Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M. SZPUNAR
fremsat den 12.
februar 2026 (1)
Sag C-14/25
Thüringer Aufbaubank
mod
LN
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig))
» Præjudiciel forelæggelse – forordning (EF) nr. 805/2004 – samarbejde om civilretlige spørgsmål – europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav – afslag på fuldbyrdelse – udelukkelse af en efterprøvelse med hensyn til sagens realitet – officielt bekræftede dokumenter – eksigibelt notardokument udstedt inden en forordnings ikrafttræden «
I.      Indledning
1.        Inden vedtagelsen i 2012 af forordning (EU) nr. 1215/2012 (2) (herefter »Bruxelles Ia-forordningen«), hvorved den mellemliggende eksekvaturprocedure blev afskaffet på det civil- og handelsretlige område i almindelighed, var den frie bevægelighed for retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter mellem medlemsstaterne blevet gennemført på dette område i flere tempi.
2.        Efter forenklingen af eksekvaturformaliteterne i den fælles ordning (3) blev den fuldstændige fritagelse herfor gennemført i form af mekanismer til fri bevægelighed, som blev indført på afgrænsede områder defineret ved bl.a. forordning (EF) nr. 805/2004 (4).
3.        I henhold til denne forordning sidestilles et nationalt eksekutionsgrundlag for et ubestridt krav, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i domsstaten, med henblik på fuldbyrdelsen med de andre medlemsstaters nationale eksekutionsgrundlag og kan ikke gøres til genstand for kontrol i fuldbyrdelsesstaten. I denne henseende bør det fremhæves, at forordning nr. 805/2004 har karakter af undtagelse, for så vidt som den ikke indeholder en klausul om grundlæggende retsprincipper (5).
4.        Men gælder det også en situation, hvor forordning nr. 805/2004 er blevet forkert anvendt i domsstaten? Det tilkommer i den foreliggende sag Domstolen at præcisere fuldbyrdelsesstatens kontrolbeføjelse i medfør af denne forordning i en sådan situation ved at besvare spørgsmålet om, hvorvidt fuldbyrdelsesstaten kan afslå fuldbyrdelsen, når attesteringen som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument er sket i strid med den nævnte forordnings tidsmæssige anvendelsesområde.
5.        Indledningsvis påpeger jeg, at man i den foreliggende sag ud over spørgsmålet om konsekvenserne af en tilsidesættelse i domsstaten af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004 kunne forsøge at analysere andre scenarier, hvor overordnede regler er tilsidesat, navnlig grundlæggende rettigheder. For så vidt som denne forordning ikke omfatter en klausul om grundlæggende retsprincipper, kræver en sådan situation nemlig uden tvivl en tilbundsgående analyse, henset til kompetencefordelingen mellem domsstaten og den anmodede medlemsstat hvad angår fuldbyrdelsen af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, der er udstedt i strid med denne type overordnede regler. Det præjudicielle spørgsmål i den foreliggende sag er ikke desto mindre klart afgrænset. Domstolen foranlediges derfor kun til at besvare spørgsmålet om, hvorvidt forordning nr. 805/2004 tillader en efterprøvelse af fuldbyrdelsesstatens overholdelse af forordningens tidsmæssige anvendelsesområde. Min bedømmelse er således begrænset til dette aspekt, uden at dette udelukker det svar, der skal gives i tilfælde af en sådan tilsidesættelse.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
6.        Af 7.-10. og 18.
betragtning til forordning nr. 805/2004 fremgår følgende:
»(7)      Denne forordning bør finde anvendelse på retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter vedrørende ubestridte krav og på afgørelser truffet efter anfægtelse af retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter, der er attesteret som europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokumenter.
(8)      I konklusionerne fra Tammerfors [(Finland)] gav Det Europæiske Råd udtryk for, at det bør gøres hurtigere og enklere at få en retsafgørelse fuldbyrdet i en anden medlemsstat end den, hvor retsafgørelsen er truffet, ved at fjerne enhver mellemliggende foranstaltning forud for fuldbyrdelsen i fuldbyrdelsesstaten. En retsafgørelse, der af den behandlende ret er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, bør i fuldbyrdelsessammenhæng behandles, som om den var truffet i fuldbyrdelsesstaten. F.eks. vil registreringen af en attesteret udenlandsk retsafgørelse i Det Forenede Kongerige derfor følge de samme regler som registreringen af en retsafgørelse fra en anden del af Det Forenede Kongerige, og den må ikke indebære en efterprøvelse af den udenlandske retsafgørelses realitet. Selve proceduren for fuldbyrdelse af retsafgørelser bør fortsat afgøres efter national lovgivning.
(9)      En sådan procedure må forventes at indebære betydelige fordele i forhold til den eksekvaturprocedure, der er fastsat i [Bruxelles I-forordningen], idet der ikke vil være behov for godkendelse fra en ret i en anden medlemsstat med de deraf følgende forsinkelser og omkostninger.
(10)      Når der i en medlemsstat er truffet en retsafgørelse om et ubestridt krav, uden at debitor har deltaget i retsmøderne, er afskaffelsen af enhver form for kontrol i fuldbyrdelsesstaten uløseligt knyttet sammen med og betinget af, at der er tilstrækkelige garantier for, at debitor har kunnet varetage sine interesser.
[…]
(18)      På grund af medlemsstaternes gensidige tillid til hinandens retspleje kan det overlades til retten i en medlemsstat at vurdere, om alle betingelser for attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument er opfyldt, således at en retsafgørelse kan fuldbyrdes i alle de andre medlemsstater, uden at der i fuldbyrdelsesstaten skal foretages en retslig prøvelse af, om de processuelle mindstestandarder er behørigt overholdt.«
7.        Denne forordnings artikel 1 med overskriften »Formål« har følgende ordlyd:
»Denne forordning har til formål at indføre et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav for gennem fastsættelse af mindstestandarder at tillade fri bevægelighed for retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter overalt i medlemsstaterne uden nogen mellemliggende procedure i fuldbyrdelsesstaten forud for anerkendelsen og fuldbyrdelsen.«
8.        Den nævnte forordnings artikel 2, stk. 1, fastsætter:
»Denne forordning finder anvendelse på det civil- og handelsretlige område, uanset domsmyndighedens art. Den omfatter i særdeleshed ikke spørgsmål vedrørende skat, told eller administrative anliggender eller statens ansvar for handlinger og undladelser under udøvelse af statsmagt (acta jure imperii).«
9.        Samme forordnings artikel 3 med overskriften »Eksekutionsgrundlag, der kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument« bestemmer i stk. 1:
»Denne forordning finder anvendelse på retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter vedrørende ubestridte krav.
Et krav anses for ubestridt, hvis:
[…]
d)      debitor udtrykkeligt har vedgået sig kravet i et officielt bekræftet dokument.«
10.      Artikel 4 i forordning nr. 805/2004 definerer begrebet »krav« som »et krav på betaling af et bestemt pengebeløb, som enten allerede er forfaldent, eller hvis forfaldsdato er angivet i retsafgørelsen, retsforliget eller det officielt bekræftede dokument«.
11.      Denne forordnings artikel 5 med overskriften »Afskaffelse af eksekvaturproceduren« fastsætter:
»En retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i domsstaten, anerkendes og fuldbyrdes i de øvrige medlemsstater, uden at der kræves en afgørelse om eksigibilitet, og uden at der kan gøres indsigelse mod anerkendelsen.«
12.      Den nævnte forordnings artikel 10 med overskriften »Berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument« har følgende ordlyd:
»1.      Attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument skal efter anmodning indgivet til den behandlende ret
a)      berigtiges, hvis der som følge af en materiel fejl er uoverensstemmelse mellem retsafgørelsen og attesten
b)      tilbagekaldes, hvis den tydeligvis er blevet udstedt med urette i henhold til de betingelser, der er fastsat i denne forordning.
2.      Enhver berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument sker efter domsstatens lovgivning.
3.      Anmodning om berigtigelse eller tilbagekaldelse af en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument indgives under anvendelse af formularen i bilag
VI.
4.      Selve udstedelsen af en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument kan ikke appelleres.«
13.      Samme forordnings artikel 20 med overskriften »Fuldbyrdelsesprocedure« bestemmer i stk. 1:
»1.      Med forbehold af bestemmelserne i dette kapitel afgøres fuldbyrdelsesproceduren efter fuldbyrdelsesstatens lovgivning.
En retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, fuldbyrdes på samme vilkår som en retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten.«
14.      Artikel 21 i forordning nr. 805/2004 med overskriften »Afslag på fuldbyrdelse« fastsætter:
»1.      Fuldbyrdelse afslås på debitors anmodning af den kompetente ret i fuldbyrdelsesstaten, hvis den retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, er uforenelig med en tidligere retsafgørelse truffet i en medlemsstat eller i et tredjeland, forudsat:
a)      at den tidligere retsafgørelse havde samme genstand, hvilede på samme grundlag og var mellem samme parter
b)      at den tidligere retsafgørelse blev truffet i fuldbyrdelsesstaten eller opfylder de nødvendige betingelser for anerkendelse i fuldbyrdelsesstaten, og
c)      at uforeneligheden ikke blev og ikke kunne være blevet gjort gældende som indsigelse under retssagen i domsstaten.
2.      Retsafgørelsen eller attesteringen heraf som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument kan under ingen omstændigheder efterprøves i fuldbyrdelsesstaten med hensyn til sagens realitet.«
15.      Denne forordnings artikel 23 med overskriften »Udsættelse eller begrænsning af fuldbyrdelsen« har følgende ordlyd:
»Hvis debitor
–        har anfægtet en retsafgørelse, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, herunder også indgivet anmodning om prøvelse som omhandlet i artikel 19, eller
–        har anmodet om en berigtigelse eller tilbagekaldelse af attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument efter artikel 10
kan den kompetente ret eller myndighed i fuldbyrdelsesstaten på debitors anmodning:
a)      begrænse fuldbyrdelsesproceduren til sikrende retsmidler
b)      gøre fuldbyrdelsen betinget af, at der stilles en sikkerhed, som fastsættes af retten, eller
c)      under særlige omstændigheder udsætte fuldbyrdelsesproceduren.«
16.      Nævnte forordnings artikel 25 med overskriften »Officielt bekræftede dokumenter« har følgende ordlyd:
»1.      Et officielt bekræftet dokument vedrørende et krav som omhandlet i artikel 4, nr. 2, som er eksigibelt i en medlemsstat, attesteres efter anmodning indgivet til den af domsstaten udpegede myndighed som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument under anvendelse af formularen i bilag
III.
2.      Et officielt bekræftet dokument, der er attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i domsstaten, fuldbyrdes i de andre medlemsstater, uden at der kræves en afgørelse om eksigibilitet, og uden at der kan gøres indsigelse mod eksigibiliteten.
3.      Bestemmelserne i kapitel
II, med undtagelse af artikel 5, artikel 6, stk. 1, og artikel 9, stk. 1, samt i kapitel
IV, med undtagelse af artikel 21, stk. 1, og artikel 22, finder tilsvarende anvendelse.«
17.      Samme forordnings artikel 26 med overskriften »Overgangsbestemmelse« fastsætter:
»Denne forordning finder kun anvendelse på retsafgørelser, der er truffet, på retsforlig, der er godkendt eller indgået, og på officielt bekræftede dokumenter, der er udstedt efter denne forordnings ikrafttræden.«
18.      Artikel 33 i forordning nr. 805/2004 med overskriften »Ikrafttræden« har følgende ordlyd:
»Denne forordning træder i kraft den 21.
januar 2005.
Den anvendes fra den 21.
oktober 2005 med undtagelse af artikel 30, 31 og 32, som anvendes fra den 21.
januar 2005.«
B.      Østrigsk ret
19.      Ifølge § 54b i Exekutionsordnung (fuldbyrdelseslov) er det tilladt at tvangsfuldbyrde visse pengekrav ved hjælp af den forenklede procedure, når rekvirenten henviser til et østrigsk fuldbyrdelsesdokument, et udenlandsk fuldbyrdelsesdokument, der er ligestillet hermed, navnlig i medfør af en EU-retsakt, eller et udenlandsk fuldbyrdelsesdokument, der har været genstand for en eksekvaturprocedure.
20.      Denne lovs § 54c bestemmer, at rekvisitus kan rejse indsigelse mod en afgørelse om fuldbyrdelse, der er afsagt inden for rammerne af den forenklede procedure, med den begrundelse, at der mangler et fuldbyrdelsesdokument, som omfatter fuldbyrdelsen, samt en attest om eksigibilitet, eller at fuldbyrdelsesdokumentet ikke svarer til angivelserne herom i fuldbyrdelsesbegæringen.
III. Tvisten i hovedsagen, det præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen
21.      Den 14.
februar 2022 indgav Thüringer Aufbaubank, et selskab med hovedsæde i Erfurt (Tyskland), til Bezirksgericht Judenburg (distriktsdomstolen i Judenburg, Østrig) en begæring om tvangsfuldbyrdelse mod LN, en fysisk person, af en eksigibel delfordring på 25 000 EUR, med tillæg af renter, på grundlag af et notardokument udfærdiget i Tyskland den 28.
maj 1999 vedrørende sikkerhedsstillelse i form af pant i fast ejendom. Dette dokument, som lød på et samlet beløb på
6 488 600 tyske mark (DEM) (ca. 3 317 568 EUR), blev eksigibelt den 1.
juni 1999.
22.      Til støtte for sin begæring fremlagde Thüringer Aufbaubank det omhandlede notardokument og attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument udstedt den 19.
januar 2021 af de tyske kompetente myndigheder under anvendelse af formularen i bilag
III til forordning nr. 805/2004.
23.      Den 24.
marts 2022 indgav LN en indsigelse mod afgørelsen om tvangsfuldbyrdelse (6).
24.      Ved afgørelse af samme dato forkastede Bezirksgericht Judenburg (distriktsdomstolen i Judenburg) indsigelsen og imødekom fuldbyrdelsesbegæringen efter den forenklede procedure i henhold til fuldbyrdelseslovens § 54b, som den fandt anvendelig.
25.      Landesgericht Leoben (den regionale domstol i Leoben, Østrig) ændrede efter appel iværksat af LN denne afgørelse og anordnede fuldbyrdelsen indstillet og de allerede gennemførte fuldbyrdelsesforanstaltninger annulleret. Denne domstol lagde til grund, at notardokumentet af 28.
maj 1999 ikke var omfattet af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004, idet denne forordning kun fandt anvendelse på eksekutionsgrundlag opstået efter den 21.
januar 2005. Anerkendelsen og fuldbyrdelsen i Østrig af dette notardokument udstedt i Tyskland reguleres således ikke af den nævnte forordning, men af konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, der blev undertegnet i Bruxelles den 27.
september 1968 (7), som kræver en forudgående eksekvaturprocedure. I den foreliggende sag har det nævnte tyske notardokument ikke været genstand for en eksekvaturprocedure i Østrig.
26.      Landesgericht Leoben (den regionale dom i Leoben) lagde til grund, at de tyske kompetente myndigheders udstedelse af en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument ikke kan ændre denne konklusion, for så vidt som det var muligt i fuldbyrdelsesstaten at efterprøve denne attesterings åbenbare uforenelighed med anvendelsesområdet for forordning nr. 805/2004.
27.      Thüringer Aufbaubank iværksatte en revisionsanke til prøvelse af denne afgørelse ved Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig), som er den forelæggende ret.
28.      Den forelæggende ret er af den opfattelse, at den for at kunne træffe afgørelse om denne anke nærmere bestemt må afgøre, om overholdelsen af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004 kan efterprøves i fuldbyrdelsesstaten, således at denne stat ikke er bundet af attesteringen i domsstaten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
29.      I denne henseende har den nævnte ret bemærket, at det af opbygningen af forordning nr. 805/2004 følger, at betingelserne for attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument udelukkende kan efterprøves i domsstaten, uden at dette fratager debitor dennes retsbeskyttelse, idet eventuelle fejl i forbindelse med udstedelsen af attesten kan anfægtes i denne stat ved anvendelse af de klagemuligheder, der er fastsat i overensstemmelse med denne forordnings artikel 10.
30.      Den forelæggende ret har imidlertid henvist til en tendens i retslitteraturen, hvorefter man opfatter det forhold, at det er umuligt at efterprøve attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i fuldbyrdelsesstaten, som for restriktivt, og at det bør være muligt at anfægte eller af egen drift at rejse spørgsmålet i denne medlemsstat om en åbenbar manglende overholdelse af det materielle eller tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004.
31.      For så vidt angår notardokumentet af 28.
maj 1999 har den forelæggende ret lagt til grund, at det ikke henhører under det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004, som, jf. artikel 26 heri, vedrører de eksekutionsgrundlag, der er opstået efter denne forordnings ikrafttræden, nemlig den 21.
januar 2005.
32.      Under disse omstændigheder har Oberster Gerichtshof (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 21, stk. 2, [i forordning nr. 805/2004], sammenholdt med artikel 25 [heri], fortolkes således, at en attestering af et officielt bekræftet eksigibelt dokument (her et eksigibelt notardokument fra en tysk notar) som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, der er foretaget af den i domsstaten kompetente myndighed – under anvendelse af formularen i bilag
III til [denne forordning] – heller ikke må efterprøves [i fuldbyrdelsesstaten], hvis det – på baggrund af udstedelsesdatoen for det officielt bekræftede dokument – er åbenlyst, at det tidsmæssige anvendelsesområde for [den nævnte forordning] ikke er overholdt?«
33.      Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Thüringer Aufbaubank, den tyske regering samt Kommissionen deltog i retsmødet, der blev afholdt den 12.
november 2025.
IV.    Bedømmelse
34.      Med det eneste præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 805/2004, sammenholdt med artikel 25 heri, skal fortolkes således, at det ikke er tilladt i fuldbyrdelsesstaten at efterprøve en attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument af et officielt bekræftet eksigibelt dokument udstedt af den i domsstaten kompetente myndighed under anvendelse af formularen i bilag
III til forordningen, når det, henset til det officielt bekræftede dokuments udstedelsesdato, er åbenbart, at det tidsmæssige anvendelsesområde for den nævnte forordning ikke er overholdt (8).
35.      Parterne har såvel i deres skriftlige indlæg som i retsmødet fremsat diametralt modsatte synspunkter.
36.      På den ene side er Kommissionen og Thüringer Aufbaubank af den opfattelse, at artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 805/2004, sammenholdt med artikel 25 heri, skal fortolkes således, at denne bestemmelse uden undtagelse forbyder enhver efterprøvelse i fuldbyrdelsesstaten med hensyn til sagens realitet, hvormed efterprøvelsen af overholdelsen af denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde og følgelig gyldigheden af attesteringen af det officielt bekræftede dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument er udelukket.
37.      På den anden side har den tyske regering forfægtet det argument, at forordning nr. 805/2004 ikke kan finde anvendelse på den i hovedsagen omhandlede situation i sin helhed, idet datoen for udstedelsen af det omhandlede officielt bekræftede dokument ligger før datoen for denne forordnings ikrafttræden. Svaret på spørgsmålet om, hvorvidt fuldbyrdelsesstaten kan efterprøve attesteringen af dette officielt bekræftede dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, kan derfor ikke udledes af den nævnte forordnings bestemmelser, eftersom ingen af dem kan finde anvendelse.
38.      På denne baggrund finder jeg det nødvendigt for at kunne besvare det præjudicielle spørgsmål at indlede min bedømmelse med at undersøge anvendeligheden af forordning nr. 805/2004 i lyset af navnlig dennes tidsmæssige anvendelsesområde (under A) for deraf at drage konklusioner om fuldbyrdelsesstatens kompetencer i henseende til efterprøvelsen af et officielt bekræftet dokument, der er udstedt inden denne forordnings ikrafttræden, men alligevel er blevet attesteret som et europæisk
tvangsfuldbyrdelsesdokument på grundlag af denne forordnings bestemmelser (under B).
A.      Indledende bemærkninger om anvendeligheden af forordning nr. 805/2004
39.      Bestemmelsen af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004 forekommer nødvendigt, henset til parternes uenighed om, hvorvidt denne forordning kan finde anvendelse, når det officielt bekræftede dokument, som er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, blev udstedt inden dens ikrafttræden. Det er så meget desto vigtigere, som medlemsstaternes retsinstanser har valgt forskellige tilgange (9).
40.      I henhold til artikel 26 i forordning nr. 805/2004 finder denne kun anvendelse på retsafgørelser, der er truffet, på retsforlig, der er godkendt eller indgået, og på officielt bekræftede dokumenter, der er udstedt eller registreret efter dens ikrafttræden, nemlig den 21.
januar 2005 (10). Som det fremgår af denne forordnings artikel 33, andet afsnit, blev anvendelsen heraf imidlertid udskudt til den 21.
oktober 2005. Følgelig var en attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument først mulig fra denne senere dato (11).
41.      Som den forelæggende ret med føje har anført, fremgår det af denne overgangsordning, at kriteriet for afgørelsen af, om et officielt bekræftet dokument henhører under anvendelsesområdet for forordning nr. 805/2004, ikke er datoen for attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, men datoen for det pågældende dokuments udstedelse eller registrering (12). I denne henseende er ordlyden af denne forordnings artikel 26 klar og tydelig.
42.      I den foreliggende sag fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at det i hovedsagen omhandlede officielt bekræftede dokument blev udstedt i 1999 og derfor ikke er omfattet af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004, som begrænset ved artikel 26 heri.
43.      Jeg finder det dog nødvendigt at nuancere denne konklusion.
44.      Det er nemlig min opfattelse, at bestemmelserne i artikel 26 i forordning nr. 805/2004, som begrænser dennes tidsmæssige anvendelsesområde til de dokumenter, der er udstedt efter datoen for dens ikrafttræden, er særligt relevante for domsstatens myndigheder eller retsinstanser. Disse bestemmelser gør det muligt at sikre, at kun de officielt bekræftede dokumenter og retsafgørelser, som henhører under denne forordning, kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument og omfattes af den ordning, der er bestemt heri. Begrænsning af den nævnte forordnings tidsmæssige anvendelsesområde udgør derfor efter min opfattelse en forudsætning for attesteringen af et officielt bekræftet dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
45.      I en situation som den i hovedsagen omhandlede burde det pågældende officielt bekræftede dokuments udstedelsesdato derfor have ført til, at domsstatens myndighed ikke kunne foretage attesteringen af dette dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, eftersom det var åbenbart, at det ikke henhørte under denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde.
46.      Det pågældende officielt bekræftede dokument blev i den foreliggende sag trods sin udstedelsesdato attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument efter proceduren i forordning nr. 805/2004 under anvendelse af standardformularen i bilag
III hertil. Med andre ord anvendte domsstatens udpegede myndighed, selv om det var med urette, denne forordnings bestemmelser. Tilsvarende opnåede kreditoren i hovedsagen således en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument på grundlag af den nævnte forordning.
47.      Som Kommissionen har fremhævet, forudsætter attesteringen af et officielt bekræftet dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, at den myndighed, der foretog attesteringen, vurderede, at forordning nr. 805/2004 kunne finde anvendelse, og at det pågældende dokument måtte være omfattet af den ordning, der var fastsat i denne forordnings bestemmelser. Denne myndighed anlagde derfor en vurdering af den nævnte forordnings anvendelighed, selv om den har vist sig at være forkert.
48.      Ifølge den tyske regering kan ingen af bestemmelserne i forordning nr. 805/2004 finde anvendelse, for så vidt som det officielt bekræftede dokument, der blev attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, blev udstedt inden datoen for forordningens ikrafttræden.
49.      Af de allerede nævnte grunde er jeg imidlertid af den opfattelse, at den attestering af et officielt bekræftet dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, som en kompetent myndighed eller en retsinstans i en medlemsstat foretager, indebærer, at den mekanisme, der er indført ved forordning nr. 805/2004 med henblik på dets frie bevægelighed, kan finde anvendelse.
50.      Dette gør sig så meget desto mere gældende, som enhver anden fortolkning ville ophæve den effektive virkning af den mekanisme, der er indført ved forordning nr. 805/2004 med henblik på at sikre fri bevægelighed for retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter vedrørende ubestridte krav (13). Dette ville nemlig medføre, at fuldbyrdelsesstatens retsinstanser eller kompetence myndigheder systematisk efterprøver, om det pågældende officielt bekræftede dokument eller den omhandlede retsafgørelse og den tilhørende attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument henhører under denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde, også når det i modsætning til den foreliggende sag ikke er åbenbart, at den nævnte forordning er blevet tilsidesat. Af de grunde, som jeg vil gennemgå i det følgende, er det imidlertid min opfattelse, at kontrollen af det tidsmæssige anvendelsesområde er omfattet af forbuddet mod enhver efterprøvelse med hensyn til sagens realitet i fuldbyrdelsesstaten af den retsafgørelse eller det officielt bekræftede dokument, der er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument. Det kan derfor ikke overvejes at tillade fuldbyrdelsesstaten systematisk at efterprøve, når den modtager en fuldbyrdelsesbegæring på grundlag af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, om den samme forordning er blevet korrekt anvendt af domsstaten.
B.      Rækkevidden af forbuddet mod i fuldbyrdelsesstaten med hensyn til sagens realitet at efterprøve en retsafgørelse eller et officielt bekræftet dokument og den tilhørende attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument
51.      Forbuddet mod i fuldbyrdelsesstaten at efterprøve et officielt bekræftet dokument med hensyn til sagens realitet og den tilhørende attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument fremgår af artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 805/2004, sammenholdt med artikel 25 heri.
52.      For at afgøre, om et sådant forbud også omfatter kontrollen af det tidsmæssige anvendelsesområde, bør de pågældende bestemmelser fortolkes, idet der ikke blot tages hensyn til deres ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori de indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som de udgør en del af (14).
1.      Ordlydsfortolkning
53.      For så vidt angår ordlyden af artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 805/2004 fremgår det af flere sprogversioner af denne bestemmelse, at den udtrykkeligt fastsætter, at der »under ingen omstændigheder« kan ske en efterprøvelse med hensyn til sagens realitet (15). Det bør fremhæves, at selv om denne præcisering ikke optræder i den tyske sprogversion, forekom den allerede – i det mindste i den engelske sprogversion – i Kommissionens oprindelige forslag (16). Den nævnte præcisering svarer oven i købet til den sædvanlige affattelse af forbuddet mod efterprøvelse med hensyn til sagens realitet, således som det siden Bruxelleskonventionen har været fastlagt på området for samarbejde om civilretlige spørgsmål (17).
54.      Det skal ligeledes påpeges, at forbuddet mod efterprøvelse med hensyn til sagens realitet på området for samarbejde om civilretlige spørgsmål hindrer fuldbyrdelsesstatens domstol i at efterprøve rigtigheden af den retlige bedømmelse eller den bedømmelse af de faktiske omstændigheder, der er foretaget af retten i domsstaten (18).
55.      Hvad
nærmere bestemt angår forordning nr. 805/2004 har Domstolen fastslået, at det ikke er muligt for disse retter eller myndigheder at anfægte den retsafgørelse, der er truffet i domsstaten, eller attesteringen heraf som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, med henblik på en prøvelse heraf (19). Til forskel fra andre bestemmelser i den afledte ret, hvori forbuddet mod efterprøvelse med hensyn til sagens realitet på området for samarbejde om civilretlige spørgsmål i Unionen er fastsat, lader denne forordnings artikel 21, stk. 2, ikke alene dette forbud gælde for retsafgørelsen (eller retsforliget eller det officielt bekræftede dokument alt efter omstændighederne), men tillige attesteringen heraf som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
56.      Med andre ord vedrører forbuddet mod efterprøvelse med hensyn til sagens realitet ligeledes den bedømmelse, der dannede grundlag for den kompetente myndigheds beslutning om at attestere det officielt bekræftede dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument. Bestemmelsen af det øjeblik, hvor en retsafgørelse skal anses for truffet, og hvor et officielt bekræftet dokument skal anses for udstedt eller registreret som omhandlet i artikel 26 i forordning nr. 805/2004, skal imidlertid foretages af domsstatens kompetente myndighed eller ret efter denne stats nationale lovgivning. Spørgsmålet om, hvorvidt en retsakt er omfattet af denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde, udgør således netop en retlig klassificering foretaget af domsstatens kompetente ret eller myndighed, som ikke kan efterprøves i fuldbyrdelsesstaten.
57.      Det følger efter min opfattelse heraf, at en medlemsstats kompetente myndigheds eller rets undersøgelse af det tidsmæssige anvendelsesområde falder inden for forbuddet mod efterprøvelse med hensyn til sagens realitet af attesteringen som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
58.      Denne konklusion underbygges efter min opfattelse af den systematiske fortolkning og formålsfortolkningen af disse bestemmelser.
2.      Systemisk fortolkning
59.      Med hensyn til den sammenhæng, hvori artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 805/2004 indgår, skal det påpeges, at ifølge Domstolens praksis hviler ophævelsen af eksekvaturproceduren, der er fastsat i denne forordnings artikel 5, på en klar kompetencefordeling mellem retterne og myndighederne i domsstaten og retterne og myndighederne i fuldbyrdelsesstaten (20).
60.      EU-lovgiver har ved at begrænse fuldbyrdelsesstatens kompetencer for så vidt angår muligheden for efterprøvelse af den retsafgørelse eller det officielt bekræftede dokument, der er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, således tilsvarende indført mekanismer i domsstaten til at sikre, at fordringens debitor kan anfægte denne attestering.
61.      Som Kommissionen har fremhævet, fastsættes det i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 805/2004, at attesten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument på anmodning indgivet til den behandlende ret giver anledning til en berigtigelse eller en tilbagekaldelse alt efter omstændighederne. Endvidere bestemmer denne forordnings artikel 25, stk. 3, at denne procedure finder anvendelse mutatis mutandis på attesteringen af officielt bekræftede dokumenter som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
62.      Jeg påpeger i særdeleshed, at artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 805/2004 udtrykkeligt fastsætter, at attesten kan tilbagekaldes i domsstaten, når den, henset til de i denne forordning fastsatte betingelser, er udstedt med urette. Der er imidlertid dels ingen begrænsninger ifølge den nævnte forordning for de begrundelser, der kan anvendes til at fastslå, at attesten er udstedt med urette. Dels er analysen af det tidsmæssige anvendelsesområde som allerede nævnt en af de betingelser, som den kompetente myndighed eller den kompetente ret skal undersøge i forbindelse med udstedelsen af attesteringen som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument. På denne baggrund er det min opfattelse, at den manglende overholdelse af samme forordnings tidsmæssige anvendelsesområde indgår blandt de begrundelser, der kan anvendes til at fastslå, at der med urette er udstedt en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
63.      Det er med andre ord kun domsstatens kompetente retter eller myndigheder, der kan efterprøve attesteringsafgørelsen med henblik på at beslutte, om denne af den ene eller den anden grund skal tilbagekaldes.
64.      I denne henseende skal det fremhæves, at artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 805/2004 er det eneste redskab, som en debitor råder over med henblik på at gøre gældende, at et officielt bekræftet dokument eller en retsafgørelse er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument med urette. Som det imidlertid fremgår af tiende
betragtning til denne forordning, er afskaffelsen af enhver form for efterprøvelse i fuldbyrdelsesstaten uløseligt knyttet sammen med og betinget af, at der er tilstrækkelige garantier for, at debitor har kunnet varetage sine interesser. Under disse omstændigheder forekommer det mig, at begrebet »udstedt med urette«, som tillader domsstatens ret at foretage en tilbagekaldelse af attesteringen, bør fortolkes fleksibelt.
65.      Denne mulighed for tilbagekaldelse suppleres af en anden mekanisme i fuldbyrdelsesstaten, som skal sikre, at når der indgives anmodning om tilbagekaldelse af attesteringen, kan debitor anmode om begrænsning eller udsættelse af fuldbyrdelsesproceduren i overensstemmelse med artikel 23 i forordning nr. 805/2004.
66.      I denne henseende er debitors mulighed for at opnå udsættelse af fuldbyrdelsesproceduren underlagt restriktive betingelser. Den er for det første knyttet til debitors anlæggelse af et søgsmål i domsstaten vedrørende enten den retsafgørelse eller det officielt bekræftede dokument, der er blevet attesteret, eller tilbagekaldelsen eller berigtigelsen af det europæiske tvangsfuldbyrdelsesdokument. For det andet forudsætter den, at der foreligger »særlige omstændigheder« forstået på den måde, at denne betingelse ifølge retspraksis skal fortolkes indskrænkende (21). I denne henseende vil jeg dog fremhæve, at en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor det for fuldbyrdelsesstatens ret er åbenbart, at anvendelsesområdet for forordning nr. 805/2004 ikke er blevet overholdt, bør kunne omfattes af begrebet »særlige omstændigheder« og dermed blive genstand for en vis opblødning af Domstolens restriktive praksis vedrørende dette begreb.
67.      Som Kommissionen har gjort gældende, viser undersøgelsen af disse bestemmelser, at EU-lovgiver med vedtagelsen af forordning nr. 805/2004 tog hensyn til den omstændighed, at attesteringen kan være blevet udstedt med urette, og valgte at råde bod herpå ved at indarbejde muligheden for, at rekvirenten kan anmode om tilbagekaldelse af attesteringen som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument i domsstaten og samtidig anmode om udsættelse af fuldbyrdelsesproceduren i fuldbyrdelsesstaten.
68.      Efter min opfattelse fremgår det tydeligt af den almindelige opbygning af forordning nr. 805/2004, at bedømmelsen af denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde kun kan efterprøves i domsstaten i henseende til de muligheder, som debitor har for at gøre gældende, at attesteringen er udstedt med urette. Følgelig, og henset til den strenge kompetencefordeling, der er fastsat i denne tekst, tillader den nævnte forordnings almindelige ombygning ikke en sådan efterprøvelse i fuldbyrdelsesstaten.
3.      Formålsfortolkning
69.      For så vidt angår formålet med forordning nr. 805/2004 minder jeg om, at baggrunden herfor er det program, som Rådet vedtog i 2000 i Tammerfors med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse, navnlig ved at fjerne enhver mellemliggende foranstaltning forud for fuldbyrdelsen i den medlemsstat, hvor der er indgivet anmodning herom (22). Kreditorerne skulle således indrømmes en håndgribelig fordel i form af mulighed for at opnå en hurtig og effektive fuldbyrdelse i udlandet uden indgriben fra de retslige myndigheder i den medlemsstat, hvori fuldbyrdelsen var begæret, med de deraf følgende forsinkelser og omkostninger (23).
70.      Forordning nr. 805/2004 har således til formål at indføre et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav i kraft af mindstestandarder med henblik på at sikre fri bevægelighed for retsafgørelser, retsforlig og officielt bekræftede dokumenter overalt i medlemsstaterne (24). Når en national retsafgørelse er blevet attesteret af den behandlende ret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, behandles den i fuldbyrdelsessammenhæng, som om den var truffet i fuldbyrdelsesstaten og dermed uden at kræve en afgørelse om eksigibilitet i denne medlemsstat (25). Det samme gør sig gældende for retsforlig (26) og officielt bekræftede dokumenter (27).
71.      Domstolen har således fastslået, at det af artikel 1 og 5 i forordning nr. 805/2004, sammenholdt med 8., 10., 11. og 18.
betragtning hertil, fremgår, at denne forordning under iagttagelse af den gensidige tillid til retsplejen i medlemsstaterne, som kompetencefordelingen mellem dels retterne og myndighederne i domsstaten, dels retterne og myndighederne i fuldbyrdelsesstaten hviler på, tilsigter at sikre fri bevægelighed for navnlig retsafgørelser om ubestridte krav, og at gøre disses fuldbyrdelse hurtigere og enklere ved at afskaffe den procedure, der har til formål at gøre disse afgørelser eksigible, samtidig med at retten til forsvar sikres (28).
72.      Efter min opfattelse ville den omstændighed, at det blev tilladt i fuldbyrdelsesstaten at efterprøve overholdelsen af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004, være i klar strid med dette formål, for så vidt som der dermed – ud over de procedurer, der er fastsat ved denne forordning, og på trods af det deri indeholdte udtrykkelige forbud mod efterprøvelse med hensyn til sagens realitet – ville blive genindført en systematisk kontrol i denne medlemsstat af attesteringen i domsstaten som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
73.      Dette gør sig så meget desto mere gældende, som indførelsen af et sådant system for fri bevægelighed for retsafgørelser vedrørende ubestridte krav hviler på gensidig tillid mellem medlemsstaterne under iagttagelse af gennemførelsen af EU-retten. Som det fremgår af 18.
betragtning til forordning nr. 805/2004, kan det nærmere bestemt takket være medlemsstaternes gensidige tillid til hinandens retspleje overlades til retten i en medlemsstat at vurdere, om alle betingelser for attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument er opfyldt, således at en retsafgørelse kan fuldbyrdes i alle de andre medlemsstater.
74.      Endvidere er denne frie bevægelighed efter min opfattelse baseret på en særlig høj grad af tillid mellem medlemsstaterne, hvilket kommer til udtryk ved fraværet af en klausul om grundlæggende retsprincipper, der tillader fuldbyrdelsesstaten at undlade at fuldbyrde den retsafgørelse, det retsforlig eller det officielt bekræftede dokument, der er blevet attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.
75.      Det er med andre ord netop princippet om gensidig tillid, der begrunder, at det for det første alene tilkommer domsstaten at foretage berigtigelse eller tilbagekaldelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, og at det for det andet påhviler fuldbyrdelsesstatens ret at anse en attest som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for
gyldig, og at det er den forbudt at efterprøve attesteringens lovlighed, selv om denne på grund af en åbenbar overskridelse af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 805/2004 ikke burde have været udstedt.
76.      Det følger af det ovenstående, at såvel ordlyden af artikel 21, stk. 2, og artikel 25 i forordning nr. 805/2004 som den sammenhæng, hvori disse bestemmelser indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som de udgør en del af, viser, at de nævnte bestemmelser er til hinder for, at attesteringen af et officielt bekræftet dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument kan gøres til genstand for en efterprøvelse i fuldbyrdelsesstaten, når det, henset til det officielt bekræftede dokuments udstedelsesdato, er åbenbart, at denne forordnings tidsmæssige anvendelsesområde ikke er overholdt.
V.      Forslag til afgørelse
77.      På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig) forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel 21, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21.
april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav, sammenholdt med artikel 25 heri,
skal fortolkes således, at
det ikke er tilladt i fuldbyrdelsesstaten at efterprøve en attestering som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument af et officielt bekræftet eksigibelt dokument udstedt af den i domsstaten kompetente myndighed under anvendelse af formularen i bilag
III til den nævnte forordning, når det, henset til det officielt bekræftede dokuments udstedelsesdato, er åbenbart, at samme forordnings tidsmæssige anvendelsesområde ikke er overholdt.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 12.12.2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT
351, L
2012, s. 1).
3 –      Gennemført ved Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001, L 12, s. 1, herefter »Bruxelles I-forordningen«.
4 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 21.4.2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav (EUT 2004, L 143, s. 15).
5 –      Det eneste grundlag for at afslå en attesteret afgørelse, jf. artikel 21, stk. 1, i forordning nr. 805/2004, er, at den er uforenelig med en tidligere retsafgørelse, hvilket i øvrigt ikke gælder for de officielt bekræftede dokumenter, jf. denne forordnings artikel 25, stk. 3.
6 –      I overensstemmelse med fuldbyrdelseslovens § 54c, stk. 1.
7 –      EFT 1978, L 304, s. 77, herefter »Bruxelleskonventionen«.
8 –      I denne henseende skal jeg præcisere, at i den foreliggende sag fandt forordning nr. 805/2004 ifølge artikel 33 heri anvendelse på tidspunktet for attesteringen af det omhandlede officielt bekræftede dokument som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument. Det er således ikke overholdelsen af denne bestemmelse, der er spørgsmålet her. Derimod bestemmes det i denne forordnings artikel 26, at den kun finder anvendelse på de officielt bekræftede dokumenter, der er udstedt efter den nævnte forordnings ikrafttræden. Det er således denne bestemmelse, som har til formål at fastsætte en tidsmæssig begrænsning på de dokumenter, der kan gøres til genstand for attesteringen som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument, der er på tale her.
9 –      Jf. navnlig P.
Yessiou-Faltsi, »The European Enforcement Order after Five Years of Experience in Greece«, Revue Hellénique de Droit International, 2008, bind
61, s. 735, 742 og
743 (græske retsafgørelser attesteret som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument før den 21.10.2005), tribunal d’arrondissement Luxembourg (civil), IIIe chambre (kredsdomstol, Luxembourg, civilretlige sager, III.
afdeling), kendelse om specialarrest, nr. 37/2015, tilgængelig på: https://justice.public.lu/fr/jurisprudence/juridictions-judiciaires.html (attestering i Frankrig i 2012 som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument støttet på en kendelse om foreløbige forholdsregler afsagt i 2003), samt Oberlandesgericht München (den regionale appeldomstol i München, Tyskland), kendelse af 30.4.2007, 6
W
687/07, NJW-RR, 2007, s. 1582 og
1583 (forordningens uanvendelighed på en kendelse om fastsættelse af sagsomkostninger afsagt den 2.3.2005).
10 –      Artikel 33 i forordning nr. 805/2004.
11 –      Jf. ligeledes A.
Huet, »Titre exécutoire européen«, Répertoire de droit européen, Dalloz, august 2006, punkt
7.
12 –      For så vidt angår afgrænsningen ratione temporis af Bruxelles
I- og Bruxelles
Ia-forordningen jf. analogt dom af 6.6.2019, Weil (C-361/18, EU:C:2019:473, præmis
24).
13 –      Artikel 1 i forordning nr. 805/2004.
14 –      Dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C-393/21, EU:C:2023:104, præmis
33), og af 27.11.2025, Manuel Costa Filhos (C-643/24, EU:C:2025:923, præmis
37).
15 –      Jf. navnlig den græske sprogversion (»Σε καμία περίπτωση«), den spanske sprogversion (»en ningún caso«), den franske sprogversion (»en aucun cas«), den italienske sprogversion (»in nessun caso«), den nederlandske sprogversion (»in geen geval«), den polske sprogversion (»w żadnych okolicznościach«), den portugisiske sprogversion (»em caso algum«), den rumænske sprogversion (»în niciun caz«) og den engelske sprogversion (»under no circumstances«).
16 –      Jf. artikel 22, stk. 2, i forslag til Rådets forordning om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav, KOM(2002)159 endelig udg., s. 3.
17 –      Jf. navnlig Bruxelleskonventionens artikel 29 og Bruxelles
Ia-forordningens artikel 52.
18 –      Jf. navnlig dom af 28.3.2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, præmis
36), og senest af 4.10.2024, Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, præmis
36 og den deri nævnte retspraksis).
19 –      Dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C-393/21, EU:C:2023:104, præmis
41).
20 –      Dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C-393/21, EU:C:2023:104, præmis
41), og af 27.11.2025, Manuel Costa Filhos (C-643/24, EU:C:2025:923, præmis
40).
21 –      Jf. i denne retning dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C-393/21, EU:C:2023:104, præmis
34 og 35).
22 –      Jf. ottende
betragtning til forordning nr. 805/2004 samt Rådets meddelelse (2001/C 12/01), »Program med foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område« (EFT 2001, C 12, s. 1).
23 –      Jf. ottende og niende
betragtning til forordning nr. 805/2004.
24 –      Artikel 1 i forordning nr. 805/2004.
25 –      Jf. artikel 5 i forordning nr. 805/2004.
26 –      Artikel 24, stk. 2, i forordning nr. 805/2004.
27 –      Artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 805/2004.
28 –      Dom af 27.11.2025, Manuel Costa Filhos (C-643/24, EU:C:2025:923, præmis
53). Jf. ligeledes dom af 16.2.2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C-393/21, EU:C:2023:104, præmis
45).