61990CJ0038_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved to kendelser af 20. december 1989 og 5. april 1990, indgaaet til Domstolen henholdsvis den 12. februar og 15. maj 1990, har Crown Court, Maidstone, og Crown Court, Leeds, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af artikel 4, stk. 1 og 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1633/84 af 8. juni 1984 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende variabel praemie ved slagtning af faar og om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 2661/80 (EFT L 154, s. 27).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under sager, som anklagemyndigheden har anlagt mod et selskab, etableret i Det Forenede Kongerige, hvis virksomhed bestaar i udfoersel fra denne medlemsstat af faar og faarekoed, og mod selskabets direktoer, samt mod direktoeren for et andet selskab, ligeledes etableret i Det Forenede Kongerige, som driver samme form for erhvervsvirksomhed.
3 Det fremgaar af de sagsakter, som de nationale retsinstanser har tilstillet Domstolen, at de tiltalte i hovedsagerne af anklagemyndigheden tiltales for til britiske toldfunktionaerer at have fremlagt dokumenter, som indeholdt urigtige oplysninger med hensyn til vaegten af levende lam eller lammekroppe, som var eksporteret fra Det Forenede Kongerige til andre medlemsstater.
4 Det fremgaar af de nationale retsinstansers kendelser, at der i straffesagerne kun kan ske domfaeldelse af de tiltalte i hovedsagen, saafremt det bevises, at det britiske toldvaesen havde en lovbestemt forpligtelse til at kraeve fremlaeggelse af de erklaeringer, som viste sig at vaere urigtige.
5 De tiltalte har for de nationale retsinstanser nedlagt paastand om frifindelse. De har anfoert, at den relevante forordning i sagen, er forordning nr. 1633/84, hvis artikel 4, stk. 1 og 2, haevdes at vaere ugyldig, idet Kommissionen ved dens affattelse har overskredet den bemyndigelse, den blev tildelt ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980 om den faelles markedsordning for faare- og gedekoed (EFT L 183, s. 1), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 871/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 35).
6 Ved forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84, blev der oprettet en faelles markedsordning for faare- og gedekoed, som foreskrev flere forskellige former for stoette paa markedet. Denne faelles markedsordning er dog ufuldstaendig, idet den med hensyn til faarekoed indebar, at der ikke blev oprettet et enhedsmarked, men flere forskellige regionale markeder, og idet en af stoetteforanstaltningerne, her den variable praemie ved slagtning af faar, udelukkende gjaldt for producenter i omraade 5 (Det Forenede Kongerige).
7 Denne praemie kan ydes, naar markedsprisen ligger under 85% af basisprisen, og Kommissionen fastsaetter ugentligt praemiens stoerrelse. De dyr, som der er ydet praemie for, skal inden 21 dage efter deres foerste markedsfoering med henblik paa slagtning enten slagtes i omraade 5 eller udfoeres fra dette omraade. For at undgaa markedsforstyrrelser paa grund af anvendelsen af praemien ved slagtning bestemmer artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84, at Kommissionen traeffer de fornoedne foranstaltninger til sikring af, at der ved udfoersel fra omraade 5 af de produkter, for hvilke praemien er blevet ydet, opkraeves "et beloeb svarende til den faktisk ydede praemie". Dette beloeb benaevnes herefter "clawback-afgift".
8 Kommissionen udstedte i medfoer af naevnte artikel 9 forordning nr. 1633/84. Artikel 4, stk. 1, heri bestemmer, at det beloeb, der skal opkraeves ved udfoersel fra omraade 5 af produkter, for hvilke der er ydet en variabel praemie ved slagtning, skal vaere lig med den praemie, der er fastsat for den uge, hvori de paagaeldende produkter er udfoert. I henhold til artikel 4, stk. 2, er Det Forenede Kongerige forpligtet til at kraeve sikkerhedsstillelse, som skal daekke det beloeb, der skyldes i henhold til artiklens stk. 1, og som frigives__ saa snart dette beloeb er blevet betalt.
9 De tiltalte har for de nationale retsinstanser til stoette for deres paastande gjort gaeldende, at artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 er ugyldig, og at artikel 9, stk. 3, i naevnte forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84, udelukkende bemyndigede Kommissionen til at vedtage bestemmelser, der gjorde det muligt ved udfoersel at opkraeve noejagtigt det beloeb, der faktisk var udbetalt i praemie ved slagtning af hver enkelt dyr, saaledes at virkningen af praemien ved forsendelse fra omraade 5 af de produkter, som var omfattet af denne stoetteforanstaltning, kunne udlignes.
10 Ifoelge de tiltalte foreskriver artikel 4 i forordning nr. 1633/84 imidlertid opkraevning af et beloeb, der er forskelligt herfra, idet det heri bestemmes, at clawback-afgiften er lig med den praemie, der fastsaettes for den uge, hvori de paagaeldende produkter er udfoert. De tiltalte har til stoette herfor anfoert dels, at praemien ved slagtning, som Kommissionen fastsaetter ugentligt, udbetales efter den sats, der gaelder for den uge, hvorunder dyrets foerste markedsfoering finder sted, dels, at de dyr, for hvilke der er ydet praemie, skal slagtes eller udfoeres inden 21 dage fra deres markedsfoering med henblik paa slagtning. Dette indebaerer, at det beloeb, der opkraeves ved udfoersel, i almindelighed er forskelligt fra den faktisk ydede praemie.
11 Da Crown Court, Maidstone, og Crown Court, Leeds, fandt, at afgoerelsen i sagerne afhang af en vurdering af de paagaeldende faellesskabsbestemmelser, udsatte de sagerne og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 ugyldige som foelge af, at Kommissionen ved at udstede disse bestemmelser har overskredet sine befoejelser i henhold til artikel 9 i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, hvilke endelige eller midlertidige retsvirkninger har da forordningens ugyldige bestemmelser?
3) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, kan Det Forenede Kongerige da efter EF-retten anses for at vaere bemyndiget eller forpligtet til:
- at kraeve fremlaeggelse af dokumentation i forbindelse med eksporttransaktioner, som er paalagt afgifter i medfoer af ovennaevnte artikel 4 i forordning nr. 1633/84?
- at foretage retsforfoelgning for afgivelse af urigtige erklaeringer i en saadan dokumentation i tilfaelde, som det der foreligger for den nationale ret, hvor den nationale lovbestemmelse, der ligger til grund for tiltalen, forudsaetter, at der foreligger rettigheder eller pligter efter EF-retten?"
12 Ved Domstolens kendelse af 4. juni 1991 er sagerne C-38/90 og C-151/90 blevet forenet med henblik paa mundtlig forhandling og domsafsigelse.
13 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Foerste spoergsmaal
14 For at afgoere, om Kommissionen ved udstedelsen af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 har overholdt sin bemyndigelse i henhold til artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84, hvorefter Kommissionen traeffer de fornoedne foranstaltninger til sikring af, at der ved udfoersel fra Det Forenede Kongerige af de produkter, for hvilke der er blevet ydet en praemie ved slagtning, opkraeves "et beloeb svarende til den faktisk ydede praemie", maa der henses til formaalet med clawback-ordningen.
15 Domstolen har herom allerede fastslaaet (jf. dom af 15.9.1982, sag 106/81, Kind mod Kommissionen, Sml. s. 2885 og af 2.2.1988, sag 61/86, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 431), at selv om enhver opkraevning af en afgift ved udfoersel til en anden medlemsstat, uanset hvorledes afgiften betegnes, principielt er en hindring for de frie varebevaegelser paa det faelles marked, kan opkraevning af en saadan afgift dog vaere begrundet inden for rammerne af en markedsordning, der endnu ikke er udtryk for en fuldstaendig gennemfoerelse af et enhedsmarked, naar afgiften tilsigter at udligne virkningerne af bestaaende ulige vilkaar, der udspringer af den manglende fuldstaendige gennemfoerelse af den paagaeldende faelles markedsordning, med det formaal at skabe grundlag for, at produkter omfattet af denne kan udveksles paa lige vilkaar, og saaledes at der ikke sker nogen kunstig fordrejning af konkurrencen mellem producenter i forskellige omraader.
16 Det fremgaar saaledes af denne praksis, at den ufuldstaendige karakter af markedsordningen for faare- og gedekoed, som navnlig skyldes, at en af stoetteforanstaltningerne, her den variable praemie ved slagtning, udelukkende ydes producenter i et bestemt omraade, hvis konkurrencemaessige stilling herved forbedres, kan begrunde korrektionsmekanismer med henblik paa at genoprette den konkurrencemaessige ligestilling mellem producenterne i alle omraaderne, bl.a. ved opkraevning af en clawback-afgift ved udfoersel fra det paagaeldende omraade af produkter, for hvilke der er ydet praemie.
17 Opkraevningen af clawback-afgiften maa derfor gennemfoeres saaledes, at den udligner virkningen af praemien ved udfoersel fra det paagaeldende omraade af produkter, som er blevet begunstiget af denne stoetteforanstaltning, og saaledes, at ordningen ikke medfoerer en fordel for producenterne i dette omraade, hvilket ville vaere tilfaeldet, saafremt den opkraevede clawback-afgift var lavere end den ydede praemie, og saaledes, at deres konkurrencemaessige stilling ikke paavirkes, hvilket ville vaere tilfaeldet, saafremt clawback-afgiften oversteg praemien.
18 Heraf foelger, at clawback-afgiften kun kan anses for ikke at udgoere en afgift med tilsvarende virkning som told, og den variable praemie ved slagtning kun kan anses for ikke at udgoere en eksportpraemie, saafremt formaalet med clawback-afgiften er noejagtigt at udligne virkningerne af den variable praemie ved slagtning, saaledes at produkterne fra det omraade, hvor praemien er blevet ydet, kan udfoeres til de oevrige medlemsstater uden at forstyrre deres markeder. Artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84, maa derfor forstaas saaledes, at den skal sikre, at der ved udfoersel af produkter, for hvilke der er ydet praemie ved slagtning, sker opkraevning af et beloeb, der noejagtigt er det samme som det, der er ydet i praemie.
19 Den af Kommissionen i forordning nr. 1633/84 indfoerte ordning, hvorefter praemie ved slagtning ydes efter den sats, der gaelder for den uge, hvorunder dyrets foerste markedsfoering finder sted, mens de faar, for hvilke der er ydet praemie, skal vaere udfoert inden 21 dage fra deres foerste markedsfoering, og hvorefter den opkraevede clawback-afgift er lig med den praemie, der er fastsat for den uge, hvorunder udfoersel finder sted, foerer til en situation, hvor stoerrelsen af clawback-afgiften normalt er forskellig fra praemiebeloebet, naar dyrets foerste markedsfoering og dets udfoersel ikke finder sted i samme uge.
20 Herefter er artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1633/84 ugyldig, idet bestemmelsen hjemler ret til at opkraeve en clawback-afgift, som i de fleste tilfaelde ikke noejagtigt svarer til den faktisk ydede praemie ved slagtning. Kommissionen maa derfor ved udstedelsen af bestemmelsen anses for at have overskredet de befoejelser, den blev tildelt ved artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84. Artikel 4, stk. 2, er ogsaa ugyldig, for saa vidt der i henhold hertil skal stilles en sikkerhed, som daekker det beloeb, der skyldes i henhold til artikel 4, stk. 1.
21 De praktiske vanskeligheder, som ifoelge Kommissionen og Det Forenede Kongeriges regering skulle vaere til hinder for en gennemfoerelse af en clawback-ordning, hvorved praemien og clawback-afgiften er noejagtig ens, kan ikke aendre denne konstatering.
22 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at det foerste spoergsmaal fra Crown Court, Maidstone, og Crown Court, Leeds, maa besvares med, at artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1633/84 er ugyldig, idet Kommissionen ved heri at have fastsat opkraevning af en clawback-afgift, hvis stoerrelse i de fleste tilfaelde ikke noejagtigt svarer til den faktisk ydede praemie ved slagtning, har overskredet de befoejelser, den blev tildelt ved artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84. Artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1633/84 er derfor ogsaa ugyldig, for saa vidt den bestemmer, at der skal stilles sikkerhed for, at det i henhold til stk. 1 skyldige beloeb opkraeves.
Andet spoergsmaal
23 Med hensyn til virkningerne af ugyldigheden af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 bemaerkes generelt, at det er fast praksis (jf. f.eks. dom af 15.10.1980, sag 4/79, Providence agricole de la Champagne, Sml. s. 2823, af 27.2.1985, sag 112/83, Produits de maïs, Sml. s. 719, og af 15.1.1986, sag 41/84, Pinna, Sml. s. 1), at naar tvingende retssikkerhedsmaessige hensyn begrunder det, har Domstolen i medfoer af traktatens artikel 174, stk. 2, der finder analog anvendelse ogsaa i forbindelse med en praejudiciel forelaeggelse i medfoer af traktatens artikel 177 vedroerende gyldigheden af retsakter fra Faellesskabets institutioner, et skoen med hensyn til at afgoere i hver enkelt, konkret sag, hvilke af den annullerede forordnings virkninger, der skal betragtes som bestaaende.
24 I overensstemmelse med denne praksis (jf. dom af 15.10.1980, Providence agricole de la Champagne og af 15.1.1986, Pinna, begge naevnt ovenfor) har Domstolen udnyttet muligheden for tidsmaessigt at begraense retsvirkningerne af en dom om faellesskabsbestemmelsers ugyldighed, naar tvingende retssikkerhedsmaessige hensyn vedroerende alle de i sagerne foreliggende interesser var til hinder for at anfaegte opkraevning eller betaling af beloeb, der havde fundet sted paa grundlag af naevnte bestemmelser, i tidsrummet inden dommens afsigelse.
25 I de tilfaelde, hvor Domstolen har udnyttet denne mulighed, har den desuden fastslaaet (jf. dom af 27.2.1985, Produits de maïs, og af 15.1.1986, Pinna, begge naevnt ovenfor), at det tilkommer den at traeffe afgoerelse om, hvorvidt denne tidsmaessige begraensning af dommens retsvirkninger alligevel ikke skal kunne goeres gaeldende over for dem, der har anlagt den paagaeldende sag ved den nationale ret, eller over for enhver anden erhvervsdrivende, som foer dommen om retsaktens ugyldighed har truffet tilsvarende skridt, eller hvorvidt det ogsaa i forhold til erhvervsdrivende, der i tide har taget initiativ til at beskytte deres rettigheder, maa anses for rimeligt, at dommen om retsaktens ugyldighed kun faar virkninger for fremtidige forhold,
26 Vedroerende det konkrete spoergsmaal, som de nationale retsinstanser har forelagt, bemaerkes foerst, at selv om hovedsagerne ikke vedroerer krav om tilbagebetaling af clawback-afgifter, som overstiger de tilsvarende praemier, men de tiltalte alene har rejst problemet om gyldigheden af opkraevningsordningen for clawback-afgiften ved de nationale retsinstanser til stoette for deres paastand om frifindelse, rejser den fastslaaede ugyldighed af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 dog tvivl om de allerede betalte clawback-afgifter og paavirker derfor hele opkraevningsordningen for denne afgift.
27 Det maa dernaest fastslaas, at hvis naervaerende dom om ugyldighed af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 kunne paaberaabes til stoette for krav vedroerende opkraevning af clawback-afgiften i tidsrummet inden dommens afsigelse, ville det have betydelige oekonomiske konsekvenser og medfoere betydelige organisatoriske vanskeligheder som foelge af anfaegtelsen af for laengst afsluttede opgoerelser, og noedvendigheden af paa ny at beregne clawback-afgiften for saa vidt angaar tidligere transaktioner.
28 Herefter er tvingende retssikkerhedsmaessige hensyn til hinder for, at retsstillinger, som har udtoemt deres retsvirkninger i fortiden, i disse sager kan anfaegtes.
29 Dette princip kan dog ikke goeres gaeldende over for erhvervsdrivende eller deres retssuccessorer, som i rette tid har indtalt deres rettigheder.
30 De nationale retsinstansers andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at retsundergivne ikke kan stoette ret paa den fastslaaede ugyldighed af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 for saa vidt angaar tidsrummet inden afsigelsen af denne dom, medmindre der er tale om erhvervsdrivende eller deres retssuccessorer, som inden dette tidspunkt har anlagt retssag eller indgivet en efter gaeldende national lovgivning hermed ligestillet klage.
Tredje spoergsmaal
31 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal maa det foerst fastslaas, at eftersom artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80, som aendret ved forordning nr. 871/84, indeholder saavel princippet om opkraevning af en clawback-afgift ved udfoersel fra omraade 5 af produkter, for hvilke der er ydet en praemie ved slagtning, som angivelsen af dennes stoerrelse, er det alene gennemfoerelsesbestemmelserne til denne bestemmelse, der i henhold til artikel 9, stk. 4, i forordningerne skal udstedes af Kommissionen.
32 Det bemaerkes dernaest, at artikel 5 i forordning nr. 1633/84, som indeholder gennemfoerelsesbestemmelserne mht. den variable praemie for slagtning af faar, bestemmer foelgende:
"1. Det Forenede Kongerige traeffer de fornoedne foranstaltninger for at sikre overholdelsen af naervaerende forordning.
2. Det Forenede Kongerige traeffer om noedvendigt de fornoedne foranstaltninger for at inddrive et beloeb svarende til den praemie, der er udbetalt.
3. De ansvarlige myndigheder i Det Forenede Kongerige traeffer de fornoedne foranstaltninger for at sikre, at anvendelsen af den variable praemie ikke giver anledning til ulovlige varebevaegelser og til fordrejninger i handelen mellem de to omraader, som denne medlemsstat bestaar af.
Specielt skal Det Forenede Kongeriges ansvarlige myndigheder paalaegge de implicerede parter pligt til at give organer, som myndighederne udpeger med henblik herpaa, oplysning om, hvilke af de i artikel 1, litra a) og c), i forordning (EOEF) nr. 1837/80 omhandlede produkter, og hvor store maengder heraf, der skal sendes fra det omraade, hvor praemien ydes, til et andet omraade, hvad enten denne transport sker direkte eller gennem et andet omraade eller et tredjeland."
33 Endelig bemaerkes, at artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84, som kendes ugyldig ved naervaerende dom, alene vedroerer Kommissionens gennemfoerelsesbestemmelser med henblik paa fastsaettelse af clawback-afgiften samt tilvejebringelse af sikkerhedsstillelse med henblik paa daekning af betaling af clawback-afgiften, beregnet i henhold til bestemmelsen.
34 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at ugyldigheden af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84 ikke paavirker princippet om opkraevning af clawback-afgiften og derfor heller ikke fritager Det Forenede Kongerige for forpligtelsen til at sikre, at de gyldige bestemmelser i forordning nr. 1633/84, som skal goere denne opkraevning mulig, overholdes. Det Forenede Kongerige er derfor bl.a. forpligtet til at kraeve, at eksportoerer af faar og/eller faarekoed tilstiller de nationale myndigheder saadanne oplysninger, som straffesagerne for de nationale retsinstanser vedroerer, og til at sikre, at disse oplysninger er korrekte.
35 Herefter maa de nationale retsinstansers tredje spoergsmaal besvares med, at Det Forenede Kongerige ifoelge faellesskabsretten er forpligtet til at kraeve fremlaeggelse af dokumenter vedroerende udfoersel af faar eller faarekoed, som er undergivet clawback-afgiften, og til at ivaerksaette effektive sanktioner mod erhvervsdrivende, som i saadanne dokumenter afgiver urigtige erklaeringer.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
36 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Crown Court, Maidstone, og Crown Court, Leeds, ved kendelser af henholdsvis 20. december 1989 og 5. april 1990, for ret:
1) Artikel 4, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1633/84 af 8. juni 1984 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende variabel praemie ved slagtning af faar og om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 2661/80 er ugyldig, idet Kommissionen ved heri at have fastsat opkraevning af en clawback-afgift, hvis stoerrelse i de fleste tilfaelde ikke noejagtigt svarer til den faktisk ydede praemie ved slagtning, har overskredet de befoejelser, den blev tildelt ved artikel 9, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980 om den faelles markedsordning for faare- og gedekoed, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 871/84 af 31. marts 1984. Artikel 4, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1633/84 er derfor ogsaa ugyldig, for saa vidt den bestemmer, at der skal stilles sikkerhed for, at det i henhold til stk. 1, skyldige beloeb opkraeves.
2) Retsundergivne kan ikke stoette ret paa den fastslaaede ugyldighed af artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning (EOEF) nr. 1633/84, for saa vidt angaar tidsrummet inden afsigelsen af denne dom, medmindre der er tale om erhvervsdrivende eller deres retssuccessorer, som inden dette tidspunkt har anlagt retssag eller indgivet en efter gaeldende national lovgivning hermed ligestillet klage.
3) Det Forenede Kongerige er ifoelge faellesskabsretten forpligtet til at kraeve fremlaeggelse af dokumenter vedroerende udfoersel af faar eller faarekoed, som er undergivet clawback-afgiften, og til at ivaerksaette effektive sanktioner mod erhvervsdrivende, som i saadanne dokumenter afgiver urigtige erklaeringer.