Ideiglenes változat
MAJA BRKAN
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 4.(1)
T‑685/24. és T‑686/24. sz. [Jelgratz és Buchgint](i) egyesített ügyek
A (T‑685/24)
B (T‑686/24)
kontra
Hauptzollamt
(a Finanzgericht Berlin‑Brandenburg [berlin‑brandenburgi pénzügyi bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek)
„ Előzetes döntéshozatal – Jövedéki adók – 2008/118/EK irányelv – (EU) 2020/262 irányelv – Magánszemély által beszerzett és egyik tagállamból a másikba szállított termékek – A magánszemély általi saját felhasználásra szánt termékek – Fogalom – Az e fogalomból a más személy részére történő ingyenes átadás céljából beszerzett termékeket kizáró nemzeti gyakorlat ”
Bevezetés
1.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv (HL 2009. L 9., 12. o.) 32. cikkének értelmezésére, valamint a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 2019. december 19‑i (EU) 2020/262 tanácsi irányelv (HL 2020. L 58., 4. o.; helyesbítések: HL 2020. L 409., 38. o.; HL 2021. L 84., 28. o.; HL 2023. L 188., 60. o.; HL L, 2023/90139; HL L, 2024/90762) 32. cikkére vonatkoznak.
2.        E kérelmeket az A, illetve B és a Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (odera‑frankfurti fővámhivatal, Németország; a továbbiakban: adóhatóság) között az e személyek által Lengyelországból Németországba szállított cigarettával és más dohánytermékekkel kapcsolatban a dohányadó megfizetése tárgyában folyamatban lévő két jogvita keretében terjesztették elő. Ezen adó
révén, amelyet a Tabaksteuergesetz (a dohányadóról szóló törvény) vezetett be, ez utóbbi tagállamban jövedéki adót állapítanak meg többek között a dohánytermékekre vonatkozóan.
Jogi háttér
Az uniós jog
3.        A jelen ügyek keretében különösen a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. és 33. cikke releváns.
A nemzeti jog
4.        A Tabaksteuerverordnung (a dohányadóról szóló rendelet, a továbbiakban: TabStV) 39. §‑a (2) bekezdésének mind a 2021. július 1‑jétől 2022. október 28‑ig, mind pedig a 2022. október 29‑től alkalmazandó változata szerint:
„A dohánytermékek – akár ingyenes – továbbadása a szállított mennyiségtől függetlenül nem minősül a [dohányadóról szóló] törvény 22. §‑a szerinti saját felhasználásnak.”
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A T‑685/24. sz. ügy
5.        2022. augusztus 6‑án A‑t a gépjárművével Lengyelországból Németországba érkezésekor ellenőrizték a vámhatóságok. E hatóságok megállapították, hogy 800 darab, lengyel zárjeggyel ellátott cigarettát szállít. E személy jelezte, hogy a cigarettákat egy ismerősének viszi, és ő maga nem dohányzik. A vámhatóságok ezt követően adómegállapító határozattal 144,17 euró összegű dohányadót állapítottak meg, és lefoglalták a cigarettákat, amelyek értéke A szerint 135,83 eurót tett ki.
6.        Az ezen adómegállapító határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott kereset keretében A többek között arra hivatkozik, hogy a lefoglalt cigarettákat a Németországban lakó apja számára vásárolta, és hogy következésképpen azokat úgy kell tekinteni, mint amelyeket saját „személyes felhasználásra” vásároltak. Ezen érvre válaszul az adóhatóság azt állítja, hogy a TabStV 39. §‑ának megfelelően a szóban forgó cigarettákat kereskedelmi célból hozták be Németországba, mivel azokat nem A kívánta dohányzásra használni. Így e cigaretták nem mentesek a jövedéki adó alól.
7.        E körülmények között határozott úgy a Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (berlin‑brandenburgi pénzügy bíróság, Németország), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2008/118 irányelv] […] 32. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti értelmezés, amely szerint dohánytermékek más személynek történő – akár ingyenes – továbbadás céljából történő beszerzése esetén a szállított mennyiségtől függetlenül kizárt a »saját felhasználás«?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
Úgy kell‑e értelmezni a [2008/118 irányelv] 32. cikkét, hogy a »saját felhasználás« fogalma a további kritériumokra – különösen a mennyiségi kritériumra – figyelemmel magában foglalja a közeli hozzátartozónak szánt ajándékokat, a más személyeknek szánt ajándékokat azonban nem?”
A T‑686/24. sz. ügy
8.        2023. április 27‑én egy, a német határon végzett ellenőrzés során a vámhatóságok ellenőrizték a Lengyelországból érkező B‑t. Ez alkalommal B úgy nyilatkozott, hogy két karton cigarettát és egy karton lengyel adóügyi jelzéssel ellátott hevített dohányt (Heets) szállít. Közelebbről, B azt állította, hogy a két karton cigaretta saját személyes használatára szolgál, míg a hevített dohányt a lányának szánja. A vámhatóságok lefoglalták a hevített dohányt (Heets) tartalmazó kartont, és B‑vel szemben 28,63 euró dohányadót állapítottak meg.
9.        A kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban B vitatja a vele szemben hozott intézkedéseket. Az adóhatóság szerint a cigaretták nem mentesülnek a jövedéki adó megfizetése alól. Közelebbről, mivel B szándéka az volt, hogy a karton Heetset a lányának ajándékozza, a TabStV 39. §‑a alapján nem tekinthető úgy, hogy azt a B általi „saját felhasználásra” hozták volna be Németországba.
10.      E körülmények között határozott úgy a Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (berlin‑brandenburgi pénzügy bíróság), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2020/262 irányelv] […] 32. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti értelmezés, amely szerint dohánytermékek más személynek történő – akár ingyenes – továbbadás céljából történő beszerzése esetén a szállított mennyiségtől függetlenül kizárt a »saját felhasználás«?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
Úgy kell‑e értelmezni a [2020/262 irányelv] 32. cikkét, hogy a »saját felhasználás« fogalma a további kritériumokra – különösen a mennyiségi kritériumra – figyelemmel magában foglalja a közeli hozzátartozónak szánt ajándékokat, a más személyeknek szánt ajándékokat azonban nem?”
11.      A Törvényszék előtti eljárásban a német és a svéd kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő észrevételeket.
Elemzés
Az első kérdésről
12.      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2008/118 irányelv 32. cikkével és a 2020/262 irányelv 32. cikkével ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a „saját felhasználás” fogalma nem foglalja magában a dohánytermékek magánszemély által valamely tagállamban annak érdekében történő beszerzését, hogy azokat valamely másik tagállamban harmadik személynek ingyenesen továbbadja, függetlenül az említett termékek továbbadásra szánt mennyiségétől.
Előzetes megfontolások
13.      A 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének az első kérdés megválaszolása céljából történő értelmezéséhez néhány előzetes megfontolást kell megfogalmazni.
14.      Elsősorban, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokban foglaltakra tekintettel a T‑685/24. sz. ügy körülményeire – amely ügy tényállása 2022 augusztusában valósult meg – időbeli szempontból a 2008/118 irányelv alkalmazandó.(2) A T‑686/24. sz. ügy körülményeire – amely ügy tényállása 2023 áprilisában valósult meg – pedig a 2020/262 irányelv alkalmazandó.(3) A 2020/262 irányelv 32. cikkének szövege, noha megfogalmazása nem pontosan azonos, lényegében megegyezik a 2008/118 irányelv 32. cikkével.(4) Hasonlóképpen, e két irányelvnek a „saját felhasználás” fogalmának értelmezése szempontjából hasznos rendelkezései, csakúgy, mint az ezen irányelvek által követett célkitűzések, lényegében hasonlóak. Következésképpen a két ügyet lehet együtt kezelni.
15.      Másodsorban, az alapeljárások dohánytermékekre(5) vonatkoznak, amelyek a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján „jövedéki termékeknek” minősülnek.(6) A jelen esetben az egyik tagállamban szabad forgalomba bocsátott dohánytermékeket ebben a tagállamban szerezték be, és azokat egy másik tagállam területére szállították. Ebből következik, hogy az alapügyek körülményei a 2008/118 irányelv „Jövedéki termékek szállítása és adóztatása a szabad forgalomba bocsátást követően” című V. fejezete, valamint a 2020/262 irányelv „Jövedéki termékek szállítása és adóztatása a szabad forgalomba bocsátást követően” című V. fejezete rendelkezéseinek hatálya alá tartoznak. Ezek a fejezetek mindkét irányelvben három különböző szabályozást írnak elő, nevezetesen a magánszemély általi beszerzésre, a kereskedelmi célból forgalmazott vagy birtokolt termékekre, valamint a távértékesítésre vonatkozó szabályozást.
16.      A magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás előírja, hogy a jövedéki adót a jövedéki termékek beszerzésének helye szerinti tagállamban kell megfizetni. E szabályozás alkalmazásához a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdése három feltétel teljesülését követeli meg. Először is, a jövedéki termékeket magánszemélynek kell beszereznie, másodszor e termékeket ugyanezen magánszemélynek kell az egyik tagállamból a másikba szállítania, harmadszor pedig az említett termékeket az említett magánszemély általi „saját felhasználásra” kell beszerezni. Az ítélkezési gyakorlat szerint e három feltételnek, amelyeket már a 92/12/EGK irányelv(7) 8. cikke is előírt, lehetővé kell tennie annak megállapítását, hogy az egyik államban beszerzett, majd a másik államba szállított jövedéki termék birtokban tartása szigorúan személyes jellegű‑e.(8)
17.      A jelen esetben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy nem vitatott, hogy az első két feltétel teljesül. Így azt kell még megvizsgálni, hogy a jövedéki termékeket beszerző magánszemély általi „saját felhasználásra” vonatkozó harmadik feltétel is teljesülhet‑e. A termékek „saját felhasználásra” beszerzettkénti minősítése alapvető jelentőségű, mivel a magánszemély által a saját felhasználástól eltérő célokra beszerzett termékek a 2008/118 irányelv által előírt, kereskedelmi célú birtoklásra vonatkozó szabályozás vagy a 2020/262 irányelv által előírt, kereskedelmi célú forgalmazásra vonatkozó szabályozás hatálya alá tartoznak.(9) Márpedig a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 33. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás hatálya alá tartozó jövedéki termékek a rendeltetési hely szerinti tagállamban jövedékiadó‑kötelesek, amennyiben azokat kereskedelmi célból birtokolják vagy forgalmazzák.
18.      Harmadsorban, a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozással kapcsolatos rendelkezések értelmezése keretében a Bíróság a Joustra ítélet alapjául szolgáló ügyben megállapította, hogy a „saját felhasználásra” vonatkozó feltétel megköveteli, hogy „a termék az azt beszerző magánszemély személyes szükségletének kielégítését szolgálja, ezért kizárja azt a terméket, amelyet a magánszemély más magánszemély szükségletének kielégítésére szerez be”.(10) Fontos hangsúlyozni, hogy erre az értelmezésre olyan ténybeli körülmények között került sor, amelyeket az jellemzett, hogy egy magánszemély egy tagállamban igen nagy mennyiségű jövedéki terméket (vagyis bort)(11) szerzett be saját maga és harmadik személyek általi saját felhasználás céljából, és e termékek azon részét, amely nem az általa történő saját felhasználásra szolgált, az említett harmadik személyek kifizették neki.
19.      E Joustra ügy e ténybeli körülményei jelentősen különböznek az alapügyektől, amelyeket a magánszemély által a beszerző családtagjait alkotó harmadik személyek részére történő ingyenes továbbadás céljából teljesített beszerzések jellemeznek, amelyek esetében az egyik tagállamból a másikba szállított dohánytermékek mennyisége nem haladja meg a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (3) bekezdésének a) pontjában előírt irányadó szinteket. Ezért első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a magánszemély általi „saját felhasználás” fogalmának a Bíróság által az említett
Joustra ítéletben elfogadott értelmezését az előtte folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell‑e.
20.      A kérdést előterjesztő bíróság e kérdésének megválaszolásához mindenekelőtt meg kell határozni, hogy a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „saját felhasználás” fogalma az uniós jog önálló fogalmának minősül‑e, amelyet valamennyi tagállam területén egységesen kell értelmezni.
A „saját felhasználás” fogalma: az uniós jog önálló fogalma
21.      Az EMU Tabac ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróság megállapította, hogy a 92/12 irányelv 8. cikkének szövege nem tartalmaz a nemzeti szabályozásra való kifejezett hivatkozást.(12) Ennélfogva az e rendelkezésben szereplő fogalmak, tudniillik a „magánszemélyek”, a „saját használatra” és az „általuk történő szállítás” fogalmai az uniós jog önálló fogalmainak minősülnek, amelyeket a jelentésük és hatályuk meghatározása érdekében a tagállami jogokra történő kifejezett utalás hiányában az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni.(13)
22.      Meg kell állapítani, hogy a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének szövege lényegében hasonló a 92/12 irányelv 8. cikkének szövegéhez. Kétségtelen, hogy a 2008/118 és 2020/262 irányelvben a jogalkotó a 32. cikket kiegészítette egy második bekezdéssel, amely a 92/12 irányelv 8. cikkében nem szerepelt. A 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (2) bekezdése szerint annak megállapítására, hogy az (1) bekezdésben említett jövedéki termékeket magánszemély általi saját felhasználásra szánták‑e, a tagállamoknak különösen a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (2) bekezdésének a)–e) pontjában említett tényezőket kell figyelembe venniük. E (2) bekezdés beiktatása azonban nem tekinthető a nemzeti jogra való olyan kifejezett utalásnak, amely megakadályozhatná a Törvényszéket abban, hogy a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének az uniós jog alapján önálló és egységes meghatározást adjon. Az említett irányelvek 32. cikkének (2) bekezdése ugyanis nem írja elő, hogy a „saját felhasználás” fogalmát a tagállamok nemzeti jogának megfelelően kell meghatározni. E rendelkezés csupán azon kritériumok nem kimerítő felsorolását tartalmazza, amelyeket a tagállamoknak figyelembe kell venniük annak érdekében, hogy értékelni tudják, hogy a jövedéki termékek beszerzése az uniós jog önálló fogalmát képező „saját felhasználás” fogalma alá tartozik‑e.
23.      Kétségtelen, hogy a tagállamok a 2008/118 irányelv és a 2020/262 irányelv 32. cikke (2) bekezdésének e) pontjában a jövedéki termékek mennyiségére vonatkozóan előírt kritérium alkalmazása keretében bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek annak meghatározása során, hogy a jövedéki terméket magánszemély általi saját felhasználásra szánják‑e. E mennyiségi kritérium alkalmazását illetően ugyanis a 32. cikk (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok – kizárólag egyfajta bizonyítékként – irányadó szinteket állapíthatnak meg, azzal, hogy az említett szintek nem lehetnek alacsonyabbak cigaretta esetében 800 darabnál, fogyasztási dohány esetében pedig 1,0 kg‑nál. A 2008/118 és 2020/262 irányelv által lehetővé tett ezen rugalmasságból az következik, hogy a magánszemély általi saját felhasználásra szánt beszerzés minősítése tagállamonként eltérően alakulhat.
24.      Mindazonáltal, mivel a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdése nem tartalmaz a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállamok jogára való kifejezett utalást, a „saját felhasználás” fogalmának mint olyannak az értelmezése nem változhat tagállamonként. Például, ha a tagállamok mérlegelési mozgástérrel rendelkeznének annak meghatározása során, hogy a jövedéki termékeknek egy magánszemély által valamely tagállamban azzal a céllal történő beszerzése, hogy azokat egy másik tagállamban harmadik személyeknek ingyenesen továbbadja, magánszemély általi „saját felhasználásra” történő beszerzésnek minősül‑e, fennállna az e fogalom alkalmazásában mutatkozó, az uniós jog egységes alkalmazásának követelményét potenciálisan sértő eltérések kockázata.
A „saját felhasználás” fogalmának értelmezéséről
25.      Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit és az általa követett célokat kell figyelembe venni, hanem a szövegkörnyezetét, valamint az uniós jogi rendelkezések összességét is, mivel e rendelkezés keletkezésének története szintén releváns elemeket hordozhat az értelmezés szempontjából.(14)
–       Szó szerinti értelmezés
26.      A 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének egyes nyelvi változatai, köztük az angol („own use”), az olasz („uso personale”), a spanyol („uso propio”), a portugál („uso pessoal”), a szlovén („lastno uporabo”) és a horvát („vlastitu uporabu”) nyelvi változatok olyan kifejezéseket használnak, amelyek szerint a jövedékiadó‑köteles termékeket az azokat beszerző magánszemélynek személyesen kell felhasználnia.
27.      Más nyelvi változatok olyan kifejezéseket használnak, amelyek szerint nem zárható ki, hogy a jövedéki termékeket az azokat beszerző magánszemélytől eltérő személy is felhasználhatja. Ez a helyzet többek között a francia („besoins propres”), a német („Eigenbedarf”) és a holland („eigen behoeften”) nyelvi változatok esetében. E kifejezések ugyanis bizonyos fokig azt is megengedhetik, hogy egy „saját igény” kielégítése magában foglalhat bizonyos, harmadik személy részére történő ingyenes továbbadás céljából végzett termékbeszerzéseket is.
28.      Így a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének szövege nem teszi lehetővé annak egyértelmű meghatározását, hogy a „saját felhasználás” fogalma kötelezően megköveteli‑e, hogy a dohánytermékeket az azokat egy másik tagállamban beszerző magánszemély használja fel.
–       Rendszertani értelmezés
29.      Meg kell vizsgálni, hogy az összefüggés, amelybe a „saját felhasználás” fogalma illeszkedik, útmutatást adhat‑e annak megállapításához, hogy ezt a fogalmat úgy kell‑e értelmezni, hogy az magában foglalja a magánszemély által harmadik személynek történő ingyenes továbbadás céljából beszerzett dohánytermékeket.
30.      Arra az esetre, ha az egyik tagállamban már szabad forgalomba bocsátott termékeket egy másik tagállamba szállítanak, a 2008/118 irányelv és a 2020/262 irányelv V. fejezete három különböző szabályozást ír elő. A 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkében előírt, a magánszemély általi beszerzésre alkalmazandó szabályozást, a 2008/118 irányelv 33. és 34. cikkében, valamint a 2020/262 irányelv 32–43. cikkében előírt, a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozást, valamint a 2008/118 irányelv 36. cikkében és a 2020/262 irányelv 44. cikkében előírt, távértékesítésre vonatkozó szabályozást.
31.      Egyrészt a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás nem alkalmazható, ha a jövedékiadó‑köteles termékek a távértékesítésre vonatkozó szabályozás hatálya alá tartoznak.
32.      Másrészt, ami a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás és a kereskedelmi célú birtoklásra vonatkozóan a 92/12 irányelvben foglalt szabályozás közötti viszonyt illeti, Jacobs főtanácsnok a Joustra ügyben ismertetett indítványában úgy ítélte meg, hogy „azok a termékek, amelyeket magánszemélyek saját használatra szereztek be, és azok, amelyeket kereskedelmi célból tartanak, olyan kategóriák, amelyek kölcsönösen kizárják egymást”.(15) Hasonlóképpen, a Metro Cash & Carry Danmark ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróság emlékeztetett arra, hogy „azt a terméket, amelyet nem magáncélból tartanak birtokban, szükségképpen olyannak kell tekinteni, mint amelyet kereskedelmi célból tartanak birtokban”.(16) A magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás és a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás közötti, kölcsönös kizártsági viszony a jogszabályok alakulásából is kitűnik. A 2008/118 irányelv 33. cikke (1) bekezdése második albekezdésének és a 2020/262 irányelv 33. cikke (2) bekezdésének megfelelően ugyanis a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás nem alkalmazandó, ha a jövedéki termékek az említett irányelvek 32. cikkének (1) bekezdésében előírt, magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás hatálya alá tartoznak. Így, ha egy magánszemély valamely tagállamban termékeket szerez be, minden olyan termék, amelyet nem „saját felhasználásra” szerzett be, a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás hatálya alá tartozik. Az a körülmény, hogy ez utóbbi szabályozás címe kereskedelmi célra hivatkozik, nem jelenti azt, hogy a jövedéki termékeknek a magánszemély által harmadik személy részére történő ingyenes továbbadása automatikusan ki lenne zárva a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás alól. A kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás ugyanis csak akkor nem lenne alkalmazható, ha az ilyen, harmadik személynek történő ingyenes továbbadás a beszerző „saját felhasználása” körébe tartozó helyzetnek minősülne.
33.      E tekintetben annak meghatározása érdekében, hogy a „saját felhasználás” fogalma magában foglalja‑e a harmadik személynek történő ingyenes továbbadásra szánt jövedéki termékek magánszemély általi beszerzését, a rendszertani értelmezés keretében úgy tűnik, hogy a 2008/112 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (2) bekezdésében előírt kritériumok vizsgálata nem teszi lehetővé az e fogalom terjedelmére vonatkozó egyértelmű következtetés levonását. E kritériumok közül ugyanis, amelyeket a tagállamoknak kell alkalmazniuk annak megállapításához, hogy a jövedéki termékeket valamely magánszemély általi „saját felhasználásra” szánják‑e, a 32. cikk (2) bekezdésének a)–d) pontjában előírt kritériumok általános és pontatlan jellegük miatt nem teszik lehetővé annak egyértelmű meghatározását, hogy az ilyen termékeknek valamely magánszemély által harmadik személy részére történő ingyenes továbbadása e fogalom hatálya alá tartozik‑e. Hasonlóképpen, ami az említett irányelvek 32. cikkének (3) bekezdésében említett irányadó szinteket(17) illeti, semmi nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy ezen – mindemellett viszonylag magas – szinteket e termékeknek a beszerző általi, szigorúan személyes felhasználására figyelemmel határozták meg, vagy hogy olyan szintekről van‑e szó, amelyektől kezdve fennállna annak kockázata, hogy a beszerző e termékeket ellenérték fejében harmadik személyre ruházza át.
34.      Mivel a rendszertani értelmezés nem bizonyul meggyőzőnek, megvizsgálom a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás keletkezését és alakulását.
–       A magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás keletkezéstörténete és alakulása
35.      Előzetesen megjegyezhető, hogy a 92/12 irányelv elfogadásához vezető javaslatában a Bizottság nem javasolta a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás bevezetését.(18) A jövedékiadó‑mértékek tényleges harmonizációjának hiánya miatt ugyanis a tagállamok kérték e szabályozásnak az ezen irányelv 8. cikkébe való beiktatását annak érdekében, hogy a jövedéki termékek szállítását a jelen indítvány 16. pontjában említett három feltétel teljesülésétől tegyék függővé.(19)
36.      A 2008/118 irányelv(20) és a 2020/262 irányelv előkészítő munkálataiból kitűnik, hogy a jövedékiadó‑mértékek harmonizációjának hiánya miatt a magánszemélyek általi beszerzésre vonatkozó szabályozás képezi a tagállamok, különösen a szomszédos tagállamokban hatályban lévőknél magasabb jövedékiadó‑mértékeket alkalmazó tagállamok aggályainak egyik fő forrását.(21)
37.      2008. évi javaslatában a Bizottság a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás több jelentős módosítását javasolta.(22) Pontosabban, egyes tagállamok azon szándéka ellenére, hogy a magánszemélyek által beszerzett termékek szabad mozgása elvének megszorító értelmezését fogadják el,(23) a Bizottság azt javasolta, hogy a magánszemélyek közvetlen vagy közvetett ellenszolgáltatás nélkül valamennyi jövedéki terméket küldhessék másik magánszemélynek. E javaslatból tehát kitűnik, hogy a Bizottság hajlott arra, hogy úgy tekintse, hogy a „saját felhasználás” fogalmát úgy kellene értelmezni, hogy az magában foglalja a magánszemély által harmadik személy részére történő ingyenes továbbadás céljából teljesített beszerzéseket. Ezenkívül a Bizottság annak lehetőségét is javasolta, hogy a dohánytermékektől eltérő jövedéki termékeket magánszemély más magánszemély megbízásából is beszerezhesse. Egyebekben javasolta a tagállamok azon lehetőségének megszüntetését, hogy irányadó szinteket alkalmazzanak. Meg kell állapítani, hogy a jogalkotó a magánszemélyek általi beszerzésre vonatkozó szabályozás módosítására irányuló ezen javaslatok egyikét sem vette át a 2008/118 irányelvbe. Lehetséges tehát, hogy a jogalkotó – egyes tagállamok azon szándékára figyelemmel, hogy e szabályozás szigorú értelmezését fogadják el – nem kívánta átvenni a Bizottság arra irányuló megközelítését, hogy a termékek magánszemélyek közötti ingyenes átadása a „saját felhasználás” fogalmának körébe tartozhasson.
38.      A magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozást illetően a Bizottság a 2020/262 irányelv elfogadására irányuló eljárás keretében pusztán szerkesztési jellegű módosításokra szorítkozott,(24) amelyeket a jogalkotó többségében átvett. Megjegyezhető, hogy a 2020/262 irányelv elfogadásához vezető eljárás keretében a Bizottság a 2008. évi javaslatával ellentétes álláspontra helyezkedett, mivel úgy tekintette, hogy a „saját felhasználás” fogalma kizárólag a beszerző általi személyes felhasználásra vonatkozik, ily módon kizárva a másoknak szánt ajándékokat.(25) Így, bár a Bizottság álláspontja idővel változott, úgy tűnik, hogy a jogalkotó álláspontja állandó maradt a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozást illetően, mivel e szabályozást a 92/12 irányelv óta lényegesen nem módosították.
–       Teleologikus értelmezés
39.      A 2008/118 és a 2020/262 irányelv célja a jövedéki adók összehangolt általános rendszerének létrehozása az érintett termékek szabad mozgásának, és ezáltal a belső piac megfelelő működésének biztosítása érdekében.(26) Ami a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozást illeti, a 2008/118 irányelv (27) preambulumbekezdéséből és a 2020/262 irányelv (40) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy annak célja a belső piacot szabályozó alapelv végrehajtása. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a jelen indítvány 35. pontjából kitűnik – ezt a szabályozást a jogalkotó a jövedékiadó‑mértékek tényleges harmonizációjának hiánya miatt vezette be a 92/12 irányelvben annak érdekében, hogy a jövedéki termékek szállítását az említett irányelv 8. cikkében előírt, a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdésében átvett három feltétel teljesítésétől tegye függővé.
40.      Ami a 2008/118 irányelvet illeti, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az ezen irányelv által követett célkitűzések között szerepel az adócsalás, az adókikerülés és az esetleges visszaélések elleni küzdelem.(27) Ez a 2020/262 irányelv által követett célkitűzések egyike is, annál is inkább, mivel az említett irányelv (41) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a dohánytermékek tekintetében a tagállamok által alkalmazott jövedékiadó‑mértékek közötti – néhány esetben jelentős – különbségek fennmaradása miatt a tagállamoknak képesnek kell lenniük arra, hogy kezeljék azokat a kockázatokat, amelyek megkönnyítik az adócsalást, az adókikerülést és az adóvisszaélést, illetve veszélyeztetik vagy aláássák a közrendet vagy az emberi egészség és élet védelmét.
41.      Kifejezetten a dohánytermékeket illetően a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja a 2011/64 irányelv hatálya alá tartozó dohánygyártmányokra hivatkozik.(28) Márpedig ez utóbbi irányelv (2) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a dohánytermékekre vonatkozó uniós adójogszabályoknak biztosítaniuk kell a belső piac megfelelő működését és ezzel egyidejűleg az emberi egészség EUMSZ 168. cikkben előírt magas szintű védelmét. Következésképpen úgy vélem, hogy mivel a 2008/118 irányelv és a 2020/262 irányelv a dohánytermékekre vonatkozik, e termékeket úgy kell tekinteni, mint amelyek a dohányra vonatkozó adójogszabályok hatálya alá tartoznak.
42.      Következésképpen a „saját felhasználás” fogalmát az adócsalás, az adókikerülés és az esetleges visszaélések elleni küzdelem, valamint az emberi egészség védelme céljainak fényében kell értelmezni.
43.      Elsősorban, a „saját felhasználás” fogalmának kiterjesztő értelmezése, amely lehetővé tenné a magánszemély számára, hogy olyan tagállamban szerezzen be dohánytermékeket, amely azokra alacsony jövedékiadó‑mértéket alkalmaz (beszerzés helye szerinti tagállam), azzal a céllal, hogy e termékeket ezt követően ingyenesen továbbadja egy olyan harmadik személynek, aki egy másik, magasabb jövedékiadó‑mértéket alkalmazó tagállamban (rendeltetési hely szerinti tagállam) rendelkezik lakóhellyel, alkalmas arra, hogy kedvezzen az adókikerülésnek, valamint a csalárd vagy visszaélésszerű adózási gyakorlatoknak.
44.      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság rámutatott, hogy a cigarettapiac különösen kedvez a jogellenes kereskedelem fejlődésének.(29) Márpedig annak lehetősége, hogy a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdésében előírt szabályozást a dohánytermékeket beszerző magánszemély azon egyszerű állítása alapján vegyék igénybe, hogy e termékeket a rendeltetési hely szerinti tagállamban harmadik személy részére történő ingyenes továbbadásra szánja, nemcsak az adókikerülés vagy csalárd adózási gyakorlat, hanem a visszaélésszerű adózási gyakorlat kockázatát is hordozza.
45.      Egyrészt különösen a dohánytermékek magánszemély által olyan harmadik személy részére történő továbbadása esetében, aki nem házastársa vagy eltartott családtagja, fennáll annak nem elhanyagolható kockázata, hogy az említett továbbadás közvetlen vagy közvetett ellenszolgáltatás tárgyát képezi. A magánszemélyek által az alacsony jövedéki adót alkalmazó tagállamokból a magasabb adót alkalmazó tagállamba szállított dohány áramlásának jelentőségére tekintettel,(30) amint arra a német kormány észrevételeiben rámutat, a nemzeti hatóságok nem tudják ellenőrizni a dohánytermékek beszerzői és átvevői közötti pénzmozgásokat. Márpedig az olyan dohánytermékeknek magánszemély által az egyik tagállamban történő beszerzése, amelyek egy másik tagállamban azon harmadik személy részéről közvetlen vagy közvetett ellenszolgáltatás tárgyát képezik, akinek az említett termékeket továbbadták, a továbbadott dohánytermék mennyiségétől függetlenül sérti a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételeket. Az ilyen gyakorlat ugyanis, amely a dohánytermékek magánszemély által egy másik magánszemély „megbízásából” történő beszerzésének tekinthető, sérti egyrészt a „saját felhasználás” céljára történő beszerzés követelményét, másrészt pedig a maga a magánszemély általi szállítás követelményét. Az ilyen gyakorlat tehát adókikerülésnek vagy csalárd adózási gyakorlatnak minősül.
46.      Másrészt kétségkívül érvényesen feltételezhető, hogy a dohánytermékeknek a magánszemély által a házastársa vagy eltartott családtagja részére történő továbbadására ingyenesen kerülhet sor. Ha azonban a magánszemély házastársa és eltartott családtagjai általi felhasználást e magánszemély „saját felhasználása” körébe tartozónak tekintenénk, ez a visszaélésszerű adózási gyakorlatok nem elhanyagolható kockázatát eredményezné. A magánszemély ugyanis hivatkozhatna az ilyen értelmezésre annak érdekében, hogy a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (3) bekezdésében előírt irányadó szinteket jelentősen meghaladó cigarettamennyiség egyik tagállamból a másikba történő szállításához való jogot igazoljon. A visszaélésszerű adózási gyakorlatok e kockázata annál is inkább magas, mivel a fent említett irányadó szintekre nem vonatkozik időbeli jellegű korlátozás. Így a házastárssal és két eltartott egyenesági leszármazottal rendelkező ugyanazon magánszemély néhány nap alatt nem kevesebb mint 3200 cigarettát szállíthatna az egyik tagállamból a másikba „saját felhasználása” céljára.(31) Ilyen esetben, feltételezve, hogy a cigarettákat beszerző magánszemély dohányzik, a beszerzés helye szerinti tagállamban nem kevesebb mint 2400 cigarettát szerezne be e cigarettáknak a rendeltetési hely szerinti tagállamban tőle eltérő személyek általi tényleges felhasználása céljára. Az ilyen gyakorlat – az egyik tagállamból a másikba szállított dohány mennyiségére figyelemmel – visszaélésszerű lenne. Mindemellett, mivel a nemzeti hatóságoknak nincs lehetősége a magánszemély házastársa vagy eltartott családtagja részére történő ingyenes továbbadás valóságának ellenőrzésére, a csalárd adózási gyakorlat kockázata sem zárható ki.
47.      Ráadásul a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdésében előírt szabályozást igénybe vevő magánszemélyeknek e szabályozás igénybevétele során semmilyen különös formai követelménynek nem kell eleget tenniük. Egy közelmúltbeli, a Bizottság részére készített tanulmányban – különösen annak csekély valószínűsége miatt, hogy a magánszemélyeket utazásaik során ellenőrzik – megállapították az említett szabályozás visszaélésszerű igénybevételét, pontosabban a magánszemélyek által az alacsonyabb jövedéki adót alkalmazó beszerzés helye szerinti tagállamokból a magasabb adómértéket alkalmazó rendeltetési hely szerinti tagállamokba szállított dohánymennyiségeket illetően.(32) Még ha a számszerű becslések szükségképpen pontatlanok is, e tanulmány több számadatát érdemes említeni.(33) Németországban például a magánszemélyek által más tagállamokban végzett vásárlásokat 2023‑ban 10,5 milliárd cigarettára és 4000 tonna finomra vágott dohányra becsülték, ami a cigaretta belföldi fogyasztásának körülbelül 15,9%‑át és a finomra vágott dohány belföldi fogyasztásának körülbelül 16%‑át tette ki, és ami körülbelül 2,8 milliárd euró jövedéki
adó
és hozzáadottérték‑adó
(héa) bevételének kiesését jelentette. A tagállamok közül Franciaország – ahol a belföldi cigarettafogyasztás mintegy 23,4%‑a és a finomra vágott dohány fogyasztásának mintegy 65%‑a származott a magánszemélyek más tagállamokban történő vásárlásaiból – 2023‑ban mintegy 4,5 milliárd euróra becsült jövedékiadóbevétel‑ és héabevétel‑kiesést szenvedett el. Ezenfelül ugyanebben az évben a más tagállamokból származó cigarettaforgalom a belföldi fogyasztás arányát tekintve Finnországban körülbelül 28,6%‑ot, Hollandiában körülbelül 24,8%‑ot, Dániában körülbelül 23,5%‑ot, Írországban pedig körülbelül 22,7%‑ot tett ki, ami szintén jelentős bevételkiesést jelent e tagállamok számára.
48.      Így az adókikerülés, valamint a csalárd vagy visszaélésszerű adózási gyakorlatok elleni küzdelemre irányuló célkitűzés fényében a „saját felhasználás” fogalma véleményem szerint – a beszerzett dohány mennyiségétől függetlenül – nem foglalhatja magában a dohánytermékek magánszemély által valamely tagállamban annak érdekében történő beszerzését, hogy azokat harmadik személynek ingyenesen továbbadja.
49.      Másodsorban, emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az egészség védelmére irányuló cél a gazdasági megfontolásokhoz képest döntő jelentőséggel bír, így ezzel a céllal akár jelentős hátrányos gazdasági következményeket is igazolni lehet.(34) A dohányzásból eredő, az emberi egészséget érintő kockázatokat illetően a Bíróság már megállapította, hogy a dohányfüstnek való kitettség halálozási oknak minősül, illetve betegséget és rokkantságot okoz.(35) Ezenkívül a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a dohánytermékek esetében az adójogi szabályozás az e termékek fogyasztása elleni harc, és így a közegészség védelmének fontos és hatékony eszközét jelenti.(36)
50.      Márpedig a „saját felhasználás” fogalmának olyan kiterjesztő értelmezése, amely meghaladná a dohánytermékek azon magánszemély általi szigorúan személyes felhasználását, aki azokat valamely, alacsony jövedékiadó‑mértéket alkalmazó beszerzés helye szerinti tagállamban szerezte be, és azokat egy magasabb jövedékiadó‑mértéket alkalmazó rendeltetési hely szerinti tagállamba szállítja, jelentős kockázatot jelent a rendeltetési hely szerinti tagállam dohánytermékekre vonatkozó adópolitikájának hatékonyságára, és ebből következően a közegészség védelmére irányuló politikájára nézve.
51.      Közelebbről, ha a magánszemély rendszeresen utazik a dohánytermékekre alacsony jövedékiadó‑mértéket alkalmazó tagállamba, és ott rendszeresen és az irányadó szintjénél alacsonyabb mennyiségben ilyen termékeket vásárol, nem szigorúan személyes felhasználás céljára, hanem például a valamely, magasabb jövedékiadó‑mértéket alkalmazó tagállamban dolgozó és vele élő házastársa általi felhasználás céljára, e termékeknek a házastársa részére történő ingyenes továbbadása azzal a hatással jár, hogy semlegesíti a rendeltetési hely szerinti tagállam adópolitikájának hatásait. Ez a gyakorlat azzal a hatással jár, hogy a magánszemély házastársát, aki rendszeresen a beszerzés helye szerinti tagállamból származó termékeket használ, a rendeltetési hely szerinti tagállamban alkalmazott dohányárak nem ösztönzik arra, hogy csökkentse vagy beszüntesse e termékek fogyasztását.
52.      Ennélfogva az emberi egészség védelmére irányuló célkitűzés fényében a „saját felhasználás” fogalma nem értelmezhető úgy, hogy az – a továbbadásra szánt mennyiségtől függetlenül – magában foglalja a dohánytermékek magánszemély által valamely tagállamban annak érdekében történő beszerzését, hogy azokat harmadik személynek ingyenesen továbbadja.
53.      A fenti megfontolásokból következik, hogy a „saját felhasználás” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az említett felhasználás a dohánytermékeknek a beszerző általi szigorúan személyes felhasználás céljából történő beszerzésére korlátozódik, és az említett termékek – a továbbadásra szánt dohánytermékek mennyiségétől függetlenül – nem adhatók továbbá harmadik személynek.
54.      Kétségtelen, hogy – amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat – a Hauptzollamt B (Tokfajok kaviárja) ítélet alapjául szolgáló ügyben(37) a Bíróság a 338/97 rendelet(38) 2. cikkének j) pontja értelmében vett „személyi vagy háztartáshoz tartozó ingóságok” fogalmát úgy értelmezte, hogy az magában foglalja a harmadik személynek történő ajándékozásra szánt termékeket, amennyiben nem áll fenn kereskedelmi célra utaló jel. Ez a jogszabály azonban nem az adócsalás, az adókikerülés és az esetleges visszaélések elleni küzdelemre, valamint az emberi egészség védelmére irányuló, a 2008/118 és 2020/262 irányelv által követett célokat követi.
55.      Ily módon, amennyiben valamely magánszemély a nemzeti hatóságok által végzett ellenőrzés során azt állítja, hogy valamely tagállamban abból a célból szerzett be dohánytermékeket, hogy azokat egy másik tagállamban harmadik személynek ingyenesen továbbadja, annak a magánszemély általi ezen elismerése, hogy az említett beszerzéseket – mennyiségüktől függetlenül – nem szigorúan személyes felhasználásra szánja, elegendő ahhoz, hogy az említett hatóságok megtagadják a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikke (1) bekezdésének alkalmazását.
56.      A jogszabályok jelenlegi állapotában a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „saját felhasználás” fogalmának értelmezése az említett irányelvek 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett alkoholtartalmú italokra is alkalmazandó. Igaz, hogy – amint arra a svéd kormány észrevételeiben rámutat – a „saját felhasználás” fogalmának ezen értelmezése azzal a hatással jár, hogy kizárja a magánszemély azon lehetőségét, hogy olyan üveg alkoholt ajándékozzon, amelyet más tagállamban szerzett be, mint amelyben azt ajándékozni kívánja, ha nem alkalmazza a távértékesítésre vonatkozó szabályozást vagy a kereskedelmi célú forgalmazásra vonatkozó szabályozás tekintetében a 2020/262 irányelvben előírt eljárást. E tekintetben azonban elegendő megállapítani, hogy bár a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdése e téren joghézagot mutat, ezt az uniós jogalkotónak kell adott esetben orvosolnia azáltal, hogy elfogadja az e rendelkezés azzal a céllal történő módosításához szükséges intézkedéseket, hogy kifejezetten lehetővé tegye a magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás annak érdekében történő igénybevételét, hogy üveg bort ajándékozzanak. Ez a lehetőség elképzelhetőnek tűnik, tekintettel arra, hogy – különösen az emberi egészségre gyakorolt hatásokra tekintettel – az alkoholtartalmú italokra vonatkozó uniós szabályozás kevésbé szigorú, mint a dohánytermékekre alkalmazandó szabályozás.(39)
57.      A fentiek összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (1) bekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a „saját felhasználás” fogalma nem foglalja magában a dohánytermékek magánszemély által valamely tagállamban annak érdekében történő beszerzését, hogy azokat valamely másik tagállamban harmadik személynek ingyenesen továbbadja, függetlenül az említett termékek továbbadásra szánt mennyiségétől.
A második kérdésről
58.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre általam javasolt válaszra figyelemmel véleményem szerint a második kérdést nem kell megválaszolni.
Végkövetkeztetés
59.      A fentiek alapján azt javaslom, hogy a Törvényszék a Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (berlin‑brandenburgi pénzügyi bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)      A jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv 32. cikkének (1) bekezdését, valamint a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 2019. december 19‑i (EU) 2020/262 tanácsi irányelv 32. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a „saját felhasználás” fogalma nem foglalja magában a dohánytermékek magánszemély által valamely tagállamban annak érdekében történő beszerzését, hogy azokat valamely másik tagállamban harmadik személynek ingyenesen továbbadja, függetlenül az említett termékek továbbadásra szánt mennyiségétől.
2)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre nem szükséges válaszolni.
Maja Brkan
Ismertetve Luxembourgban, a
2026. február 4‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
1      Eredeti nyelv: francia.
i      A jelen ügyek neve fiktív. Azok nem egyeznek az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A 2008/118/EK irányelv a 47. cikkének megfelelően 2010. április 1‑jével hatályon kívül helyezte a 92/12/EGK irányelvet.
3      A 2020/262 irányelv az 56. cikkének megfelelően 2023. február 13‑ával hatályon kívül helyezte a 2008/118 irányelvet.
4      Közelebbről, [a francia nyelvi változatban] két kisebb különbség van a 2008/118 irányelv és a 2020/262 irányelv 32. cikke között. A 2008. évi irányelv [francia nyelvi változatában] szereplő „par lui‑même” kifejezést a 2020. évi irányelvben a „par ce particulier” kifejezés váltotta fel. Ezenkívül az említett 32. cikk (3) bekezdésében [a francia nyelvi változatban] megváltozott a szórend.
5      A jelen indítványban használt „dohánytermék” kifejezés úgy értendő, hogy az a dohánygyártmányokra alkalmazott jövedéki adó szerkezetéről és adókulcsáról szóló, 2011. június 21‑i 2011/64/EU tanácsi irányelv (HL 2011. L 176., 24. o.) 2. cikkében meghatározott „dohánygyártmány[ra]” vonatkozik.
6      A T‑686/24. sz. ügyben vitatott termékek esetében „hevített dohányról” van szó. Az f6 Cigarettenfabrik ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróság – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok fenntartása mellett – úgy ítélte meg, hogy az ilyen termékek a 2011/64 irányelv 5. cikke értelmében vett „fogyasztási dohányként” a 2008/118 irányelv hatálya alá tartoznak (2024. március 14‑i f6 Cigarettenfabrik ítélet [C‑336/22, EU:C:2024:226, 29–34. pont]).
7      A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 2008/118 irányelv 32–34. cikke nem módosítja lényegesen a jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i 92/12/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 76., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.) 7–9. cikkét, hanem megismétli és világossá teszi e cikkek tartalmát (lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑i Metro Cash & Carry Danmark ítélet [C‑315/12, EU:C:2013:503, 42. pont]), így a 92/12 rányelvre vonatkozó ítélkezési gyakorlat a 2008/118 irányelvre is alkalmazandó (2022. június 9‑i IMPERIAL TOBACCO BULGARIA ítélet [C‑55/21, EU:C:2022:459, 37. pont]).
8      1998. április 2‑i EMU Tabac és társai ítélet (C‑296/95, EU:C:1998:152, 26. pont); 2006. november 23‑i Joustra ítélet (C‑5/05, EU:C:2006:733, 33. pont).
9      A magánszemély általi beszerzésre vonatkozó szabályozás és a kereskedelmi célú birtoklásra, illetve forgalmazásra vonatkozó szabályozás közötti kapcsolatról lásd a jelen indítvány 32. pontját.
10      2006. november 23‑i Joustra ítélet (C‑5/05, EU:C:2006:733, 35. pont).
11      E
Joustra ügyben a magánszemély által beszerzett bor összmennyisége jelentősen meghaladta a 92/12 irányelv 9. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében előírt irányadó szinteket.
12      1998. április 2‑i EMU Tabac és társai ítélet (C‑296/95, EU:C:1998:152, 30. pont).
13      Lásd ebben az értelemben: 2018. augusztus 7‑i Bichat és társai ítélet (C‑61/17, C‑62/17 és C‑72/17, EU:C:2018:653, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14      2018. december 10‑i Wightman és társai ítélet (C‑621/18, EU:C:2018:999, 47. pont); 2025. november 11‑i Dánia kontra Parlament és Tanács (Megfelelő minimálbérek) ítélet (C‑19/23, EU:C:2025:865, 106. pont).
15      Jacobs főtanácsnok Joustra ügyre vonatkozó indítványa (C‑5/05, EU:C:2005:737, 62. pont).
16      2013. július 18‑i Metro Cash & Carry Danmark ítélet (C‑315/12, EU:C:2013:503, 45. pont).
17      A 2008/118 és a 2020/262 irányelv 32. cikkének (3) bekezdésében szereplő irányadó szintek a 32. cikk (2) bekezdésének e) pontjában előírt, a jövedéki termékek mennyiségére vonatkozó kritérium végrehajtására irányulnak. Olyan szintekről van szó, amelyektől kezdve a tagállamok megdönthető módon vélelmezhetik, hogy a magánszemély által beszerzett termékeket nem az e személy általi „saját felhasználásra” szánják.
18      A jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről, e termékek tartásáról és szállításáról szóló tanácsi irányelvre irányuló javaslat, COM(90) 431 végleges (HL 1990. C 322., 1. o.).
19      Lásd ebben az értelemben: a Bizottság 2004. április 2‑i jelentése az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak a 92/12/EGK irányelv 7–10. cikkének alkalmazásáról [COM(2004) 227 végleges], amelyhez a 92/12 irányelv módosítására irányuló javaslatot csatoltak (a továbbiakban: 2004. évi bizottsági jelentés), különösen a 3.4.2. pont.
20      Ami a jövedéki termékek szabad forgalomba bocsátást követő szállítását illeti, a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről szóló irányelvre irányuló, 2008. február 26‑i javaslat [COM(2008) 78 végleges/2] (a továbbiakban: 2008. évi bizottsági javaslat), különösen a 11. o., a jelen indítvány
19. lábjegyzetében említett 2004. évi bizottsági jelentésre hivatkozik.
21      A 2008/118 irányelv elfogadásához vezető eljáráshoz lásd különösen: a 2004. évi bizottsági jelentés, különösen a 3.4.1.3. pont. A 2020/262 irányelv elfogadásához vezető eljárást illetően lásd különösen: a Tanács Főtitkársága, FISC 161, ECOFIN 279, IA 92 sz. dokumentum, 2019. március 8., 6–8. pont.
22      A 2008. évi bizottsági javaslat, különösen a 33. o.
23      A 2004. évi bizottsági jelentés, különösen „A 3.4.1.2. pontban említett, nem kereskedelmi forgalom” című 3.4.2. pont.
24      A jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló tanácsi irányelvre irányuló, 2018. május 25‑i javaslat, COM(2018) 346 final, különösen az 50. és 51. o.
25      A Bizottság ezen álláspontja a Tanács 2019. december 10‑i ülésének jegyzőkönyvéhez csatolt nyilatkozatban szerepel. E tekintetben emlékeztetni lehet arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az irányelv elfogadásához vezető előkészítő munka során rögzített nyilatkozatok nem használhatók az irányelv értelmezéséhez, ha a kérdéses rendelkezés szövegében nincs hivatkozás a nyilatkozat tartalmára, és így e nyilatkozatoknak nincs jogi jelentőségük (lásd ebben az értelemben: 2020. december 17‑i WEG Tevesstraße ítélet [C‑449/19, EU:C:2020:1038, 44. pont]).
26      Lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2022. január 13‑i MONO ítélet (C‑326/20, EU:C:2022:7, 28. pont).
27      Lásd ebben az értelemben: 2017. június 29‑i Bizottság kontra Portugália ítélet (C‑126/15, EU:C:2017:504, 59. pont); 2021. június 10‑i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Ártatlan megbízott) ítélet (C‑279/19, EU:C:2021:473, 31. pont); 2022. június 9‑i IMPERIAL TOBACCO BULGARIA ítélet (C‑55/21, EU:C:2022:459, 55. pont).
28      A 2008/118 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja a dohánygyártmányok fogyasztását érintő, a forgalmi adón kívüli egyéb adókról szóló, 1995. november 27‑i 95/59/EK tanácsi irányelvre (HL 1995. L 291., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 283. o.), a cigaretták adójának közelítéséről szóló 92/79/EGK tanácsi irányelvre (HL 1992. L 316., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 202. o.) és a cigarettán kívüli dohánygyártmány adójának közelítéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/80/EGK tanácsi irányelvre (HL 1992. L 316., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 204. o.)
hivatkozik, amelyeket a 2011/64 irányelv 21. cikke első bekezdésének megfelelően ez utóbbi irányelv hatályon kívül helyezett. A 2011/64 irányelv 21. cikkének második bekezdése rögzíti, hogy a hatályon kívül helyezett irányelvekre történő hivatkozásokat a 2011/64 irányelvre való hivatkozásnak kell tekinteni.
29      2007. december 13‑i BATIG ítélet (C‑374/06, EU:C:2007:788, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30      Lásd a jelen indítvány 47. pontját.
31      Például az első napon 800 cigaretta szállításának igazolása érdekében hivatkozhatna a tisztán személyes felhasználásra. Harmadnap hivatkozna a házastársa általi felhasználásra 800 cigarettának megfelelő további mennyiség szállítása érdekében, majd néhány nappal később további 800 cigarettának megfelelő mennyiséget szállíthatna az első eltartott gyermek számára, további néhány nappal később pedig újabb, 800 cigarettának megfelelő mennyiséget a második eltartott gyermeke számára.
32      Európai Bizottság, Adóügyi és Vámuniós Főigazgatóság, Tanulmány a dohány jövedéki adójára vonatkozó szabályok felülvizsgálatának hatásvizsgálatáról, aktualizálás a legújabb piaci és szabályozási fejlemények tükrében, zárójelentés, 1. kötet, 2025. június, különösen: 20. és 21. o.
33      Európai Bizottság, Adóügyi és Vámuniós Főigazgatóság, Tanulmány a dohány jövedéki adójára vonatkozó szabályok felülvizsgálatának hatásvizsgálatáról, aktualizálás a legújabb piaci és szabályozási fejlemények tükrében, zárójelentés, 2. kötet, 2025. június, különösen: 44–49. o. Hangsúlyozni kell, hogy az e tanulmány 2. kötetében szereplő becslések megerősítik az ugyanezen kötetben a 22–26. oldalon hivatkozott más tanulmányokban már megfigyelt tendenciát.
34      Lásd ebben az értelemben: 2022. február 24‑i Agenzia delle dogane e dei monopoli és Ministero dell’Economia e delle Finanze ítélet (C‑452/20, EU:C:2022:111, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35      Lásd ebben az értelemben: 2016. május 4‑i Philip Morris Brands és társai ítélet (C‑547/14, EU:C:2016:325, 152. pont).
36      Lásd ebben az értelemben: 2006. október 5‑i Valeško ítélet (C‑140/05, EU:C:2006:647, 58. pont); 2017. június 29‑i Bizottság kontra Portugália ítélet (C‑126/15, EU:C:2017:504, 67. pont).
37      2021. május 12‑i Hauptzollamt B (Tokfajok kaviárja) ítélet (C‑87/20, EU:C:2021:382, 37. pont).
38      A vadon élő állat‑ és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről szóló, 1996. december 9‑i 338/97/EK tanácsi rendelet (HL 1997. L 61., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 136. o.).
39      Úgy tűnik, hogy az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19‑i 92/83/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 316., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 206. o.), valamint az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedékiadó‑mértékének közelítéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/84/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 316., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 213. o.) nem követ kifejezetten az emberi egészség védelmére irányuló célkitűzést. Az alkoholtartalmú italokra vonatkozó szabályozás kevésbé szigorú jellegét szemlélteti többek között a tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 2010. március 10‑i 2010/13/EU irányelv európai parlamenti és tanácsi irányelv (Audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv) (HL 2010. L 95., 1. o.; helyesbítés: HL 2010. L 263., 15. o.). Ugyanis, míg ezen irányelv 9. cikke (1) bekezdésének d) pontja tiltja a cigarettákra és más dohánytermékekre vonatkozó audiovizuális kereskedelmi közlemények minden formáját, ezen (1) bekezdés e) pontja előírja, hogy az alkoholtartalmú italokra vonatkozó ilyen közlemények nem célozhatnak kifejezetten kiskorúakat, és nem bátoríthatnak az ilyen italok mértéktelen fogyasztására.