62011CC0402
YVES BOT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2012. július 5. (
1
)
C-402/11. P. sz. ügy
Jager & Polacek GmbH
kontra
Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
„Fellebbezés — Közösségi védjegy — 40/94/EK rendelet — 2868/95/EK rendelet — Közösségi védjegy lajstromozásával szemben indított felszólalási eljárás — A felszólalás elfogadhatósága vizsgálatának szakaszában hozott jogi aktus jogi jellege — A visszavonásra vonatkozó eljárás — A hatékony bírói jogvédelem elve — A jogbiztonság elve”
1.
Az a jogi aktus, amellyel a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) a valamely közösségi védjeggyel szemben előterjesztett felszólalást elfogadhatónak minősíti, a felszólalási „eljárás során hozott egyszerű intézkedésnek” minősül, vagy az uniós jog értelmében vett határozatnak?
2.
Lényegében ez a kérdés képezi a Jager & Polacek GmbH által az Európai Unió Törvényszékének a Jager & Polacek kontra OHIM ügyben 2011. május 12-én hozott ítéletével (
2
) szemben előterjesztett jelen fellebbezés tárgyát. Az erre a kérdésre adott válasz egyrészt meghatározza a szóban forgó jogi aktussal szemben az érintett rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeket, másrészt pedig azokat a feltételeket, amelyek esetén sor kerülhet az OHIM ezen aktusának visszavonására.
I – Jogi háttér
A – A közösségi védjegy lajstromozásával szemben előterjesztett felszólalás minősítése eljárási szempontból
3.
A közösségi védjegyről szóló, 40/94/EK rendelet (
3
) 8. cikkének (4) bekezdése alkalmazásában az OHIM a korábbi, lajstromozatlan védjegy jogosultjának felszólalása alapján elutasíthatja a közösségi védjegybejelentési kérelmet. E felszólalást e rendelet 42. cikkének megfelelően kell előterjeszteni. A felszólalást írásban, indokolással ellátva, a közösségi védjegybejelentés meghirdetésétől számított három hónapon belül kell benyújtani, és az csak a felszólalási díj megfizetését követően tekinthető benyújtottnak.
4.
Az uniós jogalkotó a felszólalási eljárás részletes szabályait a 2868/95/EK rendelet (
4
) 15–22. szabályaiban határozta meg. A felszólalás elfogadhatóságának értékelésére vonatkozó szabályokat a végrehajtási rendelet 17. szabályában határozta meg, amelynek szövege a következő:
„(1)
Ha a felszólalás díját a felszólalás benyújtására nyitva álló határidőn belül nem fizették meg, a felszólalást be nem nyújtottnak tekintik. […]
(2)
Ha a felszólalást nem nyújtották be a felszólalásra nyitva álló határidőn belül, vagy ha a felszólalás nem azonosítja egyértelműen azt a bejelentést, amely ellen a felszólalást benyújtották, vagy azt a korábbi védjegyet […], amelyre a felszólalást alapozzák a 15. szabály (2) bekezdése a) és b) pontja alapján, vagy nem tartalmazza a felszólalás indoklását a 15. szabály (2) bekezdése c) pontja alapján, és ha ezeket a hiányokat nem pótolják a felszólalás benyújtására nyitva álló határidő lejárta előtt, [az OHIM] elutasítja a felszólalást, mint nem elfogadhatót.
(3)
Amennyiben a felszólaló nem nyújtja be a 16. szabály (1) bekezdése által előírt fordítást, a felszólalást elutasítják mint nem elfogadhatót. […]
(4)
Ha a felszólalás nem felel meg a 15. szabály rendelkezéseinek, [az OHIM] erről értesíti a felszólalót, és két hónapon belül történő hiánypótlásra hívja fel. Ha a hiányokat nem pótolják a megjelölt határidőn belül, [az OHIM] elutasítja a felszólalást, mint nem elfogadhatót.
(5)
A bejelentőt tájékoztatják az (1) bekezdés alatti minden olyan megállapításról, hogy a felszólalást be nem nyújtottnak tekintik, és minden olyan döntésről, hogy azt a (2), (3) és (4) bekezdés értelmében nem elfogadhatóként elutasítják.”
5.
A végrehajtási rendelet 17. szabálya értelmében tehát a felszólalásnak meg kell felelnie a végrehajtási rendelet 15. szabálya (2) bekezdésében említett elfogadhatósági kritériumoknak. (
5
) A felszólalásnak így tartalmaznia kell a felszólalással megtámadott bejelentés ügyszámát, a közösségi védjegy bejelentőjének nevét, a felszólalás alapját képező korábbi védjegy egyértelmű megjelölését, valamint az arra vonatkozó nyilatkozatot, hogy teljesülnek a 40/94 rendelet 8. cikke (4) bekezdésében foglalt feltételek.
6.
A felszólalásnak ezenkívül meg kell felelnie a végrehajtási rendelet 15. szabálya (2) bekezdése d)–h) pontjában foglalt, elfogadhatósággal kapcsolatos kritériumoknak is. A felszólalásnak többek között tartalmaznia kell a korábbi védjegy bejelentési napját, adott esetben lajstromozásának napját, elsőbbségének időpontját, a korábbi védjegy ábrázolását, azokat az árukat és szolgáltatásokat, amelyek ellen a felszólalás irányul, valamint a felszólaló, illetve adott esetben képviselője nevét és címét.
7.
A végrehajtási rendelet 18. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„Amikor a felszólalást elfogadhatónak nyilvánítják a 17. szabály értelmében, [az OHIM] értesítést küld a feleknek, amelyben tájékoztatja őket arról, hogy a felszólalási eljárás a közlemény [helyesen: értesítés] kézhezvételétől számított két hónapon belül megkezdődik. […]”
8.
Ezt követően a rendelet 19. szabálya pontosítja, hogy a felszólalónak milyen bizonyítékokat kell benyújtania, illetve azokkal felszólalását kiegészítenie, annak alátámasztása érdekében. E szabály (2) bekezdése szerint a felszólalónak elő kell terjesztenie a korábbi védjegyére, annak érvényességére és oltalmának terjedelmére vonatkozó bizonyítékait.
9.
Végül az uniós jogalkotó a felszólalás érdemi vizsgálatára vonatkozó eljárás szabályait a végrehajtási rendelet 20. szabályában határozta meg részletesen.
B – Az OHIM által hozott határozatok visszavonására vonatkozó szabályok
10.
A 40/94 rendelet 77a. cikke határozza meg az OHIM által hozott határozatok visszavonásának feltételeit. E rendelkezés a következőket írja elő:
„(1)   Ha [az OHIM] által a lajstromba tett bejegyzés vagy az általa hozott határozat [az OHIM-nak] tulajdonítható nyilvánvaló eljárási hibában szenved, [az OHIM] gondoskodik a bejegyzés törléséről, illetve a határozat visszavonásáról.
(2)   Az (1) bekezdésben említett […] visszavonásról hivatalból vagy az eljárásban részt vevő felek egyikének kérelmére az a szervezeti egység dönt, amelyik […] a határozatot hozta. A […] visszavonásról […] a határozathozatal napjától számított hat hónapon belül kell dönteni, a felekkel […] folytatott konzultációt követően.
[…]”
11.
Az ilyen határozat visszavonására vonatkozó eljárást a végrehajtási rendelet 53a. szabálya határozza meg részletesen. E szabály szerint az OHIM értesíti a tervezett visszavonással érintett felet, aki észrevételt terjeszthet elő.
II – Az ügy tényállása
12.
A jogvita előzményei, a Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet az alábbiak szerint foglalható össze. (
6
)
13.
2008. március 25-én a fellebbező felszólalást terjesztett elő a 40/94 rendelet 42. cikke alapján az RT Mediasolutions s.r.o. által bejelentett „REDTUBE” szómegjelölés lajstromozásával szemben. (
7
)
14.
A 2008. május 20-i leveleivel az OHIM védjegyosztálya az eljárásban részt vevő mindkét fél részére értesítést küldött. E levelekben az OHIM tájékoztatta a feleket arról, hogy a felszólalást a korábbi, lajstromozatlan Redtube védjegyen alapuló részében elfogadhatónak minősíti. Továbbá tájékoztatta mindkét felet arról, hogy a megegyezési szakasz („cooling-off period”) 2008. július 21-én ér véget, a felszólalási eljárás kontradiktórius szakasza pedig 2008. július 22-én kezdődik. Ezenfelül határidőt állapított meg arra, hogy a fellebbező alátámassza a kérelmét, és hogy az RT Mediasolutions arra választ adjon.
15.
2008. szeptember 10-én az RT Mediasolutions arra hivatkozott, hogy a fellebbező nem fizette be a felszólalási díjat határidőn belül, és ennek következtében azt kérte az OHIM-tól, hogy egyrészt vonja vissza a 2008. május 20-i értesítést, másrészt állapítsa meg, hogy a felszólalást be nem nyújtottnak kell tekinteni.
16.
2008. október 2-án az OHIM védjegyosztálya „Javítás” címmel levelet küldött a fellebbezőnek, amelyben arról tájékoztatta, hogy a 2008. május 20-i értesítést tévedésből küldték meg, és azt tárgytalannak kell tekinteni. Az RT Mediasolutions erre irányuló kérelmét követően az OHIM felszólalási osztálya 2009. január 22-én határozatot hozott, amelyben megállapította, hogy a felszólalást be nem nyújtottnak kell tekinteni, mivel a felszólalási díjat nem fizették be az előírt határidőn belül.
17.
2009. március 20-án a fellebbező az említett határozattal szemben fellebbezést nyújtott be, mivel úgy vélte, hogy 2008. május 20-án az OHIM a felszólalás elfogadhatóságát megállapító határozatot hozott, és e határozatot nem a 40/94 rendelet 77a. cikkében említett eljárási szabályoknak megfelelően vonták vissza. 2009. szeptember 29-én az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa elutasította a fellebbező kérelmeit, többek között azzal az indokkal, hogy a 2008. május 20-i levél csupán egy eljárás során hozott intézkedés volt, és nem határozat.
III – A felek Törvényszékhez benyújtott kereseti kérelmei
18.
A Törvényszék Hivatalához 2009. december 4-én benyújtott keresetlevelével a fellebbező keresetet indított az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa 2009. szeptember 29-i határozatának hatályon kívül helyezése iránt.
19.
Keresetének alátámasztásaként a fellebbező három jogalapra hivatkozott. Itt csak a második jogalapot idézzük fel, mivel a jelen fellebbezésnek csak ez képezi a tárgyát.
20.
A második jogalap a 40/94 rendelet 77a. cikke (1) és (2) bekezdésének megsértésén alapult. E jogalap alátámasztásaként a fellebbező arra hivatkozott, hogy az OHIM 2008. május 20-i értesítése határozat volt. Ugyanis, mivel a végrehajtási rendelet 17. szabályának (5) bekezdése alapján annak megállapítása, hogy a felszólalást be nem nyújtottnak kell tekinteni, vagy hogy azt amiatt, hogy elfogadhatatlan, el kell utasítani, határozatban történik, ezért az actus contrarius vagy alaki párhuzamosság jogelve azt jelenti, hogy az OHIM azon aktusát, amellyel a felszólalást elfogadhatónak minősíti, szintén „határozatnak” kell tekinteni.
21.
Következésképpen a fellebbező szerint e határozat csak a 40/94 rendelet 77a. cikkében foglalt eljárásra vonatkozó szabályoknak a végrehajtási rendelet 53a. szabályával együttesen értelmezett szabályai betartásával vonható vissza.
22.
A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a 2008. május 20-i levél nem minősül határozatnak, csupán az eljárás során hozott egyszerű intézkedésnek. A Törvényszék egyrészt úgy ítélte meg, hogy e levél csupán a fellebbezőnek a felszólalási eljárás kontradiktórius szakaszának napjáról történő értesítése, és arra vonatkozó felhívása volt, hogy terjessze elő a felszólalásának alátámasztására szolgáló tényeket, bizonyítékokat és észrevételeket. Másrészt úgy ítélte meg, hogy az említett levélnek a fellebbezőre nézve nincs semmiféle joghatása. Végül pedig úgy ítélte meg, hogy az nem volt végleges állásfoglalásnak tekinthető az OHIM részéről a felszólalás elfogadhatóságát illetően.
23.
A Törvényszék ezt követően elutasította a fellebbezőnek az actus contrarius és az alaki párhuzamosság elvére alapított érveit. Ezenfelül úgy ítélte meg, hogy mivel a 2008. május 20-i levél nem tekinthető határozatnak, a fellebbező nem hivatkozhat a benne az e levél által keltett jogos bizalom elvére.
24.
Végül a Törvényszék megállapította, hogy az ügy nem az Európai Uniót megjelölő nemzetközi védjegy lajstromozásával kapcsolatos, és hogy az OHIM által az elfogadhatónak minősített felszólalásokról a Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) részére megküldött értesítés jogi jellegével kapcsolatban nem kell döntést hozni.
25.
A két másik jogalap megvizsgálását követően a Törvényszék a megtámadott ítélettel elutasította a fellebbező által benyújtott keresetet.
IV – A feleknek a Bírósághoz intézett kérelmei
26.
Fellebbezésében a fellebbező azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet és az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.
27.
Az OHIM a fellebbezés elutasítását és a fellebbező költségek viselésére történő kötelezését kéri.
V – A fellebbezés
28.
Egyetlen jogalapjával a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette a 40/94 rendelet 77a. cikkének (1) és (2) bekezdését, amelyek külön eljárást állapítanak meg a jogsértő határozatok visszavonására.
29.
Ez a jogalap három részből áll. Először is, a fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy a 2008. május 20-i levél egy egyszerű, felszólalási eljárás során hozott intézkedés, és ennek következtében a Törvényszék megsértette a hatékony bírói jogvédelem és a jogbiztonság elvét. Másodszor, a fellebbező szerint a Törvényszék tévesen értelmezte az értesítés fogalmát, amikor úgy vélte, hogy az határozatot is magában foglalhat. Harmadszor, a fellebbező arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet nem tartalmaz megfelelő indokolást.
A – A per tárgyát képező jogi aktus téves minősítésére, valamint a hatékony bírói jogvédelem és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított, első részről
30.
Az első rész két kifogásra bontható. Egyrészt, a fellebbező azt állítja, hogy a 2008. május 20-i levél, amellyel az OHIM a felszólalását elfogadhatónak minősítette, határozatot tartalmaz, és azt ennek következtében csak a 40/94 rendelet 77a. cikkében foglalt eljárásnak megfelelően lehetett volna visszavonni. Másrészt, a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy megsértette a hatékony bírói jogvédelemhez való jogát és a jogbiztonság elvét.
31.
Az OHIM vitatja ezeket az érveket.
1. A per tárgyát képező jogi aktus jellegének téves jogi minősítésére alapított, első kifogásról
32.
A szóban forgó eljárás, figyelemmel annak lefolyására, és az annak során vétett értékelésbeli hibákra, nyilvánvalóan nem volt megfelelő. Ezenfelül a mi értelmezésünk szerint az a tény, hogy a per tárgyát képező jogi aktust nem foglalták „határozatba”, a priori megfosztja a fellebbezőt a 40/94 rendelet azon 57. cikkében említett eljárási garanciáktól, amely a hatályon kívül helyezés iránti kereset megindításának lehetőségéről rendelkezik, valamint az e rendelet azon 77a. cikkében említett eljárási garanciáktól, amely meghatározza a határozat jellegű jogi aktusok visszavonására vonatkozó szabályokat.
33.
Ennélfogva osztjuk a Törvényszék azon álláspontját, miszerint e jogi aktus nem minősül határozatnak, többek között azért, mert nem keletkeztet kötelező erejű joghatásokat a fellebbező tekintetében.
34.
Ahhoz, hogy erre a következtetésre juthassunk, egyrészt emlékeztetni kell a Bíróságnak a megtámadható jogi aktusok jellegére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára, másrészt pedig meg kell vizsgálni a per tárgyát képező jogi aktus érdemi részét, valamint azt az eljárási keretet, amelybe illeszkedik.
a) A Bíróságnak a hatályon kívül helyezés iránti keresettel megtámadható jogi aktusok jellegére vonatkozó ítélkezési gyakorlata
35.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amelyre a Törvényszék a megtámadott ítélet 90. pontjában emlékeztetett, az EUMSZ 263. cikk értelmében csak a kötelező joghatások kiváltására alkalmas jogi aktusok támadhatók meg megsemmisítés vagy hatályon kívül helyezés iránti keresettel. Másképpen fogalmazva, a Bíróság szerint a jogi aktusnak érintenie kell a felperes érdekeit, és lényeges kihatással kell lennie jogi helyzetére. (
8
)
36.
Ezenfelül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak meghatározásánál, hogy valamely jogi aktus rendelkezik-e ilyen hatással, annak érdemi részéből kell kiindulni, és nem a formai megjelenéséből. (
9
) Így nincs jelentősége annak, hogy ezen aktust nem azzal az elnevezéssel illetik, mint az azt meghozó fórum „határozatát”.
37.
Ezen ítélkezési gyakorlat lehetővé teszi a keresetindítás hatályának kiterjesztését olyan jogi aktusokra is, amelyek formailag nem minősülnek „határozat”-nak, azonban lényegüket tekintve kötelező joghatásokat váltanak ki. Lehetővé teszi továbbá annak elkerülését, hogy az intézmények formai követelmények – mint az aktus megnevezése, indokolása vagy a jogalapját képező rendelkezések említése – egyszerű be nem tartásával kivonhassák magukat az uniós bíróság ellenőrzése alól.
38.
A kötelező joghatások meglétének különös jelentősége van akkor, amikor valamely olyan jogi aktus megtámadhatósága a kérdés, amely olyan, több szakaszból álló közigazgatási eljárás részét képezi, mint például az OHIM-hoz benyújtott felszólalások vizsgálatával kapcsolatos eljárás. Ennek keretén belül az OHIM számos olyan jogi aktust hoz, amellyel nem csupán eljárás során hozott intézkedésről dönt, hanem a kérelem megalapozottságát bírálja el végleges jelleggel. Márpedig, nem minden ilyen jogi aktus vált ki joghatásokat az eljárás feleire nézve.
39.
A Bíróság tehát e jogi aktusokat különböző csoportokba sorolja.
40.
Az első csoportba tartoznak azon aktusok, amelyekkel az eljárás végén az intézmény ismerteti végleges álláspontját. Ezek megtámadható jogi aktusnak minősülnek, amennyiben kötelező joghatásokat váltanak ki, és nem követi őket olyan jogi aktus, amely ellen megsemmisítés vagy hatályon kívül helyezés iránti kereset lenne benyújtható. Ez az eset az OHIM olyan határozata esetén is, amellyel az OHIM valamely cég felszólalását megalapozottnak minősíti, és ennek következtében elutasítja a közösségi védjegybejelentési kérelmet.
41.
A második csoport azokat a közbenső jogi aktusokat tartalmazza, amelyek célja a végleges határozat előkészítése.
42.
Egyrészt ide sorolhatók azon intézkedések, amelyek – bár az előkészítő eljárás keretén belül kerültek elfogadásra – az alapeljárás valamely külön szakaszának lezárását képezik, és joghatásokat váltanak ki. (
10
)
43.
Erre számos példa található az EUMSZ 101. cikk és EUMSZ 102. cikk végrehajtását szolgáló eljárásokban. Ezen eljárások több, egymást követő szakaszból tevődnek össze, mint az előzetes vizsgálat, a kontradiktórius szakasz, majd a tárgyalási szakasz. Ekképpen a Hoechst kontra Bizottság egyesített ügyekben (
11
) hozott ítéletben és az Orkem kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben (
12
) a Bíróság elismerte, hogy megtámadható jogi aktusoknak minősülnek a Bizottság azon határozatai, amelyekben vállalkozásoktól kér információt, vagy helyszíni ellenőrzéseket végez.
44.
Hasonlóképpen, a Bíróság kimondta, hogy megtámadható jogi aktusnak minősül a Bizottság azon határozata, amelyben előzetes elemzést követen megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást. (
13
) A Bíróság megállapította, hogy az ilyen határozat joghatásokat vált ki a tagállam és az érintett vállalkozások tekintetében, mivel a Bizottság elrendelheti az intézkedés felfüggesztését. A Bíróság szerint e hatások a végleges határozattól függetlenek, és a végleges határozat elleni kereset keretében nem szabályozhatók, megfosztva ezáltal a felpereseket a megfelelő bírói jogvédelemtől. (
14
)
45.
Másrészt itt találhatók a „tisztán” (
15
) vagy „egyszerűen” (
16
) előkészítő jellegű intézkedések. Ezen intézkedések csupán egyikét képezik az intézmény számára a végleges határozat elfogadását lehetővé tevő szakaszoknak. Semmilyen joghatást nem váltanak ki, és nem minősülnek az ítélkezési gyakorlat értelmében megtámadható jogi aktusoknak. E tekintetben a Bíróság megállapította, hogy az említett intézkedésekkel kapcsolatos szabálytalanságokra hivatkozni lehet azon végleges határozat elleni kereset alátámasztásaként, amely határozatnak az előkészítő szakaszát képezték. (
17
) Ez a helyzet a versenyjogban azon jogi aktus esetében, amelyben a Bizottság közli a vállalkozásokkal szembeni kifogásait.
46.
Ezen ítélkezési gyakorlat felidézése lehetővé teszi a Bíróság e téren folytatott tevékenységét irányító követelmények megismerését.
47.
Amint azt az előbbiekben láthattuk, a Bíróság célja a jogalanyok uniós jogból eredő jogai hatékony bírói védelmének biztosítása. Az Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben (
18
) a Bíróság emlékeztetett arra, mivel az Unió egy jogközösség, a keresetekre irányadó eljárási szabályokat oly módon kell értelmezni, hogy azok elősegítsék e célkitűzés megvalósítását. (
19
) A Bíróság szerint ezért szükséges, hogy a joghatások kiváltására alkalmas, az alapeljárás járulékos eljárásának végét jelentő előkészítő aktusok megsemmisítés (hatályon kívül helyezés) iránti kereset tárgyát képezhessék.
48.
A Bíróság mindamellett el kívánja kerülni az előkészítő intézkedések elleni keresetek számának növekedését, amelyek az intézmények munkáját akadályozhatnák.
49.
A vitatott jogi aktust ezen ítélkezési gyakorlatra figyelemmel kell minősíteni. A kérdés tehát az, hogy az a felszólalási eljárás során hozott egyszerű intézkedésnek minősül-e, miként azt a Törvényszék a megtámadott ítéletben írta, amely ennek következtében nem támadható meg keresettel, vagy pedig határozatnak, amint azt a fellebbező állítja?
50.
E kérdés megválaszolásához meg kell vizsgálni a 2008. május 20-i levél érdemi részét és azt az eljárási keretet, amelybe e levél illeszkedik.
b) A jogvita tárgyát képező jogi aktus érdemi része és az eljárási keret, amelybe e jogi aktus illeszkedik
51.
Amint az a megtámadott ítélet 9. pontjában kifejtett tényekből és a Törvényszék ugyanezen ítélet 91., 92. és 95. pontjában szereplő megállapításaiból következik, a 2008. május 20-i levél egyrészt arról tájékoztatja a fellebbezőt, hogy „felszólalását a korábbi, lajstromozatlan Redtube védjegyen alapuló részében elfogadhatónak minősítik”, továbbá arról, hogy ha a felszólalás alapjául esetleg más korábbi jogokra is hivatkoztak, akkor ezen egyéb jogok elfogadhatóságának vizsgálatára még nem került sor. Másrészt a levél tájékoztatja a fellebbezőt és az RT Mediasolutionst a megegyezési szakasz („cooling-off period”) időtartamáról, az eljárás kontradiktórius szakaszának kezdetéről, és végül azokról a határidőkről, amelyeken belül a fellebbező előterjesztheti bizonyítékait, az RT Mediasolutions pedig azokra választ adhat.
52.
Egyértelmű, hogy a levél második része a felek részére küldött egyszerű értesítés, amelynek nincs határozatjellege, hiszen az OHIM ebben a részben mindössze a felszólalási eljárás menetére vonatkozó határidőkről tájékoztatja őket, a végrehajtási rendelet 18. szabálya (1) bekezdésének megfelelően.
53.
Ugyanakkor az említett levél nem értelmezhető úgy, mint amely mindössze arra szorítkozna, hogy tájékoztatja a feleket a felszólalási eljárás megindulásáról, és az azzal kapcsolatos határidőkről. Ugyanis, figyelembe kell venni a 2008. május 20-i levél első részét is, amelyben az OHIM arról tájékoztatja a fellebbezőt, hogy felszólalását a korábbi, lajstromozatlan „Redtube” védjegyen alapuló részében elfogadhatónak minősíti.
54.
A fellebbező véleménye szerint ez önmagában véve is határozatot képez, mivel az OHIM lényegében végleges állásfoglalást adott a felszólalási kérelem elfogadhatóságát illetően, amely kötelező joghatások kiváltására alkalmas. Vitathatatlan, hogy a „minősíti” szó használata arra utal, hogy az OHIM valóban döntést hozott a kérelem elfogadhatóságáról.
55.
Ugyanakkor, véleményünk szerint ez még nem elegendő a jogi aktus határozatjellegének elismeréséhez.
56.
A felszólalási eljárás két szakaszból áll, amelyeket meg kell különböztetnünk egymástól. Egyrészt a felszólalásnak a végrehajtási rendelet 17. szabályában említett elfogadhatóságának a vizsgálatából, másrészt pedig magából az érdemi vizsgálatból, amelyet a 40/94 rendelet 43. cikke vezetett be, és amelyre a végrehajtási rendelet 18–20. szabálya az irányadó.
57.
A felszólalás elfogadhatóságának vizsgálata előzetes jellegű. Lehetővé kell tennie az OHIM számára a felszólalás elfogadhatóságának a végrehajtási rendelet 15. és 16. szabályában kifejezetten előírt feltételek szempontjából történő értékelését. Az OHIM-nak következésképpen meg kell győződnie arról, hogy teljesülnek-e az e rendelet 15. szabálya (2) bekezdésének a)–c) pontjában és 16. szabálya (1) bekezdésében meghatározott feltételek, nevezetesen egyrészt az, hogy a felszólalás pontosan megjelöli-e a megtámadott közösségi védjegybejelentést, a korábbi védjegyet és azokat az okokat, amelyeken a felszólalás alapul, másrészt pedig az, hogy a felszólalás le van-e fordítva. Az OHIM-nak arról is meg kell győződnie, hogy teljesülnek-e a végrehajtási rendelet 15. szabálya (2) bekezdése d)–h) pontjában előírt vonatkozó feltételek, vagyis az, hogy a felszólalásnak tartalmaznia kell a korábbi védjegy ábrázolását, meg kell jelölnie az érintett árukat és szolgáltatásokat, valamint a felszólaló vagy annak képviselője nevét.
58.
Ha e feltételek nem teljesülnek, az OHIM-nak határozatban kell elutasítania a felszólalást, mint elfogadhatatlant, amely határozat lezárja a felszólalási eljárást. Csak ilyen esetben írja elő az uniós jogalkotó azt a kötelezettséget az OHIM számára, hogy határozatot hozzon, amely a 40/94 rendelet 57. cikkének megfelelően keresettel megtámadható.
59.
Amikor viszont minden feltétel teljesül, az OHIM a felszólalást egy olyan jogi aktussal minősíti elfogadhatónak, amelyet az uniós jogalkotó valójában nem határozott meg közelebbről.
60.
Ebben az esetben a végrehajtási rendelet 18. szabálya (1) bekezdésének első mondata szerint e jogi aktussal indul meg a felszólalás szűk értelemben vett vizsgálatának szakasza. (
20
) Ezen eljárásnak lehetővé kell tennie az OHIM számára azt, hogy minden szükséges információ rendelkezésére álljon a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott tényezők egészére vonatkozóan, és hogy határozni tudjon az azokkal kapcsolatos érdemi kérdésekről. Így a végrehajtási rendelet 19. szabálya szerint a felszólaló csak az eljárás ezen szakaszában köteles előterjeszteni a felszólalását alátámasztó tényeket, bizonyítékokat és észrevételeket, és az OHIM ennek alapján fogja elvégezni a felszólalás megalapozottságának vizsgálatát, értékelve azt, hogy a bejelentett védjegy lajstromozása sértheti-e a felszólaló már megszerzett jogait. Csak ezen vizsgálat után hoz az OHIM végleges határozatot, amellyel vagy részben vagy egészében elutasítja a felszólalást, vagy azt megalapozottnak minősíti, és ennek következtében részben vagy egészben elutasítja a közösségi védjegybejelentési kérelmet. A 40/94 rendelet 57. cikke szerint e határozat hatályon kívül helyezés iránti keresettel megtámadható.
61.
Így tehát azt kell megállapítanunk, hogy az a jogi aktus, amellyel az OHIM a felszólalást elfogadhatónak minősíti, a felszólalási eljárás keretén belül nem az OHIM végleges határozatát tartalmazó jogi aktus, hanem az előkészítő eljárás részét képező aktus, amely azáltal, hogy megindítja a felszólalás érdemi vizsgálatának szakaszát, a végleges határozat előkészítésének első lépéseihez tartozik.
62.
Egyébként ezen aktus, véleményem szerint, nem vált ki kötelező joghatást. Lehetővé teszi a felek közötti megegyezésre szolgáló szakasz („cooling-off period”) megnyitását, és amennyiben nem születik egyezség, akkor megnyitja a felszólalással kapcsolatos érdemi kérdésekre vonatkozó jogvitára szolgáló szakaszt. Ami a felszólalót illeti, a szűk értelemben vett felszólalási eljárás csak egyetlen kötelezettséget követel meg tőle – már amennyiben azt szeretné, hogy felszólalása eredményes legyen –, nevezetesen a felszólalását alátámasztó bizonyítékok, tények és észrevételek előterjesztésének a kötelezettségét.
63.
Következésképpen nem tekinthető úgy, hogy a jogvita tárgyát képező jogi aktus kihatással van a fellebbező érdekeire, vagy megváltoztatja a jogi helyzetét. Ez utóbbi nem hasonlítható ugyanis azon tagállam helyzetéhez, amely a végrehajtás szakaszában lévő támogatásra vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárás Bizottság általi megindítása miatt köteles a támogatás alkalmazását felfüggeszteni, vagy azon egyén helyzetéhez, akit az eladósodására vonatkozó iratok elfogadhatósága miatt az automatikusan zárolt vagyona ellen vezetett végrehajtási eljárás fenyeget. A jelen ügyben a jogvita tárgyát képező jogi aktus hatásai nem haladják meg az eljárási intézkedés hatásait, és – leszámítva eljárásjogi helyzetét – nem érintik a fellebbező, (
21
) illetve tágabb értelemben az eljárásban részt vevő felek jogi helyzetét.
64.
E tekintetben megjegyzendő, hogy a fellebbezőnek nem fűződik semmiféle érdeke az azon jogi aktus elleni kereset benyújtásához, amellyel az OHIM a felszólalását elfogadhatónak minősítette.
65.
E tényezőkre tekintettel azon az állásponton vagyok, hogy az a jogi aktus, amellyel az OHIM a fellebbező felszólalását elfogadhatónak minősítette, előkészítő intézkedést képez, amelynek nincsenek a fellebbezőre nézve kötelező joghatásai.
66.
Következésképpen úgy vélem, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 102. pontjában azt állapította meg, hogy a 2008. május 20-i levél nem minősül határozatnak, (
22
) és azt javaslom a Bíróságnak, hogy ezen első kifogást, mint megalapozatlant, utasítsa el.
2. A hatékony bírói jogvédelem és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított, második kifogásról
67.
Második kifogásával a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy megsértette az ő hatékony bírói jogvédelemhez való jogát azzal, hogy egyáltalán nem ismerte el a jogvita tárgyát képező jogi aktus határozatjellegét. Ezenfelül azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette a jogbiztonság elvét, mivel ő jogosan hivatkozott egyrészt arra, hogy az OHIM jogerős döntést hozott kérelmének elfogadhatóságára vonatkozóan, és megnyitotta a felszólalási eljárást, másrészt pedig arra, hogy az OHIM tartsa be a 40/94 rendelet 77a. cikkében foglalt előírásokat.
a) A hatékony bírói jogvédelem elvének megsértéséről
68.
Emlékeztetünk rá, hogy a hatékony bírói jogvédelemhez való jog az uniós jog olyan általános elve, amely az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (
23
) 6. és 13. cikkében, valamint az Európai Unió alapjogi chartájának 47. cikke első albekezdésében is szerepel. (
24
) Ezen elv megköveteli, hogy bárkinek, akinek megsértik a jogait, hatékony jogorvoslati eszköz álljon rendelkezésére a bíróságok előtt.
69.
Nem gondolom, hogy a jelen esetben a Törvényszék azzal, hogy úgy ítélte meg, hogy a jogvita tárgyát képező jogi aktus nem minősül határozatnak, megsértette volna az említett elvet. Egyrészt emlékeztetek rá, hogy e jogi aktus nem keletkeztet a fellebbező részére semmilyen jogot, és így nincs kihatással a jogi helyzetére sem. A fellebbezőnek, miként azt már megjegyeztem, nem fűződik semmilyen érdeke ahhoz, hogy bírósági keresettel kérje a jogvita tárgyát képező jogi aktus hatályon kívül helyezését, hiszen annak tárgya az általa előterjesztett felszólalás elfogadhatónak minősítése volt. Másrészt, nem vitás, hogy a fellebbező nem volt megfosztva annak lehetőségétől, hogy érvényesítse jogait, és panaszt tegyen a jelen eljárás során felmerült esetleges szabálytalanságokról, hiszen az OHIM 2009. január 22-i, azon határozatának hatályon kívül helyezése iránt, amelyben az OHIM a felszólalását be nem nyújtottnak minősítette, keresetet indíthatott volna.
70.
Következésképpen ezt a kifogást, véleményem szerint, el kell utasítani.
b) A jogbiztonság elvének megsértéséről
71.
A 2008. október 2-i, „Javítás” címet viselő levél tartalmából az derül ki, hogy az OHIM visszavonta a jogvita tárgyát képező jogi aktust, közölve, hogy azt tévedésből küldték meg, és tárgytalannak kell tekinteni. Nyilvánvaló, és egyébként az OHIM ezt a tárgyaláson el is ismerte, hogy e jogi aktus valóban olyan értékelési hibát tartalmazott, amely kihatással volt a szóban forgó kérelem elfogadhatóságára vonatkozó vizsgálatra, aminek következtében tévesen került sor a felszólalási eljárás megnyitására. Az említett jogi aktus visszavonásának módja, akárcsak az a határidő, amelyen belül az OHIM válaszolt, véleményünk szerint igencsak kifogásolható, és egyértelműen kérdéseket vet fel a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének tiszteletben tartásával kapcsolatban.
72.
Ugyanakkor nem vitás, hogy az OHIM visszavonhatja az általa tévesnek ítélt jogi aktust. (
25
) E jogkör alapját a jogszerűség elve képezi, amely megköveteli a jogellenes állapotok fennmaradása elleni fellépést, lehetővé téve a közigazgatási szervnek, hogy a hibás jogi aktus megsemmisítése révén helyreállítsa az indokolatlanul megzavart jogrendet. Azt is lehetővé teszi, hogy ne kerüljön sor bírósági keresetindításra, és ezzel egyértelműen hozzájárul a gondos ügyintézés biztosításához.
73.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, a hibában szenvedő jogi aktus visszavonása igen szigorú feltételekhez van kötve, mivel ilyen esetben össze kell egyeztetni a jogszerűség elvét a jogbiztonság elvével, és ennek keretében tiszteletben kell tartani a jogi aktus kedvezményezettjének jogos bizalmát is, aki joggal bízhatott a jogi aktus jogszerűségében. (
26
) A jogbiztonság elve ugyanis, amely az uniós jog egyik általános elve, (
27
) az uniós jog hatálya alá tartozó jogi helyzetek és jogviszonyok kiszámíthatóságának biztosítását szolgálja, (
28
) és megköveteli, hogy az Unió intézményei tiszteletben tartsák az általuk hozott jogi aktusok sérthetetlenségét. Következésképpen a hibás jogi aktus visszavonása esetén a Bíróság megköveteli, hogy a szóban forgó intézmény tartsa tiszteletben a versenyszabályokat és az azokhoz kapcsolódó eljárási szabályokat, ésszerű határidőn belül járjon el, és vegye figyelembe, hogy az érintett mennyire bízhatott a jogi aktus jogszerűségében.
74.
A 40/94 rendelet keretén belül, annak 77a. cikkében az uniós jogalkotó külön eljárást határozott meg arra, hogy az OHIM visszavonhassa a neki tulajdonítható, nyilvánvaló eljárási hibában szenvedő határozatokat. E cikk (2) bekezdésének megfelelően az OHIM-nak így a határozat meghozatalától számított hat hónapon belül el kell rendelnie az ilyen határozat visszavonását, miután meghallgatta az eljárásban részt vevő feleket. Ez az eljárás határidőkeretet határoz meg a jogszerűtlen jogi aktus visszavonására, ezáltal szavatolva a jogbiztonságot, és elismeri az eljárásban részt vevő valamennyi fél meghallgatáshoz való jogát.
75.
Ugyanakkor, az ezzel összefüggésben az érintett részére biztosított garanciákat csak akkor ismerik el, ha a szóban forgó jogi aktus az érintett számára jogot keletkezet, és kihatással van jogi és anyagi helyzetére.
76.
Márpedig megállapítottam, hogy a jogvita tárgyát képező jogi aktus, mivel eljárás során hozott, a végleges határozatot előkészítő intézkedést képez, nem alkalmas a fellebbező irányában joghatások kiváltására, és így nem minősül határozatnak. Következésképpen, véleményem szerint a fellebbező nem hivatkozhat a jogbiztonság elvére a jogvita tárgyát képező jogi aktus visszavonása kapcsán.
77.
E tényezőkre tekintettel úgy vélem, hogy a fellebbező által hivatkozott második kifogást szintén el kell utasítani.
78.
Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy a fellebbező által hivatkozott jogalap első részét minősítse megalapozatlannak.
B – Az értesítés fogalmának téves értelmezésére alapított második rész
79.
Jogalapjának második részében a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az a megtámadott ítélet 114. pontjában az érvelését arra a tényre alapozta, hogy a végrehajtási rendelet 17. szabályának (5) bekezdése „döntést [helyesen: határozatot]” említ abban az esetben, amikor a felszólalást be nem nyújtottnak kell tekinteni, ugyanezen rendelet 18. szabályának (1) bekezdése pedig az „értesítés” szót használja. Márpedig az említett rendelet 62. szabálya (1) bekezdéséből az következik, hogy az értesítés határozatot is magában foglalhat. (
29
)
80.
Az OHIM vitatja ezt az érvet.
81.
A Bizottsággal egyetértésben úgy vélem, hogy ez az érv nem megalapozott.
82.
Egyrészt a fellebbező nem róhatja fel a Törvényszéknek azt, hogy az alkalmazandó jogszabályokban szereplő ugyanezen kifejezésekre hivatkozott a jogvita tárgyát képező aktus jogi minősítésével kapcsolatos értékelésének alátámasztásaként.
83.
Másrészt, a fellebbező figyelmen kívül hagyja a megtámadott ítélet 114. pontja előtt kifejtett érveket, különösen az annak 88–102. pontjában kifejtetteket, amelyekben a Törvényszék megindokolta, hogy a jogvita tárgyát képező jogi aktus miért nem minősíthető határozatnak. E tekintetben a Törvényszék teljes mértékben figyelembe vette azt a tényt, hogy valamely olyan értesítés, mint a jelen ügy tárgyát képező, mint olyan, határozatot is magában foglalhat. A megtámadott ítélet 94. pontjában ugyanis a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy „nem lehet csupán a 2008. május 20-i levél formájának vizsgálatára hagyatkozni”, és hogy annak megítélésénél, hogy ez a levél határozatot képez-e, inkább a jogi aktus tartalmát kell alapul venni, semmint annak formáját, miként az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából is következik.
84.
E tényezőkre tekintettel tehát azt javaslom a Bíróságnak, hogy a második részt, mint megalapozatlant, utasítsa el.
C – Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított, harmadik részről
85.
Jogalapjának harmadik részében a fellebbező lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék azzal, hogy nem válaszolta meg kellőképpen az Unió területét megjelölő nemzetközi védjegy lajstromozásából következő konkrét joghatásokra alapított érvét, megsértette az indokolási kötelezettségét. Az elsőfokú eljárásban ugyanis a fellebbező arra hivatkozott, hogy ilyen lajstromozás esetén az OHIM köteles tájékoztatni a WIPO-t a felszólalás elfogadhatóságáról, aminek konkrét joghatásai vannak, hiszen a nemzetközi védjegylajstromban feltüntetésre kerül, hogy az oltalmat ideiglenesen megtagadták. Márpedig a megtámadott ítélet 132. pontjában a Törvényszék csupán a következő választ adta:
„[…] elegendő azt megállapítani, hogy a jelen ügy tárgya nem az Uniót megjelölő valamely nemzetközi védjegy, hanem egy közösségi védjegybejelentés. Ezért nem szükséges az Uniót megjelölő nemzetközi védjegylajstromozások esetében az OHIM által a WIPO-nak küldött ilyen értesítések jogi jellegét értékelni.”
86.
A fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az nem vette figyelembe azt a tényt, hogy az a jogi aktus, amellyel az OHIM a WIPO-t valamely felszólalás elfogadhatóságáról tájékoztatja, határozatot képez. Ugyanis a hatékony bírói jogvédelem és a jogbiztonság elve szerinte megkövetelte volna, hogy a jogvita tárgyát képező jogi aktust, mint a védjegybejelentőnek ugyanebben az összefüggésben címzett értesítést képezőt, szintén „határozatnak” minősítsék.
87.
Az OHIM vitatja ezt az érvet, különösen arra való hivatkozással, hogy a közösségi és a nemzetközi védjegyek lajstromozási eljárása nem hasonlítható egymáshoz.
88.
Az említett érv megalapozottságának megítéléséhez emlékeztetni kell a Törvényszéket terhelő indokolási kötelezettség terjedelmére.
89.
Az ítéletek indokolásának követelménye a Bíróság alapokmányának 36. cikkéből következik, amely ugyanezen alapokmány 53. cikkének első bekezdése, valamint a Törvényszék eljárási szabályzatának 81. cikke alapján a Törvényszékre is alkalmazandó.
90.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az ítéletek indokolásából a Törvényszék érvelésének olyan világosan és félreérthetetlenül kell kitűnnie, hogy lehetővé tegye az érintettek számára a meghozott határozat indokainak megismerését, és azt, hogy a Bíróság gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét. (
30
) Amennyiben az EUMSZ 263. cikken alapuló fellebbezésről van szó, az indokolási kötelezettség magában foglalja, hogy a Törvényszék megvizsgálja a fellebbező által felhozott hatályon kívül helyezési jogalapokat, és ismerteti azokat az okokat, amelyek miatt elutasítja a jogalapot, vagy hatályon kívül helyezi a szóban forgó jogi aktust.
91.
A Bíróság mindazonáltal a Connolly kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben a felhozott jogalapok kapcsán határt szabott e válaszadási kötelezettségnek. (
31
) Úgy ítélte meg ugyanis, hogy az ítélet indokolását az ügy körülményeire tekintettel kell értékelni, (
32
) és a Törvényszék nem köteles „részletekbe menően válaszolni a fellebbező minden egyes érvére, különösen ha az nem kellően világos és pontos, és nincs részletes bizonyítékokkal alátámasztva”. (
33
)
92.
Ezekre a tényezőkre tekintettel úgy vélem, hogy a Törvényszék jogilag megfelelő módon válaszolta meg a fellebbező által hivatkozott érvet. Kifejtette azt, hogy szerinte miért nem szükséges annak a jogi aktusnak a jogi jellegét meghatározni, amellyel az OHIM a WIPO-t valamely, az Uniót megjelölő nemzetközi védjegybejelentés esetén a felszólalás elfogadhatóságáról értesíti. Persze e magyarázat rövid, de ettől még elegendő, hiszen a jogvita tárgyát képező jogi aktus jogi jellegének minősítésére nyilvánvalóan nem alkalmazható egy az egyben egy valamely más jellegű, különleges joghatásokkal járó eljárás keretében hozott jogi aktus minősítése, hanem azt a jogvita tárgyát képező jogi aktus tartalmára és joghatásaira figyelemmel kell megítélni.
93.
Egyébként felhívom a figyelmet arra, hogy e magyarázat tette lehetővé a fellebbező számára a Törvényszék értékelésének kifogásolását, a Bíróság számára pedig azt, hogy felülvizsgálati jogkörét gyakorolni tudja.
94.
Ebben az összefüggésben azon az állásponton vagyok, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 132. pontjában adott indokolás nem minősíthető hiányos indokolásnak.
95.
Ezért azt javaslom a Bíróságnak, hogy a jogalap harmadik részét, mint megalapozatlant, utasítsa el.
96.
A fenti tényezők egészére tekintettel tehát azt javaslom a Bíróságnak, hogy a fellebbező egyetlen – a 40/94 rendelet 77a. cikke (1) és (2) bekezdésének megsértésére alapított – jogalapját minősítse megalapozatlannak, és ennélfogva a fellebbezést utasítsa el.
VI – Végkövetkeztetések
97.
Az előző megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a Jager & Polacek GmbH-t kötelezi a költségek viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A T-488/09. sz. ügy, a továbbiakban: a megtámadott ítélet.
(
3
)	A 2006. december 18-i 1891/2006/EK tanácsi rendelettel (HL L 386., 14. o.) módosított, 1993. december 20-i tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.; a továbbiakban: 40/94 rendelet). A 40/94 rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26-i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 78., 1. o.), amely 2009. április 13-án lépett hatályba. Mindazonáltal a jelen jogvita a tényállás időpontjára tekintettel még a 40/94 rendelet hatálya alá tartozik.
(
4
)	A 2005. június 29-i 1041/2005/EK bizottsági rendelettel (HL L 172, 4. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13-i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL 1995. L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.; a továbbiakban: végrehajtási rendelet).
(
5
)	Lásd a felszólalási eljárásra vonatkozó iránymutatásokat, 1. rész: eljárási kérdések, megtekinthető az OHIM internetes honlapján, különösen A. V., 1. és 2. pont.
(
6
)	A jogvita előzményeinek teljes körű bemutatása a megtámadott ítélet 1–20. pontjában található.
(
7
)	A továbbiakban: RT Mediasolutions.
(
8
)	A 133/79. sz., Sucrimex és Westzucker kontra Bizottság ügyben 1980. március 27-én hozott ítélet (EBHT 1980., 1299. o.) 15. pontja, és a 60/81. sz., IBM kontra Bizottság ügyben 1981. november 11-én hozott ítélet (EBHT 1981., 2639. o.) 9. pontja. Lásd még a C-322/09. P. sz., NDSHT kontra Bizottság ügyben 2010. november 18-án hozott ítélet (EBHT 2010., I-11911. o.) 45. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
(
9
)	A C-147/96. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2000. június 22-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-4723. o.) 27. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
10
)	Lásd a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 11. pontját.
(
11
)	A 46/87. sz. és 227/88. sz. egyesített ügyekben 1989. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1989., 2859. o.).
(
12
)	A 374/87. sz. ügyben 1989. október 18-án hozott ítélet (EBHT 1989., I-3283. o.).
(
13
)	A C-400/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 9-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-7303. o.).
(
14
)	Ugyanott, 59., 60., 62. és 63. pont.
(
15
)	Lásd a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 12. pontját.
(
16
)	Lásd a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 63. pontját.
(
17
)	Lásd a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 12. pontját.
(
18
)	A C-521/06. P. sz. ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-5829. o.).
(
19
)	A 45. pont és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
20
)	Azt is hangsúlyozni kell, hogy a 40/94 rendelet 43. cikkének (4) bekezdése szerint az OHIM ebben a fázisban a feleket egyezségkötésre hívhatja fel, és e célból határidőt állapíthat meg, mielőtt adott esetben megnyitja a szűk értelemben vett vizsgálati szakaszt. Ha úgy ítéli meg, hogy az egyezségkötésnek nincs értelme, vagy a felek nem jutnak megállapodásra, akkor megnyitja a felszólalás érdemi vizsgálatának szakaszát.
(
21
)	Lásd e tekintetben a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 128. és 129. pontjában kifejtett álláspontját.
(
22
)	Ezzel szemben fenntartásaim vannak azzal kapcsolatban, amikor a Törvényszék a jogvita tárgyát képező jogi aktust egyszerű „eljárás során hozott intézkedésnek” minősíti. Mindazonáltal e kérdés nem képezi részét a jogvitának, és még ha e minősítés adott esetben téves is lenne, annak nincs semmilyen következménye a jogvita érdemi elbírálására nézve.
(
23
)	Ezen egyezményt 1950. november 4-én írták alá Rómában.
(
24
)	Lásd többek között a C-432/05. sz. Unibet-ügyben 2007. március 13-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-2271. o.) 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
25
)	A C-508/03. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2006. május 4-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-3969. o.) 68. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
26
)	A Bíróság C-90/95. P. sz., de Compte kontra Parlament ügyben 1997. április 17-én hozott ítéletének (EBHT 1997., I-1999. o.) 35. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint a Törvényszék T-251/00. sz., Lagardère és Canal+ kontra Bizottság ügyben 2002. november 20-án hozott ítéletének (EBHT 2002., II-4825. o.) 140. pontja.
(
27
)	A 13/61. sz. de Geus ügyben 1962. április 6-án hozott ítélet (EBHT 1962., 89. o.).
(
28
)	Lásd, ebben az értelemben, a 325/85. sz., Írország kontra Bizottság ügyben 1987. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1987., 5041. o.) 18. pontját, és a C-107/97. sz., Rombi és Arkopharma ügyben 2000. május 18-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-3367. o.) 66. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
29
)	E rendelkezés a következőket írja elő:
„A fellebbezési határidőt megindító határozatokat, az idézéseket, valamint a[z OHIM] elnöke által meghatározott egyéb iratokat ajánlott levélben, tértivevénnyel kell kézbesíteni. A többi kézbesítés [helyesen: értesítés] rendes postai úton történik.”
(
30
)	A C-280/08. P. sz., Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-9555. o.) 136. pontja. Lásd még a C-259/96. P. sz., Tanács kontra de Nil és Impens ügyben 1998. május 14-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-2915. o.) 32–34. pontját és a C-449/98. P. sz., IECC kontra Bizottság ügyben 2001. május 17-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-3875. o.) 70. pontját, valamint a C-149/95. P(R). sz., Bizottság kontra Atlantic Container Line és társai ügyben 1995. július 19-én hozott végzés (EBHT 1995., I-2165. o.) 58. pontját; a C-268/96. P(R). sz., SCK és FNK kontra Bizottság ügyben 1996. október 14-én hozott végzés (EBHT 1996., I-4971. o.) 52. pontját és a C-159/98. P(R). sz., Antilles néerlandaises kontra Tanács ügyben 1998. június 25-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-4147. o.) 70. pontját.
(
31
)	A C-274/99. P. sz. ügyben 2001. március 6-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-1611. o.).
(
32
)	120. pont.
(
33
)	121. pont. Lásd még a C-197/99. P. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 11-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-8461. o.) 81. pontját.