62022CJ0358
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2023. gada 9. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Regula (EEK) Nr. 2913/92 – Kopienas Muitas kodekss – 195. pants – 217. panta 1. punkts – 221. panta 1. punkts – Kopējais muitas tarifs – Muitas parāda parādnieka galvinieka saistības – Muitas parāda paziņošanas kārtība – Šim parādam, kas nav pienācīgi paziņots muitas parāda parādniekam, atbilstoši nodokļi – Solidāri atbildīgam galviniekam maksājams muitas parāds
Lietā C‑358/22
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Francija) iesniegusi ar 2022. gada 25. maija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2022. gada 1. jūnijā, tiesvedībā
Bolloré logistics SA
pret
Direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen,
Recette régionale des douanes et droits indirects de Caen,
Bolloré Ports de Cherbourg SAS,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], tiesneši F. Biltšens [F. Biltgen] un J. Pasers [J. Passer] (referents),
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Bolloré logistics SA vārdā – H. Farge, H. Hazan un C. Waquet, advokātes,
–
Francijas valdības vārdā – G. Bain un J.‑L. Carré, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – F. Clotuche‑Duvieusart un M. Salyková, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 (2005. gada 13. aprīlis) (OV 2005, L 117, 13. lpp.) (turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”), 195., 217. un 221. panta interpretāciju.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Bolloré Logistics SA un direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen (Kānas Starpreģionālā muitas un netiešo nodokļu pārvalde, Francija) un recette régionale des douanes et droits indirects de Caen (Kānas Muitas un netiešo nodokļu reģionālais dienests, Francija) (turpmāk tekstā kopā – “muitas dienests”), kā arī Bolloré Ports de Cherbourg SAS (turpmāk tekstā – “BPC”) par muitas nodokļa samaksu, kuru prasītāja pamatlietā tika aicināta nodrošināt kā BPC galvinieks.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Muitas kodekss tika atcelts ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp., labojums – OV 2013, L 287, 90. lpp.). Tomēr atbilstoši šīs regulas 286. panta 2. punktam, to lasot kopā ar tās 288. panta 2. punktu, Muitas kodekss bija piemērojams līdz 2016. gada 30. aprīlim.
4
Muitas kodeksa 4. pantā ir noteikts:
“Šajā Kodeksā terminiem ir šāda nozīme:
[..]
9.
“Muitas parāds” nozīmē personas pienākumu samaksāt ievedmuitas nodokļu summu (izvedmuitas parāds) vai izvedmuitas nodokļu summu (izvedmuitas parāds), kas piemērojams atsevišķām precēm saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem.
[..]
12.
“Parādnieks” nozīmē jebkuru personu, kam ir saistība samaksāt muitas parādu.
[..]”
5
Muitas kodeksa 88. pantā ir paredzēts:
“Muitas dienesti var noteikt, ka nosacījums neuzlikšanas pasākumu piemērošanai precēm ir nodrošinājums iespējamā muitas parāda segšanai, kas var rasties attiecībā uz šīm precēm.
Īpaši nodrošinājuma došanas noteikumi var tikt noteikti attiecībā uz konkrētu neuzlikšanas pasākumu.”
6
Muitas kodeksa 104. pantā ir noteikts:
“Nepārkāpjot 88. pantu, muitas dienesti var prasīt no noliktavas turētāja galvojumu 101. pantā minēto pienākumu izpildei.”
7
Muitas kodeksa 189. pantā ir paredzēts:
“1.   Ja saskaņā ar muitas noteikumiem muitas dienesti pieprasa dot nodrošinājumu muitas parāda samaksai, šādu nodrošinājumu sagādā persona, kas ir vai var kļūt atbildīga par šādu parādu.
[..]
3.   Muitas dienesti var atļaut, ka nodrošinājumu dod cita persona, nevis tā, no kuras nodrošinājums tiek prasīts.
[..]”
8
Muitas kodeksa 190. pantā ir noteikts:
“1.   Ja muitas noteikumos paredzēts, ka nodrošinājuma iesniegšana nav obligāta, šādu nodrošinājumu pēc sava ieskata pieprasa muitas dienesti, ja tiem nav pārliecības, ka muitas parāds, kas radies vai var rasties, tiks samaksāts noteiktajā termiņā.
[..]”
9
Muitas kodeksa 193. pantā ir paredzēts:
“Nodrošinājumu var dot:
–
vai nu ar skaidras naudas iemaksu,
–
vai ar galvojumu.”
10
Atbilstoši Muitas kodeksa 195. pantam:
“Galvinieks rakstveidā uzņemas saistību solidāri ar parādnieku un atsevišķi samaksāt nodrošināto maksājamo muitas parāda summu.
[..]”
11
Muitas kodeksa 217. panta 1. punkta pirmajā daļā, kas ietilpst Muitas kodeksa VII sadaļas 3. nodaļas “Muitas parāda summas samaksa” 1. iedaļā “Muitas nodokļa summas iegrāmatošana un paziņošana parādniekam” ir noteikts:
“Ikvienu muitas parāda rezultātā radušos ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, turpmāk sauktu “nodokļa summa”, muitas dienesti aprēķina, tiklīdz to rīcībā ir nepieciešamie dati, un ieraksta uzskaites dokumentos vai jebkurā citā līdzvērtīgā dokumentā (iegrāmatošana).”
12
Muitas kodeksa 221. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Muitas nodokļa summu, tiklīdz tā iegrāmatota, dara zināmu parādniekam saskaņā ar attiecīgajām procedūrām.”
Francijas tiesības
13
Francijas code des douanes (Muitas kodekss) II sadaļas “Muitas dienesta struktūra un darbība” V nodaļā “Procedūra pirms lēmuma pieņemšanas: tiesības tikt uzklausītam” ietilpst 67.A –67.D pants.
14
Francijas Muitas kodeksa 67.A pantā, redakcijā, kas izriet no 2009. gada 30. decembra likuma Nr. 2009‑1674 (2009. gada 31. decembraJORF Nr. 303, teksts Nr. 2) 25. panta, ir noteikts:
“Ievērojot 67.B panta noteikumus, pirms jebkura lēmuma, ko pieņem saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksu un tā īstenošanas noteikumiem, ja tas ir nelabvēlīgs vai ja ar to paziņo par muitas parādu, kā tas definēts [Muitas kodeksa] 4. panta 9. punktā, ir jānosūta vai jāizsniedz attiecīgajai personai dokuments, kurā muitas dienests dara zināmu paredzēto lēmumu, tā pamatojumu, atsauci uz dokumentiem un informāciju, ar kuru tas tiks pamatots, un iespēju attiecīgajai personai trīsdesmit dienu laikā pēc paziņojuma vai šī dokumenta izsniegšanas iesniegt savus apsvērumus.”
15
Francijas Muitas kodeksa, redakcijā, kas izriet no likuma Nr. 2009‑1674, 67.D panta e) punktā ir paredzēts:
“Šī nodaļa neattiecas uz:
[..]
e)
nodokļu kontroles lēmumiem, kas paziņoti atbilstoši šī kodeksa 345. pantam termiņā nenomaksāto parādu atgūšanai, izņemot parādus, kas konstatēti šajā kodeksā paredzēta pārkāpuma rezultātā.”
16
Francijas Muitas kodeksa 345. pantā, redakcijā, kas izriet no 2002. gada 30. decembra likuma Nr. 2002‑1576 par finanšu grozījumiem 2002. gadam (2002. gada 31. decembraJORF Nr. 304, teksts Nr. 2) 44. panta, ir noteikts:
“Par muitas dienesta konstatētajiem un atgūstamiem jebkāda veida parādiem pieņem nodokļu kontroles lēmumu, vajadzības gadījumā vēršoties tiesā.
[..]”
17
Francijas Muitas kodeksa 405. pantā, redakcijā, kas izriet no Nr. 2002‑1576 44. panta, ir noteikts:
“Galviniekiem tāpat kā galvenajiem parādniekiem ir pienākums maksāt nodokļus un nodevas, naudas sodus un citas summas, kas jāmaksā nodokļu maksātājiem, par kuriem tie snieguši galvojumu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
18
Sabiedrība Alpha Commodities2011. gada 25. augustā importēja un Šerbūras [Cherbourg] ostā (Francija) izkrāva 46000 tonnas Austrālijas sāls. Gaidot šo preču reeksportu, tā noslēdza glabājuma līgumu ar BPC, kas ir pārvadātājs un loģistikas operators.
19
2011. gada 21. oktobrīBPC noslēdza pagaidu izmantošanas vienošanos ar Šerbūras ostu par šo glabāšanu. Šī pagaidu izmantošanas vienošanās vairākkārt tika pagarināta un palika spēkā līdz 2015. gada 30. jūnijam.
20
2011. gada 8. decembrīBPC saņēma no muitas dienesta procedūras glabāšanai muitas noliktavā atļauju, kas ļauj neuzlikt muitas nodokļus un nodokļus, uz pagaidu izmantošanas vienošanās darbības laiku. 2011. gada 9. decembrīBPC nodeva preces muitas noliktavas procedūrai.
21
2016. gada 8. februārī muitas dienests, uzskatot, ka BPC vairs nav spēkā esošas pagaidu izmantošanas vienošanās, informēja šo sabiedrību, ka procedūras glabāšanai muitas noliktavā atļauja tiek nekavējoties atcelta un ka tas ir iecerējis tai paziņot muitas parādu, kas izriet no minētās procedūras spēkā neesamības.
22
2016. gada 9. martā muitas dienests informēja BPC par galīgo lēmumu, ar ko konstatēts muitas parāds, kā arī par maksājuma paziņojumu.
23
2016. gada 21. martā muitas dienests iegrāmatoja šo parādu un nosūtīja BPC nodokļu kontroles lēmumu (turpmāk tekstā – “NKL”) par summu 454807 EUR, no kuriem 104265 EUR bija par muitas nodokļiem un 350542 EUR – par pievienotās vērtības nodokli (PVN).
24
2016. gada 21. martā un 21. jūnijā šis dienests informēja prasītāju pamatlietā kā BPC galvinieku par diviem NKL par kopējo summu 104265 EUR, kas atbilst nodrošinātajiem muitas nodokļiem.
25
Ar 2018. gada 1. oktobra spriedumu tribunal de grande instance de Caen (Kānas Vispārējā pirmās instances tiesa, Francija) noraidīja BPC un prasītājas pamatlietā pieteikumus atcelt gan attiecībā uz tām izdotos NKL, gan muitas dienesta paziņotos noraidošos lēmumus par to apstrīdētajiem NKL.
26
Ar 2019. gada 10. septembra spriedumu cour d’appel de Caen (Kānas apelācijas tiesa, Francija), daļēji atceļot šo spriedumu attiecībā uz BPC, atcēla tai 2016. gada 21. martā paziņoto NKL un noraidīja visas muitas dienesta prasības pret šo sabiedrību. Šī tiesa tostarp atgādināja, ka atbilstoši Muitas kodeksa 217. un 221. pantam un Francijas muitas kodeksa 345. pantam nodokļa summas paziņošanai, lai tā būtu likumīga, ir jānotiek pirms summas iegrāmatošanas un ka, lai to varētu samaksāt, izmantojot NKL, nodokļiem jābūt pienācīgi paziņotiem muitas parāda parādniekam, un tas nozīmē, ka tie ir tikuši konstatēti. Tā kā šajā gadījumā tas tā nebija, nodokļu paziņošana BPC nebija notikusi pienācīgi.
27
Attiecībā uz prasītāju pamatlietā cour d’appel de Caen (Kānas apelācijas tiesa) ar šo pašu spriedumu apstiprināja spriedumu, ar ko tai piespriests samaksāt muitas dienestam saistībā ar tās galvinieka saistībām no BPC pieprasītos muitas nodokļus. Šī tiesa uzskata, ka nedz Muitas kodeksa 221. pants, nedz Francijas Muitas kodeksa 67.A pants nav piemērojams galviniekam, bet gan tikai muitas parāda parādniekam.
28
Iesniedzējtiesa, Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Francija), norāda, ka datumā, kad prasītājai pamatlietā tika paziņoti NKL, attiecīgie nodokļi jau bija iegrāmatoti Muitas kodeksa 217. panta izpratnē, taču tie nebija pienācīgi paziņoti muitas parāda parādniecei BPC šī kodeksa 221. panta izpratnē. Tā uzsver, ka tādējādi runa ir par “muitas parāda maksājamības” jēdzienu un jautā, vai nodokļu nepienācīga paziņošana parādniekam, ja nav iepriekšējas iegrāmatošanas, kas aizliedz to atgūšanu no šī parādnieka, nav iebilde, kas ir personiski saistīta ar parādnieku, uz kuru galvinieks nevar atsaukties, vai arī muitas parāds attiecībā uz galvinieku ir maksājams tikai tad, ja tas ir maksājams attiecībā uz parādnieku.
29
Turklāt Cour de cassation (Kasācijas tiesa) vēlas noskaidrot, vai tas, ka saskaņā ar Francijas Muitas kodeksa 67.D pantu pirms NKL paziņošanas saskaņā ar šī kodeksa 345. pantu nenotiek sacīkstes posms, neapdraud galvinieka tiesības uz aizstāvību.
30
Šajos apstākļos iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Muitas kodeksa 195., 217. un 221. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas dienests nevar prasīt solidārajam galviniekam samaksāt muitas parādu, ja nodokļi nav parādniekam pienācīgi darīti zināmi?
2)
a)
Vai tiesību uz aizstāvību, it īpaši tiesību iesniegt apsvērumus pirms jebkura akta, kas nelabvēlīgi ietekmē personu, ievērošana, kas ir Savienības tiesību pamatprincips, nozīmē, ka gadījumā, ja parādnieks nesamaksā muitas parādu noteiktajā termiņā un parāda piedziņa tiek vērsta pret galvinieku, muitas dienestam ir iepriekš jādod galviniekam iespēja noderīgi paust savu viedokli par apstākļiem, uz kuriem tas plāno balstīt savu lēmumu par parāda piedziņu?
b)
Vai fakts, ka muitas parāda parādniekam pašam tika dota iespēja paust savu viedokli pirms nodokļu paziņošanas, ietekmē atbildi uz otrā jautājuma a) daļu?
c)
Ja atbilde uz otrā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, pirms kura no lēmumiem, kas nelabvēlīgi ietekmē galvinieku, ir jānotiek pušu uzklausīšanai: pirms muitas dienesta lēmuma iegrāmatot nodokļus un darīt tos zināmus muitas parāda parādniekam, vai pirms lēmuma piedzīt maksājumu no galvinieka?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
31
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Muitas kodeksa 195. pants, 217. panta 1. punkts un 221. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas dienesti nevar prasīt no minētajā 195. pantā norādītā galvinieka muitas parāda samaksu, ja parādniekam nav tikusi pienācīgi paziņota nodokļa summa.
32
Vispirms jāatgādina, ka no Muitas kodeksa 221. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka “iegrāmatošanai”, kas saskaņā ar minētā kodeksa 217. panta 1. punktu ietver muitas dienestu veiktu nodokļa summas ierakstīšanu uzskaites dokumentos vai jebkurā citā līdzvērtīgā dokumentā, obligāti ir jānotiek pirms ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas paziņošanas parādniekam (spriedums, 2010. gada 28. janvāris, Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08, EU:C:2010:43, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
Proti, Tiesa ir nospriedusi, ka šāda iegrāmatošanas un nodokļa summas paziņošanas darbību hronoloģiska norise, kas ietverta jau paša Muitas kodeksa VII sadaļas 3. nodaļas 1. iedaļā ar nosaukumu “Muitas nodokļa summas iegrāmatošana un paziņošana parādniekam”, ir jāievēro, lai neradītu nevienlīdzīgu attieksmi pret maksātājiem un turklāt netraucētu arī Muitas savienības harmonisku darbību (spriedums, 2010. gada 28. janvāris, Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08, EU:C:2010:43, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
34
Tiesa no tā secināja, ka Muitas kodeksa 221. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas dienestu paziņošanu parādniekam par maksājamo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu saskaņā ar attiecīgajām procedūrām var likumīgi veikt tikai tad, ja minētie dienesti šo nodokļa summu iepriekš ir iegrāmatojuši (spriedums, 2010. gada 28. janvāris, Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08, EU:C:2010:43, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
No minētā izriet, ka, ja nodokļa summa netika pienācīgi paziņota parādniekam, jo nav notikusi iepriekšēja iegrāmatošana_– gadījums, kas atbilst faktiem pamatlietā, jo no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmu izriet, ka iegrāmatošana ir notikusi pēc nodokļa summas paziņošanas BPC –, nodokļu parāds nekļūst maksājams attiecībā uz parādnieku.
36
Tieši šī iemesla dēļ, kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, muitas dienestam pamatlietā tikai noraidītas visas tā pret BPC vērstās prasības.
37
Turpinājumā, attiecībā uz jautājumu, vai muitas parāda, kas nav maksājams attiecībā uz parādnieku, samaksu tomēr var prasīt no galvinieka, pirmām kārtām, jānorāda, ka, lai gan Savienības tiesības neregulē galvojuma līgumu, Tiesa konstatēja, ka tikai tad, ja ir parāds, kas jāmaksā parādniekam, kreditors var aicināt minēto parādnieka galvinieku to segt.
38
Proti, Tiesa būtībā norādīja, ka atbilstoši vispārējiem principiem, kas izriet no dalībvalstu tiesību sistēmām, galvojuma līgums ir trīspusējs darījums, ar kuru galvinieks apņemas kreditoram izpildīt parādnieka uzņemtās saistības gadījumā, ja parādnieks tās neizpilda pats (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 15. maijs, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, 27. punkts).
39
Tiesa norādīja, ka šāds līgums rada jaunas saistības, proti, galviniekam nodrošināt parādnieka galvenās saistības izpildi un ka galvinieks nestājas parādnieka vietā, bet tikai galvo par parādnieka parāda samaksu atbilstoši galvojuma līgumā precizētajiem vai tiesību aktā paredzētajiem nosacījumiem (spriedums, 2003. gada 15. maijs, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, 28. punkts).
40
Šādi radītām saistībām ir papildu raksturs tādā ziņā, ka, pirmkārt, kreditors var vērsties pret galvinieku tikai tad, ja parāds, par kuru ir galvots, ir maksājams, un, otrkārt, galvinieka saistības nedrīkst būt plašākas par parādnieka saistībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 15. maijs, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Vēl nesen Tiesa atkārtoti uzsvēra, ka galvojuma līgums ir no līguma, kas saista kreditoru ar parādnieku, atšķirīgs līgums, ar kuru galvinieka, kurš šajās pēdējās minētajās līgumattiecībās ir trešā persona, uzdevums ir nodrošināt kreditoram to summu samaksu, ko parādnieks var būt tam parādā atbilstoši saistībām, kuras ir nodrošinātas ar galvojumu, un ko veido parāds, kas parādniekam ir jāsamaksā kreditoram (spriedums, 2021. gada 2. septembris, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, 58. punkts).
42
Otrām kārtām, ir jāatgādina, ka, ievērojot konsekvenci ar Tiesas veiktajiem konstatējumiem par galvojuma līgumu, Muitas kodeksa 195. pantā ir norādīts, ka galvinieks rakstveidā uzņemas saistību solidāri ar parādnieku un atsevišķi samaksāt nodrošināto “maksājamo” muitas parāda summu.
43
No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, pirmkārt, ka attiecībā uz parādnieku muitas parāds nav maksājams, ja muitas nodokļa summa pirms tam nav tikusi iegrāmatota, un tādā gadījumā šīs summas paziņošana minētajam parādniekam nav veikta pienācīgi, un, otrkārt, ka galviniekam nav jānodrošina minētā parāda samaksa, ja tas nav kļuvis maksājams attiecībā uz parādnieku.
44
Šajos apstākļos uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 195. pants, 217. panta 1. punkts un 221. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas dienesti nevar prasīt muitas parāda samaksu no minētajā 195. pantā norādītā galvinieka, ja parādniekam nav tikusi pienācīgi paziņota nodokļa summa.
Par otro jautājumu
45
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu un to, ka atbilstoši iesniedzējtiesas nolēmumam ir galīgi noraidītas visas muitas dienesta prasības pret BPC un ka šī sabiedrība tādējādi nav kavējusi nevienu muitas parāda maksājumu, ko šis dienests varētu mēģināt atgūt no prasītājas pamatlietā kā galvinieka, otrais jautājums dažādos tā aspektos šķiet acīmredzami hipotētisks. Tiesai nav jālemj par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību normas interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu vai izvirzītā problēma ir hipotētiska (spriedums, 2023. gada 19. janvāris, Unilever Italia Mkt. Operations, C‑680/20, EU:C:2023:33, 19. punkts un tajā minētā judikatūra). No tā izriet, ka otrais jautājums ir nepieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
46
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 (2005. gada 13. aprīlis), 195. pants, 217. panta 1. punkts un 221. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
muitas dienesti nevar prasīt muitas parāda samaksu no minētajā 195. pantā norādītā galvinieka, ja parādniekam nav tikusi pienācīgi paziņota nodokļa summa.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.