61982C0143
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
P. VERLOREN VAN THEMAAT
FREMSAT DEN 24. MARTS 1983 (
1
)
Høje Domstol.
Indledning
1.
Lipman, der er tjenestemand i lønklasse B3 ved Kommissionen, har anlagt sag til prøvelse af afgørelsen af 25. februar 1982 om afslag på hans ansøgning om at deltage i den generelle udvælgelsesprøve KOM/A/325, EFT C 233, s. 21 af 12. september 1981.
Han har nedlagt påstand om annullation af denne negative afgørelse og endvidere om, at Kommissionen tilpligtes nu at lade ham deltage i denne generelle udvælgelsesprøve.
Sagens baggrund
2.
Lipman blev ansat ved Kommissionen i 1973 som tjenestemand i lønklasse B4. I 1978 blev han forfremmet til lønklasse B3. Han har hele tiden arbejdet i generaldirektoratet for forbindelser med tredjelande. Ifølge hans overordnede har han, som det fremgår af bilagene til stævningen, siden slutningen af 1976 udført opgaver, der ligger på A7/6-niveau. Dette bekræftes også af Kommissionen. Selv om Kommissionen har præciseret det således, at dette i perioden 1977-1979 kun vedrørte et vist antal opgaver, har den erkendt, at sagsøgeren i øjeblikket hovedsagelig udfører arbejde på dette niveau.
Ved siden af sit arbejde har sagsøgeren fra 1977 fulgt en juridisk uddannelse og opnåede i august 1981 eksamensbevis som Bachelor of Laws fra Londons universitet.
Formålet med den pågældende generelle udvælgelsesprøve var at oprette en ansættelsesreserve af fuldmægtige i lønklasserne A7/6 til en række stillinger, herunder stillinger på området forbindelser med tredjelande. Lipman var på grund af sit nuværende arbejde interesseret i en stilling på det område.
Afslaget på at lade sagsøgeren få adgang til den generelle udvælgelsesprøve blev givet under henvisning til, at Lipman ikke opfyldte den betingelse, at han skulle have mindst to års faglig erfaring opnået efter erhvervelsen af sit universitetseksamensbevis. Han havde nemlig først taget eksamen i august 1981 og kunne derfor på tidspunktet for tilmeldelse til den generelle udvælgelsesprøve ikke opfylde den anden betingelse.
Sagens realitet
3.
Mod dette afslag har sagsøgeren anført tre anbringender, som han i stævningen har grupperet således :
—
overtrædelse, henholdsvis tilsidesættelse af: tjenestemandsvedtægten, navnlig dennes artikel 5, stk. 3, og artikel 1, litra d), og artikel 5 i vedtægtens bilag III;
—
meddelelsen om generel udvælgelsesprøve KOM/A/325, navnlig afsnit III.B.2;
—
en række almindelige retsgrundsætninger_- herunder lighedsgrundsætningen.
Sagsøgeren går ud fra, at teksten vedrørende den omtvistede betingelse er klar og utvetydig. Han er imidlertid af den opfattelse, at betingelsen i dette tilfælde fører til det uønskede og endog absurde resultat, at han, skønt han har seks års erfaring på området med arbejde på A7/6-niveau, ikke får adgang til den generelle udvælgelsesprøve, hvorved der skal oprettes en A7/6-ansættelsesreserve, på det område, hvor han allerede arbejder, ene og alene fordi han først i august 1981 har opnået universitetseksamen og således ikke kan opfylde kravet om to års faglig erfaring efter opnåelse af eksamensbevis. Et sådant resultat kan efter hans mening ikke accepteres. Derfor har han anført, at betingelsen bør fortolkes udvidende, således at hans erfaring falder inden for betingelsens grænser.
For god ordens skyld gentager jeg her den pågældende passage i meddelelsen om den generelle udvælgelsesprøve:
»B.l.
...
B.2.
Kvalifikationsbeviser eller eksamensbeviser og faglig erfaring:
Ansøgerne skal ved ansøgningsfristens udløb:
a)
kunne dokumentere, at de med et eksamensbevis har afsluttet en uddannelse på universitetsniveau inden for det under punkt 1 i den foreliggende meddelelse anførte område...
b)
derudover have to års erfaring efter erhvervelsen af ovennævnte eksamensbevis...«
Ifølge sagsøgerens argumentation må det undersøges, hvad formålet med den krævede erfaring er. Efter hans mening er der her navnlig tale om at kræve nogen erfaring af unge kandidater. Dette kan imidlertid ikke gælde for sagsøgeren, da han allerede har seks års erfaring.
Denne opfattelse støttes efter sagsøgerens mening af vedtægtens bilag III, artikel 1, litra d), hvori det hedder, at »de til de stillinger, der skal besættes, nødvendige diplomer og andre kvalifikationsbeviser eller praktiske erfaringer (bør specificeres i meddelelsen)«. Heraf fremgår ifølge sagsøgeren, at erfaringen er sat i direkte forbindelse med stillingen, og at erfaringen på ingen måde kan sættes i forbindelse med eksamensbeviset.
En sådan udvidende fortolkning af de stillede krav er ifølge sagsøgeren desto mere berettiget, da der ifølge meddelelsen »derudover« kræves to års erfaring. Sagsøgeren henviser desuden til Newthdommen, sag 156/78, Sml. 1979, s. 1941, hvor Domstolen efter hans mening ligeledes anlagde en bred fortolkning for at forhindre en uretfærdig situation.
For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at der er tale om en tilsidesættelse af lighedsgrundsætningen, som den blandt andet har fundet udtryk i vedtægtens artikel 5, stk. 3. Dette anbringende har han underbygget med en række argumenter. Han har henvist til, at der i samme periode blev offentliggjort meddelelse om en intern udvælgelsesprøve KOM/A/481, som ikke krævede bevis for universitetseksamen for lønklasse A7/6 og derfor heller ikke kunne stille krav om faglig erfaring efter opnåelse af eksamensbeviset. For den rette forståelses skyld vil jeg i denne forbindelse påpege, at denne udvælgelsesprøve havde et andet formål end den pågældende generelle udvælgelsesprøve og også indeholdt andre krav og således ikke udgjorde et brugbart alternativ for sagsøgeren, som det blev bekræftet under den mundtlige forhandling.
Endvidere har sagsøgeren anført, at man har givet ansøgere adgang til den pågældende generelle udvælgelsesprøve, om hvilke det ikke er undersøgt, om deres faglige erfaring som angivet virkelig var opnået i forbindelse med de ønskede arbejdsområder.
Endelig mener sagsøgeren, at der er tale om forskelsbehandling, da andre ansøgere med mindre erfaring på arbejdsområdet, end han har, har fået adgang til prøven.
Vurdering af sagen
4.
Ved vurderingen af sagen vil jeg først bemærke, at jeg anser resultatet af den af Kommissionen fulgte procedure for faktisk klart at være urimelig for sagsøgeren. Det afgørende for Domstolen er imidlertid, om søgsmålet også retligt kan føre til annullation af afgørelsen om afslag. Fastsættelsen af betingelser for adgang til en generel udvælgelsesprøve hører til administrationens skønsmæssige beføjelser, naturligvis inden for vedtægtens rammer og under overholdelse af relevante almindelige retsgrundsætninger.
Den pågældende tekst vedrørende de to års faglige erfaring efter opnåelse af eksamensbevis er klar og utvetydig. Dertil kommer desuden, at der i den foran meddelelsen offentliggjorte »vejledning for deltagere i Kommissionens almindelige udvælgelsesprøver« udtrykkeligt i afsnit 5 (»almindeligt forekommende årsager til misforståelse«) er henvist til, at den faglige erfaring beregnes fra påbegyndelsen af den første ansættelse, efter at ansøgeren har nået det krævede uddannelsesniveau.
Med hensyn til anbringendet om overtrædelse af artikel 1, litra d), i vedtægtens bilag III bemærkes, at dette anbringende kan sammenlignes med den argumentation, der var tale om i Domstolens to domme om fortolkningen af vedtægtens artikel 5, stk. 1. Det drejer sig her om sagerne 117/78, Orlandi, Smi. 1979, s. 1619 og 178/78, Szemerey, Smi. 1979, s. 2861. Også i disse sager drejede det sig blandt andet om, hvorvidt der til udvælgelsesprøven udover eksamensbeviset desuden, kumulativt, kunne kræves faglig erfaring, eller om der her er tale om en betingelse, der kun kan stilles alternativt i henhold til den nævnte artikel 5, stk. 1.
I begge domme har Domstolen udtrykkeligt statueret, at bestemmelsen i vedtægten kun er et mindstekrav, og at vedtægten ikke udelukker, at der stilles strengere betingelser, når arten af den stilling, der skal besættes, kræver det. Dette kan læses eksplicit i præmisserne 15 og 16 i Orlandi-dommen. I præmis 3 i den anden af de nævnte domme henvises der på dette punkt uden nye begrundelser til Orlandi-dommen. Ligesom generaladvokat Capotorti (Sml. 1979, s. 2866, slutningen af første spalte) er jeg af den opfattelse, at tjenestens interesse her skal være den generelle rettesnor for den pågældende institution.
Af artikel 1, litra d), i bilag III kan der efter min mening i lyset af Domstolens nævnte praksis da heller ikke udledes mere, end at der i meddelelsen om udvælgelsesprøve kan stilles krav om faglig erfaring, men ikke sagsøgerens langt videregående fortolkning, at denne bestemmelse skulle være til hinder for kumulative krav om bestemte eksamensbeviser og faglig erfaring eller i hvert fald, at der i særlige tilfælde som hans også skal tages hensyn til faglig erfaring erhvervet før opnåelse af det krævede eksamensbevis.
Det kan ganske vist antages, at sagsøgeren har godtgjort at han opfylder formålet med begge krav, nemlig godtgjort evne til at anvende sine akademiske kundskaber i praksis, da han i længere tid har fået betroet opgaver på A7/6-niveau, og da han ifølge oplysningerne under den mundtlige forhandling i fire år også har udført disse opgaver i forbindelse med samtidig erhvervede akademiske kundskaber. Ifølge min egen undervisningserfaring og ifølge de forudsætninger, der ligger til grund for den moderne tanke om den »livslange uddannelse«, er dette som oftest en ideel måde at bringe akademiske kundskaber og praktisk erfaring i forbindelse med hinanden. Efter min mening er dette imidlertid i lyset af Domstolens tidligere praksis ikke tilstrækkeligt til at fortolke den stillede betingelses klare ordlyd anderledes.
Kravene i generelle udvælgelsesprøver tager efter deres natur sigte på normale tilfælde og kan ikke være indrettet på undtagelser. I sit tidligere nævnte forslag til afgørelse i Szemerey-sagen har generaladvokat Capotorti også henvist hertil (s. 2867, første nye afsnit). Endelig har der meldt sig 2267 ansøgere til den pågældende udvælgelsesprøve, hvoraf 1250 har fået adgang. Kravene har altså nødvendigvis kunnet tilpasses det, der for det store flertal af disse ansøgere er rimelige krav, når henses til de forfulgte tjenestlige interesser.
5.
Hvad angår henvisningen til Newth-sagen, sag 156/78, Sml. 1979, s. 1941, mener jeg, at Domstolen er nået frem til sin fortolkning, fordi der var tale om »forskelsbehandling [i det konkrete tilfælde] i forhold til tjenestemænd, der befinder sig i den tilsvarende situation« (præmis 13).
Derfor vil jeg nu undersøge, hvorvidt sagsøgerens argumenter vedrørende det anbringende, at der er tale om forskelsbehandling, kan tages til følge. Der henvises til, at den interne udvælgelsesprøve KOM/A/481 ikke krævede universitetseksamen og derfor heller ikke kunne stille krav om faglig erfaring efter universitetseksamen. Jeg er enig med Kommissionen i, at enhver udvælgelsesprøve må betragtes for sig og ikke kan sammenlignes med andre udvælgelsesprøver med andre formål og krav, når også henses til den i denne forbindelse bredt formulerede ordlyd af artikel 1 i bilag III. Den nævnte interne udvælgelsesprøve havde til formål at lade tjenestemænd, som havde fulgt et administrativt og økonomisk kursus inden for tjenestegrenene, forfremme til kategori A. De øvrige krav var tilpasset dette andet formål.
Hvad angår argumentet om, at man ved afgørelsen af, hvilke ansøgere der skulle have adgang til den pågældende generelle udvælgelsesprøve, ikke altid har respekteret kravet om, at den faglige erfaring var erhvervet i forbindelse med det angivne arbejdsområde, kan jeg ikke se, hvordan dette anbringende kan tages til følge, selv hvis dets rigtighed skulle være bevist under sagens behandling. En sådan mangel kan ikke fortolkes til fordel for sagsøgeren, ej heller kan den have givet anledning til nogen forskelsbehandling af ham.
Med hensyn til argumentet om, at ansøgere med mindre faglig erfaring, nemlig mindst to år, har fået adgang til udvælgelsesprøven, og sagsøgeren med flere år, nemlig de af ham anførte seks år, ikke har fået adgang, hvilket ifølge sagsøgeren er en tilsidesættelse af lighedsprincippet, bemærkes følgende.
For det første er der spørgsmålet, om sagsøgerens situation og de øvrige ansøgeres situation er sammenlignelige. Sagsøgeren har nemlig erhvervet sin faglige erfaring før sin universitetseksamen og de andre derimod efter, som det udtrykkeligt blev krævet i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Som tidligere bemærket har ansættelsesmyndighederne efter min mening kompetence til at stille dette krav således, som de anser det for rigtigt under hensyn til tjenestens interesse. De har åbenbart ikke villet ligestille faglig erfaring med en universitetsuddannelse. Derfor er der efter min mening — til forskel fra Newth-sagen — ikke tale om forskelsbehandling i den forstand, at lige eller ligeværdige tilfælde behandles ulige, henholdsvis at ulige tilfælde uden objektive grunde behandles lige.
I Newth-sagen kom Domstolen til det resultat, at anvendelse af en generel regel på et særligt tilfælde førte til tilsidesættelse af en højere retsnorm, i dette tilfælde princippet om ligebehandling. For at forhindre denne følge skulle den omtvistede bestemmelse ifølge
Domstolen ikke anvendes på det i det konkrete tilfælde afgørende punkt, nemlig bopælen. Dermed blev lovligheden af denne bestemmelse som sådan ikke anfægtet. Måske ville sagsøgeren have haft større chancer for at vinde sin sag, hvis han havde centreret sit søgsmål analogt om princippet om ligebehandling på sit eget konkrete tilfælde med udtrykkelig anerkendelse af de stillede krav og Kommissionens fortolkning af disse. Hele hans argumentation under den skriftlige og mundtlige behandling var imidlertid netop centreret om at anfægte disse krav og fortolkningen deraf.
Kommissionen kan i øvrigt gøre en ende på sagsøgerens urimelige situation ved i henhold til vedtægtens artikel 29 at afholde en intern udvælgelsesprøve, før den besætter en ledig stilling i den pågældende tjenestegren. Det står således på ingen måde fast, at sagsøgeren ved den fulgte fremgangsmåde faktisk på urimelig måde er blevet stillet ringere i sin karriere. Der kan i denne sag nødvendigvis ikke træffes afgørelse om spørgsmålet, om Kommissionen i påkommende tilfælde også er forpligtet til at afholde en sådan intern udvælgelsesprøve.
6.
Som konklusion er jeg kommet til det resultat, at sagsøgte bør frifindes. I betragtning af sagens omstændigheder mener jeg, at parterne i henhold til procesreglementets artikel 70 hver bør bære deres egne omkostninger.
(
1
) – Oversat fra nederlandsk.