62005CJ0447_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По съединени дела C‑447/05 и C‑448/05
с предмет преюдициални запитвания, отправени на основание член 234 ЕО от Сour d’appel de Paris [Апелативен съд Париж] (Франция) с актове от 18 ноември 2005 г., постъпили в Съда на 16 декември 2005 г., в рамките на в производствата по дела
Thomson Multimedia Sales Europe (C‑447/05),
Vestel France (C‑448/05)
срещу
Administration des douanes et droits indirects,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: г‑н K. Lenaerts, председател на състав, г‑н E. Juhász, г‑жа R. Silva de Lapuerta, г‑н G. Arestis и г‑н J. Malenovský (докладчик), съдии,
генерален адвокат: г‑н P. Mengozzi,
секретар: г‑н J. Swedenborg, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание на 29 ноември 2006 г.,
като има предвид становищата, представени:
– за Thomson Multimedia Sales Europe, от адв. F. Goguel, avocat,
– за Vestel Франция, от адв. F. Goguel, avocat, и адв. P. de Baere, advocaat,
– за френското правителство, от г‑н G. de Bergues и г‑н G. Le Bras, в качеството на представители,
– за италианското правителство, от г‑н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г‑н G. Albenzio, avvocato dello Stato,
– за правителството на Обединеното кралство, от г‑жа C. White и г‑н K. Beal, в качеството на представители,
– за Комисията на Европейските общности, от г‑н X. Lewis и г‑жа J. Hottiaux, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
Основания за решението
1. Преюдициалните запитвания се отнасят до действителността на разпоредбите в графа 3, позиция 8528 от Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение 11 към Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 253, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3, наричани по-нататък „спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент (ЕИО) № 2454/93“).
2. Запитванията са отправени в рамките на спорове относно произхода на приемателни телевизионни апарати, определен от Administration française des douanes et droits indirects [Френска администрация на митниците и косвените данъци] (наричана по-нататък „митническата администрация“) в обвързваща тарифна информация относно непреференциален произход (наричана по-нататък „ОИП“), издадена през 2003 г. по искане на дружеството Thomson Sales Europe, преди Thomson Multimedia Sales Europe (наричано по-нататък „Thomson“), и на дружеството Vestel France (наричано по-нататък „Vestel“).
Правна уредба
Митническият кодекс на Общността
3. Член 24 от раздел І, озаглавен „Непреференциален произход на стоките“, от дял ІІ, глава 2 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, глава 2, том 5, стр. 58, наричан по-нататък „Митническият кодекс на Общността“) гласи:
„Стоките, чието производство включва участието на повече от една страна, се счита, че произхождат от страната, в която са претърпели последната си съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий за производството.“
4. Член 249 от Митническия кодекс на Общността предвижда, че Комисията на Европейските общности приема мерките, необходими за неговото прилагане.
Регламент № 2454/93
5. Съгласно член 39, първи параграф от Регламент № 2454/93:
„В случай на добити произведения, включени в приложение 11, обработката или преработката, изброена в графа 3 на приложението, се смята като процес или операция, придаваща произход според член 24 от Кодекса.“
6. Приложение 11 към Регламент № 2454/93 гласи:
>lt>1
Споровете по главните производства и преюдициалните въпроси
По дело C‑447/05
7. Thomson предлага на пазара във Франция приемателни телевизионни апарати, произведени в Полша от части с произход от Полша и от други страни. Катодната тръба с произход от Корея представлява 42,43 % от заводската цена на един приемателен телевизионен апарат. Съставните части на приемателните телевизионни апарати с произход от Полша и производствените операции, осъществени в тази страна, представляват 31,49 % от заводската цена.
8. По искане на Thomson митническата администрация, на основание член 24 от Митническия кодекс на Общността, както и член 34 от Регламент № 2454/93 и приложение 11 към последния, издава на 11 юли 2003 г. ОИП, в която Корея се посочва като страна на произход на приемателните телевизионни апарати.
9. Като оспорва действителността на споменатите по-горе разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93, предвид член 24 от Митническия кодекс на Общността, Thomson сезира Tribunal d’instance du 7e arrondissement de Paris [Районен съд на седми район в Париж] с искане да се отмени тази ОИП и да се установи, че страната на произход на съответните апарати е Полша.
10. Посоченият Tribunal d’instance отхвърля искането с решение от 8 юни 2004 г., срещу което Thomson подава жалба пред Cour d’appel de Paris. Поради съмненията си относно действителността на спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93 последният решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Недействително ли е приложение 11 към Регламент [...] № 2454/93 [...] поради противоречие с член 24 от [...] Митническия кодекс на Общността, доколкото води до това приемателен телевизионен апарат, произведен в Полша при описаните в производството условия, да се счита, че е с произход от Корея ?“
По дело C‑448/05
11. Vestel предлага на пазара във Франция приемателни телевизионни апарати, произведени в Турция от части с произход от Турция и от други страни. Катодната тръба, с произход от Китай, представлява 43,1141 % от заводската цена на един приемателен телевизионен апарат. Съставните части на приемателните телевизионни апарати с произход от Турция и производствените операции, осъществени в тази страна, представляват 38,47 % от заводската цена.
12. По искане на Vestel митническата администрация, на основание член 24 от Митническия кодекс на Общността, както и член 34 от Регламент № 2454/93 и приложение 11 към последния, издава на 24 март 2003 г. ОИП, в която Китай се посочва като страна на произход на приемателните телевизионни апарати.
13. Като оспорва действителността на споменатите по-горе разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93, предвид член 24 от Митническия кодекс на Общността, Vestel сезира Тribunal d’instance du 7ème arrondissement de Paris с искане да се отмени тази ОИП и да се установи, че страната на произход на съответните апарати е Турция.
14. Посоченият Tribunal d’instance отхвърля искането с решение от 8 юни 2004 г., срещу което Vestel подава жалба пред Cour d’appel de Paris. Поради съмненията си относно действителността на спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93 последната юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Недействително ли е приложение 11 към Регламент [...] № 2454/93 [...] поради противоречие с член 24 от [...] Митническия кодекс на Общността, доколкото води до това приемателен телевизионен апарат, произведен в Турция при описаните в производството условия, да се счита, че е с произход от Китай ?“
15. С определение на председателя на Съда от 7 март 2006 г . дела C‑447/05 и C‑448/05 са съединени за целите на писмената и устната фаза от производство и за решаване.
По преюдициалните въпроси
16. С въпросите си препращащата юрисдикция иска да установи дали спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93 са недействителни, доколкото изискват увеличението на стойността, получено в резултат на операциите по сглобяване и евентуално на влагане на части с произход, да съставлява поне 45 % от заводската цена на приемателните телевизионни апарати, за да може производството им да им придаде произхода от страната, в която се извършва сглобяването.
17. Жалбоподателите по главните производства изтъкват по същество, че като прибягнала до основан на добавената стойност критерий, който те определят като „количествен“ и който бил несъвместим със според тях „качествените“ критерии, възприети в член 24 от Митническия кодекс на Общността, Комисията превишила правомощията, предоставени ѝ от Съвета на Европейския съюз за изпълнение на правилата, въведени от него в споменатия кодекс.
18. Следва да се отбележи в самото начало, че въпросът за действителността на спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93 е повдигнат в рамките на спорове по главните производства относно законосъобразността на ОИП за приемателни телевизионни апарати, които са предмет на операции по сглобяване, някои от тях в Полша, а други в Турция. Исканията, довели до издаването на тези ОИП, са подадени през 2003 г. от предприятия със седалище във Франция, които желаят да се установи непреференциалният произход на апаратите, определен съгласно правилата, предвидени в членове 22—26 от Митническия кодекс на Общността.
19. Тези искания нямат за цел да се установи преференциалният произход на стоки по смисъла на член 27 от Митническия кодекс на Общността и следователно не целят да се установи дали споменатите стоки се ползват от преференциални тарифни мерки, съдържащи се в споразумения, сключени от Европейската общност с някои страни или с групи страни.
20. При тези условия, въпреки че към датата на издаване на разглежданата ОИП Република Полша и Република Турция са се ползвали с особен статут в митническите си отношения с Европейските общности, това обстоятелство само по себе си не е от естество да породи съмнение относно релевантността на поставените от препращащата юрисдикция въпроси.
21. В това отношение трябва да се напомни на първо място, че съгласно член 24 от Митническия кодекс на Общността стока, чието производство включва участието на повече от една страна, се счита, че произхожда от страната, в която е претърпяла последната си съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие, която е довела до производството на нов продукт или представлява важен стадий на производството.
22. Този член възпроизвежда текста на член 5 от Регламент ЕИО № 802/68 на Съвета от 27 юни 1968 година относно общо определение на понятието произход на стоките (ОВ L 148, стр. 1), който се е прилагал преди влизането в сила на посочения кодекс. Съдът се е произнесъл по тълкуването на този Регламент, като е приел, че от споменатия член 5 е видно, че решаващият критерий е този на последната съществена обработка или преработка (Решение от 13 декември 1989 г. по дело Brother International, C‑26/88, Recueil, стр. 4253, точка 15).
23. На второ място следва да се напомни, че член 249 от Митническия кодекс на Общността представлява достатъчно основание, оправомощаващо Комисията да приеме правила относно условията и реда за прилагане на този кодекс (Решение от 11 ноември 1999 г. по дело Söhl & Söhlke, C‑48/98, Recueil, стр. І‑7877, точка 35).
24. От практиката на Съда следва, че Комисията е оправомощена да приема всички мерки за прилагане, необходими или полезни за изпълнението на основната правна уредба, доколкото не противоречат на последната или на приетата от Съвета правна уредба за прилагане (вж. по-специално Решение по дело Söhl & Söhlke, посочено по-горе, точка 36).
25. Освен това за упражняването на правомощията, предоставени ѝ от Съвета с оглед на прилагането на член 24 от Митническия кодекс на Общността, Комисията разполага с право на преценка, което ѝ позволява да конкретизира абстрактните понятия на тази разпоредба във връзка със специфични преработки или обработки (виж Решение от 23 март 1983 г. по дело Cousin и др., 162/82, Recueil, стр. 1101, точка 17).
26. По отношение на въпроса дали една операция по сглобяване на различни елементи съставлява съществена обработка или преработка, Съдът вече се е произнесъл, че такава операция може да се разглежда като придаваща произход, ако от техническа гледна точка и предвид дефиницията на въпросната стока представлява определящият стадий на производството, през който е уточнено предназначението на използваните съставни части и са придадени специфичните качества на въпросната стока (Решение от 31 януари 1979 г. по дело Yoshida, 114/78, Recueil, стр. 151 и Решение по дело Brother International, посочено по-горе, точка 19).
27. Съдът обаче се е произнесъл, че предвид разнообразието на операциите, които могат да се включат в понятието за сглобяване, има случаи, при които проверката въз основа на критерии от технически характер може да не бъде решаваща за определянето на произхода на дадена стока. В тези случаи като допълнителен критерий следва да се вземе предвид добавената стойност, получена в резултат на сглобяването (Решение по дело Brother International, посочено по-горе, точка 20).
28. Съдът уточнява, че релевантността на този критерий е потвърдена от Международната конвенция за опростяване и хармонизиране на митническите процедури (Конвенция от Киото), редица от приложенията към която са били приети от името на Общността с Решение 77/415/ЕИО на Съвета от 3 юни 1977 г. (ОВ L 166, стр. 1 и 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 1, стр. 109) и чиито бележки към норма 3 на приложение Г.1 уточняват, че критерият на съществената преработка може да се изразява на практика чрез процентното ad valorem правило, ако процентът на стойността на използваните части или процентът на полученото увеличение на стойността достигне определено равнище (Решение по дело Brother International, посочено по-горе, точка 21).
29. Трябва също да се посочи, че със своето Решение 94/800/ЕО от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (ОВ L 336, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3), Съветът е одобрил по-конкретно споразумението за правилата за произход, съставляващо приложение към Заключителния акт, подписан в Маракеш на 15 април 1994 г. (ОВ L 336, стр. 144; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 154), според което процентният ad valorem критерий може да бъде приложен при изработването на споменатите правила.
30. В това отношение е важно да се напомни, че от момента на влизането си в сила международните споразумения представляват неразделна част от общностния правов ред (вж. по-специално Решение от 10 януари 2006 г. по дело IATA и ELFAA, C‑344/04, Recueil, стр. І‑403, точка 36). Според постоянната съдебна практика текстовете на вторичното общностно право следва да се тълкуват, доколкото е възможно, в съответствие с тези споразумения (вж. по-специално Решение от 9 януари 2003 г. по дело Petrotub и Republica/Съвет, C‑76/00 P, Recueil, стр. І‑79, точка 57).
31. От изложените съображения следва, че изборът на критерия на добавената стойност сам по себе си не е несъвместим с член 24 от Митническия кодекс на Общността и че прилагането на този критерий не може само по себе си да докаже, че Комисията е превишила изпълнителните правомощия, които притежава съгласно член 249 от посочения кодекс.
32. Трябва да се приеме, че жалбоподателите по главните производства поддържат също, че положението в промишления отрасъл на производство на приемателни телевизионни апарати е такова, че разглеждането на операциите по сглобяването на апаратите въз основа на критерии от технически характер може да бъде решаващо за определянето на произхода на тази стока и следователно не допуска Комисията да отчита, както тя прави в спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93, критерия на добавената стойност, който има само допълнителен характер.
33. В това отношение следва да се напомни, че за прилагането на Регламент № 802/68 Комисията е приела Регламент (ЕИО) № 2632/70 от 23 декември 1970 година относно определяне произхода на радио- и телевизионни приемници (ОВ L 279, стр. 35), чиито разпоредби, позоваващи се на критерия на добавената стойност, по същество са възпроизведени в спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93.
34. Съгласно второ съображение от Регламент № 2632/70 сглобяването на радио- и телевизионни приемници може да включва процеси с по-голяма или по-малка степен на сложност според типа сглобявани апарати и съгласно използваните средства и условията, при които то се извършва. Трето съображение от този регламент сочи също, че операциите по сглобяване „при сегашното състояние на техниката в този промишлен отрасъл“ [неофициален превод] обикновено не представляват сами по себе си важен стадий на производството по смисъла на член 5 от Регламент № 802/68, но че в някои случаи това може да не е така, например когато тези операции се отнасят за апарати с високо технологично ниво или изискващи строг контрол върху използваните части или когато включват и сглобяването на съставните елементи на апаратите. Четвърто съображение от Регламент № 2632/70 добавя, че разнообразието на операциите, включени в понятието за сглобяване, не позволява случаите, в които тези операции представляват важен стадий на производството, да се определят въз основа на критерий от технически характер и че при тези условия е уместно придържането към добавената стойност, получена в резултат на последните.
35. Следователно тези мотиви могат да оправдаят запазването на критерия на добавената стойност в спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93.
36. Всъщност в рамките на правото на преценка, с което Комисията разполага, за да приеме мерките, необходими за прилагането на разпоредбите на Митническия кодекс на Общността, и по-конкретно на тези относно произхода на стоките, тя е длъжна да приема разпоредби от общ характер, които от съображения за правна сигурност трябва да отчитат в дългосрочен план цялостното положение в даден промишлен отрасъл и които поради това не могат да се окажат засегнати от особеното положение в даден момент на определено предприятие в този отрасъл.
37. При тези условия отчитането от страна на Комисията на голямото разнообразие на операциите, включени в понятието за сглобяване в целия съответен промишлен отрасъл, оправдава прибягването до критерия на добавената стойност.
38. Следва впрочем да се отбележи, че самите жалбоподатели по главните производства подчертават в писмените си становища, че операциите по сглобяване на различните съставни части на разглежданите в главните производства апарати се вписват в един сложен промишлен процес. Освен това предоставените на Съда материали по преписките не позволяват да се заключи, че този процес е еднакъв за всички производители на приемателни телевизионни апарати. Във всеки случай те не позволяват да се заключи, че в целия съответен промишлен отрасъл липсва голямо разнообразие на операции, включени в понятието за сглобяване .
39. В подобен контекст изискването за еднакво прилагане на митническите правила на цялата митническа територия на Общността предполага абстрактните понятия за последна съществена преработка или обработка, на които се позовава за всички стоки член 24 от Митническия кодекс на Общността, да бъдат уточнени за специфични стоки, като например приемателните телевизионни апарати, от особени разпоредби, които могат да отчетат разнообразието на процесите за производство на тези апарати. Следователно прибягването до ясен и обективен критерий като този на добавената стойност, който за този вид стоки със сложен състав позволява да се изрази в какво се състои съществената преработка, придаваща произход на същите, не може да произтича от грешка в правото.
40. Обстоятелството, че Комисията е била водена от гореспоменатите мотиви да уточни по такъв начин на правилата относно определянето на произхода на приемателните телевизионни апарати, като прибягва до критерия на добавената стойност, не предполага по никакъв начин, че сам по себе си и в общ смисъл този критерий е по-строг от общите критерии, уредени с член 24 от Митническия кодекс на Общността, и че по необходимост би поставил тези стоки в по-неблагоприятно положение от онези дори сравними стоки, за които се прилагат общите критерии или други критерии. Следователно жалбоподателите по главните производства не могат да оспорват успешно действителността на спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93, като се позовават на преценката, направена от Съда по делото Cousin и др., посочено по-горе, на разпоредби на регламент, чийто дискриминационен характер следва от прибягването до значително по-строги критерии за определянето на произхода на една стока, отколкото за определянето на произхода на друга сравнима стока.
41. Впрочем от предоставените на Съда материали по преписките не следва, че както поддържат жалбоподателите по главните производства, прилагането на критерия на добавената стойност е по-трудно от прилагането на общите понятия, на които се позовава член 24 от Митническия кодекс на Общността. В това отношение не се посочва никаква трудност, изпитана от отговорната за разглеждането на направените от заинтересованите лица искания за издаване на ОИП митническа администрация при прилагането в конкретните случаи на критерия на добавената стойност, уреден със спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93.
42. Несъмнено е вярно, че както поддържат и жалбоподателите по главните производства, ако катодната тръба понастоящем винаги представлява поне 35 % от заводската цена на приемателните телевизионни апарати, съществува опасност произходът на тази част да о пределя в повечето случаи произхода на апаратите. Въпреки това само ако катодната тръба представлява поне 55 % от заводската цена, напомненото по-горе условие не може в никакъв случай да бъде изпълнено. Обратно, посочените пред препращащата юрисдикция случаи не предполагат, че във всички случаи това условие няма да бъде изпълнено. Прилагането на спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93 следователно не може да има за последица приравняването на произхода на приемателните телевизионни апарати на произхода на катодните тръби.
43. Въпросните разпоредби са формулирани общо и не придават никакво решаващо значение при определянето на произхода на въпросната стока на специфична съставна част от нея, като например катодната тръба. Следователно противно на поддържаното от жалбоподателите по главните производства, споменатите разпоредби не са сравними с разпоредбите, които са разглеждани по делото Yoshida, довело до посоченото по-горе решение, и които по-конкретно придават такова значение на една от съставните части на стоката, разглеждана по това дело.
44. Трябва да се отбележи освен това, че макар положението, изтъкнато от жалбоподателите по главните производства, да е резултат от развитието на техниките за производство на приемателни телевизионни апарати, при тези условия изглежда, че това положение зависи от обстоятелствата, докато същевременно, както е видно от представените в съдебното заседание становища, развитието на съвременните техники за производство като тези на плазмените екрани може евентуално да постави под въпрос същността на така твърдяното положение. От това следва, че последното не може да бъде успешно изтъквано, за да се оспорва основателността на прибягването до критерия на добавената стойност.
45. Накрая следва да се установи, че като изискват увеличението на стойността, получено в резултат на операциите по сглобяване, и евентуално на влагане на части с произход от страната на сглобяване, да съставлява поне 45 % от заводската цена на апаратите, за да се смята, че тяхното производство им придава произхода на страната, където е извършено това сглобяване от материали с произход от няколко страни, спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93 определят по този начин процент, който е достатъчен, за да се смята, че тези операции водят до чувствително увеличение на пазарната стойност на завършената стока (вж. в този смисъл Решение по дело Brother International, посочено по-горе, точка 22). Следователно такъв процент не се явява опорочен от явна грешка в преценката.
46. Предвид всички изложени по-горе съображения, на поставените въпроси следва да се отговори, че при тяхното разглеждане не е установен никакъв елемент, който е от естество да засегне действителността на спорните разпоредби на приложение 11 към Регламент № 2454/93.
По съдебните разноски
47. С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по разноските. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Диспозитив
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
При разглеждането на поставените въпроси не е установен никакъв елемент, който е от естество да засегне действителността на разпоредбите в графа 3, позиция 8528 от Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение 11 към Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета относно създаване на Митнически кодекс на Общността.