61986CC0121_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . De sager, der er blevet indbragt for Domstolen vedroerende oekonomiske beskyttelsesforanstaltninger mod dumpingimport, er blevet beriget med tre nye sager, som vedroerer dels ( sagerne C-121/86, "Anonimos Etaireia Epicheiriseon" m.fl . mod Raadet, og C-129/86, Den Hellenske Republik mod Raadet ) annullation af afgoerelse 86/59/EOEF ( 1 ) hvorved Raadet sluttede en antidumpingprocedure uden at traeffe beskyttelsesforanstaltninger; dels ( sag C-122/86, "Anonimos Etaireia Epicheiriseon" m.fl . mod Kommissionen og Raadet ) erstatning for tab foraarsaget af Kommissionen og Raadet som foelge af udstedelsen af den naevnte afgoerelse, Raadets manglende vedtagelse af forslaget til forordning KOM(83 ) 341 vedroerende indfoerelse af en endelig antidumpingtold samt enhver anden hermed sammenhaengende retsakt .
De tre sager vedroerer én og samme antidumpingprocedure, og desuden er de af sagsoegerne fremfoerte argumenter i vidt omfang analoge; af pladsbesparelseshensyn vil jeg derfor fremsaette et enkelt forslag for alle tre sager . Jeg vil foerst behandle de to annullationssoegsmaal vedroerende afgoerelse 86/59/EOEF under ét og dernaest erstatningssoegsmaalet .
De relevante retsregler
2 . I en sag, som rejser en raekke principielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EF-antidumpingbestemmelser, er det formentligt hensigtsmaessigt indledningsvis at redegoere for de bestemmelser, der findes i de her relevante grundlaeggende faellesskabsretsakter .
Det anliggende, som vi her beskaeftiger os med, er baade delikat og kompliceret, for det er ikke altid let at paase, at anvendelsen af de oekonomiske beskyttelsesmidler ikke giver sig udslag i en uberettiget hindring for den internationale handel .
De interesser, der er paa spil i denne type sager, er forskellige og ofte modstridende, men er ikke desto mindre alle beskyttelsesvaerdige .
Grundforordningen, der som bekendt er forordning ( EOEF ) nr . 2176/84 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ( 2 ) ( herefter benaevnt "grundforordningen "), sikrer denne interesseafvejning ved hjaelp af en raekke saavel formelle som materielle regler, som skal sikre et hurtigt, korrekt og effektivt forloeb af proceduren i forbindelse med indfoerelse af antidumpingtold i overensstemmelse med de internationale forpligtelser, der paahviler Faellesskabet i henhold til artikel VI i GATT ( den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel ) og i henhold til de bestemmelser, der er fastsat om anvendelsen af denne artikel ( antidumpingoverenskomsten ).
3 . Slutstenen paa denne ordning er princippet i grundforordningens artikel 2, stk . 1, hvorefter en antidumpingtold kan opkraeves for enhver dumpingvare, naar en saadan vare ved overgang til fri omsaetning i Faellesskabet forvolder skade . Det foelgende stykke i samme artikel praeciserer, at en vare betragtes som en dumpingvare, naar dens eksportpris til Faellesskabet er lavere end den normale vaerdi af samme vare .
Efter at have afklaret definitionen af og beregningsmetoden for den normale vaerdi og eksportprisen samt de naermere regler for sammenligningen mellem disse to elementer praeciseres det i forordningens artikel 2, stk . 12, at der ved udtrykket "samme vare" forstaas en vare, som er identisk med, dvs . i enhver henseende mage til den omhandlede vare, eller saafremt en saadan vare ikke findes, en anden vare, der har egenskaber, som ligger taet op ad den paagaeldende vares .
Artikel 4, stk . 1, bestemmer, at skade kun er saadan skade, som forvoldes af dumpingimporten og staar i forbindelse med virkningerne af denne dumping; derimod skal der ikke tages hensyn til skade, som helt eller delvis er forvoldt af andre oekonomiske eller kommercielle faktorer .
I samme artikels stk . 2 har faellesskabslovgiver bestemt, at undersoegelsen af skaden omfatter flere faktorer, der dog hverken enkeltvis eller flere sammen noedvendigvis er udslaggivende for afgoerelsen .
De faktorer, der skal tages i betragtning, er omfanget af og priserne paa dumpingimporten samt foelgevirkningerne heraf for den paagaeldende erhvervsgren vurderet paa baggrund af de faktiske eller mulige tendenser inden for relevante oekonomiske faktorer saasom : produktion, kapacitetsudnyttelse, lager, salg, markedsandel, priser, fortjeneste, forrentning af investeret kapital, likviditet og beskaeftigelse (( artikel 4, stk . 2, litra c ) )).
Foelgende bestemmelser vedroerer de naermere regler for undersoegelsens forloeb, de naermere regler for procedurens slutning og for henholdsvis Kommissionens og Raadets kompetence .
Undersoegelsen foretages af Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne; den skal omfatte saavel forekomsten af dumping som den heraf foraarsagede skade . Den almindelige regel er, at undersoegelsen vedroerende dumping skal omfatte en periode paa ikke under seks maaneder umiddelbart forud for ivaerksaettelse af proceduren (( artikel 7, stk . 4, litra c ) )). Under undersoegelsen har Kommissionen pligt til at tilbyde klageren og de importoerer og eksportoerer, der vides beroert, samt repraesentanter for eksportlandet mulighed for at faa kendskab til alle de oplysninger, som de parter, der er beroert af undersoegelsen, har stillet til dens raadighed, undtagen interne dokumenter udarbejdet af myndighederne i Faellesskabet eller i dets medlemsstater, forudsat at disse oplysninger har betydning for varetagelsen af deres interesser og ikke er fortrolige i henhold til artikel 8, og forudsat at Kommissionen anvender dem i undersoegelsen . Med henblik herpaa indgiver de paagaeldende en skriftlig anmodning til Kommissionen med angivelse af de oplysninger, der oenskes (( artikel 7, stk . 4, litra a ) )).
Grundforordningens artikel 8, stk . 2, bestemmer, at EF-institutionerne ikke maa videregive oplysninger, som paa anmodning af den part, der har givet oplysningerne, skal behandles som fortrolige, medmindre denne part har givet saerlig tilladelse hertil .
Ved enhver anmodning om fortrolig behandling skal det dog angives, hvorfor oplysningerne er fortrolige, og der skal vedlaegges et ikke-fortroligt sammendrag af saadanne oplysninger eller en begrundelse for, at et sammendrag af oplysningerne ikke kan tilvejebringes .
Grundforordningen bestemmer ligeledes, at der kan paalaegges midlertidig told . Artikel 11 bestemmer, at hvis det fremgaar af en foreloebig undersoegelse, at der er tale om dumping, og at der foreligger tilstraekkeligt bevis for deraf foelgende skade, og det af hensyn til Faellesskabets interesser findes paakraevet, at der gribes ind for at hindre, at der forvoldes skade under proceduren, paalaegger Kommissionen paa anmodning af en medlemsstat eller paa eget initiativ en midlertidig antidumpingtold .
Med hensyn til de naermere regler for slutning af antidumpingproceduren er der forskellige muligheder .
Naar Kommissionen efter undersoegelsens afslutning finder, at beskyttelsesforanstaltninger viser sig unoedvendige, og naar der ikke i det raadgivende udvalg, der er omhandlet i grundforordningen, er rejst nogen indvendinger, kan Kommissionen afslutte proceduren . I modsat fald forelaegger Kommissionen Raadet en rapport om resultatet af konsultationerne samt et forslag til procedurens afslutning . I saa fald skal proceduren forblive afsluttet, hvis Raadet med kvalificeret flertal inden en maaned har truffet en anden afgoerelse ( artikel 9 ).
Saafremt Kommissionen derimod finder det noedvendigt at indfoere en endelig antidumpingtold, skal den forelaegge forslag herom for Raadet . Artikel 12, stk . 1, bestemmer foelgende :
"Fremgaar det af den endelige konstatering af de faktiske omstaendigheder, at der foreligger dumping eller subsidier i undersoegelsesperioden samt deraf foelgende skade, og findes det af hensyn til Faellesskabets interesser paakraevet, at Faellesskabet griber ind, traeffer Raadet med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen og efter konsultationer afgoerelse om paalaeggelse af en endelig antidumping - eller udligningstold ".
Forordningen indeholder ingen bestemmelser om det tilfaelde, at der i Raadet ikke opnaas det noedvendige flertal til godkendelse af et forslag fra Kommissionen om indfoerelse af en endelig antidumpingtold .
Hvad endelig angaar fristen for undersoegelsens afslutning, bestemmer artikel 7, stk . 9, litra a ), at den normalt indstilles inden for en frist paa et aar efter procedurens ivaerksaettelse .
De faktiske omstaendigheder
4 . I juni 1982 indgav de graeske producenter af naturligt doedbraendt magnesit, hvis samlede produktion paa det tidspunkt udgjorde hele faellesskabsproduktionen, en klage til Kommissionen over dumpingimport af samme produkt fra Folkerepublikken Kina og Nordkorea .
Efter at have givet meddelelse i EF-Tidende af 29.6.1982 ( 3 ) om indledning af en antidumpingprocedure vedroerende den import, som klagen drejede sig om, indledte Kommissionen de i denne forbindelse noedvendige undersoegelser .
Efter at have konstateret, at der forelaa dumping, og at der var den noedvendige aarsagsforbindelse mellem denne import og den skade, som faellesskabsindustrien havde lidt, og for at hindre, at der blev forvoldt ny skade under undersoegelsen, udstedte Kommissionen den 22 . december 1982 forordning ( EOEF ) nr . 3542/82 ( 4 ) om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold ( fire maaneder ) paa importen af naturligt doedbraendt magnesit med et MgO-indhold paa mellem 85 og 92% og med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Nordkorea .
Afgiften blev forlaenget for to maaneder ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 991/83 af 25 . april 1983 ( 5 ).
Efter at have indfoert den midlertidige told udpegede Kommissionen, da parterne var uenige om spoergsmaalet, om der var tale om samme produkter, to sagkyndige til navnlig at vurdere sammenligneligheden af de paagaeldende varer med oprindelse i Kina, Nordkorea, Spanien ( referenceland ved fastsaettelsen af den normale vaerdi ) og Graekenland .
Paa grundlag af samtlige foreliggende oplysninger og trods de sagkyndiges divergerende udtalelser konkluderede Kommissionen, at naturlig doedbraendt magnesit med et MgO-indhold paa mellem 85 og 92% med oprindelse i de fire naevnte lande maatte anses for "samme vare" i grundforordningens forstand, fordi de lignede hinanden saa meget, at de kunne anvendes til samtlige eksisterende formaal .
Med hensyn til skaden konstaterede Kommissionen, at importen var steget med 15% fra 1979 til 1980, var faldet med 3% i 1981 og paa ny var steget med 17% i 1982, samt at markedsandelen for de fra de to lande indfoerte varer, der var genstand for undersoegelsen, var foroeget fra 26% i 1979 til 37% i 1982, mens faellesskabsindustriens markedsandel sideloebende hermed var faldet fra 48% i 1978 til 25% i 1982 .
Paa grundlag af samtlige disse betragtninger foreslog Kommissionen den 9 . juni 1983 Raadet at udstede en forordning om indfoerelse af antidumpingtold paa den paagaeldende import .
Efter naermere at have behandlet spoergsmaalet, om der var tale om samme vare, vedtog Raadet imidlertid ikke Kommissionens forslag, og foelgelig udloeb den midlertidige told den 30 . juni 1983 .
Den 19 . april 1985, altsaa to aar senere, meddelte sagsoegerne Kommissionen nye beviser paa dumping og skade foraarsaget af den kinesiske import af naturligt doedbraendt magnesit . Kommissionen offentliggjorde derefter i EF-Tidende den 15 . juni 1985 en meddelelse om fortsaettelse af undersoegelsen vedroerende den kinesiske og den nordkoreanske import ( 6 ).
Efter den undersoegelse, der blev foretaget i loebet af sommeren 1985, udtalte Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som den havde tilkendegivet var fremgaaet af undersoegelsen, og som pegede i en anden retning end de af klagerne paaberaabte statistiske oplysninger, at importen til Faellesskabet fra de paagaeldende lande var faldet fra 82 500 tons i 1981 til 61 000 tons i 1984, at faellesskabsproduktionen var foroeget med 110% i samme periode, og at faellesskabsproducenternes markedsandel var steget fra 15,4% i 1981 til 19,4% i 1984, mens markedsandelen for de varer, der havde oprindelse i Folkerepublikken Kina og Nordkorea, var faldet fra 30,4% i 1981 til 19,7% i 1984 .
Disse konstateringer gav Kommissionen anledning til at antage, at faellesskabsindustrien ikke laengere led vaesentlig skade, og til at forelaegge Raadet et forslag om at slutte antidumpingproceduren vedroerende importen til Faellesskabet af naturligt doedbraendt magnesit med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Nordkorea .
Raadet vedtog dette forslag og udstedte den 6 . marts 1986 afgoerelse 86/59/EOEF om slutning af antidumpingproceduren vedroerende denne import . Det er denne afgoerelse, som er genstand for naervaerende sag .
En mere detaljeret redegoerelse for de naevnte faktiske omstaendigheder findes i retsmoederapporten for hver af de tre sager, som jeg tillader mig at henvise til .
Domstolens proevelse
5 . Foer jeg gaar over til at behandle de talrige anbringender, som sagsoegerne har fremfoert, finder jeg det noedvendigt at fremsaette to bemaerkninger om arten og raekkevidden af den proevelse, som Domstolen skal foretage .
Som det fremgaar af Domstolens praksis herom ( 7 ), anerkender grundforordningen, at faellesskabsproducenterne har en legitim interesse i, at der traeffes de i forordningen omhandlede foranstaltninger, og den giver disse samme producenter en raekke noeje definerede rettigheder . Selv om faellesskabsinstitutionerne har et vidt skoen paa dette omraade, skal Domstolen saaledes efterproeve, om Kommissionen har overholdt de proceduremaessige garantier, som klagerne har i henhold til grundforordningen, og om den har begaaet aabenbare fejl ved sin vurdering af de faktiske forhold, har undladt at tage hensyn til vaesentlige omstaendigheder eller i sin begrundelse har ladet hensyn spille ind, der maa ses som udtryk for magtfordrejning . I den forbindelse kan Domstolen ikke proeve den vurdering, der i henhold til forordningen er forbeholdt Faellesskabets myndigheder, men Domstolen skal udoeve den proevelsesret, den normalt udoever over for et skoen, der er tillagt en forvaltningsmyndighed ( 8 ).
Det maa dernaest praeciseres, at Domstolens proevelse i modsaetning til, hvad Raadet har haevdet, i sagerne C-121/86 og C-129/86 ikke noedvendigvis skal vaere begraensede til de faktiske omstaendigheder, der vedroerer perioden for 19 . juni 1985, datoen for offentliggoerelsen af den anden meddelelse om undersoegelsen, til 6 . marts 1986, datoen for udstedelsen af den anfaegtede afgoerelse .
Det fremgaar nemlig af de foerste fire betragtninger til den anfaegtede retsakt, at afgoerelsen er udgangen paa en enkelt lang procedure, hvis begyndelse gaar tilbage til juni 1982 . I den anden meddelelse af juni 1985 omtaler Kommissionen selv "fortsaettelsen" af undersoegelsen og ikke paabegyndelsen af en ny undersoegelse .
Der er derfor ingen gyldig grund til at unddrage nogle faktiske omstaendigheder fra Domstolens proevelse .
Domstolen er tvaertimod forpligtet til at tage enhver proceduremangel i betragtning, som kan have betydning for retsaktens gyldighed .
6 . De anbringender, der er fremfoert til stoette for paastanden om annullation af den anfaegtede afgoerelse i sagerne C-121/86 og C-129/86, kan saa godt som alle samles om fem hovedproblemer :
a ) manglende vurdering af, om der foreligger dumping,
b ) procedurens for lange varighed,
c ) den tidsperiode, der er taget i betragtning med henblik paa konstatering af skaden,
d ) samlet vurdering af oplysningerne om den kinesiske og den nordkoreanske import,
e ) de anvendte oplysninger .
a ) Manglende vurdering af, om der foreligger dumping
7 . Efter parternes opfattelse er den anfaegtede afgoerelse utilstraekkeligt begrundet, fordi den begraenser sig til at konstatere, at der ikke foreligger skade, uden at tage en eventuel dumping i betragtning .
Hertil vil jeg sige, at ordlyden af artikel 12 om en indfoerelse af endelige foranstaltninger samt selve formaalet med grundforordningen ubestrideligt viser, at Raadet kun er bemyndiget til at indfoere beskyttelsesforanstaltninger, naar de tre betingelser - at der foreligger dumping samt deraf foelgende skade, og at indfoerelse af saadanne foranstaltninger er i Faellesskabets interesse - er opfyldt samtidigt .
Denne generelle konstatering kraever dog visse praeciseringer .
Ganske vist er de tre naevnte betingelser utvivlsomt kumulative, men det staar dog fast, at den ene logisk kan forudsaette den anden .
Raadet kan nemlig ikke foretage en korrekt vurdering af Faellesskabets interesse i at traeffe beskyttelsesforanstaltninger uden foerst at have undersoegt den skade, som faellesskabsindustrien har lidt .
Det drejer sig aabenbart her om at foretage en sammenligning af forskellige interesser som f.eks . producenternes interesser og interesserne hos de eventuelle brugere af den importerede vare, og denne sammenligning kan ikke foretages korrekt, saafremt den skade, som den beroerte erhvervsgren har lidt, ikke er blevet vurderet .
Hvad derimod angaar de to andre elementer, kan faellesskabsinstitutionerne efter min opfattelse lovligt begraense deres egne undersoegelser, naar de fastslaar, at det ene eller det andet element ikke foreligger .
Hvis det nemlig fremgaar, at bestemte indfoersler ikke forvolder vaesentlig skade for faellesskabsindustrien, er der ingen grund til at undersoege, om disse indfoersler sker til en lavere pris end den normale vaerdi for samme vare, fordi selv en eventuel konstatering af dumping intet aendrer i det endelige resultat, og fordi Raadet under alle omstaendigheder ikke har ret til at indfoere beskyttelsesforanstaltninger .
En gennemgang af de relevante bestemmelser i grundforordningen giver i oevrigt ikke grundlag for at antage, at det skulle vaere logisk eller praktisk umuligt at efterproeve den ene betingelse uafhaengigt af den anden .
Konstateringen af dumping og af skade er nemlig baseret paa forskellige faktorer, som ikke noedvendigvis er indbyrdes forbundne .
Desuden har artikel 7, stk . 1, litra c ), en anden raekkevidde end den, som sagsoegerne tillaegger den .
For at sikre, at proceduren forloeber hurtigt og effektivt, og i betragtning af, at det, da der er tale om indfoerelse af beskyttelsesforanstaltninger, er noedvendigt at konstatere saavel dumping som den heraf foelgende skade, gaar denne bestemmelse ud paa, at undersoegelsen skal omfatte begge dele .
Der er dog tale om en bestemmelse, som har til formaal at goere det muligt, at undersoegelsen kan forloebe hurtigt, og i modsaetning til, hvad sagsoegerne har haevdet, foelger der ikke heraf en forpligtelse for faellesskabsinstitutionerne, saafremt det godtgoeres, at en af de stillede betingelser ikke er opfyldt, til at fortsaette undersoegelsen og ogsaa naa til endelige resultater med hensyn til den anden betingelse, da denne yderligere undersoegelse ikke kan have nogen praktisk nyttevaerdi .
Set fra dette synspunkt mener jeg ikke, at den anfaegtede retsakt er utilstraekkeligt begrundet, eller at den er blevet udstedt i strid med grundforordningen .
b ) Procedurens for lange varighed
8 . De graeske magnesitproducenter har ligeledes anfoert, at Raadet ved at lade denne procedure versere i ca . fire aar har tilsidesat ikke blot grundforordningens artikel 7, stk . 9, litra a ), hvorefter proceduren normalt indstilles inden for et aar efter dens ivaerksaettelse, men ogsaa principperne om retssikkerhed, beskyttelse af den berettigede forventning ( dette aspekt fremhaeves af den hellenske regering i sag C-129/86 ) og om, at tvister skal afgoeres inden for en rimelig frist .
Under den mundtlige forhandling har sagsoegerne i betragtning af Domstolens afgoerelse om, at Raadet kan undlade at traeffe en afgoerelse, hvis det er uenigt med Kommissionen ( 9 ), aendret raekkevidden af dette klagepunkt og anfoert, at Raadet ganske vist kunne undlade at godkende Kommissionens forslag, men ikke af den anfoerte grund ( hvorefter der ikke var tale om samme vare ), da denne vurdering henhoerer under Kommissionens enekompetence .
Sagsoegerne har saaledes i virkeligheden paaberaabt sig et nyt anbringende vedroerende magtfordrejning fra Raadets side, idet dette i det foreliggende tilfaelde skal have overskredet graenserne for sit skoen ved i juni 1983 at gribe ind i den sammenlignende undersoegelse af varernes egenskaber i strid med faelleskabsretsaktens formaal . Dette klagepunkt blev allerede fremfoert af sagsoegerne under skriftvekslingen . Anbringendet findes dog ikke i staevningen, men kun i replikken, og er ikke baseret paa nye retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under selve retsforhandlingerne . Foelgelig kan det ikke tages i betragtning i overensstemmelse med den indsigelse, som Raadet med rette har fremfoert, da procesreglementets artikel 42, stk . 2, forbyder at fremfoere nye soegsmaalsgrunde og indsigelser under sagens behandling .
9 . Hvad derimod angaar det saerlige problem vedroerende overskridelse af den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 7, stk . 9, litra a ), vil jeg fremhaeve, at det efter min mening er meget tvivlsomt, om en overtraedelse af denne art kan paaberaabes under en sag om annullation af en afgoerelse vedroerende slutning af en antidumpingprocedure, og jeg vil i denne forbindelse henvise til, hvad Domstolen nylig har udtalt, nemlig :
"Det bemaerkes hertil, at fristen i grundforordningens artikel 7, stk . 9, er vejledende, men ikke bindende . Dette fremgaar saavel af bestemmelsens ordlyd, der anvender ordet 'normalt', som er selve antidumpingprocedurens karakter, hvis gennemfoerelse ikke kun afhaenger af faellesskabsinstitutionerne . Det skal dog praeciseres, at det foelger af bestemmelsen, at antidumpingproceduren ikke maa forlaenges ud over et rimeligt tidsrum, der afhaenger af de saerlige forhold i den konkrete sag ." ( 10 )
Den procedure, der her er tale om, har imidlertid faktisk vaeret moejsommelig, og dens varighed paa ca . fire aar er en rekord, som man maa haabe ikke vil blive tangeret i EF' s antidumpingprocedurers historie . Denne meget lange varighed skyldes imidlertid saerlige omstaendigheder, som der i vidt omfang er redegjort for i begrundelsen til retsakten .
Kommissionen mente at kunne afslutte proceduren allerede i juni 1983 og forelagde med dette formaal Raadet et forslag om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa den paagaeldende import .
Dette forslag blev imidlertid ikke vedtaget af Raadet, hvorfor Kommissionen synes faktisk at have fortsat og uddybet undersoegelsen, som det fremgaar af den af Kommissionen fremlagte kronologiske oversigt for perioden mellem juni 1983 og juni 1985 ( se bilag 3 til Raadets duplik i sag C-121/86 ). Efter dernaest at have modtaget nye beviselementer fra sagsoegerne, som ved foerste blik godtgjorde, at der var tale om dumping og heraf foelgende skade foraarsaget af den kinesiske import, offentliggjorde Kommissionen den 19 . juni 1985 en meddelelse om fortsaettelse af proceduren, som blev fuldfoert i marts 1986 med vedtagelsen af den nu anfaegtede retsakt .
De to paagaeldende institutioner har altsaa under undersoegelsen anlagt forskellige vurderinger af resultatet og af de konklusioner, der skulle drages deraf, hvilket kan ske under en ordning som den med grundforordningen indfoerte, som overlader initiativet til Kommissionen, men - bortset fra saerlige tilfaelde - forbeholder Raadet kompetencen til at traeffe afgoerelse som det ansvarlige organ for den faelles handelspolitik .
Jeg mener derfor ikke, at overskridelsen af den i grundforordningen fastsatte frist i dette tilfaelde boer anses for helt uberettiget, lige saa lidt som det i oevrigt fremgaar, at sagsoegerne under proceduren har vaeret noedsaget til at klage over, at denne varede for laenge .
c ) Den periode, der blev taget i betragtning med henblik paa konstatering af skaden
10 . Sagsoegerne har anfoert, at den anfaegtede afgoerelse indeholder en utilstraekkelig begrundelse for, at der ikke foreligger skade, men blot konstaterer, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har haft forbedrede resultater i referenceperioden fra 1981-1984 .
Den hellenske regering har navnlig fremhaevet, at faellesskabsinstitutionerne ved at undlade at tage hensyn til oplysningerne for aarene foer 1981, skoent de havde dem til raadighed, har handlet i strid med selve grundforordningens aand, nemlig at faellesskabsindustrien skal saettes i stand til at genvinde den konkurrencemaessige stilling, som den havde, foer dumpingen begyndte . I 1981 havde faellesskabsindustrien efter sagsoegernes opfattelse allerede lidt skade, saaledes at dette aar ikke kunne bruges som gyldigt referencepunkt til paa grundlag af den efterfoelgende forbedring at paavise, at faellesskabsindustrien ikke havde lidt vaesentlig skade .
Det anfoerte argument er i princippet korrekt, men i dette tilfaelde er det ikke afgoerende .
Det fremgaar nemlig, at faellesskabspraksis med hensyn til konstatering af skade er at tage en periode paa ca . fire aar foer procedurens paabegyndelse i betragtning .
Man kan her foele en vis forbloeffelse over, at proceduren har varet ca . fire aar, og at man dernaest med henblik paa vedtagelsen af den anfaegtede afgoerelse har taget hensyn, ikke til de fire aar, der gik forud for meddelelsen om den oprindelige indledning af proceduren i juni 1982, men til de fire aar, der gik forud for meddelelsen om undersoegelsens fortsaettelse, som blev offentliggjort i juni 1985 .
Det maa dog tages i betragtning, at faellesskabsinstitutionerne her har et vist skoen, og at den "vaesentlige skade" noedvendigvis skal vaere fastslaaet med hensyn til selve det tidspunkt, da der udstedes en eventuel retsakt om indfoerelse af beskyttelsesforanstaltninger .
En mere fyldig begrundelse, som ogsaa havde henvist til faellesskabsindustriens situation i aarene 1979 og 1980, som Kommissionen allerede tidligere havde samlet oplysninger om i forbindelse med afslutningen af procedurens "foerste fase", og som derfor ikke noedvendiggjorde lange undersoegelser, ville ganske vist have vaeret mere oplysende og ville have givet en bedre redegoerelse for den graeske magnesitindustris udvikling, og den ville foelgelig ikke have givet anledning til den af sagsoegerne fremfoerte tvivl om valgets "vilkaarlige" karakter . Den forbedring, der er konstateret i loebet af perioden 1981-1984 og det samtidige fald i importen er imidlertid - i betragtning af de af Kommissionen anvendte oplysninger og med forbehold af senere verifikation af disse oplysningers rigtighed - saadanne, at denne lakune i det foreliggende tilfaelde ikke giver sig udtryk i en mangelfuld begrundelse i udtrykkets egentlige betydning .
11 . Det er ogsaa med henvisning til det tidsrum, som faellesskabsinstitutionerne har lagt til grund, da de fastslog, at der ikke var tale om skade, at sagsoegerne har anfoert, at den anfaegtede afgoerelse er truffet i strid med grundforordningens artikel 7, stk . 1, litra c ), hvorefter undersoegelsen af dumping skal omfatte en periode paa mindst seks maaneder umiddelbart forud for ivaerksaettelse af proceduren . De har anfoert, at Kommissionen har indledt proceduren den 19 . juni 1985, men ikke har taget oplysningerne fra 1985 i betragtning, som er afgoerende, for saa vidt de beviser, at skaden er vaesentlig . Kommissionen har bestridt dette argument og gjort gaeldende, at vurderingen af de seks seneste maaneder kun vedroerer verificeringen med hensyn til dumping og ikke med hensyn til skade .
Efter min mening er det paa dette punkt i gennemgangen noedvendigt at afklare raekkevidden af den bestemmelse, som sagsoegerne har henvist til .
Selv om den kun synes at gaelde for undersoegelsen vedroerende dumping, omfatter forpligtelsen imidlertid, som sagsoegerne har anfoert, ogsaa konstatering af skaden .
To betragtninger giver mig anledning til at fortolke bestemmelsen udvidende .
For det foerste et argument vedroerende ordlyden : Der er nemlig tale om et udsagn, som foelger umiddelbart efter et andet udsagn, som gaar ud paa, at undersoegelsen omfatter baade dumping og skade . Men det er ikke det hele : Selve forordningens formaal, som er, at der indfoeres beskyttelsesforanstaltninger, ikke som gengaeldelse, men for at beskytte faellesskabsindustrien mod illoyal konkurrence, kraever, at skaden skal vaere aktuel, og det er derfor noedvendigt, at den konstateres med hensyn til den periode, der gaar umiddelbart forud for procedurens paabegyndelse, og i det foreliggende tilfaelde perioden forud for meddelelsen om procedurens fortsaettelse .
Kommissionens praksis, hvorefter der for skadens vedkommende tages hensyn til en periode paa ca . fire aar, er ikke i strid med denne fortolkning af bestemmelsen og er afgjort hensigtsmaessig med henblik paa en bedre vurdering af skaden, naturligvis paa betingelse af, at den tidsperiode, der laegges til grund, ogsaa omfatter de seks maaneder umiddelbart forud for ivaerksaettelse af proceduren .
Hvad er der sket i det foreliggende tilfaelde? Kommissionen synes faktisk at have taget hensyn til oplysningerne for de foerste maaneder af 1985 ( se Kommissionens arbejdsdokument af 11 . november 1985, bilag 1 til sagsoegernes replik i sag C-121/86 ), hvilket den har meddelt sagsoegerne ( se bilag 1 til Raadets svarskrift i sag C-121/86 ). Den anfaegtede afgoerelse indeholder imidlertid ingen henvisning til disse omstaendigheder, der anses for ikke at vaere afgoerende .
Ganske vist fremgaar det af denne fortolkning af artikel 7, stk . 1, litra c ), at det ville have vaeret hensigtsmaessigt, om begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse udtrykkeligt havde henvist til oplysningerne for foerste halvaar 1985 . Hvis man imidlertid antager, at de paagaeldende oplysninger aabenbart er taget i betragtning - hvilket sagsoegerne var blevet underrettet om - kan en saadan undladelse efter min opfattelse i dette tilfaelde - saafremt det fastslaas, at disse oplysninger er rigtige - ikke i sig selv vaere ensbetydende med en mangel, som kan have betydning for retsaktens gyldighed .
d ) Samlet vurdering af oplysningerne om den kinesiske og den nordkoreanske import
12 . Sagsoegerne har desuden gjort gaeldende, at Kommissionen ved bestemmelsen af den skade, som de graeske producenter har lidt, har taget hensyn til saavel importen fra Kina som fra Nordkorea ved at laegge dem sammen, skoent den vidste, at sidstnaevnte land i mellemtiden havde forhoejet sine priser .
Raadets replik, hvorefter undersoegelsen, da den fra begyndelsen havde vedroert begge lande, burde fortsaettes samlet for begges vedkommende, forekommer formel og lidet overbevisende i betragtning af sagsoegernes gentagne opfordringer under hele proceduren til at betragte oplysningerne om de to lande hver for sig, og ogsaa i betragtning af de beviselementer, som producenterne har fremlagt til stoette for deres krav, og som skal bevise stigningen i priserne og faldet i markedsandelen for importen fra Nordkorea .
Mere vaesentlig og afgoerende er efter min mening derimod sagsoegtes anden indsigelse, nemlig konstateringen af et endnu mere markant fald i den kinesiske import i loebet af referenceperioden i forhold til den samlede nedgang i importen fra disse to lande .
En undersoegelse af oplysningerne hver for sig, som de blandt andet fremgaar af Kommissionens arbejdsdokument af 11 . november 1985 ( se bilag 1 til de graeske producenters replik i sag C-121/86 ) viser nemlig, at selv om man havde foretaget en saerskilt undersoegelse af disse oplysninger, ville resultatet ikke vaere blevet aendret; foelgelig er den omstaendighed, at oplysningerne om de to lande ikke har vaeret behandlet saerskilt i begrundelsen til den anfaegtede retsakt, ikke i sig selv, i betragtning af de af Kommissionen givne oplysninger, en mangel, der kan have betydning for afgoerelsens gyldighed .
For at besvare dette spoergsmaal endeligt maa det dog undersoeges, om og i hvilket omfang de af Kommissionen givne oplysninger kan vaere et ubestrideligt udgangspunkt .
e ) De anvendte oplysninger
13 . Sagsoegerne har anfoert, at de oplysninger, som retsaktens begrundelse er baseret paa, ikke svarer til virkeligheden og i hvert fald ikke er bevist .
De mener navnlig, at de anvendte oplysninger er urigtige og i strid med saavel de officielle statistikker, som stoetter deres argumentation, som med Kommissionens egne foregaaende afgoerelser, forslag og konstateringer .
14 . Grundene til denne modstrid mellem de oplysninger, der anvendes i afgoerelsens begrundelse, og de oplysninger, der fremgaar af de officielle statistikker, var allerede blevet forklaret for de graeske magnesitproducenter i en meddelelse fra Kommissionen af 4 . februar 1986 ( se bilag 1 til Raadets svarskrift i sag C-121/86 ).
Under undersoegelsen fremgik det, at tariferingen af varen under den ene eller den anden af de fire bestaaende positioner i Nimexe ikke altid var indlysende, og at samme vare til tider blev tariferet under forskellige positioner . Desuden omfatter de officielle statistikker ikke importen til Irland og indeholder ingen sondring for de varer, hvis MgO-indhold ligger mellem 85 og 92%, og som er de eneste, der beroeres af antidumpingproceduren .
Disse grunde foranledigede Kommissionen til ikke at anvende de oplysninger, der fremgaar af statistikkerne, men de oplysninger, der efter dens eget udsagn er fremgaaet af dens saerlige undersoegelse .
Dette raesonnement er formelt korrekt . Det kraever dog en praecisering . Saafremt faellesskabsinstitutionerne ikke mener at kunne bygge paa de officielle statistiske oplysninger, skal de for det foerste angive grundene hertil, hvilket er blevet gjort i det foreliggende tilfaelde; for det andet - og navnlig - skal de klart angive de kilder, hvorfra de har de anvendte oplysninger; dette skal for det foerste sikre, at de rettigheder kan udoeves, som grundforordningens artikel 7, stk . 4, litra a ), giver sagsoegeren; for det andet skal det sikre, at Domstolen eventuelt kan udoeve sin legalitetskontrol .
15 . I replikken i sag C-121/86 har de graeske magnesitproducenter imidlertid bekraeftet, at de i slutningen af december 1986 og efter udtrykkelig anmodning herom har modtaget en raekke dokumenter fra Kommissionen vedroerende antidumpingproceduren, som bekraefter deres anbringender, navnlig at man ikke kan faeste megen lid til de anvendte oplysninger . De har i denne forbindelse blandt andet anfoert, at oplysningerne om importen af naturlig magnesit fra Nordkorea i disse dokumenter mangler fra 1982, ligesom oplysningerne om importen af samme vare fra Kina mangler fra andet halvaar 1983, eller - i hvert fald - at Kommissionens ikke-fortrolige dokumenter ikke indeholder spoergeskemaerne vedroerende disse oplysninger og heller ikke eventuelle ikke-fortrolige sammendrag som omhandlet i grundforordningens artikel 8, stk . 2, litra b ).
Det maa desuden naevnes, at sagsoegerne allerede i deres skrivelse af 22 . november 1985 til Kommissionen ( se bilag 4 til sagsoegernes replik i sag C-121/86 ) havde kritiseret, at de paagaeldende spoergeskemaer var ufuldstaendige .
I duplikken har Raadet anfoert, at det maa begraense sig til at svare paa de specifikke faktiske og retlige argumenter som angaar det, og har ikke udtalt sig om dette punkt .
Hvis Raadet herved ikke har villet henvise stiltiende til Kommissionens svarskrift i sag C-122/86, men simpelt hen har villet udelukke, at mangler i forbindelse med de anvendte oplysningers paalidelighed tilskrives Raadet, saa lad mig for klarhedens skyld straks sige, at argumentet ikke kan laegges til grund, fordi Raadet - lad mig gentage det endnu engang - ved at vedtage Kommissionens forslag udtrykker sig om retsakten i dens helhed og klart ogsaa er ansvarlig for den trovaerdigehed, som man kan tillaegge de anvendte oplysninger .
Lad os derfor se paa, hvad Kommissionen har anfoert i svarskriftet i sag C-122/86 .
16 . Over for Kommissionens indsigelser, hvorefter disse spoergeskemaer var fortrolige og som saadanne ikke kunne vedlaegges de dokumenter, der blev tilstillet sagsoegeren, og i mangel af forklaring paa, at der ikke foreligger et ikke-fortroligt sammendrag af disse spoergeskemaer, og desuden i betragtning af, at Kommissionen forsikrede, at den havde givet sagsoegerne alle noedvendige oplysninger under to moeder, som blev afholdt den 14 . november og den 22 . december 1985, har Domstolen anmodet Kommissionen om at forelaegge den de naevnte spoergeskemaer .
Svaret har aerlig talt vaeret helt utilstraekkeligt . Kommissionen har nemlig uden forklaring herpaa begraenset sig til at fremlaegge en kopi af ikke-fortrolige sammendrag af spoergeskemaer udfyldt af de kinesiske eksportoerer for perioden mellem 1978 og foerste halvaar 1983 samt nogle kopier af meddelelser fra importoerer af nordkoreansk magnesit, som indeholder en raekke oplysninger om importen af denne vare indtil juni 1985 .
Med andre ord, de oplysninger, som Kommissionen har fremlagt vedroerende importen fra Kina, er ikke andet end de oplysninger, der har vaeret genstand for undersoegelsens foerste del, og som har vaeret grundlag for forslaget om endelige antidumpingforanstaltninger, som netop blev fremsat i juni 1983 .
Selv bortset fra enhver vurdering af, hvilken vaerdi meddelelserne om de senest angivne nordkoreanske indfoersler har, og af, hvorvidt de er udtoemmende, staar det dog fast, at efter en procedure, som har varet ca . fire aar, og en herpaa foelgende sag ved Domstolen har vi stadig ikke faaet forklaret, hvorfra de paagaeldende institutioner har tallene for andet halvaar af 1983, for 1984 og for de fem foerste maaneder af 1985, tal som findes i de forberedende dokumenter og som danner grundlag for den anfaegtede afgoerelse .
Jeg vil ikke her vurdere Kommissionens motiver til ikke at tilstille Domstolen de kraevede spoergeskemaer eller i hvert fald et ikke-fortroligt sammendrag af disse . Jeg vil heller ikke drage i tvivl, hvad der blev anfoert, ganske vist som lidt af en tautologi, i duplikken i sag C-122/86, naar Kommissionen forsikrer, at de naevnte spoergeskemaer eksisterer, men findes blandt fortrolige dokumenter ... netop fordi de er fortrolige .
Jeg vil dog naevne, at det fremgaar af Domstolens praksis, at Faellesskabets institutioners forpligtelse til at hemmeligholde fortrolige oplysninger skal fortolkes saaledes, at de rettigheder, som grundforordningen giver de beroerte, ikke mister deres indhold ( 11 ).
Hvad der er blevet fastslaaet i Timex-dommen, gaelder ogsaa og saa meget desto mere inden for rammerne af den legalitetskontrol, som Domstolen skal foretage, og som ellers ville blive lammet .
Den omstaendighed, at der ikke foreligger noget som helst bevis for rigtigheden af de oplysninger, der er anvendt i begrundelsen til retsakten, i hvert fald for saa vidt angaar importen fra Kina for andet halvaar af 1983, for 1984 og for de fem foerste maaneder af 1985, giver mig i betragtning af udtrykkelige, praecise og gentagne indsigelser og i betragtning af de af sagsoegerne fremlagte officielle oplysninger derfor uundgaaeligt anledning til at konkludere, at afgoerelsen ikke er fyldestgoerende begrundet, fordi de faktiske omstaendigheder, som danner grundlag for dem, ikke er tilstraekkeligt bevist . Det er naeppe noedvendigt at understrege, at stoerrelsen af importen fra de lande, der er genstand for undersoegelsen, er et vaesentligt og uomgaengeligt element, som der absolut maa tages hensyn til i forbindelse med ethvert forslag til Raadet vedroerende dumping .
De oevrige klagepunkter
17 . Jeg mener, at de resultater, som jeg er naaet til, nemlig at visse vaesentlige oplysninger, som er anvendt i den anfaegtede afgoerelse, er lidet trovaerdige - eller rettere sagt, det er umuligt at kontrollere deres rigtighed - og de konsekvenser, som foelger heraf, goer det overfloedigt at behandle en raekke andre klagepunkter, som sagsoegerne har fremfoert .
For dog bedre at beskrive den generelle sammenhaeng, som sagen indgaar i, vil jeg naevne en anden bemaerkning fremsat af de graeske magnesitproducenter i sag C-121/86 . Disse har anfoert, at Kommissionen ved ikke at acceptere de kinesiske importoerers tilsagn i december 1983 - da den ikke ansaa tilsagnet for tilfredsstillende - klart har erkendt, at der indtil 1984 forelaa betydelig skade .
Hertil vil jeg bemaerke, at det er helt klart, at tilsagn vedroerende priser ikke noedvendigvis er en erkendelse af, at der foreligger dumping, og at konstateringen heraf under alle omstaendigheder henhoerer under faellesskabsinstitutionernes kompetence .
Og det er afgjort rigtigt, at tilsagnene gaar tilbage til en periode, der ligger foer de resultater, som Raadet naaede til, da det vedtog den anfaegtede afgoerelse .
Selv hvis denne adfaerd imidlertid - af de lige naevnte grunde - ikke kan betegnes som aabenbart selvmodsigende, er den uden tvivl et yderligere indicium for, at den procedure, som ligger til grund for den anfaegtede retsakt, har haft et noget kringlet forloeb .
Sag C-122/86 vedroerende erstatning for skaden
18 . De graeske magnesitproducenters klagepunkter i erstatningssagen, som skal bevise EF-institutionernes ulovlige adfaerd, svarer for en stor del til de i sag C-121/86 fremfoerte, som jeg allerede har behandlet .
Jeg vil her blot gennemgaa de anbringender, som endnu ikke har vaeret behandlet .
19 . Sagsoegerne har anfoert, at Raadet ved i 1983 at foretage en tilsvarende undersoegelse af de paagaeldende varer og ved af denne grund at undlade at vedtage Kommissionens forslag har overtraadt de meget praecise bestemmelser, som udelukkende er indfoert til beskyttelse af private, og som vedroerer Kommissionens kompetence . Sidstnaevnte institution er ifoelge dette raesonnement den eneste, der har kompetence til at foretage en vurdering af, om der er tale om samme vare, for saa vidt undersoegelsen af, om der foreligger dumping, og som forudsaetter en vurdering af spoergsmaalet, om der er tale om samme vare, henhoerer under Kommissionens kompetence i henhold til grundforordningens artikel 7, stk . 1, litra c ).
Dette anbringende kan efter min mening ikke laegges til grund .
Ifoelge grundforordningens artikel 12 indfoerer Raadet paa forslag af Kommissionen endelige beskyttelsesforanstaltninger .
Det er klart, at det skal basere sin afgoerelse paa den af Kommissionen foretagne undersoegelse og vurdere de resultater, som Kommissionen er naaet til .
Som Domstolen imidlertid har haft lejlighed til at praecisere ( 12 ), kan Raadet undlade at traeffe en afgoerelse, hvis det er uenigt med Kommissionen .
I oevrigt er der ingen bestemmelse i grundforordningen, der giver grundlag for at antage, at der er kompetenceomraader, som er unddraget Raadets skoen og forbeholdt Kommissionens enekompetence .
Den indvending, at Raadet i betragtning af sin sammensaetning ikke er i stand til at traeffe afgoerelse om et udpraeget teknisk argument, savner ligeledes grundlag, da denne institution, hvis den finder det hensigtsmaessigt, kan soege bistand hos sagkyndige paa omraadet, hvilket navnlig sker, naar spoergsmaal af denne art behandles paa Coreper-niveau .
20 . Hvad dernaest angaar den beskyldning, der er rettet mod Kommissionen for at have "indgaaet studehandeler" med de beroerte om slutning af proceduren, vil jeg blot fastslaa, at den ikke stoettes af noget bevis .
21 . Naar det er praeciseret, maa vi nu undersoege, om EF-institutionernes adfaerd har vaeret saaledes, at den giver sagsoegerne ret til erstatning .
Som det fremgaar af den indtil nu fremsatte argumentation, er der begaaet et retsbrud under Kommissionens procedure, et brud - som jeg ikke vil toeve med at betegne som groft - af en hoejere retsnorm til beskyttelse af private, og som i det foreliggende tilfaelde bestaar i en ret for sagsoegerne til at blive underrettet om de oplysninger, der fremkommer under proceduren, saaledes at beskyttelsen af deres interesser sikres effektivt .
Efter sagsoegernes opfattelse foreligger der her ligeledes en skade, som de identificerer med forskellen mellem salgsprisen i Faellesskabet og produktionsomkostningerne for den paagaeldende vare samt med tabet af en markedsandel .
Det, som imidlertid synes at mangle i den sag, som vi beskaeftiger os med, er den direkte aarsagsforbindelse mellem bruddet paa den naevnte retsnorm og den skade, som er fulgt heraf .
Naar alt kommer til alt, har de paagaeldende institutioners ulovlige adfaerd nemlig ikke foraarsaget skade, men vedtagelse af en ulovlig afgoerelse .
Med andre ord, den ret, der er kraenket, er retten til at opnaa en korrekt og gennemsigtig procedure, men ikke retten til at opnaa indfoerelse af antidumpingtold . Ud fra dette synspunkt er annullationen af den paagaeldende retsakt foelgelig allerede i sig selv en passende genopretning .
Sagsoegernes argumentation er derimod baseret paa en fejlagtig forudsaetning, nemlig at de har en praecis ret til indfoerelse af beskyttelsesforanstaltninger, og at deres ret er blevet tilsidesat ved afgoerelsen af slutning af proceduren .
Omvendt maa det bemaerkes, at hvad angaar disse foranstaltninger, som er indfoert af hensyn til Faellesskabets interesser ( se grundforordningens artikel 12 ), kan sagsoegerne kun paaberaabe sig en legitim interesse .
Selve den dom om annullation af den paagaeldende afgoerelse, som Domstolen eventuelt vil vaere foranlediget til at afsige, forpligter paa ingen maade de beroerte institutioner til at indfoere en antidumpingtold, men kan kun konstatere, at en afgoerelse om slutning af proceduren er ulovlig, og de paagaeldende institutioner kan udemaerket under overholdelse af procedurereglerne vedtage en afgoerelse af tilsvarende indhold .
Jeg er foelgelig af den opfattelse, at erstatningskravet ikke kan tages til foelge .
Konklusion
22 . Paa baggrund af de foregaaende betragtninger foreslaar jeg derfor Domstolen :
a ) at annullere afgoerelse 86/59/EOEF og at doemme Raadet til at betale omkostningerne i sagerne C-121/86 og C-129/86,
b ) at frifinde sagsoegte for erstatningskravet og at doemme sagsoegerne til at betale omkostningerne i sag C-122/86 .
(*) Originalsprog : italiensk .
( 1 ) EFT L 70, s . 41 .
( 2 ) EFT L 201, s . 1; denne retsakt, som fra 1 . august 1984 har erstattet den foregaaende forordning ( EOEF ) nr . 3017/79 af samme art, finder dog i henhold til artikel 19 anvendelse paa procedurer, der allerede var ivaerksat paa datoen for dens ikrafttraeden .
( 3 ) EFT C 62, s . 3 .
( 4 ) EFT L 371, s . 25 .
( 5 ) EFT L 110, s . 27 .
( 6 ) EFT C 149, s . 2 .
( 7 ) Se dommen af 4 . oktober 1983 i sagen Fediol mod Kommissionen, praemis 25 ( 191/82, Sml . s . 2913 ).
( 8 ) Se dommen af 20 . marts 1985 i sagen Timex mod Raadet og Kommissionen, praemis 16 ( 264/82, Sml . s . 849 ).
( 9 ) Se kendelse af 15 . oktober 1986, Tokyo Juki Industrial mod Raadet og Kommissionen ( 299/85, Sml . s . 2965 ).
( 10 ) Se dom af 12 . maj 1989, Continentale Produkten-Gesellschaft Erhardt-Renken GmbH & Co . mod Hauptzollamt Muenchen-West, praemis 8 ( 246/87, Sml . 1989, s . 1151 ).
( 11 ) Se dom af 20 . marts 1985, Timex mod Raadet og Kommissionen, praemis 29 ( 264/82, Sml . s . 849 ).
( 12 ) Se den ovennaevnte kendelse af 15 . oktober 1986 .