62023CJ0605
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2025. gada 3. jūlijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 273. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Komercdarbības telpas aizzīmogošanas administratīvs piespiedu pasākums – Pieteikums par apturēšanu – Ierobežota pārbaude tiesā
Lietā C‑605/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Administrativen sad Blagoevgrad (Blagojevgradas Administratīvā tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2023. gada 21. septembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 4. oktobrī, tiesvedībā
“Ati‑19” EOOD
pret
Nachalnik na otdel “Operativni deynosti” – Sofia v Glavna direktsia “Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz] (referents), kas pilda pirmās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši A. Kumins [A. Kumin], I. Ziemele un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Bulgārijas valdības vārdā – T. Mitova un T. Tsingileva, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – P. Carlin un D. Drambozova, pārstāves,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 13. februāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta pirmās daļas – kopsakarā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 273. pantu – interpretāciju.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp atbilstoši Bulgārijas tiesībām iedibinātu komercsabiedrību Ati‑19 EOOD un Nachalnik na otdel “Operativni deynosti” – Sofia v Glavna direktsia “Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite (Valsts ieņēmumu dienesta Centrālās pārvaldes Sofijas nodokļu kontroles ģenerāldirekcijas Operatīvās darbības nodaļas vadītājs, Bulgārija; turpmāk tekstā – “nodokļu administrācija”) par pasākumu, ar kuru aizzīmogotas šīs komercsabiedrības apsaimniekotās komercdarbības telpas.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Harta
3
Hartas 47. pantā noteikts:
“Ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot nosacījumus, kuri paredzēti šajā pantā.
Ikvienai personai ir tiesības uz taisnīgu, atklātu un laikus veiktu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā. Ikvienai personai ir iespējas saņemt konsultāciju, aizstāvību un pārstāvību.
[..]”
PVN direktīva
4
PVN direktīvas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka pievienotās vērtības nodoklis (PVN) tiek uzlikts pakalpojumu sniegšanai, ko par atlīdzību kādā dalībvalsts teritorijā veic nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds.
5
Atbilstoši šīs direktīvas 273. pantam:
“Dalībvalstis var uzlikt citus pienākumus, ko tās uzskata par vajadzīgiem, lai pareizi iekasētu PVN un novērstu krāpšanu, saskaņā ar prasību par vienādu režīmu iekšzemes darījumiem un darījumiem starp dalībvalstīm, ko veic nodokļa maksātāji, ar noteikumu, ka šādi pienākumi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada formalitātes, šķērsojot robežas.
Pirmajā daļā paredzēto izvēles iespēju nevar izmantot tam, lai noteiktu citus ar rēķinu sagatavošanu saistītus pienākumus papildus tiem, kas noteikti 3. nodaļā.”
Bulgārijas tiesības
PVN likums
6
Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (Pievienotās vērtības nodokļa likums; 2006. gada 4. augustaDV Nr. 63), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “PVN likums”), 118. panta 1. punktā noteikts:
“Ikvienai personai, kas reģistrēta vai nav reģistrēta saskaņā ar šo likumu, ir pienākums reģistrēt un apliecināt tās uzņēmuma telpās veiktos preču piegādes/pārdošanas darījumus, izsniedzot nodokļa rēķinu, kas sagatavots ar kases aparātu (nodokļa rēķins), vai nodokļa rēķinu, kas sagatavots integrētā automātiskā komercdarbības pārvaldības sistēmā (sistēmas rēķins), neatkarīgi no tā, vai tiek pieprasīts cits nodokļu dokuments. Saņēmējam jāsaņem nodokļa rēķins vai sistēmas rēķins un tas jāsaglabā līdz brīdim, kad tas atstāj komerctelpas.”
7
Šī likuma 185. panta 1. un 2. punktā paredzēts:
“(1)   Par 118. panta 1. punktā paredzētā apliecinājuma dokumenta neizsniegšanu fiziskai personai, kas nav komersants, tiek piemērots naudas sods no 100 līdz 500 [Bulgārijas levu] BGN [apmēram 50 līdz 250 EUR] vai juridiskai personai vai individuālajam komersantam – naudas sods no 500 līdz 2000 BGN [apmēram 250 līdz 1000 EUR].
(2)   Izņemot 1. punktā minētos gadījumus, par 118. panta noteikumu vai to īstenošanas noteikumu pārkāpuma izdarīšanu vai pieļaušanu fiziskai personai, kas nav komersants, tiek piemērots naudas sods no 300 līdz 1000 BGN [apmēram 150 līdz 500 EUR] vai juridiskai personai vai individuālajam komersantam – naudas sods no 3000 līdz 10000 BGN [apmēram 1500 līdz 5000 EUR]. Ja pārkāpums neizraisa ienākumu slēpšanu, piemēro 1. punktā paredzētās sankcijas.”
8
Minētā likuma186. pants, redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, izteikts šādi:
“(1)   Administratīvais piespiedu pasākums “uzņēmuma telpu aizzīmogošana” uz laiku līdz 30 dienām neatkarīgi no paredzētā naudas soda mantiskajām sankcijām tiek piemērots personai, kas:
1. neizsniedz
a)
atbilstīgu pirkumu apliecinošu dokumentu saskaņā ar 118. pantu;
[..].
(3)   Administratīvo piespiedu pasākumu saskaņā ar 1. punktu piemēro ar motivētu ieņēmumu dienesta rīkojumu vai šī dienesta pilnvarota ierēdņa rīkojumu.
(4)   Šī panta 3. punktā minēto rīkojumu var pārsūdzēt saskaņā ar [Administrativnoprotsesualen kodeks (Administratīvā procesa kodekss; 2006. gada 11. aprīļaDV Nr. 30), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “Administratīvā procesa kodekss”),] paredzēto procedūru.
9
Saskaņā ar šī paša likuma 187. panta 1. un 4. punktu:
“(1)   Ja tiek piemērots 186. panta 1. punktā paredzētais administratīvais piespiedu pasākums, personai ir aizliegta arī piekļuve komercdarbības telpai vai telpām un persona vai tās pilnvarotais pārstāvis izvāc mantu, kas atrodas šajās telpās un tām piegulošajās glabātavās. Pasākums piemērojams telpai vai telpām, kurās ir konstatēti pārkāpumi, tostarp gadījumos, kad aizzīmogošanas brīdī telpu vai telpas apsaimnieko trešā persona, ja šī trešā persona zina, ka telpa tiks aizzīmogota. Valsts ieņēmumu dienests savā tīmekļvietnē publicē aizzīmogojamo komercdarbību telpu sarakstus un šo telpu atrašanās vietu. Tiek uzskatīts, ka persona zina, ka telpa ir apzīmogota, ja pie telpas pastāvīgi ir izvietots paziņojums par aizzīmogošanu vai ja Ieņēmumu dienesta tīmekļvietnē tiek publicēta informācija par aizzīmogojamo komercdarbības telpu un par tās atrašanās vietu.
[..]
(4)   Pēc pārkāpēja lūguma un ar nosacījumu, ka tas sniedz pierādījumus par visa naudas soda vai finansiālās sankcijas samaksu, iestāde izbeidz tās piemēroto administratīvo piespiedu pasākumu. Aizzīmogojums tiek noņemts, ja pārkāpējs izpilda pienākumu sadarboties. Atkārtota pārkāpuma gadījumā aizzīmogojuma noņemšana nav atļauta, pirms nav beidzies viena mēneša termiņš pēc telpas aizzīmogošanas.”
10
PVN likuma 188. pantā paredzēts:
“(1)   Šī likuma 186. panta 1. punktā minētais administratīvais piespiedu pasākums jāizpilda saskaņā ar [Administratīvā procesa kodeksa] 60. panta 1.–7. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
[..]”
11
Šī likuma 193. pantā norādīts:
“(1)   [Zakon za administrativnite narushenia i nakazania (Administratīvo pārkāpumu un sodu likums)] reglamentē šī likuma un tā īstenošanas normatīvo aktu pārkāpumu konstatēšanu, lēmumu pieņemšanu par administratīvo sodu un šo lēmumu izpildi, kā arī prasības, kuras var celt pret šiem lēmumiem.
(2)   Pārkāpumu konstatē ieņēmumu dienesti, un lēmumus, ar ko piemēro administratīvo sodu, pieņem Valsts ieņēmumu dienesta izpilddirektors vai šim nolūkam pilnvarotais ierēdnis.”
Administratīvā procesa kodekss
12
Administratīvā procesa kodeksa 6. panta 5. punktā paredzēts:
“Administratīvajām iestādēm jāatturas no tādu darbību veikšanas un rīcības, kas var radīt ar sasniedzamo mērķi acīmredzami nesamērīgus zaudējumus.”
13
Šī kodeksa 21. panta 1. punktā noteikts:
“Individuāls administratīvais akts ir administratīvās iestādes vai citas ar likumu tam pilnvarotas iestādes vai struktūras, personu, kuras veic publiskas funkcijas, un organizāciju, kas sniedz publiskus pakalpojumus, tieši pausta gribas izpausme vai ar darbību vai bezdarbību pausta griba, kas rada tiesības vai pienākumus vai tieši skar atsevišķu pilsoņu vai organizāciju tiesības, brīvības vai tiesiski pamatotās intereses, kā arī atteikums šādu aktu izdot.”
14
Atbilstoši minētā kodeksa 60. pantam:
“(1)   Administratīvs akts ietver rīkojumu par tā pagaidu izpildi, ja to prasa pilsoņu dzīvība vai veselība, lai aizsargātu īpaši svarīgas valsts vai sabiedrības intereses, ja lēmuma izpilde var tikt noraidīta vai būtiski traucēta vai ja kavēšanās izpildē var radīt būtisku vai grūti novēršamu kaitējumu, vai arī pēc kādas puses lūguma, lai aizsargātu kādu no tai īpaši svarīgām interesēm. Pēdējā minētajā gadījumā administratīvā iestāde pieprasa atbilstošu garantiju.
(2)   Pagaidu izpildes rīkojums ir pamatots.
[..]
(5)   Rīkojumu, ar kuru atļauj vai atsaka pagaidu izpildi, ar administratīvās iestādes starpniecību var pārsūdzēt tiesā trīs dienu laikā no rīkojuma paziņošanas dienas neatkarīgi no tā, vai administratīvais akts ir pārsūdzēts.
(6)   Pieteikumu iespējami īsā laikā izskata padomes palāta; puses nesaņem pieteikuma kopiju. Pieteikums tiesā neaptur pagaidu izpildi, bet tiesa var apturēt pagaidu izpildi līdz brīdim, kad tā pieņem galīgo nolēmumu par administratīvo sūdzību.
(7)   Atceļot pārsūdzēto rīkojumu, tiesa lemj pēc būtības. Ja pagaidu izpilde tiek atcelta, administratīvā iestāde atjauno stāvokli, kāds bija pirms izpildes.
(8)   Tiesas rīkojumu var pārsūdzēt.”
15
Administratīvā procesa kodeksa 128. panta 1. punkta 1. apakšpunktā norādīts, ka administratīvajām tiesām ir jurisdikcija izskatīt lietas, kuru mērķis tostarp ir panākt administratīvo aktu grozīšanu vai atcelšanu.
16
Šī kodeksa 166. pantā “Administratīvā akta izpildes apturēšana” paredzēts:
“(1)   Pieteikums tiesā aptur administratīvā akta izpildi.
(2)   Katrā tiesvedības stadijā līdz brīdim, kad spriedums kļūst galīgs, tiesa pēc pieteicēja lūguma var apturēt pagaidu izpildi, kas atļauta ar 60. panta 1. punktā minētā akta izdevējas iestādes galīgo rīkojumu, ja pagaidu izpilde pieteicējam var radīt būtisku vai grūti novēršamu kaitējumu. Izpilde var tikt apturēta, tikai pamatojoties uz jauniem apstākļiem.
(3)   Šī panta 2. punktā paredzēto lūgumu izvērtē padomes palāta. Tiesa lemj pēc iespējas ātrāk, izdodot rīkojumu, ko var pārsūdzēt septiņu dienu laikā no tā paziņošanas brīža.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
17
Ati‑19 ir vienas personas sabiedrība ar ierobežotu atbildību.
18
2023. gada 3. augustā Valsts ieņēmumu dienesta inspektori veica pārbaudi Ati‑19 apsaimniekotajās komercdarbības telpās, proti, ātrās ēdināšanas iestādē, kas atrodas Blagojevgradā (Bulgārija). Šajā pārbaudē inspektori, neatklājot savu identitāti, iegādājās preces (dzērienus un ēdienus) par kopējo summu 14,80 BGN (apmēram 8 EUR), samaksājot skaidrā naudā. Ati‑19 darbinieks pieņēma maksājumu, bet par šo darījumu netika izdots nekāds nodokļa rēķins.
19
Pierādījuši savu statusu, inspektori pārbaudīja atbilstību starp tajā pašā dienā reģistrētajiem darījumiem dienas grāmatvedības uzskaites žurnālā un naudas līdzekļiem iestādes kasē. Tika konstatēts, ka veikto darījumu dienas apgrozījums ir 327,80 BGN (apmēram 167 EUR), savukārt šajā kasē tika atrasta skaidra nauda 573,55 BGN (apmēram 293 EUR).
20
Pamatojoties uz konstatēto un piemērojot valsts tiesību aktus, Ati‑19 tika izdots administratīvā pārkāpuma akts.
21
Tādēļ 2023. gada 29. augustā nodokļu administrācija šai komercsabiedrībai uzlika 1000 BGN (apmēram 500 EUR) naudas sodu.
22
2023. gada 30. augustā, piemērojot valsts tiesisko regulējumu, šī administrācija izdeva rīkojumu, nosakot administratīvo piespiedu pasākumu – uz 14 dienām aizzīmogot komercdarbības telpas, kurās izdarīts administratīvais pārkāpums. Papildus šim rīkojumam tika noteikta šī pasākuma pagaidu izpilde, sākot no 2023. gada 21. septembra.
23
Rīkojums Ati‑19 tika paziņots 2023. gada 6. septembrī.
24
2023. gada 14. septembrī šī komercsabiedrība cēla prasību Administrativen sad Blagoevgrad (Blagojevgradas Administratīvā tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa, pirmkārt, pret rīkojumu par administratīvo piespiedu pasākumu un, otrkārt, pret rīkojumu par šī pasākuma pagaidu izpildi.
25
2023. gada 18. septembrī iesniedzējtiesa šo prasību, ciktāl tā vērsta pret rīkojumu par administratīvā piespiedu pasākuma pagaidu izpildi, noraidīja kā nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka beidzies Administratīvā procesa kodeksā noteiktais trīs dienu termiņš šādas prasības celšanai.
26
Nākamajā dienā, proti, 2023. gada 19. septembrī, Ati‑19 saistībā ar to pašu tiesvedību un saskaņā ar Administratīvā procesa kodeksu iesniedza pieteikumu par administratīvā piespiedu pasākuma pagaidu izpildes apturēšanu.
27
Iesniedzējtiesa jautā, vai šāds tiesību aizsardzības līdzeklis uzskatāms par efektīvu tiesību aizsardzību Hartas 47. panta pirmās daļas izpratnē.
28
Šī tiesa norāda, ka saistībā ar minēto tiesvedību PVN likuma 118. panta 1. punktā norādītā pārkāpuma faktiskie apstākļi tiek uzskatīti par pierādītiem ar protokolu par Valsts ieņēmumu dienesta veiktās pārbaudes aplūkotajās komercdarbības telpās rezultātiem un administratīvā pārkāpuma aktu.
29
Minētā tiesa arī precizē, ka saistībā ar prasību, kas celta atbilstoši Administratīvā procesa kodeksa 166. panta 2. un 3. punktam, veiktā pārbaude tiesā neattiecas uz rīkojuma par komercdarbības telpu “aizzīmogošanu” saskaņā ar PVN likuma 186. panta 1. punkta a) apakšpunktu izdošanas nosacījumiem. Tiesa, kurā celta prasība, tādēļ neveicot “izmeklēšanu” par faktiem, kas ir šīs izdošanas pamatā. Tā arī neveicot prasības par pašu rīkojumu iespējamās pamatotības vērtējumu, ņemot vērā Administratīvā procesa kodeksa 146. pantā norādītos pamatus. Šī kodeksa 166. panta 2. un 3. punktā paredzētajā prasībā prasītājs varot pamatoties tikai uz “būtisku vai grūti novēršamu kaitējumu”, ko tam radījusi attiecībā pret viņu izdotā administratīvā akta pagaidu izpilde.
30
Nevar tikt pārskatīti arī PVN likuma 188. panta 1. punktā paredzētā pagaidu izpildes rīkojuma izdošanas nosacījumi. Beidzoties Administratīvā procesa kodeksa 60. panta 5. punktā paredzētajam šāda rīkojuma atcelšanas prasības celšanas termiņam, tiek uzskatīts, ka minētais rīkojums ir izdots likumīgi.
31
Lai gan tiesa, kurā celta prasība, var pārskatīt pirms šī rīkojuma izdošanas veikto administratīvās iestādes vērtējumu par to, vai ir izpildīti visi šī kodeksa 60. panta 1. punktā norādītie nosacījumi, aizsardzības pret rīkojumu, kas izdots saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu, tvērums esot ierobežots ar tā adresātam nodarītā “būtiskā vai grūti novēršamā kaitējuma” esību, kas atbilstot tās pārbaudes tiesā tvērumam, kura veikta saistībā ar pagaidu izpildes apturēšanas procedūru atbilstoši minētā kodeksa 166. panta 2. punktam.
32
Katrā ziņā Administratīvā procesa kodeksa 166. panta 2. un 3. punktā paredzētā procedūra tiesai, kurā celta prasība, neļaujot pārliecināties, vai rīkojuma pagaidu izpildes mērķis ir aizsargāt svarīgas valsts intereses. Šādā kontekstā nevarot izslēgt, ka rīkojuma pagaidu izpilde, par kuru lemts, pamatojoties uz PVN likuma 186. panta 1. punkta 1. apakšpunkta a) punktu, rada tiesiskas sekas pirms paša rīkojuma atcelšanas.
33
Ņemot vērā iepriekš minēto, iesniedzējtiesai, kura turklāt norāda uz tajā izskatāmā aizzīmogošanas pasākuma krimināltiesisko raksturu, ir šaubas, vai ar šādu ierobežotu būtiska vai grūti novēršama kaitējuma pārbaudi tiek nodrošināta aizsardzības pasākumu pret pagaidu izpildi efektivitāte gan Hartas 47. panta pirmās daļas, gan Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punkta izpratnē.
34
Šādos apstākļos Administrativen sad Blagoevgrad (Blagojevgradas Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Hartas] 47. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj valsts tiesisko regulējumu par aizsardzību pret tādu pasākumu pagaidu izpildi, kurus valsts likumdevējs ieviesis, lai nodrošinātu intereses, kas minētas [PVN direktīvas] 273. pantā, ja minētā valsts tiesiskā regulējuma piemērošanas pārbaude tiesā attiecas tikai uz to, vai nodarīts kaitējums?”
Par prejudiciālo jautājumu
35
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Hartas 47. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā saskaņā ar PVN direktīvas 273. panta pirmajā daļā paredzēto iespēju pārbaudes tiesā, kas tiek veikta saistībā ar pieteikumu par krimināltiesiska rakstura administratīvā piespiedu pasākuma pagaidu izpildes apturēšanu, apjoms ir ierobežots ar to, ka pastāv būtisks vai grūti novēršams kaitējums, ko radītu šāda pagaidu izpilde.
Par pieņemamību
36
Bulgārijas valdība apstrīd jautājuma pieņemamību, pamatojoties uz to, ka tas esot hipotētisks, jo, pirmkārt, šajā gadījumā neesot pagaidu izpildes rīkojuma, ciktāl apstiprinājums par rīkojuma par aizzīmogošanu saņemšanu apliecina vienīgi šī rīkojuma paziņošanas datumu, un, otrkārt, tā kā aizzīmogošana nav veikta, procedūrai, kuras mērķis ir panākt šīs izpildes apturēšanu, neesot priekšmeta.
37
Protams, šajā ziņā gan no LESD 267. panta formulējuma, gan no tā sistēmas izriet, ka prejudiciālā nolēmuma tiesvedība paredz it īpaši to, ka lieta faktiski ir izskatīšanā valstu tiesās un ka lūgtajam prejudiciālajam nolēmumam jābūt “vajadzīgam”, lai iesniedzējtiesa varētu “sniegt spriedumu” lietā, kuru tā izskata. Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojums nav konsultatīvu atzinumu sniegšana par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem, bet gan nepieciešamība faktiski atrisināt strīdu (spriedumi, 1988. gada 21. aprīlis, Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, 11. punkts, kā arī 2025. gada 27. februāris, Adjak, C‑277/24, EU:C:2025:130, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Tomēr vienīgi valsts tiesai, kura iztiesā lietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, jāizvērtē Tiesai uzdodamā jautājuma nozīmīgums, ņemot vērā pamatlietas īpatnības. Tādēļ, ja uzdotais jautājums attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju vai spēkā esību, Tiesai principā par to ir jālemj. No tā izriet, ka uz prejudiciālo jautājumu par Savienības tiesībām attiecas atbilstības pieņēmums. Atteikties lemt par šādu jautājumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2025. gada 27. februāris, Adjak, C‑277/24, EU:C:2025:130, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
Šajā gadījumā Bulgārijas valdības izvirzītie argumenti par uzdotā jautājuma hipotētisko raksturu nepārliecina. Pirmkārt, saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegtajiem datiem aizzīmogošanas rīkojuma izpildes datums noteikts neatkarīgi no šī rīkojuma galīgā rakstura iegūšanas, tādējādi tā izpildei piešķirot pagaidu raksturu saskaņā ar Bulgārijas tiesisko regulējumu. Otrkārt, pagaidu izpildes neveikšana šķiet nesaraujami saistīta ar iesniedzējtiesā iesniegto lūgumu apturēt šo pagaidu izpildi un ļauj Tiesai tai sniegt lietderīgu atbildi.
40
Ņemot vērā šos apsvērumus, jāsecina, ka uzdotais jautājums nav hipotētisks un līdz ar to ir pieņemams.
Par lietas būtību
41
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts nodokļu iestāžu PVN jomā piemērotie administratīvie piespiedu pasākumi, piemēram, tādas komercdarbības telpas, kurā konstatēti PVN likuma pārkāpumi, aizzīmogošana, ir PVN direktīvas 2. un 273. panta un tātad Savienības tiesību īstenošana Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 4. maijs, MV – 98, C‑97/21, EU:C:2023:371, 34. punkts).
42
Turklāt, neraugoties uz pasākumu veikšanas saskaņā ar minēto 273. pantu fakultatīvo raksturu, jāatgādina – lai efektīvi izpildītu no Savienības tiesībām izrietošu pienākumu, valsts iestādēm var būt pienākums izdot rīkojumu par tā tūlītēju izpildi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1990. gada 10. jūlijs, Komisija/Vācija, C‑217/88, EU:C:1990:290, 25. punkts).
43
No tā izriet, ka tāda administratīva piespiedu pasākuma kā komercdarbības telpu aizzīmogošana noteikšanā un tūlītējā izpildē, lai arī tai ir pagaidu raksturs, jāievēro Hartas 47. panta pirmajā daļā garantētās pamattiesības.
44
Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru valsts tiesai, izskatot ar Savienības tiesībām saistītu strīdu, jābūt iespējai noteikt pagaidu pasākumus, lai garantētu pilnīgu efektivitāti tiesas nolēmumam, kas jāpieņem par tādu tiesību pastāvēšanu, kuras pamatotas ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 14. maijs, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 297. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
45
Pirmkārt, attiecībā uz tiesībām, uz kurām var atsaukties tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, jāatgādina, ka saskaņā ar PVN direktīvas 273. pantu veiktie pasākumi nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams, lai sasniegtu 273. pantā minētos mērķus, un tie nedrīkst apdraudēt PVN neitralitāti vai Hartā atzītās pamattiesības, tostarp darījumdarbības brīvību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 26. oktobris, BB construct, C‑534/16, EU:C:2017:820, 24. un 34. punkts).
46
Otrkārt, attiecībā uz pieņemamā tiesas nolēmuma lietderīgo iedarbību jākonstatē, ka Savienības tiesību efektīva ievērošana saskaņā ar šī sprieduma 42. punktā minēto judikatūru, protams, var prasīt pasākuma, kas veikts, piemērojot šīs tiesības, tūlītēju, kaut arī provizorisku, izpildi.
47
Tomēr pagaidu pasākumi, kas vērsti uz apgalvoti prettiesiska pienākuma apturēšanu, jānosaka, ja tie ir nepieciešami, lai nodrošinātu Savienības tiesībās paredzēto aizsardzību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 15. jūnijs, Getin Noble Bank (Aizdevuma līguma izpildes apturēšana), C‑287/22, EU:C:2023:491, 55. punkts).
48
Lai novērtētu minēto nepieciešamību tāda administratīva piespiedu pasākuma kā pamatlietā aplūkotais tūlītējas izpildes kontekstā, jāveic ne tikai konkrēta publisko un privāto interešu izsvēršana attiecīgi par un pret šādu izpildi, bet arī vismaz kopsavilkuma veidā jāizvērtē attiecīgā pasākuma tiesiskums.
49
Proti, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 87. punktā, ja tiesai, kas izskata lietu, nav nekādas iespējas izvērtēt izpildāmā administratīvā piespiedu pasākuma tiesiskumu, Hartas 47. pantā paredzētā pagaidu tiesību aizsardzība tiesā nebūtu efektīva, jo pieteikums par apturēšanu varētu tikt noraidīts pat gadījumā, ja tas attiektos uz acīmredzami prettiesiska pasākuma apturēšanu.
50
Attiecībā uz to, vai pamatlietā aplūkotajā tiesiskajā regulējumā ievērotas Hartas 47. panta prasības, no pastāvīgās judikatūras izriet – princips, ka valsts tiesību normas jāinterpretē atbilstīgi Savienības tiesību normām, prasa, lai valsts tiesas – it īpaši, ievērojot aizliegumu valsts tiesību normas interpretēt contra legem, – dara visu, kas nepieciešams, lai, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot tajās atzītās interpretācijas metodes, nodrošinātu attiecīgās Savienības tiesību normas pilnīgu efektivitāti un rastu risinājumu, kurš atbilst tās mērķim (spriedumi, 2004. gada 5. oktobris, Pfeiffer u.c., no C‑397/01 līdz C‑403/01, EU:C:2004:584, 118. un 119. punkts, kā arī 2024. gada 15. oktobris, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
51
Atbilstīgas interpretācijas prasība tostarp ietver valsts tiesu pienākumu vajadzības gadījumā mainīt iedibināto judikatūru, ja tā balstīta uz valsts tiesību interpretāciju, kas nav saderīga ar Savienības tiesību mērķiem. Tādējādi valsts tiesa nevar likumīgi uzskatīt, ka tai nav iespējams valsts tiesību normu interpretēt saskaņā ar Savienības tiesībām tikai tādēļ vien, ka tā šo normu ir pastāvīgi interpretējusi ar šīm tiesībām nesaderīgi (spriedumi, 2016. gada 19. aprīlis, DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, 33. un 34. punkts, kā arī 2024. gada 15. oktobris, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
52
Pamatojoties uz Savienības tiesību pārākuma principu, ja valsts tiesisko regulējumu nav iespējams interpretēt atbilstīgi Savienības tiesību prasībām, valsts tiesai kā dalībvalsts iestādei, izskatot lietu atbilstoši savai kompetencei, ir pienākums vajadzības gadījumā atstāt nepiemērotu jebkuru valsts tiesību normu, kas ir pretrunā Savienības tiesību normai, kurai ir tieša iedarbība tās izskatīšanā esošajā strīdā (spriedums, 2024. gada 12. decembris, Getin Holding u.c., C‑118/23, EU:C:2024:1013, 76. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
53
Jāuzskata, ka Hartas 47. panta noteikumiem ir tieša iedarbība (spriedumi, 2018. gada 17. aprīlis, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, 78. punkts, kā arī 2024. gada 12. decembris, Getin Holding u.c., C‑118/23, EU:C:2024:1013, 77. punkts).
54
Šajā lietā tātad iesniedzējtiesai, ņemot vērā valsts tiesības kopumā un piemērojot tajās atzītās interpretācijas metodes, jāpārbauda, vai, kā to apgalvo Bulgārijas valdība, šajās tiesībās paredzētā pagaidu tiesību aizsardzības tiesā sistēma sniedz iespēju juridiski un faktiski pārbaudīt rīkojumus par tāda saskaņā ar PVN direktīvas 273. pantu pieņemta administratīva piespiedu pasākuma kā komercdarbības telpu aizzīmogošana pagaidu izpildi.
55
Ja šāda interpretācija izrādās neiespējama, šai tiesai nav jāpiemēro valsts procesuālo tiesību normas, kas tai liedz izvērtēt, vai tajā iesniegtais pieteikums par šāda pasākuma pagaidu izpildes apturēšanu juridiski un faktiski pamatots ar argumentiem, kas pirmšķietami var atklāt attiecīgā pasākuma prettiesiskumu.
56
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz prejudiciālo jautājumu jāatbild, ka Hartas 47. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā saskaņā ar PVN direktīvas 273. panta pirmajā daļā paredzēto iespēju pārbaudes tiesā, kas tiek veikta saistībā ar pieteikumu par krimināltiesiska rakstura administratīvā piespiedu pasākuma pagaidu izpildes apturēšanu, apjoms ierobežots ar to, vai pastāv būtisks vai grūti novēršams kaitējums, ko šāda pagaidu izpilde radītu, izslēdzot jebkādu iespēju tiesai, kas izskata šo pieteikumu, izvērtēt, vai tas juridiski un faktiski pamatots ar argumentiem, kas pirmšķietami var liecināt par attiecīgā pasākuma prettiesiskumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
57
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa
jāinterpretē tādējādi, ka
tai ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā saskaņā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. panta pirmajā daļā paredzēto iespēju pārbaudes tiesā, kas tiek veikta saistībā ar pieteikumu par krimināltiesiska rakstura administratīvā piespiedu pasākuma pagaidu izpildes apturēšanu, apjoms ierobežots ar to, vai pastāv būtisks vai grūti novēršams kaitējums, ko šāda pagaidu izpilde radītu, izslēdzot jebkādu iespēju tiesai, kas izskata šo pieteikumu, izvērtēt, vai tas juridiski un faktiski pamatots ar argumentiem, kas pirmšķietami var liecināt par attiecīgā pasākuma prettiesiskumu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.