62008CV0001
A BÍRÓSÁG 1/08. SZ. VÉLEMÉNYE (nagytanács)
2009. november 30.
Tartalomjegyzék
A vélemény iránti kérelem összefüggéseinek ismertetése
A GATS
A megkötni tervezett megállapodások tárgya és létrejötte
A kérdéses megállapodások formája és tartalma
A vélemény iránti kérelem
A tagállamok és az intézmények írásbeli észrevételei
A vélemény iránti kérelemben felvetett két kérdés megfogalmazásáról és vizsgálatuk sorrendjéről
Az első kérdésről
A második kérdésről
Az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdéséről
Az EK 71. cikkről és az EK 80. cikk (2) bekezdéséről
A Bíróság álláspontja
A kérdéses megállapodások tárgyáról
A Bírósághoz intézett kérdések tárgyáról és vizsgálatuk sorrendjéről
A Közösségnek a kérdéses megállapodások megkötésére vonatkozó hatásköréről és az e megállapodások megkötésére vonatkozó jogalapokról
A közös kereskedelempolitikára vonatkozó EK 133. cikk (1) és (5) bekezdésének alapulvételéről
Az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének alapulvételéről és a tagállamoknak a kérdéses megállapodások megkötésében való részvételéről
A közös közlekedéspolitikára vonatkozó EK 71. cikk és EK 80. cikk (2) bekezdésének alapulvételéről
„Az EK 300. cikk (6) bekezdése alapján adott vélemény — A szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény (GATS) — Egyedi kötelezettségvállalások engedményes listái — Bizonyos kötelezettségvállalásoknak az új tagállamok Európai Unióhoz való csatlakozása következtében történő módosítására és visszavonására figyelemmel nyújtott kompenzációkról szóló megállapodások megkötése — Megosztott hatáskör — Jogalapok — Közös kereskedelempolitika — Közös közlekedéspolitika”
Az 1/08. sz. vélemény iránti eljárásban,
az EK 300. cikk (6) bekezdése alapján az Európai Közösségek Bizottsága által 2008. február 18-án benyújtott vélemény iránti kérelem tárgyában,
A BÍRÓSÁG (nagytanács),
tagjai: V. Skouris elnök, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot, R. Silva de Lapuerta és C. Toader tanácselnökök, C. W. A. Timmermans, K. Schiemann (előadó), J. Malenovský, T. von Danwitz és A. Arabadjiev bírák,
hivatalvezető: M.-A. Gaudissart egységvezető,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. február 10-i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
—
az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében E. White, M. Huttunen és L. Prete, meghatalmazotti minőségben,
—
a cseh kormány képviseletében M. Smolek, meghatalmazotti minőségben,
—
a dán kormány képviseletében C. Pilgaard Zinglersen, meghatalmazotti minőségben,
—
a német kormány képviseletében M. Lumma és N. Graf Vitzthum, meghatalmazotti minőségben,
—
a görög kormány képviseletében A. Samoni-Rantou, S. Chala és G. Karipsiadis, meghatalmazotti minőségben,
—
a spanyol kormány képviseletében N. Díaz Abad, meghatalmazotti minőségben,
—
Írország képviseletében D. J. O’Hagan, meghatalmazotti minőségben, segítői: A. Collins és M. Collins SC,
—
az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato,
—
a litván kormány képviseletében D. Kriaučiūnas és E. Matulionytė, meghatalmazotti minőségben,
—
a holland kormány képviseletében C. Wissels és M. de Grave, meghatalmazotti minőségben,
—
a lengyel kormány képviseletében M. Dowgielewicz, C. Herma és M. Kamejsza, meghatalmazotti minőségben,
—
a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és M. João Palma, meghatalmazotti minőségben,
—
a román kormány képviseletében A. Ciobanu-Dordea, N. Mitu, E. Gane és C. Osman, meghatalmazotti minőségben,
—
a finn kormány képviseletében J. Heliskoski, meghatalmazotti minőségben,
—
a svéd kormány képviseletében A. Falk, meghatalmazotti minőségben,
—
az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében I. Rao, meghatalmazotti minőségben, segítője: A. Dashwood barrister,
—
az Európai Parlament képviseletében R. Passos és D. Gauci, meghatalmazotti minőségben,
—
az Európai Unió Tanácsa képviseletében J.-P. Hix és R. Liudvinaviciute-Cordeiro, meghatalmazotti minőségben,
E. Sharpston első főtanácsnok, D. Ruiz-Jarabo Colomer, J. Kokott, M. Poiares Maduro, P. Mengozzi, Y. Bot, J. Mazák és V. Trstenjak főtanácsnokok 2009. június 3-án, zárt ülésen történt meghallgatását követően
kiadta a következő
Véleményt
1
A kérelem az Európai Közösség hatáskörének megosztott vagy kizárólagos jellegére, és azon megfelelő jogalapra vonatkozik, amelyet alapul kell venni az olyan megállapodásoknak a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) bizonyos tagjaival való megkötésekor, amelyek arra irányulnak, hogy módosítsák a Közösség és tagállamai egyedi kötelezettségvállalásainak a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény (GATS) szerinti engedményes listáit.
2
Az EK 300. cikk (6) bekezdése értelmében „[a]z Európai Parlament, a Tanács, a Bizottság vagy bármelyik tagállam kikérheti a Bíróság véleményét a tervezett megállapodás e szerződés rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségéről. Ha a Bíróság véleménye kedvezőtlen, a megállapodás csak az Európai Unióról szóló szerződés 48. cikkének megfelelően léphet hatályba”.
A vélemény iránti kérelem összefüggéseinek ismertetése
A GATS
3
A Tanács a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a[z Európai] Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22-i 94/800/EK határozatával (HL L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) jóváhagyta a WTO létrehozásáról szóló megállapodást, valamint az e megállapodás 1–3. mellékletében szereplő megállapodásokat, ezek között a GATS-ot.
4
A GATS I. cikkének (2) bekezdése szerint:
„Az Egyezmény alkalmazásában a szolgáltatások kereskedelme olyan szolgáltatásnyújtást jelent, amely:
a)
egy adott tag területéről valamely másik tag területére [(a továbbiakban: 1. módozat)];
b)
egy adott tag területén valamely másik tag szolgáltatásfogyasztói számára [(a továbbiakban: 2. módozat)];
c)
egy adott tag szolgáltatója által valamely másik tag területén lévő üzleti jelenlétén keresztül [(a továbbiakban: 3. módozat)];
d)
egy adott tag szolgáltatója által valamely másik tag területén természetes személyek jelenlétén keresztül valósul meg [(a továbbiakban: 4. módozat)].”
5
A GATS „Gazdasági integráció” című V. cikke kimondja:
„(1)   Az Egyezmény egyetlen tagot sem gátol abban, hogy részt vegyen olyan megállapodásban, illetve ahhoz csatlakozzon, amely a megállapodásban részt vevő felek között liberalizálja a szolgáltatások kereskedelmét, feltéve hogy az adott megállapodás [megfelel bizonyos feltételeknek].
[…]
(5)   Amennyiben az (1) bekezdés értelmében létrejövő megállapodás lezárása, bővítése vagy jelentős módosítása kapcsán, valamely tag az engedményes listájában foglalt feltételeknek nem megfelelő módon szándékozik visszavonni, illetve módosítani konkrét kötelezettségeit, legalább 90 nappal előbb be kell jelentenie az ilyen módosítást, illetve visszavonást, és a XXI. cikk (2), (3) és (4) bekezdésében leírt eljárás lép érvénybe.
[…]”
6
A GATS „Egyedi kötelezettségvállalások” című III. részében foglalt XVI. cikke kimondja:
„(1)   Ami az I. cikkben meghatározott szolgáltatási módozatokon keresztül megvalósuló piacra jutást illeti, minden tag legalább olyan kedvező elbánást biztosít valamely másik tag szolgáltatásának, illetve szolgáltatójának, mint amelyet az engedményes listájában elfogadott és meghatározott kitételek, korlátozások és feltételek szerint nyújtania kell […]
(2)   A piacra jutással kapcsolatos kötelezettségek által érintett ágazatokban azok az intézkedések, amelyek egy tag által, sem regionális felosztás alapján sem az adott terület egészét figyelembe véve nem foganatosíthatók, illetve tarthatók fenn, az alábbiak szerint kerülnek meghatározásra, hacsak az engedményes listában másképp nem rendelkezik:
a)
a szolgáltatók számának korlátozása számbeli kvóták, monopóliumok, kizárólagos szolgáltatók vagy a gazdasági szükségesség vizsgálatára irányuló követelmény útján;
b)
a szolgáltatási ügyletek és tőke összértékének korlátozása számbeli kvóták vagy a gazdasági szükségesség vizsgálatára irányuló követelmény útján;
c)
a szolgáltatási tevékenységek teljes számának vagy a szolgáltatások kijelölt számbeli egységekben kifejezett mennyiségének korlátozása kvóták vagy a gazdasági szükségesség vizsgálatára irányuló követelmény útján;
d)
adott szolgáltatási ágazatban vagy szolgáltató által foglalkoztatható természetes személyek, illetve konkrét szolgáltatás nyújtásához szükséges és közvetlenül kapcsolódó személyek teljes számának korlátozása számbeli kvóták vagy a gazdasági szükségesség vizsgálatára irányuló követelmény útján;
e)
a szolgáltatásnyújtást korlátozó, illetve ilyen tevékenységhez jogi személyiséget vagy vegyes vállalkozást előíró intézkedések; és
f)
külföldi tőke részvételének korlátozása, a külföldi befektetések teljes értékének meghatározása útján [helyesen: a külföldi tőke részvételének korlátozása a külföldiek tulajdonában lévő részvények százalékban kifejezett felső határa formájában, vagy az egyes külföldi befektetések, illetve az összes külföldi befektetés teljes értékének korlátozása].”
7
A GATS XVII. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Az engedményes listában szereplő és az ott meghatározott feltételek és minősítések alá eső szolgáltatások vonatkozásában minden tag valamely másik tag szolgáltatását, illetve szolgáltatóit, a szolgáltatásnyújtást érintő intézkedésekkel összefüggésben legalább olyan elbánásban részesíti, mint saját hasonló szolgáltatásait vagy szolgáltatóit […]”
8
A GATS XX. cikke kimondja:
„(1)   Minden tag engedményes listában rögzíti az Egyezmény III. része szerint vállalt egyedi kötelezettségeit. A vállalt kötelezettségek által érintett ágazatokra vonatkozóan a lista meghatározza:
a)
a piacra jutással összefüggő kikötéseket, korlátozásokat és feltételeket;
b)
a nemzeti elbánásra vonatkozó feltételeket és minősítést;
[…]
(3)   A konkrét engedményes listákat az Egyezményhez kell csatolni, és azok az Egyezmény szerves részét képezik.”
9
Az egyedi kötelezettségvállalások bizonyos esetekben horizontális terjedelemmel rendelkeznek, amennyiben különbségtétel nélkül vonatkoznak az érintett tag engedményes listájában említett valamennyi szolgáltatásra (a továbbiakban: horizontális kötelezettségvállalások), bizonyos esetekben pedig ágazati terjedelemmel, amennyiben egy adott szolgáltatási ágazatra vonatkoznak (a továbbiakban: ágazatspecifikus kötelezettségvállalások).
10
A GATS-nak „Az engedményes listák módosítása” című XXI. cikke kimondja:
a)
Valamely tag (e cikkben a továbbiakban: módosító tag) bármikor módosíthat vagy visszavonhat kötelezettségeket engedményes listáján, a kötelezettségek hatálybalépésétől számított három év elteltével, a jelen cikk rendelkezéseinek megfelelően.
b)
A módosító tagnak a módosítás vagy visszavonás tervezett bevezetése előtt legkésőbb három hónappal bejelentést kell tennie a Szolgáltatáskereskedelmi Tanácsnál a kötelezettségnek a jelen cikk értelmében történő módosítási vagy visszavonási szándékáról.
a)
Olyan tag kérésére, amelynek az Egyezményben meghatározott kedvezményeit érinti (a jelen cikkben a továbbiakban: érintett tag) a […] bejelentett módosító vagy visszavonási javaslat, a módosító tag köteles tárgyalásokat folytatni annak érdekében, hogy megegyezzenek a szükséges kompenzációs kiigazításokról. Az ilyen tárgyalások és megállapodások során a szóban forgó tagok arra kell hogy törekedjenek, hogy megmaradjon a tárgyalásokat megelőzően vállalt konkrét engedményes listákban szereplő kötelezettségeknél a kereskedelmi szempontból nem kevésbé kedvező, kölcsönösen előnyös kötelezettségek általános szintje.
b)
A kompenzációs kiigazításokra a legnagyobb kedvezmény elve alapján kerül sor.
a)
Ha a tárgyalásokra biztosított időszak végéig nem születik megállapodás a módosító tag, illetve az érintett tag között, az érintett tag választottbírósághoz fordulhat. Amennyiben valamely tag érvényesíteni kívánja kompenzációs jogait, részt kell vennie a választottbíráskodásban.
b)
Ha egyik érintett tag sem kér választottbíráskodást, a módosító tag szabadon megvalósíthatja a javasolt módosítást, illetőleg visszavonást.
[…]
(5)   A Szolgáltatáskereskedelmi Tanács eljárásokat hoz létre az engedményes listák kiigazítására vagy módosítására. Bármely tag, amely az engedményes listájában szereplő kötelezettségeit a jelen cikk alapján módosítja vagy visszavonja, köteles az engedményes listáját ezen eljárásoknak megfelelően módosítani.”
11
Az engedményes listák módosításával kapcsolatosan a Szolgáltatáskereskedelmi Tanács által 1999. július 19-én elfogadott eljárási szabályok „A szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény XXI. cikkének (az engedményes listák módosítása) végrehajtására vonatkozó eljárások” című, 1999. október 29-i S/L/80 dokumentumban találhatók (a továbbiakban: eljárási szabályok).
12
Az eljárási szabályok (5) és (6) bekezdése értelmében:
„(5)   A XXI. cikk (2) bekezdése a) pontjának megfelelően lefolytatott tárgyalás végén a módosító tag az érintett tagok által aláírt közös levelet intéz a titkársághoz, valamint megküldi a tárgyalások eredményeit tartalmazó, az érintett tagok kézjegyével ellátott jelentést is. A titkárság a levelet és a jelentést bizalmas dokumentumként megküldi valamennyi tagnak.
(6)   A valamennyi, magát […] [érintettnek] minősítő taggal megállapodásra jutó módosító tag a tárgyalások befejezését követően legkésőbb 15 napon belül a XXI. cikk szerinti tárgyalásokról végleges jelentést küld a titkárságnak, amelyet bizalmas dokumentumként megküldenek valamennyi tagnak. A (20)–(22) bekezdés szerinti hitelesítési eljárás befejeződését követően e módosító tag szabadon végrehajthatja a tárgyalások során megegyezés tárgyát képező és a jelentésben megjelölt változtatásokat, és a WTO tagjainak való megküldés céljából a végrehajtás időpontjáról értesíti a titkárságot. E változtatások nem haladhatják meg az eredetileg közölt módosítást vagy visszavonást, és a tárgyalások során megegyezés tárgyát képező kompenzációt is magukban foglalják.”
13
Az eljárási szabályoknak abban az esetben alkalmazandó (8) bekezdése, ha a kompenzációkról nem jött létre megállapodás, a következőképpen rendelkezik:
„Ha egyetlen magát […] [érintettnek] minősítő tag sem kér […] megfelelő időben választottbíráskodást, a módosító tag a (20)–(22) bekezdés szerinti hitelesítési eljárás befejeződését követően szabadon végrehajthatja a javasolt módosítást vagy visszavonást. […] A módosító tag a WTO tagjainak való megküldés céljából a végrehajtás időpontjáról értesíti a titkárságot.”
14
Az eljárási szabályok (20) bekezdése értelmében:
„A [GATS-hoz] mellékelt engedményes listák hiteles szövegeinek a XXI. cikk alapján hozott intézkedésekből következő módosításai hitelesítés útján lépnek hatályba. Az engedményes lista tervezetét, amely egyértelműen megjelöli a módosítások részleteit, a WTO tagjainak való megküldés céljából közlik a titkársággal. A módosítások a megküldésük időpontjától számított 45 napos időszak végén vagy a módosító tag által megjelölt későbbi időpontban lépnek hatályba […]”
A megkötni tervezett megállapodások tárgya és létrejötte
15
A Bizottság előadja, hogy a Közösség és az akkori tizenkét tagállama egyedi kötelezettségvállalásai engedményes listájának a GATS alapján történő megállapítását követően az 1995-ben és 2004-ben bekövetkezett bővítések szükségessé tették olyan új engedményes lista kidolgozását, amely az addig saját engedményes kötelezettségvállalás-listával rendelkező tizenhárom új tagállamot is magában foglalja.
16
A Bizottság 2004. május 28-án a GATS V. cikkének (5) bekezdése alapján megküldte a tizenhárom új tagállam engedményes listáiban tervezett kötelezettségvállalás-módosítások és -visszavonások listáját a Közösség és tagállamai aktuális engedményes listájával való egységes szerkezetbe foglalásuk érdekében (a továbbiakban: S/SECRET/8 dokumentum). Ezt az értesítést 2005. április 4-én követte egy második, a Máltai Köztársaság, illetve a Ciprusi Köztársaság engedményes listájában szereplő bizonyos kötelezettségvállalások visszavonására vonatkozó értesítés (a továbbiakban: S/SECRET/9 dokumentum).
17
Miután a WTO több tagja is úgy vélte, hogy a kötelezettségvállalások tervezett módosításai és visszavonásai érintik az érdekeiket, a Közösség és 25 tagállama nevében eljáró Bizottság a GATS XXI. cikkének (2) bekezdésével összhangban tárgyalásokat folytatott a kompenzációkról való megállapodás érdekében.
18
Az említett tárgyalások végén a felek a kötelezettségvállalásoknak az S/SECRET/8 dokumentumban említett módosításaira és visszavonásaira figyelemmel megállapodtak a nyújtandó kompenzációkról. Nem tudtak azonban megegyezésre jutni az S/SECRET/9 dokumentumban felsorolt kötelezettségvállalás-visszavonásokra vonatkozó kompenzációkról. A WTO érintett tagjai ez utóbbi tekintetben ugyanakkor egyáltalán nem kértek választottbíráskodást.
19
Amint az a Tanács 2006. július 26-i következtetéseiből kiderül, a Bizottság felhatalmazást kapott az így megtárgyalt megállapodások aláírására, és arra, hogy hitelesítés céljából megküldje a Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak egységes szerkezetbe foglalt engedményes listáját a WTO titkárságának.
20
Az említett következtetések többek között tartalmazzák, hogy „[a]z Európai Közösség és tagállamai által […] vállalt konkrét [helyesen: egyedi] kötelezettségvállalásokra vonatkozó konszolidált ütemterv [helyesen: egységes szerkezetbe foglalt engedményes lista] szétküldésekor a Bizottság jelzi majd, hogy az új ütemterv [helyesen: engedményes lista] az Európai Közösség és tagállamai belső döntéshozatali folyamatainak [helyesen: eljárásainak] lezárását követően lép életbe. Erre vonatkozóan a Bizottság javaslatot nyújt majd be a Tanácsnak”.
21
Tizenhét megállapodást írtak így alá az Argentin Köztársasággal, az Ausztrál Államszövetséggel, a Brazil Szövetségi Köztársasággal, Kanadával, a Kínai Népköztársasággal, a Tajvan, Penghu, Kinmen és Matsu Független Vámterülettel (Kínai Tajpej), a Kolumbiai Köztársasággal, a Kubai Köztársasággal, az Ecuadori Köztársasággal, Hongkonggal (Kína), az Indiai Köztársasággal, Japánnal, a Koreai Köztársasággal, Új-Zélanddal, a Fülöp-szigeteki Köztársasággal, a Svájci Államszövetséggel, illetve az Amerikai Egyesült Államokkal (a továbbiakban: kérdéses megállapodások).
22
A hitelesítési eljárás 2006. december 15-én sikeresen befejeződött.
23
A Bizottság 2007. március 27-én javaslatot tett a Tanácsnak, hogy fogadja el a kérdéses megállapodások megkötésére vonatkozó határozatot az EK 300. cikk (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (1)–(5) bekezdése alapján.
24
Az említett javaslat indokolásában a Bizottság megállapítja többek között, hogy a kérdéses megállapodásokra vonatkozó tárgyalásokat a Közösség és tagállamai nevében abból a feltételezésből kiindulva folytatta, hogy nem lehetett kezdettől fogva kizárni azt, hogy e megállapodásokhoz szükség van a tagállamok jóváhagyására. A tárgyalások során elfogadott kompenzációk jellegére tekintettel a Bizottság azonban úgy véli, hogy a kompenzációk nem haladják meg a Közösség belső hatáskörét, és nem vezetnek a tagállamok jogszabályainak olyan területen való harmonizációjához, ahol azt a Szerződés kizárná, ezért az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése nem alkalmazandó, tehát az említett megállapodások megkötése a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik.
25
A Tanács és az annak keretében ülésező tagállamok ugyanakkor úgy vélik, hogy a kérdéses megállapodások megkötése a Közösség és tagállamai megosztott hatáskörébe tartozik.
26
Következésképpen a tagállamok megindították az említett megállapodások jóváhagyására vonatkozó saját belső eljárásaikat.
27
2007. július 13-án a Tanács konzultált az Európai Parlamenttel a Bizottság fent említett javaslatáról. Ez alkalommal a Tanács tájékoztatta a Parlamentet, hogy a kérdéses megállapodások megkötéséről szóló határozatot mind az EK 300. cikk (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (1)–(5) bekezdésére, mind pedig az EK 300. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EK 71. cikkre, az EK 80. cikk (2) bekezdésére és az EK 133. cikk (6) bekezdésére kívánja alapítani.
28
A Parlament 2007. október 11-i jogalkotási állásfoglalásában jóváhagyta a fent említett javaslatot. Az említett állásfoglalás preambulumbekezdései azonban kizárólag az EK 133. cikk (1) és (5) bekezdésére, valamint az EK 300. cikk (2) és (3) bekezdésére utalnak.
A kérdéses megállapodások formája és tartalma
29
Hangsúlyozva, hogy a kérdéses megállapodások lényegében szinte megegyeznek, a Bizottság csak a Japánnal aláírt megállapodást nyújtotta be. A Tanács megerősíti, hogy e megállapodások lényegében megegyeznek.
30
Az eljárási szabályok (5) bekezdésének megfelelően a Japánnal aláírt megállapodás egyrészről a Bizottság által a Közösség és tagállamai nevében, másrészről pedig Japán által aláírt közös levélben ölt formát (a továbbiakban: közös levél).
31
A közös levél mellékletében az említett (5) bekezdésnek megfelelően szerepel a tárgyalások eredményéről szóló jelentés. E jelentésnek két melléklete van (a továbbiakban: I. melléklet és II. melléklet).
32
Az I. melléklet az új tagállamok kötelezettségvállalásainak engedményes listáiban tervezett módosításokat és visszavonásokat sorolja fel. A mellékletnek két része van.
33
Az I. melléklet A. pontjában található az S/SECRET/8 dokumentumban felsorolt módosítások és visszavonások listája.
34
A horizontális kötelezettségvállalásokat illetően kiterjesztettek bizonyos, a Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak aktuális engedményes listájában szereplő korlátozásokat több új tagállamra. Erről van szó a 3. módozaton keresztül megvalósuló piacra jutásra vonatkozó horizontális korlátozást illetően azon szolgáltatások vonatkozásában, amelyeket a tagállamokban nemzeti vagy helyi szintű közszolgáltatásoknak tekintenek, és amelyek állami monopóliumok vagy magánszolgáltatók számára fenntartott kizárólagos jogok tárgyát képezhetik. Erről van szó továbbá a nemzeti elbánásban való részesülésre vonatkozó azon korlátozásokat illetően, amelyek tárgyát harmadik állam társasága által valamely tagállamban alapított fióktelepek vagy ügynökségek, illetve harmadik állam társaságának valamely tagállam jogszabályainak megfelelően létrehozott bizonyos fióktelepei (3. módozat) képezik, valamint erről van szó a támogatások tekintetében való nemzeti elbánásban való részesülésre vonatkozó korlátozásokat illetően (3. és 4. módozat). Szintén kiterjesztettek több új tagállamra bizonyos, a 4. módozaton keresztül megvalósuló piacra jutásra vonatkozó horizontális korlátozásokat először is a saját vállalatukon belül kihelyezett személyek, másodszor a szolgáltatások értékesítésével kapcsolatos tárgyalások folytatásával vagy a szolgáltatási szerződések megkötésével megbízott kereskedelmi képviselők, harmadszor a valamely tagállamban üzleti jelenlét kialakításával megbízott személyek, negyedszer pedig az olyan jogi személy által szolgáltatásnyújtás érdekében ideiglenesen felvett természetes személyek ideiglenes tartózkodására vonatkozóan, amely a Közösség egyetlen tagállamában sem rendelkezik üzleti jelenléttel.
35
Az I. melléklet A. pontja továbbá a Ciprusi Köztársaság és a Litván Köztársaság által korábban vállalt, a 4. módozaton keresztül megvalósuló piacra jutásra vonatkozó bizonyos horizontális kötelezettségvállalások visszavonásáról rendelkezik.
36
Az ágazatspecifikus kötelezettségvállalások esetében az I. melléklet A. pontja egyrészről kiterjeszt több új tagállamra bizonyos, a Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak aktuális engedményes listájában szereplő korlátozásokat. E korlátozások a következő szolgáltatások piacra jutására vonatkoznak: először is a repülőgépek esetében az üzemeltető nélküli lízing- vagy bérbeadási szolgáltatások (2. és 3. módozat), másodszor a Közösség és tagállamai engedményes listájában foglalt oktatási szolgáltatások, csak amennyiben magánoktatási szolgáltatásokról van szó, harmadszor pedig a banki és egyéb pénzügyi szolgáltatások (1. és 3. módozat). Az említett korlátozások továbbá bizonyos légi szállítási szolgáltatások, úgymint a szállítási szolgáltatások értékesítése és marketingje, valamint a számítógépes helyfoglalási rendszerek tekintetében biztosított nemzeti elbánásra vonatkoznak.
37
Az I. melléklet A. pontja másrészről az űrszállítás és a gyártással kapcsolatos szolgáltatások ágazatai tekintetében bizonyos új tagállamok által korábban megkötött szerződések tárgyát képező ágazatspecifikus kötelezettségvállalások visszavonásáról rendelkezik. Továbbá bizonyos új tagállamok tekintetében a piacra jutásra vonatkozó új ágazatspecifikus korlátozásokat vezet be a légi szállítás (repülőgép bérlése személyzettel) (1–3. módozat) és a közlekedés minden módozatának kisegítő szolgáltatásai (3. módozat) vonatkozásában.
38
Az I. melléklet B. pontja tartalmazza a 4. módozatra vonatkozó nemzeti elbánást illetően a Ciprusi Köztársaság és a Máltai Köztársaság visszavont horizontális, illetve ágazatspecifikus kötelezettségvállalásainak listáját, amelyet az S/SECRET/9 dokumentum foglal magában. Az érintett ágazatspecifikus kötelezettségvállalások a következőkre vonatkoznak: számítógépes és kapcsolódó szolgáltatások, a társadalomtudományi és humántudományi kutatás és fejlesztés területén nyújtott szolgáltatások, biztosítási és kapcsolódó szolgáltatások, banki és egyéb pénzügyi szolgáltatások, szállodai, éttermi és vendéglátó-ipari szolgáltatások, utazási irodák és utazásszervezők szolgáltatásai, valamint tengeri személy- és áruszállítási szolgáltatások.
39
A II. melléklet az S/SECRET/8 dokumentumban említett és az I. melléklet A. pontjába átvett kötelezettségvállalás-módosításokra és -visszavonásokra figyelemmel nyújtott kompenzációk címén megállapodás tárgyát képező kötelezettségvállalásokat említi. A horizontális kötelezettségvállalásokat illetően a II. melléklet a következőkre utal: a tagállamokban közszolgáltatásoknak tekintett szolgáltatásokat illetően a fent említett, a 3. módozaton keresztül megvalósuló piacra jutásra vonatkozó horizontális korlátozással összefüggő kiigazítás, valamint az Osztrák Köztársaságra vonatkozó, befektetéssel összefüggő horizontális korlátozás visszavonása (3. módozat), és a vállalaton belüli kiküldetéseket, valamint a kereskedelmi képviselőket illetően a Máltai Köztársaság és a Ciprusi Köztársaság által vállalt horizontális kötelezettségek visszavonása (4. módozat). A II. melléklet továbbá több tagállamot illetően felsorol a piacra jutásra vagy a nemzeti elbánásra vonatkozó ágazatspecifikus kötelezettségvállalásokat, illetve az azokkal kapcsolatos korlátozások visszavonását. Ezek a következőkre vonatkoznak: mérnöki szolgáltatások (2. és 3. módozat), integrált mérnöki szolgáltatások (3. és 4. módozat), várostervezési és tájrendezési szolgáltatások (2. és 3. módozat), számítógépes és kapcsolódó szolgáltatások (1–4. módozat), reklám (1. módozat), távközlési szolgáltatások, pénzügyi szolgáltatások (bank és biztosítás) (3. módozat), szállodai, éttermi és vendéglátó-ipari szolgáltatások (3. módozat), utazási irodák és utazásszervezők szolgáltatásai (3. módozat), valamint fodrászati szolgáltatások (2. és 3. módozat).
40
A közös levél értelmében a közös levél az I. és a II. melléklettel együtt alkotja a felek közötti megállapodást. A közös levél kimondja, hogy a Közösség és a tagállamok hitelesítés céljából megküldik a kötelezettségvállalásaik egységes szerkezetbe foglalt engedményes listáját a WTO titkárságának, és hogy a felek között lefolytatott tárgyalások eredménye a hitelesítési eljárás befejeződését követően, a belső jóváhagyási eljárások lezárása után a Közösség és tagállamai által meghatározandó időpontban lép hatályba. E levél kifejti továbbá, hogy az S/SECRET/8 és az S/SECRET/9 dokumentumban tervezett módosítások és visszavonások nem lépnek hatályba, amíg a tárgyalások során elfogadott kompenzációk hatályba nem lépnek.
A vélemény iránti kérelem
41
A Bizottság vélemény iránti kérelme a következőképpen hangzik:
„1)
A jelen vélemény iránti kérelemben leírtak szerinti megállapodásoknak a [WTO] azon tagjaival való megkötése, amelyek a [GATS] XXI. cikke értelmében vett érintett tagoknak minősülnek, a Közösség kizárólagos hatáskörébe vagy a Közösség és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartozik?
2)
Az [EK] 133. cikknek az [EK] 300. cikk (2) bekezdésével együttesen értelmezett (1) és (5) bekezdése megfelelő jogalapját képezi-e az olyan aktusnak, amely a fent említett megállapodásoknak az Európai Közösség, vagy a Közösség és annak tagállamai nevében történő megkötésére irányul?”
A tagállamok és az intézmények írásbeli észrevételei
A vélemény iránti kérelemben felvetett két kérdés megfogalmazásáról és vizsgálatuk sorrendjéről
42
A Bizottság hangsúlyozza, hogy a vélemény iránti kérelemben foglalt két kérdés szorosan összefügg, és az egyikkel kapcsolatban ismertetett érvek jelentős része a másikra is érvényes. A Bizottság úgy véli, hogy ha az első kérdésre az a válasz, hogy a kérdéses megállapodások a Közösségnek a közös kereskedelempolitikára vonatkozó kizárólagos hatáskörébe tartoznak, a Tanács által alapul venni kívánt kiegészítő jogalapokat hivatalból el kell vetni.
43
A Tanács, valamint a cseh, a dán, a portugál kormány és az Egyesült Királyság Kormánya úgy véli, hogy a második kérdésre adandó válaszból közvetlenül következik az első kérdésre adandó válasz. Különösen az EK 133. cikk (6) bekezdése, az EK 71. cikk és az EK 80. cikk (2) bekezdése jogalapként való alapulvételének szükségessége ugyanis ipso facto azt jelenti, hogy a kérdéses megállapodások megkötése a Közösség és tagállamai megosztott hatáskörébe tartozik. A portugál kormány és az Egyesült Királyság Kormánya szerint a Bizottság így megfordította a vélemény iránti kérelme alapjául szolgáló kiindulópont és az abból levonható következtetés természetes sorrendjét.
Az első kérdésről
44
A Bizottság szerint a kérdéses megállapodások a közös kereskedelempolitika területéhez, és ezáltal természeténél fogva kizárólagos közösségi hatáskörbe tartoznak.
45
Ez a nyitott és dinamikus politika ugyanis a nemzetközi társadalomban megállapított koncepcióváltásokhoz való állandó alkalmazkodást követel meg, így nem képezheti megszorító értelmezés tárgyát, különben fokozatosan elvesztené jelentőségét. Márpedig ez lenne a helyzet, ha az említett politika a kereskedelem hagyományos aspektusaira korlátozódna, anélkül hogy magában foglalná az olyan megállapodásokat, amelyek – mint a jelen esetben – azon szabályokat módosítják, amelyek szerint a Közösség kötelezettséget vállal arra, hogy megnyitja piacát a WTO más tagországaiból származó szolgáltatások és szolgáltatók számára. Az ilyen megállapodások tárgya ugyanis az említett szolgáltatások kereskedelmének, valamint kereskedelmi forgalmának közvetlen és azonnali elősegítése és szabályozása.
46
Az 1994. november 15-i 1/94. sz. véleményben (EBHT 1994., I-5267. o.) foglaltak, miszerint csak az 1. módozatban nyújtott szolgáltatások tartoznak a kereskedelem területén fennálló kizárólagos közösségi hatáskörbe, e tekintetben meghaladottak, figyelemmel a Nizzai Szerződéssel az EK 133. cikkbe bevezetett módosításokra. E cikk (5) bekezdése ugyanis immár kimondja, hogy a „szolgáltatások kereskedelme” – amely kifejezés a GATS-ból származik, és eltér az EK 49–EK 55. cikkbeli „szolgáltatásnyújtás szabadsága” vagy „szolgáltatások liberalizációja” kifejezésektől – általánosságban a közös kereskedelempolitika körébe tartozik azzal az egyetlen kivétellel, amelyet az EK 133. cikk (6) bekezdése ír elő.
47
Az említett módosítások célja az volt, hogy egyszerűsítse a helyzetet, és erősítse a Közösségnek a WTO-n belül folytatandó tárgyalásokon betöltött szerepét, biztosítva a Közösség fellépésének egységességét, hatékonyságát és hitelességét, valamint lehetővé téve számára, hogy kötelezettségeit jóhiszeműen és gyorsan teljesítse. A WTO-n belüli két- vagy többoldalú tárgyalások ugyanis folyamatos jellegűek, és az ezek eredményeként létrejövő megállapodások – úgymint a kérdéses megállapodások is, amelyek rugalmas és gyors tárgyalásos eljárással pusztán módosítják a GATS címén tett kötelezettségvállalások engedményes listáit – a lehető leggyorsabb megkötést és végrehajtást követelik meg. Az EK 133. cikk Bizottság által javasolt értelmezése van tehát a leginkább összhangban azzal az előfeltevéssel, hogy a Közösség jogrendje összeegyeztethető a nemzetközi közjog szabályaival.
48
A Bizottság szerint a kérdéses megállapodások továbbá nem tartozhatnak az EK 133. cikk (6) bekezdésének hatálya alá, amelyet – mivel kivételt állapít meg az EK 133. cikk (5) bekezdésében megfogalmazott elv alól – szigorúan kell értelmezni.
49
Így különösen az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése, amely az „e tekintetben” kifejezéssel kezdődik, pusztán pontosítja az EK 133. cikk (6) bekezdésének első albekezdésében foglalt elv szükségszerű következményeit. Az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében foglalt kivétel tehát kizárólag akkor alkalmazandó, ha valamely megállapodás Közösség általi megkötése a Közösség általi hatáskörtúllépést eredményezne azon tény miatt, hogy e megállapodás az e második albekezdéssel érintett szolgáltatási ágazatokban a tagállamok belső szabályozását harmonizálja. Ez utóbbi albekezdés így az EK 137. cikk (2) bekezdésének, az EK 149. cikk (4) bekezdésének, az EK 151. cikk (5) bekezdésének és az EK 152. cikk (4) bekezdésének szükségszerű folyománya, amely cikkek pontosan az érintett ágazatokban – azaz a szociális, oktatási, kulturális és audiovizuális, valamint a humán-egészségügyi szolgáltatások területén – való harmonizációs hatáskört zárják ki.
50
A Bizottság szerint az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése semmiképpen nem értelmezhető úgy, hogy bármely megállapodás, amely akár korlátozottan is érinti az említett ágazatok valamelyikét, a Közösség és a tagállamok vegyes hatáskörébe tartozik. Azon tény, hogy e rendelkezés az említett ágazatokra „vonatkozó” megállapodásokra utal, egyébként kizárja a hatálya alól azon megállapodásokat, amelyek nem kifejezetten e területekre vonatkoznak, hanem általános kategóriaként fedik le a szolgáltatások kereskedelmét. Az ettől eltérő megítélés lényegétől fosztaná meg az EK 133. cikk (5) bekezdésének harmadik albekezdését, amely előírja, hogy az ugyanezen ágazatokat érintő horizontális megállapodások megkötéséről a Tanács egyhangúlag határoz.
51
A jelen esetben a kérdéses megállapodások egyáltalán nem harmonizálják az érintett ágazatokat. Ezenkívül az e megállapodásokkal jóváhagyott kompenzációs intézkedések egyike sem vonatkozik kifejezetten ezen ágazatokra, és az utóbbiakra vonatkozó, az oktatási szolgáltatásokat érintő egyetlen kötelezettségvállalás-visszavonás azért sem sértheti a tagállamok esetleges hatáskörét, mert visszaadja nagyobb szabadságukat. Az említett megállapodások tárgyát képező horizontális kötelezettségvállalások általánosságban érintik a szolgáltatások kereskedelmét, anélkül hogy az említett ágazatokra lennének jellemzők.
52
A Parlament lényegében egyetért a Bizottság által előadott érvekkel. A közösségi hatáskör kizárólagos jellegét igazolja mind annak szükségessége, hogy a Közösségnek el kell tudnia látni a közös érdek védelmére vonatkozó feladatát, mind pedig annak szükségessége, hogy a területén meg kell akadályoznia a verseny torzulását és a kereskedelmi forgalom megzavarását.
53
Az EK 133. cikk (5) bekezdésében a tagállamok arra irányuló akarata jelenik meg, hogy a kibővült Unió keretében a kereskedelempolitika tényleges érvényesülése biztosított legyen, annak területéhez sorolva a nemzetközi gazdasági kapcsolatok szabályozásában jelentős tényezőt képező szolgáltatásokat.
54
Az EK 133. cikk (5) bekezdése negyedik albekezdésének olyan értelmezése, miszerint a közös kereskedelempolitika már nem kizárólagos jellegű, ha a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozik, megfosztaná hatékony érvényesülésüktől az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdését és a Nizzai Szerződéssel bevezetett módosításokat. Ugyanez érvényes arra az esetre is, ha az EK 133. cikk (6) bekezdésének második és harmadik albekezdését úgy kellene értelmezni, hogy bármely olyan horizontális kereskedelmi megállapodásnak, amely érintheti az e rendelkezések tárgyát képező szolgáltatásokat, vegyes jellegűnek kell lennie.
55
Valamennyi észrevételeket előterjesztő kormány és a Tanács ezzel szemben úgy véli, hogy a kérdéses megállapodások megkötése a Közösség és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartozik. Álláspontjuk és érveik a következőképpen foglalhatók össze.
56
Először is az olasz kormány előadja, hogy mivel a GATS-ot vegyes megállapodásként kötötték, a nemzetközi jog általános elvei és a jogbiztonság megköveteli, hogy a kérdéses, azt módosító megállapodásokat is így kössék meg.
57
Másodszor a lengyel kormány úgy érvel, hogy mivel a Közösség csak átruházott hatáskörökkel rendelkezik, a Közösség és a tagállamok megosztott hatásköre a főszabály, míg a kivételt képező kizárólagos közösségi hatáskör fennállásához vagy az szükséges, hogy azt a Szerződés kifejezetten említse, vagy az, hogy ellenőrizzék azon szigorú feltételeket, amelyek teljesülése esetén az ítélkezési gyakorlat értelmében benne foglalt kizárólagos hatáskör fennállása állapítható meg.
58
Harmadszor a Tanács, a cseh, a dán, a görög és a spanyol kormány, Írország, valamint az olasz, a holland, a lengyel, a román, a finn és a svéd kormány, továbbá az Egyesült Királyság Kormánya megjegyzi, hogy a kötelezettségvállalások engedményes listáinak módosítása során felmerült állítólagos késedelmekkel vagy gyakorlati nehézségekkel, vagy a közösségi fellépés hitelessége és hatékonysága elvesztésének állítólagos veszélyével kapcsolatos megfontolások nem befolyásolhatják a Közösség és tagállamai közötti hatáskörmegosztást. A német kormány hozzáteszi, hogy a közösségi jogrenden belüli hatáskörmegosztást nem érinthetik a nemzetközi megállapodásokból eredő megfontolások, amely megállapodások nem élveznek semmilyen elsőbbséget a Szerződéssel szemben, és amelyek jogszerűsége éppen ellenkezőleg a Szerződés tiszteletben tartásától függ.
59
Végül egyes kormányoknak komoly kétségeik vannak afelől, hogy a nemzeti jóváhagyási eljárások által okozott késedelem az egyedi kötelezettségvállalások engedményes listáinak módosításával kapcsolatos eljárás jelentős elhúzódásához vezethet. A vegyes megállapodások gyakorlata ugyanis jól bevált, miközben a Közösség és tagállamai összehangoltan gyakorolják hatáskörüket a Bizottság tényleges irányítása mellett. Írország, valamint a holland kormány és az Egyesült Királyság Kormánya emlékeztet továbbá arra, hogy e tekintetben a tagállamok és a közösségi intézmények kötelesek együttműködni.
60
Negyedszer a Tanács azt állítja, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének első albekezdése, amely előírja, hogy a Tanács nem kötheti meg a megállapodást, ha az olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek túlterjeszkednének a Közösség belső hatáskörén, alkalmazandó a jelen esetben, úgyhogy a kérdéses megállapodásokat a tagállamoknak is meg kell kötniük. E megállapodásokban ugyanis több olyan kompenzációs kötelezettségvállalás is van – úgymint az Egyesült Királyság által a gazdasági szükségletek tekintetében a mérnöki szolgáltatások vonatkozásában alkalmazott tesztek elvetésére irányuló, vagy a Finn Köztársaságot illetően a 3. módozatban nyújtott pénzügyi szolgáltatások tekintetében az állandó lakóhely feltételének kevésbé megszorító értelmezésére vonatkozó kötelezettségvállalás –, amelyek olyan területekre vonatkoznak, amelyek tekintetében a Szerződés nem tartalmaz a Közösség belső hatáskörét igazoló jogalapot.
61
Ötödször az e tekintetben észrevételeket előterjesztő kormányok többsége és a Tanács úgy véli, hogy – ahogyan a jogalap megválasztásával kapcsolatos második kérdés vizsgálata során kifejtik – a kérdéses megállapodások az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartoznak. Márpedig e rendelkezésnek már a szövege is megerősíti a hatáskör megosztott jellegét, mivel az abban szereplő területeken a megállapodások megkötéséhez a Közösség és a tagállamok együttes fellépését követeli meg.
62
Hatodszor, ami az EK 71. cikk és az EK 80. cikk (2) bekezdését illeti, amelyek – ahogyan az észrevételeket előterjesztő kormányok többsége és a Tanács a második kérdés vizsgálata keretében kifejti – az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdésében foglaltaknak megfelelően a kérdéses megállapodások megkötésének szabályozására hivatottak, az említett kormányok és a Tanács hangsúlyozza, hogy a közlekedés területén fennálló közösségi hatáskör jellegénél fogva nem kizárólagos. Továbbá a jelen esetben a belső hatáskörök gyakorlása miatti benne foglalt külső hatáskör fennállásával kapcsolatos ítélkezési gyakorlat alapján sem kerülhetnek az említett megállapodások kizárólagos közösségi hatáskörbe, mivel nem érintik a közlekedés területére vonatkozó belső közösségi szabályokat.
63
Hetedszer az észrevételeket előterjesztő tagállamok és a Tanács általánosabban arra utalnak, hogy nem osztják a Bizottság által az EK 133. cikk egészének adott értelmezést.
64
A cseh kormány, Írország, az olasz, a litván, a holland, a lengyel, a román, a finn és a svéd kormány, az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Tanács úgy véli, hogy a közös kereskedelempolitikának az EK 133. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó részeitől eltérően – amelyek magukban foglalják különösen az árukereskedelmet és az 1. módozat szerinti szolgáltatásnyújtást, és amelyek a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartoznak – az EK 133. cikk (5) bekezdése első albekezdésének hatálya alá tartozó területek, köztük a 2–4. módozatban nyújtott szolgáltatások területe, amelyekre a kérdéses megállapodások elsődlegesen vonatkoznak, nem tartoznak ilyen kizárólagos hatáskörbe.
65
E megállapítás különösen világosan és egyértelműen következik magából az EK 133. cikk (5) bekezdése negyedik albekezdésének szövegéből, amely szerint az említett (5) bekezdés nem érinti a tagállamok azon jogát, hogy megállapodásokat tartsanak fenn vagy kössenek.
66
A Bizottság véleményével ellentétben az, ha úgy értelmezzük az EK 133. cikk (5) bekezdését, hogy az nem ruház a Közösségre kizárólagos hatáskört, nem fosztja meg hatékony érvényesülésüktől a Nizzai Szerződéssel bevezetett módosításokat. A spanyol és a svéd kormány szerint e rendelkezés előnye különösen, hogy immár egyértelműen megerősíti a szolgáltatások területén meglévő kereskedelmi jellegű közösségi hatáskör fennállását, és meghatározza annak korlátait is. A svéd kormány és az Egyesült Királyság Kormánya szerint az EK 133. cikk (5) bekezdésének, különösen második és harmadik albekezdésének továbbá az a sajátos tárgya, hogy a szóban forgó területen különböző eljárási szabályokat állapítson meg.
67
Az észrevételeket előterjesztő többi kormánytól és a Tanácstól eltérően a spanyol kormány úgy véli, hogy a „szolgáltatások kereskedelmének” az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdése értelmében vett fogalma nem hasonlítható a GATS-ban szereplő megfelelő fogalomhoz, és csak az 1. és 2. módozatban nyújtott szolgáltatásokat foglalja magában, mivel lényegében csak ezek felelnek meg a Szerződés értelmében vett szolgáltatásnyújtás fogalmának.
A második kérdésről
68
A Bizottság szerint függetlenül attól, hogy a kérdéses megállapodások megkötése a Közösség kizárólagos hatáskörébe vagy a tagállamokkal megosztott hatáskörbe tartozik-e, az e megállapodások megkötése céljából elfogadott közösségi jogi aktus egyetlen jogalapjának az EK 300. cikk (2) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (1)–(5) bekezdésének kell lennie.
69
Valamennyi e tekintetben észrevételeket előterjesztő kormány és a Tanács azonban úgy véli, hogy egyrészről az EK 300. cikk (3) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett EK 71. cikket és az EK 80. cikk (2) bekezdését, másrészről az EK 300. cikk (3) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (6) bekezdését is alapul kell venni.
Az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdéséről
70
A Bizottság emlékeztet arra, hogy az első kérdés vizsgálata keretében általa kifejtett okok miatt az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése szerinte nem alkalmazható a kérdéses megállapodásokat illetően.
71
A Bizottság másodlagosan hozzáteszi, hogy még ha e rendelkezés alkalmazandó is lenne, nem képezheti az említett megállapodások megkötéséről szóló közösségi jogi aktus jogalapját. Az említett rendelkezés ugyanis pusztán kivételt határoz meg a Közösségnek a kereskedelempolitika területére vonatkozó kizárólagos hatásköre alól, fenntartva a tagállamok versengő hatáskörét.
72
A német, a holland, a lengyel, a román kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Tanács azonban úgy véli, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése közösségi fellépés jogalapját képezheti, mivel pontosítja az EK 133. cikk alkalmazási feltételeit, korlátozza a Közösségnek az e cikk (5) bekezdése alapján fennálló hatáskörét, és külön, megosztott jellegű közösségi hatáskört hoz létre.
73
Az észrevételeket előterjesztő kormányok többsége és a Tanács továbbá úgy érvel, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó a jelen esetben.
74
A kérdéses megállapodások ugyanis azokat a kötelezettségvállalásokat módosítják, amelyek kifejezetten az e rendelkezésben említett szolgáltatásokra vonatkoznak, azaz az oktatási szolgáltatásokra vonatkozó ágazatspecifikus kötelezettségvállalásokat és a támogatásokra vonatkozó horizontális kötelezettségvállalásokat. Emellett az e megállapodásokkal módosított horizontális kötelezettségvállalások lefedik a Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak engedményes listájában szereplő valamennyi ágazatot, különösen a 3. és 4. módozatban nyújtott kulturális, oktatási, humán-egészségügyi és szociális szolgáltatások ágazatait.
75
Egyrészről a cseh, a dán, a német, a görög és a spanyol kormány, Írország, a litván, a portugál, a román, a finn kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Tanács vitatja a Bizottság által a kötelezettségvállalások visszavonása és azok növelése között tett különbségtételt. A kötelezettségvállalás bármely olyan módosítása, amely a tagállamok szabadságát korlátozza, vagy azt visszaállítja, olyan kötelezettséget képez, amelyet csak az érintett területen fennálló hatáskör gyakorlója vállalhat.
76
Másrészről az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének a Bizottság általi, e tekintetben való értelmezése, amelyet ezen intézmény az első kérdés vizsgálata keretében kifejtett, több okból is vitatott.
77
Először is a holland, a lengyel és a svéd kormány úgy érvel, hogy az említett rendelkezést nem kell megszorítóan értelmezni, különösen mivel nem állapít meg kivételt a Közösség valamely állítólagos kizárólagos hatásköre alól.
78
Másodszor a cseh, az olasz, a litván, a holland, a lengyel, a román, a finn kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Tanács azt állítja, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének első és második albekezdését a Bizottság állításával ellentétben nem lehet összevonni. Az ezzel kapcsolatos érveik a következőképpen foglalhatók össze.
79
Az EK 133. cikk (6) bekezdésének első albekezdése egyáltalán nem korlátozódik az ugyanezen rendelkezés második albekezdésében említett szolgáltatási ágazatokra, hanem valamennyi olyan esetre vonatkozik, ahol a Közösségnek nincs belső hatásköre, amelyekre egyébként a harmonizáció, amint az a „különösen” kifejezés használatából következik, csak példa. E második albekezdés ennélfogva egyáltalán nem korlátozódik az EK 133. cikk (6) bekezdése első albekezdésének pontosítására azon szolgáltatási területek állítólagos felsorolásával, amelyeken az egyedül fellépő Közösség nem harmonizálhatja a nemzeti jogszabályokat. Az említett második albekezdés szerinti területek egyébként nem felelnek meg teljesen azoknak, ahol a Közösség nem rendelkezik belső hatáskörrel a harmonizáció elvégzésére, mivel nem említi különösen a foglalkoztatás vagy a szakképzés területét, amelyekkel kapcsolatban az EK 129. cikk és az EK 150. cikk (4) bekezdése pedig kizárja az ilyen harmonizációt. Ezenkívül a Szerződés nem tartalmaz harmonizációs tilalmat az audiovizuális szolgáltatások tekintetében, pedig azt az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése szintén említi.
80
Harmadszor a cseh, a német, a görög, a lengyel, a portugál és a finn kormány úgy érvel, hogy az EK 133. cikk (5) bekezdésének harmadik albekezdése szigorúan eljárási rendelkezés, amely egyáltalán nem érinti a közösségi hatáskör kizárólagos vagy megosztott jellegét.
81
Negyedszer a kérdéses megállapodások az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében említett szolgáltatási ágazatokra „vonatkoznak”.
82
A cseh és a német kormány, Írország, valamint az olasz és a román kormány szerint az említett rendelkezésben szereplő „vonatkozó” kifejezés – bármely nyelvi változatról is van szó – semmiképpen sem egyértelmű, és nem is eredményezheti e rendelkezés alkalmazásának kizárólag azon megállapodásokra való korlátozását, amelyek „kizárólag” vagy „főként” ilyen szolgáltatási ágazatokra vonatkoznak, amint azt a Bizottság állítja a pusztán jelentéstani vagy szó szerinti értelmezés eredményeként.
83
A litván kormány és az Egyesült Királyság Kormánya szerint az így használt kifejezések éppen ellenkezőleg azt jelentik, hogy az érintett ágazatok valamelyikébe tartozó szolgáltatások kereskedelmének egyes vonatkozásait szabályozó bármely megállapodás e rendelkezés hatálya alá tartozik. A cseh és a román kormány, valamint az Egyesült Királyság Kormánya úgy véli, hogy ez az egyetlen olyan értelmezés, amely megfelel a Nizzai Szerződés megalkotói azon nyilvánvaló szándékának, hogy az említett EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében említett érzékeny ágazatok, amelyek tekintetében a Közösség belső szinten csak támogató, összehangoló vagy kiegészítő hatáskörrel rendelkezik, ne kerülhessenek ki a tagállamok hatásköréből.
84
A holland kormány szerint a Bizottság által javasolt értelmezést továbbá cáfolja magának az EK 133. cikk (5) bekezdése harmadik albekezdésének szövege, mivel e rendelkezés a szavazás alkalmazandó szabályait ismerteti „horizontális megállapodások” esetén „annyiban, amennyiben az ilyen megállapodás[ok] […] a (6) bekezdés második albekezdését is érinti[k]”.
Az EK 71. cikkről és az EK 80. cikk (2) bekezdéséről
85
A Bizottság azt állítja, hogy noha az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdéséből az következik, hogy a közlekedés területére vonatkozó megállapodások nem tartoznak a közös kereskedelempolitika körébe, ez nem vonatkozik a kérdéses, a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó megállapodásokra. Sem céljuk, sem tárgyuk, sem pedig hatásuk nem irányul ugyanis a szállítási szolgáltatások szabályozására, és e tekintetben egyébként bizonyos, a tengeri vagy légi szállítási szolgáltatásokra vonatkozó kötelezettségvállalások visszavonására korlátozódnak.
86
A szállítási szolgáltatásokra gyakorolt bármely hatás mindenképpen csak járulékos jellegű a kérdéses megállapodások alapvetően kereskedelmi jellegű tárgyához képest, úgyhogy jogalapként kizárólag az EK 133. cikk (1)–(5) bekezdését kell előnyben részesíteni, amint az mind a Bíróságnak a megfelelő jogalap megválasztására vonatkozó ítélkezési gyakorlatából, mind pedig a jogalkotási gyakorlatból következik, amely különböző példákkal szolgál olyan belső vagy egyezményi jellegű jogi aktusokra, amelyek járulékos jelleggel közvetlen hatást gyakorolnak a szállítási szolgáltatásokra, de amelyeket a Szerződés közlekedésre vonatkozó rendelkezéseire való utalás nélkül fogadtak el.
87
A Parlament lényegében osztja a Bizottság álláspontját.
88
Az észrevételeket előterjesztő kormányok többsége és a Tanács azonban úgy véli, hogy az EK 71. cikk és az EK 80. cikk (2) bekezdésének alkalmazása azért szükséges, mert a kérdéses megállapodásokkal módosított és visszavont ágazatspecifikus kötelezettségvállalás közül több a szállítási szolgáltatásokra vonatkozik, és mert a kompenzáció címén visszavont, módosított vagy nyújtott horizontális kötelezettségvállalások többek között e szolgáltatásokra is vonatkoznak. Vitatják a Bizottság által javasolt értelmezést, miszerint csupán a kizárólag vagy elsődlegesen a közlekedési ágazatot érintő megállapodások tartoznak az EK 133. cikk (6) bekezdése harmadik albekezdésének hatálya alá, a horizontális megállapodások nem.
89
Először is a cseh és a dán kormány, Írország, az olasz, a litván, a holland, a lengyel, a portugál, a finn kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Tanács hangsúlyozza, hogy az állandó ítélkezés gyakorlat értelmében a közlekedés még a GATS-hoz hasonló kereskedelmi megállapodás keretében sem tartozik a közös kereskedelempolitika körébe. Ez az acquis immár kifejezetten szerepel az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdésében, amely e tekintetben előírja, hogy a közlekedés területén a megállapodások megtárgyalására és megkötésére „továbbra is” a közös közlekedéspolitikára vonatkozó rendelkezések az „irányadók”.
90
Másodszor a dán kormány és az Egyesült Királyság Kormánya az említett rendelkezésbeli terminológiára hívja fel a figyelmet, amely a különböző nyelvi változatokban tág értelemben utal a közlekedés „területét” érintő megállapodásokra.
91
Harmadszor a dán kormány előadja, hogy a Bizottság által javasolt értelmezés figyelmen kívül hagyja mind az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdése által követett célkitűzést, mind pedig e rendelkezés hatékony érvényesülésének szükségességét. Hiábavaló lenne ugyanis az EK 133. cikk keretében pontosítani azt, hogy a kizárólag a közlekedés területére vonatkozó megállapodás a közös közlekedéspolitika körébe tartozik. Az e (6) bekezdés harmadik albekezdésében foglalt egyértelmű szövegbeli utalások célja és hatékony érvényesülése éppen arra irányul, hogy teljesen kizárja az elsődleges és járulékos jellegű elemek alapján történő jogalapválasztásra vonatkozó ítélkezési gyakorlat alkalmazásának lehetőségét.
92
Negyedszer a cseh kormány és az Egyesült Királyság Kormánya szerint az említett ítélkezési gyakorlat ráadásul csak akkor alkalmazható, ha a Szerződés olyan rendelkezései közül kell választani, amelyek a Közösségnek különböző célokra biztosítanak hatásköröket, nem pedig akkor, ha a jogalapok ütközésén túlmenően a Közösség és a tagállamok közötti hatásköri összeütközés is fennáll.
93
Ötödször a cseh, a holland, a román és a finn kormány, az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Tanács előadja, hogy a kérdéses megállapodásoknak a közlekedési ágazatra vonatkozó rendelkezései semmiképpen nem járulékos jellegűek. A Tanács szerint először is nincs olyan szempont, amely alapján meg lehetne jelölni azokat a szolgáltatási ágazatokat, amelyek a többihez képest járulékosabbak. Továbbá a román kormány hangsúlyozza, hogy a kérdéses megállapodásokkal a kötelezettségvállalások engedményes listáiban tett különféle módosítások ugyanolyan mértékben szükségesek az e megállapodások által követett cél eléréséhez, azaz az említett listáknak a bekövetkezett bővítéseket követően történő egységes szerkezetbe foglalásának biztosításához. Végül a holland, a román és a finn kormány úgy érvel, hogy az e megállapodásokban foglalt, a közlekedés területére jellemző egyedi kötelezettségvállalások nem minősülnek olyan kiegészítő intézkedéseknek sem, amelyek az említett megállapodásokban foglalt főintézkedés tényleges érvényesülésének biztosításához szükségesek.
94
A dán kormány és az Egyesült Királyság Kormánya szerint a jelentős számú egyedi kötelezettségvállalás-módosítással érintett közlekedési ágazat sokkal inkább meghatározó jellegű. A dán kormány hozzáteszi, hogy az ilyen módosítások egyébként különös jelentősséggel bírnak, mert többek között a 3. és 4. módozatot érintik, amelyek alapvető fontosságúak a nemzetközi tengeri személyszállítás területén, amelyet bizonyos, az e területen való szolgáltatásnyújtásra jellemző tevékenységek helyszíni gyakorlásának szükségessége jellemez.
95
Hatodszor, ami a Bizottság által bemutatott jogalkotási gyakorlatot illeti, azt mind a cseh és a dán kormány, Írország, az olasz, a litván, a holland, a román és a finn kormány, továbbá az Egyesült Királyság Kormánya, mind pedig a Tanács teljesen irrelevánsnak tartja.
A Bíróság álláspontja
A kérdéses megállapodások tárgyáról
96
Nem vitatott, hogy a GATS XXI. cikke (2) bekezdése a) pontjában foglaltaknak megfelelően a kérdéses megállapodások II. mellékletében foglalt kompenzációk a WTO azon tagjaival megtárgyalt „megállapodás” tárgyát képezték, akik az S/SECRET/8 dokumentumban bejelentett kötelezettségvállalás-visszavonások és -módosítások által érintettnek minősítették magukat.
97
Ami az S/SECRET/8 és az S/SECRET/9 dokumentumban szereplő kötelezettségvállalás-visszavonásokat és -módosításokat illeti, amelyeket a kérdéses megállapodások I. mellékletének A. pontja, illetve I. mellékletének B. pontja átvett, a Bizottság a Bíróság kérdésére válaszolva a tárgyaláson előadta, hogy azok nem képezik a felek közötti megállapodás tárgyát, és ennélfogva a Bíróságnak az EK 300. cikk (6) bekezdése alapján indított eljárás keretében nem kell figyelembe vennie azokat. Egyrészről a WTO tagjai akkor is jogosultak a kötelezettségvállalások visszavonására vagy módosítására, ha más tagok ezt ellenzik. Másrészről sosem született megállapodás az S/SECRET/9 dokumentumban meghatározott kötelezettségvállalásokkal összefüggő kompenzációkról.
98
Ezen állításnak, amelyet a dán, a görög és a spanyol kormány, Írország, a lengyel, a finn és a svéd kormány, valamint a Tanács vitat, nem lehet helyt adni.
99
Ahogyan ugyanis utóbbiak érveltek, először is emlékeztetni kell arra, hogy a közös levél kifejezetten kimondja, hogy az I. melléklet e levéllel és a II. melléklettel együtt alkotja a felek közötti megállapodást, és kifejti továbbá, hogy az S/SECRET/8 és az S/SECRET/9 dokumentumban javasolt módosítások és visszavonások csak a kérdéses megállapodások II. mellékletében foglalt kompenzációs kötelezettségvállalások hatálybalépésével lépnek hatályba.
100
Továbbá közelebbről az S/SECRET/8 dokumentumban foglalt és a kérdéses megállapodások I. mellékletének A. pontjába átvett kötelezettségvállalás-módosításokat és -visszavonásokat illetően emlékeztetni kell arra, hogy a GATS XXI. cikke (2) bekezdésének a) pontjából kitűnik, hogy a kompenzációkról való megállapodás érdekében folytatott tárgyalások során a különböző érintett tagoknak arra kell törekedniük, hogy megmaradjon a tárgyalásokat megelőzően vállalt engedményes listákban szereplő egyedi kötelezettségeknél kereskedelmi szempontból nem kevésbé kedvező, kölcsönösen előnyös kötelezettségek általános szintje. A tárgyalások során elfogadott kompenzációk így közvetlenül a tervezett visszavonásoktól és módosításoktól függnek, és ellentételezésként hozzá kell járulniuk az általuk esetlegesen érintett egyensúly helyreállításához.
101
Ebből következik, hogy noha a WTO valamely tagja által tervezett kötelezettségvállalás-módosításokat és -visszavonásokat eredetileg e tag egyoldalúan határozza meg, a kompenzációkról való tárgyalások lezárásával a kompenzációk, valamint e módosítások és visszavonások elválaszthatatlanul összekapcsolódnak. Ezt megerősíti különösen az eljárási szabályok (6) bekezdése, amely kifejti, hogy az engedményes listák egyik, ilyen megállapodásból következő tényleges módosítása sem haladhatja meg az eredetileg közölt módosításokat vagy visszavonásokat, és a tárgyalások során megegyezés tárgyát képező valamennyi kompenzációt magában foglalja.
102
Végül közelebbről az S/SECRET/9 dokumentumban foglalt és a kérdéses megállapodások I. mellékletének B. pontjába átvett kötelezettségvállalás-módosításokat és -visszavonásokat illetően a közös levélből valóban kitűnik, hogy azok nem vezettek a kompenzációkról való megállapodáshoz, sem pedig választottbíráskodás iránti kérelemhez. A GATS XXI. cikke (3) bekezdésének b) pontjából és az eljárási szabályok (8) bekezdéséből kitűnik, hogy ilyen esetben e módosítások és visszavonások kezdeményezője főszabály szerint szabadon és egyoldalúan végrehajthatja azokat a hitelesítési eljárás befejeződését követően.
103
A jelen esetben azonban kitűnik, hogy mind az S/SECRET/8, mind pedig az S/SECRET/9 dokumentum ugyanazon célkitűzést követi, azaz az új tagállamok engedményes kötelezettségvállalás-listáinak kiigazítását, valamint azoknak a Közösség és tagállamai aktuális engedményes kötelezettségvállalás-listájával való egységes szerkezetbe foglalását az új tagállamok Unióhoz való csatlakozását követően, és hogy azok e tekintetben, ahogyan különösen a jelen vélemény 99. pontjában foglalt fejtegetésekből kitűnik, elválaszthatatlan egységet alkotnak.
104
Továbbá nem vitatott, hogy mind az I. mellékletbe átvett kötelezettségvállalás-módosítások és -visszavonások, mind pedig a II. mellékletben foglalt kompenzációk arra hivatottak, hogy kötelező jelleget öltsenek a kérdéses megállapodásokban részes felek vonatkozásában, éppúgy mint a WTO többi tagja tekintetében.
105
A fentiek összességéből következik, hogy e módosítások, visszavonások és kompenzációk alkotják a kérdéses megállapodások tartalmát, amelyet a vélemény iránti kérelem megválaszolása érdekében figyelembe kell venni.
A Bírósághoz intézett kérdések tárgyáról és vizsgálatuk sorrendjéről
106
A Bizottság által benyújtott vélemény iránti kérelem egyrészről azon kérdésre vonatkozik, hogy a Közösség jogosult-e egyedül megkötni a kérdéses megállapodásokat, másrészről pedig az azon jogi aktus alapjául szolgáló megfelelő jogalap megválasztására, amellyel a Közösség e megállapodásokat meg kívánja kötni. Ez utóbbi tekintetben a vélemény tárgya közelebbről annak eldöntése, hogy a Közösség ahhoz való hozzájárulását, hogy e megállapodások őt kössék, kizárólag az EK 300. cikk (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (1)–(5) bekezdésére kell-e alapítani, ahogyan a Bizottság állítja, vagy e célból figyelembe kell venni az EK 300. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (6) bekezdését, az EK 71. cikket és az EK 80. cikk (2) bekezdését is, ahogyan a Tanács szándékozik tenni.
107
Emlékeztetni kell arra, hogy az EK 300. cikk (6) bekezdése szerinti eljárás lehetővé kívánja tenni, hogy a megállapodás megkötése előtt eldöntsék azon kérdést, hogy a megállapodás összeegyeztethető-e a Szerződéssel. Az említett rendelkezés célja tehát azon bonyodalmak megelőzése, amelyek a Közösséget kötelező nemzetközi megállapodásoknak a Szerződéssel való összeegyeztethetőségével kapcsolatos jogvitákból erednének (lásd különösen az 1975. november 11-i 1/75. sz. véleményt [EBHT 1975., 1355., 1360. o.]).
108
Így az EK 300. cikk (6) bekezdése szerinti eljárásnak minden olyan kérdést alá kell vetni, amely bírói megítélés tárgyát képezheti, amennyiben e kérdések a Szerződés tekintetében kételyeket vethetnek fel a megállapodás anyagi jogi vagy formális érvényességével kapcsolatban (a fent hivatkozott 1/75. sz. vélemény [1361. o.] és az 1995. március 24-i 2/92. sz. vélemény [EBHT 1995., I-521. o.] 14. pontja). Valamely megállapodás Szerződéssel való összeegyeztethetőségének megítélése e tekintetben nem csupán az anyagi jog rendelkezéseitől függhet, hanem azon rendelkezésektől is, amelyek a Közösség hatáskörét, eljárását vagy intézményi szervezetét érintik (az 1979. október 4-i 1/78. sz. vélemény [EBHT 1979., 2871. o.] 30. pontja).
109
A Bíróság bevett értelmezése szerint ki lehet kérni a Bíróság véleményét különösen a Közösség és a tagállamok közötti, harmadik államokkal meghatározott megállapodás megkötésére vonatkozó hatáskörök megosztásának kérdéseiről. Az eljárási szabályzat 107. cikkének 2. §-a megerősíti ezt az értelmezést (lásd legutóbb a 2006. február 7-i 1/03. sz. vélemény [EBHT 2006., I-1145. o.] 112. pontját).
110
Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a megfelelő jogalap megválasztása alkotmányos jelentőségű. A kizárólag átruházott hatáskörökkel rendelkező Közösségnek ugyanis a Szerződés olyan rendelkezésére kell alapítania az általa megkötni kívánt megállapodást, amely felhatalmazza őt e jogi aktus jóváhagyására. A hibás jogalap alapulvétele tehát érvénytelenítheti magát a megállapodás megkötéséről szóló jogi aktust, és ennélfogva érvénytelenné teheti a Közösség ahhoz való hozzájárulását, hogy az általa aláírt megállapodás őt kösse. Erről van szó különösen akkor, ha a Szerződés nem biztosít a Közösség számára elegendő hatáskört a megállapodás egészének ratifikálásához, ami miatt meg kell vizsgálni a tervezett megállapodás harmadik országokkal való megkötésére vonatkozó hatásköröknek a Közösség és a tagállamok közötti megosztását, vagy pedig akkor, ha a megállapodás megkötéséről szóló említett jogi aktus megfelelő jogalapja a közösségi intézmények által ténylegesen követettől eltérő jogalkotási eljárást ír elő (a 2001. december 6-i 2/00. sz. vélemény [EBHT 2001., I-9713. o.] 5. pontja).
111
A Bíróságnak feltett két kérdés vizsgálatának sorrendjét illetően el kell ismerni, hogy – ahogyan a beavatkozók többsége kiemelte, és amint egyébként maga a Bizottság is elismeri – a kérdéses megállapodások megkötésére vonatkozó közösségi hatáskör kizárólagos vagy nem kizárólagos jellege, és az ugyanezen célból alkalmazandó jogalap két, egymással igen szorosan összefüggő kérdést képez.
112
Azon kérdés ugyanis, hogy kizárólag a Közösség rendelkezik-e a megállapodás megkötésére vonatkozó hatáskörrel, vagy e hatáskör a tagállamokkal megosztott, különösen azon közösségi rendelkezések hatályától függ, amelyek hatáskörrel ruházhatják fel a közösségi intézményeket az ilyen megállapodásban való részvételre (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott 2/92. sz. vélemény 12. pontját).
113
Szintén együttesen kell megvizsgálni azon jogalapok meghatározásának kérdését, amelyeken a Közösségnek a kérdéses megállapodások megkötésére vonatkozó hatásköre alapul, és azon kérdést, hogy e közösségi hatáskör adott esetben kizárólagos jellegű-e, vagy épp ellenkezőleg a tagállamok megőrzik az említett megállapodások megkötésére vonatkozó hatáskör egy részét.
A Közösségnek a kérdéses megállapodások megkötésére vonatkozó hatásköréről és az e megállapodások megkötésére vonatkozó jogalapokról
114
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a jelen esetben a kérdéses megállapodások a GATS-ot és közelebbről annak azon mellékletét módosítják, amely a WTO tagjai egyedi kötelezettségvállalásainak engedményes listáit tartalmazza. A GATS mind a Közösség, mind pedig a tagállamai által kötött vegyes megállapodás. A Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak egyetlen engedményes listája, amelynek módosítását célozzák különösen a kérdéses megállapodások, a WTO többi tagja engedményes listáinak mintájára több egyedi kötelezettségvállalást sorol fel, amelyek hozzájárulnak a WTO különböző tagjainak kötelezettségvállalásai közötti multilaterális egyensúly kialakításához.
115
E körülmények között már most hangsúlyozni kell, hogy a Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak engedményes listája nem képezheti a tagállamok egyoldalú beavatkozásával való módosítás tárgyát, függetlenül attól, hogy a tagállamok egyénileg vagy közösen járnak-e el. Ilyen esetben a Közösség részvétele nélkülözhetetlen.
116
Ugyanezen körülmények ugyanakkor nem szükségképpen járnak azzal, hogy erről van szó a tagállamoknak a kérdéses megállapodásokban való részvételét illetően is. Az említett államok részvételének esetleges szükségessége ugyanis a jelen esetben különösen azon kérdéstől függ, hogy az EK 133. cikk Nizzai Szerződés általi módosításainak köszönhetően a külső közösségi hatáskört illetően nem következett-e be olyan fejlődés, amely igazolhatná az említett megállapodásoknak kizárólag a Közösség általi megkötését, amely kérdés vizsgálatára a jelen véleményben sor kerül.
A közös kereskedelempolitikára vonatkozó EK 133. cikk (1) és (5) bekezdésének alapulvételéről
117
Az EK 133. cikk (1) és (5) bekezdése értelmében a Közösségnek a kérdéses megállapodások megkötésében való részvételére vonatkozó hatásköre bizonyos.
118
Egyrészről nem vitatott, hogy az említett megállapodások különösen az 1. módozatban nyújtott szolgáltatásokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaznak. Márpedig, ahogyan a Bíróság a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 44. pontjában kimondta, a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtást magában foglaló ilyen módozat az EK 133. cikk (1) bekezdése szerinti közös kereskedelempolitika fogalmába tartozik. Ez utóbbi rendelkezés, amely az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében kizárólagos hatáskörrel ruházza fel a Közösséget, nem módosult.
119
Másrészről az EK 133. cikk (5) bekezdésének – a Nizzai Szerződés által bevezetett – első albekezdéséből következik, hogy a Közösség immár hatáskörrel rendelkezik arra is, hogy az említett közös kereskedelempolitika címén nemzetközi megállapodásokat kössön a 2–4. módozatban nyújtott szolgáltatások kereskedelmére vonatkozóan. A szolgáltatásnyújtás ilyen módozatai, amelyeket a GATS „külföldön történő fogyasztásnak”, „kereskedelmi jelenlétnek”, illetve „természetes személyek jelenlétének” nevez, és amelyek korábban nem tartoztak a közös kereskedelempolitika területéhez (lásd a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 47. pontját), az EK 133. cikk (5) és (6) bekezdésében foglalt feltételek mellett immár oda tartoznak.
120
A Spanyol Királyság állításával ellentétben semmi nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy kizárólag a GATS értelmében vett 2. módozatban nyújtott szolgáltatások kereskedelmére terjed ki az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdésében így bevezetett külső közösségi hatáskör.
121
Először is ki kell emelni, hogy tekintettel mind annak általános jellegére, mind pedig azon tényre, hogy világszinten kötötték meg, a GATS – különösen a „szolgáltatások kereskedelme” fogalmát illetően, amely terminológiát mind a GATS, mind pedig az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdése alkalmazza – a szolgáltatások kereskedelmével kapcsolatos nemzetközi fellépés területén különös jelentőséggel bír.
122
Másodszor az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdésében foglalt pontosítást, amely azt jelzi, hogy a szolgáltatások kereskedelme területén a megállapodások megkötése immár a közös kereskedelempolitika hatálya alá tartozik „annyiban, amennyiben azokra [az említett EK 133. cikk (1)–(4) bekezdésének] hatálya nem terjed ki”, különösen a fent hivatkozott 1/94. sz. véleményből következő összefüggések fényében kell értelmezni, amely véleményben a Bíróság – ahogyan a jelen vélemény 118. és 119. pontjában említésre került – kimondta, hogy a GATS értelmében vett 1. módozatban nyújtott szolgáltatások kereskedelme az EK 133. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, az e megállapodás értelmében vett 2–4. módozatban nyújtott szolgáltatások kereskedelmének kizárásával.
123
A jelen esetben, ahogyan a jelen vélemény 34–39. pontjából kitűnik, nem vitatott az sem, hogy a kérdéses megállapodások, és különösen azon módosítások, visszavonások és kompenzációk, amelyeket e megállapodások mind a horizontális, mind pedig az ágazatspecifikus kötelezettségvállalások tekintetében tartalmaznak, jelentős mértékben a 2–4. módozatban nyújtott szolgáltatások kereskedelmére vonatkoznak.
124
A fentiekre tekintettel a vélemény iránti kérelemben feltett második kérdés megválaszolása érdekében megállapítható, hogy a Közösség részben az EK 133. cikk (1) bekezdése alapján, részben pedig az EK 133. cikk (5) bekezdése értelmében rendelkezik hatáskörrel a kérdéses megállapodások megkötésére, úgyhogy az e megállapodások megkötéséről szóló közösségi jogi aktust többek között e két utóbbi rendelkezésre kell alapítani.
Az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének alapulvételéről és a tagállamoknak a kérdéses megállapodások megkötésében való részvételéről
125
A Bizottságtól és a Parlamenttől eltérően, akik úgy vélik, hogy a kérdéses megállapodások megkötése a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik, az észrevételeket előterjesztő tagállamok és a Tanács azon a véleményen van, hogy e megállapodások megkötése a Közösség és tagállamai együttes fellépését követeli meg. Az ilyen együttes részvétel igazolása érdekében – ahogyan a jelen vélemény 62. pontjából kitűnik – különösen az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésére hivatkozva érvelnek.
126
Előzetesen két megjegyzést kell tenni.
127
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság által a külső fellépés egységességének és gyorsaságának szükségével, valamint azon nehézségekkel kapcsolatban kifejezett aggodalmak, amelyek akkor merülhetnek fel, ha a kérdéses megállapodások megkötésében a Közösség és a tagállamok együttesen vesznek részt, nem befolyásolhatják a hatáskör kérdésére adandó választ. A WTO-t létrehozó megállapodáshoz mellékelt megállapodások megkötésére vonatkozó 1/94. sz. vélemény iránti kérelem keretében a Bizottság által előadott hasonló érvekre válaszolva a Bíróság korábban már úgy ítélte meg, hogy a hatáskör megosztásának kérdésére vonatkozó állásfoglalás nem függhet azoktól a nehézségektől, amelyek az érintett megállapodások végrehajtása során esetlegesen felmerülhetnek (a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 107. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a fent hivatkozott 2/00. sz. vélemény 41. pontját). Egyértelműen erről van szó a megállapodások megkötésével összefüggő esetleges nehézségeket illetően is.
128
Másodszor a Bizottság által hangsúlyozott azon körülmény, hogy a kérdéses megállapodásoknak az I. mellékletükben foglalt rendelkezései kötelezettségvállalás-visszavonásokat vagy -módosításokat tartalmaznak, és ennélfogva a tagállamok szolgáltatási piacainak a harmadik államokból származó szolgáltatók számára való kisebb megnyitásával, tehát az e tagállamok által betartandó külső kötelezettségvállalások csökkenésével járnak, szintén nem hathat ki az ilyen visszavonások és módosítások megtételére vonatkozó hatáskört megállapító szabályok meghatározására.
129
Azon külső hatáskör ugyanis, amely lehetővé teszi kötelezettségek vállalását azon feltételek meghatározása érdekében, amelyek mellett harmadik országok szolgáltatói beléphetnek a szolgáltatások Közösségen belüli piacára, szükségképpen magában foglalja az ilyen kötelezettségvállalásokról való lemondásra vagy azok csökkentésére vonatkozó hatáskört is.
130
E pontosítások után most már az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének hatályát kell megvizsgálni annak eldöntése érdekében, hogy e rendelkezés magában foglalhatja-e – ahogyan ezt az e tekintetben észrevételeket előterjesztő valamennyi tagállam és a Tanács állítja – a kérdéses megállapodásoknak a Közösség és tagállamai általi együttes megkötését.
131
Az említett rendelkezés értelmezése érdekében emlékeztetni kell arra, hogy – ahogyan azt a jelen vélemény 110. pontja már hangsúlyozta – a Közösség hatáskörei, amint az EK 5. cikkből kitűnik, átruházott hatáskörök.
132
Ki kell emelni továbbá, hogy az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdése, amely létrehozza a 2–4. módozatban nyújtott szolgáltatások nemzetközi kereskedelmére vonatkozó külső közösségi hatáskört, kifejezetten pontosítja, hogy e hatáskör az említett (6) bekezdés „sérelme nélkül” érvényesül.
133
Az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése hangsúlyozza, hogy a kulturális és audiovizuális szolgáltatások, az oktatási szolgáltatások, valamint a szociális és humán-egészségügyi szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó megállapodások az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdésétől „eltérve” a Közösség és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartoznak, és azokat a tagállamok és a Közösség együttesen kötik meg.
134
Így magából e rendelkezések szövegéből kitűnik, hogy a szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó olyan megállapodásoktól eltérően, amelyek nem az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében meghatározott szolgáltatásokat érintik, az ez utóbbi szolgáltatásokra vonatkozó megállapodásokat nem kötheti meg egyedül a Közösség, hanem a Közösség és a tagállamok együttes részvétele szükséges.
135
Az EK 133. cikk (6) bekezdésének szóban forgó második albekezdése az annak megakadályozására irányuló szándékot tükrözi, hogy az ilyen szolgáltatások kereskedelmét olyan nemzetközi megállapodásokkal lehessen szabályozni, amelyeket a kereskedelem területén fennálló külső hatásköre keretében kizárólag a Közösség köt meg. Az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése, anélkül hogy e tekintetben bármiképpen kizárná a Közösség hatáskörét, épp ellenkezőleg megköveteli, hogy e hatáskört, amelyet a jelen esetben a Közösség megoszt a tagállamaival, ez utóbbiak és a Közösség együttesen gyakorolják.
136
Megjegyzendő, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése, amely így a Közösség és tagállamainak megosztott hatásköre keretében azok közös fellépését írja elő, lehetővé teszi, hogy egyszerre kapjon figyelmet a Közösségnek az átfogó, egységes és hatékony külső kereskedelempolitika végrehajtásához fűződő érdeke, valamint azon különös érdekek, amelyeket a tagállamok adott esetben érvényesíteni kívánnak az e rendelkezés által meghatározott érzékeny területeken. A Közösség egységes nemzetközi képviseletének követelménye megkívánja továbbá a tagállamok és a közösségi intézmények szoros együttműködését az ilyen megállapodások tárgyalása és megkötése során (lásd ebben az értelemben különösen a fent hivatkozott 2/00. sz. vélemény 18. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
137
A fentiekre tekintettel nem lehet helyt adni a Bizottság és a Parlament által az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdése hatályának korlátozása érdekében előadott különböző megfontolásoknak.
138
Az említett intézmények által képviselt azon álláspontot illetően, miszerint csupán a kizárólag vagy elsődlegesen az e rendelkezés által érintett ágazatokban nyújtott szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó megállapodások tartoznak e rendelkezés hatálya alá, a következőket kell kiemelni.
139
Azonkívül, hogy ezen értelmezést az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének szövege egyáltalán nem támasztja alá, nem egyeztethető össze az e rendelkezés által követett célkitűzéssel sem, amely – ahogyan a jelen vélemény 135. pontja hangsúlyozta – az említett rendelkezés hatálya alá tartozó érzékeny területeken a tagállamok tényleges külső hatáskörének fenntartására irányul.
140
Az ilyen értelmezés ugyanis különösen azzal a következménnyel járna, hogy kikerülne az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének hatálya alól valamennyi, a szolgáltatások kereskedelmét a maguk összességében szabályozó úgynevezett horizontális megállapodás. Az említett értelmezésből továbbá az következne, hogy a valamely megállapodásban foglalt, szigorúan azonos tárgyú nemzetközi rendelkezések, amelyek az említett EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében foglalt érzékeny szolgáltatások területeire vonatkoznak, kizárólag azon körülménytől függően tartoznának a Közösség és tagállamai e rendelkezés által hivatkozott megosztott hatáskörébe, vagy sem, hogy a megállapodást aláíró szerződő felek úgy döntöttek, hogy csak az ilyen érzékeny szolgáltatások kereskedelmét szabályozzák, vagy abban állapodtak meg, hogy egyszerre szabályozzák e kereskedelmet és valamely más típusú szolgáltatások kereskedelmét, illetve valamennyi szolgáltatás kereskedelmét.
141
Ugyanezen okok miatt a Bizottság által szintén említett azon körülmény, hogy az EK 133. cikk (5) bekezdésének harmadik albekezdése előírja, hogy a horizontális megállapodások megkötéséről szóló közösségi jogi aktusról a Tanácsnak egyhangúlag kell határoznia annyiban, amennyiben az ilyen megállapodás e cikk (6) bekezdésének második albekezdését is érinti, szintén nem vezethet annak megállapításához, hogy az ilyen megállapodás megkötésére vonatkozó közösségi hatáskörnek – a konkrétan az említett második albekezdésben foglalt érzékeny területekre vonatkozó ágazatspecifikus megállapodások esetével ellentétben – kizárólagos jellegűnek kell lennie.
142
Ráadásul az EK 133. cikk (5) bekezdésének harmadik albekezdése olyan szabályt fogalmaz meg, amelynek tárgya annak meghatározása, hogy a közösségi hatáskört milyen módon kell gyakorolni, nem pedig az, hogy e hatáskör jellegét pontosítsa. Továbbá a megállapodás megkötéséről szóló közösségi jogi aktus elfogadása érdekében a Tanácson belüli egyhangú határozathozatal követelménye egyáltalán nem összeegyeztethetetlen azon körülménnyel, hogy a megállapodás megkötése egyébként a tagállamokkal megosztott hatáskörbe tartozik.
143
Azon, szintén a Bizottság által képviselt álláspontot illetően, miszerint az EK 133. cikk (6) bekezdésének első albekezdéséből az következik, hogy e rendelkezés második albekezdése csak akkor alkalmazandó, ha a megállapodás olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek harmonizációt eredményeznének az e második albekezdésben említett érzékeny szolgáltatási ágazatokban, a következőket kell kiemelni.
144
Ahogyan az észrevételeket előterjesztő tagállamok többsége és a Tanács érvelt, azon kiindulópont, amelyen az említett álláspont nyugszik, azaz hogy az EK 133. cikk (6) bekezdése első albekezdésének kizárólag az a célja, hogy kizárja a külső közösségi hatáskört, amikor a tervezett megállapodásban foglalt rendelkezések a nemzeti rendelkezések harmonizációját eredményeznék olyan területeken, amelyeken a Szerződés az ilyen harmonizációt kizárja, nem vonható le az említett rendelkezésből. E rendelkezés ugyanis a harmonizáció esetét csak példaképp említi, ahogyan a „különösen” határozószó használata is ezt tanúsítja.
145
E megállapítás önmagában lehetővé teszi a Bizottság azon értelmezésének kizárását, amely ennek alapján az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének hatályát kizárólag azon esetekre kívánja korlátozni, amikor a tervezett megállapodásban foglalt rendelkezések harmonizációt eredményeznének az e második albekezdésben meghatározott szolgáltatási ágazatok valamelyikében.
146
E körülmények között, és tekintettel különösen a jelen vélemény 131–136. pontjában kifejtett megfontolásokra, magának az EK 133. cikk (6) bekezdése második albekezdésének megfogalmazására, valamint az e rendelkezés által követett célkitűzésre, az EK 133. cikk (6) bekezdése első albekezdésének tartalma nem vezethet a Bizottság által az említett második albekezdéssel kapcsolatban javasolt értelmezéshez.
147
A jelen esetben a kérdéses megállapodásokból kitűnik, hogy azok – ahogyan a jelen vélemény 36. pontjában kifejtésre került – többek között kiterjesztik bizonyos számú új tagállamra a Közösség és tagállamai aktuális engedményes kötelezettségvállalás-listájában szereplő, az oktatási szolgáltatásokra vonatkozó ágazatspecifikus korlátozást, amelynek célja, hogy ezen oktatási szolgáltatásokat e lista csak annyiban tartalmazza, amennyiben magánoktatási szolgáltatásokról van szó.
148
Ahogyan a jelen vélemény 34. pontjából kitűnik, az említett megállapodások szintén kiterjesztenek valamennyi említett új tagállamra vagy azok közül egyesekre különböző, a piacra jutásra és a nemzeti elbánásra vonatkozó horizontális korlátozásokat. Az ilyen horizontális korlátozások főszabály szerint valamennyi, a Közösség és tagállamai kötelezettségvállalásainak engedményes listája által érintett szolgáltatási ágazatban alkalmazandók, amelyek között szerepelnek különösen az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdésében említett szolgáltatások, úgymint a magánoktatási szolgáltatások vagy bizonyos egészségügyi, illetve szociális szolgáltatások.
149
Így például a 3. módozaton keresztül megvalósuló piacra jutásra vonatkozó horizontális korlátozásnak az új tagállamokra való kiterjesztése – azon szolgáltatások vonatkozásában, amelyeket nemzeti vagy helyi szintű közszolgáltatásoknak tekintenek, és amelyek állami monopóliumok vagy magánszolgáltatók számára fenntartott kizárólagos jogok tárgyát képezhetik – alkalmazható többek között az egészségügyi szolgáltatások tekintetében, ahogyan kifejezetten kitűnik a Közösség és tagállamainak aktuális engedményes kötelezettségvállalás-listájában foglalt e korlátozásra vonatkozó magyarázó megjegyzésből.
150
E körülmények között meg kell állapítani, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdéséből következik, hogy a Közösség és a tagállamok a jelen esetben megosztott hatáskörrel rendelkeznek a kérdéses megállapodások együttesen való megkötésére. E megállapítás elegendő a Bírósághoz benyújtott vélemény iránti kérelemben felhozott első kérdés megválaszolására.
151
Az említett kérelemben feltett második kérdés megválaszolása érdekében hozzá kell tenni, hogy mivel megállapítást nyert, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének második albekezdése hivatott a kérdéses megállapodások megkötésének szabályozására, e rendelkezésnek – amely az e megállapodások megkötésére vonatkozó közösségi hatáskör megosztott jellegét hangsúlyozza, és ezáltal kiegészíti az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdésében foglalt rendelkezést – kell ez utóbbi rendelkezéshez hasonlóan az említett megállapodások megkötéséről szóló közösségi jogi aktus jogalapjául szolgálnia.
A közös közlekedéspolitikára vonatkozó EK 71. cikk és EK 80. cikk (2) bekezdésének alapulvételéről
152
A Bizottság és a Parlament úgy véli, hogy az EK 133. cikk (1) és (5) bekezdése képezi a kérdéses megállapodások megkötéséről szóló közösségi jogi aktus elfogadásának jogalapját.
153
Ezzel szemben a jelen eljárásba beavatkozó és e kérdésben észrevételeket előterjesztő valamennyi tagállam, valamint a Tanács úgy véli, hogy mivel az említett megállapodások többek között a szállítási szolgáltatásokra, különösen a tengeri és légi szállítási szolgáltatásokra vonatkoznak, az azok megkötéséről szóló közösségi jogi aktus jogalapját az EK 133. cikk (1), (5) és (6) bekezdésén túl az EK 71. cikk és az EK 80. cikk (2) bekezdése is képezi.
154
E különböző álláspontok vizsgálatához figyelembe kell venni – ahogyan ebben valamennyi észrevételeket előterjesztő kormány és intézmény egyetért – az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdését, amely kifejezetten kimondja, hogy a közlekedés területén a nemzetközi megállapodások megtárgyalására és megkötésére továbbra is a Szerződés V. címe és az EK 300. cikk rendelkezései az irányadók.
155
A Bizottság és a Parlament szerint az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az csupán olyan megállapodások esetében alkalmazandó, amelyek tárgya kizárólag vagy legalábbis elsődlegesen a közlekedés. Márpedig ezen intézmények szerint nem erről van szó a kérdéses megállapodások esetében, amelyek tárgya általánosságban a szolgáltatások kereskedelme, amelyek keretében a szállítási szolgáltatások csak járulékos vagy másodlagos jelleggel bírnak.
156
Az EK 133. cikk (6) bekezdése harmadik albekezdése hatályának tisztázása érdekében először is emlékeztetni kell arra, hogy az EK 133. cikk (5) bekezdésének első albekezdése, amely – ahogyan fentebb kiemelésre kerül – a 2–4. módozatban nyújtott szolgáltatások kereskedelme területén a közös kereskedelempolitika címén külső hatáskörrel ruházza fel a Közösséget, kifejezetten kimondja, hogy e hatáskör „a (6) bekezdés sérelme nélkül” érvényesül.
157
Másodszor meg kell jegyezni, hogy kivételesen fordul elő, hogy a Szerződés olyan rendelkezése, amely valamely konkrét területen külső közösségi hatáskört biztosít, a közösségi jogalapok esetleges összeütközését annak kifejezett kimondásával szabályozza – amint az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdése teszi –, hogy vele szemben a Szerződés valamely más rendelkezését kell előnyben részesíteni bizonyos olyan típusú nemzetközi megállapodások megkötését illetően, amelyek a priori valamely adott jogalap hatálya alá tartozhatnak.
158
Harmadszor nem kétséges, hogy „a közlekedés területén a nemzetközi megállapodások” fordulat lefedi többek között a szállítási szolgáltatásokat érintő kereskedelmi forgalom területét is. Értelmetlen lenne ugyanis a közös kereskedelempolitikára vonatkozó rendelkezésben pontosítani, hogy a közlekedés területére vonatkozó azon megállapodások, amelyek nem a szállítási szolgáltatások kereskedelmére vonatkoznak, a közlekedéspolitika, nem pedig az említett kereskedelempolitika körébe tartoznak.
159
Negyedszer azon pontosítás, miszerint a közlekedés területén a megállapodások megtárgyalására és megkötésére „továbbra is” a Szerződésnek a közlekedéspolitikára vonatkozó rendelkezései az irányadók, a korábbi status quo e területen való fenntartására irányuló szándékot tükrözi.
160
Márpedig e tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fent hivatkozott 1/94. sz. véleményben, amelyet a Bíróság éppen a kérdéses megállapodások által módosítandó GATS megkötésével kapcsolatban adott, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a közlekedés területére vonatkozó nemzetközi megállapodások nem tartoznak az EK-Szerződés 113. cikkének (jelenleg, módosítást követően, EK 133. cikk) hatálya alá, kifejtve, hogy erről van szó függetlenül attól, hogy az ilyen megállapodások olyan biztonsági szabályokra vonatkoznak, mint amelyek a 22/70. sz., Bizottság kontra Tanács, ún. „AETR”-ügyben 1971. március 31-én hozott ítélet (EBHT 1971., 263. o.) alapjául szolgáló ügyben kérdésesek voltak, vagy a GATS-hoz hasonlóan kereskedelmi jellegű megállapodásoknak minősülnek (lásd a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 48–53. pontját; lásd továbbá ebben az értelemben a fent hivatkozott 2/92. sz. vélemény 27. pontját).
161
A Bíróság e következtetés levonása előtt a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 48. pontjában különösen hangsúlyozta, hogy a közlekedés a Szerződésben a közös kereskedelempolitikáról szóló címtől elváló, külön cím alá tartozik, és e tekintetben emlékeztetett arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a Közösség a közös közlekedéspolitika címén benne foglalt külső hatáskörrel rendelkezik.
162
A fentiekből következik, hogy a Nizzai Szerződés hatálybalépése előtt a közlekedés területét érintő szolgáltatások kereskedelme teljes egészében kívül maradt a közös kereskedelempolitikán. Így az ilyen szolgáltatások kereskedelme, még ha az 1. módozatban nyújtották is azokat, a többi szolgáltatástípustól eltérően továbbra is a Szerződés közös közlekedéspolitikára vonatkozó címének hatálya alá tartozott (a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 53. pontja).
163
Ötödször ki kell emelni, hogy a Bizottság által javasolt értelmezés, miszerint csupán a kizárólag vagy elsődlegesen a szállítási szolgáltatások kereskedelmét érintő megállapodások tartoznak az EK 133. cikk (6) bekezdése harmadik albekezdésének hatálya alá, e rendelkezést nagymértékben megfosztaná tényleges érvényesülésétől. Ezen értelmezés ugyanis azzal a következménnyel járna, hogy a valamely megállapodásban foglalt, szigorúan azonos tárgyú nemzetközi rendelkezések kizárólag azon körülménytől függően tartoznának hol a közlekedéspolitika, hol pedig a kereskedelempolitika körébe, hogy a megállapodást aláíró szerződő felek úgy döntöttek, hogy csak a szállítási szolgáltatások kereskedelmét szabályozzák, vagy abban állapodtak meg, hogy egyszerre szabályozzák e kereskedelmet és valamely más típusú szolgáltatások kereskedelmét, illetve valamennyi szolgáltatás kereskedelmét.
164
Ezzel szemben a fentiekből az következik, hogy az EK 133. cikk (6) bekezdésének harmadik albekezdése a szállítási szolgáltatások nemzetközi kereskedelmét illetően a közösségi szabályok egyoldalú elfogadásával gyakorolt belső hatáskör és a nemzetközi megállapodások megkötése útján gyakorolt külső hatáskör közötti elvi párhuzam fenntartását célozza, miközben mindkét hatáskör úgy, mint korábban, a Szerződésnek kifejezetten a közös közlekedéspolitikára vonatkozó címéből ered.
165
Továbbá megjegyzendő, hogy a közlekedéspolitika területén való közösségi fellépés jellegzetességét hangsúlyozza az EK 71. cikk (1) bekezdése, amely kimondja, hogy a Tanácsnak „a közlekedés sajátosságainak” figyelembevételével kell kidolgoznia az e területre vonatkozó közös politikát. Ki kell emelni továbbá, hogy közelebbről a szolgáltatások kereskedelmének területét illetően az EK 71. cikk (1) bekezdésének b) pontja kifejezetten hatáskörrel ruházza fel a Közösséget arra, hogy az említett politika végrehajtása céljából meghatározza „azokat a feltételeket, amelyek mellett valamely tagállamban egy ott nem honos fuvarozó közlekedési szolgáltatásokat végezhet”.
166
Az elsődleges és járulékos jellegű elemek kritériuma alapján történő jogalapválasztásra vonatkozó ítélkezési gyakorlatot illetően, amelyre a Bizottság szintén hivatkozott annak igazolására, hogy a kérdéses megállapodások megkötése érdekében kizárólag az EK 133. cikk (1) és (5) bekezdését vette alapul, a jelen esetben elegendő kiemelni, hogy nem tekinthető úgy, hogy a kérdéses megállapodásoknak a szállítási szolgáltatások kereskedelmére vonatkozó rendelkezései olyan járulékos elemeknek minősülnének, amelyek e megállapodásoknak a többi szolgáltatási ágazatra vonatkozó rendelkezései hatékonyságához szükségesek (lásd e tekintetben a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 51. pontját), vagy hogy rendkívül korlátozott hatállyal bírnának (lásd e tekintetben a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 67. pontját és a C-268/94. sz., Portugália kontra Tanács ügyben 1996. december 3-án hozott ítélet [EBHT 1996., I-6177. o.] 75. pontját).
167
Egyrészről a szállítási szolgáltatások kereskedelme a GATS vagy a kérdéses megállapodások által lefedett, más típusú szolgáltatások kereskedelméhez hasonlóan magát a GATS és e megállapodások tárgyát képezi, amelyek egyébként közvetlen és azonnali hatállyal bírnak valamennyi típusú, így érintett szolgáltatás kereskedelmére, anélkül hogy e tekintetben e szolgáltatások között különbséget lehetne tenni.
168
Másrészről nem vitatott, hogy a kérdéses megállapodások a jelen esetben viszonylag jelentős számú olyan rendelkezést tartalmaznak, amelyek módosítják a Közösség és tagállamai által a GATS címén vállalt mind horizontális, mind ágazatspecifikus kötelezettségeket azon kikötések, feltételek és korlátozások tekintetében, amelyekkel a Közösség és tagállamai lehetővé teszik a szállítási szolgáltatások, különösen a légi és tengeri szállítási szolgáltatások piacára való bejutást a WTO egyéb tagjainak szolgáltatói számára, valamint a nemzeti elbánásban való részesülést illetően.
169
A jelen vélemény 34. pontjából például kitűnik, hogy a kérdéses megállapodások I. mellékletének A. pontja több új tagállamra kiterjeszti a 3. módozaton keresztül megvalósuló piacra jutásra vonatkozó horizontális korlátozást azon szolgáltatások vonatkozásában, amelyeket nemzeti vagy helyi szintű közszolgáltatásoknak tekintenek, és amelyek állami monopóliumok vagy magánszolgáltatók számára fenntartott kizárólagos jogok tárgyát képezhetik. Ahogyan az ezen, a Közösség és tagállamainak aktuális engedményes kötelezettségvállalás-listájában foglalt korlátozásra vonatkozó magyarázó megjegyzésből kifejezetten kitűnik, az említett korlátozás többek között a szállítási szolgáltatásokat, valamint a közlekedés minden módozatának járulékos és kisegítő szolgáltatásait érintheti. Ugyanígy a hol a nemzeti elbánásban való részesülésre, hol pedig a piacra jutásra vonatkozó horizontális korlátozások, amelyekről a jelen vélemény ugyanezen 34. pontjában van szó, főszabály szerint a Közösség és tagállamai említett listájában szereplő szolgáltatási ágazatokban alkalmazandók, amelyek közé például bizonyos légi szállítási szolgáltatások, úgymint a repülőgépek javításával és karbantartásával kapcsolatos szolgáltatások, a szállítási szolgáltatások értékesítése és marketingje, vagy a számítógépes helyfoglalási rendszerekkel kapcsolatos szolgáltatások, valamint a közúti személy- vagy áruszállítással összefüggő szolgáltatások tartoznak.
170
Továbbá, ahogyan a jelen vélemény 36. és 37. pontjából kitűnik, a kérdéses megállapodások I. mellékletének A. pontja tartalmaz néhány, a szállítási szolgáltatások területét érintő ágazatspecifikus kötelezettségvállalásokra vonatkozó rendelkezést is, amelyek hol kiterjesztenek egyes ágazatspecifikus korlátozásokat bizonyos új tagállamokra, hol pedig maguk vezetnek be ilyen korlátozásokat.
171
A kérdéses megállapodások I. mellékletének B. pontja, ahogyan a jelen vélemény 38. pontjából kitűnik, visszavon különböző, a 4. módozatra vonatkozó nemzeti elbánással kapcsolatban a Máltai Köztársaság és a Ciprusi Köztársaság által korábban vállalt horizontális kötelezettségeket, valamint a Máltai Köztársaság által a tengeri személy- és áruszállítási szolgáltatások területén vállalt ágazatspecifikus kötelezettséget.
172
Végül a Bizottság által hivatkozott jogalkotási gyakorlatot illetően elegendő emlékeztetni arra, hogy a Tanács egyszerű gyakorlata nem változtathat a Szerződés szabályain, és ennélfogva a helyes jogalap megállapítása tekintetében nem teremthet a Közösség intézményeit kötelező precedenst (a fent hivatkozott 1/94. sz. vélemény 52. pontja). Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi jogi aktus jogalapja megválasztásának olyan objektív elemeken kell alapulnia, amelyek alkalmasak a bírósági felülvizsgálatra, nem pedig az adott esetben hasonló jellemzőkkel rendelkező egyéb közösségi jogi aktusok jogalapján (lásd különösen a C-155/07. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2008. november 6-án hozott ítélet [EBHT 2008., I-8103. o.] 34. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
173
A fentiek összessége alapján a vélemény iránti kérelemben feltett második kérdés megválaszolása érdekében meg kell állapítani, hogy a kérdéses megállapodásoknak a „közlekedésre” vonatkozó része az EK 133. cikk (6) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően nem a közös kereskedelempolitika, hanem a közlekedéspolitika területéhez tartozik.
Következésképpen a Bíróság (nagytanács) a következő véleményt adja:
1)
A jelen vélemény iránti kérelemben említettek szerinti megállapodások megkötése a Kereskedelmi Világszervezetnek a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény (GATS) XXI. cikke értelmében vett érintett tagjaival az Európai Közösség és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartozik.
2)
Az említett megállapodások megkötéséről szóló közösségi jogi aktust az EK 300. cikk (2) bekezdésével és (3) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett EK 133. cikk (1) és (5) bekezdésére, valamint (6) bekezdésének második albekezdésére, továbbá az EK 300. cikk (2) bekezdésével és (3) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett EK 71. cikkre és az EK 80. cikk (2) bekezdésére kell alapítani.
Aláírások