Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE
od 26. veljače 2026.(1)
Predmet C-51/25
Betaal Garant Nederland CV
protiv
De Nederlandsche Bank NV,
uz sudjelovanje:
Vereniging Eigen Huis
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio College van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva (EU) 2015/2366 – Platne usluge na unutarnjem tržištu – Pojam platne usluge – Transakcija posredničke institucije u okviru trostranog ugovora koja uključuje zadržavanje klijentovih novčanih sredstava na bankovnom računu te institucije i njihov naknadni prijenos poduzetniku nakon klijentova odobrenja – Kvalifikacija transakcije – Sredstva osiguranja za građevinske projekte – Izvršenje prijenosâ – Sporednost platnih usluga – Platne usluge koje je pružila osoba koja se ne bavi profesionalno tom djelatnošću – Novčana pošiljka”
1.        U sporu koji je doveo do zahtjeva za prethodnu odluku raspravlja se o tome može li se, u skladu s Direktivom (EU) 2015/2366(2), kvalificirati kao „platna usluga” djelatnost subjekta koji kao posrednik između klijenta i izvođača radova prima novčana sredstva od prvonavedene osobe (kojima se jamči plaćanje iznosa dugovanih izvođaču) te, nakon što klijent dâ svoju suglasnost, prenosi ta sredstva izvođaču.
2.        Nizozemskim zakonodavstvom zabranjuje se obavljanje djelatnosti pružatelja platnih usluga ako De Nederlandsche Bank NV (Središnja banka Nizozemske; u daljnjem tekstu: DNB) nije za to izdala odobrenje. U ovom slučaju, prema DNB-ovu mišljenju, subjekt koji je djelovao u svojstvu posrednika tu je djelatnost obavljao bez potrebnog odobrenja.
3.        Sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje Direktive 2015/2366 kako bi se ocijenila zakonitost DNB-ove odluke kojom je navedenom subjektu naloženo da prestane obavljati svoju djelatnost pružanja platnih usluga jer nema potrebno odobrenje.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije: Direktiva 2015/2366
4.        U uvodnoj izjavi 6. navodi se:
„Trebalo bi utvrditi nova pravila kako bi se ispunile regulatorne praznine, istodobno pružajući više pravne jasnoće i osiguravajući dosljednu primjenu zakonodavnog okvira širom Unije. Istovjetne uvjete poslovanja trebalo bi zajamčiti postojećim i novim sudionicima na tržištu kako bi se novim sredstvima plaćanja omogućilo širenje njihova tržišta i osigurala visoka razina zaštite potrošača pri uporabi tih platnih usluga širom Unije. Time bi se trebala postići učinkovitost platnog sustava u cjelini te dovesti do većeg izbora i transparentnosti platnih usluga, a istodobno ojačati povjerenje potrošača u usklađeno tržište plaćanja.”
5.        Člankom 1. stavkom 1. predviđa se:
„1.      Ovom se Direktivom utvrđuju pravila u skladu s kojima države članice razlikuju sljedeće kategorije pružatelja platnih usluga:
[…]
(d)      institucije za platni promet;
[…].”
6.        Člankom 4. („Definicije”) utvrđuje se:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
3.      ‚platna usluga’ znači bilo koja od poslovnih aktivnosti navedenih u Prilogu I.;
4.      ‚institucija za platni promet’ znači pravna osoba koja je dobila odobrenje u skladu s člankom 11. za pružanje i obavljanje platnih usluga širom Unije;
5.      ‚platna transakcija’ znači čin polaganja, prijenosa ili podizanja novčanih sredstava koji inicira platitelj ili primatelj plaćanja ili se inicira u ime platitelja, bez obzira na osnovne obveze između platitelja i primatelja plaćanja;
[…]
8.      ‚platitelj’ znači fizička ili pravna osoba koja ima račun za plaćanje i koja daje suglasnost za izvršenje naloga za plaćanje s tog računa za plaćanje ili, ako račun za plaćanje ne postoji, fizička ili pravna osoba koja daje nalog za plaćanje;
9.      ‚primatelj plaćanja’ znači fizička ili pravna osoba koja je predviđeni primatelj novčanih sredstava koja su predmet platne transakcije;
10.      ‚korisnik platnih usluga’ znači fizička ili pravna osoba koja se koristi platnom uslugom u svojstvu platitelja, primatelja plaćanja, ili jednog i drugog;
11.      ‚pružatelj platnih usluga’ znači tijelo iz članka 1. stavka 1. ili fizička ili pravna osoba kojoj je dopušteno izuzeće na temelju članka 32. ili 33.;
12.      ‚račun za plaćanje’ znači račun koji se vodi u ime jednog ili više korisnika platnih usluga, a koji se koristi za izvršenje platnih transakcija;
13.      ‚nalog za plaćanje’ znači uputa platitelja ili primatelja plaćanja njegov pružatelju platnih usluga kojom nalaže izvršenje platne transakcije;
[…]
20.      ‚potrošač’ znači fizička osoba koja u ugovorima o obavljanju platnih usluga obuhvaćenima ovom Direktivom djeluje u svrhe koje nisu trgovinske, poslovne ili profesionalne;
[…]
22.      ‚novčana pošiljka’ znači platna usluga u okviru koje se novčana sredstva primaju od platitelja bez otvaranja računa za plaćanje na ime platitelja ili primatelja plaćanja, s isključivom svrhom prijenosa odgovarajućeg iznosa primatelju plaćanja ili drugom pružatelju platnih usluga koji djeluje u ime primatelja plaćanja, i/ili ako se takva novčana sredstva primaju u ime primatelja plaćanja te mu se stavljaju na raspolaganje;
[…]
24.      ‚kreditni transfer’ znači platna usluga kojom se račun za plaćanje primatelja plaćanja odobrava za platnu transakciju ili niz platnih transakcija na teret platiteljevog računa za plaćanje, od strane pružatelja platnih usluga kod kojeg se vodi platiteljev račun za plaćanje, na osnovi instrukcije koju daje platitelj;
[…].”
7.        Prilogom I. određuje se:
„PLATNE USLUGE
(kako su navedene u članku 4. točki 3.)
[…]
3.      Izvršenje platnih transakcija, uključujući prijenos novčanih sredstava na račun za plaćanje kod pružatelja platnih usluga korisnika ili kod drugog pružatelja platnih usluga:
(a)      izvršenje izravnih terećenja uključujući jednokratna izravna terećenja;
(b)      izvršenje platnih transakcija putem platnih kartica ili sličnih uređaja;
(c)      izvršenje kreditnih transfera, uključujući trajne naloge.
[…]
6.      Novčane pošiljke.
[…].”
B.      Nacionalno pravo. Wet op het financieel toezicht(3)
8.        Wft-om se Direktiva 2015/2366 prenosi u nizozemsko pravo.
9.        U skladu s njegovim člankom 1:1.:
–        „platna usluga je poslovna aktivnost kako je definirana u Prilogu Direktivi […] o platnim uslugama”;
–        „pružatelj platnih usluga je osoba čija aktivnost uključuje pružanje platnih usluga”.
10.      Člankom 2:3.a stavkom 1. svim osobama sa sjedištem u Nizozemskoj zabranjuje se obavljanje djelatnosti pružatelja platnih usluga ako nemaju odobrenje koje u tu svrhu izdaje DNB.
II.    Činjenice, spor i prethodna pitanja
11.      Betaal Garant Nederland CV (u daljnjem tekstu: Betaal) društvo je koje pruža usluge savjetovanja te u korist pojedinaca izdaje sredstva osiguranja i jamstva za građevinske projekte i radove.
12.      Stichting BGN
Zekerheidsstelling (u daljnjem tekstu: zaklada Betaal) zaklada je povezana s Betaalom.
13.      Betaal pojedincima nudi proizvod „Afbouwgarantie” (jamstvo za okončanje projekta) i proizvod „Zekerheidsstelling” (sredstva osiguranja).
14.      Betaalova usluga izdavanja sredstava osiguranja upotrebljava se kada poduzetnik (ugovaratelj) po narudžbi klijenta izgradi stambeni prostor ili objekt.
15.      Ugovaratelji se izlažu riziku da klijent ne izvrši plaćanje jer on, na temelju zakona, cijenu radova može otplatiti u više obroka, a posljednji obrok općenito mora platiti tek kad uredno preuzme stambeni prostor.
16.      Kako bi se otklonio taj rizik od neplaćanja, ugovaratelji mogu zahtijevati od klijenata da polože iznos posljednjeg plaćanja javnom bilježniku ili da dostave zamjensko jamstvo. Sredstva osiguranja kojima upravlja Betaal obuhvaćena su tom potonjom kategorijom(4).
17.      Betaal tu uslugu nudi stranama ugovora o djelu na temelju ugovora koji sklapaju klijent, poduzetnik i sam Betaal. Potonji ugovor uređuje se općim uvjetima poslovanja za sredstva osiguranja (u daljnjem tekstu: OUP) koje je utvrdio Betaal, među kojima se nalaze sljedeći uvjeti:
–        Klijent zakladi Betaal plaća određeni iznos iz prvog obroka ugovornog iznosa koji duguje ugovaratelju (članak 1. OUP-a).
–        Standardni iznos sredstava osiguranja jest 6 % ugovornog iznosa (članak 3. OUP-a). On ni u kojem slučaju ne smije prijeći granicu od 10 % predviđenu člankom 767. knjige 7.
Burgerlijk Wetboeka (nizozemski Građanski zakonik).
–        Ugovaratelj za to izdaje klijentu konačnu potvrdu (članak 4. OUP-a).
–        Ako je ugovor o djelu izvršen na način prihvatljiv za ugovaratelja i klijenta te je Betaal o tome obaviješten u pisanom obliku, iznos sredstava osiguranja isplaćuje se ugovaratelju u roku od pet radnih dana (članak 9. OUP-a).
–        Kad je riječ o troškovima sredstava osiguranja, klijent plaća 4 % njihova iznosa, a najmanje 300 eura (članak 5. OUP-a). Jamstvo se zadržava i stavlja na raspolaganje klijentu nakon primitka fakturiranog iznosa.
–        Ugovaratelj snosi troškove jednake 2,5 % iznosa sredstava osiguranja, a najmanje 200 eura (članak 10. OUP-a). Ti se troškovi odbijaju od iznosa sredstava osiguranja prilikom njihove isplate ugovaratelju.
18.      Vereniging Eigen Huis zatražio je od DNB-a da poduzme prisilne mjere protiv Betaala jer Betaal vjerojatno djeluje kao osiguravatelj a da za to nema prikladno odobrenje.
19.      DNB je ispitao jesu li Betaalovi proizvodi „jamstvo za okončanje projekta” i „sredstva osiguranja” protivni Wft-u.
20.      DNB je 8. prosinca 2020. naložio Betaalu da prestane nuditi ta dva proizvoda(5) te mu je izrekao novčanu kaznu(6), pri čemu je tvrdio sljedeće:
–        Ponudom jamstva za okončanje projekta povrijedio je zabranu obavljanja djelatnosti društva za neživotna osiguranja (s ublažavanjem rizika) bez odobrenja, izuzeća ili oslobođenja. Takvim je postupanjem povrijeđen članak 2:27. stavak 1. ili članak 2:48. stavak 1. Wft-a.
–        Ponudom sredstava osiguranja povrijedio je zabranu obavljanja djelatnosti pružatelja platnih usluga bez odobrenja. Takvim je postupanjem povrijeđen članak 2:3.a stavak 1. Wft-a.
21.      Odlukom od 6. listopada 2021. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) DNB je odbio Betaalov prigovor protiv odluke o novčanoj kazni kao neosnovan.
22.      Nakon što je DNB utvrdio da Betaal nije platio novčanu kaznu, 31. siječnja 2022. naložio je plaćanje njezina iznosa (u daljnjem tekstu: odluka o naplati).
23.      Betaal je podnio prigovor protiv odluke o naplati. DNB je proslijedio taj prigovor rechtbanku Rotterdam (Sud u Rotterdamu, Nizozemska).
24.      Presudom od 10. studenoga 2022.(7) taj je prvostupanjski sud utvrdio neosnovanost tužbe podnesene protiv pobijane odluke i nedopuštenost tužbe protiv odluke o naplati.
25.      Prema mišljenju tog suda, DNB je pravilno utvrdio da je Betaal trebao odobrenje kako bi mogao nuditi sredstva osiguranja (jedini sporni element u ovom prethodnom postupku) te da je neishođenjem tog odobrenja povrijedio Wft.
26.      Konkretno, rechtbank Rotterdam (Sud u Rotterdamu) tvrdio je:
–        Betaal u okviru obavljanja svoje djelatnosti redovito, sustavno te samostalno i jasno nudi platnu uslugu u smislu Wft-a.
–        Usluga prilikom koje se platne transakcije, uključujući prijenos novčanih sredstava, izvršavaju na račun za plaćanje kod pružatelja platnih usluga smatra se platnom uslugom.
–        BGN je posrednik koji prenosi klijentova (platiteljeva) novčana sredstva ugovaratelju (primatelju). Činjenica da zaklada Betaal vodi račun na kojem se drže sredstva osiguranja ne mijenja ništa u tom pogledu.
–        To gdje Betaal u međuvremenu drži taj novac nije relevantno kako bi se razjasnilo pruža li on platnu uslugu ponudom sredstava osiguranja.
27.      Betaal je podnio žalbu protiv prvostupanjske presude Collegeu van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska), sudu koji Sudu upućuje sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 4. točku 3. Direktive 2015/2366 […], u vezi s točkom 3. podtočkom (c) Priloga I. toj direktivi, tumačiti na način da usluga primitka i daljnjeg prijenosa novčanih sredstava koju pruža subjekt kao posrednik predstavlja platnu uslugu – konkretno, izvršenje kreditnih transfera u smislu te direktive – ako taj subjekt u okviru ugovora sklopljenog s klijentom i poduzetnikom od klijenta prima novčana sredstva na svoj račun za plaćanje te, nakon dobivanja klijentove suglasnosti, ta sredstva prenosi poduzetniku s tog računa za plaćanje?”
III. Postupak pred Sudom
28.      Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 28. siječnja 2025.
29.      Pisana očitovanja podnijeli su DNB, češka, talijanska, nizozemska i norveška vlada te Europska komisija.
30.      Na raspravi održanoj 3. prosinca 2025. sudjelovali su DNB, Komisija i norveška vlada.
IV.    Ocjena
31.      Sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje članka 4. točke 3. Direktive 2015/2366 u vezi s točkom 3. podtočkom (c) njezina Priloga I.
32.      Sud koji je uputio zahtjev smatra da će mu odgovor na njegov zahtjev za prethodnu odluku omogućiti da utvrdi predstavlja li usluga koju pruža Betaal platnu uslugu u smislu Direktive 2015/2366, s obzirom na to da:
–        Betaal djeluje kao posrednik u odnosima između klijenta i ugovaratelja;
–        Betaal prima novčana sredstva od klijenta na svoj račun za plaćanje (Betaalov račun za plaćanje) te ih, nakon što klijent dâ svoju suglasnost, prenosi s tog računa ugovaratelju.
33.      DNB i nizozemska vlada(8) zagovaraju potvrdan odgovor na prethodno pitanje. Suprotno tomu, talijanska vlada i Komisija zagovaraju niječan odgovor. Češka vlada zagovara potvrdan odgovor pod određenim uvjetima(9) te, naposljetku, norveška vlada tvrdi da sporna usluga nije platna usluga, nego novčana pošiljka.
34.      Prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir njezin tekst, kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio(10).
A.      Doslovno tumačenje
35.      U skladu s člankom 4. točkom 3. Direktive 2015/2366, platna usluga je „bilo koja od poslovnih aktivnosti navedenih u Prilogu I.”.
36.      Među djelatnostima koje su u Prilogu I. Direktivi 2015/2366 obuhvaćene kategorijom platnih usluga nalazi se ona opisana u točki 3. podtočki (c). Na temelju te odredbe, platna usluga može uključivati „[i]zvršenje platnih transakcija, uključujući prijenos novčanih sredstava na račun za plaćanje kod pružatelja platnih usluga korisnika ili kod drugog pružatelja platnih usluga”, ako se ta transakcija sastoji u „izvršenj[u] kreditnih transfera, uključujući trajne naloge”.
37.      Članak 4. točka 24. Direktive 2015/2366 sadržava pak definiciju kreditnog transfera: „platna usluga kojom se račun za plaćanje primatelja plaćanja odobrava za platnu transakciju ili niz platnih transakcija na teret platiteljevog računa za plaćanje, od strane pružatelja platnih usluga kod kojeg se vodi platiteljev račun za plaćanje, na osnovi instrukcije koju daje platitelj”.
38.      Prema DNB-ovu mišljenju, Betaal kao posrednik prenosi novčana sredstva klijenta (platitelja u smislu članka 4. točke 8.) ugovaratelju (primatelju plaćanja u smislu članka 4. točke 9.) i slijedom toga pruža platnu uslugu u smislu članka 4. točke 3. u vezi s točkom 3. Priloga I. Direktivi 2015/2366.
39.      U tu je svrhu važno istaknuti da DNB:
–        Ne osporava činjenicu da Betaal ili njegova zaklada nemaju račune za plaćanje na ime svojih klijenata.
–        Ne osporava ni to da se prijenos novčanih sredstava ugovaratelju izvršava s računa zaklade Betaal, a ne s računa klijenata.
–        Priznaje da Betaal ne može upravljati sredstvima osiguranja jer ih samo treba blokirati od trenutka u kojem ih klijent uplati pa sve dok ih se ne oslobodi konačnim sporazumom između klijenta i ugovaratelja.
–        Priznaje da Betaal, nakon što klijent i ugovaratelj postignu konačni sporazum, ugovaratelju vraća novčana sredstva nakon odbitka njegove provizije. Riječ je o odgođenom i uvjetovanom plaćanju koje klijent izvršava u korist ugovaratelja, a koje se provodi nakon što se radovi obave u skladu sa svim vlasnikovim zahtjevima.
–        Tvrdi da nije relevantno s kojeg se računa novčana sredstva prenose ugovaratelju jer je definicija izvršenja kreditnih transfera iz Priloga I. Direktivi 2015/2366 kao platne usluge vrlo široka i obuhvaća radnje koje provode subjekti koji nisu banke, ali koje uključuju prijenos novčanih sredstava na račune za plaćanje bankovnih institucija.
40.      Sud koji je uputio zahtjev i DNB upućuju na Komisijin odgovor uključen u jedinstvena pravila (Single Rulebook) Europskog nadzornog tijela za bankarstvo (u daljnjem tekstu: EBA)(11), koji podupire široko tumačenje koje zagovara DNB(12).
41.      U skladu s tim odgovorom:
–        Primitak i slanje novčanih sredstava smatraju se platnom uslugom u skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2015/2366, u vezi s njezinim Prilogom I.
–        Ovisno o tome kako su formulirani ugovorni sporazumi, primitak i slanje novčanih sredstava može se smatrati, primjerice, novčanom pošiljkom (članak 4. stavak 22., u vezi s točkom 6. Priloga I.) ili drugom platnom uslugom, primjerice, izvršenjem platnih transakcija (Prilog I. točka 3.).
42.      Međutim, Komisija je na raspravi razumljivo objasnila da se taj odgovor odnosi na usluge primitka novčanih sredstava i novčane pošiljke koje se razlikuju od usluge izdavanja sredstava osiguranja za građevinske projekte, a to je usluga koju pruža Betaal.
43.      Prema mojem mišljenju, doslovno tumačenje članka 4. točke 3. Direktive 2015/2366, u vezi s točkom 3. podtočkom (c) Priloga I. toj direktivi, ne potkrepljuje DNB-ovu tezu.
44.      Iz teksta odredbi čije tumačenje traži sud koji je uputio zahtjev proizlazi da prijenos novčanih sredstava na koji se u njima upućuje treba izvršiti pružatelj platnih usluga kod kojeg se vodi platiteljev račun za plaćanje(13).
45.      Međutim, kao što to ističe sud koji je uputio zahtjev(14), u ovom su predmetu izvršene dvije različite platne transakcije:
–        U okviru prve transakcije klijent, koji djeluje kao platitelj (članak 4. točka 8. Direktive 2015/2366), izdaje nalog za plaćanje (članak 4. točka 13.) upućen svojoj banci, koja djeluje kao pružatelj platnih usluga (članak 4. točka 11.). Taj nalog za plaćanje uključuje prijenos novčanih sredstava s klijentova računa za plaćanje (članak 4. stavak 12.) na račun za plaćanje zaklade Betaal, koju bi trebalo smatrati primateljem plaćanja (članak 4. stavak 9.). Upravo klijentova banka izvršava tu platnu transakciju (Prilog I. točka 3.) i stoga pruža platnu uslugu. Ni Betaal ni zaklada Betaal ne izvršavaju tu platnu transakciju.
–        U okviru druge transakcije zaklada Betaal, koja djeluje kao platitelj (članak 4. točka 8. Direktive 2015/2366), izdaje nalog za plaćanje (članak 4. točka 13.) upućen svojoj banci, koja djeluje kao pružatelj platnih usluga (članak 4. točka 11.). Taj nalog za plaćanje uključuje prijenos novčanih sredstava s računa za plaćanje (članak 4. stavak 12.) zaklade Betaal na račun za plaćanje ugovaratelja, kao primatelja plaćanja (članak 4. stavak 9.). Tu platnu transakciju (Prilog I. točka 3.) izvršava banka zaklade Betaal i stoga pruža platnu uslugu. Ponovno, tu platnu transakciju ne izvršavaju ni Betaal ni zaklada Betaal.
46.      Stoga je riječ o dvjema platnim uslugama koje pružaju financijske institucije, a ne Betaal. Betaalovi klijenti ni kod tog subjekta ni kod zaklade Betaal nemaju račune za plaćanje koji bi im omogućili prijenos nalogâ za plaćanje Betaalu radi izvršenja kreditnih transfera u korist ugovarateljâ.
47.      U okviru dviju platnih usluga koje pružaju klijentova banka i banka zaklade Betaal ne postoji nikakva tehnička intervencija ili djelovanje Betaala u svrhu obrade kreditnih transfera. U točki 3. Priloga I. Direktivi 2015/2366 navodi se „izvršenje platnih transakcija”, a u podtočki (c) te točke „izvršenje kreditnih transfera”, što upućuje na tehničku intervenciju pružatelja platnih usluga na računima(15).
48.      Ponavljam, ni Betaal ni njegova zaklada ne provode tu tehničku intervenciju jer ne vode račune u ime klijenata niti upravljaju njihovim računima. Za tehničko upravljanje u svrhu izvršenja kreditnih transfera i platnih transakcija zadužene su njihove banke.
49.      U skladu s člankom 4. točkom 5. Direktive 2015/2366, platna transakcija uključuje „polaganj[e], prijeno[s] ili podizanj[e] novčanih sredstava koji inicira platitelj ili primatelj plaćanja ili se inicira u ime platitelja, bez obzira na osnovne obveze između platitelja i primatelja plaćanja”.
50.      Betaal prenosi novčana sredstva s računa svoje zaklade ugovaratelju samo ako on i klijent smatraju da su radovi obavljeni na pravilan način. Stoga postoji temeljna transakcija koju je potrebno izvršiti kako bi Betaal svojoj banci mogao dati nalog za plaćanje (članak 4. točka 13. Direktive 2015/2366). Stoga se ne može tvrditi, kao što to zagovara DNB, da u trostranom pravnom poslu između vlasnika, Betaala i ugovaratelja postoji samo jedna platna usluga.
51.      Točno je da klijent svojoj banci daje nalog za prijenos sredstava osiguranja Betaalu. Međutim, ne može se smatrati da postoji klijentov nalog za plaćanje za prijenos novčanih sredstava ugovaratelju jer navedena radnja nije automatska.
52.      Naime, eventualno neslaganje između klijenta i ugovaratelja sprečava da se novac koji je klijent prenio Betaalu i koji je položen na račun njegove zaklade uknjiži na ugovarateljev račun. U slučaju neslaganja klijent vraća sredstva osiguranja ili se taj novac uplaćuje novom ugovaratelju koji će obaviti radove u skladu sa svim klijentovim zahtjevima.
53.      Člankom 80. Direktive 2015/2366 općenito se utvrđuje da korisnici platnih usluga ne mogu opozvati nalog za plaćanje nakon što ih je zaprimio pružatelj platnih usluga platitelja. Suprotno tomu, u ovom slučaju klijent, kao platitelj sredstava osiguranja, može „opozvati” prijenos tih novčanih sredstava ugovaratelju primatelju plaćanja ako nije suglasan s obavljenim građevinskim radovima.
54.      Usluga koju nudi Betaal uključuje pružanja jamstva koje olakšava izvršenje ugovora sklopljenog između klijenta i ugovaratelja: prijenosi novca koji su potrebni kako bi se ta formalizirala ta usluga sporedni su u odnosu na taj element jamstva.
55.      U tom kontekstu Betaal ne pruža platnu uslugu, nego se koristi platnim uslugama klijentove banke i ugovarateljeve banke kako bi uredio jamstvo. Kao što sam to već naveo, Betaal ne sudjeluje u tehničkim radnjama povezanima s pružanjem tih platnih usluga niti nadzire sredstva položena na račun njegove zaklade kako bi s pomoću njih pregovarao i ostvario dobit(16).
B.      Sustavno tumačenje
56.      U skladu s uvodnom izjavom 2015/2366, primjena njezina pravnog okvira „[…] trebala bi biti ograničena na pružatelje usluga koji pružaju platne usluge kao redovno zanimanje ili poslovnu aktivnost u skladu s ovom Direktivom” (moje isticanje).
57.      Tom uvodnom izjavom i člankom 1. stavkom 1. Direktive 2015/2366 određuju se kategorije pružatelja platnih usluga koji mogu zakonito pružati platne usluge u cijeloj Uniji. Tim su kategorijama obuhvaćene:
–        kreditne institucije koje primaju depozite od korisnika koji se mogu upotrijebiti za financiranje platnih transakcija i koje bi trebale biti podložne bonitetnim zahtjevima utvrđenima u Direktivi 2013/36/EU(17);
–        koje izdaju elektronički novac koji se može upotrebljavati za financiranje platnih transakcija i koje bi i dalje trebale biti podložne bonitetnim zahtjevima utvrđenima u Direktivi 2009/110/EZ(18);
–        institucije za platni promet; i
–        poštanske žiro-institucije koje su ovlaštene za obavljanje platnih usluga na temelju nacionalnog prava.
58.      Betaal, kao pružatelj usluge izdavanja sredstava osiguranja za klijente i građevinske poduzetnike u Nizozemskoj, ne pripada ni u jednu od tih kategorija. „Institucije za platni promet” na koje se primjenjuje zahtjevan sustav iz Direktive 2015/2366 ponajprije moraju kao redovno zanimanje pružati platne usluge(19).
59.      Zahtjev profesionalnosti i pružanja platnih usluga kao glavne djelatnosti objašnjava se regulatornim kontekstom Direktive 2015/2366.
60.      Naime, kvalifikacija transakcije kao „platne usluge” proizvodi važne pravne učinke za subjekt koji u okviru redovnog poslovanja nudi tu uslugu.
61.      Kao prvo, institucije za platni promet moraju imati odobrenje kako bi mogle profesionalno pružati platne usluge. Uvjeti i postupak za izdavanje tog odobrenja utvrđuju se u glavi II. poglavlja I. Direktive 2015/2366. U tom pogledu, pružatelj usluga konkretno treba dokazati da ima sustav upravljanja i mehanizme unutarnje kontrole te da je sposoban koristiti adekvatne i razmjerne sustave, resurse i postupke koji su potrebni za stabilno poslovanje(20).
62.      Kao drugo, nad subjektom koji pruža platne usluge provodi se bonitetni nadzor: u skladu s člankom 23. Direktive 2015/2366, nadležna tijela mogu, među ostalim, obavljati izravan nadzor i, po potrebi, suspendirati ili oduzeti odobrenje.
63.      Kao treće, institucije za platni promet moraju ispunjavati određene zahtjeve u pogledu inicijalnog i regulatornog kapitala koji se navode u člancima 6. do 9. Direktive 2015/2366.
64.      Kao četvrto, Direktivom 2015/2366 uspostavlja se usklađeni sustav u području građanskopravne odgovornosti pružateljâ platnih usluga u slučaju neautoriziranih platnih transakcija (članak 73.) ili u slučaju neizvršenja, neispravnog izvršenja ili kasnog izvršenja platnih transakcija (članak 89.).
65.      Strogost zahtjeva propisanih Direktivom 2015/2366 ima smisla samo ako se primjenjuje na profesionalne pružatelje platnih usluga. Te bi zahtjeve bilo neproporcionalno primijeniti na pružatelje drugih vrsta usluga koji, osim toga, izvršavaju prijenose novčanih sredstava kao sporedni element svoje glavne djelatnosti.
66.      Ne dovodeći u pitanje ocjenu suda koji je uputio zahtjev, čini se da je to slučaj s Betaalom, s obzirom na to da je njegova glavna djelatnost pružanje usluga izdavanja sredstava osiguranja za građevinske projekte kupcima i ugovarateljima projekata u izgradnji.
67.      Ako bi Betaal u okviru obavljanja svoje glavne djelatnosti sporedno izvršavao platne transakcije, ta ga okolnost ne bi pretvorila u društvo koje profesionalno pruža platne usluge i nad kojim DNB provodi nadzor.
C.      Teleološko tumačenje
68.      DNB zagovara široko tumačenje Direktive 2015/2366 u okviru kojeg se uzima u obzir zaštita korisnikâ(21). Na raspravi je DNB ustrajao na tom cilju kao osnovi svoje teze.
69.      Naime, u uvodnoj izjavi 6. Direktive 2015/2366(22) upućuje se na cilj „osigura[vanja] visok[e] razin[e] zaštite potrošača pri uporabi tih platnih usluga […]”(23).
70.      Međutim, smatram da se prilikom tumačenja Direktive 2015/2366 cilju zaštite potrošača ne može dati prednost nad bilo kojim drugim hermeneutičkim kriterijem.
71.      Taj se cilj dodaje drugim ciljevima iste razine, kao što je pružanje „više pravne jasnoće”, osiguravanja „dosljedn[e] primjen[e] zakonodavnog okvira” i postizanja „učinkovitost[i] platnog sustava u cjelini”(24).
72.      S tog integriranog gledišta, nije opravdano široko tumačenje pojma pružatelja platnih usluga (na koji se primjenjuje Direktiva 2015/2366) kojim se njegove granice izmjenjuju u tolikoj mjeri da ih se ne može razlikovati od granica drugih pojmova koji se ne nalaze u samoj direktivi.
73.      Zaštita korisnikâ platnih usluga stoga ne može dovesti do toga da pružatelji drugih usluga koji prijenose novčanih sredstava izvršavaju sporedno uz svoju glavnu djelatnost budu obuhvaćeni strogim sustavom primjenjivima na pružatelje platnih usluga na koje se primjenjuje Direktiva 2015/2366.
74.      Teret tog proširenja bio bi težak za stručnjake, kao što su javni bilježnici ili odvjetnici, koji kao polog od svojih klijenata primaju novčana sredstva kako bi ih u kasnije, ovisno o primljenim uputama, predali trećim osobama. Ti pravni subjekti prilikom obavljanja svoje djelatnosti pružaju usluge polaganja novčanih sredstava ili izdavanja sredstava osiguranja te izvršavaju potrebne prijenose i platne naloge. Međutim, na njih se ne primjenjuju stroge obveze iz Direktive 2015/2366.
75.      U slučaju Nizozemske, javni bilježnik može upravljati sredstvima osiguranja za građevinske projekte na isti način kao i Betaal. Naime, nizozemskim zakonodavstvom konkretno se predviđa da javni bilježnici od klijenata primaju odgovarajuća novčana sredstva kako bi se osiguralo plaćanje iznosa koje klijenti moraju uplatiti ugovaratelju(25).
76.      U skladu s tezom koju DNB zagovara u pogledu prirode pružene usluge, na javnog bilježnika koji prima ta novčana sredstva od klijenta i zatim ih prenosi ugovaratelju također bi se trebala primjenjivati Direktiva 2015/2366, kao i bonitetni nadzor koji se njome predviđa. Međutim, DNB je na raspravi priznao da se Direktiva 2015/2366 ne primjenjuje na stručnjake, kao što su javni bilježnici ili odvjetnici, koji upravljaju sredstvima osiguranja i polozima(26).
77.      Ako se ti stručnjaci ne mogu kvalificirati kao pružatelji platnih usluga u smislu Direktive 2015/2366, iako primaju novčana sredstva od klijenata kako bi ih prenijeli trećim osobama, to je osobito zato što profesionalno i redovno pružanje takvih usluga nije njihova glavna djelatnost, nego sporedna ili marginalna djelatnost, odnosno djelatnost koju obavljaju kao dodatak vlastitim zadaćama.
78.      Međutim, taj argument može se proširiti na glavnu djelatnost koju obavlja Betaal, a koja nije pružanje platnih usluga, nego nuđenje sredstava osiguranja kako bi se zajamčilo da kupci stambenih prostora podmire svoj dug prema ugovarateljima koji ih izgrađuju.
79.      Iz prethodno navedenog proizlazi da se Direktivom 2015/2366 iz njezina područja primjene isključuju pružatelji običnih usluga izdavanja sredstava osiguranja koji sporedno obavljaju platne usluge.
80.      Točno je da se isključenjem iz Direktive 2015/2366 pružatelja usluga izdavanja sredstava osiguranja kao što je Betaal korisnicima ne pruža ista zaštita kao što je ona koja se tom direktivom dodjeljuje korisnicima platnih usluga koje pružaju institucije za platni promet(27).
81.      Međutim, ta okolnost nije odlučujuća za odgovor na dvojbe suda koji je uputio zahtjev. U nacionalnom pravnom poretku mogu postojati drugi mehanizmi zaštite korisnika kojima se štite njihovi interesi, bilo da je riječ o sustavima osiguranja novčanih sredstava ili zakonskom određivanju strogih uvjeta za subjekte koji, iako ne pružaju platne usluge, primaju novčana sredstva od tih klijenata kao jamstvo kako bi ispunili svoje ugovorne obveze.
82.      U konačnici, članak 4. točku 3. Direktive 2015/2366, u vezi s točkom 3. podtočkom (c) Priloga I. toj direktivi, treba tumačiti na način da usluga primitka i daljnjeg prijenosa novčanih sredstava koju pruža subjekt kao posrednik ne predstavlja platnu uslugu ako taj subjekt u okviru ugovora sklopljenog s klijentom i ugovarateljem od klijenta prima novčana sredstva na svoj račun za plaćanje te nakon dobivanja klijentove suglasnosti ta sredstva prenosi ugovaratelju s tog računa za plaćanje.
D.      Novčana pošiljka?
83.      Prema mišljenju norveške vlade, usluga koju pruža Betaal obuhvaćena je pojmom „novčana pošiljka”(28) iz točke 6. Priloga I. Direktivi 2015/2366 koji se definira u članku 4. točki 22. te direktive(29).
84.      Sud zapravo ne treba odlučiti o tumačenju članka 4. točke 22. Direktive 2015/2366, odnosno odredbe na koju se ne upućuje u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku.
85.      U slučaju da Sud u svakom slučaju prihvati odgovoriti na tezu norveške vlade, tu ću tezu ispitati u nastavku.
86.      U uvodnoj izjavi 9. Direktive 2015/2366 pojašnjava se da je novčana pošiljka „jednostavna […] platna usluga koja se obično temelji na gotovini koju je platitelj dao pružatelju platnih usluga, koji šalje odgovarajući iznos, primjerice putem komunikacijske mreže, primatelju plaćanja ili drugom pružatelju platnih usluga koji djeluje u ime primatelja plaćanja”.
87.      Nakon što je norveška vlada priznala da se, u ovom slučaju, u okviru primanja novčanih sredstava od platitelja ne otvara račun za plaćanje na njegovo ime ili na ime primatelja plaćanja, tvrdi da dolazi do „novčane pošiljke” u smislu navedenih odredbi.
88.      Prema mojem mišljenju, ta se teza može odbaciti na temelju više argumenata.
89.      Kao prvo, dinamika transakcija u kojima sudjeluje Betaal nije istovjetna dinamici „jednostavne” usluge novčane pošiljke, koju obilježava njezina neposrednost i bezuvjetan prijenos novca primatelju plaćanja(30).
90.      Kao drugo, u okviru novčane pošiljke, primatelj plaćanja prima iznos koji je prenio platitelj. U slučaju Betaala, taj automatizam i bezuvjetnost ne postoje: klijent je mogao naložiti prijenos novčanih sredstava i da ta sredstva ne dođu do ugovaratelja koji je primatelja plaćanja ako nekretnina nije dovršena u skladu sa svim platiteljevim zahtjevima.
91.      Kao treće, kako bi se Betaalova djelatnost kvalificirala kao platna usluga koja uključuje novčanu pošiljku, trebalo bi je obavljati profesionalno kao glavnu djelatnost. Drugim riječima, Betaal bi trebao redovno obavljati djelatnost slanja novčanih pošiljki a da pritom njegove usluge novčanih pošiljki nisu sporedne ili instrumentalne za pružanje usluge izdavanja sredstava osiguranja.
92.      Kao što sam to već naveo, Betaalova glavna djelatnost nije slanje novčanih pošiljki, nego nuđenje sredstava osiguranja kako bi se zajamčilo da klijenti izvrše plaćanje u korist ugovaratelja koji grade njihove stambene prostore. Da novčane pošiljke postoje u ovom slučaju, predstavljale bi instrumentalnu i sporednu djelatnost.
93.      Ne smatram da je pravilno ni to što je norveška vlada Betaalovu uslugu izdavanja sredstava osiguranja poistovjetila s uslugama koje pružaju „velike trgovine, trgovci i drugi trgovci na malo [koji] javnosti pružaju odgovarajuću uslugu kojom im se omogućuje plaćanje komunalnih ili drugih redovitih računa domaćinstava”, na koje se upućuje u uvodnoj izjavi 9. Direktive 2015/2366.
94.      Ponavljam da analogija nije prikladna jer: (a) velike trgovine, trgovci i drugi trgovci na malo prenose sva novčana sredstva koja su klijenti poslali kako bi platili određene računa bez odbitka bilo kakvog iznosa; i (b) usluga koju pružaju nije sporedna i instrumentalna drugoj glavnoj djelatnosti, nego predstavlja novčanu pošiljku u svrhu plaćanja tih računa, odnosno uslugu koju u nekim državama ti subjekti nude svojim klijentima kao samo još jednu od onih iz njihova kataloga (glavnih) usluga.
V.      Zaključak
95.      S obzirom na prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da Collegeu van Beroep voor het bedrijfsleven (Žalbeni sud za upravne sporove u gospodarstvu, Nizozemska) odgovori na sljedeći način:
„Članak 4. točku 3. Direktive (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ, u vezi s točkom 3. podtočkom (c) Priloga I. toj direktivi,
treba tumačiti na način da
usluga primitka i daljnjeg prijenosa novčanih sredstava koju pruža subjekt kao posrednik ne predstavlja platnu uslugu ako taj subjekt u okviru ugovora sklopljenog s klijentom i ugovarateljem od klijenta prima novčana sredstva na svoj račun za plaćanje te nakon dobivanja klijentove suglasnosti ta sredstva prenosi ugovaratelju s tog računa za plaćanje.”
1      Izvorni jezik: španjolski
2      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010 i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ (SL 2015., L 337, str. 35. i ispravak SL 2018., L 102, str. 97.)
3      Zakon o nadzoru financijskih tržišta. U daljnjem tekstu: Wft
4      Stoga klijent može položiti iznos posljednje rate radova na račun zaklade Betaal, a ne javnom bilježniku.
5      Betaal je trebao okončati te povrede u roku od četiri tjedna od priopćavanja odluke (razdoblje odgode) na način da prestane nuditi jamstvo za okončanje projekta i sredstva osiguranja te da prenese, izmijeni ili raskine postojeće ugovore.
6      Novčana kazna iznosi 10 000,00 eura za svaki tjedan (nakon isteka razdoblja odgode) u kojem Betaal nije u potpunosti proveo nalog. Najviša kazna iznosi 50 000,00 eura.
7      ECLI:NL:RBROT:2022:9932
8      U svojim pisanim očitovanjima nizozemska vlada samo je navela da se slaže s DNB-ovim stajalištem i da bi eventualno mogla usmeno objasniti svoje mišljenje. Nije ga uspjela objasniti jer nije sudjelovala na raspravi.
9      Prema mišljenju češke vlade, usluga poput one o kojoj je riječ u ovom sporu predstavlja platnu uslugu samo ako je subjekt pruža u okviru obavljanja profesije ili trgovačke djelatnosti a da pritom nije riječ isključivo o nužnom sastavnom dijelu druge usluge te ako se prijenos novčanih sredstava izvršava isključivo prema uputi platitelja ili primatelja plaćanja.
10      Presude od 1. kolovoza 2025., Alace i Canpelli (C-758/24 i C-759/24, EU:C:2025:591, t. 91.); od 6. srpnja 2023., Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Izbjeglica koji je počinio teško kazneno djelo) (C-8/22, EU:C:2023:542, t. 29.) i od 17. studenoga 1983., Merck (292/82, EU:C:1983:335, t. 12.)
11      Odgovor od 18. ožujka 2022. na pitanje ID 2020,5216. Odgovor nema obvezujuću pravnu snagu. Dostupan je na EBA, Single Rulebook Q&A, Question ID 2020,5216; www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5216.
12      DNB se poziva i na Komisijin odgovor od 6. siječnja 2023. na pitanje ID 2020,5099, ali se činjenične okolnosti na kojima se temeljilo to pitanje razlikuju od onih u ovom slučaju. Taj je Komisijin odgovor dostupan na https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5099.
13      Presuda od 22. veljače 2024., ABC Projektai (C-661/22, EU:C:2024:148, t. 34.): „[…] kada korisnik platnih usluga stavi na raspolaganje instituciji za platni promet novčana sredstva i kada su ta sredstva knjižena na računu za plaćanje koji ta institucija drži u ime tog korisnika, te transakcije načelno treba smatrati transakcijom povezanom s upravljanjem računom za plaćanje u smislu članka 4. točke 12. Direktive 2015/2366 i stoga dijelom platne usluge u smislu njezina članka 4. točke 3.”.
14      Točke 12.1. do 12.3. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
15      U tom se pogledu slažem s tvrdnjama koje je sud koji je uputio zahtjev iznio u točki 13.5. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku: „[…] na temelju konteksta odredbi navedenih u poglavlju ‚Izvršenje platnih transakcija’ (članci 78. do 93.) Direktive 2015/2366 te definicija platne transakcije, platitelja i primatelja plaćanja moglo bi se zaključiti da izvršenje platnih transakcija treba tumačiti ponajprije u tehničkom smislu te da se ‚izvršenje’ odnosi na provedbu platne transakcije na račun za plaćanje. […]. Čini se da se tim odredbama zahtijeva izravno i tehničko sudjelovanje pružatelja platnih usluga u prijenosu novčanih sredstava s jednog računa za plaćanje na drugi”. Moje isticanje
16      DNB je na raspravi potvrdio da Betaal nije obavljao financijsko posredovanje sa sredstvima osiguranja, odnosno da ih je bio dužan blokirati i da s njima nije poslovao kako bi maksimalno povećao svoju dobit. Betaal se stoga ne poistovjećuje sa subjektima za financijsko posredovanje čiji rizici opravdavaju provedbu bonitetnog nadzora koji provodi DNB.
17      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ (SL 2013., L 176, str. 338.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 14., str. 105. i ispravak SL 2017., L 20, str. 1.)
18      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o osnivanju, obavljanju djelatnosti i bonitetnom nadzoru poslovanja institucija za elektronički novac te o izmjeni direktiva 2005/60/EZ i 2006/48/EZ i stavljanju izvan snage Direktive 2000/46/EZ (SL 2009. L 267, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 11., str. 94.)
19      Kad je riječ o Direktivi 2007/64/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu i o izmjeni direktiva 97/7/EZ, 2002/65/EZ, 2005/60/EZ i 2006/48/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 97/5/EZ (SL 2007., L 319, str. 1.), u presudi od 22. ožujka 2018., Rasool (C-568/16, EU:C:2018:211, t. 36.), istaknuto je da njezinu primjenu treba ograničiti na pružatelje platnih usluga čija je „glavna aktivnost” pružanje platnih usluga korisnicima tih usluga. Sud je u točki 37. te presude smatrao da je glavna djelatnost poduzetnika tuženika bila upravljanje automat klubovima i da su, u tom kontekstu, aktivnosti u vezi s višenamjenskim terminalima koji korisnicima omogućuju zamjenu i podizanje novca bile obuhvaćene uslugom koja je isključivo pomoćnog karaktera toj djelatnosti.
20      Budući da Betaal nije imao to odobrenje, DNB mu je naložio da prestane obavljati svoju djelatnost.
21      Za potrebe ovog spora nije važno utvrditi jesu li zaštićeni samo korisnici koji imaju svojstvo „potrošača” u užem smislu ili i oni koji nemaju to svojstvo (kao što su to, primjerice, poduzetnici). Uvodna izjava 53. Direktive 2015/2366 glasi: „S obzirom na to da potrošači i poduzeća nisu u istom položaju, nije im potrebna ista razina zaštite. Iako je važno zajamčiti prava potrošača odredbama od kojih nije moguće odstupiti ugovorom, razumno je dopustiti poduzećima i organizacijama da se drukčije dogovore kada ne posluju s potrošačima. Međutim, države članice trebale bi moći predvidjeti da se s mikropoduzećima […] postupa na isti način kao s potrošačima. U svakom slučaju, određene osnovne odredbe ove Direktive trebale bi se uvijek primjenjivati, neovisno o statusu korisnika”.
22      Njezin se sadržaj navodi u točki 4. ovog mišljenja.
23      Vidjeti presudu od 2. rujna 2021., CRCAM (C-337/20, EU:C:2021:671, t. 44.), u pogledu svrhe Direktive 2007/64, koja se uvelike podudara s ciljevima Direktive 2015/2366.
24      Uvodna izjava 6. Direktive 2015/2366
25      U skladu s člankom 767. knjige 7. nizozemskog Građanskog zakonika: „Nositelj projekta može biti obvezan izvršiti samo plaćanja koja barem približno odgovaraju predujmu za građevinske radove ili vrijednosti imovine koja mu je prenesena; međutim, kako bi se osiguralo ispunjenje obveza koje ima, može se ugovoriti da nositelj projekta javnom bilježniku položi iznos koji ne može biti veći od 10 % cijene radova ili da pruži zamjensko jamstvo u tom iznosu. Preplaćeni iznos predstavlja neosnovano plaćanje”.
26      Talijanska vlada izjasnila se u istom smislu (točke 37. i 38. njezinih pisanih očitovanja). Prema njezinu mišljenju, širokim tumačenjem spornog pravnog pravila moglo bi se znatno proširiti pojam platne usluge, s posljedicama koje je teško predvidjeti. Djelatnosti koje se trenutačno obavljaju slobodno i za koje se smatra da nisu obuhvaćene propisima o platnim uslugama mogle bi biti obuhvaćene područjem primjene tih propisa ako bi se uslugu opisanu u zahtjevu za prethodnu odluku kvalificiralo kao platnu uslugu. Dodaje da bi, u tom slučaju, sličnu kvalifikaciju trebalo dati usluzi polaganja javnom bilježniku cijene prijenosa vlasništva ili prijenosa, zasnivanja ili prestanka drugih stvarnih prava na nekretninama ili goodwillu. Isto tako, svaki subjekt koji pruža sličnu uslugu jamstva ili polaganja iznosa mogao bi se smatrati pružateljem platnih usluga.
27      DNB je na raspravi uputio na mogućnost da pružatelji usluga izdavanja sredstava osiguranja odu u stečaj i ne mogu vratiti novčana sredstva namijenjena za tu svrhu. Dodao je da je to bio slučaj s Betaalom.
28      Sintagma novčana pošiljka donekle je dvosmislena. Njezin prijevod u različitim jezičnim verzijama koje sam pregledao („money remittance” (engleski), „transmission de fonds” (francuski), „Finanztransfer” (njemački), „geldtransfer” (nizozemski), „rimesse di denaro” (talijanski), „envio de fundos” (portugalski) ili „remiterea de bani” (rumunjski)) ne omogućuje izvođenje vrlo preciznih zaključaka o njezinu semantičkom polju kako bi je se razlikovalo od drugih, više ili manje sličnih pojmova.
29      Njegov se sadržaj navodi u točki 6. ovog mišljenja.
30      Betaal ugovaratelju ne prenosi cjelokupni iznos novca koji je poslao klijent. U skladu s člankom 10. CGC-a, Betaal od iznosa koji je primio od klijenta odbija iznos od 2,5 % sredstava osiguranja, a najmanje 200 eura, koji se ni ne prenosi ni ne isplaćuje ugovaratelju.