61985CC0328_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Deutsche Babcock Handel GmbH ( herefter benaevnt "Deutsche Babcock ") handler med staalprodukter . Selskabet afsluttede koebekontrakter med virksomheder i Polen og Ungarn, hvorefter disse skulle levere staalprodukter i form af plader og profiler af staal samt andre plader end "elektriske" plader . Selskabet indfoerte varerne til EF-omraadet via toldstedet Buechen i perioden juli-oktober 1980, i ét tilfaelde i januar 1981 . I forbindelse med angivelsen af toldvaerdien anfoerte Deutsche Babcock ikke nettoprisen i den i fakturaen benyttede valuta som foreskrevet i formularen til brug ved anmeldelse af toldvaerdien, men i stedet den bruttopris, der var aftalt med leverandoeren .
I virkeligheden havde Deutsche Babcock i forbindelse med afslutningen af koebekontrakterne aftalt med leverandoererne, at disse skulle yde maengderabatter, hvilket indebar en nedsaettelse af bruttopriserne som angivet i fakturaerne .
I forbindelse med fortoldningen fremlagde Deutsche Babcock importlicenser fra Bundesamt fuer gewerbliche Wirtschaft, hvori bruttopriserne var anfoert, og som var paastemplet, at fortoldningen ikke var gyldig, saafremt fakturaprisen var lavere end den pris, der fremgik af importlicensen .
Toldstedet ekspederede varen til fri omsaetning paa grundlag af den pris, der var angivet i toldvaerdierklaeringen, og fastsatte tolden paa samme grundlag .
I forbindelse med en kontrol hos Deutsche Babcock i maj 1981 konstaterede toldmyndighederne, at der var ydet maengderabat . Toldmyndighederne anlagde en boedesag mod Deutsche Babcock for overtraedelse af den tyske lov om udenrigshandelen og af bekendtgoerelsen om udenrigshandelen, og selskabet blev idoemt en boede paa 75*000 DM . Deutsche Babcock har efter det oplyste ikke appelleret boedeafgoerelsen .
Ved ansoegning af 9 . juli 1982 anmodede Deutsche Babcock i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter ( EFT L*175, s.*1 ) om at faa godtgjort den told, der - naar maengderabatten blev medregnet - var opkraevet med urette, i alt 4.598,26 DM . Artikel 2, stk . 1, i forordning nr . 1430/79 har foelgende indhold :
"Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter ydes, saafremt det over for de kompetente myndigheder godtgoeres, at det bogfoerte afgiftsbeloeb
- vedroerer varer, for hvilke der ikke foreligger toldskyld, eller for hvilke toldskylden er bortfaldet paa anden maade end ved erlaeggelse af beloebet eller ved foraeldelse;
- af en eller anden aarsag er hoejere end det beloeb, som i henhold til lovgivningen skulle opkraeves ."
Hauptzollamt Luebeck-Ost afviste godtgoerelseskravet som stridende mod redelighedsprincippet, under henvisning til at Deutsche Babcock i forbindelse med ekspeditionen af varerne til fri omsaetning havde afgivet urigtige oplysninger, saaledes at varerne kunne blive indfoert paa de i importlicensen angivne vilkaar .
Tvisten blev indbragt for Finanzgericht Hamburg . Deutsche Babcock gjorde gaeldende, at selskabets krav paa i henhold til artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 at faa godtgjort toldafgifter - der ubestrideligt oversteg det beloeb, som skulle vaere opkraevet - ikke kunne afslaas med henvisning til redelighedsprincippet . Hauptzollamt indtog heroverfor det standpunkt, at Deutsche Babcock ved sin adfaerd i forbindelse med ekspeditionen af importtilladelsen for varerne havde mistet sin ret til godtgoerelse af den for meget betalte told .
Finanzgericht fandt, at spoergsmaalet om, hvorvidt artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 fandt anvendelse, samt hvorledes bestemmelsen skulle fortolkes, ikke var afklaret, hvilket ogsaa gjaldt spoergsmaalet om anvendelsesomraadet for den almindelige retsgrundsaetning om redelighed i retsforhold, og at afgoerelsen i sagen afhang af disse fortolkningsspoergsmaal . Retten bestemte foelgelig, at sagen skulle udsaettes, og ved kendelse af 14 . oktober 1985, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 6 . november 1985, har den forelagt Domstolen en anmodning om praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :
"1 ) Kan Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, senest aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1672/82 af 24 . juni 1982, anvendes umiddelbart paa varer omfattet af Traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab?
2 ) Saafremt spoergsmaal 1 besvares benaegtende : Kan der forelaegges Domstolen et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af forordning ( EOEF ) nr . 1430/79, uanset at den naevnte forordning udelukkende gaelder i en medlemsstats retsorden med hjemmel i en national henvisningsbestemmelse?
3 ) Saafremt Domstolen anser sig for kompetent til at fortolke forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 i naervaerende sag :
Skal artikel 2, stk . 1, andet led, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 fortolkes indskraenkende under hensyn til den almindelige retsgrundsaetning om redelighed i retsforhold, saaledes at importafgifter ikke kan godtgoeres, naar den afgiftspligtige i forbindelse med ekspeditionen af en vare til fri omsaetning har angivet en pris, der er hoejere end den, han faktisk skal betale inklusive maengderabatter mv ., og den hoejere pris blev angivet, for at ekspeditionen til fri omsaetning kunne ske paa grundlag af en eksportlicens, der ikke angav maengderabatten mv ., hvorved bemaerkes, at importlicensen imidlertid ogsaa ville vaere blevet udstedt paa grundlag af en korrekt udformet ansoegning, dvs . med angivelse af maengderabatten mv .?"
I forelaeggelseskendelsen anfoerer den nationale domstol bl.a .: "Det er efter rettens opfattelse uvist, om forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 finder anvendelse paa varer, der henhoerer under EKSF-Traktaten . Herfor taler, at toldunionen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 9 omfatter al vareudveksling . Herefter maa ogsaa de toldadministrative bestemmelser finde anvendelse paa samtlige varer, inklusive varer omfattet af EKSF-Traktaten . Det kan heroverfor anfoeres, at toldprovenuet af EKSF-produkter fortsat tilfalder den enkelte medlemsstat ."
Retten bemaerker endvidere : "Kan forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 ikke anses for direkte anvendelig, saa er den i hvert fald gennemfoert i tysk ret via § 81 i den tyske toldlov ." Denne bestemmelse er saalydende : "EOEF-forordninger vedroerende toldbehandlingen af varer finder tilsvarende anvendelse ved toldbehandlingen af varer omfattet af EKSF-Traktaten ."
Det foerste spoergsmaal rejser et vaesentligt problem . Kun Kommissionen har behandlet spoergsmaalet, og den foreslaar, at det besvares bekraeftende . Uden at jeg paa nogen maade vil kritisere procesdeltagerne, og selv om Kommissionen har indgivet et meget afbalanceret indlaeg, der paaviser nogle af vanskelighederne, er det beklageligt, at den modsatte opfattelse ikke er blevet procederet tilbundsgaaende for Domstolen .
Det er for det foerste klart, at den her omhandlede forordning alene blev udstedt med hjemmel i EOEF-Traktaten, nemlig under henvisning til artiklerne 43 og 235; artikel 10, stk . 1, naevnes i betragtningerne . Hverken EKSF-Traktaten eller kul - og staalprodukter omtales .
Kan en forordning, der er udstedt med hjemmel i EOEF-Traktaten, finde anvendelse paa produkter, der omfattes af EKSF-Traktaten? Det staar fast, at forordninger, som er udstedt med hjemmel i EOEF-Traktaten, faktisk efter deres indhold og formaal har omfattet kul - og staalprodukter - i nogle tilfaelde bekraeftet ved en erklaering til Raadets protokol . I disse sidstnaevnte tilfaelde er det i Raadet lagt til grund, at forordningerne omfattede kul - og staalprodukter, selv om de udstedtes under almindelig henvisning til EOEF-Traktaten; dog blev der efter det oplyste ikke afgivet en saadan erklaering i det her omhandlede tilfaelde . I andre tilfaelde har man vedtaget saerskilte retsakter med hjemmel i de to respektive Traktater, omend af samme indhold - jfr . f.eks . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3017/79 "om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab" og Kommissionens henstilling nr . 3018/79/EKSF "om beskyttelse mod dumpet eller subsidieret import fra lande, der ikke tilhoerer Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab ".
Spoergsmaalet er imidlertid, om en EOEF-forordning lovligt kan regulere kul - og staalprodukter, eller - som det umiddelbart kunne synes at vaere tilfaeldet - de to Traktater omhandler forskellige, indbyrdes adskilte Faellesskaber, hver undergivet sine saerlige forskrifter og hver forvaltet efter sit eget regelsaet?
At der generelt bestaar en vekselvirkning mellem de to Traktater, blev med styrke gjort gaeldende i de indlaeg, der blev afgivet i forbindelse med udtalelse 1/75 ( Sml . 1975, s.*1355 ) og navnlig i sag 36/83, Mabanaft mod Hauptzollamt Emmerich ( Sml . 1984, s.*2497 ), men det var ikke noedvendigt for Domstolen at traeffe afgoerelse om dette spoergsmaal eller ytre sig herom .
Kommissionen har for det foerste anfoert, at EOEF-Traktaten ikke omhandler bestemt angivne produkter . En raekke af dens bestemmelser er generelt formuleret, og det ses ikke, hvorfor kul - og staalprodukter ikke skulle vaeret omfattet . Den modsatte opfattelse synes imidlertid at vaere lige saa holdbar, nemlig at eftersom kul og staal er omhandlet i en saerlig Traktat, maa EOEF-Traktaten fortolkes som omfattende alle andre produkter .
Jeg laegger stoerre vaegt paa bestemmelsen i EOEF-Traktatens artikel 232, der har foelgende indhold :
"1 ) Denne Traktats bestemmelser aendrer ikke bestemmelserne i Traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab, navnlig ikke Medlemsstaternes rettigheder og forpligtelser, befoejelserne for dette Faellesskabs institutioner og reglerne i den naevnte Traktat om, hvorledes faellesmarkedet for kul og staal skal fungere .
2 ) Bestemmelserne i denne Traktat beroerer ikke bestemmelserne i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab ."
Det fremgaar saaledes, at EOEF-Traktatens bestemmelser, og saa meget mindre de afledede forskrifter der gives med hjemmel i Traktaten, ikke maa "aendre bestemmelserne" i EKSF-Traktaten eller "beroere" Euratom-Traktaten . Betyder dette, at EOEF-Traktaten ikke angaar kul og staal, og at bestemmelser givet med hjemmel i denne ikke maa regulere kul og staal, eller skal bestemmelsen forstaas snaevrere? Efter min opfattelse har bestemmelsen et mere begraenset indhold . Det havde vaeret ganske let at fastsaette, at ingen bestemmelse i EOEF-Traktaten skulle finde anvendelse paa kul - og staalprodukter eller paa kul - og staalindustrien, hvis dette havde vaeret tilsigtet . Det gjorde man ikke . Man har i stedet fastsat den begraensning, at bestemmelserne i EOEF-Traktaten ikke "aendrer bestemmelserne" i den aeldre Traktat, navnlig for saa vidt angaar de angivne omraader . Jeg fortolker dette saaledes, at EOEF-Traktaten finder anvendelse paa kul og staal, bortset fra i det omfang forholdene er reguleret i EKSF-Traktaten eller i bestemmelser med denne som hjemmel; i det omfang et omraade er reguleret i EKSF-bestemmelserne, finder EOEF-Traktatens bestemmelser ikke anvendelse .
En saadan fortolkning er efter min mening i overensstemmelse med Domstolens afgoerelser i de forenede sager 188-190/80, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, ( Sml . 1982, s.*2545 ), og i sag 239/84, Gerlach & Co . BV mod oekonomiministeren, ( Sml . 1985, s.*3507 ). I den foerste sag statueredes paa grundlag af en fortolkning, at et direktiv ikke fandt anvendelse paa virksomheder, der er undergivet bestemmelserne i EKSF-Traktaten, og at det foelgelig var gyldigt . Direktivet ville have vaeret ugyldigt, saafremt det havde givet bestemmelser for medlemsstaterne og virksomhederne paa kul - og staalmarkedet, da der "i selve EKSF-Traktaten findes regler" for medlemsstaterne og disse virksomheder . En saadan afgoerelse holder efter min mening muligheden aaben for, at EOEF-direktivet kunne have reguleret spoergsmaal inden for kul - og staalsektoren, hvis de naevnte regler ikke havde eksisteret . I den anden sag fastslog Domstolen, at der gjaldt antidumpingforskrifter med hjemmel i EKSF-Traktaten, og at en EOEF-forordning om antidumping foelgelig ikke kunne fortolkes som gaeldende for produkter under EKSF-Traktatens omraade . Domstolen udtalte, at det fremgaar af bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 232, at "uanset EOEF-Traktaten gaelder reglerne i EKSF-Traktaten og de til gennemfoerelse heraf udstedte bestemmelser fortsat, for saa vidt angaar Faellesmarkedet for kul og staal ".
I ingen af de fire naevnte sager udtales det, at EOEF-Traktaten ikke finder anvendelse paa kul og staal . Lige saa lidt siges det i nogen af dem, at den finder anvendelse . Jeg tager imidlertid de to sidstnaevnte afgoerelser som udtryk for det grundlaeggende synspunkt, at befoejelserne i henhold til EOEF-Traktaten er undergivet de begraensninger, der foelger af de saerlige bestemmelser i EKSF-Traktaten eller af forskrifter med denne som hjemmel .
Jeg kan derfor tilslutte mig Kommissionens opfattelse, hvorefter EOEF-Traktaten finder anvendelse paa kul og staal, bortset fra i det omfang EKSF-Traktaten eller forskrifter i henhold til Traktaten indeholder saerlige forskrifter .
Spoergsmaalet er herefter, om den omhandlede raadsforordning aendrer bestemmelserne i EKSF-Traktaten, navnlig for saa vidt angaar "Medlemsstaternes rettigheder og forpligtelser, befoejelserne for dette Faellesskabs institutioner og reglerne i den naevnte Traktat om, hvorledes faellesmarkedet for kul og staal skal fungere ".
Kommissionen har saerlig naevnt de finansielle bestemmelser i EKSF-Traktatens artikler 49 ff . samt kapitel X om handelspolitikken . Jeg finder sidstnaevnte henvisning saerlig vaesentlig, eftersom : 1 ) medlemsstaternes kompetence paa det handelspolitiske omraade ikke beroeres af anvendelsen af Traktaten, medmindre den bestemmer noget andet ( artikel 71 ) ( hvilket kan sammenholdes med den modsat formulerede bestemmelse i EOEF-Traktatens artikel 113 ), 2 ) medlemsstaterne er befoejet til at fastsaette toldafgifter paa kul og staal inden for, og kun inden for, de minimums - og maksimumssatser, som Raadet kan fastsaette ved beslutning ( her ses endnu en forskel, nemlig i forhold til Den Faelles Toldtarif, der udstedes med hjemmel i EOEF-Traktaten ).
Det kan naturligvis haevdes, at disse to grupper toldbestemmelser skal anses for gaeldende hver for sig inden for rammerne af de respektive Traktater, og at alle spoergsmaal om bestemmelsen af vaerdi eller oprindelse med henblik paa toldbehandlingen samt toldprocedurespoergsmaal skal reguleres saerskilt, samt at det af EKSF-Traktatens bestemmelser om toldtariffer foelger, at enhver toldregulering, der vedroerer kul og staal, skal ske med hjemmel i EKSF-Traktaten . Man kunne haevde, at de materielle bestemmelser og de naermere administrative forskrifter skal foelges ad .
Det er paa den anden side aabenbart, at EKSF-Traktaten kun i meget begraenset omfang regulerer spoergsmaal vedroerende toldtariffer, og at den ikke indeholder bestemmelser om forhold som vaerdi, oprindelse eller procedurer . Man har heller ikke med hjemmel i EKSF-Traktaten givet forskrifter vedroerende godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, der er genstanden for naervaerende sag . Jeg er foelgelig af den opfattelse, at efter en ordret fortolkning af EOEF-Traktatens artikel 232 falder disse spoergsmaal ikke uden for dennes anvendelsesomraade .
En saadan ordret fortolkning er ikke i strid med Traktaternes maal . Hvor der ikke er tale om forbeholdte kompetenceomraader eller forhold, der reguleres i EKSF-Traktaten, samt naar medlemsstaterne ikke har taget noget forbehold over for de trufne bestemmelser, styrker det sammenhaengen i Faellesskabernes funktion, at der findes en faelles administrativ ramme og faelles forskrifter .
Griber den omhandlede EOEF-forordning imidlertid ind i de befoejelser, der tilkommer medlemsstaternes regeringer paa det handelspolitiske omraade ( EKSF-Traktatens artikel 71 ) eller i medlemsstaternes rettigheder efter EKSF-Traktaten ( EOEF-Traktatens artikel 232 ), eller beroerer den de befoejelser, som medlemsstaterne har bevaret paa afgiftsomraadet?
Hvis forordningen omhandlede toldtarifferne eller toldnomenklaturen for kul - og staalprodukter, ville den efter min mening uden videre ( spoergsmaalet er ganske vist ikke behandlet i indlaeggene ) for saa vidt vaere ugyldig eller uanvendelig paa EKSF-produkter . Forordningen har imidlertid ikke dette indhold . Den fastslaar alene, i hvilke tilfaelde og under hvilke betingelser der skal ske godtgoerelse af eller fritagelse for afgifter . Jeg er ikke overbevist om, at dette er et "handelspolitisk" spoergsmaal, som dette udtryk anvendes i EKSF-Traktatens artikel 71, eller at forholdet daekkes af EKSF-Traktatens artikel 72, der alene vedroerer fastsaettelsen af satserne inden for graenser, der fastlaegges af Raadet . Der er heller ikke vedtaget bestemmelser om dette saerlige spoergsmaal med hjemmel i EKSF-Traktaten . Jeg mener heller ikke - om end det er mere usikkert - at forordningen i virkeligheden griber ind i medlemsstaternes befoejelser paa afgiftsomraadet . Navnlig bestemmer artikel 2, den eneste bestemmelse der er omtvistet under naervaerende sag, ikke andet og mere, end at afgifter skal godtgoeres, henholdsvis at der skal gives afgiftsfritagelse, saafremt en toldskyld ikke har foreligget paa noget tidspunkt, henholdvis er bortfaldet, eller det bogfoerte beloeb er hoejere end det beloeb, som i henhold til lovgivningen skulle opkraeves . I alle disse tilfaelde har der ikke paa noget tidspunkt, hverken fuldt eller delvist, bestaaet en toldskyld, og bestemmelser, der naermere regulerer afgiftsgodtgoerelsen eller -fritagelsen er ikke, reelt betragtet, i konflikt med medlemsstaternes rettigheder paa afgiftsomraadet . Det fremgaar af andre bestemmelser i forordningen, hvornaar afgifter enten skal eller kan tilbagebetales . Jeg opfatter disse bestemmelser som retningslinier for, hvornaar medlemsstaterne skal undlade at opkraeve afgifter, saaledes f.eks . naar varer ved en fejltagelse er blevet angivet til fri omsaetning, naar der er anvendt en forkert procedure, eller naar varer efter at vaere blevet importeret ikke kan leveres til modtageren og derefter destrueres eller udfoeres paa ny . Dersom det antages, at saadanne spoergsmaal ikke vedroerer "handelspolitik" og ikke daekkes af nogen anden bestemmelse i EKSF-Traktaten, saa er jeg med stoette i indlaeggene for Domstolen af den opfattelse, at medlemsstaterne inden for rammerne af EOEF-Traktaten har tiltraadt, at kul og staal kan reguleres inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab som varer omfattet af EOEF-Traktaten . De aendringer, der henvises til i det foerste spoergsmaal, skal efter min mening ikke tages som udtryk for nogen afvigende opfattelse .
Jeg foreslaar herefter ligesom Kommissionen, at det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende .
Saafremt det foerste spoergsmaal besvares som anfoert, opstaar det andet spoergsmaal ikke . Antages det alligevel at opstaa, ville jeg foreslaa, at det besvares saaledes, at dersom en EOEF-forordning ikke gaelder umiddelbart i en medlemsstat for varer, der omfattes af EKSF-Traktaten, men forordningen som gennemfoert i national lovgivning omfatter saadanne varer ( i saa fald ikke med faellesskabsretten som hjemmel ), tilkommer det ikke Domstolen at fortolke de paagaeldende lovbestemmelser . Jeg foreslaar i saa fald, at det andet spoergsmaal besvares benaegtende .
Vedroerende det tredje spoergsmaal har Hauptzollamt indgivet indlaeg . Deutsche Babcock har ikke indgivet et egentligt indlaeg . I stedet for har virksomheden fremsendt en kopi af den appelstaevning, hvormed den har indanket en af Finanzgericht Berlin afsagt dom af 27 . november 1984, der findes som bilag til Hauptzollamt' s indlaeg . Ved den naevnte dom stadfaestede Finanzgericht en afgoerelse truffet af toldvaesenet, hvorefter der ikke med hjemmel i forordning nr . 1430/79' s artikel 2 kunne kraeves godtgjort et toldbeloeb paa 26*896,17 DM, der angiveligt var betalt for meget i forbindelse med tidligere leverancer, idet man henviste til de omstaendigheder, hvorunder tolden var blevet betalt . Tvisten vedroerer saa vidt ses samme spoergsmaal som naervaerende sag . Deutsche Babcock har gjort gaeldende, at redelighedsprincippet hverken i det ene eller i det andet tilfaelde kan begrunde, at selskabets godtgoerelseskrav fortabes .
Vedroerende det tredje spoergsmaal har Hauptzollamt for det foerste anfoert, at godtgoerelsesbetingelserne i henhold til artikel 2, stk . 1, andet led, i forordning nr . 1430/79 ikke er opfyldt . Som det fremgaar af forordningens betragtninger, vedroerer den naevnte bestemmelse tilfaelde, hvor der ved en fejltagelse, der ikke skyldes et odioest forhold, er betalt for meget, men ikke tilfaelde, hvor der som her er afgivet bevidst urigtige erklaeringer . Hauptzollamt har for det andet anfoert, at bestemmelsen maa forstaas under forbehold af grundsaetningen om redelighed i retsforhold, og at det vil vaere i strid med denne grundsaetning, saafremt der ydes godtgoerelse i denne sag, idet sagsoegeren herved vil opnaa en fordel i forhold til redelige erhvervsdrivende . Endvidere ville man vanskeliggoere en behoerig overvaagning af indfoerslerne og haemme gennemfoerelsen af effektive importbegraensende foranstaltninger . Saafremt rabatterne var blevet oplyst, kunne man have vedtaget antidumpingforanstaltninger . Det er ikke rigtigt, at virksomheden ville have faaet en tilladelse, hvis den havde angivet den virkelige pris . Muligheden for at paalaegge en boede begraenser dernaest ikke adgangen til ogsaa at afslaa afgiftsgodtgoerelsen .
Kommissionen har anfoert, at de rettigheder og forpligtelser, der foelger af forordning nr . 1430/79, skal udoeves under iagttagelse af redelighedsprincippet, og den foreslaar foelgelig, at det tredje spoergsmaal besvares saaledes :
"Et krav om godtgoerelse i henhold til artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 kan afslaas, saafremt kravet goeres gaeldende retsstridigt, idet den godtgoerelsessoegende ved eget svigagtigt forhold har foranlediget, at der er opkraevet en hoejere afgift end den rette . Det er i denne forbindelse uden betydning, at indfoerslen af varen alene blev muliggjort derved, at myndighederne foertes bag lyset ."
Artikel 2, stk . 1, andet led, i forordning nr . 1430/79 hjemler godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter, saafremt det over for de kompetente myndigheder godtgoeres, at afgiftsbeloebet "af en eller anden aarsag er hoejere end det beloeb, som i henhold til lovgivningen skulle opkraeves ".
Ordene "af en eller anden aarsag" er klart meget vidtraekkende . De skal dog efter min mening forstaas saaledes, at der menes en eller anden lovlig aarsag . De kan ikke omfatte det tilfaelde, at en person afgiver bevidst urigtige oplysninger om varernes pris, hvilket medfoerer, at afgiften saettes til et hoejere beloeb, end han skulle have betalt, idet formaalet hermed er at opnaa en tilladelse, som han ved er betinget af en korrekt prisoplysning . Det fremgaar endvidere af forordningens betragtninger, at man har haft saadanne aarsager som egentlig fejltagelse eller regnefejl for oeje . Ordene "af en eller anden aarsag" skal fortolkes paa baggrund af forordningen som helhed . Intet tyder paa, at bevidst urigtige oplysninger kan begrunde noget krav i anledning af for meget betalt afgift .
Jeg er foelgelig af den opfattelse, at artikel 2 skal fortolkes saaledes, at den ikke hjemler et saadant krav .
Det er herefter unoedvendigt at tage stilling til, om en mere almindelig grundsaetning kan finde anvendelse . Hvis jeg ikke havde vaeret af den anfoerte opfattelse, ville jeg kunne tiltraede, at saafremt en bevidst urigtig erklaering foerer til, at tolden beregnes paa grundlag af en pris, der er hoejere end den rigtige pris, saa fortaber den person, der har afgivet erklaeringen, sin ret til at faa beloebet godtgjort .
Jeg afviser under alle omstaendigheder det anbringende, at afgivelsen af en urigtig erklaering for at opnaa en importlicens skulle vaere uden betydning for spoergsmaalet om toldskyld . Afgivelsen af urigtig erklaering med henblik paa importlicensen, med deraf foelgende hoejere toldskyld, udelukker godtgoerelse . Den, der leger med ilden, kan ikke beklage sig, hvis han braender fingrene .
Det er efter min mening uden betydning for forholdets bedoemmelse, at der muligvis ville vaere blevet givet en importlicens, selv hvis det rigtige beloeb var blevet oplyst ( hvis dette kan laegges til grund ), naar det staar fast, at oplysningen - uanset af hvilken grund - blev afgivet i svigshensigt .
Jeg har naturligvis hermed hverken direkte eller indirekte taget stilling til, om der konkret forelaa et svigagtigt eller uredeligt forhold . Dette spoergsmaal henhoerer under den nationale domstols afgoerelse .
Jeg er foelgelig af den opfattelse, at den nationale domstols spoergsmaal skal besvares som foelger :
1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 er direkte anvendelig paa varer, der omfattes af EKSF-Traktaten .
2 ) Artikel 2, stk . 1, andet led, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 skal fortolkes saaledes, at importafgifter ikke skal godtgoeres, saafremt den, der skal svare dem, i forbindelse med ekspedition af varerne til fri omsaetning angiver en hoejere pris end den, han faktisk har betalt inklusive maengderabatter mv ., og formaalet med en saadan angivelse var, at ekspeditionen til fri omsaetning kunne ske paa grundlag af en eksportlicens, der ikke omtalte disse rabatter mv .; det goer hverved ingen forskel, at der ville vaere givet importtilladelse paa grundlag af en ansoegning, der oplyste prisen med fradrag af rabatterne mv .
Kommissionens omkostninger i forbindelse med sagens behandling kan ikke godtgoeres . Det tilkommer den nationale domstol at traeffe afgoerelse om de omkostninger, som parterne i hovedsagen har afholdt .
(*) Oversat fra engelsk .