62023TJ0556_RES
T‑556/23. sz. ügy
Swissgrid AG
kontra
Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége
A Törvényszék ítélete (kibővített harmadik tanács), 2025. október 8.
„Energia – A villamos energia belső piaca – A villamos energia kiegyenlítő szabályozására vonatkozó iránymutatás – Az (EU) 2017/2195 rendelet 1. cikke – A kiegyenlítetlenségnettósítási eljárás európai platformja – A svájci átvitelirendszer‑üzemeltető részvételének hiánya – Az ACER határozata a platform bevezetési keretelveinek módosításáról – Az ACER fellebbezési tanácsához benyújtott fellebbezés – A jogorvoslat különös feltételei és részletszabályai – Az (EU) 2019/942 rendelet 28. cikke – A fellebbezési tanács előtti eljárásbeli jogképesség hiánya miatti elfogadhatatlanság – Közvetlen és személyében való érintettség”
Energia – A villamos energia kiegyenlítő szabályozása – 2017/2195 rendelet – A kiegyenlítetlenségnettósítási eljárás európai platformja – Hatály – Svájci átvitelirendszer‑üzemeltetők – Kizártság – Kivételek
(2017/2195 bizottsági rendelet, 1. cikk, (2), (6) és (7) bekezdés)
(lásd: 24–39. pont)
Az Európai Unió ügynökségei – Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége (ACER) – Jogorvoslati eljárás – Az ACER fellebbviteli tanácsa előtti fellebbezés – Elfogadhatósági feltételek – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – A kiegyenlítetlenségnettósítási eljárás európai platformjának létrehozásáról szóló ACER határozat – Módosítás, amely megfosztja a svájci átvitelirendszer‑üzemeltetőket attól a joguktól, hogy az említett határozat elfogadása előtt kötött megállapodások alapján részt vegyenek ezen a platformon – Az említett üzemeltetők jogi helyzetére hatást gyakorló határozat – Elfogadhatóság
(EUMSZ 263. cikk, negyedik bekezdés; 2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 28. cikk)
(lásd: 55–73. pont)
Összefoglalás
Ítéletében a Törvényszék megsemmisíti az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynöksége (ACER) fellebbezési tanácsának azon határozatát, amely mint elfogadhatatlant elutasítja a svájci villamosenergia‑piaci átvitelirendszer‑üzemeltető (a továbbiakban: TSO) által az ACER azon határozatával szemben benyújtott keresetet, amely a 2017/2195 rendelet (
1
) alapján kizárta a kiegyenlítetlenségnettósítási eljárás európai platformján (a továbbiakban: IN platform) való részvételét. Ennek során a Törvényszék e rendelet hatályáról, valamint az ilyen üzemeltetőnek az ACER olyan határozatával szembeni kereshetőségi jogáról határoz, amelynek nem címzettje.
A felperes Swissgrid AG mint az egyetlen svájci TSO 2012 óta részt vett az International Grid Control Cooperationben (IGCC), amely a TSO‑k közötti együttműködési struktúra, és célja a frekvencia‑helyreállítási tartalékok automatizált kezelésének kiegyenlítetlenségnettósítási eljárás révén történő optimalizálása.
2017. augusztus 2‑án az Európai Bizottság elfogadta a 2017/2195 rendeletet, amelynek 22. cikke előírja a kiegyenlítetlenségnettósítási eljárás európai platformjának létrehozását.
E rendelkezés alapján az ACER elfogadta az IN platform létrehozásáról szóló 13/2020 határozatot, amely mellékletként tartalmazza e platform bevezetési keretelveit (a továbbiakban: bevezetési keretelvek).
2022. szeptember 30‑án az ACER elfogadta a 16/2022 határozatot, amely módosította azon szervezetek kijelölését, amelyek ellátják a bevezetési keretelvekben meghatározott feladatokat. Ebben a tekintetben a „tag TSO” fogalma korábban „minden olyan TSO[‑ra vonatkozott], amely csatlakozott az IN platformhoz, beleértve a különböző tagállamok vagy harmadik országok több TSO‑ja által üzemeltetett [teljesítmény‑frekvencia szabályozási] területek TSO‑it is”, módosításra került, és immár „minden olyan TSO[‑ra vonatkozik], amelyre a [2017/2195] rendelet alkalmazandó, és amely csatlakozott az IN platformhoz, beleértve a több TSO‑val rendelkező [teljesítmény‑frekvencia szabályozási] területekről származó TSO‑kat is”.
A felperes, mivel úgy ítélte meg, hogy ez a módosítás kizárja az IN platformon való részvételét, az ACER fellebbezési tanácsához fordult jogorvoslatért, amely kérelmét a 2019/942 rendelet (
2
) 28. cikkének (1) bekezdése értelmében elfogadhatatlanként elutasította. A fellebbezési tanács szerint az IN platformon való részvételt az uniós TSO‑k számára tartották fenn, ekképpen e platform bevezetési keretelveinek módosítása nem érintette a felperes jogi helyzetét svájci TSO‑ként.
A felperes ilyen körülmények között fordult a Törvényszékhez a fellebbezési tanács határozatának megsemmisítése iránt.
A Törvényszék álláspontja
A Törvényszék a fellebbezési tanács azon következtetésének vizsgálatával kezdi, amely szerint a 2017/2195 rendelet főszabály szerint az általa szabályozott platformokon való részvételt kizárólag az uniós TSO‑kra korlátozza, következésképpen kizárja a svájci TSO‑kat az IN platformról.
A 2017/2195 rendelet nyelvtani és rendszertani értelmezése alapján a Törvényszék megállapítja, hogy bár e rendelet 1. cikkének (2) bekezdése nem utal kifejezetten kizárólag az uniós TSO‑kra e rendelet hatályának meghatározása érdekében, a Bizottság számára az ugyanezen cikk (6) és (7) bekezdése alapján elismert azon lehetőség fennállása, hogy egyes platformokon a svájci TSO‑k csak bizonyos feltételek mellett való részvételét fogadja el, kivételként értelmezendő, amely az Unión kívüli TSO‑k 2017/2195 rendeletben előírt platformokon, köztük az IN platformon való részvételét is magában foglaló elvi szabály hiányára utal.
Ezt a következtetést megerősíti a 2017/2195 rendelet teleologikus értelmezése, amennyiben az egy teljes mértékben működőképes és összekapcsolt belső energiapiac létrehozására irányul, amely közös, méltányos szabályokon alapul. A jelen esetben, tekintettel arra, hogy a Svájci Államszövetség nem csatlakozott az Unió belső piacához, és hogy következésképpen a svájci TSO‑kra nem ugyanazok a szabályok vonatkoznak, mint amelyek az uniós tagállamok TSO‑ira alkalmazandók, a 2017/2195 rendeletben előirányzott platformokon való részvételből való kizárásuk – különösen egy továbbra is lehetséges alternatív kétoldalú megállapodás sérelme nélkül – teljes mértékben igazolt az említett rendelet által követett célra tekintettel.
Ebből következik, hogy a fellebbezési tanács nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor megállapította, hogy a svájci TSO‑k részvétele a 2017/2195 rendelet 1. cikkének (6) és (7) bekezdésében említett eseteken kívül kizárt.
Ezzel szemben a fellebbezési tanács megsértette a 2019/942 rendelet 28. cikkének (1) bekezdését, amikor megállapította, hogy a 16/2022 határozat nem módosítja jelentősen a felperes jogi helyzetét, és következésképpen mint elfogadhatatlant elutasította a kérelmét.
E rendelkezés értelmében bármely természetes vagy jogi személy fellebbezést nyújthat be az ACER neki címzett határozata vagy az őt közvetlenül és személyében érintő határozat ellen. E rendelkezést az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat fényében értelmezve, amely azt ihlette, a Törvényszék emlékeztet arra, hogy valamely jogi aktus címzettjétől eltérő természetes vagy jogi személy csak akkor állíthatja, hogy személyében érintett, ha a szóban forgó jogi aktus őt sajátos jellemzői vagy egy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán érinti, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őt.
A fenti megállapításokra tekintettel a Törvényszék először is pontosítja: a fellebbezési tanács határozatának arra alapított indoka, hogy a felperes jogi helyzetét közvetlenül a 2017/2195 rendelet, nem pedig a 13/2020 és 16/2022 határozat szabályozza, nem alkalmas arra, hogy igazolja a benyújtott fellebbezés elfogadhatatlanságára vonatkozó következtetést. Ugyanis, mivel a 16/2022 határozat a 2017/2195 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésén alapult, a felperes az említett rendelet hatályától függetlenül jogosult volt e határozat jogszerűségének vitatására. Így az a körülmény, hogy a 2017/2195 rendelet nem írja elő a felperes IN platformon való részvételét, a kereset érdemi vizsgálata, nem pedig elfogadhatóságának értékelése szempontjából releváns megfontolásnak minősül.
Ami a felperes 16/2022 határozat általi közvetlen és személyében való érintettségét illeti, a Törvényszék először is megjegyzi, hogy a felperes a többi TSO‑val kötött, a kiegyenlítő platformokra vonatkozó (alap‑) megállapodásban részes fél, de 2012 márciusa óta az IGCC‑re vonatkozó együttműködési megállapodás „részt vevő tagja” is, hogy az IGCC az IN platformra épülő végrehajtási projekt, és hogy az IN platform bevezetési keretelveinek elfogadása nem fosztotta meg jelentőségétől azokat a szerződéseket, amelyekben a felperes részes fél, mivel azok továbbra is szabályozzák az említett platform működését az említett bevezetési keretelvek meghosszabbítása keretében.
Másodszor, a 13/2020 határozathoz csatolt bevezetési keretelvekből nem tűnik ki egyértelműen, hogy a felperes szerződéses jogai alapján nem tarthatta fenn az IN platformon való részvételét. E bevezetési keretelvek akkoriban a „tag TSO‑t” azzal határozták meg, hogy csatlakozott az IN platformhoz, és kifejezetten magában foglalta „a különböző tagállamok vagy harmadik országok több TSO‑ja által üzemeltetett [teljesítmény‑frekvencia szabályozási] területek TSO‑it is”.
Még az említett bevezetési keretelvek releváns rendelkezéseinek a 2017/2195 rendelettel összhangban történő értelmezése sem tekinthető úgy, hogy az eloszlatott minden kétséget a felperes azon lehetőségét illetően, hogy szerződéses jogai alapján továbbra is részt vegyen az IN platformon. Egyrészt ugyanis a 2017/2195 rendelet 1. cikkét az uniós bíróság akkor még nem értelmezte. Másrészt e rendelet megfogalmazásának módja arra engedett következtetni a felperes számára, hogy lehetősége volt arra, hogy fenntartsa részvételét az IN platformon, tekintettel többek között arra, hogy e rendelet 1. cikkének (2) bekezdése nem hivatkozott kizárólag az uniós TSO‑kra a hatályának meghatározása során.
E pontosításokra tekintettel a Törvényszék megállapítja, hogy az ACER csak a 16/2022 határozat elfogadásával fogadott el hivatalos állásfoglalást, amely kifejezetten kizárta a felperes IN platformon való részvételének lehetőségét, amely határozat a „tag TSO” fogalmát akként módosította, hogy az alá immár csak azok a TSO‑k tartoznak, amelyekre a 2017/2195 rendelet alkalmazandó.
A 16/2022 határozat által bevezetett módosítás következtében a felperes tehát azon megállapodások alapján, amelyeknek fele volt, már nem tarthatta fenn az IN platformon való részvételét, és következésképpen e határozatot úgy kell tekinteni, mint amely megfosztja őt a szerződéses jogainak gyakorlásától, és ennélfogva közvetlen hatást gyakorol a jogi helyzetére. Hasonlóképpen úgy kell tekinteni, hogy a felperest a 16/2022 határozat sajátos jellemzői és egy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán érinti.
Ugyanis mivel az IGCC maguk a bevezetési keretelvek szerint az IN platform felé vezető projekt, a felperes mint aki e platformnak 2012 óta résztvevője, eltérő helyzetben van a harmadik országok más olyan TSO‑ihoz képest, amelyek abban nem vehettek részt. Ezenkívül az egyetlen svájci TSO‑ként a 2017/2195 rendelet céljára tekintettel más helyzetben van, mint más harmadik országok TSO‑i, mivel Svájc földrajzi sajátossága, hogy de facto uniós tagországok veszik körül.
A fentiekre tekintettel a Törvényszék megsemmisíti a fellebbezési tanács határozatát.
(
1
)	A villamos energia kiegyenlítő szabályozására vonatkozó iránymutatás létrehozásáról szóló, 2017. november 23‑i (EU) 2017/2195 bizottsági rendelet (HL 2017. L 312., 6. o.).
(
2
)	Az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynökségének létrehozásáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/942 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 22. o.).