61993CC0398_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Under denne appelsag har Rasmussen for Domstolen nedlagt paastand om, at den ophaever dommen af 6. juli 1993 afsagt af Retten i Foerste Instans i sag T-32/92 (1), ligesom appellanten har nedlagt paastand om, at Domstolen giver ham medhold i den oprindelige paastand, der gik ud paa annullation af Kommissionens afslag paa hans ansoegning om stillingen som ansvarlig for Faellesskabets Presse- og Informationskontor i Lissabon samt beslutningen om at besaette stillingen ved udnaevnelse af en midlertidigt ansat.
2. Lad mig kort minde om de faktiske omstaendigheder. Den 11. november 1990 offentliggjorde Kommissionen meddelelse nr. 587 med henblik paa at besaette stillingen som chef for kontoret i Lissabon. Som praeciseret i meddelelsen var stillingen omfattet af den ordning, hvorefter der gaelder en turnusordning for personalet ved presse- og informationskontorerne i medlemsstaterne, hvilken ordning blev indfoert af Kommissionen ved beslutning af 24. november 1976. I beslutningen bestemmes det bl.a., at tjenestemaendene som led i en almindelig rotation placeres med deres stilling paa budgettet.
Den 28. november 1990 ansoegte Rasmussen om den paagaeldende stilling. Efter at have indhentet en udtalelse fra turnusudvalget tog ansaettelsesmyndigheden udvalgets udtalelse til efterretning, hvorefter ingen af ansoegerne opfyldte kvalifikationskravene. Ansaettelsesmyndigheden besluttede derpaa at afslutte turnusproceduren, ansaette en midlertidigt ansat i loenklasse A3 ved Faellesskabets kontor i Portugal (Lissabon) og at ivaerksaette en procedure med henblik paa udnaevnelse af en midlertidigt ansat i den paagaeldende stilling. Rasmussen anlagde sag ved Retten i Foerste Instans til proevelse af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse, hvorunder han paaberaabte sig tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 4, 29 og 45, som er de bestemmelser, der regulerer den fremgangsmaade, administrationen skal foelge med hensyn til ledige stillinger, udnaevnelser og forfremmelser.
3. Retten frifandt sagsoegte ved den ovennaevnte dom af 6. juli 1993 og konkluderede herved, at "bestemmelserne i vedtaegtens artikel 4, 29 og 45 ikke gaelder for den procedure, der her er tale om" (praemis 42).
Navnlig fandt Retten med udgangspunkt i den konstatering, at den ved meddelelse nr. 587 indledte procedure er et led i den ved beslutning af 24. november 1976 indfoerte turnusordning, og at ordningen hviler paa det princip, at den paagaeldende tjenestemand placeres med sin stilling (praemis 35), og at det i den konkrete sag ikke kunne dreje sig om at besaette en ledig stilling som omhandlet i vedtaegtens artikel 4 og 29 (praemis 37). Ifoelge Retten kunne dette resultat ikke paavirkes af, "at der fandtes en fast stilling som chef for kontoret i Lissabon, eller af en senere udnaevnelse af en midlertidigt ansat i loenklasse A3 i den paagaeldende stilling" (praemis 38).
Det er i det vaesentlige disse udtalelser i den anfaegtede dom, som Rasmussen oensker en proevelse af. Han paataler, at Retten ukorrekt har antaget, at den stilling, som skulle besaettes i Lissabon, ikke var en ledig stilling, hvorfor Retten har kraenket vedtaegtens artikel 4 og 29. Han goer saaledes gaeldende, at turnusproceduren vedroerer faste stillinger paa budgettet og derfor maa opfattes som "stillinger" som forudsat i vedtaegtens artikel 6 (2), hvilket maa foere til, at ansaettelsesmyndigheden efter afslutning af turnusproceduren havde pligt til at lade ansaettelsesproceduren gaa om fra begyndelsen, dvs. ifoelge de procedureregler, som er fastsat i vedtaegtens artikel 4 og 29. Rasmussen goer desuden gaeldende, at Retten ved at opstille en vilkaarlig sondring mellem de midlertidigt ansatte alt efter, om de skal beklaede en fast stilling eller en midlertidig stilling, ogsaa har kraenket artikel 9 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "AOEA"), som med hensyn til ansaettelsesproceduren ikke indeholder nogen sondring mellem de forskellige grupper af midlertidigt ansatte som omhandlet i artikel 2 i AOEA.
4. Det skal saaledes i det vaesentlige afgoeres, om Retten korrekt har bedoemt den ansaettelsesprocedure, som blev indledt ved meddelelse nr. 587, og, naermere betegnet, om der var grundlag for at opfatte den stilling, der skulle besaettes, som en ledig stilling.
Da det i sagen staar fast, at den stilling, som kunne besaettes, og som blev bekendtgjort ved meddelelse nr. 587, indgik i turnusordningen, skal jeg minde om, at Domstolen ved flere lejligheder har godkendt det system, hvorefter en tjenestemand omplaceres med sin stilling paa budgettet i forbindelse med turnusordninger ivaerksat af Kommissionen (3) og udtrykkeligt har bekraeftet, at de formkrav, der er fastsat i vedtaegtens artikel 4 og 29, "ikke [kan] finde anvendelse, naar en tjenestemand omplaceres med sin stilling, fordi en saadan overflytning ikke medfoerer, at der opstaar en ledig stilling" (4). Med andre ord er den bevaegelse, en tjenestemand foretager i forbindelse med turnusordningen, ikke en forflyttelse, men en placering paa et nyt tjenestested, hvilket netop skyldes, at den stilling, den paagaeldende tjenestemand har, flytter med indehaveren.
Men er den omstaendighed alene, at der er tale om en stilling knyttet til presse- og informationskontorerne, tilstraekkelig til at udelukke, at der foreligger en ledig stilling i vedtaegtens forstand, endog naar den paagaeldende stilling ikke skal besaettes via turnusordningen, dvs. ved en overflyttelse af tjenestemanden med dennes stilling? Det er det egentlige spoergsmaal, som denne appelsag rejser.
5. Rasmussen har saaledes gjort gaeldende, at stillingen som chef for kontoret i Lissabon, ligesom alle de stillinger, der besaettes via turnusproceduren, er en fast stilling paa den involverede institutions budget, saaledes at den maa betegnes som en ledig stilling i vedtaegtens forstand, hvoraf foelger, at artikel 4 og 29 i vedtaegten paa ny finder anvendelse paa grund af, at turnusproceduren ikke er blevet anvendt.
I den forbindelse praeciserede Retten foerst, at spoergsmaalet, "om der foreligger et givet 'hverv' i modsaetning til en 'stilling', henhoerer under institutionens kompetence til at organisere sine tjenestegrene, mens det for spoergsmaalet, om der foreligger en ledig stilling, er afgoerende, om en stilling ikke er blevet besat blandt det samlede antal faste stillinger, der er fastsat ved budgettet" (praemis 39); derpaa udtalte Retten, at "for saa vidt budgettet ikke definerer de hverv, blandt hvilke dette samlede antal stillinger skal fordeles, kan det ikke udledes af den blotte omstaendighed, at hvervet som chef for kontoret i Lissabon er forblevet midlertidigt ubesat efter omplacering af den foregaaende chef for kontoret med hans stilling, at der i Lissabon findes en ledig stilling i vedtaegtens forstand" (praemis 39).
6. Rigtigheden af denne argumentation paavirkes med sikkerhed ikke af udtalelsen fra Rasmussen om, at hvervet som chef for kontoret i Lissabon, da det saedvanligvis er tjenestemaend, som besaetter stillingerne under turnusordningen, er omfattet af stillingsoversigten i budgettet med den yderligere konsekvens, at der skal vaere tale om en ledig stilling i vedtaegtens forstand. Men i virkeligheden giver turnusproceduren ikke nogen ledig stilling, netop fordi proceduren, som Domstolen har bekraeftet i den relevante retspraksis (5), angaar omplacering af tjenestemaendene med deres stilling.
Heraf foelger, at eksistensen af en ledig stilling i vedtaegtens forstand ej heller, saaledes som Retten korrekt har fremhaevet, udledes af, at man i det konkrete tilfaelde ikke besatte stillingen ved at overfoere en tjenestemand med hans stilling. Der er saaledes tale om, at stillingen som chef for kontoret i Lissabon, for saa vidt som den omfattes af turnusproceduren, ikke paa nogen maade kunne skabe en ledig stilling i vedtaegtens forstand.
7. Denne konklusion bestyrkes i oevrigt af den omstaendighed, at administrationen, for at kunne udnaevne en ansat i den paagaeldende stilling, tilfoejede en midlertidig stilling paa organisationsplanen for det paagaeldende generaldirektorat. Faktisk blev den midlertidigt ansatte, som senere blev udnaevnt i Lissabon, saaledes som Retten konstaterede i dommens praemis 40, ansat paa grundlag af artikel 2, litra a), i AOEA, dvs. "med henblik paa at beklaede en stilling i den liste over stillinger, der findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution, og som budgetmyndighederne havde gjort midlertidig".
Det paagaeldende klagepunkt er foelgelig uberettiget, eftersom den af Retten anlagte fortolkning ikke er behaeftet med en retlig vildfarelse.
8. Hvad angaar det andet klagepunkt, dvs. det, der gaar ud paa en paastaaet kraenkelse fra Rettens side af artikel 9 i AOEA ved, at den foretog en sondring mellem de midlertidigt ansatte alt efter, om de skal beklaede en fast eller en midlertidig stilling, har Kommissionen fremsat formalitetsindsigelse i medfoer af procesreglementets artikel 113, stk. 2. Den sagsoegte institution goer saaledes gaeldende, at der er tale om et nyt anbringende, som aendrer sagens genstand for Retten, da Rasmussen med dette anbringende vil anfaegte lovligheden af, at Kommissionen ved sin beslutning ville besaette den paagaeldende stilling ved udnaevnelse af en midlertidigt ansat. Kommissionen fremhaever tillige, at den anfaegtede sondring foelger af artikel 2 i *OE*, ikke af et retsspoergsmaal, der er rejst ved Rettens dom.
Heroverfor har Rasmussen gjort gaeldende, at det paagaeldende klagepunkt tager sigte paa at bestride lovligheden af begrundelsen for den anfaegtede dom, hvormed der ikke sker en aendring af sagsgenstanden for Retten.
9. Med hensyn til de forudgaaende betragtninger er det min opfattelse, at det maa antages, at klagepunktet som omtalt under alle omstaendigheder tager sigte paa at anfaegte den udtalelse for Retten, hvorefter selve den omstaendighed, at man ansatte en person midlertidigt i medfoer af artikel 2, litra a), i AOEA, dvs. i en stilling, som budgetmyndighederne har givet en midlertidig karakter, er saaledes beskaffen, at der ikke kan foreligge en ledig stilling og dermed heller ikke en ledig stilling i vedtaegtens forstand. Derfor opstaar der heller ikke paa nogen maade et formalitetsproblem ud fra synspunktet nyt anbringende, eftersom klagepunktet er rettet mod en udtalelse fra Retten.
I saa henseende er det tilstraekkeligt at naevne, at Retten blot paapegede en sondring, der er fastsat i artikel 2 i AOEA. I oevrigt er den omstaendighed, at artikel 9 i AOEA ikke med henblik paa ansaettelse opstiller nogen sondring mellem de forskellige grupper af midlertidigt ansatte, ingen betydning i sagen, da den naevnte omstaendighed i betragtning af, at der er tale om en stilling under rotationsordningen, ikke har nogen indvirkning paa, om der foreligger en ledig stilling i vedtaegtens forstand eller ej.
Det andet klagepunkt maa saaledes ogsaa forkastes.
Forslag til afgoerelse
10. I lyset af det, som ovenfor er antaget, foreslaar jeg saaledes Domstolen at forkaste Rasmussens appel.
Vedroerende omkostningerne foreslaar jeg at paalaegge appellanten samtlige omkostninger, herunder indstaevntes omkostninger under appelsagen.
(*) Originalsprog: italiensk.
(1) ° Rasmussen mod Kommissionen, Sml. II, s. 765.
(2) ° Heri hedder det: En stillingsoversigt findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution, og fastsaetter for hver kategori og tjenestegruppe antallet af stillinger i hver loenklasse inden for hver stillingsgruppe.
(3) ° Jf. dom af 24.2.1981, forenede sager 161/80 og 162/80, Carbognani og Coda Zabetta mod Kommissionen, Sml. s. 543, af 17.12.1981, sag 791/79, Demont mod Kommissionen, Sml. s. 3105, og af 6.7.1983, sag 117/81, Geist mod Kommissionen, Sml. s. 2191.
(4) ° Den ovennaevnte dom i Carbognani- og Coda Zabetta-sagerne, praemis 19.
(5) ° Jf. de foernaevnte domme, note 3.