan utgöra hinder för handeln inom gemenskapen, eller än mindre huruvida dessa bestämmelser är nödvändiga och står i proportion till sitt syfte. Jag anser mot bakgrund av ovanstående följaktligen inte att förutsättningarna föreligger för att det skall vara ändamålsenligt att genomföra förfarandet, med hänsyn till dess syfte och till de villkor som uttryckligen anges i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen.
52 Jag erinrar om att domstolen flera gånger har fastställt följande:
"[D]et krävs att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen ... Det skall i detta avseende framhållas att den information som tillhandahålls i begäran om förhandsavgörande inte bara skall göra det möjligt för domstolen att lämna användbara svar, utan också skall ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 20 i EG-stadgan för domstolen".(27)
53 I förevarande fall, i brist på tillräckliga uppgifter om villkoren i portugisisk rätt för saluföring och import av spelautomater kan domstolen inte besvara frågan huruvida artikel 28 EG utgör hinder för att tillämpa de relevanta nationella bestämmelserna.
Den fjärde frågan
54 Den nationella domstolen har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i huruvida sådan lagstiftning som den portugisiska om kommersiellt anordnande av och deltagande i hasardspel, genom vilken särskilda och exklusiva rättigheter inrättas, ingår i tillämpningsområdet för artikel 31 EG om handelsmonopol.
55 Enligt sökandena i målet vid den nationella domstolen är syftet med artikel 31 EG att till fullo säkerställa den fria rörligheten för varor. Eftersom de portugisiska bestämmelserna om hasardspel enligt deras mening tvärtom utgör ett hinder mot denna frihet har de emellertid dragit slutsatsen att den ändamålsenliga verkan av artikel 31 EG endast kan säkerställas om begreppet "organ genom vilket en medlemsstat ... kontrollerar, styr eller ... påverkar import eller export mellan medlemsstaterna" tolkas extensivt, så att det även innefattar all allmännyttig verksamhet och all kommersiell verksamhet, vare sig denna är offentlig eller privat.
56 De regeringar som har inkommit med yttranden har för sin del påpekat att artikel 31 EG endast är tillämplig på handelsmonopol, och inte på monopol på att tillhandahålla tjänster. Efter att ha klargjort detta har de i huvudsak gjort gällande att det förhållandet att särskilda och exklusiva rättigheter avseende anordnande av hasardspel föreskrivs i de portugisiska bestämmelserna inte innebär att ett handelsmonopol inrättas genom bestämmelserna i fråga, utan endast att en verksamhet avseende tjänster i den mening som avses i artikel 49 EG och följande artiklar regleras. Enligt dessa regeringars mening innebär detta följaktligen att artikel 31 EG inte är tillämplig i förevarande mål.
57 Kommissionen, som visserligen i princip delar den sistnämnda inställningen, har i sin tur därutöver gjort gällande att ett statligt monopol på att tillhandahålla tjänster dock skulle kunna ha en direkt påverkan på handeln mellan medlemsstaterna, såsom domstolen fann i domen i målet Gervais av den 7 december 1995(28). Kommissionen har dock påpekat att det ankommer på den nationella domstolen att bedöma huruvida det ifrågavarande monopolet på tjänster fungerar på ett sådant sätt att det i praktiken innebär att ett diskriminerande handelsmonopol som strider mot artikel 31 EG införs.
58 Jag delar denna kommissionens uppfattning.
59 Jag erinrar om att domstolen redan har klarlagt att ett monopol på tjänster i princip inte kan ingå i tillämpningsområdet för artikel 31 EG(29), även om den därefter har angivit att ett sådant monopol ändå kan ha en indirekt påverkan på handeln mellan medlemsstaterna och således utgöra ett handelsmonopol i den mening som avses i denna bestämmelse.(30)
60 Jag måste dock påpeka, liksom jag redan har påpekat avseende den andra och den tredje frågan (punkt 49 och följande punkter) att den nationella domstolen inte har givit domstolen de uppgifter som är nödvändiga för att denna skall kunna förstå vilken verkan de portugisiska bestämmelserna om hasardspel skulle ha på rörligheten för varor. Domstolen har följaktligen inte givits möjlighet att ge ett användbart svar på förevarande fråga.
61 Av detta drar jag följaktligen slutsatsen att domstolen, i brist på tillräckliga uppgifter om villkoren i portugisisk rätt för saluföring och import av spelautomater, inte kan besvara frågan huruvida artikel 31 EG utgör hinder för att tillämpa de ifrågavarande nationella bestämmelserna.
Den femte, den sjätte, den sjunde, den nionde och den tionde frågan
62 Den nationella domstolen har ställt den femte, den sjätte, den sjunde, den nionde och den tionde frågan för att få klarhet i huruvida sådana nationella bestämmelser - som de portugisiska bestämmelserna om att hasardspel, inklusive spel på spelautomater, endast får anordnas kommersiellt i kasinon i särskilda i lag fastställda områden - utgör ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster och, såvida svaret på denna fråga är jakande, huruvida denna restriktion ändå kan anses vara rättsenlig, emedan den är motiverad av tvingande hänsyn av allmänintresse, tillämpas utan åtskillnad och står i proportion till sitt syfte.
63 Alla de som inkommit med yttranden är ense om att kommersiell drift av spelautomater kan utgöra tillhandahållande av tjänster i den mening som avses i fördraget. Ingen betvivlar heller att en sådan lagstiftning som den ifrågavarande kan utgöra en inskränkning av friheten att tillhandahålla tjänster, även om den är tillämplig utan åtskillnad. Bedömningarna av huruvida denna inskränkning är motiverad skiljer sig emellertid åt.
64 Sökandena i målet vid den nationella domstolen å ena sidan har påpekat att de undantag från den frihet att tillhandahålla tjänster som föreskrivs i artikel 49 EG skall tolkas restriktivt. En förutsättning för att de skall vara tillämpliga är dessutom att den berörda medlemsstaten visar att de är nödvändiga och står i proportion till sitt syfte, men Portugal har inte visat detta. Trots att det förbud som uppställs i den ifrågavarande nationella lagstiftningen är så radikalt har den portugisiska staten nämligen inte framfört något godtagbart argument till stöd för att dessa bestämmelser står i proportion till sitt syfte. Det förhållandet att hasardspel är tillåtet på kasinon, där insatserna är notoriskt höga, medan kommersiell drift av spelautomater är förbjuden för enskilda som inte har tillstånd härtill, trots att de insatser som dessa apparater kan ta emot är lägre, visar tvärtom att de portugisiska bestämmelserna, även om de skulle vara motiverade av tvingande hänsyn av allmänintresse, inte står i överensstämmelse med proportionalitetsprincipen.
65 De regeringar som har inkommit med yttranden samt kommissionen har däremot hävdat att sådana bestämmelser som de portugisiska är motiverade av hänsyn av allmänintresse, såsom konsumentskyddet och upprätthållandet av allmän moral, förebyggande av brottslighet och bedrägerier och finansiering av verksamhet av allmänintresse. Med hänsyn till att de portugisiska bestämmelserna väsentligen är identiska med de finska, som domstolen redan har uttalat sig om i domen i målet Läärä, är det dessutom uppenbart att även de portugisiska bestämmelserna, liksom de finska bestämmelser som det nämnda avgörandet avsåg, inte innebär åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
66 För min del vill jag först och främst erinra om att, såsom domstolen har haft tillfälle att fastställa, "bestämmelserna i fördraget om friheten att tillhandahålla tjänster, är ... tillämpliga på verksamhet som består i att erbjuda möjligheten att mot ersättning delta i spel om pengar".(31)
67 Efter att ha klargjort detta medger jag, i likhet med alla dem som inkommit med yttranden, att de ifrågavarande bestämmelserna, som innebär begränsning av möjligheterna för aktörer från andra medlemsstater att anordna hasardspel på portugisiskt territorium, kan utgöra ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster. I likhet med de regeringar som har inkommit med yttranden och kommissionen, anser jag att sådana bestämmelser kan vara motiverade av hänsyn av allmänintresse såsom konsumentskydd och upprätthållande av allmän moral, förebyggande av brottslighet och bedrägerier och finansiering av verksamhet av allmänintresse.
68 Såsom den portugisiska regeringen har angivit i sitt yttrande har de ifrågavarande bestämmelserna nämligen särskilt till syfte att begränsa utnyttjandet av spelbegär och att undvika de risker för brott och bedrägerier som uppkommer till följd av motsvarande verksamheter.
69 Såsom domstolen har fastställt i punkt 58 i domen i målet Schindler och i punkt 33 i domen i målet Läärä rör dessa syften, som skall betraktas sammantagna, "skyddet för mottagarna av tjänsten och, mer allmänt, konsumentskyddet, liksom skyddet för ordningen i samhället". Följaktligen skall åtgärder som visserligen utgör ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster, men som "grundas på sådana skäl [och] bidrar till förverkligandet av det avsedda syftet och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte" utan vidare anses vara förenliga med fördraget.
70 Ur domen i det ovannämnda målet Läärä kan man vidare hämta argument för ett jakande svar på frågan huruvida de portugisiska bestämmelserna uppfyller kraven på nödvändighet och på att stå i proportion till sitt syfte, detta på grund av att de finska bestämmelser som var i fråga i det målet och de i förevarande mål aktuella portugisiska bestämmelserna såvitt här är av betydelse väsentligen sammanfaller.
71 Domstolen, som höll sig till vad som redan angivits i domen i målet Schindler och kraftigt minskade omfattningen av den proportionalitetskontroll som vanligen sker vid tillämpningen av bestämmelserna om friheten att tillhandahålla tjänster, fastställde att "de nationella myndigheterna skall ges ett tillräckligt utrymme för skönsmässiga bedömningar när det gäller att fastställa hur omfattande skydd som skall säkerställas inom det nationella territoriet i fråga om [hasardspel]. Det är nämligen deras sak att bedöma om det i förhållande till det eftersträvade syftet finns anledning att helt eller delvis förbjuda verksamheter av detta slag eller endast begränsa dem och i detta syfte föreskriva mer eller mindre strikta kontrollåtgärder".(32) Domstolen tillade dock att "sådana syften ... också [kan] eftersträvas genom ett tillstånd för dessa spel, vilket har begränsats till en ensamrätt, med fördelen att avkastningen används för allmännyttiga ändamål och att spelbegäret och spelverksamheten kanaliseras till en begränsad krets och att det förebyggs att verksamheten används för bedrägerier och brott".(33)
72 Jag föreslår följaktligen att den femte, den sjätte, den sjunde, den nionde och den tionde frågan skall besvaras så, att sådana bestämmelser som de portugisiska bestämmelserna om att hasardspel, inklusive spel på spelautomater, endast får anordnas kommersiellt i kasinon i särskilda i lag fastställda områden, visserligen utgör ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster, men ändå är motiverade av tvingande hänsyn av allmänintresse och står i proportion till sitt syfte.
Den åttonde frågan
73 Den nationella domstolen har ställt den åttonde frågan för att få klarhet i huruvida medlemsstaterna är fria att reglera hasardspelsverksamhet och eventuellt uppställa begränsningar för sådan verksamhet, eller om en medlemsstat inte får ingripa genom sådana regleringar, då detta strider mot en påstådd princip om ekonomisk frihet, särskilt om andra medlemsstater har mindre restriktiva regler.
74 Sökandena i målet vid den nationella domstolen har påpekat att mer liberala bestämmelser än de portugisiska tillämpas i andra medlemsstater, bland annat i Spanien, Förenade kungariket, Tyskland och Irland. Mot bakgrund härav har de gjort gällande att det förhållandet att de portugisiska bestämmelserna är av mer restriktiv karaktär än bestämmelserna i de andra nyssnämnda medlemsstaterna och frånvaron av giltig motivering till detta mer restriktiva tillvägagångssätt innebär att de ifrågasatta bestämmelserna är "ogiltiga" och "olämpliga".
75 Portugal för sin del har inledningsvis invänt att denna fråga inte kan tas upp till prövning, eftersom den är oprecis, allmän och av rent hypotetisk natur. Därefter har Portugal i sak gjort gällande - och härvid fått stöd av kommissionen och av de medlemsstater som har inkommit med yttranden - att varje medlemsstat är behörig att avgöra vilken skyddsnivå samhället skall uppställa gentemot de faror som är kopplade till hasardspel, åtminstone när det inte föreligger gemenskapsrättsliga harmoniseringsbestämmelser.
76 Jag för min del noterar att även om man bortser från den portugisiska regeringens invändning att frågan skall avvisas, framgår svaret på den tydligt av domstolens rättspraxis på området.
77 I domen Läärä angav domstolen nämligen inte bara att, såsom ovan nämnts, medlemsstaterna har ett vidsträckt utrymme för skönsmässig bedömning när de reglerar hasardspel, utan även att "endast den omständigheten att en medlemsstat har valt ett annat skyddssystem än en annan medlemsstat inte [kan] påverka bedömningen" av huruvida dessa åtgärder är förenliga med fördraget.(34)
78 Det verkar därmed uppenbart att de skillnader som finns mellan de nationella lagarna på området långt ifrån utgör en grund för "ogiltighet" för nationella bestämmelser som innehåller strängare restriktioner för spel, utan att de är resultatet av att medlemsstaterna har utnyttjat det utrymme för skönsmässig bedömning som domstolen har tillerkänt dem på detta område.
79 Jag föreslår därför att den åttonde frågan skall besvaras så, att det utrymme för skönsmässig bedömning som en medlemsstat har när den utfärdar bestämmelser om hasardspel inte begränsas av den anledningen att andra medlemsstater eventuellt har reglerat detta område på annat sätt.
Den elfte, den tolfte och den trettonde frågan
80 Den nationella domstolen har ställt den elfte, den tolfte och den trettonde frågan för att få klarhet i huruvida det förhållandet att tämligen allmänna begrepp används i de portugisiska bestämmelserna för att definiera bestämmelsernas tillämpningsområde innebär att den förvaltningsmyndighet som har till uppgift att tillse att de efterlevs har ett utrymme för skönsmässig bedöming (tolfte frågan) eller innebär åsidosättande av "sedvanliga juridiska tolkningsmetoder" (elfte frågan) eller av "någon gemenskapsrättslig princip eller bestämmelse" (trettonde frågan).
81 Sökandena i målet vid den nationella domstolen har först givit en serie exempel till stöd för att de uttryck som används i de portugisiska bestämmelserna om hasardspel är vaga. Därefter har de angivit att den förvaltningsmyndighet som är behörig på området har ett mycket vidsträckt utrymme för skönsmässig bedömning, för att inte säga godtycklighet, och gjort gällande att det är oförenligt med gemenskapsrätten, och då särskilt med den fria rörligheten för varor, etableringsfriheten och konsumentskyddet, att ge denna myndighet en sådan befogenhet.
82 Kommissionen och den portugisiska regeringen anser att det är uppenbart att de ovannämnda frågorna inte kan tas upp till prövning i sak, eftersom de endast syftar till tolkning av begrepp i portugisisk rätt. Att frågorna skall avvisas följer dessutom av att de är synnerligen vaga, eftersom det inte på något sätt specificeras vilka gemenskapsrättsliga bestämmelser som domstolen skall tolka.
83 Därefter har den portugisiska regeringen i sak erinrat om att domstolen redan har uttalat sig i frågan, om än indirekt, när den i domen i målet Zenatti angav följande: "Att avgöra omfattningen av det skydd som en medlemsstat önskar upprätthålla inom sitt territorium i fråga om lotterier och andra spel om pengar ingår i det utrymme för skönsmässig bedömning som domstolen [har fastslagit] att de nationella myndigheterna har".(35) Enligt den portugisiska regeringens mening (men även den spanska, den belgiska och den finska regeringen är i huvudsak av samma uppfattning) utgör härvid det utrymme för skönsmässig bedömning som domstolen har fastställt föreligger inte enbart en möjlighet att välja på vilket sätt bestämmelserna skall utformas, utan det omfattar även möjligheten att avgöra vilken verksamhet som skall anses utgöra hasardspel.
84 För min del kan jag inte annat än instämma, först och främst i invändningarna om att de aktuella frågorna skall avvisas på grund av att de är dunkla och vaga. Jag instämmer emellertid även i invändningarna avseende att frågorna syftar till tolkning av begrepp i nationell rätt. Som bekant har det slutgiltigt fastställts i fast rättspraxis att det "inom ramen för det samarbete som har inrättats genom artikel 177 i fördraget inte ankommer på EG-domstolen utan på den nationella domstolen att tolka nationella bestämmelser".(36)
85 Jag föreslår följaktligen att den elfte, den tolfte och den trettonde frågan skall avvisas, såväl för att de endast syftar till att få domstolen att tolka portugisisk rätt (elfte och tolfte frågan) som för att hänvisningen till "någon gemenskapsrättslig princip eller bestämmelse" (trettonde frågan) är synnerligen vag.
V - Förslag till avgörande
86 Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att domstolen skall besvara de frågor som Vara Cível har ställt genom beslut av den 18 december 2000 på följande sätt:
1. Hasardspel utgör ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 2 EG.
2. Nationella åtgärder som kan påverka handeln inom gemenskapen med spelautomater skall i princip bedömas i ljuset av artikel 28 EG.
3. I brist på tillräckliga uppgifter om villkoren i portugisisk rätt för saluföring och import av spelautomater kan domstolen inte besvara frågan huruvida artikel 28 EG utgör hinder för de relevanta nationella bestämmelserna.
4. I brist på tillräckliga uppgifter om villkoren i portugisisk rätt för saluföring och import av spelautomater kan domstolen inte besvara frågan huruvida artikel 31 EG utgör hinder för att tillämpa de ifrågavarande nationella bestämmelserna.
5. Sådana bestämmelser som de portugisiska bestämmelser enligt vilka hasardspel, inklusive spel på spelautomater, endast får anordnas kommersiellt i kasinon i särskilda i lag fastställda områden, utgör visserligen ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster, men är ändå motiverade av tvingande hänsyn av allmänintresse och står i proportion till sitt syfte.
6. Det utrymme för skönsmässig bedömning som en medlemsstat har när den utfärdar bestämmelser om hasardspel begränsas inte av den anledningen att andra medlemsstater eventuellt har reglerat detta område på annat sätt.
7. Den elfte, den tolfte och den trettonde frågan skall avvisas, såväl för att de endast syftar till tolkning av portugisisk rätt som för att de är vaga.
(1) - I ändrad lydelse enligt lagdekret 10-95 av den 19 januari 1995, i Diàrio da Repùblica I serie A, nr 16, av den 19 januari 1995, s. 284.
(2) - Så står det i originalet. Jag måste dock påpeka att det ifrågavarande dekretet endast innehåller 167 artiklar och att det varken av beslutet att begära förhandsavgörande eller av handlingarna i målet i övrigt kan utläsas vilken bestämmelse som den hänskjutande domstolen avser.
(3) - Så står det i orginalet. Det skall dock påpekas att artikel 162, som inte nämns någon annanstans i beslutet att begära förhandsavgörande, varken avser hasardspel eller underhållningsautomater, utan en annan spelkategori, nämligen spel som bygger på skicklighet, vilka inte är relevanta i förevarande mål.
(4) - Dom av den 10 februari 1982 i mål 76/81, Transporoute (REG 1982, s. 417; svensk specialutgåva, volym 6, s. 319).
(5) - Dom av den 8 december 1987 i mål 20/87, Gauchard (REG 1987, s. 4879).
(6) - Dom av den 23 april 1991 i mål C-41/90, Höfner och Elser (REG 1991, s. I-1979; svensk specialutgåva, volym 11, s. I-135), punkt 39, och av den 17 juni 1997 i mål C-70/95, Sodemare (REG 1997, s. I-3395), punkt 39.
(7) - Dom av den 24 mars 1994 i mål C-275/92, Schindler (REG 1994, s. I-1039; svensk specialutgåva, tillägg, s. 119), punkt 29.
(8) - Dom av den 21 oktober 1999 i mål C-67/98, Zenatti (REG 1999, s. I-7289).
(9) - Dom av den 21 september 1999 i mål C-124/97, Läärä (REG 1999, s. I-6067).
(10) - Dom av den 16 januari 1997 i mål C-134/95, USSL n. 47 di Biella (REG 1997, s. I-195), punkt 19. Se, för ett liknande resonemang, bland många andra dom av den 15 december 1982 i mål 286/81, Oosthoek's Uitgeversmaatschappij (REG 1982, s. 4575; svensk specialutgåva, volym 6, s. 583), punkt 9, i det ovannämnda målet Gauchard, punkt 12, i det ovannämnda målet Höfner och Elser, punkt 37 i det ovannämnda målet Steen (REG 1992, s. I-341), punkt 9, av den 16 februari 1995 i de förenade målen C-24/94-C-35/94, Aubertin m.fl. (REG 1995, s. I-301), punkt 9, av den 9 september 1999 i mål C-108/98, RI.SAN. (REG 1999, s. I-5219), punkt 23, och av den 21 oktober 1999 i mål C-97/98, Jägerskiöld (REG 1999, s. I-7319), punkt 42.
(11) - Se särskilt domen i det ovannämnda målet Zenatti, punkt 24, och i det ovannämnda målet Läärä, punkt 27, i vilka domstolen har betonat att "[e]n sådan verksamhet faller likväl inom tillämpningsområdet för artikel 59 i fördraget (nu artikel 49 EG i ändrad lydelse) när åtminstone en av dem som tillhandahåller tjänster är etablerad i en annan medlemsstat än den i vilken tjänsten tillhandahålls". Min kursivering.
(12) - Dom av den 11 juli 2002 i mål C-60/00, Carpenter (REG 2002, s. I-6279), punkt 30.
(13) - Se särskilt domarna i de ovannämnda målen Gauchard, Höfner och Elser, Steen, Aubertin m.fl., USSL n. 47 di Biella, RI.SAN. och Jägerskiöld.
(14) - Se särskilt dom av den 14 juli 1988 i mål 298/87, Smanor (REG 1988, s. 4489), av den 7 maj 1997 i de förenade målen C-321/94-C-324/94, Pistre (REG 1997, s. I-2343).
(15) - Se dom av den 5 december 2000 i mål C-448/98, Guimont (REG 2000, s. I-10663). Därefter dom av den 13 mars 2001 i mål C-379/98, PreussenElektra (REG 2001, s. I-2099), och av den 5 mars 2002 i de förenade målen C-515/99-524/99 och C-526/99-C-540/99, Reisch (REG 2002, s. I-2157). Jämför beträffande ett begreppsmässigt näraliggande problem senast dom av den 7 januari 2003 i mål C-306/99, BIAO (REG 2003, s. I-0000), punkt 88 ff.
(16) - Domen i det ovannämnda målet Guimont, punkt 22.
(17) - Domen i det ovannämnda målet Guimont, punkt 23.
(18) - Domen i det ovannämnda målet Reisch, punkterna 24-26.
(19) - Se särskilt generaladvokaten Saggios förslag till avgörande i det ovannämnda målet Guimont, punkt 7. Se dessförinnan de kritiska synpunkterna på en sådan inriktning i generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i de förenade målen C-28/95 och C-130/95, Leur-Bloem och Giloy (REG 1997, s. I-4161), punkterna 73 och 75.
(20) - Se bland många andra dom av den 10 mars 1983 i mål 172/82, Inter-Huiles (REG 1983, s. 555, punkt 8), av den 2 juli 1987 i mål 188/86, Lefèvre (REG 1987, s. 2963, punkt 6), av den 20 april 1988 i mål 204/87, Bekaert (REG 1988, s. 2029, punkt 5).
(21) - Domen i det ovannämnda målet Läärä, punkt 17 ff., se även punkt 8 ff. i generaladvokaten La Pergolas förslag till avgörande.
(22) - Domen i det ovannämnda målet Schindler, punkterna 19-37.
(23) - Domen i det ovannämnda målet Schindler, punkterna 34 och 35.
(24) - Dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74, Dassonville (REG 1974, s. 837; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343), särskilt punkt 5.
(25) - Dom av den 10 december 1968 i mål 7/68, kommissionen mot Italien (REG 1968, s. 561; svensk specialutgåva, volym 1, s. 357), punkt 1.
(26) - Domen i det ovannämnda målet Läärä, punkt 24.
(27) - Se senast beslut av den 2 mars 1999 i mål C-422/98, Colonia Versicherung (REG 1999, s. I-1279), punkterna 4 och 5. Jämför bland tidigare avgöranden dom av den 26 januari 1993 i de förenade målen C-320/90-C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl. (REG 1993, s. I-393; svensk specialutgåva, volym 14, s. 1), punkt 6.
(28) - Dom av den 7 december 1995 i mål C-17/94,
Gervais (REG 1995, s. I-4353), punkt 36.
(29) - Redan från och med domen av den 30 april 1974 i mål 155/73, Sacchi (REG 1974, s. 409; svensk specialutgåva, volym 2, s. 269), punkt 10.
(30) - Se domen i det ovannämnda målet Gervais, punkterna 36 och 37.
(31) - Domen i det ovannämnda målet Zenatti, punkt 24, och domen i det ovannämnda målet Läärä, punkt 27.
(32) - Domen i målet Läärä, punkt 35.
(33) - Domen i målet Läärä, punkt 37.
(34) - Domen i det ovannämnda målet Läärä, punkt 36.
(35) - Domen i det ovannämnda målet Zenatti, punkt 33.
(36) - Se dom av den 12 oktober 1993 i mål C-37/92, Vanacker och Lesage (REG 1993, s. I-4947), punkt 7.