A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (hatodik tanács)
2025. május 2.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzata 53. cikkének (2) bekezdése és 99. cikke – A hatáskör nyilvánvaló hiánya – Nyilvánvaló elfogadhatatlanság – Az ítélkezési gyakorlatból egyértelműen levezethető válasz – Adózás – A hozzáadottérték‑adó (héa) közös rendszere – Az előzetesen felszámított héa levonásához való jog – Megtagadás – Az adóalany kötelezettségei – Bizonyítási teher – Az arányosság és a jogbiztonság elve – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – A nemzeti ítélkezési gyakorlat és az uniós jog közötti ellentmondás – EUMSZ 267. cikk – Az uniós jog elsőbbsége – Előzetes döntéshozatalra utalási kötelezettség ”
A C‑501/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) a Bírósághoz 2024. július 17‑én érkezett, 2024. június 4‑i határozatával terjesztett elő
a Klinka‑Geo Trans Földmunkavégző Ipari, Kereskedelmi és Szolgáltató Kft.
és
a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: A. Kumin tanácselnök, I. Ziemele és S. Gervasoni (előadó) bírák,
főtanácsnok: J. Kokott
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzata 53. cikkének (2) bekezdése és 99. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.; a továbbiakban: héairányelv) 167. cikkének, 168. cikke a) pontjának és 178. cikke a) pontjának az adósemlegesség, a jogbiztonság és az uniós jog tényleges érvényesülése elvével, az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével, az EUMSZ 267. cikkel, valamint az uniós jog elsőbbsége elvével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet a Klinka‑Geo Trans Földmunkavégző Ipari, Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. (a továbbiakban: Klinka‑Geo) magyar jog szerinti társaság és a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Magyarország) között, bizonyos szolgáltatásokhoz kapcsolódóan előzetesen felszámított hozzáadottérték‑adó (héa) levonásához való jog e társasággal szembeni megtagadása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az EUM‑Szerződés
3        Az EUMSZ 267. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Az Európai Unió Bírósága hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára a következő kérdésekben:
a)      a Szerződések értelmezése;
[…]
Ha egy tagállam bírósága előtt ilyen kérdés merül fel, és ez a bíróság úgy ítéli meg, hogy ítélete meghozatalához szükség van a kérdés eldöntésére, kérheti az Európai Unió Bíróságát, hogy hozzon ebben a kérdésben döntést.
Ha egy tagállam olyan bírósága előtt folyamatban lévő ügyben merül fel ilyen kérdés, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, e bíróság köteles az Európai Unió Bíróságához fordulni.
[…]”
A héairányelv
4        A héairányelv 167. cikke a következőképpen szól:
„Az adólevonás joga abban az időpontban keletkezik, amikor a levonható adó megfizetési kötelezettsége keletkezik.”
5        Ezen irányelv 168. cikkének a) pontja értelmében:
„Az adóalany, amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat az adóköteles tevékenységének folytatása szerinti tagállamban adóköteles tevékenységéhez használja fel, jogosult az általa fizetendő adó összegéből levonni a következő összegeket:
a)      a részére más adóalany által teljesített vagy teljesítendő termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás után az ebben a tagállamban fizetendő vagy megfizetett HÉA‑t;
[…]”
6        Az említett irányelv 178. cikkének a) pontja a következőképpen rendelkezik:
„Az adóalanynak adólevonási joga gyakorlásához az alábbi feltételeket kell teljesítenie:
a)      a 168. cikk a) pontjában említett, termékértékesítéshez vagy szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódó adólevonáshoz a 220–236., valamint a 238., 239. és 240. cikknek megfelelően kiállított számlával kell rendelkeznie;
[…]”
A magyar jog
7        Az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (a Magyar Közlöny
2007. évi 155. száma, 10893. o.) 120. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Abban a mértékben, amilyen mértékben az adóalany – ilyen minőségében – a terméket, szolgáltatást adóköteles termékértékesítése, szolgáltatásnyújtása érdekében használja, egyéb módon hasznosítja, jogosult arra, hogy az általa fizetendő adóból levonja azt az adót, amelyet
a)      termék beszerzéséhez, szolgáltatás igénybevételéhez kapcsolódóan egy másik adóalany – ideértve az Eva. hatálya alá tartozó személyt, szervezetet is – rá áthárított;
[…]”
8        E törvény 127. §‑ának (1) bekezdése értelmében:
„Az adólevonási jog gyakorlásának tárgyi feltétele, hogy az adóalany személyes rendelkezésére álljon
a)      a 120. § a) pontjában említett esetben a nevére szóló, az ügylet teljesítését tanúsító számla;
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9        A Klinka‑Geo fő tevékenysége gépjármű‑kereskedelem. A magyar adóhatóság több olyan számla tekintetében vitatta e társaság áfalevonáshoz való jogát, amelyet három társaság állított ki 2011‑ben.
10      Az első társaság, az Intellisec Kft. őrzési szolgáltatásokat nyújtott a Klinka‑Geo részére az általa üzemeltetett két telephelyen. Az Intellisecnél áfa adónemben lefolytatott ellenőrzéseket követően a magyar adóhatóság megállapította, hogy az Intellisec nem rendelkezett az általa kiállított számlán feltüntetett szolgáltatások teljesítéséhez szükséges munkaerővel. Ezenkívül e hatóság az Intellisec által magyarázatként benyújtott alvállalkozói számlák tekintetében megállapította, hogy azok nem hitelesek, mivel ezen alvállalkozók nem tudtak sem számviteli bizonylatokat, sem pedig a teljesítéshez szükséges személyi és tárgyi feltételek meglétét igazoló nyilvántartásokat benyújtani. E körülmények között az említett adóhatóság úgy ítélte meg, hogy e számlák nem minősülnek olyan hiteles bizonylatoknak, amelyekre a Klinka‑Geo levonási jogot alapíthat.
11      A második társaság, a Magyar Beton Gyártó Kft. egy vasbeton lapot értékesített az alapeljárás felperese részére. E társaság képviselője az adóhatóság által az említett társaságnál végzett, bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzés keretében történt felhívásra nem jelent meg, és az iratanyagát nem bocsátotta e hatóság rendelkezésére. Ez utóbbi hatóság úgy ítélte meg, hogy ugyanezen társaság részéről, amely nem teljesítette adókötelezettségeit, és nem rendelkezett a Klinka‑Geo részére kiállított számlán feltüntetett szolgáltatásnyújtáshoz szükséges személyi és tárgyi feltételekkel, nem került sor e szolgáltatás teljesítésére. Ezenkívül a társaság új ügyvezetője, aki e számla kiállításának időszakát követően lépett hivatalba, kijelentette, hogy a számlán szerepeltetett szolgáltatásnyújtás mögött a Magyar Beton Gyártó részéről nincs semmiféle valós teljesítés, és ezzel kapcsolatban feljelentést tett.
12      A harmadik társaság, a Double Two Kft., amely nem veszélyes hulladékok kezelésével és ártalmatlanításával foglalkozik, szállítási szolgáltatásokat nyújtott a Klinka‑Geo részére. A 2011. január 1. és 2013. március 31. közötti időszakra vonatkozó áfaellenőrzéseket követően az adóhatóság megállapította, hogy a Double Two 2012 második negyedévét követően már nem nyújtott be áfabevallást, és hogy az e társaság székhelyére küldött levél „ismeretlen” jelzéssel érkezett vissza a hatósághoz. Az adóhatóság a hivatkozott szállítási szolgáltatások tényleges teljesítését igazoló dokumentumok hiányára, valamint arra tekintettel, hogy a Double‑Two és a Klinka‑Geo képviseletét ugyanaz a személy látta el, megtagadta a Klinka‑Geótól, hogy a Double Two számláira héalevonási jogot alapítson.
13      Az adóhatóság ennélfogva arra a megállapításra jutott, hogy a Klinka‑Geo társaság a 2011. decemberi időszak vonatkozásában jogosulatlanul vonta le az áfát. E társaság terhére áfa adónemben adókülönbözetet állapított meg, és adóbírságot szabott ki vele szemben.
14      A Klinka‑Geo által az adóhatóság határozatával szemben benyújtott kereset alapján eljáró Fővárosi Törvényszék (Magyarország), amely a kérdést előterjesztő bíróság, törölte az adózó terhére megállapított adókülönbözetet, valamint a vele szemben kiszabott adóbírságot. E bíróság megállapította, hogy ezen adóhatóság a Bíróság ítélkezési gyakorlatára tekintettel nem bizonyította olyan objektív körülmények fennállását, amelyek igazolnák az előzetesen felszámított áfa levonásához való jog Klinka‑Geótól való megtagadását. E tekintetben többek között a 2012. június 21‑i Mahagében és Dávid ítéletre (C‑80/11 és C‑142/11, EU:C:2012:373) és a 2012. szeptember 6‑i Tóth ítéletre (C‑324/11, EU:C:2012:549), valamint a 2020. szeptember 3‑i Vikingo Fővállalkozó végzésre (C‑610/19, EU:C:2020:673) és a 2020. szeptember 3‑i Crewprint végzésre (C‑611/19, EU:C:2020:674) hivatkozott.
15      A Kúria (Magyarország) hatályon kívül helyezte a Fővárosi Törvényszék ítéletét, és e bíróságot új eljárás lefolytatására és új határozat meghozatalára utasította. Úgy ítélte meg, hogy a kérdést előterjesztő bíróság figyelmen kívül hagyta az előtte folyamatban lévő ügy sajátosságait, amelynek tényállása eltért a Bíróság fent hivatkozott határozatainak alapjául szolgáló ügyek tényállásától. A kérdést előterjesztő bíróság nem tulajdonított kellő jelentőséget annak, hogy az adóhatóság azzal az indokkal tagadta meg a Klinka‑Geótól az Intellisec által kiállított számlán feltüntetett áfa levonásához való jogot, hogy ez utóbbi a szolgáltatást nem a saját eszközeivel teljesítette, a másik két társaság számláin szerepeltetett áfa levonásának megtagadását illetően pedig arra hivatkozott, hogy az azokhoz kapcsolódó gazdasági események nem valósultak meg. A Kúria e körben hangsúlyozta, hogy a felperes a szóban forgó számlákon szerepeltetett gazdasági események megvalósulásával összefüggésben nem mutatott be bizonyítékokat, és bizonyítást sem ajánlott fel.
16      A Kúria az új eljárás lefolytatásával összefüggésben arra kötelezte a Fővárosi Törvényszéket, hogy az 5/2016 (IX. 26.) KMK véleményét tekintse irányadónak, amely összefoglalja azon ítélkezési gyakorlatát, amely szerint eltérő szabályok vonatkoznak a héalevonási jog ellenőrzésére attól függően, hogy a gazdasági esemény megvalósult‑e, vagy sem, illetve megvalósult, de nem a számlában szereplő felek között jött létre.
17      Az ügyben ismételten eljáró Fővárosi Törvényszéknek kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az adóhatóság Kúria által megerősített gyakorlata összeegyeztethető‑e a Bíróság ítélkezési gyakorlatával. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ezen adóhatóság megállapításai lehetővé teszik‑e a héalevonás megtagadásának igazolását. A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy milyen kötelezettségek erednek a nemzeti bíróságok számára az uniós jog elsőbbségéből, tekintettel arra, hogy álláspontja szerint a Kúria nem alkalmazta a Bíróság ítélkezési gyakorlatát.
18      E körülmények között a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Megfelel‑e a Héa irányelv 167. cikkének, a 168. cikk a) pontjának és a 178. cikk a) pontjának, valamint [a Charta] 47. cikke szerinti általános jogelveként elismert, hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jognak az adósemlegesség, a tényleges érvényesülés és a jogbiztonság alapelvével összefüggésben az adóhatóság azon gyakorlata, mellyel – a végső fokon eljáró tagállami bíróság 5/2016. (IX. 26.) KMK véleményének 1.) és 2.) pontjában foglaltakat követve – a fenti szabályokat azzal a megkülönböztetéssel alkalmazza, hogy ha azt állapítja meg, hogy a számlában szereplő gazdasági esemény nem történt meg, akkor nem vizsgálja, hogy a számlabefogadó tudott‑e, illetve tudnia kellett volna‑e az adókijátszásról, adócsalásról, ha viszont azt állapítja meg, hogy a gazdasági esemény megvalósult, de nem a számlában szereplő felek között, akkor a tényállás függvényében vizsgálja, hogy a számlabefogadó tudott‑e, illetve tudnia kellett volna‑e az adókijátszásról, adócsalásról?
2)      Megfelel‑e a Héa‑irányelv fentebb felsorolt cikkeinek és a megnevezett jogelveknek, valamint az e jog által az adóhatóságtól megkövetelt, objektív körülményekkel való bizonyítási kötelezettségnek azon eljárás, melyben az adóhatóság
a)      az adólevonási jog érvényesítésének feltételeként a kellő körültekintés elmulasztására hivatkozással a számlakibocsátónál felmerült olyan érvénytelenséget okozó hiba ellenőrzését követeli meg az adóalanytól, mely az áfa befizetési kötelezettség teljesítésével, ekként az adólevonási jog érvényesítésével nincs okozati kapcsolatban, mivel a héa fizetési kötelezettség az uniós és a nemzeti jog szerint az érvénytelen szerződések esetében is fennáll a kimutatható gazdasági eredmény után,
b)      az adózó adólevonási jogát a kellő körültekintés vizsgálata nélkül azon okból utasítja el, hogy a gazdasági eseményt követően, az ellenőrzés időszakában a számlakibocsátó érdekkörében felmerült körülményekre hivatkozással azt állapította meg, hogy a számla szerinti gazdasági esemény nem történt meg,
c)      az eredménytelen tanúbizonyítás terhét a gazdasági eseményt számlával alátámasztó adózóra hárítja, arra hivatkozással, hogy a héa levonás engedélyezéséhez a számlán kívül az is szükséges, hogy a számla szerinti gazdasági esemény megvalósulásának körülményei a számla szerinti adóalanyok, valamint a gazdasági esemény teljesítésében bármilyen módon részt vevő cégek képviselői részletes nyilatkozatot tegyenek, figyelemmel arra az EUB által megfogalmazott elvre is […], miszerint a nemzeti jog bizonyításra vonatkozó szabályai nem sérthetik az uniós jog hatékony érvényesülését?
3)      A Héa irányelv hivatkozott szabályaira, a Charta 47. cikkére és az uniós jog elsőbbségére tekintettel, amennyiben az adóhatóság a gazdasági esemény meg nem történtét állapítja meg ugyanazon körülményekre hivatkozással, mint amit a tudatállapot körében is vizsgál, az esetben az adott ügyben alkalmazhatók‑e az EUB azon döntései, amelyek a Héa irányelv levonási jogra vonatkozó szabályaival, illetőleg az adóalany tudatállapota körében értékelt körülményekkel kapcsolatos iránymutatást tartalmaznak?
4)      Az EUMSZ 267. cikkének, az uniós jog elsőbbsége elvének, a hatékony bírói jogvédelemhez és a Charta 47. cikke szerinti tisztességes eljáráshoz való jognak a sérelmét jelenti‑e, ha a végső fokon eljáró tagállami bíróság
a)      az EUB héa levonással kapcsolatos döntéseit tényállásbeli eltérésre hivatkozással a héa levonási tárgyú határozatok felülvizsgálata során azon indokkal nem alkalmazza, illetőleg tiltja meg a megismételt eljárás során az azokra való hivatkozást, hogy az EUB döntései a felülvizsgálat tárgyát képező határozatban felsorolt körülményekhez képest csak egy‑egy körülményre tartalmaznak megállapítást, valamint az 5/2016 KMK vélemény 1.) és 2.) pontja szerinti megkülönböztetésre utalással, mely logika alapján a héa tárgyú ügyekben hozott EUB döntés abban az esetben nem lesz alkalmazható, ha az adóhatóság azt állapítja meg, hogy a számla szerinti gazdasági esemény nem történt meg, holott a felperes keresetében éppen e megállapítás jogszerűségét vitatja
b)      az EUB döntésének a tárgyi ügyben való téves alkalmazásának kimondását követően az EUB döntéseivel szemben a megismételt eljárásra azt a kötelezést adja, hogy a bíróság az új eljárást köteles a Kúria – nem kötelező erejű – KMK véleményben összefoglalt és meghozatala óta is követett joggyakorlatának megfelelően lefolytatni,
c)      ha a végső fokon eljáró tagállami bíróság a tárgyi ügyben kezdeményezett előzetes döntéshozatali eljárásban hozott EUB döntés alapján született ítélettől a felülvizsgálati eljárása során anélkül tér el és hoz azzal ellentétes döntést, hogy a döntésében megállapított uniós jogra vonatkozó jogértelmezésbeli ellentmondások ellenére saját maga nem kezdeményez előzetes döntéshozatal iránti eljárást?
5)      Az előző pontban felsorolt jogok és elvek érvényesülésére, valamint az uniós jogba ütköző nemzeti jog félretételének kötelezettségére tekintettel a végső fokon eljáró tagállami bíróság által megismételt eljárásra kötelezett bíróság a megismételt eljárásban eltérhet‑e a részére adott utasítástól, ha azt az uniós jogba ütközőnek ítéli és a végső fokon eljárt bíróság előzetes döntéshozatal iránti eljárás kezdeményezése nélkül adta, avagy az új eljárásra kötelezést követően hasonló tényállású ügyben azonos jogkérdésben olyan EUB döntés született, mely ellentétes a kötelezés alapját jelentő jogértelmezéssel; vagy pedig a végső fokon eljáró tagállami bíróság kötelezésétől való eltérésre, valamint az utóbb hozott EUB döntés alkalmazására csak akkor van lehetőség, ha a megismételt eljárásra kötelezett bíróság a megismételt eljárásában előzetes döntéshozatal iránti eljárást kezdeményez?
6)      Az uniós jog elsőbbsége elvére, valamint abból következően az uniós jogba ütköző nemzeti jog félretételének kötelezettségére tekintettel a negyedik és az ötödik kérdésre adott válasz az ügy tárgyára tekintet nélkül minden ügyben alkalmazandó‑e, avagy csak azokban, amelyeknek a tárgya a héa levonási jog elbírálása?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
19      A Bíróság eljárási szabályzata 53. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a Bíróságnak nyilvánvalóan nincs hatásköre az ügy elbírálására, vagy ha a kérelem, illetve a kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan, a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően – az eljárás folytatása nélkül – az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat az ügyben.
20      Ezenfelül a Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében, ha az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésre a válasz egyértelműen levezethető az ítélkezési gyakorlatból, vagy ha az ilyen kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek, a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat.
21      A jelen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elbírálása érdekében e rendelkezéseket kell alkalmazni.
Az első és harmadik kérdésről
22      Első és harmadik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a héairányelvet, hogy azzal ellentétes, ha az adóhatóság, amennyiben azt állapítja meg, hogy valamely gazdasági ügylet nem történt meg, az ezen ügyletet terhelő héa levonását arra irányuló vizsgálat nélkül tagadja meg, hogy a számla címzettje tudta‑e vagy tudnia kellett volna‑e, hogy az említett ügylet héacsalás részét képezi.
23      Emlékeztetni kell arra, hogy a héalevonási jognak feltétele mind az anyagi jogi, mind az alaki követelmények vagy feltételek tiszteletben tartása.
24      Ami az anyagi jogi feltételeket vagy követelményeket illeti, a héairányelv 168. cikkének a) pontjából kitűnik, hogy a levonási jog érvényesítéséhez az szükséges, hogy egyrészt az érdekelt az ezen irányelv értelmében vett „adóalany” legyen, másrészt pedig hogy az említett jog keletkezését megalapozó termékeket és szolgáltatásokat az adóalany utóbb adóköteles tevékenységéhez használja fel, és hogy e termékeket és szolgáltatásokat előbb más adóalany értékesítse, illetve nyújtsa (2023. január 9‑i A. T. S. 2003 végzés, C‑289/22, EU:C:2023:26, 45. pont).
25      A levonási jog ez utóbbi anyagi jogi feltétele vagy követelménye magában foglalja, hogy a számla által érintett termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást ténylegesen teljesítették (2023. január 9‑i A. T. S. 2003 végzés, C‑289/22, EU:C:2023:26, 46. pont).
26      Következésképpen a termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás fiktív jellege elegendő ahhoz, hogy az ahhoz kapcsolódó számla címzettjét megfosszák a héalevonáshoz való jogtól.
27      Azon kérdés vizsgálata, hogy az adóalany tudta‑e vagy neki tudnia kellett volna‑e, hogy héacsalást megvalósító ügyletben vesz részt, adott esetben csak akkor merül fel, ha a levonási jog valamennyi anyagi jogi és alaki feltétele teljesül.
28      Amennyiben ez az eset áll fenn, a levonási jog csak akkor tagadható meg az adóalanytól, ha objektív körülmények alapján bizonyításra kerül, hogy maga az adóalany követett el adócsalást, vagy tudta vagy tudnia kellett volna, hogy az értékesítő vagy az értékesítési láncban korábban vagy később közreműködő gazdasági szereplő által elkövetett ilyen adócsalásra irányuló ügyletben vesz részt (lásd ebben az értelemben: 2023. január 9‑i A. T. S. 2003 végzés, C‑289/22, EU:C:2023:26, 51. és 52. pont).
29      Az első és harmadik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a héairányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha az adóhatóság, amennyiben azt állapítja meg, hogy valamely gazdasági ügylet nem történt meg, az ezen ügyletet terhelő héa levonását arra irányuló vizsgálat nélkül tagadja meg, hogy a számla címzettje tudta‑e vagy tudnia kellett volna‑e, hogy ezen ügylet héacsalás részét képezi.
A második kérdésről
30      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a jelen ügyben az adóhatóság által feltárt körülmények igazolhatják‑e a héalevonásnak az alapügy felperesével szemben való megtagadását.
31      Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság az EUMSZ 267. cikk keretében eljárva nem minősítheti az alapügy tényállását, mivel az ilyen minősítés kizárólag a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik. A Bíróság szerepe arra korlátozódik, hogy a nemzeti bíróság számára az uniós jog olyan értelmezését adja, amely hasznos az utóbbi bíróság előtt folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez (2005. október 13‑i Parking Brixen ítélet, C‑458/03, EU:C:2005:605, 32. pont; 2015. május 21‑i Kansaneläkelaitos ítélet, C‑269/14, EU:C:2015:329, 25. pont; 2020. július 2‑i Blackrock Investment Management [UK] ítélet, C‑231/19, EU:C:2020:513, 25. pont).
32      A Bíróság ugyanis az előzetes döntéshozatalra utalás keretében nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy az uniós jogszabályokat egy meghatározott tényállásra alkalmazza, mivel az EUMSZ 267. cikk csak arra hatalmazza fel a Bíróságot, hogy a Szerződések és az Európai Unió intézményei által hozott jogi aktusok értelmezéséről döntsön (2022. június 16‑i DuoDecad ítélet, C‑596/20, EU:C:2022:474, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33      E tekintetben az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozóan az Európai Unió Bírósága által a nemzeti bíróságok figyelmébe szánt ajánlások (HL C, C/2024/6008) 8. és 11. pontja, amelyek szövege lényegében megegyezik az 2019‑ben közzétett ugyanezen ajánlások (HL 2019. C 380., 1. o.) 8. és 11. pontjának szövegével, emlékeztet arra, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem vonatkozhat az alapeljárásban felmerült ténykérdésekre, és hogy maga a Bíróság e jogvitára nem alkalmazza az uniós jogot (2022. június 16‑i DuoDecad ítélet, C‑596/20, EU:C:2022:474, 38. pont).
34      A fentiekből az következik, hogy a Bíróság nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés megválaszolására, mivel e kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kéri a Bíróságtól, hogy a héalevonási jogra tekintettel értékelje az előtte folyamatban lévő jogvita körülményeit.
A negyedik kérdésről
35      Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy sérti‑e az EUMSZ 267. cikket, az uniós jog elsőbbségének elvét, a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot és a tisztességes eljáráshoz való jogot az, ha a végső fokon eljáró nemzeti bíróság bizonyos körülmények között úgy dönt, hogy nem alkalmazza a Bíróság határozatát anélkül, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett volna ez utóbbi elé.
36      A Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében az EUMSZ 267. cikk szerint kezdeményezett eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek révén a Bíróság megadja ez utóbbiak számára az uniós jog értelmezéséhez azokat a támpontokat, amelyek az általuk eldöntendő jogvita megoldásához szükségesek. Az előzetes döntéshozatalra utalás indoka nem az általános vagy hipotetikus kérdésekről való véleménynyilvánítás, hanem az adott jogvita tényleges megoldásának szükségessége. Az EUMSZ 267. cikkben foglaltak szerint a kért előzetes döntésnek „szükségesnek” kell lennie a kérdést előterjesztő bíróság által az előtte folyamatban lévő ügyben kialakítandó „ítélete meghozatalához”. Ugyanis a Bíróság feladata az előzetes döntéshozatali eljárás keretében, hogy segítséget nyújtson a kérdést előterjesztő bíróságnak az előtte folyamatban lévő konkrét jogvita elbírálásában. Az ilyen eljárás keretében tehát az említett jogvitának és az értelmezni kért uniós jogi rendelkezéseknek kapcsolódniuk kell egymáshoz, hogy az értelmezés a kérdést előterjesztő bíróság által meghozandó határozat szempontjából objektíve szükséges legyen (2024. október 4‑i Shkotareva végzés, C‑255/24, EU:C:2024:878, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37      A jelen ügyben a negyedik kérdésre adandó válasz, amely valamely nemzeti bíróság azon kötelezettségére vonatkozik, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel forduljon a Bírósághoz, amennyiben e bíróság határozatai ellen a belső jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, nyilvánvalóan nem szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság, amely maga nem ilyen bíróság, határozzon az alapeljárásban.
38      A fentiekre tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdés nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
Az ötödik kérdésről
39      Az ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az uniós jog elsőbbségének elvét és az EUMSZ 267. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy az a nemzeti bíróság, amely a felülvizsgálatot követő visszautaláson alapuló eljárásban jár el, amelyben a nemzeti jog szerint arra köteles, hogy kövesse a visszautaló határozatban foglalt iránymutatásokat, figyelmen kívül hagyhatja ezen iránymutatásokat, ha azokat az uniós joggal ellentétesnek ítéli, anélkül hogy köteles lenne előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjeszteni a Bíróság elé.
40      Az e kérdésre adandó válasz egyértelműen levezethető a Bíróság ítélkezési gyakorlatából.
41      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog elsőbbségének elve arra kötelezi a tagállamok valamennyi szervét, így azok bíróságait is, hogy biztosítsák a különböző uniós jogi normák teljes érvényesülését, szükség esetén mellőzve az azokkal nem összeegyeztethető nemzeti jogi normákat (lásd ebben az értelemben: 1989. június 22‑i Costanzo ítélet, 103/88, EU:C:1989:256, 30. és 31. pont; 2020. október 6‑i La Quadrature du Net és társai ítélet, C‑511/18, C‑512/18 és C‑520/18, EU:C:2020:791, 214. pont).
42      Ez az elv többek között arra kötelezi a nemzeti bíróságot, amely élt az EUMSZ 267. cikkben részére biztosított lehetőséggel, hogy mellőzze a felsőbb szintű nemzeti bíróság jogi értékeléseit, ha úgy ítéli meg, hogy az uniós jog valamely rendelkezésének a Bíróság általi értelmezésére tekintettel ezen értékelések nem állnak összhangban e joggal (2024. január 11‑i Global Ink Trade ítélet, C‑537/22, EU:C:2024:6, 30. pont és a rendelkező rész).
43      Ez a kötelezettség azt a nemzeti bíróságot is terheli, amely nem élt az EUMSZ 267. cikkben számára biztosított lehetőséggel. Ugyanis, ha a Bíróság ítélkezési gyakorlata egyértelmű választ adott az uniós jog értelmezésével kapcsolatos valamely kérdésre, a nemzeti bíróságnak meg kell tennie mindent, ami az uniós jog ezen értelmezésének érvényre juttatásához szükséges (lásd ebben az értelemben: 2022. március 10‑i Grossmania ítélet, C‑177/20, EU:C:2022:175, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44      Az a körülmény, hogy a nemzeti bíróság felülvizsgálat után visszautalt eljárás keretében határoz, és a nemzeti jog értelmében követnie kell a visszautaló határozatban foglalt iránymutatásokat, nem kérdőjelezi meg e bíróság azon kötelezettségét, hogy figyelmen kívül hagyja a felsőbb szintű nemzeti bíróság megállapításait, amennyiben azok ellentétesek a Bíróság egyértelmű ítélkezési gyakorlatával. Az ettől eltérő megoldás ugyanis összeegyeztethetetlen lenne az uniós jog elsőbbségének elvével.
45      A fentiekre tekintettel az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az uniós jog elsőbbségének elvét és az EUMSZ 267. cikket úgy kell értelmezni, hogy az a nemzeti bíróság, amely a felülvizsgálatot követő visszautaláson alapuló eljárásban jár el, amelyben a nemzeti jog szerint arra köteles, hogy kövesse a visszautaló határozatban foglalt iránymutatásokat, mindazonáltal köteles figyelmen kívül hagyni ezeket az iránymutatásokat, ha azokat a Bíróság egyértelmű ítélkezési gyakorlatára tekintettel ellentétesnek ítéli az uniós joggal, anélkül hogy ezt megelőzően előzetes döntéshozatal céljából kérdést kellene a Bíróság elé terjesztenie.
A hatodik kérdésről
46      Hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a negyedik és ötödik kérdésre adott válasz minden jogvitában érvényesül‑e, függetlenül annak tárgyától, vagy csak a héalevonási jogra vonatkozó ügyekben.
47      Emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utalás indoka nem tanácsadói vélemények megfogalmazása általános vagy hipotetikus kérdésekről, hanem egy jogvita tényleges megoldásának szükségessége (2020. június 25‑i Ministerio Fiscal [Hatóság, amelyhez feltehetően nemzetközi védelem iránti kérelemmel fordulnak] ítélet, C‑36/20 PPU, EU:C:2020:495, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48      Márpedig – amint azt az Európai Bizottság helyesen megjegyzi – az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből nem tűnik ki, hogy a hatodik kérdés hasznos lenne az alapügybeli jogvita elbírálása szempontjából. E kérdés ily módon nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
A költségekről
49      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
1)      A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha az adóhatóság, amennyiben azt állapítja meg, hogy valamely gazdasági ügylet nem történt meg, az ezen ügyletet terhelő héa levonását arra irányuló vizsgálat nélkül tagadja meg, hogy a számla címzettje tudta‑e vagy tudnia kellett volna‑e, hogy ezen ügylet héacsalás részét képezi.
2)      Az Európai Unió Bírósága nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés megválaszolására.
3)      A Fővárosi Törvényszék (Magyarország) által a 2024. június 4‑i határozatával benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem az e bíróság által előterjesztett negyedik és hatodik kérdés tekintetében nyilvánvalóan elfogadhatatlan.
4)      Az uniós jog elsőbbségének elvét és az EUMSZ 267. cikket úgy kell értelmezni, hogy az a nemzeti bíróság, amely a felülvizsgálatot követő visszautaláson alapuló eljárásban jár el, amelyben a nemzeti jog szerint arra köteles, hogy kövesse a visszautaló határozatban foglalt iránymutatásokat, mindazonáltal köteles figyelmen kívül hagyni ezeket az iránymutatásokat, ha azokat a Bíróság egyértelmű ítélkezési gyakorlatára tekintettel ellentétesnek ítéli az uniós joggal, anélkül hogy ezt megelőzően előzetes döntéshozatal céljából kérdést kellene a Bíróság elé terjesztenie.
Luxembourg, 2025. május 2.
A. Calot Escobar
A. Kumin
hivatalvezető
tanácselnök
*      Az eljárás nyelve: magyar.