62007CC0566
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. március 12. (
1
)
C-566/07. sz. ügy
Staatssecretaris van Financiën
kontra
Stadeco BV
„Hatodik HÉA-irányelv — A 21. cikk 1. pontjának c) alpontja — Kizárólag a számlán való feltüntetés miatt fizetendő adó — Jogtalanul felszámított adó helyesbítése — Jogalap nélküli gazdagodás”
I – Bevezetés
1.
A Hoge Raad der Nederlanden a hatodik HÉA-irányelv (
2
) értelmezésével kapcsolatos két kérdés megválaszolása iránt fordult a Bírósághoz. Az egyik kérdés esetében azt szükséges tisztázni, hogy egy adóalany köteles-e megfizetni az általa egy számlán feltüntetett hozzáadottérték-adót annak ellenére, hogy a számlán feltüntetett szolgáltatást ténylegesen nem terheli adó a számla kiállítójának székhelyén. Ehhez kapcsolódik az a további kérdés, hogy az adó-visszatérítés adott esetben ahhoz a feltételhez köthető-e, hogy a hibás számlát módosított számlára cseréljék ki.
2.
A holland adóhatóság ezt követelte meg az alapügyben. Az alapul szolgáló nemzeti szabályozás annak megakadályozását szolgálja, hogy a számla címzettje a számlán tévesen feltüntetett adót előzetesen felszámított adóként levonja, jóllehet az adót a számla kiállítója nem fizette meg, vagy azt a részére visszatérítették. A jelen esetben azonban ez a veszély ténylegesen nem állt fenn, mert a szolgáltatás igénybevevője állami szerv volt, amely nem volt jogosult adólevonásra. Ezért felmerül a kérdés, hogy a vitatott rendelkezés ilyen esetben történő alkalmazása meghaladja-e az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
II – Jogi háttér
A – A közösségi szabályozás
3.
A hatodik irányelv 28g. cikkével (
3
) módosított 21. cikke kivonatosan a következőképpen szól:
„A hozzáadottérték-adó fizetésére kötelezett személy a következő:
1.
belföldi forgalomban:
[…]
c)
bármely személy, aki hozzáadottérték-adót tüntet fel számlán vagy számlát helyettesítő bizonylaton; […]”
B – A nemzeti szabályozás
4.
Az 1968. évi Wet op de Omzetbelasting (a forgalmi adóról szóló holland törvény) 37. cikke értelmében, aki bármely módon olyan hozzáadottérték-adót vall be, amelynek megfizetésére – a 37. cikktől eltekintve – nem köteles, e hozzáadottérték-adó megfizetésére a számla kiállításának időpontjában kötelezetté válik, és azt a bevallásnak megfelelően kell megfizetnie.
III – A tényállás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és az eljárás
5.
A Stadeco BV vásári standokat ad bérbe, amelyeket a helyszínen fel is épít és lebont. 1993 és 1995 között az Economische Voorlichtingsdienst (gazdaságisajtó-szolgálat, a továbbiakban: EVD), a Ministerie van Economische Zaken (holland gazdasági minisztérium) egyik szerve számára nyújtott szolgáltatásokat Németországban és harmadik országokban megrendezett vásárokon és kiállításokon. Az EVD részére erről hozzáadottérték-adót feltüntető számlákat állított ki, és megfizette az adót. Az EVD a Stadeco által nyújtott szolgáltatásokat kizárólag olyan tevékenységek végzése körében vette igénybe, amelyek tekintetében közigazgatási szerv részeként a hozzáadottérték-adó levonására nem volt jogosult.
6.
Az adóhatóság arról tájékoztatta a Stadecót, hogy e szolgáltatások tekintetében hozzáadottértékadó-fizetési kötelezettség Hollandiában nem terheli, mivel azokat nem Hollandiában nyújtották. Erre tekintettel a Stadeco 1996-ban összesen 230314 NLG (104512 euró) összegű adó visszatérítését kérte. Az adóhatóság felszólította a Stadecót, hogy a visszaigényelt összeg tekintetében állítson ki jóváírási értesítőt az EVD javára, és annak másolatát küldje meg a részére. Mindezek alapján az adóhatóság az 1997. február 7-én hozott határozatával engedélyezte a kért visszatérítést.
7.
Egy 2000-ben végzett ellenőrzés során megállapították, hogy a Stadeco nem állított ki jóváírási értesítőt az EVD javára, és az összeget sem fizette vissza. Ennélfogva az adóhatóság adókötelezettséget módosító értesítést bocsátott ki, amelyet azonban a Stadeco eredményesen megtámadott a Gerechtshof te ’s- Gravenhage előtt.
8.
Az e határozat ellen benyújtott jogorvoslatot elbíráló Hoge Raad 2007. november 30-i végzésével a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
1.
Úgy kell-e értelmezni a […] hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának elejét és c) alpontját, hogy abban a tagállamban, amelyben a számla kiállítója lakik vagy letelepedett, hozzáadottértékadó-fizetési kötelezettség nem áll fenn, ha a számla kiállítója a számlán a hozzáadottérték-adó összegét olyan tevékenység címén tüntette fel, amely a hozzáadottérték-adóra vonatkozó közösségi szabályozás alapján más tagállamban vagy harmadik államban végzett tevékenységnek minősül?
2.
Nemleges válasz esetén: abban az esetben, ha a számlát a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontja értelmében a hozzáadottérték-adó levonására nem jogosult címzett részére állították ki (úgy, hogy nem áll fenn az adóbevétel-kiesés veszélye), jogosultak-e a tagállamok a számlán tévesen feltüntetett és ezért e rendelkezés alapján fizetendő hozzáadottérték-adó helyesbítését ahhoz a feltételhez kötni, hogy az adóalany az ügyfele részére utólag olyan módosított számlát állít ki, amely nem tartalmazza a hozzáadottérték-adó összegét?
9.
A Bíróság előtti eljárásban a görög, a német, az olasz és a holland kormány, valamint az Európai Közösségek Bizottsága tett írásbeli és szóbeli észrevételeket. A Stadeco csak az eljárás szóbeli szakaszában szólalt fel.
IV – A jogkérdésről
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
10.
A kérdést előterjesztő bíróság az első kérdéssel lényegében arra kíván választ kapni, hogy a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontját úgy kell-e értelmezni, hogy egy számla kiállítójának a számlán feltüntetett tagállami hozzáadottérték-adót akkor is ebben az államban kell megfizetnie, ha a szolgáltatás ott ténylegesen nem volt adóköteles.
11.
Előrebocsátandó, hogy ez a rendelkezés olyan esetben alkalmazandó, mint amilyen a jelen eset is, amikor a szolgáltatásokat egy másik tagállamban nyújtották.
12.
A 21. cikk 1. pontja meghatározza, hogy belföldi forgalomban ki tekintendő az adó fizetésére kötelezett személynek. A rendelkezés ezáltal nem csak a belföldi tevékenységeket öleli fel, amint azt a holland nyelvi változat látszik sugallni (binnenlands verkeer) (
4
) Más nyelvi változatok sokkal inkább megvilágítják, hogy a rendelkezés a Közösségen belül végzett tevékenységekre vonatkozik. (
5
) Ez a rendszertani összefüggésből is kitűnik. Az 1. pont szerinti belföldi forgalomban végzett tevékenységekkel ugyanis a 2. pontban szabályozott Közösségbe irányuló import áll szemben. Ráadásul a belföldi forgalomra vonatkozó félreérthető utalás a 2006/112/EK irányelv (
6
) 203. cikkével módosított szövegből elmaradt.
13.
A Bíróság továbbá a Reemtsma-ügyben hozott ítéletben (
7
) egy hasonló tényállású esetben a 21. cikk 1. pontja c) alpontjának alkalmazhatóságából indult ki. Ez az eset is a számla kiállítójának a számlán feltüntetett adóval kapcsolatos felelősségét érintette, amely adót ténylegesen a szolgáltatás igénybevevőjének egy másik tagállamban kellett megfizetnie. Végeredményben azonban ez a rendelkezés azért nem volt alkalmazható, mert nem a kiállító kérte az adó helyesbítését, hanem annak címzettje.
14.
A 21. cikk 1. pontjának c) alpontja mindazonáltal csak azzal az állammal szemben keletkeztet adófizetési kötelezettséget, amelynek hozzáadottérték-adóját a számlán feltüntették. Azt, hogy ez esetben melyik hozzáadottérték-adóról van szó, kifejezett adat hiányában a számla értelmezése alapján kell megállapítani. Fontos utalást jelenthet e tekintetben az adókulcs mértéke, a számla végösszegének pénzneme, a kiállító és a számla címzettjének székhelye, valamint a kiszámlázott szolgáltatás teljesítésének helye, amennyiben ezek a számlából kitűnnek. E megszorító értelmezés annak elkerülését szolgálja, hogy ugyanazon számla alapján több tagállam tarthasson igényt az adóra.
15.
A hatodik irányelv 21. cikke 1. pontja c) alpontjának szövege szerint egy személy kizárólag azért kötelezett hozzáadottérték-adó fizetésére, mert a hozzáadottérték-adót feltüntette egy számlán. (
8
)
16.
Kérdéses, hogy ez a formális körülmény valóban elegendő-e ahhoz, hogy adót vessenek ki, vagy nem kell-e egyúttal a hatodik irányelv 5–7. cikke vagy 28a. cikke értelmében vett adóköteles tevékenységet kifejteni abban az államban, amelynek hozzáadottérték-adóját a számlán feltüntetik. Az utóbbi esetben a számla előzetes módosítása nélkül is kérhető lenne a visszatérítés, ha az alapul szolgáló tevékenység az érintett államban nem bizonyul adókötelesnek.
17.
A 21. cikk 1. pontja c) alpontjának értelme és célja mindazonáltal az ellen szólnak, hogy az e rendelkezés értelmében vett adófizetési kötelezettséget attól a további feltételtől tegyék függővé, hogy a feltüntetett adó ténylegesen is az érintett államban adóköteles tevékenységen alapszik.
18.
A rendelkezésnek az adóbevétel-kiesésnek a számlának az adólevonáshoz történő felhasználása révén előálló veszélyét kell kizárnia. (
9
) A hozzáadottérték-adónak egy számlán történő feltüntetése révén ugyanis a kiállító azt a látszatot kelti, hogy adóköteles tevékenységet végzett, és a hozzáadottérték-adót megfizette, illetve azt szándékában áll megfizetni. A 21. cikk 1. pontjának c) alpontja alapján ezért a számla kiállítójának az adó megfizetéséért is felelősnek kell lennie. A hatodik irányelv 18. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján ugyanis az adólevonás jogának gyakorlásához elegendő, hogy az adóköteles címzett olyan számlával rendelkezik, amelyen a hozzáadottérték-adót az irányelv 22. cikke (3) bekezdése előírásainak megfelelően tüntették fel. A 21. cikk 1. pontjának c) alpontja biztosítja, hogy ne lehessen levonni azt az adót, amelyet egyáltalán nem fizettek meg.
19.
Bár a Bíróság a Genius Holding ügyben hozott ítéletben (
10
) egyébként is elutasította az adólevonáshoz való jogot abban az esetben, ha a számlán feltüntetett adó nem áll összefüggésben a termékértékesítéssel és a szolgáltatásnyújtással. Nem mindig biztosított azonban, hogy az adóhatóságok tudomást szereznek erről a körülményről. Ezenkívül az adólevonást már azelőtt engedélyezhetik, mielőtt kiderülne, hogy a kiszámlázott szolgáltatás nem vagy nem a feltüntetett összegben volt adóköteles. Ezért a számla kiállítójának kell felelnie a feltüntetett adó megfizetéséért, amíg a számlát nem módosítják, és az adóbevétel-kiesés veszélyét el nem hárítják. (
11
)
20.
A 21. cikk 1. pontjának c) alpontja szerinti adófizetési kötelezettség nem szűnik meg egyedül amiatt, hogy a számla címzettje nem jogosult az adólevonásra. Amint ugyanis a német kormány helyesen hangsúlyozta, magából a számlából nem derül ki, hogy a címzett jogosult-e adólevonásra.
21.
Mindezek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontját úgy kell értelmezni, hogy egy számla kiállítójának az azon feltüntetett tagállami hozzáadottérték-adót akkor is ebben az államban kell megfizetnie, ha a szolgáltatás ott ténylegesen nem volt adóköteles.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
22.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság arra kíván választ kapni, hogy a számlán tévesen feltüntetett adó visszatérítése ahhoz a feltételhez köthető-e, hogy az adóalany a számlát módosított számlára cserélje ki.
23.
Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a hatodik irányelv nem tartalmaz olyan számla módosítására vonatkozó rendelkezést, amelyen tévesen feltüntették egy állam hozzáadottérték-adóját, jóllehet ebben az államban ténylegesen nem végeztek adóköteles tevékenységet. Következésképpen a tagállamok feladata a hozzáadottérték-adó semlegességét biztosítani, miközben a belső jogrendszerükben lehetőséget biztosítanak a jogtalanul felszámított adó helyesbítésére. (
12
)
24.
A Schmeink & Cofreth és Strobel ügyben hozott ítéletben (
13
) a Bíróság ezzel összefüggésben hangsúlyozta, hogy azon intézkedések, amelyeket a tagállamoknak lehetőségük van elfogadni a hatodik irányelv 22. cikkének (8) bekezdése értelmében az adó helyes megállapítása és beszedése, valamint az adókijátszás elkerülése végett, szintén nem haladhatják meg az e célok eléréséhez szükséges mértéket. Ezen intézkedéseket tehát nem lehet úgy alkalmazni, hogy azok veszélyeztessék a hozzáadottérték-adó semlegességét, amely a közös hozzáadottértékadó-rendszer egyik alapelvét képezi. Ha a számla kiállítója időben és teljes mértékben elhárította az adóbevétel-kiesés veszélyét, a hozzáadottérték-adó beszedésének és az adókijátszás megakadályozásának biztosításához nem szükséges, hogy bizonyítsa jóhiszeműségét. (
14
)
25.
Ezt a megállapítást úgy értelmezhetnénk, hogy a nemzeti rendelkezések olyan esetben, mint a jelenlegi, amelyben az adóbevétel-kiesés veszélye nem fenyeget, nem állíthatnak fel további feltételeket az adó-visszatérítéshez. Mivel az EVD, a számla címzettje, nem jogosult az azon tévesen feltüntetett holland adó levonására, a jelen esetben nem áll fenn a holland adóbevételek kiesésének veszélye.
26.
Nem vélem azonban úgy, hogy a Bíróság a tagállamoknak ilyen szűk határokat kívánt volna szabni. A nemzeti jogalkotót sokkal inkább széles mozgástér illeti meg az egy számlán jogtalanul feltüntetett adó helyesbítésére és visszatérítésére vonatkozó rendelkezések kialakítása során. Mindazonáltal figyelemmel kell lennie az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvére (
15
), valamint az általános jogelvekre, különösen az arányosság elvére (
16
).
27.
Az olyan nemzeti szabályozás, amely általánosan a hibás számla módosítottra történő kicserélését írja elő, nem tűnik aránytalannak. Ez a feltétel szokásos esetben megfelelő eszköz arra, hogy kizárják az eredeti számla segítségével történő jogosulatlan adólevonást. A közigazgatás egyszerűsítését szolgálja, ha az adóhatóságoknak nem kell minden egyes esetben ellenőrizniük, hogy a számla címzettje alkalmasint jogosulatlan-e az adó levonására, így az adóbevétel-kiesés veszélye nem fenyeget.
28.
E tekintetben figyelembe kell venni, hogy az adóalany a hibás számla kiállításával maga teremtette meg a visszatérítési eljárás indokát, és hogy a számla kicserélése szokásos esetben nem nehezíti meg túlságosan a visszatérítési igény érvényesítését. Ha a számla kicserélése adott esetben netán nem lehetséges, mert a számla esetleg elveszett, és az adólevonáshoz történő felhasználása kizárt, az arányosság elvének ellentmondana, ha a visszatérítést a számla kicserélésének elmaradása miatt tagadnák meg.
29.
Nem ellentétes ezzel a Bíróságnak a Collée-ügyben hozott ítéletben (
17
) tett megállapítása, „hogy az olyan nemzeti intézkedés, amely a Közösségen belüli termékértékesítés adó alóli mentességére való jogosultságot a tartalmi követelményeket figyelmen kívül hagyva és különösen azok teljesítésétől függetlenül alapvetően alaki követelményektől teszi függővé, meghaladja az adó pontos beszedéséhez szükséges mértéket”. A Közösségen belüli beszerzés megadóztatására és a Közösségen belüli termékértékesítés adómentességére vonatkozó szabályoktól eltérően a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontja szerinti adófizetési kötelezettség éppenséggel nem egy tevékenység anyagi megadóztathatóságától függ, hanem kizárólag a számlán történő feltüntetés alaki kritériumához kötődik.
30.
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi jog nem zárja ki, hogy valamely nemzeti jogrendszer megtagadja a jogtalanul beszedett adók visszatérítését olyan körülmények között, amelyek a jogosultak jogalap nélküli gazdagodását eredményeznék. (
18
) Ebből az is következik, hogy a visszatérítés olyan feltételhez köthető, amely a számla kiállítójának jogalap nélküli gazdagodása ellen hat.
31.
Ha ugyanis a számlán eredetileg ténylegesen nem vagy nem a megadott mértékben megfizetendő hozzáadottérték-adót tüntettek fel, a megrendelő – a különleges szerződéses megállapodások sérelme nélkül – a polgári jog szabályai szerint követelheti az ennyiben jogalap nélkül megfizetett összeg visszafizetését. (
19
) A nemzeti rendelkezések azáltal, hogy az adónak a számla kiállítója javára történő visszatérítését attól teszik függővé, hogy ez a számlát kicserélje, vagy megfelelően kijavítsa, biztosítják, hogy a megrendelő hozzájusson a visszatérítéshez szükséges információhoz.
32.
Az, hogy a tagállamok ezen túlmenően megkövetelhetik-e, hogy a számla kiállítója ténylegesen fizesse vissza a jogalap nélkül hozzáadottérték-adóként megfizetett összeget a szerződéses partnerének, jelen esetben nem igényel döntést. A holland kormány nyilatkozata alapján úgy tűnik, hogy ugyan a holland adóhatóságok ezt megkövetelik, a kérdést előterjesztő bíróság azonban nem tett fel e további feltétel megengedhetőségére vonatkozó kérdést. (
20
)
33.
Végül utalni kell még arra, hogy a közösségi jog különleges előírásokat sem tartalmaz az adó helyesbítésére vonatkozóan arra az esetre, ha a szolgáltatás nem abban az államban, amelynek hozzáadottérték-adóját a számlán feltüntették, hanem egy másik tagállamban vagy egy harmadik országban adóköteles.
34.
A hatodik irányelv nem kötelezi az elsőként említett tagállamot különösen arra, hogy az adó-visszatérítést csak azzal a feltétellel teljesítse, hogy a csereszámlán a másik tagállam adóját tüntetik fel, ahogy azt az olasz kormány véli. Az elsőként említett államnak ugyanis ennek érdekében azt kellene megítélnie, hogy a számla kiállítójának kell-e, és milyen mértékű adót kell megfizetnie a másik tagállamban. Ennek megállapítása azonban azon állam részéről, amelynek hozzáadottérték-adóját vissza kell téríteni, nem lehetséges minden további nélkül. Lehetséges például, hogy a másik államban nem a szolgáltató az adófizetésre kötelezett személy, hanem a 21. cikk 1. pontjának b) alpontja alapján a szolgáltatás igénybevevője. Az is lehet továbbá, hogy ott nem harmonizált adómentességet vagy csökkentett adómértéket alkalmaznak.
35.
Ennek ellenére a hatodik irányelvnek azon tagállam megfelelő nemzeti átültető rendelkezéseivel összefüggésben értelmezett 22. cikkének (3) bekezdése alapján, amelyben a szolgáltatás ténylegesen adóköteles, a kiállító köteles a javított számlán feltüntetni az általa adott esetben ebben az államban megfizetendő adót.
36.
Mindezek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a közösségi jog nem tiltja meg a tagállamoknak, hogy a számlán tévesen feltüntetett és ezért a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontja alapján megfizetendő hozzáadottérték-adó helyesbítését ahhoz a feltételhez kössék, hogy az adóalany az átvevő részére utólagosan módosított számlát állít ki. Ez vonatkozik arra az esetre is, amikor a számla címzettje nem jogosult adólevonásra.
V – Végkövetkeztetések
37.
Végeredményben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő válaszokat javaslom:
1)
Úgy kell értelmezni a 91/680/EK irányelvvel módosított 77/388/EGK hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontját, hogy egy számla kiállítójának a számlán feltüntetett tagállami hozzáadottérték-adót akkor is ebben az államban kell megfizetnie, ha a szolgáltatás ott ténylegesen nem volt adóköteles.
2)
A közösségi jog nem tiltja meg a tagállamoknak, hogy a számlán tévesen feltüntetett és ezért a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontja alapján megfizetendő hozzáadottérték-adó helyesbítését ahhoz a feltételhez kössék, hogy az adóalany az átvevő részére utólagosan módosított számlát állít ki. Ez vonatkozik arra az esetre is, amikor a számla címzettje nem jogosult adólevonásra.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.), amelyet 2007. január 1-jei hatállyal a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL L 347., 1. o.) váltott fel.
(
3
)	A hozzáadottérték-adó közös rendszerének kiegészítéséről és a 77/388/EGK irányelvnek a fiskális határok megszüntetésére tekintettel történő módosításáról szóló, 1991. december 16-i 91/680/EGK tanácsi irányelv (HL L 376., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 160. o.) által módosított változat. Az alapügy tényállására időbeli tekintetben még nem alkalmazandó, a hozzáadottérték-adó fizetésére kötelezett személy meghatározása tekintetében a 77/388 EGK irányelv módosításáról szóló, 2000. október 17-i 2000/65/EK tanácsi irányelv (HL L 269., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 338. o.) a c) pont megjelölését tartalmi módosítás nélkül d) pontra módosította. Időközben a megfelelő rendelkezést a 2006/112 irányelv 203. cikke tartalmazza.
(
4
)	Lásd ehhez a W. de Wit főtanácsnok 2007. június 29-én ismertetett indítványának 5.2–5.8. pontjában tett megállapításokat, amelyek a Hoge Raad előzetes döntéshozatalra utaló határozatának részét képezik.
(
5
)	Lásd többek között a francia régime interne, az olasz regime interno, az angol internal system, a spanyol régimen interior kifejezéseket.
(
6
)	A 2. lábjegyzetben hivatkozott irányelv.
(
7
)	A C-35/05. sz. Reemtsma Cigarettenfabriken ügyben 2007. március 15-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-2425. o.).
(
8
)	Lásd a C-342/87. sz. Genius Holding ügyben 1989. december 13-án hozott ítélet (EBHT 1989., 4227. o.) 19. pontját, a C-454/98. sz., Schmeink & Cofreth és Strobel ügyben 2000. szeptember 19-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-6973. o.) 53. pontját és a C-78/02–C-80/02. sz., Karageorgou és társai egyesített ügyekben 2003. november 6-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-13295. o.) 50. pontját, valamint a 7. lábjegyzetben hivatkozott Reemtsma Cigarettenfabriken ügyben hozott ítélet 23. pontját.
(
9
)	Lásd ebben az értelemben a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló hatodik tanácsi irányelvre vonatkozó 1973. június 29-i bizottsági javaslatot, Az Európai Közösségek Értesítője, 11/73. melléklet, 22. o.
(
10
)	A 8. lábjegyzetben hivatkozott Genius Holding ügyben hozott ítélet 15. pontja.
(
11
)	Lásd ehhez részletesen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdéshez fűzött megállapításokat.
(
12
)	Lásd ebben az értelemben a 8. lábjegyzetben hivatkozott Genius Holding ügyben hozott ítélet 18. pontját, a 8. lábjegyzetben hivatkozott Schmeink & Cofreth és Strobel ügyben hozott ítélet 48., 49. és 56. pontját, valamint a 8. lábjegyzetben hivatkozott Karageorgou és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 49. és 50. pontját.
(
13
)	A 8. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 59. pontja hivatkozással a C-110/98–C-147/98. sz., Gabalfrisa és társai egyesített ügyekben 2000. március 21-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-1577. o.) 52. pontjára. Lásd a C-146/05. sz. Collée-ügyben 2007. szeptember 27-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-7861. o.) 26. pontját is.
(
14
)	A 8. lábjegyzetben hivatkozott Schmeink & Cofreth és Strobel ügyben hozott ítélet 60. pontja, valamint a 8. lábjegyzetben hivatkozott Karageorgou és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 50. pontja.
(
15
)	Lásd többek között a 7. lábjegyzetben hivatkozott Reemtsma Cigarettenfabriken ügyben hozott ítélet 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
16
)	A hatodik irányelv végrehajtására, illetve kiegészítésére hozott nemzeti jogszabályoknak az arányosság elvéhez való kötöttségéhez lásd többek között a C-286/94., C-340/95., C-401/95. és C-47/96. sz., Molenheide és társai egyesített ügyekben 1997. december 18-án hozott ítélet (EBHT 1997., I-7281. o.) 48. pontját, valamint a C-25/07. sz. Sosnowska-ügyben 2008. július 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-5129. o.) 23. pontját.
(
17
)	A 13. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 29. pontja.
(
18
)	A 104/86. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1988. március 24-én hozott ítélet (EBHT 1988., 1799. o.) 6. pontja, a C-343/96. sz. Dilexport-ügyben 1999. február 9-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-579. o.) 47. pontja, valamint a C-309/06. sz. Marks & Spencer ügyben 2008. április 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-2283. o.) 41. pontja.
(
19
)	A 7. lábjegyzetben hivatkozott Reemtsma Cigarettenfabriken ügyben hozott ítélet 39. pontjában a Bíróság kifejezetten megengedhetőnek tartotta, hogy a hozzáadottérték-adó semlegességét a jogalap nélküli gazdagodás kiadása iránt indított polgári jogi kereset útján biztosítsák.
(
20
)	Az eljárás szóbeli szakaszában a holland kormány képviselője a Bíróság kérdésére azt is elismerte, hogy a releváns időszakban e feltételt a nemzeti jog nem írta elő kifejezetten.