A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1980. október 29.(*)„Izoglükóz – gyártási kvóták”A 138/79. sz. ügyben_az SA Roquette Frères
(székhelye: Lestrem [Pas-de-Calais megye], képviseli: Gérard Rousseaux
ügyvezetőigazgató-helyettes, segítője: Marcel Veroone, üzlettárs a
Veroone-Freyria-Letartre-Paillusseau-Hoste-Dutat társaságban, amely a
lille-i ügyvédi kamaránál bejegyzett ügyvédi iroda, kézbesítési cím:
Loesch ügyvédi iroda, 2, rue Goethe)felperesnek_támogatja:az Európai Parlament
(képviseli: Francesco Pasetti Bombardella főigazgató, segítői: Roland
Bieber, jogi szolgálatának főtanácsosa és Pierre Henri Teitgen
professzor, kézbesítési cím: az Európai Parlament Titkársága,
Luxembourg)beavatkozó_az Európai Közösségek Tanácsa
(képviseli: Daniel Vignes, a jogi szolgálat igazgatója, segítői: Arthur
Brautigam és Hans Joachim Glaesner, társmeghatalmazotti minőségben,
Hans Jürgen Rabe, a hamburgi ügyvédi kamara tagja, Jean Boulouis
professzor, a Párizsi Jog-, Gazdaság-, és Társadalomtudományi Egyetem
tiszteletbeli dékánja, kézbesítési cím: Douglas Fontein, az Európai
Beruházási Bank jogi osztályának igazgatója, 100, bd Konrad Adenauer,
Kirchberg, Luxembourg)alperes ellen_támogatja:az Európai Közösségek Bizottsága
(képviseli: Peter Gilsdorf jogtanácsos, meghatalmazotti minőségben,
segítője: Jacques Delmoly, a jogi szolgálat tagja, kézbesítési cím:
Mario Cervino jogtanácsos, Jean Monnet épület, Kirchberg, Luxembourg)beavatkozó_az
1979. június 25‑i 1293/79 tanácsi rendelet
(HL L 162., 10. o.) megsemmisítése iránti keresete
tárgyában, amennyiben ez a rendelet az izoglükózra vonatkozó közös
rendelkezéseket tartalmazó 1111/77 tanácsi rendelet
módosításaképpen a felperes számára alapkvótát állapít meg_A BÍRÓSÁG_tagjai:
H. Kutscher elnök, P. Pescatore és T. Koopmans
tanácselnökök, J. Mertens de Wilmars, Mackenzie Stuart,
A. O’Keeffe, G. Bosco, A. Touffait és O. Due bírák_főtanácsnok: G. Reischl_hivatalvezető: A. Van Houtte_meghozta a következőÍtéletet1        A
Bíróság Hivatalánál 1979. augusztus 31-én nyilvántartásba vett
keresetlevelével a felperes, többek között izoglükózt gyártó francia
társaság, azzal a kérelemmel fordult a Bírósághoz, hogy nyilvánítsa
érvénytelennek azon gyártási kvóta megállapítását, amelyet számára „az
izoglükózra vonatkozó közös rendelkezések meghatározásáról szóló 1111/77
rendelet módosításáról” szóló, 1979. június 25-i 1293/79 tanácsi
rendelet (HL L 162., 10. o., helyesbítése HL L 176., 37. o.) II.
melléklete írt elő.. A keresetlevelet megvizsgálva kitűnik, hogy a
kereset valójában az 1293/79 rendelet megsemmisítésére irányul,
amennyiben az az izoglükózra a felperes számára gyártási kvótát állapít
meg.2        Kérelmének
alátámasztására a felperes az ügy érdemére vonatkozó számos jogalap
mellett eljárási jogalapra is hivatkozott, amely szerint az említett
rendeletben megállapított gyártási kvóta azon az alapon nyilvánítandó
semmisnek, hogy a Tanács a fenti rendeletet az Európai Parlament
EGK-Szerződés 43. cikkének (2) bekezdésében előírt véleményének
kézhezvétele nélkül fogadta el, ez pedig az említett szerződés 173.
cikke értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértését jelenti.3        Az
1980. január 16-i végzésével a Bíróság megengedte a Parlament
beavatkozását a felperes lényeges eljárási szabályok megsértésén alapuló
kereseti kérelmének támogatására. Ezen felül 1980. február 13-i
végzésével megengedte a Bizottság beavatkozását a Tanács kérelmének
támogatására.4        A
Tanács sem a keresetet, sem pedig a felperes érdekében történő
beavatkozást nem tartja elfogadhatónak. Másodlagosan kéri a keresetnek,
mint megalapozatlannak az elutasítását.5        A
Tanács által felvetett, elfogadhatóságra vonatkozó kérdések, és a
felperes által felhozott jogalapok vizsgálata előtt röviden össze kell
foglalni a vitatott rendelet elfogadásának előzményeit és a rendelet
tartalmát.6        A
103/77. és 145/77. sz. egyesített ügyekben 1978. október 25-én hozott
ítéletében (Royal Scholten Honig [Holdings] Ltd. kontra Intervention
Board for Agricultural Produce; Tunnel Refineries Ltd. kontra
Intervention Board for Agricultural Produce [EBHT 1978., 2037. o.]) a
Bíróság úgy határozott, hogy az izoglükózra vonatkozó közös
rendelkezések meghatározásáról szóló, 1977. május 17-i 1111/77 tanácsi
rendelet (HL L 134., 4. o.) érvénytelen, amennyiben annak 8. és 9. cikke
az izoglükóz tekintetében 100 kg szárazanyagra 5 elszámolási egységnyi
gyártási illetéket vetett ki az 1977/78-as cukorpiaci gazdasági évnek
megfelelő időszakra. A Bíróság ugyanis megállapította, hogy az említett
cikkek által bevezetett rendszer sértette az egyenlőség általános elvét
(ez esetben a cukorgyártók és az izoglükózgyártók egyenlőségét),
amelynek specifikus kifejeződése az EGK-Szerződés 40. cikkének (3)
bekezdésében megfogalmazásra került hátrányos megkülönböztetés tilalma. A
Bíróság ugyanakkor hozzátette, hogy ítélete nem érinti a Tanács azon
jogát, hogy a közösségi joggal összhangban minden szükséges intézkedést
meghozzon az édesítőszer-piac megfelelő működésének biztosítása
érdekében.7        Ezen
ítélet nyomán a Bizottság 1979. március 7-én javaslatot tett a
Tanácsnak az 1111/77 rendelet módosítására. A Tanács 1979. március 19-i,
a Parlamenthez március 22-én érkezett levelében a Szerződés 43. cikke
(2) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően a Parlament véleményét
kérte. E levélben különösen a következőket írta:„E
javaslat figyelembe veszi a Bíróság 1978. október 25-i ítélete alapján
kialakult helyzetet, az édesítőszer-piac új szabályozására várva, amely
utóbbinak 1980. július 1-jén kell hatályba lépnie [...]. Mivel a
rendeletet 1979. júliustól kell alkalmazni, a Tanács tisztelettel kéri a
Parlamentet, hogy az áprilisi ülésszakán közölje véleményét e
javaslatról.”8        A
Tanács levelében kért konzultáció azért volt sürgős, mert a javasolt
rendelet szövegének célja lényegében az volt, hogy a cukorgyártók és
izoglükózgyártók közötti egyenlőtlen bánásmód elkerülése érdekében az
izoglükózgyártást az 1974. december 19-i 3330/74 tanácsi rendelettel (HL
L 369., 1. o.) létrehozott, a cukor piacának közös szervezése keretében
a cukorgyártásra vonatkozó 1980. június 30-ig érvényes szabályokkal
azonos szabályozás alá vonja. Még pontosabban arról volt szó, hogy 1980.
június 30-ig átmeneti gyártási kvóta-rendszert vezetnek be az
izoglükózgyártásban, amelyet 1979. július 1-jétől, a cukorpiaci
gazdasági év kezdetétől kell alkalmazni.9        A
Parlament elnöke haladéktalanul a mezőgazdasági bizottsághoz utalta a
konzultációt, hogy annak keretében folytassa le az érdemi vizsgálatot, a
költségvetési bizottságot pedig véleményezésre kérte fel. A
költségvetési bizottság véleményét 1979. április 10-én átadta a
mezőgazdasági bizottságnak. A mezőgazdasági bizottság 1979. május 9-én
elfogadta előadójának állásfoglalási indítványát. A mezőgazdasági
bizottság által elfogadott jelentést és állásfoglalás-tervezetet a
Parlament 1979. május 10-i ülésén vitatta meg. A Parlament május 11-i
ülésén az állásfoglalás-tervezetet elutasította, és visszautalta azt a
mezőgazdasági bizottsághoz újbóli vizsgálat céljából.10      Az
1979. május 7-től 11-ig tartó parlamenti ülésszak volt az utolsó a
közvetlen és általános választójog alapján megválasztott Parlament
alakuló ülését megelőzően, amelyet a Közgyűlés képviselőinek közvetlen
és általános választójog alapján történő választásáról szóló okmány
alapján 1979. július 17-re tűztek ki. A Parlament elnöksége 1979.
március 1-jei ülésén úgy döntött, hogy nem iktat be kiegészítő ülést a
májusi és júliusi ülésszak közé. Ugyanakkor leszögezte az alábbiakat:„a kibővített elnökség […]mindazonáltal
azt a véleményt képviseli, hogy amennyiben a Tanács és a Bizottság
szükségesnek tartja kiegészítő ülés beiktatását, az eljárási szabályzat
1. cikkének (4) bekezdése értelmében kérhetik a Parlament összehívását;
az ilyen ülés célja kizárólag a sürgős konzultációkat követően
elfogadott jelentések vizsgálata.”1979. május 10-i ülésén a Parlament elnöksége az alábbiak szerint erősítette meg álláspontját:„megerősíti
a fent említett ülésen képviselt álláspontját, amelynek során úgy
döntött, hogy nem iktat be kiegészítő ülést a jelenlegi Parlament utolsó
ülése és a közvetlen és általános választójog alapján megválasztott
Parlament alakuló ülése közé, mindazonáltal úgy véli, hogy amennyiben a
Parlament tagjainak többsége, a Tanács vagy a Bizottság kiegészítő ülés
megtartását kívánják, – az eljárási szabályzat 1. cikke (4) bekezdésének
rendelkezései értelmében – kérhetik a Parlament összehívását;tekintettel
az EGK-Szerződés 139. cikkének rendelkezéseire, úgy határoz továbbá,
hogy amennyiben ilyen kérelem érkezik a Parlament elnökéhez, a
kibővített elnökség összeül és megvizsgálja, hogy arra milyen választ
adjon.”11      1979.
június 25-én a Tanács anélkül, hogy megkapta volna a kért véleményt,
elfogadta a Bizottság által javasolt rendeletet, amely így az 1111/77
rendelet módosításáról szóló 1293/79 rendelet lett. A 1293/79 rendelet
preambulumának harmadik hivatkozása említi a Közgyűléssel folytatott
konzultációt. A Tanács mindazonáltal figyelembe vette a Parlament
véleményének hiányát, és a rendelet harmadik preambulumbekezdésében
rámutatott, hogy „a Közgyűlés, amellyel 1979. március 16-ától
konzultáltak a Bizottság javaslatáról, májusi ülésszakán nem adott
véleményt a benyújtott javaslatról, és a kérdést az új Közgyűlés elé
utalta véleményezésre.”12      A
Bíróságtól az 1293/79 rendelet megsemmisítését kérik, amennyiben az az
1111/77 rendeletet módosítja. A kereset elfogadhatóságáról13      A
Tanács szerint a kereset elfogadhatatlan, mivel rendelet ellen irányul
anélkül, hogy a Szerződés 173. cikkének második bekezdése szerinti
feltételek teljesülnének. A megtámadott jogi aktus nem rendelet
formájában hozott határozat, és a felperest nem érinti sem közvetlenül,
sem személyében. A felperes ezzel szemben azt az álláspontot képviseli,
hogy a megtámadott rendelet egyedi határozatok sora, amelyek egyikét az ő
tekintetében hozták, és amely őt közvetlenül és személyében érinti.14      Az
1111/77 rendelet – 1293/79 rendelet 3. cikkével módosított – 9.
cikkének (1), (2) és (3) bekezdése értelmében:„(1)      A
8. cikk (1) bekezdése szerinti időszakra a Közösségben székhellyel
rendelkező valamennyi izoglükóztermelő vállalkozás tekintetében
alapkvóta kerül meghatározásra.A (3)
bekezdés alkalmazásának sérelme nélkül, minden érintett vállalkozás
alapkvótája egyenlő az adott vállalkozásnak az e rendelet szerint az
1978. november 1-jétől 1979. április 30-ig terjedő időszakra
megállapított termelésének kétszeresével.(2)      Minden
alapkvótával rendelkező vállalkozás tekintetében maximális kvóta is
meghatározásra kerül, amely az alapkvótát egy együtthatóval megszorozva
számítható ki. Ezt az együtthatót a 3330/74/EGK rendelet 25. cikke (2)
bekezdésének második albekezdése határozza meg az 1979. július 1-jétől
1980. június 30-ig terjedő időszakra.(3)      Az
(1) bekezdés szerinti alapkvótát adott esetben úgy kell kiigazítani,
hogy a (2) bekezdés szerint meghatározott maximális kvóta az adott
vállalkozás éves műszaki gyártási kapacitásának:–      85%-ánál ne legyen magasabb_–      65%-ánál ne legyen alacsonyabb.”15      A
9. cikk (4) bekezdése értelmében az (1) és (3) bekezdés alkalmazásával
megállapított alapkvótákat az egyes vállalkozások tekintetében a II.
melléklet tartalmazza. A 9. cikk szerves részét képező ezen melléklet
értelmében a felperes tekintetében megállapított alapkvóta 15 887
tonna.16      Ebből
következik, hogy az 1111/77 rendelet – 1293/79 rendelet 3. cikkével
módosított – 9. cikkének (4) bekezdése a II. melléklettel összefüggésben
maga alkalmazza a 9. cikk (1)–(3) bekezdésében meghatározott
szempontokat valamennyi szóban forgó vállalkozásra, amely ennek
címzettje, és amelyek így közvetlenül és személyükben érintettek.
Következésképpen az 1293/79 rendelet olyan jogi aktus, amely ellen az
érintett izoglükózgyártó vállalkozások a Szerződés 173. cikkének második
bekezdése alapján megsemmisítés iránti keresetet nyújthatnak be. A Parlament beavatkozásának elfogadhatóságáról17      A
Tanács kétségbe vonja annak lehetőségét, hogy a Parlament önként
beavatkozzon a Bíróság előtt folyamatban lévő eljárásba. Ilyen jellegű
beavatkozási jog véleménye szerint a kereseti joggal lenne azonos,
amellyel a Parlament a Szerződés általános rendszerében nem rendelkezik.
Ezzel összefüggésben a Tanács megjegyzi, hogy sem a Szerződés 173.
cikke nem sorolja a Parlamentet azon intézmények közé, amelyek
megsemmisítés iránti keresetet nyújthatnak be, sem a Bíróság
alapokmányának 20. cikke nem említi a Parlamentet azon intézmények
között, amelyek a 177. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárás
keretében észrevételt terjeszthetnek elő.18      A Bíróság alapokmányának 37. cikke a következőképpen rendelkezik:„A tagállamok és közösségi intézmények a Bíróság előtt folyamatban lévő eljárásokba beavatkozhatnak.Ugyanez
a jog minden olyan egyéb személyt is megillet, aki valószínűsíti, hogy a
Bíróság elé vitt jogvita kimeneteléhez jogos érdeke fűződik, kivéve a
tagállamok közötti, a Közösség intézményei közötti, illetve a tagállamok
és a Közösség intézményei közötti jogvitákat.A beavatkozásra vonatkozó kérelemben tett indítványok csak az egyik fél indítványainak támogatására korlátozódhatnak.”19      Az
említett cikk első bekezdése szerint a Közösség minden intézménye
azonos beavatkozási joggal rendelkezik. Egyik intézmény e jogának
gyakorlása sem lehetne úgy korlátozható, hogy az ne veszélyeztesse az
adott intézménynek a Szerződésben, különösen a 4. cikk (1) bekezdésében
meghatározott intézményi helyzetét.20      Másodsorban
a Tanács arra hivatkozik, hogy még ha meg is illeti a Parlamentet a
beavatkozás joga, e jog gyakorlásának feltétele az eljáráshoz fűződő
érdek fennállása. Ilyen érdek kétségkívül vélelmezhető, ez azonban nem
gátolhatja a Bíróságot abban, hogy adott esetben ellenőrizze annak
fennállását. A Tanács szerint jelen esetben ilyen vizsgálat alapján a
Bíróság azt állapítaná meg, hogy a Parlamentnek nem fűződik érdeke a
jogvita kimenetéhez.21      Ezt
a jogalapot el kell utasítani, mivel összeegyeztethetetlen a Bíróság
alapokmánya 37. cikkének rendszerével. Ugyanis bár a Bíróság alapokmánya
37. cikkének második bekezdése előírja, hogy a tagállamoktól és
közösségi intézményektől különböző személyek a Bíróság előtt folyamatban
lévő eljárásba csak akkor avatkozhatnak be, ha igazolják a jogvita
kimeneteléhez fűződő érdeküket, ugyanakkor az intézményeknek, és így a
Parlamentnek, a 37. cikk első bekezdésében biztosított beavatkozási
jogára e feltétel nem vonatkozik. Az egyenlő bánásmód elvének megsértéséről22      A
korábban említettek szerint a Bíróság a fent hivatkozott 103/77. és
145/77. sz. ügyekben hozott ítéletében megállapította, hogy az 1111/77
rendelet sérti az egyenlőség általános elvét. A Bíróság ugyanis
megállapította, hogy bár a cukorgyártók és az izoglükózgyártók helyzete
összehasonlítható, az izoglükózgyártókra nyilvánvalóan egyenlőtlen teher
hárult. A Bíróság ítéletét követően a Tanács az 1293/79 rendelettel
módosította az 1111/77 rendeletet úgy, hogy az izoglükózra vonatkozóan a
cukorra vonatkozóan meglévő rendszer által közvetlenül inspirált
rendszert vezetett be.23      A
felperes állítása szerint ez az új rendelet is sérti az egyenlőség
elvét. Szerinte az új rendelet egyrészt hasonló szabályokat alkalmaz
különböző helyzetekre, másrészt fenntartja a két rendszer közötti
különbségeket, amelyek azonos helyzetekben egyenlőtlen bánásmód
alkalmazását eredményezik.24      Maga
az a tény, hogy a felperes úgy véli, egyszerre mindkét érvet
felhozhatja, mutatja annak a helyzetnek a bonyolultságát, amelyben az
izoglükózpiac és a cukorpiac összehasonlíthatóak ugyan, de valójában
mégsem azonosak.25      Ha
a Tanácsnak a közösségi agrárpolitika végrehajtása során összetett
gazdasági helyzetet kell értékelnie, mérlegelési jogköre nem kizárólag a
meghozandó intézkedések jellegére és hatályára terjed ki, hanem
bizonyos mértékig egyes alapvető tények megállapítására is, különösen
arra, hogy véleményét adott esetben általános megállapításokra alapozza.
E jogkör gyakorlásának felülvizsgálatakor a bíróságnak arra kell
vizsgálatát korlátoznia, hogy nem történt-e nyilvánvaló tévedés,
hatáskörrel való visszaélés, vagy a szóban forgó hatóság nem lépte-e
nyilvánvalóan túl mérlegelési jogkörét.26      Tekintettel
arra, hogy az izoglükózgyártás hozzájárult a cukortöbblet
növekedéséhez, és a Tanácsnak jogában állt e gyártást korlátozó
intézkedéseket hozni, a Tanács az agrárpolitika keretében hozhatott
olyan intézkedéseket, amelyeket hasznosnak tartott a két piac közötti
hasonlóságokra és egymásrautaltságukra, valamint az izoglükózpiac
sajátos jellegére is tekintettel.27      Ez
annál inkább igaz, mert abban a nehéz helyzetben, amelyet az
izoglükózgyártás hatása a Közösség cukorpolitikájában eredményezett, a
Tanácsnak rövid időn belül ki kellett dolgoznia egy új, fejlődő piac
átmeneti szabályozását. Ilyen körülmények között nem bizonyított, hogy a
Tanács az 1293/79 rendelet elfogadásával túllépte mérlegelési jogkörét. Az arányosság elvének megsértéséről28      A
felperes szerint az 1111/77 rendelet II. mellékletében számára
megállapított kvóta egyértelműen nem elegendő. Az 1978. november 1-jétől
1979. április 30-ig terjedő időszak termelése alapján meghatározott
kvóta nem veszi figyelembe sem a szezonális változásokat, sem azt a
tényt, hogy ezen időszak alatt a termelés korlátozott volt a felperes
bizonytalan helyzete miatt, amelyet egyrészt a Bíróságnak a fent
hivatkozott ügyekben hozott ítéletét követően a Közösség által
bevezetett rendszer okozott, másrészt a francia hatóságok, amelyek az
izoglükóz használatát csak az 1979. augusztus 9-i nemzeti rendelettel
engedélyezték. A kvótáknak az éves műszaki kapacitás függvényében
történő lehetséges korrekciója hátrányosan érinti azokat a
vállalkozásokat, amelyek a felpereshez hasonlóan minden új beruházást
elhalasztottak, várva a helyzet tisztázását. E kvóták illuzórikussá
tesznek bármilyen versenyt.29      Ebben
az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy adott referenciaidőszakon
alapuló kvóták meghatározása megszokott eljárás a közösségi jogban, és
adott ágazat termelése ellenőrzésének megfelelő eszköze. Másrészt a
felperes semmivel nem támasztotta alá azon állítását, miszerint az
korlátozta termelését. Azt is meg kell jegyezni, hogy a fent hivatkozott
ítélet meghozatalát követően az illetéket eredeti formájában
mindenesetre már nem lehetett alkalmazni.30      Mindazonáltal
nem várható el a Tanácstól, hogy minden egyes vállalkozás indítékait,
kereskedelmi megfontolásait és belső politikáját figyelembe vegye,
amikor közérdekű intézkedéseket hoz annak elkerülése érdekében, hogy az
ellenőrizetlen izoglükózgyártás veszélyeztesse a Közösség
cukorpolitikáját.31      Végezetül
a felperes, mivel nem használta fel a cukorpiaci gazdasági évnek
megfelelő időszakra számára megállapított kvótát, nem kifogásolhatja,
hogy a tekintetében megállapított kvóta korlátozta versenylehetőségeit. A lényeges eljárási szabályok megsértéséről32      A
felperes és a Parlament beavatkozásában azt állítja, hogy az 1111/77
rendeletet, annak módosított változatában, lényeges eljárási szabályok
megsértése miatt semmisnek kell tekinteni, mivel azt a Tanács a
Szerződés 43. cikkének (2) bekezdése szerinti konzultációs eljárás
nélkül fogadta el.33      A
Szerződés 43. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdésében és a
Szerződés egyéb hasonló rendelkezéseiben előírt konzultáció az az
eszköz, amely lehetővé teszi a Parlament számára, hogy ténylegesen részt
vegyen a közösségi jogalkotási eljárásban. Ez a hatáskör a Szerződés
által elérni kívánt intézményi egyensúly lényegi eleme. Noha korlátozott
mértékben, e hatáskör közösségi szinten azt az alapvető demokratikus
elvet tükrözi, amely szerint a nép a képviselői testületen keresztül
vesz részt a hatalom gyakorlásában. Ezért a Szerződés által előírt
esetekben a Parlamenttel folytatott konzultáció olyan lényeges eljárási
szabály, amelynek figyelmen kívül hagyása az adott jogi aktus
semmisségét eredményezi.34      E
tekintetben le kell szögezni, hogy e követelmény betartásához a
Parlament véleményének kinyilvánítására van szükség; a Tanács egyszerű
véleménykérésével az nem teljesül. Helytelen tehát, hogy a Tanács az
1293/79 rendelet preambulumának hivatkozásai között megemlíti a
Közgyűléssel folytatott konzultációt.35      A
Tanács nem vitatja, hogy a Parlamenttel folytatott konzultáció lényeges
eljárási szabály. Azt állítja azonban, hogy jelen esetben a Parlament
saját magatartásával tette lehetetlenné ezen eljárási szabály
betartását, ezért nem hivatkozhat annak megsértésére.36      A
Tanács ezen érvelésében felvetett elvi kérdések érintése nélkül jelen
esetben elegendő azt megállapítani, hogy 1979. június 25-én, amikor a
Tanács az 1111/77 rendelet módosításáról szóló 1293/79 rendeletet a
Közgyűlés véleménye nélkül elfogadta, nem merítette ki az összes
lehetőséget a Parlament előzetes véleményének beszerzése érdekében.
Egyrészt nem kérte a Parlament eljárási szabályzatában rögzített
sürgősségi eljárás alkalmazását, jóllehet más ágazatok esetén és más
rendelettervezetekkel kapcsolatban élt e lehetőséggel ebben az
időszakban. A Szerződés 139. cikke szerint továbbá kérhette volna a
Közgyűlés rendkívüli ülésének összehívását, annál is inkább, mivel a
Parlament elnöksége 1979. március 1-jén és május 10-én felhívta a
figyelmét e lehetőségre.37      Következésképpen
a Parlamentnek a Szerződés 43. cikkében előírt véleménye hiányában az
1111/77 rendelet módosításáról szóló 1293/79 tanácsi rendeletet meg kell
semmisíteni, a Tanács azon jogkörének sérelme nélkül, hogy jelen ítélet
nyomán a Szerződés 176. cikkének első bekezdése szerint minden
szükséges intézkedést meghozzon. A költségekről38      Az
eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a
pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél
ezt kérte.39      Sem
a felperes, sem a beavatkozók nem kérték azonban, hogy a Bíróság a
Tanácsot kötelezze a költségek viselésére. Ezért, bár a Tanács
pervesztes lett, minden fél köteles maga viselni saját költségeit.A fenti indokok alapjánA BÍRÓSÁGa következőképpen határozott:1)      Az
1111/77 rendelet (HL L 134., 4. o.) módosításáról
szóló 1293/79 rendeletet (HL L 162., 10. o.,
helyesbítése HL L 176., 37. o.) megsemmisíti.2)      A felek maguk viselik saját költségeiket.KutscherPescatoreKoopmansMertens de WilmarsMackenzie StuartO’KeeffeBoscoTouffaitDueKihirdetve Luxembourgban, az 1980. október 29‑i nyilvános ülésen.A. Van Houtte       H. Kutscherhivatalvezető       elnök*	Az eljárás nyelve: francia.