62024CJ0061_RES
Mål C‑61/24 [Lindenbaumer] (
i
)
DL
mot
PQ
(begäran om förhandsavgörande från Bundesgerichtshof)
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 20 mars 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Område med frihet, säkerhet och rättvisa – Civilrättsligt samarbete – Fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad – Förordning (EU) nr 1259/2010 – Artikel 8 a och b – Begreppet makarnas hemvist – Den ena maken har ställning som diplomatisk företrädare – Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser”
Civilrättsligt samarbete – Tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad – Förordning nr 1259/2010 – Begreppet makarnas hemvist – Den ena maken har ställning som diplomatisk företrädare i den mottagande staten – Makarna saknar hemvist i den mottagande staten – Undantag – Makarnas avsikt att etablera centrum för sina huvudsakliga intressen i den staten – Bedömningskriterier
(Rådets förordning nr 1259/2010, artikel 8 a och b)
(se punkterna 35–67 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen, Tyskland) preciserar domstolen begreppet ”makarnas hemvist” i den mening som avses i förordning nr 1259/2010 (
1
), när en av makarna har ställning som diplomatisk företrädare och tjänstgör på en tjänst i en mottagande stat.
DL och PQ, som är tyska medborgare, ingick äktenskap år 1989. Efter att ha bott tillsammans i mer än tio år i en bostad som hyrts i Berlin (Tyskland) (nedan kallad familjebostaden), och därefter under ungefär två år i Stockholm (Sverige), flyttade de i september 2019 i Moskva (Ryssland) till en bostad som var belägen i fastighetskomplexet på den tyska ambassaden där PQ tjänstgjorde som ambassadråd.
I syfte att återvända till Tyskland har makarna emellertid behållit sin familjebostad, i vilken ett av deras myndiga barn sedan september 2019 bor och vissa delar av bostaden har hyrts ut i andra hand fram till juni 2020.
I januari 2020 återvände DL till Berlin för att genomgå ett kirurgiskt ingrepp och stannade kvar i familjebostaden fram till februari 2021. Hon återvände därefter till Moskva, till den bostad som var knuten till Tysklands ambassad, som hon slutgiltigt lämnade i maj 2021 för att återvända till Berlin. Hon bor nu i familjebostaden i Berlin, medan PQ fortsätter att bo i Moskva.
Den 8 juli 2021 ansökte PQ om äktenskapsskillnad vid Amtsgericht (Distriktsdomstolen, Tyskland) och gjorde gällande att han sedan januari 2020 levde åtskild från DL och att separationen hade blivit slutlig i mars 2021. DL motsatte sig denna ansökan med motiveringen att parets separation tidigast hade ägt rum i maj 2021 när hon återvände till Berlin. Ansökan avslogs, eftersom den period på ett år av separation som krävs enligt tysk rätt inte hade löpt ut och det inte fanns tillräckligt allvarliga skäl för att omedelbart meddela dom om äktenskapsskillnad.
PQ överklagade domen till Kammergericht (Regionala överdomstolen, Tyskland), som däremot meddelade äktenskapsskillnad enligt rysk lag som den ansåg vara tillämplig med hänsyn till makarnas senaste hemvist, i enlighet med artikel 8 b i förordning nr 1259/2010.
DL överklagade domen om äktenskapsskillnad till den hänskjutande domstolen. Den hänskjutande domstolen hyser tvivel huruvida begreppet makarnas hemvist i förordning nr 1259/2010 ska ges samma tolkning som samma begrepp i förordning nr 2201/2003 (
2
). Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 8 a och b i förordning nr 1259/2010 ska tolkas så, att den ena makens utstationering i en stat i egenskap av diplomatisk företrädare, varaktigheten av makarnas fysiska närvaro i denna stat samt graden av social och familjemässig integration i denna stat, utgör relevanta, eller till och med avgörande, omständigheter för att fastställa hemvist för de makar som avses i denna bestämmelse.
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar inledningsvis att förordning nr 1259/2010 inte innehåller någon definition av begreppet hemvist och inte heller hänvisar till medlemsstaternas rättsordningar för att fastställa innebörden och räckvidden av detta begrepp. Följaktligen ska en självständig och enhetlig tolkning sökas med beaktande av bestämmelsens lydelse, det sammanhang i vilket den ingår och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som den ingår i.
Begreppet hemvist i artikel 3.1 a i förordning nr 2201/2003 kännetecknas i princip av två omständigheter, nämligen dels den berördes vilja att etablera ett varaktigt centrum för sina intressen på en viss plats, dels en närvaro som är tillräckligt stadigvarande i den berörda medlemsstaten. Med hänsyn till den nödvändiga överensstämmelsen mellan bestämmelserna i förordningarna nr 1259/2010 och nr 2201/2003, krävs samma omständigheter för att begreppet hemvist i den mening som avses i artikel 8 a och b i förordning nr 1259/2010 ska anses vara uppfyllt. Ett sådant enhetligt synsätt återspeglar det nära sambandet mellan dessa båda förordningar som bland annat reglerar äktenskapsskillnad och hemskillnad.
En definition av begreppet makars hemvist i den mening som avses i artikel 8 a och b i förordning nr 1259/2010 som i princip kännetecknas av dessa två omständigheter gör det möjligt att säkerställa såväl detta mål avseende rättssäkerhet och förutsebarhet som den flexibilitet som krävs i äktenskapsmål, samtidigt som eventuella missbruk av valet av tillämplig lag förhindras.
För det första, vad gäller den ena makens ställning som diplomatisk företrädare, talar arten och särdragen i den yrkesverksamhet som utövas av en diplomatisk företrädare som tjänstgör vid en utländsk representation i den mottagande staten i princip, på grund av de omständigheter som är förenade med denna uppgift, för att denna företrädare och dennes make eller maka i denna stat inte har hemvist i den staten, i den mening som avses i artikel 8 a och b i förordning nr 1259/2010.
Även om den ena makens ställning som diplomatisk företrädare utgör en relevant omständighet vid prövningen av huruvida makarna har hemvist i den mottagande staten, när det gäller bedömningen av skälen till deras vistelse i den mottagande staten och av villkoren för deras vistelse, är denna omständighet följaktligen inte i sig avgörande för att utesluta att den berörda personen och dennes familjemedlemmar anses ha hemvist i nämnda stat. Fastställandet av makarnas hemvist ska, även om en sådan omständighet föreligger, göras på grundval av samtliga faktiska omständigheter i det enskilda fallet.
För det andra, vad gäller kriteriet avseende varaktigheten av makarnas fysiska närvaro i en stat, ska hänsyn tas till den särskilda situation som diplomatiska företrädare och deras familjemedlemmar befinner sig i på grund av arbetsuppgifternas natur. Dessa personer behåller ofta en nära kontakt med den sändande stat till vilken de regelbundet beger sig. Den diplomatiska företrädaren omfattas vidare i allmänhet av en rotationsprincip, varför längden på deras vistelse i den mottagande staten a priori kan uppfattas som tillfällig, även om den i praktiken ibland kan ha en icke försumbar längd. Under dessa särskilda omständigheter är den tid under vilken makarna fysiskt befinner sig på den mottagande statens territorium inte i sig avgörande för huruvida de har hemvist i denna stat. Det kan i detta avseende inte uteslutas att makarna befinner sig i landet under en icke försumbar period samtidigt som de behåller centrum för sina intressen i den sändande staten, till vilken de regelbundet beger sig.
För det tredje utgör den sociala integrationen i en stat, oavsett om det är den mottagande staten eller den sändande staten, en relevant omständighet vid fastställandet av makarnas hemvist. Denna integration är nämligen ägnad att konkretisera det subjektiva rekvisitet avseende de berördas vilja att fastställa centrum för sina intressen till en viss ort. Familjeband som behållits i den sändande staten eller, tvärtom, familjeband som skapats i den mottagande staten kan också vara relevanta vid bedömningen av samtliga faktiska omständigheter i det enskilda fallet.
I enlighet med domstolens praxis avseende förordning nr 2201/2003, som kan överföras på tolkningen av begreppet hemvist i den mening som avses i artikel 8 a och b i förordning nr 1259/2010, kan en make som delar sitt liv mellan två stater under alla omständigheter endast ha hemvist i en av dessa stater.
Domstolen drar slutsatsen att artikel 8 a och b i förordning nr 1259/2010 ska tolkas så, att en av makarnas ställning som diplomatisk företrädare och dennes placering på en tjänst i den mottagande staten, i princip utgör hinder för att makarna ska anses ha sin hemvist i denna stat. Det skulle förhålla sig annorlunda om det, efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet, bland annat av varaktigheten av makarnas fysiska närvaro samt graden av social och familjemässig integration i denna stat, kan fastställas, dels att makarna önskar etablera ett varaktigt centrum för sina intressen i denna stat, dels att de har en närvaro som är tillräckligt stadigvarande i samma stat.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
(
1
)	Rådets förordning (EU) nr 1259/2010 av den 20 december 2010 om genomförande av ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad (EUT L 343, 2010, s. 10).
(
2
)	Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (EUT L 338, 2003, s. 1).