62024CJ0554
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2026. gada 22. janvārī (
*1
)
Apelācija – LESD 259., 260. un 279. pants – Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojuma, ar kuru noteikti pagaidu pasākumi, izpilde, ko veic dalībvalsts – Dienas kavējuma naudas piespriešana līdz rīkojuma izpildei – Tādu pasākumu neveikšana, kuri nepieciešami rīkojuma izpildei, un kavējuma naudas nesamaksāšana – Lietas pēc būtības izslēgšana no reģistra – Ar nesamaksāto kavējuma naudu saistīto prasījumu piedziņa ieskaita veidā – Atcelšanas prasība
Lietā C‑554/24 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2024. gada 14. augustā iesniegusi
Polijas Republika, ko pārstāv B. Majczyna, pārstāvis,
prasītāja,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Komisija, ko pārstāv J. Estrada de Solà, K. Herrmann un O. Verheecke, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] (referents), tiesneši I. Ziemele, A. Kumins [A. Kumin], S. Žervazonī [S. Gervasoni] un M. Bošnjaks [M. Bošnjak],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 10. jūlija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Polijas Republika lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 29. maija spriedumu Polija/Komisija (T‑200/22 un T‑314/22, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2024:329), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja tās prasības par Eiropas Komisijas 2022. gada 7. un 8. februāra, 2022. gada 16. un 31. marta, kā arī 2022. gada 16. maija lēmumiem (turpmāk tekstā abi kopā – “apstrīdētie lēmumi”), ar kuriem Komisija ieskaita veidā atguva summas, kas Polijas Republikai bija jāmaksā kā dienas kavējuma nauda, kuru Tiesas priekšsēdētāja vietniece bija noteikusi 2021. gada 20. septembra rīkojumā Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, turpmāk tekstā – “2021. gada 20. septembra rīkojums”, EU:C:2021:752), un, otrkārt, atcelt apstrīdētos lēmumus.
Atbilstošās tiesību normas
LESD
2
LESD 259. pantā noteikts:
“Dalībvalsts, kas uzskata, ka cita dalībvalsts nav izpildījusi kādu Līgumos paredzētu pienākumu, var griezties Eiropas Savienības Tiesā.
Pirms dalībvalsts griežas Tiesā sakarā ar citas dalībvalsts iespējamu Līgumos paredzēta pienākuma pārkāpumu, tai jāgriežas Komisijā.
Komisija sniedz argumentētu atzinumu, vispirms dodot visām iesaistītajām valstīm iespēju gan mutiski, gan rakstiski izteikt viedokli un apsvērumus par otras puses viedokli.
Ja Komisija nav sniegusi atzinumu trijos mēnešos pēc dienas, kad tai nodots attiecīgais jautājums, atzinuma trūkums neliedz griezties Tiesā.”
3
LESD 260. pantā paredzēts:
“1.   Ja Eiropas Savienības Tiesa konstatē, ka dalībvalsts nav izpildījusi kādu Līgumos paredzētu pienākumu, šai valstij jāveic pasākumi, kas vajadzīgi Tiesas sprieduma izpildei.
2.   Ja Komisija uzskata, ka attiecīgā dalībvalsts nav veikusi vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Tiesas spriedumu, tā var vērsties Tiesā pēc tam, kad ir devusi minētajai valstij iespēju iesniegt savu apsvērumus. Tādā gadījumā tā norāda sodanaudu vai kavējuma naudu, kas jāmaksā attiecīgajai dalībvalstij un ko Komisija konkrētajos apstākļos uzskata par piemērotu.
Ja Tiesa konstatē, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi tās spriedumu, tā var šai valstij uzlikt sodanaudu vai kavējuma naudu.
Šī procedūra neskar 259. pantu.
[..]”
4
LESD 279. pantā noteikts:
“Eiropas Savienības Tiesa visās tai iesniegtajās lietās var noteikt dažādus vajadzīgos pagaidu pasākumus.”
Eiropas Savienības Tiesas statūti
5
Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. pantā noteikts:
“Tiesas spriedumos norāda pamatojumu, kāpēc tie pieņemti. [..]”
6
Eiropas Savienības Tiesas statūtu 39. panta ceturtajā daļā paredzēts:
“Priekšsēdētāja vai tiesneša, kas viņu aizstāj, lēmums ir provizorisks un nekādi neietekmē Tiesas nolēmumu par lietas būtību.”
Tiesas Reglaments
7
Vispārējās tiesas Reglamenta 147. panta “Izlīgums” 1. punktā noteikts:
“Ja, pirms Tiesa ir pieņēmusi nolēmumu, puses vienojas par strīda risinājumu un paziņo Tiesai, ka tās atsakās no savstarpējiem prasījumiem, priekšsēdētājs izdod rīkojumu par lietas izslēgšanu no reģistra un saskaņā ar 141. pantu, ņemot vērā pušu priekšlikumus šajā sakarā, ja tādi ir, lemj par tiesāšanās izdevumiem.”
8
Šā reglamenta 160. pantā “Pieteikums par piemērošanas apturēšanu vai pagaidu pasākumu noteikšanu” paredzēts:
“1.   Saskaņā ar LESD 278. pantu vai EAEKL 157. pantu iesniegts pieteikums apturēt kādas iestādes pieņemta akta piemērošanu ir pieņemams vienīgi tad, ja pieteikuma iesniedzējs šo aktu apstrīd Tiesā.
2.   Pieteikums par kāda cita pagaidu pasākuma noteikšanu, kas minēts LESD 279. pantā, ir pieņemams tikai tad, ja to iesniedz kāds no Tiesā izskatāmas lietas dalībniekiem un ja pieteikums attiecas uz šo lietu.
3.   Šā panta iepriekšējos punktos minētajos pieteikumos norāda strīda priekšmetu, apstākļus, kas nosaka steidzamību, kā arī faktiskos un tiesību pamatus, kuri sākotnēji šķietami pamato prasītos pagaidu pasākumus.
[..]”
9
Minētā reglamenta 162. pantā noteikts:
“1.   Par pieteikumu lemj, izdodot motivētu rīkojumu, kas nav pārsūdzams. Rīkojumu nekavējoties izsniedz lietas dalībniekiem.
2.   Uz rīkojuma izpildi var attiecināt nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzējam ir jāiemaksā nodrošinājums tādā apmērā un veidā, kādu nosaka atbilstīgi apstākļiem.
3.   Rīkojumā var noteikt dienu, kad beidzas pagaidu pasākuma darbība. Pretējā gadījumā pagaidu pasākuma darbība beidzas, kad ir pasludināts galīgais spriedums.
4.   Rīkojumam ir vienīgi pagaidu raksturs, un tas nekādi neietekmē Tiesas nolēmumu par lietas būtību.”
10
Reglamenta 163. pantā paredzēts:
“Pēc lietas dalībnieka pieteikuma, ņemot vērā apstākļu izmaiņas, rīkojumu var jebkurā laikā grozīt vai atcelt.”
Tiesvedības priekšvēsture
11
2021. gada 26. februārī Čehijas Republika saskaņā ar LESD 259. pantu cēla prasību, lūdzot konstatēt, ka Polijas Republika nav izpildījusi Savienības tiesībās paredzētos pienākumus saistībā ar brūnogļu ieguves darbību izvēršanu un pagarināšanu Turovas [Turów] (Polija) virszemes raktuvēs, kuras atrodas Čehijas Republikas un Vācijas Federatīvās Republikas robežu tuvumā (lieta C‑121/21).
12
Vienlaikus Čehijas Republika, pamatojoties uz LESD 279. pantu, iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kura mērķis bija panākt, lai Polijas Republikai tiktu uzdots nekavējoties izbeigt brūnogļu ieguves darbības Turovas raktuvēs līdz brīdim, kad Tiesa pasludinās spriedumu lietā pēc būtības.
13
Ar 2021. gada 21. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (C‑121/21 R, turpmāk tekstā – “2021. gada 21. maija rīkojums”, EU:C:2021:420) Tiesas priekšsēdētāja vietniece apmierināja šo pieteikumu un uzdeva Polijas Republikai nekavējoties un līdz galīgā sprieduma pasludināšanai lietā C‑121/21 izbeigt brūnogļu ieguves darbības šajās raktuvēs.
14
Čehijas Republika – uzskatot, ka Polijas Republika nav izpildījusi 2021. gada 21. maija rīkojumu, – 2021. gada 7. jūnijā iesniedza jaunu pieteikumu par pagaidu noregulējumu, pamatojoties uz LESD 279. pantu, un lūdza piespriest Polijas Republikai iemaksāt Savienības budžetā kavējuma naudu 5 miljonus EUR dienā līdz šā rīkojuma izpildei.
15
2021. gada 29. jūnijā Polijas Republika saskaņā ar Tiesas Reglamenta 163. pantu iesniedza pieteikumu, kurā tā lūdza atcelt 2021. gada 21. maija rīkojumu.
16
Ar 2021. gada 20. septembra rīkojumu Tiesas priekšsēdētāja vietniece, pirmkārt, noraidīja Polijas Republikas lūgumu atcelt 2021. gada 21. maija rīkojumu un, otrkārt, piesprieda šai dalībvalstij samaksāt Komisijai kavējuma naudu 500000 EUR dienā, sākot no dienas, kad 2021. gada 20. septembra rīkojums tika paziņots Polijai, līdz brīdim, kad tā būs izpildījusi 2021. gada 21. maija rīkojumu.
17
2021. gada 19. oktobra vēstulē Komisija lūdza Polijas iestādēm sniegt pierādījumus par to, ka Turovas raktuvēs ir pārtrauktas brūnogļu ieguves darbības. Tā kā Polijas Republika šādus pierādījumus neiesniedza, Komisija laikposmā no 2021. gada 5. novembra līdz 2022. gada 8. martam nosūtīja šai dalībvalstij pieprasījumus samaksāt summas, kas maksājamas kā kavējuma nauda par katru pagājušo 30 kalendāro dienu laikposmu.
18
2022. gada 3. februārī Čehijas Republika un Polijas Republika noslēdza izlīgumu par lietas C‑121/21 pamatā esošā strīda izbeigšanu (turpmāk tekstā – “izlīgums”).
19
2022. gada 4. februārī abas dalībvalstis informēja Tiesu, ka pēc izlīguma tās atsakās no jebkādiem prasījumiem lietā C‑121/21, un Polijas iestādes lūdza Komisiju izbeigt 2021. gada 20. septembra rīkojumā piespriesto kavējuma naudu izpildes procedūru.
20
Ar 2022. gada 4. februāra rīkojumu Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, turpmāk tekstā – “2022. gada 4. februāra rīkojums”, EU:C:2022:82) lieta C‑121/21 tika izslēgta no Tiesas reģistra.
21
Tajā pašā dienā Polijas Republika saskaņā ar Tiesas Reglamenta 163. pantu iesniedza pieteikumu atcelt 2021. gada 20. septembra rīkojumu.
22
2022. gada 11. februārī Polijas iestādes vēlreiz lūdza Komisiju izbeigt ar šo Tiesas rīkojumu noteiktās kavējuma naudas piedziņas procedūru.
23
2022. gada 22. februārī Komisija atbildēja uz Polijas Republikas 2022. gada 4. un 11. februāra vēstulēm un norādīja, ka, kamēr 2021. gada 20. septembra rīkojums nav “atcelts”, tā plāno turpināt līdz 2022. gada 3. februārim maksājamo summu atgūšanu.
24
Ar 2022. gada 19. maija rīkojumu Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21 R‑RAP, turpmāk tekstā – “2022. gada 19. maija rīkojums”, EU:C:2022:408) Tiesas priekšsēdētāja vietnieks noraidīja Polijas Republikas lūgumu atcelt 2021. gada 20. septembra rīkojumu. Minētā rīkojuma 26. punkts ir formulēts šādi: “Līdz ar to šajā lietā no 2022. gada 4. februāra, kad tika izdots Tiesas priekšsēdētāja rīkojums Čehijas Republika/Polija (Turovas raktuves) (C‑121/21, [..] EU:C:2022:82), ar kuru lieta C‑121/21 tika izslēgta no Tiesas reģistra, Polijas Republikai vairs nav nekavējoties jāpārtrauc brūnogļu ieguves darbības Turovas raktuvēs. Tā kā šis pagaidu pasākums vairs nav spēkā, ir jāuzskata, ka šīs dalībvalsts pienākums maksāt Komisijai kavējuma naudu 500000 EUR par katru dienu līdz šo darbību izbeigšanai ir zaudējis spēku, sākot no šā datuma.”
25
Komisija – brīdinājusi Polijas Republiku, ka tai būs jāsamaksā līdz 2022. gada 3. februārim uzkrātās summas, kurām pieskaitīti nokavējuma procenti, un norādījusi, ka nemaksāšanas gadījumā Komisija šīs summas piedzīs ieskaita veidā, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Finanšu regula”) 101. panta 1. punktu un 102. pantu, – nolēma veikt ar 2021. gada 20. septembra rīkojumā Tiesas piespriestās kavējuma naudas ieskaitu. Ar 2022. gada 7. un 8. februāra, kā arī 2022. gada 16. un 31. marta lēmumiem tā veica to summu ieskaitu, kuras bija jāmaksā par laikposmu no 2021. gada 20. septembra līdz 2022. gada 17. janvārim, un ar 2022. gada 16. maija lēmumu tā veica ieskaitu par summām, kuras bija jāmaksā par laikposmu no 2022. gada 18. janvāra līdz 2022. gada 3. februārim. Šādi ar ieskaitu atgūtā pamatsumma bija aptuveni 68500000 EUR.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
26
Ar prasības pieteikumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēti attiecīgi 2022. gada 19. aprīlī un 25. maijā, Polijas Republika, pamatojoties uz LESD 263. pantu, cēla divas prasības, kurās tā lūdza atcelt, pirmkārt, 2022. gada 7. un 8. februāra, kā arī 2022. gada 16. un 31. marta lēmumus un, otrkārt, 2022. gada 16. maija lēmumu.
27
Atcelšanas prasības pamatojumam Polijas Republika izvirza divus identiskus pamatus: ar pirmo tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Finanšu regulas 101. panta 1. punkts un 102. pants, lasot tos kopsakarā ar šīs pašas regulas 98. pantu, bet ar otro tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 296. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 47. pants.
28
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa šos abus pamatus atzina par nepamatotiem un prasību noraidīja pilnībā.
29
Konkrētāk, attiecībā uz lietas C‑121/21 izslēgšanas no reģistra ietekmi uz Polijas Republikai piespriesto dienas kavējuma naudu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 40. punktā būtībā norādīja, ka – vispirms – 2022. gada 4. februāra rīkojumā nav minēti nedz 2021. gada 21. maija rīkojumā noteiktie pagaidu pasākumi, nedz uz LESD 279. panta pamata piespriestā kavējuma nauda, turpinājumā – ka Polijas Republikas lūgums atcelt 2021. gada 20. septembra rīkojumu jau bija noraidīts ar 2022. gada 19. maija rīkojumu, un, visbeidzot, no pēdējā minētā rīkojuma 26. punkta skaidri izriet, ka Polijas Republikai piespriestais pienākums samaksāt Komisijai kavējuma naudu 500000 EUR par katru dienu līdz brūnogļu ieguves darbību izbeigšanai Turovas raktuvēs vairs nepastāv no 2022. gada 4. februāra – līdz ar to šī kavējuma nauda no šā datuma vairs nav spēkā.
30
Pārsūdzētā sprieduma 41. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka minētā kavējuma nauda faktiski bija uzkrājusies laikposmā no 2021. gada 20. septembra rīkojuma izsniegšanas dienas līdz dienai, kad lieta C‑121/21 tika izslēgta no Tiesas reģistra, un minētā sprieduma 42. punktā tā būtībā nosprieda, ka šīs lietas izslēgšana no reģistra patiešām ir ietekmējusi turpmāku kavējuma naudas uzkrāšanos, taču tās sekas nebija tādas, ka būtu zudis Polijas Republikas pienākums samaksāt jau uzkrājušos kavējuma naudu, jo jebkurš cits secinājums liktu apšaubīt dienas kavējuma naudas mērķi, proti, nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas ir nesaraujami saistīta ar LES 2. pantā nostiprināto tiesiskuma vērtību.
31
Vispārējā tiesa atzina, ka neviens no Polijas Republikas izvirzītajiem argumentiem nevar atspēkot šo secinājumu.
32
Pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 44. punktā tā atgādināja, ka 2021. gada 20. septembra rīkojums nav pārsūdzams un tātad nevar tikt atcelts ar atpakaļejošu spēku.
33
Otrām kārtām – attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru no lielākās daļas valstu tiesību sistēmu izriet, ka līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai noteiktie aizsardzības pasākumi retroaktīvi zaudē spēku, ja zūd lietas pēc būtības priekšmets, – jāuzskata, ka atsaucei uz valsts procesuālo tiesību normām nav nozīmes, jo apstrīdēto lēmumu tiesiskums ir jāizvērtē, ņemot vērā vienīgi Savienības tiesību normas. Šajā ziņā minētā sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka Polijas Republika ir atzinusi, ka dalībvalstu procesuālie noteikumi Savienības tiesām nav saistoši; savukārt minētā sprieduma 46. punktā tā norādīja, ka – pat pieņemot, ka dažās valstu tiesību sistēmās aizsardzības pasākumi, kas noteikti līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai, retroaktīvi spēku zaudē spēku, ja zūd lietas pēc būtības priekšmets, – ar šādu konstatējumu nepietiek, lai pierādītu, ka šie procesuālie noteikumi ir daļa no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām un tādējādi varētu būt tiesību avots Savienības tiesību sistēmā.
34
Trešām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 47. punktā Vispārējā tiesa noraidīja argumentāciju, saskaņā ar kuru dienas kavējuma naudas piedziņas turpināšana, kaut arī lieta C‑121/21 ir izslēgta no reģistra, pārsniegtu vienīgo šīs kavējuma naudas mērķi, proti, nodrošināt sprieduma pēc būtības efektivitāti. Šajā ziņā tā konstatēja, ka šajā lietā saskaņā ar LESD 279. pantu noteiktās dienas kavējuma naudas mērķis bija ne vien nodrošināt šā sprieduma pēc būtības efektivitāti, bet arī panākt, lai tiktu ievēroti 2021. gada 21. maija rīkojumā noteiktie pagaidu pasākumi, un atturēt Polijas Republiku no kavēšanās rīkoties atbilstoši šim rīkojumam. Pārsūdzētā sprieduma 48. punktā Vispārējā tiesa būtībā piebilda, ka Polijas Republikas izvirzītajai argumentācijai nevar piekrist, jo ar to tiktu atņemta jebkāda jēga saskaņā ar LESD 279. pantu uzliktās kavējuma naudas mehānismam, ciktāl tas novestu pie tā, ka tiktu akceptēts tas, ka atbildīgā puse līdz tiesvedības lietā pēc būtības beigām apzināti nepilda pagaidu noregulējuma tiesvedībā noteiktos pagaidu noregulējuma pasākumus, bet tas apdraudētu Savienības tiesību efektivitāti.
35
Tā kā Vispārējā tiesa neapmierināja arī divus pārējos Polijas Republikas izvirzītos argumentus attiecībā uz lietas C‑121/21 izslēgšanas no reģistra sekām, pārsūdzētā sprieduma 51. punktā tā nosprieda, ka Komisija nav pārkāpusi Finanšu regulas 101. un 102. pantu, lasot tos kopsakarā ar šīs regulas 98. pantu.
Lietas dalībnieku prasījumi apelācijas tiesvedībā
36
Polijas Republika savā apelācijas sūdzībā lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu kopumā;
–
atcelt apstrīdētos lēmumus;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
37
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu un
–
piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
38
Apelācijas sūdzības pamatojumam Polijas Republika izvirza divus pamatus: ar pirmo tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 279. pants, bet ar otro tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. pants.
Par pirmo pamatu, kurš ir balstīts uz LESD 279. panta pārkāpumu
39
Pirmais Polijas Republikas izvirzītais pamats ir strukturēts četrās daļās. Tā kā argumenti, kas izvirzīti pirmās līdz trešās daļas pamatojumam, pārklājas, šīs daļas ir jāizskata kopā.
Par pirmā pamata pirmo līdz trešo daļu
– Lietas dalībnieku argumenti
40
Ar pirmā pamata pirmo daļu Polijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini interpretējusi principu, ka pagaidu noregulējuma tiesvedībai attiecībā pret tiesvedību lietā pēc būtības ir papildinošs un pagaidu raksturs, un ir devusi priekšroku Savienības tiesību efektivitātes principam, nevis pagaidu pasākumus lūgušā lietas dalībnieka interešu aizsardzības principam. Proti, pārsūdzētā sprieduma 42. un 47. punktā izmantotā pieeja nozīmētu, ka pagaidu pasākumiem, ko veido dienas kavējuma naudas piespriešana, tiktu piešķirts autonoms raksturs, jo šie pasākumi kalpotu interesēm, kas atšķiras no tām, attiecībā uz kurām tiek noteikti “parasti” pagaidu pasākumi. Taču LESD 279. pants neļaujot noteikt šāda veida autonomus pagaidu pasākumus. Ņemot vērā tā iedabu, no dienas kavējuma naudas sastāvoša pagaidu pasākuma mērķis varot būt tikai tas, kas izriet no LESD 279. panta, proti, nodrošināt nākotnē pasludināmā sprieduma pēc būtības efektivitāti. Pagaidu pasākums, ko veido šādas kavējuma naudas noteikšana, esot arī pakārtots mērķim aizsargāt tā lietas dalībnieka intereses, kurš šo pagaidu pasākumu ir lūdzis.
41
Pārsūdzētā sprieduma 47. punktā Vispārējā tiesa gan esot nospriedusi, ka kavējuma naudas mērķis, kas ir vērsts uz to, lai tiktu ievēroti pagaidu pasākumi, ir jānostāda vienlīdzīgā statusā ar mērķi nodrošināt sprieduma pēc būtības efektivitāti. Tomēr secinājumam, kuru Vispārējā tiesa izdarīja savas argumentācijas noslēgumā, esot atšķirīga ietekme, jo tā ir devusi priekšroku pirmajam no šiem mērķiem, nevis otrajam. Polijas Republika ieskatā, ja rīkojumam par “galvenajiem” pagaidu pasākumiem zūd priekšmets tāpēc, ka lieta, ar kuru ir saistīta pagaidu noregulējuma tiesvedība, tiek izslēgta no reģistra, “papildinošam” pagaidu pasākumam, kas šajā gadījumā ir dienas kavējuma naudas noteikšana, arī zūdot priekšmets. Proti, zūdot iemeslam, kura dēļ pagaidu pasākumi tika noteikti, zūd jebkāds pamatojums to turpmākai izpildei.
42
Savienības tiesību efektivitātes princips, kas, ņemot vērā pārsūdzēto spriedumu, attiecoties uz 2021. gada 20. septembra rīkojumu, proti, sekundāru elementu salīdzinājumā ar 2021. gada 21. maija rīkojumu, ar kuru tika noteikti galvenie pagaidu pasākumi, tas ir, brūnogļu ieguves darbību tūlītēja izbeigšana Turovas raktuvēs, nevar prevalēt pār vispārējo principu, kas ir uz LESD 279. panta pamata veikto pasākumu pamatā – proti, pagaidu pasākumu papildinošā un pagaidu rakstura principu salīdzinājumā ar lietas pēc būtības risinājumu. Pārsūdzētā sprieduma 42. punktā Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pagaidu pasākumu galveno funkciju, kas ir balstīta uz principu, ka pagaidu noregulējuma tiesvedībai ir papildinošs un pagaidu raksturs salīdzinājumā ar tiesvedību pēc būtības.
43
Ar pirmā pamata otro daļu Polijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārkāpusi uz LESD 279. panta pamata noteikto pasākumu papildinošā un pagaidu rakstura principu, izvēloties interpretāciju, kas liedz lietas dalībniekam atjaunot tā mantiskās tiesības pēc tam, kad beigusies tiesvedība pēc būtības.
44
Šajā ziņā Polijas Republika apgalvo, pirmkārt, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka finansiāls kaitējums, izņemot ārkārtas apstākļus, nevar tikt uzskatīts par neatgriezenisku vai pat grūti atlīdzināmu, jo to parasti var labot ar vēlāku finansiālu kompensāciju. Pagaidu noregulējuma tiesnesim esot jānosaka, vai lietas dalībnieka mantiskās tiesības var tikt atjaunotas pēc tiesvedības lietā pēc būtības, un saskaņā ar Reglamenta 162. panta 2. punktu rīkojuma par pagaidu pasākumu noteikšanu izpildi varot pakļaut nosacījumam, ka prasītājs ir iemaksājis nodrošinājumu. Šī iespēja nodrošinot, ka atbildētāja mantiskās tiesības var tikt atjaunotas, ja tiesvedībā pēc būtības tam spriedums ir labvēlīgs. Vispārējās tiesas pieeja pārsūdzētajā spriedumā nozīmētu, ka piespriestajai dienas kavējuma naudai būtu neatgriezenisks raksturs.
45
Otrkārt, Polijas Republika apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 42. punktā paustajam apsvērumam, ka lietas pēc būtības izslēgšanai no reģistra nav tādas sekas, ka ex tunc tiktu izbeigti pagaidu pasākumi, kuri sastāv no pienākuma maksāt kavējuma naudu, LESD 279. pantā neesot nekāda pamatojuma. Šā pienākuma izpildes turpināšana neitralizētu tiesvedības izbeigšanas sekas, kas izriet no tā, ka lieta tiek izslēgta no Tiesas reģistra. Vispārējās tiesas pārsūdzētajā spriedumā izmantotā interpretācija neļautu labot pagaidu pasākumu radītās sekas un saglabātu to negatīvās sekas attiecībā uz atbildīgo pusi neatkarīgi no tā, kāds ir lietas pēc būtības iznākums. Šādas interpretācijas sekas būtu tādas, ka prasījumi, kas izriet no pienākuma maksāt attiecīgo dienas kavējuma naudu, nevarētu būt atlīdzinoša pasākuma priekšmets un it īpaši prasības par zaudējumu atlīdzību priekšmets.
46
Ar pirmā pamata trešo daļu, kas vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 47. un 48. punktu, Polijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir izmantojusi tādu LESD 279. panta interpretāciju, ar kuru pagaidu pasākums – pienākums maksāt dienas kavējuma naudu – tiek pārveidots par autonomu pasākumu, kuram ir sankcijas raksturs. Taču ar LESD 279. pantu pagaidu noregulējuma tiesnesim neesot piešķirtas pilnvaras noteikt sankcijas. Tā kā tāda pienākuma izpildei, kas izriet no rīkojuma par pagaidu noregulējumu, kuram zudis priekšmets, acīmredzami vairs nevarētu būt preventīvs mērķis, šādai izpildei acīmredzami būtu represīvs mērķis sodīt atbildīgo pusi par šā pienākuma nepildīšanu.
47
Turklāt mērķis nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas ir nesaraujami saistīts ar LES 2. pantā nostiprināto tiesiskuma principu un kas minēts pārsūdzētā sprieduma 32. un 42. punktā, nevar pamatot Vispārējās tiesas veikto LESD 279. panta interpretāciju, jo šo mērķi varētu efektīvi sasniegt procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi, kura sākta, pamatojoties uz LESD 258. pantu un īstenota, izmantojot LESD 260. panta 2. punktā paredzētās sankcijas.
48
Komisija uzskata, ka šīs trīs pirmā pamata daļas nav pamatotas un līdz ar to ir jānoraida.
– Tiesas vērtējums
49
Jāatgādina – tas, ka dalībvalsts tiek piespiesta ievērot pagaidu noregulējuma tiesneša noteiktos pagaidu pasākumus, to neievērošanas gadījumā paredzot kavējuma naudas noteikšanu, kalpo tam, lai nodrošinātu Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas ir nesaraujami saistīta ar tiesiskuma vērtību, kura ir nostiprināta LES 2. pantā un kura ir Savienības dibināšanas pamatā (rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102. punkts).
50
Tādējādi – lai gan ir taisnība, ka LESD 279. pantā noteiktās pagaidu noregulējuma tiesvedības tvērumu ierobežo tās papildinošais raksturs attiecībā pret tiesvedību lietā pēc būtības un to pasākumu pagaidu raksturs, kuri var tikt noteikti tās noslēgumā, – to tomēr raksturo pagaidu noregulējuma tiesnesim atzīto prerogatīvu apjoms, lai viņš būtu spējīgs nodrošināt galīgā nolēmuma pilnīgu efektivitāti (rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 103. punkts).
51
Tāpēc, ja pagaidu noregulējuma tiesnesis uzskata, ka lietas apstākļi prasa papildu pasākumu noteikšanu, lai nodrošinātu lūgto pagaidu pasākumu efektivitāti, viņam saskaņā ar LESD 279. pantu tostarp ir kompetence uzlikt kavējuma naudu dalībvalstij gadījumā, ja tā neievēro noteiktos pagaidu pasākumus (rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 104. punkts).
52
Tā kā iespējamība, ka tādā gadījumā tiks uzlikta kavējuma nauda, attur konkrēto dalībvalsti no noteikto pagaidu pasākumu neievērošanas, tā pastiprina šo pasākumu efektivitāti un ar to pašu nodrošina galīgā nolēmuma pilnīgu efektivitāti, tādējādi pilnībā iekļaujoties LESD 279. panta mērķī (rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 105. punkts).
53
No šā sprieduma 49.–52. punktā minētās judikatūras izriet – tas, ka pagaidu noregulējuma tiesnesis uzliek dienas kavējuma naudu gadījumā, ja dalībvalsts neievēro tai noteikto galveno pagaidu pasākumu, jāuzskata par papildinošu pagaidu pasākumu, kura mērķis ir nodrošināt, pirmkārt, rīkojuma, ar kuru ir noteikts šis galvenais pagaidu pasākums, kā arī, otrkārt, pieņemamā galīgā lēmuma pilnīgu efektivitāti un tātad Savienības tiesību efektīvu piemērošanu.
54
Attiecībā uz Polijas Republikas argumentu, ka pagaidu noregulējuma jomā Savienības tiesību efektivitātes principam ir jāpiešķir tāda pati nozīme kā pagaidu pasākumus lūgušā lietas dalībnieka interešu aizsardzības principam – jānorāda, ka saskaņā ar Reglamenta 160. panta 3. punktu prasītājam tik tiešām ir jālūdz noteikt pagaidu pasākumus, kurus tas uzskata par nepieciešamiem, un jāpierāda, ka ir izpildīti to noteikšanai vajadzīgie nosacījumi. Tomēr tādā lietā, kāda ir šī strīda pamatā esošā lieta, dienas kavējuma nauda netiek maksāta lietas dalībniekam, kurš ir pieprasījis tās uzlikšanu, un tās mērķis nav šim lietas dalībniekam sniegt atlīdzinājumu par to, ka pretējā puse nav ievērojusi galvenos pagaidu pasākumus, kurus pagaidu noregulējuma tiesnesis ir noteicis, pamatojoties uz LESD 279. pantu. Šo kavējuma naudu iemaksā Savienības budžetā, un tas pierāda, ka tās mērķis ir nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu vispārējās interesēs.
55
Turklāt, tiklīdz pagaidu noregulējuma tiesnesim ir iesniegts pieteikums, tam ir jāpārliecinās, ka pasākumi, kurus viņš plāno noteikt, ir pietiekami efektīvi, lai sasniegtu to mērķi, un, ievērojot plašo rīcības brīvību, kas viņam piešķirta ar LESD 279. pantu, vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes, jāveic visi papildu pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt viņa noteikto pagaidu pasākumu efektivitāti (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 98. un 99. punkts). Līdz ar to, tiklīdz pagaidu noregulējuma tiesnesis ir pieņēmis lēmumu, ar ko nosaka pagaidu pasākumu, neatkarīgi no tā, vai tam ir galvenā pasākuma vai papildinoša pasākuma raksturs, lietas dalībnieks, kurš ir lūdzis šo pagaidu pasākumu, vairs nevar grozīt savu pieteikumu attiecībā uz pagātni, bet tikai attiecībā uz nākotni.
56
Interpretāciju, ka lietas dalībnieki attiecībā uz pagaidu pasākumu, kas lūgts un noteikts, pamatojoties uz LESD 279. pantu, var rīkoties tikai attiecībā uz nākotni, nevis pagātni, apstiprina gan Reglamenta 163. pants, gan 162. pants.
57
Attiecībā uz Reglamenta 163. pantu jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru atbilstoši šai tiesību normai iesniegta pieteikuma mērķis ir panākt nevis to, lai pagaidu noregulējuma tiesnesis ar atpakaļejošu spēku atceltu rīkojumu, ar kuru ir noteikts pagaidu pasākums, bet tikai to, lai šis rīkojums tiktu grozīts vai atcelts, un pagaidu noregulējuma tiesnesis šādu rīkojumu var pārskatīt tikai attiecībā uz nākotni, tostarp vajadzības gadījumā no nolēmuma pieņemšanas dienā pastāvošo apstākļu viedokļa no jauna izvērtējot faktiskos un tiesiskos pamatus, kuri sākotnēji šķietami pamatoja attiecīgā pagaidu pasākuma noteikšanu (2022. gada 19. maija rīkojums, 22. punkts un tajā minētā judikatūra). Ja pagaidu noregulējuma tiesnesis šādu rīkojumu var pārskatīt tikai attiecībā uz nākotni, ir acīmredzams, ka lietas dalībnieku rīcība, tostarp izlīgums, nevar arī ar atpakaļejošu spēku grozīt, atzīt par spēkā neesošu vai atcelt rīkojumu, ar kuru noteikti šādi pagaidu pasākumi, vai tā sekas.
58
Attiecībā uz Reglamenta 162. pantu jākonstatē, ka šī tiesību norma – tā kā tajā ir paredzēts, ka rīkojumi par pagaidu pasākumu noteikšanu nav “pārsūdzami”, – arī nepiešķir nekādu iespēju ar atpakaļejošu spēku grozīt, atzīt par spēkā neesošiem vai atcelt pagaidu noregulējuma tiesneša noteiktos pagaidu pasākumus.
59
Iepriekš minēto interpretāciju turklāt apstiprina Tiesas judikatūra, no kuras izriet, ka, lai gan dienas kavējuma nauda, kas noteikta kā papildinošs pagaidu pasākums vienīgi ar mērķi nodrošināt galveno pagaidu pasākumu ievērošanu, ir neatgriezeniska, šādas kavējuma naudas noteikšana neietekmē nolēmumu pēc būtības un tātad ietilpst LESD 279. panta piemērošanas jomā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 106.–108. punkts).
60
Ja šādas kavējuma naudas noteikšana, ko veic pagaidu noregulējuma tiesnesis, var tikt uzskatīta par tādu, kas neietekmē nolēmumu pēc būtības, tas ir tāpēc, ka šis papildinošais pagaidu pasākums, proti, attiecīgā dienas kavējuma nauda, ir noteikts, lai nodrošinātu, pirmkārt, attiecīgo pagaidu pasākumu ievērošanu un, otrkārt, lai saglabātu pieņemamā galīgā nolēmuma pilnīgu efektivitāti un tādējādi nodrošinātu Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas nesaraujami saistīta ar LES 2. pantā nostiprināto tiesiskuma vērtību, kura ir Savienības dibināšanas pamatā.
61
Šā sprieduma 54. punktā izklāstīto interpretāciju turklāt neatspēko arguments, ka pagaidu pasākumiem ir tikai papildinošs raksturs attiecībā pret tiesvedību lietā pēc būtības. Proti, kā izriet no šā sprieduma 51. un 52. punkta, Tiesa – atzinusi, ka LESD 279. pantā noteiktās pagaidu noregulējuma tiesvedības tvērumu ierobežo tās papildinošais raksturs attiecībā pret tiesvedību lietā pēc būtības un to pasākumu pagaidu raksturs, kuri var tikt noteikti pagaidu noregulējuma tiesvedības noslēgumā, – tomēr secināja, ka pagaidu noregulējuma tiesneša kompetencē tostarp ir, pamatojoties uz LESD 279. pantu, piespriest kavējuma naudas piemērošanu dalībvalstij gadījumā, ja tā neievēro noteiktos pagaidu pasākumus. Tas, ka pagaidu pasākumiem ir papildinošs raksturs attiecībā pret tiesvedību lietā pēc būtības, neizslēdz to, ka dažiem no šiem pasākumiem, kaut arī tie tiek piemēroti noteiktā laikposmā, šajā laikposmā ir neatgriezeniskas sekas, jo saskaņā ar Reglamenta 162. pantu – un neskarot Reglamenta 163. pantu – tie rada šīs sekas līdz dienai, kas norādīta rīkojumā, ar kuru šie pasākumi ir noteikti, vai līdz galīgā nolēmuma pasludināšanai.
62
Ciktāl runa ir par Polijas Republikas argumentu, ka pēc izlīguma, ko tā noslēdza ar Čehijas Republiku, 2021. gada 21. maija rīkojums, ar kuru tika noteikti galvenie pagaidu pasākumi, esot zaudējis priekšmetu, līdz ar to vairs neesot nekādas nepieciešamības nodrošināt tā efektivitāti, izmantojot dienas kavējuma naudu, un ka 2021. gada 20. septembra rīkojums, ar kuru šī kavējuma nauda ir noteikta, arī esot zaudējis priekšmetu – no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pietiek ar konstatējumu, ka papildinoša pagaidu pasākuma sekas var izbeigt tikai attiecībā uz nākotni un tās nevar tikt atceltas vai grozītas ar atpakaļejošu spēku.
63
Jāpiebilst, ka saskaņā ar Tiesas nospriesto tas, ka pagaidu noregulējuma tiesnesis nosaka kavējuma naudu, lai nodrošinātu pagaidu pasākumu ievērošanu, nekādi neietekmē turpmāko nolēmumu pēc būtības, līdz ar to papildinošs pasākums, kas ietver dienas kavējuma naudas noteikšanu gadījumā, ja dalībvalsts neievēro pret to noteiktos pagaidu pasākumus, ietilpst LESD 279. panta piemērošanas jomā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 107. un 108. punkts).
64
Pretēji tam, ko apgalvo Polijas Republika, – ar to, ka, neraugoties uz izlīgumu, tiek saglabāts 2021. gada 20. septembra rīkojumā noteiktais pienākums samaksāt summu, kas maksājama kā dienas kavējuma nauda, nav pārkāpts šīs kavējuma naudas mērķis, proti, nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu. Proti, šajā lietā nav strīda par to, ka līdz izlīguma noslēgšanai Polijas Republika nebija ievērojusi nedz 2021. gada 21. maija rīkojumā noteiktos galvenos pagaidu pasākumus, nedz ar 2021. gada 20. septembra rīkojumu noteikto papildinošo pagaidu pasākumu, līdz ar to šis mērķis netika sasniegts.
65
Attiecībā uz Polijas Republikas argumentu, ka pārsūdzētā sprieduma 47. un 48. punktā Vispārējās tiesas izmantotā pieeja piešķirot dienas kavējuma naudai soda raksturu, lai gan saskaņā ar LESD 279. pantu pagaidu noregulējuma tiesnesim nav pilnvaru uzlikt sodus, jāatgādina, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka dienas kavējuma nauda, kas noteikta, lai nodrošinātu kādam lietas dalībniekam saskaņā ar LESD 279. pantu adresēta rīkojuma efektivitāti, nevar tikt uzskatīta par sodu (rīkojums, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102. punkts).
66
Tā kā dienas kavējuma nauda, ko pagaidu noregulējuma tiesnesis ir uzlicis, lai nodrošinātu rīkojuma, ar kuru noteikti galvenie pagaidu pasākumi, efektīvu piemērošanu, pastiprina šo pasākumu iedarbīgumu, mudinot attiecīgo dalībvalsti izbeigt tai šajā rīkojumā paredzēto pienākumu neizpildi, šī kavējuma nauda no tās piespriešanas brīža nodrošina pilnīgu pieņemamā galīgā nolēmuma iedarbīgumu, kā arī Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas nesaraujami saistīta ar LES 2. pantā nostiprināto tiesiskuma vērtību, kura ir Savienības dibināšanas pamatā, un tādējādi tā neapšaubāmi ietilpst LESD 279. panta mērķī (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 105. punkts, un spriedumu, 2025. gada 18. decembris, Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires kontrole – Savienības tiesību pārākums), C‑448/23, EU:C:2025:975, 130. punkts). Tātad šādai dienas kavējuma naudai ir preventīvs, nevis represīvs raksturs.
67
Tas vien, ka attiecīgā dalībvalsts – kā tas ir šajā lietā – pirms lietas pēc būtības izbeigšanas nav ievērojusi nedz rīkojumu, ar ko nosaka galvenos pagaidu pasākumus, nedz rīkojumu, ar kuru ir noteikts papildinošs pagaidu pasākums, proti, dienas kavējuma naudas samaksa, nevar grozīt pagaidu noregulējuma tiesneša saskaņā ar LESD 279. pantu noteiktās dienas kavējuma naudas preventīvo raksturu. Jebkura cita interpretācija apdraudētu šāda papildu pagaidu pasākuma lietderīgo iedarbību, ļaujot atbildīgajai pusei atsaukties uz savu bezdarbību, lai apstrīdētu noteiktā pasākuma tiesiskumu.
68
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, jāuzskata, ka – pārsūdzētā sprieduma 47. punktā nospriežot, ka šajā lietā saskaņā ar LESD 279. pantu noteiktās dienas kavējuma naudas mērķis bija ne tikai nodrošināt sprieduma pēc būtības efektivitāti, bet arī panākt 2021. gada 21. maija rīkojumā noteikto pagaidu pasākumu ievērošanu un atturēt Polijas Republiku no kavēšanās rīkoties atbilstoši šim rīkojumam, un, minētā sprieduma 48. punktā nospriežot, ka, tā kā Polijas Republikas izvirzītā argumentācija nevar tikt pieņemta, jo tā atņemtu jebkādu jēgu saskaņā ar LESD 279. pantu uzliktās kavējuma naudas mehānismam, – Vispārējā tiesa izmantoja tādu šā panta interpretāciju, kas atbilst Tiesas judikatūrai, un nav pieļāvusi nekādas tiesību kļūdas.
69
Attiecībā uz Polijas Republikas argumentu, ka Vispārējā tiesa esot izmantojusi tādu LESD 279. panta interpretāciju, kas liegtu atbildētājam atjaunot viņa mantiskās tiesības tiesvedības pēc būtības noslēgumā, nav strīda par to, ka pēc tam, kad Čehijas Republikas un Polijas Republikas noslēgtā izlīguma dēļ lieta pēc būtības tika izslēgta no reģistra, Polijas Republika nevarēja panākt labvēlīgu iznākumu šajā tiesvedībā.
70
Visbeidzot – attiecībā uz Polijas Republikas argumentu, ka mērķis nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu varētu tikt iedarbīgi sasniegts procedūrā sakarā ar pienākumu neizpildi, kas uzsākta saskaņā ar LESD 258. pantu, un to varētu īstenot, izmantojot LESD 260. panta 2. punktā paredzētās sankcijas, – jāatgādina, ka Tiesa ir nospriedusi, ka šāda Savienības tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmas interpretācija vispārīgi un pagaidu noregulējuma tiesvedības interpretācija konkrēti varētu kaitēt šīs procedūras mērķim nodrošināt, ka attiecīgā dalībvalsts ievēro tai noteiktos pagaidu pasākumus, un garantēt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas ir nesaraujami saistīta ar LES 2. pantā nostiprināto tiesiskuma vērtību, kura ir Savienības dibināšanas pamatā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 20. novembris, Komisija/Polija, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102. punkts).
71
No tā izriet, ka – pārsūdzētā sprieduma 32., 42. un 48. punktā nospriežot, ka gadījumā, ja tiktu ievērota Polijas Republikas aizstāvētā pieeja, saskaņā ar kuru šajā lietā lietas pēc būtības izslēgšana no reģistra radītu tādas sekas, ka zustu šīs dalībvalsts pienākums samaksāt summu, kas maksājama kā 2021. gada 20. septembra rīkojumā noteiktā dienas kavējuma nauda, notiktu novirzīšanās no šīs kavējuma naudas mērķa nodrošināt Savienības tiesību efektīvu piemērošanu, kas ir nesaraujami saistīta ar LES 2. pantā nostiprināto tiesiskuma vērtību, – Vispārējā tiesa ir izmantojusi tādu LESD 279. panta interpretāciju, kas atbilst Tiesas judikatūrai un nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
72
Tādējādi pirmā pamata pirmā līdz trešā daļa jānoraida kā nepamatota.
Par pirmā pamata ceturto daļu
– Lietas dalībnieku argumenti
73
Pirmā pamata ceturtajā daļā, kas ir vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 40. un 42. punktu, Polijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini interpretējusi 2022. gada 19. maija rīkojumu, pamatojoties uz šo rīkojumu uzskatīdama, ka lietas pēc būtības izslēgšana no reģistra nav izraisījusi to, ka zūd Polijas Republikas pienākums samaksāt kavējuma naudas summu. Proti, 2022. gada 19. maija rīkojums neesot attiecies uz pagaidu pasākumu izbeigšanas atpakaļejošo spēku un tam neesot nozīmes, lai atbildētu uz jautājumu, kā lietas pēc būtības tiesvedībā C‑121/21 izslēgšana no reģistra ietekmēja Polijas Republikai noteikto pienākumu samaksāt dienas kavējuma naudu pirms datuma, kad šī lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra. Līdz ar to šī dalībvalsts uzskata, ka Vispārējai tiesai nebija pamata no 2022. gada 19. maija rīkojuma atvedināt jebkādu informāciju, kas tai ļautu novērtēt šo jautājumu.
74
Komisija secina, ka šī pirmā pamata daļa ir jānoraida.
– Tiesas vērtējums
75
Attiecībā uz pirmā pamata ceturto daļu jānorāda – kā pamatoti apgalvojusi Polijas Republika –, ka pārsūdzētā sprieduma 40. punktā Vispārējā tiesa ir expressis verbis atsaukusies uz 2022. gada 19. maija rīkojuma 26. punktu un no tā secinājusi, ka 2021. gada 20. septembra rīkojumā noteiktā dienas kavējuma nauda “zaudē spēku no 2022. gada 4. februāra”. Tomēr tajā pašā minētā sprieduma 40. punktā Vispārējā tiesa arī konstatēja, pirmkārt, ka 2022. gada 4. februāra rīkojumā nav minēti nedz 2021. gada 21. maija rīkojumā noteiktie pagaidu pasākumi, nedz saskaņā ar LESD 279. pantu noteiktā dienas kavējuma nauda un, otrkārt, ka Polijas Republikas lūgums atcelt 2021. gada 20. septembra rīkojumu ar 2022. gada 19. maija rīkojumu tika noraidīts.
76
Kā izriet no vārda “tādējādi” lietojuma pārsūdzētā sprieduma 41. punkta sākumā, Vispārējā tiesa, pamatojoties uz trim šā sprieduma 40. punktā ietvertajiem un šā sprieduma iepriekšējā punktā atgādinātajiem konstatējumiem, nosprieda, ka “dienas kavējuma nauda faktiski ir uzkrājusies laikposmā no 2021. gada 20. septembra rīkojuma [..] paziņošanas līdz lietas C‑121/21 izslēgšanai no reģistra”.
77
Tā kā Polijas Republika nav apstrīdējusi pārsūdzētā sprieduma 41. punktu un tātad tajā ietverto starpposma vērtējumu, jāsecina, ka šā sprieduma 40. un 41. punktā ietvertie konstatējumi ir pietiekami, lai pamatotu vērtējumu, kuru Vispārējā tiesa ir formulējusi minētā sprieduma 42. punktā un saskaņā ar kuru lietas pēc būtības izslēgšana no reģistra nav radījusi tādas sekas, ka ir zudis šīs dalībvalsts pienākums samaksāt attiecīgās kavējuma naudas summu, jo šis vērtējums tikai daļēji ir balstīts uz 2022. gada 19. maija rīkojuma 26. punktu, kuru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 40. punktā turklāt ir vien atkārtojusi.
78
Ņemot vērā iepriekš minēto, jānospriež, ka argumentācija, ko Polijas Republika ir izvirzījusi pirmā pamata ceturtās daļas pamatojumam, ir balstīta uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma 40. un 42. punkta interpretāciju.
79
Tāpēc pirmā pamata ceturtā daļa jānoraida kā nepamatota.
80
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, pirmais pamats jānoraida kā nepamatots.
Par otro pamatu – Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
81
Ar otro pamatu, kas būtībā ir vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 46. punktu, Polijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, jo nav pienācīgi izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā noraidīja argumentu, ka valsts procesuālo tiesību normas, kurās paredzēts, ka aizsardzības pasākumi, kas noteikti līdz galīgā nolēmumu pieņemšanai, ar atpakaļejošu spēku zaudē spēku, ja tiesvedībai lietā pēc būtības vairs nav priekšmeta, ir daļa no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām un kā tādas var būt tiesību avots Savienības tiesību sistēmā.
82
Proti, pēc tam, kad pārsūdzētā sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa bija noraidījusi Polijas Republikas argumentāciju, pamatojoties uz to, ka strīdīgo lēmumu tiesiskums jāizvērtē vienīgi Savienības tiesību normu gaismā, minētā sprieduma 46. punktā tā ar vienkāršu apgalvojumu esot noraidījusi argumentu, ka šīs dalībvalsts minētās valsts tiesību normas var tikt uzskatītas par tādām, kas ir tiesību avots Savienības tiesību sistēmā LES 6. panta 3. punkta izpratnē, un nav identificējusi nevienu Līgumu normu vai Savienības vispārējo tiesību principu, kas šādu kvalifikāciju nepieļauj. Tādējādi šis apgalvojums neļaujot Polijas Republikai uzzināt Vispārējās tiesas nolēmuma pamatojumu.
83
Komisija uzskata, ka šis pamats ir jānoraida.
Tiesas vērtējums
84
Ar otro izvirzīto pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētā sprieduma 46. punktā nav norādīts pamatojums.
85
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā Vispārējās tiesas argumentācija ir jāatspoguļo skaidri un nepārprotami, lai ieinteresētajām personām būtu iespējams noskaidrot pieņemtā nolēmuma pamatojumu, bet Tiesai – veikt pārbaudi (spriedums, 2025. gada 23. janvāris, Parlaments/Axa Assurances Luxembourg u.c., C‑766/21 P, EU:C:2025:31, 80. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
86
Pārsūdzētā sprieduma 46. punktā Vispārējā tiesa nosprieda: “katrā ziņā – pieņemot, ka dažās valstu tiesību sistēmās aizsardzības pasākumi, kas noteikti līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai, retroaktīvi zaudē spēku, kad zūd [lietas pēc būtības] priekšmets, – ar šo konstatējumu nepietiek, lai pierādītu, ka šie procesuālie noteikumi ir daļa no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām un tādējādi kā tiesību avots varētu būt daļa no Eiropas Savienības tiesību sistēmas”.
87
No šā pamatojuma nepārprotami izriet, ka Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka saskaņā ar prasībām pierādījumu jomā procesuālie noteikumi, uz kuriem Polijas Republika ir atsaukusies savas argumentācijas pamatojumam, nevar tikt uzskatīti par daļu no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām. No tā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 46. punktā nekādā ziņā nav konstatējama pamatojuma neesība vai nepietiekamība.
88
No tā izriet, ka otrais pamats jānoraida kā nepamatots.
89
Līdz ar to prasītājas arguments jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
90
Saskaņā ar Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, par tiesāšanās izdevumiem lemj Tiesa.
91
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
92
Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums tai ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Polijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.