61984J0023
RETSMØDERAPPORT
i sag 23/84 (
*1
)
I — Faktiske omstændigheder og skriftveksling
Den historiske udvikling på det britiske marked for mælk har været en helt anden end på markederne i de andre medlemsstater. Indtil 1930 bestod der således ingen producentandelsforeninger, og mælken blev opkøbt af private mejerier direkte fra de enkelte landbrugere. Under lavkonjunkturen inden for landbruget i 20'erne og 30'erne var landbrugernes stilling over for mejerierne, der var blevet meget magtfulde, i særlig grad svag, og det blev på denne baggrund fundet nødvendigt ved lov at indføre en ordning med henblik på at forbedre forholdene i forbindelse med fremstilling og handel med mejeriprodukter. I 1933 stillede National Farmers Union et forslag om oprettelse af et Milk Marketing Board (mælkeafsætningskontor, herefter benævnt »MMB«) for England og Wales, som fik tilslutning fra de berørte producenter ved en afstemning, og som blev vedtaget af parlamentet. Tilsvarende ordninger blev indført i Skotland, hvor der kort tid efter blev oprettet tre MMB (Skotland, Aberdeen, Nordskotland), og et MMB for Nordirland blev oprettet i 1955. Efter oprettelsen af MMB rådede mælkeproducenterne således over en demokratisk valgt organisation, som kunne være en modvægt mod mejeriselskabernes magtstilling, og som blandt andet efter nogle procedurer herfor kunne føre forhandlinger med disse om salgspriserne for mælk. Mælkepriserne blev fastsat af hver enkelt MMB efter høring af et paritetisk udvalg sammensat af repræsentanter for henholdsvis det pågældende MMB og Dairy Trade Federation, eller — såfremt der ikke kunne opnås enighed i det paritetiske udvalg — efter høring af en af landbrugsministeren udpeget tredjemand.
Efter Det forenede Kongeriges tiltrædelse af Fællesskabet i 1973 blev det nødvendigt at integrere den britiske ordning — hvis opretholdelse en som bilag til tiltrædelsestraktaten optagen erklæring indeholdt hjemmel for — i den ved grundforordning nr. 804/68 indførte fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter.
Ved en ændring af forordningens artikel 25, der blev gennemført ved forordning nr. 1421/78 af 20. juni 1978 (EFT L 171, s. 12), bemyndigede Rådet medlemsstaterne til at yde særrettigheder til organisationer, som repræsenterer mindst 80% af antallet af producenter og mindst 50% af produktionen fra de mælkeproducenter, der er etableret i det område, hvor den pågældende organisdation udøver sin virksomhed. Der er tale om følgende rettigheder:
—
ret (og pligt) til at opkøbe den mælk, der produceres i det pågældende område,
—
ret til at foretage en udligning af de priser, der afregnes med producenterne, uden hensyntagen til anvendelsen af den mælk, som den enkelte producent leverer.
En sådan bemyndigelse kan kun gives og opretholdes, såfremt visse betingelser er opfyldt med hensyn til størrelsen af den mælkemængde, som i den pågældende medlemsstat anvendes til direkte konsum i forhold til andre formål, og med hensyn til den mælkemængde til direkte konsum, som registreres inden for hele Fællesskabet.
Rådet skal endvidere ved fastsættelsen af de i denne forbindelse fornødne almindelige bestemmelser sikre, at udøvelsen af disse særrettigheder:
—
er forenelig med traktatens almindelige grundsætninger;
—
ikke medfører forskelsbehandling af de producenter, der sælger deres mælk til organisationen, og dem, der ønsker at købe mælk fra denne;
—
kun i det absolut nødvendige omfang påvirker konkurrencen i landbrugssektoren;
—
ikke får til følge, at den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter kommer til at fungere mindre tilfredsstillende, navnlig med hensyn til pris- og interventionsordningen.
Selv om artikel 25 i forordning nr. 804/68, som ændret ved forordning nr. 1421/78, er affattet således, at enhver medlemsstat kan gøre brug af de heri indeholdte bestemmelser, er det utvivlsomt, at sidstnævnte forordning netop tager sigte på de britiske organisationer, MMB.
Rådets forordning nr. 1422/78 af 20. juni 1978 (EFT L 171, s. 14) om indrømmelse af visse særrettigheder til mælkeproducentorganisationer i Det forenede Kongerige bemyndiger Det forenede Kongerige til at indrømme MMB de i ovennævnte forordnings artikel 25 omhandlede rettigheder på betingelse af, at der afholdes en afstemning blandt de berørte mælkeproducenter, og forordningen fastsætter vilkårene for indrømmelse og opretholdelse af disse rettigheder. Forordningen fastsætter endvidere de vilkår, der skal gælde for udøvelsen af de særrettigheder, der indrømmes MMB. I forordningens artikel 9, stk. 1, fastsættes det, at de af MMB anvendte priser for mælk, der sælges til købere i senere handelsled, kun må differentieres efter ganske bestemte kriterier, nemlig: a) »efter den anvendelse, køberen gør deraf«, eller b) »efter andre kriterier, som er opstillet i overensstemmelse med den i stk. 4 omhandlede fremgangsmåde«, dvs. efter kriterier fastsat i henhold til proceduren med behandling i det paritetiske udvalg. I henhold til artikel 9, stk. 2, må en differentiering ikke bevirke en konkurrencefordrejning på det britiske marked mellem indenlandsk fremstillede produkter og produkter med oprindelse i andre medlemsstater. For at undgå en sådan risiko fastsættes det i stk. 3, at MMB ikke må sælge mælk til en lavere pris end den, der svarer til den laveste pris på det britiske marked for det pågældende mejeriprodukt, når det er importeret. I henhold til stk. 4 skal alle salgspriser, som faktisk anvendes af MMB, fastsættes under iagttagelse af de i stk. 1, 2 og 3 nævnte bestemmelser efter forhandlinger, hvor det pågældende MMB og dets købere af mælk er repræsenteret på lige fod. Ifølge artikel 10 skal Det forenede Kongerige til stadighed kontrollere, at MMB overholder Fællesskabets principper og bestemmelser samt de særlige betingelser, som bemyndigelsen er undergivet. Det forenede Kongerige skal endvidere tilpasse sin nationale lovgivning vedrørende MMB for at bringe den i overensstemmelse med Fællesskabets retsregler.
I Kommissionens forordning nr. 1565/79 af 25. juli 1979 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1422/78 (EFT L 188, s. 29) fastslås det på grundlag af resultaterne af nogle afstemninger afholdt blandt mælkeproducenterne, at MMB har den repræsentativitet, der kræves efter artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 804/68, og Det forenede Kongerige bemyndiges til at indrømme MMB de i denne bestemmelse omhandlede rettigheder. I henhold til førstnævnte forordnings artikel 6 skal Det forenede Kongerige fastsætte de fornødne nærmere bestemmelser til sikring af, at der til stadighed føres kontrol med, at artikel 9 i forordning nr. 1422/78 overholdes. Ifølge artikel 6, stk. 2, skal der ved disse bestemmelser blandt andet fastsættes regler om de mulige »anvendelser« af mælken efter artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1422/78 samt ske en fastsættelse af de »andre objektive kriterier«, der kan tages i betragtning efter fremgangsmåden i artikel 9, stk. 4. I henhold til artikel 6, stk. 4, i forordning nr. 1565/79 skal Det forenede Kongerige, for så vidt angår anvendelsen af artikel 9, stk. 3, i forordning n- 1422/78, træffe foranstaltninger til, at der regelmæssigt kan foretages en sammenligning af henholdsvis de priser, der på det britiske marked opnås ved salg i første handelsled for de vigtigste mejeriprodukter fremstillet af mælk solgt af MMB, og priserne for tilsvarende mejeriprodukter, der er importeret fra andre medlemsstater. Det forenede Kongerige skal endvidere ifølge artikel 6, stk. 4, hver måned give Kommissionen meddelelse om de laveste priser, der er registreret for henholdsvis indenlandsk fremstillede og importerede produkter.
Med henblik på at bringe bestemmelserne om MMB i overensstemmelse med de fællesskabsretlige regler blev der i 1981 vedtaget en lovgivning indeholdende særlige bestemmelser om de for MMB gældende regler, for så vidt angår hele Det forenede Kongerige, samt bestemmelser for hvert af de områder, hvor der er et MMB, idet sidstnævnte bestemmelser blev gennemført i form af en ændring af lovgivningen fra 1933 om indførelse af en mælkeafsætningsordning. Det drejer sig om henholdsvis Milk Marketing Board (Special Conditions) Regulations af 1981 og fem forskellige Milk Marketing Scheme (Amendment) Regulations af 1981.
Ifølge denne lovgivning kan MMB anvende en lang række forskellige salgspriser for mælk på grundlag af den påtænkte anvendelse af sødmælken eller den skummetmælk, der er et biprodukt i forbindelse med fremstillingen af smør eller fløde. Disse priser fastsættes nu af det paritetiske udvalg.
MMB for England og Wales (som parterne har henholdt sig til som et eksempel i betragtning af dette MMB's fremherskende stilling, idet praksis hos de øvrige MMB i det væsentlige er den samme) har gennemført en prisdifferentiering for sødmælk på grundlag af de mange forskellige anvendelsesmuligheder, der er for mælken.
Det er i sagen kun nødvendigt at tage stilling, dels til den differentiering, der er blevet gennemført på et så at sige første niveau, nemlig således at prisen for sødmælk er blevet fastsat forskelligt, alt efter om mælken var bestemt til fremstilling af smør i store partier eller til fremstilling af pakkesmør, dels til den differentiering, der er blevet gennemført på et så at sige andet niveau, nemlig således at prisen for sødmælk har kunnet variere på grundlag af den påtænkte anvendelse af den af sødmælken udvundne skummetmælk, dvs. alt efter om skummetmælken har været bestemt til fremstilling af skummetmælkspulver, til fremstilling af dyrefoder eller til andre formål. Denne anden form for differentiering af salgspriserne er også blevet gennemført, for så vidt angår sødmælk bestemt til fremstilling af fløde.
Ved åbningsskrivelse af 10. juni 1982 gav Kommissionen Det forenede Kongerige meddelelse om de indsigelser, som den havde mod den omhandlede ordning, og Det forenede Kongeriges regering blev opfordret til at fremsætte sine bemærkninger hertil.
I en svarskrivelse af 12. juli 1982 gjorde Det forenede Kongerige gældende, at MMB's virksomhed i så henseende i realiteten ikke adskilte sig fra praksis hos andelsorganisationer i andre af Fællesskabets medlemsstater.
Den 10. juni 1983 fremsendte Kommissionen herefter til Det forenede Kongerige en begrundet udtalelse, hvori den fastholdt sin opfattelse og opfordrede Det forenede Kongerige til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme udtalelsen inden en måned efter dens meddelelse.
I sin svarskrivelse herpå af 22. juli 1983 meddelte Det forenede Kongerige Kommissionen, at i det mindste det paritetiske udvalg bestående af MMB og Dairy Trade Federation i England og Wales nu var af den opfattelse, at ordningen med to forskellige priser for mælk bestemt til fremstilling af smør af kommercielle grunde burde ophæves, men Det forenede Kongerige forbeholdt sig fuldt ud sin stilling, for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt der skulle bestå en egentlig forpligtelse til at bringe denne praksis til ophør.
Den 25. januar 1984 anlagde Kommissionen denne sag.
Ved kendelse af 30. maj 1984 blev en begæring fra Den franske Republiks regering om at måtte intervenere til støtte for Kommissionens påstande taget til følge.
På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse. Domstolen har dog anmodet Det forenede Kongerige og Kommissionen om at besvare visse spørgsmål og fremlægge visse oplysninger.
II — Parternes påstande
Kommissionen har nedlagt følgende påstande, der støttes af Den franske Republiks regering:
1)
det statueres, at Det forenede Kongerige ved at tillade MMB:
—
at anvende to forskellige priser for sødmælk bestemt til fremstilling af smør, alt efter om smørret skulle sælges til intervention eller i store partier, eller om det skulle sælges en detail som pakkesmør, og
—
at anvende forskellige priser for sødmælk bestemt til fremstilling af smør og fløde, alt efter hvad den skummetmælk, der er et biprodukt i forbindelse med fremstillingen, skulle anvendes til,
har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 1422/78 og artikel 6 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1565/79;
2)
det forenede Kongerige tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Det forenede Kongerige har nedlagt følgende påstande:
—
sagen afvises i det omfang, som fremgår af svarskriftet og duplikken,
—
under alle omstændigheder frifindes Det forenede Kongerige.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
III — Parternes anbringender og argumenter
1. Anvendelse af to forskellige priser for sødmælk bestemt til fremstilling af smør
Kommissionen har gjort gældende, at den af MMB anvendte ordning med to forskellige priser for sødmælk bestemt til fremstillling af smør på grundlag af, om smørret skulle sælges til intervention eller i store partier, eller om det skulle sælges en detail som pakkesmør:
a)
har været i strid med artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1422/78, idet prisdifferentieringen er sket på grundlag af, hvem køberne har været, og ikke på grundlag af mælkens anvendelse;
b)
i hvert fald ikke er sket på grundlag af »andre kriterier« som omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra b), idet sådanne kriterier skal være objektive;
c)
har medført en konkurrencefordrejning;
d)
har medført en forskelsbehandling mellem køberne af mælk;
e)
har været en hindring for, at de fælles markedsordninger kunne fungere efter hensigten, og
f)
har været en hindring for, at Fællesskabets støtteordninger, som har til formål at fremme anvendelsen af smør, kunne fungere efter hensigten.
a) Tilsidesættelse af artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1422/78
Kommissionen har indledningsvis gjort gældende, at den britiske regering ikke kan gives medhold i, at Kommissionens anbringende vedrørende fortolkningen af artikel 9, stk. 1, litra a), ikke vil kunne tages i betragtning, idet det anføres, at sagsøgte fuldt ud har haft mulighed for at fremsætte sine bemærkninger herom inden sagens anlæg, hvilket sagsøgte imidlertid afholdt sig fra. Kommissionen henviser i denne forbindelse til sin skrivelse af 18. september 1980, hvori den omtalte den britiske lovgivning, der påtænktes vedtaget til gennemførelse af fællesskabslovgivningen vedrørende MMB, idet den heri blandt andet anførte, at »arten af den senere køber af det forædlede produkt (interventionsorgan eller privat erhvervsdrivende) kan i almindelighed ikke anses som udtryk for et objektivt kriterium«, og Kommissionen henviser endvidere til sin skrivelse af 10. juni 1982 og den begrundede udtalelse, hvori den klart gav udtryk for, at den britiske lovgivning stred mod artikel 9.
Hvad angår spørgsmålet om fortolkningen af denne bestemmelse, gør Kommissionen gældende, at »køberens påtænkte anvendelse af mælken er fremstilling af smør«. Spørgsmålet om, hvad køberen af mælk agter at gøre med det produkt, som han har anvendt mælken til fremstilling af, dvs. spørgsmålet om, hvorvidt køberen vil sælge produktet på det frie marked eller til intervention, har intet at gøre med mælkens anvendelse, men med, hvem køberen af produktet er. Det tilføjes, at det almindelige princip i henhold til fællesskabslovgivningen er, at priserne skal være ens, hvorfor enhver bestemmelse om undtagelser hertil må fortolkes indskrænkende.
Det af sagsøgte anførte finder heller ingen støtte i § 66, stk. 7, i Milk Marketing Scheme af 1933, hvorefter der kan ske en prisdifferentiering for mælk på grundlag af, hvorledes mælken anvendes i forbindelse med fremstilling af en række mejeriprodukter, idet der ikke i bestemmelsen er nogen omtale af, hvilket marked de pågældende produkter skal sælges på.
Kommissionen gør på denne baggrund gældende, at der ikke kan lægges nogen vægt på det af Det forenede Kongerige anførte, hvorefter der ved siden af markedet for smør i store partier består et andet, særligt og klart afgrænset marked for pakkesmør.
b) De i artikel 9, stk. 1, litra b), omhandlede »andre kriterier«
Kommissionen har gjort gældende, at den af MMB gennemførte prisdifferentiering heller ikke kan anses som en differentiering »efter andre kriterier« som omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra b). Denne bestemmelse forudsætter en anvendelse af proceduren med behandling i det paritetiske udvalg, som efter de for Kommissionen foreliggende oplysninger aldrig er blevet anvendt.
Under alle omstændigheder kan en prisdifferentiering af den omhandlede art ikke anses som en differentiering efter objektive kriterier i betydningen i artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 1422/78 og artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1565/79. § 66, stk. 8, i den britiske Milk Marketing Scheme af 1933 fastlægger de objektive kriterier, på grundlag af hvilke det paritetiske udvalg kan fastsætte forskellige priser for mælk. Blandt disse kriterier kan nævnes størrelsen af den mængde mælk, der skal leveres, samt mælkens betegnelse, kvalitet og beskaffenhed. En differentiering på grundlag af den påtænkte form for salg har intet at gøre med de i § 66, stk. 8, opstillede kategorier, og en sådan differentiering kan derfor ikke være genstand for en opførelse efter ministerens godkendelse på den i § 66, stk. 8, litra g), omhandlede liste.
Artikel 9, stk. 2 og 3:
Kommissionen har anført, at selv om den ikke formelt gjorde gældende, at der forelå en tilsidesættelse af artikel 9, stk. 3, bør der ikke gives sagsøgte medhold i, hvad sagsøgte gør gældende på grundlag heraf.
Den prisrapporteringsordning, der i henhold til artikel 6, stk. 4, i forordning nr. 1565/79 kræves gennemført med henblik på at kontrollere, at artikel 9, stk. 3, overholdes, blev i praksis først ført ud i livet i sin endelige form, for så vidt angår smørpriserne, fra og med februar 1982. For så vidt angår perioden fra februar 1982 til og med april 1984, dvs. en periode på syvogtyve måneder, fremgik det af fjorten månedlige meddelelser, at den laveste pris for indenlandsk fremstillet smør på det britiske marked var lavere end den laveste pris for importeret smør. For en del af disse meddelelsers vedkommende har Det forenede Kongerige ikke kunnet fremlægge nogen tilfredsstillende forklaringer. Under disse omstændigheder kan det derfor ikke hævdes, at artikel 9, stk. 2 og 3, har gjort det ufornødent at iagttage artikel 9, stk. 1.
Kommissionen gør ligeledes gældende, at det er uantageligt, at artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1565/79 skulle ophæve virkningerne af artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1422/78, idet de to forordninger må antages at skulle finde anvendelse sideløbende.
Kommissionen anfører endvidere, at forpligtelserne i henhold til artikel 9, stk. 1, er et tilstrækkeligt begrundet led i ordningen, hvorefter der kan indrømmes MMB særlige privilegier, og at det ikke på nogen måde kan antages, at forpligtelserne står i misforhold til disse privilegier.
c) Konkurrencefordrejning
Kommissionen har gjort gældende, at en ordning med to forskellige priser for mælk fordrejer konkurrencen mellem mejeriprodukter fra andre medlemsstater og indenlandsk fremstillede produkter. Den pris, som de britiske smørproducenter betalte for mælk, blev således fastsat på grundlag af en beregningsmetode, hvorefter der på forhånd blev taget hensyn til markedsforholdene, og producenternes fortjenstmargen forblev praktisk taget den samme, uanset markedsforholdene. Eksportører af smør med oprindelse i en anden medlemsstat, som eksporterede til Det forenede Kongerige med henblik på at videresælge smør dér, var derimod nødsaget til at tilpasse sig de bestående forhold på det britiske marked, og såfremt disse var dårlige, ville deres fortjenstmargen naturligt blive påvirket heraf, således at de ville blive nødsaget til ved salg på det britiske marked at nedsætte deres fortjenstmargen, eller ligefrem sælge med tab.
Kommissionen anfører endvidere, at de oplysninger, som Det forenede Kongerige har fremlagt i et forsøg på at påvise, at forholdene på det britiske marked i perioden 1978-1983 ikke var dårligere end i andre medlemsstater, ikke er relevante, i hvilken forbindelse det er uden betydning, hvorvidt de statistiske oplysninger vedrørende de forskellige medlemsstater er sammenlignelige. De britiske producenters fortjenstmargen forbliver efter ordningen mere eller mindre den samme, mens fortjenstmargenen hos producenter i de andre medlemsstater svinger alt efter de egentlige markedsforhold i Det forenede Kongerige, hvilket gælder uanset de britiske prisers niveau.
Kommissionen anfører endvidere, at det er forkert, når Det forenede Kongerige gør gældende, at den konkurrence, hvis beståen skal sikres, og som ikke er konkurrencen mellem smørproducenterne, men konkurrencen mellem mælkeproducenterne, ikke påvirkes af en ordning med to forskellige priser for mælk.
Når MMB inden for rammerne af ordningen med behandling i det paritetiske udvalg med hensyn til smørfedt udvundet af mælk, der sælges med henblik på fremstilling af pakkesmør bestemt til det almindelige frie marked, accepterer en lavere fortjenstmargen end den, der ville blive tale om, såfremt smørret sælges til intervention, er dette udtryk for, at MMB ikke sikrer deres producenter en så stor fortjeneste som muligt.
Hertil kommer, at i modsætning til, hvad der gælder efter MMB-ordningen, kan producenter, der er medlemmer af en andelssammenslutning — hvis medlemmer uden vanskeligheder kan melde sig ud, og som står i et konkurrenceforhold til andre andelssammenslutninger og til den private sektor — tilslutte sig andre andelsforeninger, der sælger smørfedt til intervention, og som derfor kan betale deres medlemmer en højere pris for mælken. Det overvejende flertal af mælkeproducenter i Det forenede Kongerige kan imidlertid ikke gøre noget sådant, men er som medlemmer af et MMB nødsaget til at acceptere de priser, der følger af de gennemsnitlige salgspriser, som MMB anvender.
Når MMB fastsætter en anden og lavere pris for mælk bestemt til fremstilling af pakkesmør, indebærer dette, at de britiske smørproducenter helt eller delvis opnår en kompensation for de højere produktionsomkostninger, som de har i forhold til deres konkurrenter, og de har dermed et incitament til at forblive på markedet for pakkesmør fremfor at sælge til intervention, hvilket medfører et åbenbart indtægtstab for de britiske mælkeproducenter, ligesom det griber forstyrrende ind i interventionsordningen og fordrejer konkurrencevilkårene på det britiske marked for pakkesmør.
d) Forskelsbehandling mellem køberne af malk
Kommissionen har gjort gældende, at når fabrikanter, der fremstiller smør bestemt til salg til intervention eller salg i store partier fremfor salg en detail som pakkesmør, skal betale en højere pris, er dette udtryk for en forskelsbehandling, der ganske savner objektiv begrundelse. I modsætning til, hvad sagsøgte gør gældende, kan man ikke sondre mellem på den ene side markedet for smør i store partier og smør til salg til intervention og på den anden side markedet for pakkesmør, når henses til, at der ikke foreligger forskellige omkostningsstrukturer, men blot nogle supplerende omkostninger i forbindelse med emballering og markedsføring af pakkesmør. Under normale konkurrencevilkår kombineret med en interventionsordning, der fungerer efter hensigten, bør disse suppelerende omkostninger komme til udtryk i en højere markedspris for pakkesmør end for smør til salg i store panier.
e) Hindringer for, at de /celles markedsordninger har kunnet fungere efter hensigten
Kommissionen har gjort gældende, at ordningen med to forskellige priser for mælk bestemt til fremstilling af smør har udgjort en hindring for, at den fælles markedsordning har kunnet fungere efter hensigten, idet ordningen har medført, at smørproducenternes fortjenstmargen har været stort set den samme, uanset om der er blevet solgt til intervention eller på detailmarkedet, hvorfor smørproducenterne ikke har haft nogen interesse i at sælge til intervention eller i at søge at få afsat smør til en større fortjeneste gennem eksport, når priserne på det britiske marked var lavere end interventionsprisen. Dette har endvidere medført en risiko for en stigning i salget til intervention i andre medlemsstater, hvis eksportører meget vel ikke kan have haft nogen interesse i at sælge på det britiske marked, når forholdene dér var ugunstige.
Kommissionen anfører i denne forbindelse, at det fremgår af de foreliggende statistiske oplysninger, at i modsætning til, hvad Det forenede Kongerige hævder, har smørprisen på det britiske marked hele tiden været lavere end interventionsprisen, bortset fra 1981, der udgør en enkeltstående undtagelse.
Kommissionen gør endvidere gældende, at det af Det forenede Kongerige anførte, hvorefter man bør søge at undgå en stigning i salget til intervention, ikke udgør et retligt argument, men er en værdidom eller endog en politisk vurdering, som ikke kan tillægges nogen betydning for denne sag.
Over for det af sagsøgte anførte om, at der netop i den periode, hvor ordningen med to forskellige priser for mælk blev anvendt, var en stigning i eksporten af britisk smør, både i absolutte tal og udregnet som en procentdel af produktionen i Det forenede Kongerige, anfører Kommissionen, at når henses til den betydelige stigning i den britiske produktion af smør indtil 1983, ville det have været overraskende, såfremt denne stigning ikke også var kommet til udtryk i en betydelig stigning i eksporten.
f) Hindringer for gennemførelsen af støtteordningerne
Kommissionen har anført, at den både i åbningsskrivelsen og i den begrundede udtalelse har givet udtryk for, at det måtte befrygtes, at de britiske overtrædelser af de pågældende regler ville medføre hindringer for, at Fællesskabets støtteordninger kunne fungere efter hensigten. Det savner derfor ethvert grundlag at gøre gældende, at dette anbringende ikke kan tages i betragtning.
Kommissionen anfører, at prisdifferentieringen for sødmælk bestemt til fremstilling af smør har udgjort en hindring for, at den fællesskabsstøtteordning, der har til formål at skabe en stigning i anvendelsen af smør i forbindelse med fremstilling af finere bagværk og konsumis, har kunnet fungere efter hensigten. Formålet med denne fællesskabsstøtteordning skal føres ud i livet på den måde, at de pågældende grupper af erhvervsdrivende skal kunne købe smør til en pris, som er nedsat ved hjælp af ordningen. I England og Wales blev sødmælk bestemt til fremstilling af smør i store partier, som oftest anvendes inden for den pågældende industri, i september 1983 solgt til en pris, der var 10% højere end prisen for mælk bestemt til fremstilling af pakkesmør. Denne prisforskel, der fik indvirkning på omkostningerne i forbindelse med fremstilling af smør i store partier, medførte en nedsættelse af fællesskabsstøttens faktiske omfang.
Over for det af Det forenede Kongerige herom anførte har Kommissionen endvidere præciseret, at den ikke er af den opfattelse, at fabrikanter af finere bagværk og konsumis skulle have et krav på at kunne købe smør i store partier til en pris svarende til den for pakkesmør gældende, idet Kommissionen blot gør gældende, at der kun bør være en enkelt pris for mælk bestemt til fremstilling af smør.
2. Prisdifferentiering for mælk på grundlag af skummetmælkens anvendelse
Hvad angår prisdifferentieringen for sødmælk bestemt til fremstilling af smør eller fløde på grundlag af anvendelsen af den skummetmælk, der er et biprodukt i forbindelse med fremstillingen, har Kommissionen gjort gældende, at også denne prisdifferentiering har været til hinder for, at Fællesskabets støtteordninger har kunnet fungere efter hensigten. De to støtteordninger, der navnlig er blevet berørt, er støtteordningen vedrørende skummetmælk og støtteordningen vedrørende kasein.
For så vidt angår støtteordningen for skummetmælk bestemt til foderbrug, anføres det, at støttens faktiske omfang er blevet mindre, fordi prisen for sødmælk, når den udvundne skummetmælk er blevet anvendt til foderbrug, altid har været højere end prisen for sødmælk, når den udvundne skummetmælk har været bestemt til fremstilling af mælkepulver. Dette har ikke alene medført en nedsættelse af den mængde skummetmælk, der har været bestemt til foderbrug, men herudover også en større risiko for, at skummetmælk bestemt til andre formål end anvendelse som dyrefoder er blevet forarbejdet til mælkepulver og solgt til intervention.
Den pris, som avlerne er villige til at betale for skummetmælk, er ikke en fast størrelse, men afhænger af den købte mængde. Efterspørgslen bliver meget nemt påvirket af prisen for skummetmælk. For så vidt de af MMB anvendte differentierede priser har medført, at avlerne har skullet betale en højere pris for skummetmælk, har denne ordning medført en nedgang i opkøbet af skummetmælk, hvorved Fællesskabets støtteordninger ikke har kunnet få den tilsigtede virkning. Det anføres endvidere, at fastsættelsen af en enhedspris kan medføre større nettofortjenester for mælkeproducenterne.
Hvad angår støtten til kasein og kaseinater, er dennes faktiske omfang blevet nedsat med omkring 15,2% som følge af den højere pris for sødmælk, når den som biprodukt udvundne skummetmælk skulle anvendes til fremstilling af kasein og kaseinater, end når skummetmælken skulle anvendes til fremstilling af mælkepulver.
Over for det af Det forenede Kongerige anførte om den fortsatte stigning i produktionen af kasein i Det forenede Kongerige gør Kommissionen gældende, at denne stigning ville have været endnu større, såfremt prisen for mælk bestemt til fremstilling af kasein havde været den samme som for mælk bestemt til fremstilling af mælkepulver.
Endelig anfører Kommissionen, at ansvaret for den af MMB gennemførte ulovlige prisordning må påhvile Det forenede Kongerige, som har pligt til at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på til stadighed at kontrollere, at MMB overholder Fællesskabets principper og bestemmelser samt de særlige betingelser, som bemyndigelsen for MMB's virke er undergivet.
Den franske Republiks regering, der har interveneret til støtte for Kommissionens påstande, har navnlig gjort gældende, at Det forenede Kongerige har tilsidesat fællesskabsretten ved ikke at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at kontrollere, at der sker en overholdelse af bestemmelserne i artikel 9 i forordning nr. 1422/78, og at MMB overholder Fællesskabets principper og bestemmelser, herunder navnlig det grundlæggende princip om de frie varebevægelser.
Den franske regering anfører, at MMB på det britiske marked har en ganske særlig monopolagtig stilling, som burde have været underlagt strenge regler, som kunne sikre, at MMB's virke til enhver tid er i overensstemmelse med Fællesskabets principper.
Det fremgår klart af det samlede regelsæt, som forordningerne nr. 1421/78, 1422/78 og 1565/79 er udtryk for, at det har været fællesskabslovgivers hensigt at fastlægge meget strenge regler vedrørende omfanget af de rettigheder og privilegier, der indrømmes MMB, således at det forhindres, at MMB misbruger disse og i praksis udnytter dem på en måde, der strider mod traktatens almindelige principper og fællesskabsretten. Den bestemmelse, der hjemler ret for MMB til i givet fald at differentiere prisen for den mælk, de sælger, kan derfor kun fortolkes indskrænkende. Selv om det i artikel 9, stk. 1, litra a), fastsættes, at priserne kun kan differentieres efter den anvendelse, køberen gør af mælken, har MMB gennemført en prisdifferentiering på grundlag af anvendelsen af et andet produkt end mælken, nemlig smør, hvilket er en differentiering, der ikke er i overensstemmelse med den naturlige mening, der må tillægges bestemmelsen, således som Rådet har affattet den.
Artikel 9, stk. 2 og 3, støtter rigtigheden af denne fortolkning. Det er således åbenbart, at den af MMB gennemførte ordning ligeledes har været udtryk for en tilsidesættelse af disse to bestemmelser, idet ordningen indebærer en konkurrencemæssig fordel for indenlandske producenter, og idet disse i kraft af ordningen kan opretholde deres stilling på markedet, uanset hvilken udvikling der sker på dette. Rigtigheden af denne analyse bekræftes af de faktiske omstændigheder. De franske smørproducenter har således flere gange måttet afholde sig fra at genoptage salget på det britiske marked, hvor de kun ville have kunnet imødegå konkurrencen ved at sælge med tab.
Den franske regering anfører, at den af MMB gennemførte prisdifferentiering heller ikke kan antages at have hjemmel i artikel 9, stk. 1, litra b). De i denne bestemmelse omhandlede »andre kriterier« skal således fastsættes efter den i artikel 9, stk. 4, angivne procedure, og det fremgår af sidstnævnte bestemmelse, at sådanne kriterier skal fastsættes således, at der sker en overholdelse af de i stk. 1, 2 og 3 nedfældede principper.
Det anføres endvidere, at man ikke kan hævde, at en prisdifferentiering på grundlag af smørrets endelige anvendelse er et objektivt kriterium, der er tilstrækkeligt begrundet i, at der skulle bestå to forskellige markeder for smør. Der kan kun antages at bestå ét marked for smør, der omfatter alt smør, uanset om det er pakket i store partier eller som pakkesmør. Der er grundliggende set tale om ét og samme produkt, som har til formål at opfylde de samme behov, men som optræder i forskellige handelsled.
Den franske regering anfører i forbindelse med spørgsmålet om den indskrænkende fortolkning af artikel 9, at det anførte ikke er udtryk for et nyt anbringende, men for en argumentation, der knytter sig til, hvad Kommissionen allerede gjorde gældende under den administrative procedure, idet Kommissionen i denne forbindelse meget klart angav, hvilke synspunkter som efter dens opfattelse skal lægges til grund ved fortolkningen af de pågældende fællesskabsretlige bestemmelser.
Den franske regering bestrider rigtigheden af det af den britiske regering anførte om, at erhvervsdrivende, der eksporterer til Det forenede Kongerige, ikke faktisk er blevet placeret i en mere ufordelagtig situation. Det fremgår af de statistiske oplysninger, som sagsøgte selv har fremlagt, at der fra 1981, hvor de fællesskabsretlige forordninger vedrørende MMB blev gennemført, og til 1982 var en stigning i den britiske smørproduktion og et fald i importen. Sagsøgte har endvidere selv erkendt, at en sikkerhed for en bestemt fortjenstmargen er en forudsætning for, at de britiske producenter kan fastholde deres stilling på markedet, uanset markedsforholdene, idet dette marked ikke uden vanskeligheder kan generobres, såfremt en producent én gang har opgivet det. Det fremgår af sagens natur, at denne garanterede fortjenstmargen for de britiske producenter er til skade for eksportører fra andre medlemsstater, som, når priserne falder på det britiske marked, er nødsaget til at nedsætte deres fortjenstmargen eller sælge med tab, eller til at indskrænke sig til at sælge smør af særlig høj kvalitet, i hvilken forbindelse der altid er en større fortjenstmargen.
Heller ikke det af sagsøgte anførte, hvorefter spørgsmålet om hindringer for samhandelen er et rent hypotetisk problem, som først ville kunne blive aktuelt, såfremt markedsforholdene
i Det forenede Kongerige blev dårlige, kan tillægges nogen betydning. Det fremgår således af Domstolens praksis, at selv en potentiel hindring er udtryk for et traktatbrud, og der foreligger her en sådan potentiel hindring, idet virkningerne af interventionsordningen i Storbritannien, der skulle udgøre en prisgaranti, er blevet ophævet som følge af den sikkerhed med hensyn til deres fortjenstmargener, som de britiske producenter har haft.
Det forenede Kongerige har indledningsvis anført, at de omtvistede ordninger efter sagens anlæg er blevet ophævet af grunde, der er uvedkommende for sagen, og som ingen betydning har for den retlige bedømmelse.
Sagsøgte har endvidere redegjort for den historiske udvikling med hensyn til det britiske markeds struktur, der har ført til oprettelsen af MMB, idet sagsøgte endvidere har redegjort for de væsentligste kendetegn ved dette marked, der altid har været præget af en meget stor efterspørgsel efter mælk til direkte konsum. Følgen af den prioritetsstilling, som markedet for mælk har i Det forenede Kongerige, var før Det forenede Kongeriges tiltrædelse af Fællesskabet, at kun små mængder mælk blev anvendt til fremstilling af smør, idet forsyningen med smør hovedsagelig blev sikret gennem import til lave priser af smør i store partier, der efter importen blev pakket som pakkesmør og bragt i handelen af specialiserede forhandlere. Da Det forenede Kongerige importerede smørret til de på verdensmarkedet gældende priser, blev smørret på det britiske marked solgt til lavere priser end dem, der gjaldt på markedet i det af seks medlemsstater bestående Fællesskab.
Det var ikke vanskeligt at forudse, at disse forhold ville medføre alvorlige tilpasningsproblemer på det britiske marked efter tiltrædelsen, og herunder navnlig at der fra forbrugerside måtte forventes modstand mod en forhøjelse af smørpriserne. I forhold til, hvad der tidligere gjaldt på det britiske marked, medførte den fælles markedsordning således en almindelig begrænsning af importen af smør fra tredjelande, en udvikling i retning af en stigning i smørproduktionen og uundgåeligt højere priser end de på verdensmarkedet gældende.
På denne baggrund blev følgende større problemer behandlet i tiltrædelsestraktaten :
—
en opretholdelse af MMB;
—
en gradvis gennemførelse af Fællesskabets interventionsordning i Det forenede Kongerige i løbet af overgangsperioden;
—
en fortsat adgang til det britiske marked for newzealandsk smør.
Hvert af disse problemer har været genstand for en detaljeret regulering.
Efter tiltrædelsen tabte smør gradvis sin markedsandel i forhold til margarine på det samlede marked for disse varer. Dette skyldtes ikke mindst den store stigning i prisen for smør i forhold til prisen for margarine, der var en følge af tilpasningen til den fælles landbrugspolitik og den stadige forhøjelse af Fællesskabets interventionspriser mellem 1973 og 1983.
Hvad angår spørgsmålet om fastsættelsen af prisen for mælk bestemt til fremstilling af smør i Det forenede Kongerige, anfører den britiske regering, at det siden 1979, jfr. artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 1422/78, ikke længere er MMB, men det paritetiske udvalg, hvori det pågældende MMB og dets købere af mælk er repræsenteret på lige fod, som fastsætter prisen for mælk, bortset fra de tilfælde, hvor prisen på grund af manglende enighed mellem udvalgets medlemmer fastsættes af en uafhængig opmand.
Indtil 1978 blev prisen fastsat på grundlag af de forventede salgspriser på markedet for de endelige produkter (smør og skummetmælk), fratrukket forarbejdningsomkostningerne, herunder en fortjenstmargen for køberne af mælk.
Ved denne beregning gik man ud fra den forudsætning, at salgsprisen på markedet for pakkesmør svarede til den gennemsnitlige salgspris for det mest solgte mærke i England og Wales, »Country Life«, mens man for smør i store partier tog udgangspunkt i interventionsprisen.
Hvad angår de nævnte omkostninger, som selv sagt er forskellige i forbindelse med henholdsvis pakkesmør og smør i store partier, blev beregningen foretaget på grundlag af et vejet gennemsnit af omkostningerne hos MMB og Dairy Trade Federation.
Indtil 1978 fastsatte man på dette grundlag et vejet gennemsnit for nettoværdien af mælkens indhold af smørfedt. En tilsvarende beregningsmetode blev herefter anvendt med henblik på at fastsætte den tilsvarende værdi, for så vidt angår skummetmælk. Ved at lægge de to værdier sammen kunne man fastsætte den pris, der skulle gælde for mælken, alt efter de forskellige anvendelser af den udvundne skummetmælk. Denne ordning hvilede imidlertid på den forudsætning, at den normale markedspris for pakkesmør var så meget højere end markedsprisen for smør i store partier, at der kunne tages højde for de yderligere omkostninger, som er forbundet med salg af pakkesmør, og at der således kunne gennemføres en ligestilling med hensyn til fortjenstmargenerne hos de erhvervsdrivende på de pågældende to markeder.
I 1977 var forholdet blevet det, at stigningen i importen af smør fra andre medlemsstater, spekulation knyttet til forhøjelsen af interventionsprisen og den gradvise afvikling af de monetære tiltrædelsesudligningsbeløb, det svingende omfang af importen fra New Zealand som følge af de nævnte forhold og svingningerne i afgiftens størrelse, de store lagre af importeret smør, konkurrencen fra margarine samt faldet i smørforbruget tilsammen havde bevirket en bremsning af stigningen i prisen for pakkesmør i Det forenede Kongerige. Dette medførte, at nettofortjenesten i forbindelse med pakkesmør gradvis faldt så meget, at den blev mindre end nettofortjenesten i forbindelse med smør i store partier, hvilket fik til følge, at der skete et tilsvarende fald i nettoværdien af smørfedtindholdet i mælk bestemt til fremstilling af pakkesmør. Under disse omstændigheder ville en fortsat anvendelse af den hidtil benyttede beregningsmetode nødvendigvis have medført, at de britiske smørfabrikanter før eller siden var blevet nødsaget til at opgive markedet for pakkesmør, hvor importeret smør allerede i høj grad indtog en dominerende stilling. På denne baggrund ændrede man med virkning fra den 1. maj 1978 metoden, idet man fra dette tidspunkt gik over til at fastsætte prisen for mælk bestemt til fremstilling af pakkesmør på grundlag af nettoværdien af fedtindholdet i pakkesmør, og prisen for mælk bestemt til fremstilling af smør i store partier på grundlag af nettoværdien af fedtindholdet i smør i store partier. Indførelsen af disse to værdistørrelser skete forud for udstedelsen af forordningerne nr. 1421/78 og 1422/78, der blev vedtaget den 20. juni 1978. I øvrigt havde man allerede i flere år anvendt andre værdier, for så vidt angår skummetmælk.
I december 1978 blev en første redegørelse for MMB's salgspriser fremsendt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 9, stk. 5, i forordning nr. 1422/78, hvorefter »Det forenede Kongerige... træffer de nødvendige foranstaltninger for på forhånd at blive underrettet om de salgspriser, MMB benytter for de forskellige anvendelsesformer for mælken, [og] meddeler Kommissionen dem, inden de sættes i kraft«.
I en skrivelse af 27. april 1979 anførte Kommissionen, at det måtte befrygtes, at ordningen med to forskellige priser for mælk ville kunne være en hindring for, at Fællesskabets interventionsordning kunne fungere efter hensigten, ligesom ordningen ville kunne medføre en mindre anvendelse af skummetmælk i landbrugsbedrifterne. Det forenede Kongerige reagerede herpå ved en skrivelse af 12. juni 1979.
Det forenede Kongerige henviser endvidere til den stillingtagen, der fremgår af flere skrivelser, som blev fremsendt til Kommissionen forud for udstedelsen af forordning nr. 1565/79, idet man i disse skrivelser anførte, at det burde gøres klart, at bestemmelserne i forordningen ikke ville være til hinder for, at der blev gennemført en prisdifferentiering. I en skrivelse af 13. juli 1979 anførte Kommissionen som svar herpå følgende:
»En prisdifferentieringsordning ville være forenelig med bestemmelsen i forordningen, såfremt den ikke forhindrede den fælles markedsordnings mekanismer, herunder navnlig interventionsordningen, i at fungere efter hensigten. Såfremt en differentieret prisordning imidlertid har en sådan indvirkning på disse mekanismer og ikke er neutral, vil den stride mod denne bestemmelse.«
Det anføres endvidere, at Kommissionen ved artikel 1 i forordning nr. 1565/79 bemyndigede Det forenede Kongerige til at indrømme MMB de i artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 804/68 omhandlede rettigheder, hvilket skete på trods af, at den på dette tidspunkt var bekendt med de paritetiske udvalgs prispolitik.
Forholdene med mindre fortjenester på markedet for pakkesmør end på markedet for smør i store partier varede fra 1978 til 1983. I denne periode var det britiske marked således først og fremmest præget af følgende fire forhold:
—
en stadig stigning i mælkeproduktionen, der var medvirkende til en stigning i smørproduktionen ;
—
et stadigt fald i smørforbruget, der begyndte i 1975;
—
en stadig skærpelse af konkurrencen på grund af importen;
—
større forhandlingsmuligheder for detailhandlerne, idet detailhandlerne nu er store forretninger, der i betydelig grad kan presse markedspriserne ned.
På MMB's foranledning gjorde det paritetiske udvalg i 1981 en ihærdig indsats for at få forhøjet nettofortjenesten i forbindelse med pakkesmør, hvilket skete i form af en såkaldt »grief sharing«-ordning. Under denne ordning fastsatte det paritetiske udvalg hver måned nogle målpriser, og såfremt disse priser ikke kunne opnås, bar MMB og Dairy Trade Federation hver halvdelen af det tab, som forskellen udgjorde. Da det ikke med »grief sharing«-ordningen lykkedes at skabe en prisstigning på markedet for pakkesmør, blev ordningen ophævet efter julen 1982.
Det forenede Kongerige anfører, at selv om der på markedet for pakkesmør kun kan opnås en mindre nettofortjeneste end i forbindelse med salg af smør til intervention, kan mælkeproducentandelssammenslutningerne og mejeriselskaberne alligevel på længere sigt have en interesse i at opretholde en tilstedeværelse på markedet for pakkesmør, navnlig for at undgå, at forbrugernes bevidsthed om det pågældende mærke udviskes, for at undgå, at deres organisation og produktionsmidler står stille, for ikke at forlade et marked, som senere vil blive vanskeligt at generobre samt for ikke udelukkende at skulle forlade sig på salg efter interventionsordningen, hvis opretholdelse som afsætningskanal på længere sigt vil kunne være usikker.
Inden sin redegørelse vedrørende sagens realitet har Det forenede Kongerige fremsat to indledende anbringender med karakter af formalitetsindsigelser.
For det første gøres det gældende, at Kommissionen — der allerede siden slutningen af 1978 var bekendt med ordningen med to forskellige priser for mælk, og som herefter godkendte MMB i form af udstedelsen af artikel 1 i forordning nr. 1565/79 — såfremt den ønskede at ændre denne ordning, ikke burde have anlagt sag i medfør af artikel 169, men udnyttet sine beføjelser efter artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1565/79, hvorefter »Kommissionen... om nødvendigt [udsteder] yderligere generelle gennemførelsesbestemmelser«. Endvidere kunne og burde Kommissionen i henhold til artikel 9, stk. 5, litra b), i forordning nr. 1422/78 have forelagt de omhandlede priser for forvaltningskomiteen for mælk og mejeriprodukter, jfr. artikel 31 i forordning nr. 804/68. Det anføres, at Kommissionen i april 1980 var af den opfattelse, at en prisdifferentiering for mælk ikke som sådan uden videre var uforenelig med fællesskabs-. retten, idet den således den gang havde en helt anden opfattelse end den, som den nu gør gældende. Når henses hertil, kan Kommissionen måske antages at være beføjet til at søge reglerne ændret for fremtiden, hvorimod den ikke har noget krav på at få statueret, at Det forenede Kongerige har tilsidesat traktaten under alle de tidligere perioder, der er tale om i sagen.
Ved det andet indledende anbringende gør Det forenede Kongerige gældende, at størstedelen af Kommissionens klagepunkter forudsætter nogle faktiske omstændigheder, hvis rigtighed Kommissionen imidlertid ikke retligt har godtgjort, idet den i sagen udelukkende støtter sig på teoretiske argumenter. Kommissionen har således ikke foretaget nogen undersøgelser vedrørende priserne eller de faktiske forhold i forbindelse med interventionsordningen eller eksporten, ligesom den ikke har foretaget nogen analyse af markedet eller undersøgt, hvorledes Fællesskabets støtteordninger rent faktisk har fungeret i Det forenede Kongerige. Da de af Kommissionen fremsatte teoretiske argumenter er ganske utilstrækkelige til at godtgøre rigtigheden af dens klagepunkter, bør sagen afvises.
Det forenede Kongerige har herefter nøje redegjort for sin stillingtagen til spørgsmålet om, hvorvidt der er grundlag for de af Kommissionen rejste klagepunkter.
1. To forskellige priser for sødmælk bestemt til fremstilling af smør
Hvad angår ordningen med to forskellige priser for sødmælk bestemt til fremstilling af smør, alt efter om smørret skulle sælges til intervention eller i store partier, eller om det skulle sælges en detail som pakkesmør, har Det forenede Kongerige anført følgende:
a) Tilsidesættelse af artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1422/78
For det første bestrider Det forenede Kongerige det af Kommissionen anførte om, at artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1422/78 skal fortolkes indskrænkende. Det er klart, at såfremt en sådan fortolkning lægges til grund, må den omtvistede ordning med to forskellige priser for mælk antages altid og uden videre at have været ulovlig, uden at man på nogen måde behøver at gå nærmere ind på spørgsmålet om, hvorvidt der rent faktisk er sket en konkurrencefordrejning eller opstillet hindringer for, at den fælles markedsordning kunne fungere efter hensigten, ligesom det ikke er nødvendigt at undersøge, om ordningens indførelse har været begrundet i de herskende forhold på markedet. Kommissionen selv har imidlertid ikke handlet i overensstemmelse med denne udlægning af retstilstanden, idet den i sin skrivelse af 13. juli 1979, der blev underskrevet af generaldirektøren for landbrug, erkendte, at en prisdifferentieringsordning ville være forenelig med fællesskabsretten, såfremt den ikke opstiller nogen hindringer for, at den fælles markedsordning, herunder navnlig interventionsordningen, kan fungere efter hensigten.
Det forenede Kongerige bestrider endvidere, at der kan ske en realitetspåkendelse af anbringendet om, at den omhandlede bestemmelse må fortolkes indskrænkende. Det anføres, at hverken Kommissionens skrivelse af 10. juni 1982 eller den begrundede udtalelse af 10. juni 1983 indeholder nogen egentlig angivelse af anbringendet vedrørende artikel 9, stk. 1, som først er blevel fremsat i stævningen af 25. januar 1984. En sag anlagt i medfør af artikel 169 skal være baseret på de samme grunde og anbringender som dem, der er angivet i den begrundede udtalelse. Den begrundede udtalelse kan således ikke antages at indeholde en fuldstændig redegørelse for de synspunkter, der ligger til grund for Kommissionens opfattelse. Det anføres endvidere, at Det forenede Kongerige ikke fuldt ud under den administrative procedure har haft lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger vedrørende anbringendet om den indskrænkende fortolkning af den omhandlede bestemmelse, som Kommissionen nu gør gældende i stævningen.
Det forenede Kongerige har herefter redegjort for, hvad der efter dets opfattelse fremgår af en undersøgelse af artikel 9, stk. 1. Det gøres gældende, at Kommissionens isolerede fortolkning af bestemmelsen er forkert. Det fremgår tværtimod klart af bestemmelsen, at der er hjemmel til at fastsætte to forskellige priser for smørfedtindholdet i mælk. Sagsøgte lægger i denne forbindelse for det første vægt på, at der med udtrykket »den anvendelse, køberen gør deraf«, ikke alene kan antages at være tænkt på begrebet »smør« som sådan, men også på »smør i store partier« og »pakkesmør«. Der er med andre ord med begrebet tænkt på det marked, hvor det endelige produkt skal afsættes. Formålet med det paritetiske udvalgs bemyndigelse til at fastsætte forskellige priser for mælk er, at priserne skal kunne afspejle de forskellige salgspriser, der gælder på markedet for det endelige produkt. Det følger i denne forbindelse af sagens natur, at markedet for smør i store partier er et selvstændigt marked med en egen og klart afgrænset struktur, som på en række punkter adskiller sig fra markedet for pakkesmør. Der bør ikke gives Kommissionen medhold i, at der er tale om ét og samme marked, således at den eneste forskel skulle være de yderligere omkostninger, der er i forbindelse med emballering og markedsføring af pakkesmør. Det af Kommissionen anførte er udtryk for en grundlæggende mangel på forståelse af de pågældende markeders natur, som ikke blot er et spørgsmål om de omkostninger, der er i forbindelse med produktion og salg, men som afspejler samspillet mellem samtlige de faktorer, der indvirker på udbudet og efterspørgslen.
Forholdet er det, at forskellene mellem de salgspriser, der på markedet gælder for henholdsvis smør i store partier og pakkesmør, ikke blot skyldes forskellige produktionsomkostninger, idet de navnlig udspringer af de meget forskellige konkurrencevilkår, hvorved det anføres, at forhold som konkurrencen fra newzealandsk smør og margarine og det stadige fald i smørforbruget kun får en indvirkning på priserne for pakkesmør. Disse forhold medfører, at der på markedet gælder forskellige salgspriser for henholdsvis pakkesmør og smør i store partier, og at den fortjeneste, mælkeproducenterne opnår, afhænger af, om mælken anvendes til fremstilling af pakkesmør eller smør i store partier. Endelig anføres det, at da mælkeprisen er den samme i forbindelse med alle former for smør i store partier, hvad enten smørret sælges til intervention eller til anden side, kan der heller ikke gives Kommissionen medhold i, at prisdifferentieringen skulle være sket på grundlag af, hvem køberen er, hvilket Kommissionen begrunder med, at køberen i forbindelse med smør i store partier er interventionsorganet.
b) De i artikel 9, stk. 1, litra b), omhandlede »andre kriterier«
Endvidere eller subsidiært har Det forenede Kongerige gjort gældende, at den omtvistede prisdifferentiering er sket på grundlag af andre objektive kriterier som omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra b), nærmere bestemt:
—
omkostningerne i forbindelse med salg af henholdsvis smør i store partier og pakkesmør;
—
de forskellige priser, der kan opnås for disse former for smør på de pågældende markeder.
Disse kriterier er blevet opstillet i overensstemmelse med proceduren efter artikel 9, stk. 4, og de har været baseret på oplysninger, hvis rigtighed kan godtgøres.
Det forenede Kongerige anfører endvidere, at der ingen grund er til at fortolke artikel 9, stk. 1, indskrænkende, når henses til de supplerende garantier, der fremgår af fællesskabslovgivningen, navnlig artikel 9, stk. 2 og 3. Disse to bestemmelser, sammenholdt med artikel 9, stk. 5, i forordning nr. 1422/78 (meddelelse om priser) og artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1565/79, udgør en fuldt ud tilstrækkelig garanti for, at eventuelle uheldige virkninger af en prisdifferentiering kan afbødes.
Det forenede Kongerige bestrider i denne forbindelse rigtigheden af det af Kommissionen anførte, hvorefter det skulle fremgå af prismeddelelsesordningen efter artikel 6 i forordning nr. 1565/79, at sagsøgte har tilsidesat artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1422/78. Der er til Kommissionen blevet fremsendt oplysninger, som godtgør, at der ikke er sket nogen sådan tilsidesættelse, og Kommissionen undersøger i øjeblikket dette materiale i samråd med de britiske myndigheder.
Ligeledes ville det stride mod artikel 9, stk. 2, såfremt man f. eks. gennemførte en prisdifferentiering for mælk på grundlag af, om smørret sælges i luksusprægede forretninger eller i supermarkeder, idet dette ville medføre en konkurrencefordrejning, og det ville endvidere stride mod artikel 9, stk. 3, idet det ville være vanskeligt at gennemføre en sådan prisdifferentiering uden af sælge mælken til en pris, der ligger under den laveste tilsvarende pris for mælk i forbindelse med smør, der importeres fra en anden medlemsstat.
Det anføres endvidere, at den af Kommissionen forfægtede indskrænkende fortolkning er uforenelig med indholdet af artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1565/79. I henhold til denne bestemmelse er en prisdifferentiering for mælk på grundlag af det endelige produkts anvendelse således ikke i sig selv udelukket, idet en sådan prisdifferentiering kun er forbudt, såfremt den kan føre til forskelsbehandling mellem køberne af mælk eller udgøre en hindring for, at den fælles markedsordning kan fungere efter hensigten. Kommissionen gav da også selv udtryk for denne opfattelse i sin skrivelse af 13. juli 1979.
Det forenede Kongerige er enig med Kommissionen i, at den nævnte bestemmelse ikke kan ophæve retsvirkningerne af artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1422/78, men anfører, at bestemmelsen må antages at være vejledende for den nøjagtige fastlæggelse af retsvirkningerne af artikel 9, stk. 1. Såfremt man i 1979 havde været af den opfattelse, at den omhandlede prisdifferentiering i sig selv stred mod artikel 9 i forordning nr. 1422/78, ville det nærmest have været overflødigt at udstede bestemmelsen i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1565/79.
En indskrænkende fortolkning strider endvidere mod proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen søger at få statueret, at der uden videre foreligger en tilsidesættelse af fællesskabsretten, uden at det i denne forbindelse skulle være nødvendigt at godtgøre, at der rent faktisk er indtruffet nogen skadevirkninger, og selv om der hverken er sket nogen konkurrencefordrejning eller opstillet nogen hindringer for, at den fælles markedsordning kan fungere efter hensigten.
Såfremt man efter 1978 havde lagt en indskrænkende fortolkning til grund, ville dette meget vel have kunnet føre til, at de britiske smørfabrikanter blev trængt fuldstændigt ud af det britiske marked for pakkesmør.
Det er endvidere utvivlsomt, at der på det britiske marked for smør er en reel konkurrence.
Sagsøgte gør på denne baggrund gældende, at en indskrænkende fortolkning af artikel 9, stk. 1, går langt udover, hvad der er nødvendigt med henblik på at opstille rimelige begrænsninger med hensyn til MMB's virke, og at en sådan fortolkning indebærer en ganske uforholdsmæssig stor byrde både for MMB og deres købere af mælk.
c) Konkurrencefordrejning
Sagsøgte gør gældende, at i modsætning til det af Kommissionen anførte er der på det britiske marked for mejeriprodukter en indgående og effektiv konkurrence, idet markedet er domineret af importerede produkter. Dette kan ikke bestrides, når henses til, at importen siden 1979 konstant har repræsenteret omkring 60% af det britiske smørforbrug, og at mere end 40% af den britiske produktion i 1983 måtte sælges til intervention. Som et mere grundlæggende synspunkt gøres det gældende, at det af Kommissionen anførte hviler på en forudsætning, der kun kan foreligge, såfremt konjunkturerne på det britiske marked er dårligere end på de andre markeder i Fællesskabet.
Det fremgår endvidere af de foreliggende oplysninger, at forholdet mellem henholdsvis engrosprisen for pakkesmør og interventionsprisen aldrig i Det forenede Kongerige har været mere ugunstig end i resten af Fællesskabet.
Hvad angår de af Kommissionen rejste indsigelser vedrørende sammenligneligheden med hensyn til de taloplysninger, som Det forenede Kongerige har fremlagt, anføres det, at når visse af disse angivelser ikke omfatter leveringsomkostningerne, er der her tale om en ubetydelig forskel svarende til mindre end 0,5% af interventionsprisen, og at visse af angivelserne ikke omfatter omkostningerne til emballering, hvorimod disse er omfattet i forbindelse med oplysningerne vedrørende størstedelen af medlemsstaterne, hvorfor sammenligningen i det store og hele sker på grundlag, der må sidestilles.
Sagsøgte gør endvidere gældende, at det på ingen måde er blevet godtgjort, at de to priser for mælkens indhold af smørfedt, som er blevet fastsat af det paritetiske udvalg, har påvirket priserne på det britiske marked for pakkesmør, eller at de førstnævnte priser skulle have været årsag til en forskel mellem priserne i henholdsvis Det forenede Kongerige og resten af Fællesskabet.
Det forenede Kongerige anfører, at Kommissionen sammenblander spørgsmålet om konkurrencen mellem mælkeproducenterne med spørgsmålet om konkurrencen mellem smørfabrikanterne, idet det relevante konkurrenceforhold kun er det, der består mellem mælkeproducenterne.
Det anføres, at de største eksportører af smør til Det forenede Kongerige blot er salgsagenturer, som handler på vegne af integrerede producentandelssammenslutninger i eksportlandene.
Det afgørende for sådanne producentsammenslutninger er at opnå den bedst mulige pris for råvaren, dvs. for den af medlemmerne producerede mælk. Det relevante konkurrenceforhold er derfor det, der består mellem mælkeproducenterne.
I modsætning til det af Kommissionen anførte er det åbenbart, at de britiske mælkeproducenter ligesom mælkeproducenterne i de andre medlemsstater må tilpasse sig markedsforholdene, og at deres fortjenester udelukkende afhænger af disse forhold.
Eksportandelssammenslutningerne anvender endvidere selv en ordning med to forskellige priser, når de (som f. eks. Irish Dairy Board) vælger at eksponere til en mindre nettofortjeneste end den, de kunne have opnået ved salg til intervention.
Det anføres endvidere, at mejeriselskabernes fortjenstmargen, som Kommissionen har stillet sig kritisk overfor, er et nødvendigt led i den ved forordning nr. 1422/78 skabte ordning, idet mejeriselskaberne, såfremt fortjenstmargenen ikke var tilstrækkelig, ville trække sig ud af markedet, hvorefter mælkeproducenterne ikke længere ville kunne afsætte deres produkter.
At der bør være en rimelig fortjenstmargen for fabrikanter af følgeprodukter, fremgår i øvrigt af de generelle principper i fællesskabsretten, således som Kommissionen selv har givet udtryk for i sin beslutning af 10. februar 1976 (National Carbonising Company).
d) Forskelsbehandling mellem køberne af mælk
Det forenede Kongerige har indledningsvis anført, at prisen for mælk ikke fastsættes af MMB, men af det paritetiske udvalg, eller i givet fald af en uafhængig opmand. Der er i det paritetiske udvalg en fuldstændig ligestilling mellem MMB og køberne, og det er udelukket at betale en højere pris til én køber end til andre. Der foreligger ingen forskelsbehandling mellem køberne af mælk, »såfremt de berørte købere selv beslutter at købe til to forskellige priser inden for rammerne af en lovbestemt procedure, der gennemføres efter rimelige spilleregler, hvor parterne er repræsenteret på lige fod, og hvor den resulterende enighed er udtryk for en objektivt set rimelig afvejning af parternes interesser«.
Hertil kommer, at nettofortjenesten på markedet for pakkesmør har ligget væsentligt under nettofortjenesten på markedet for smør i store partier, hvorfor det ville have været udtryk for forskelsbehandling ikke at gennemføre en ordning med to forskellige priser, idet forholdene for de købere af mælk, der er specialiseret i fremstilling af pakkesmør, i så fald ville blive forringet.
De pågældende forhold på markedet skyldtes markedskræfternes stilling i Det forenede Kongerige dengang, og de var på ingen måde en følge af indførelsen af ordningen med to forskellige priser, der endnu ikke var blevet gennemført.
e) Hindringer for, at de felles markedsordninger har kunnet fungere efier hensigten
Hvad angår spørgsmålet om, hvorledes interventionsordningen har fungeret, har Det forenede Kongerige bestridt rigtigheden af det af Kommissionen anførte, hvorefter den fortjenstmargen, der er blevet indrømmet de britiske smørfabrikanter, skulle have tilskyndet disse til at blive på markedet, selv om forholdene dér var ugunstige, og have foranlediget de erhvervsdrivende i andre medlemsstater til at sælge til intervention frem for at eksportere til Det forenede Kongerige. Det anføres, at Kommissionens opfattelse hviler på to forudsætninger, nemlig at:
—
priserne for smør på det britiske marked var lavere end interventionsprisen,
—
forholdene på det britiske marked var ugunstige i forhold til vilkårene i de andre medlemsstater.
Da ingen af disse forudsætninger imidlertid har foreligget, bør det af Kommissionen anførte forkastes.
Under alle omstændigheder fremgår det ikke af nogen af de foreliggende oplysninger, at der skulle have været nogen stigning i salget til intervention i andre medlemsstater, som skyldtes udviklingen på det britiske marked for smør.
I perioden 1978-1983 var der endog nogle år, hvor der i Danmark og/eller Irland, som er de to vigtigste eksportører af smør til Det forenede Kongerige, ikke skete noget salg til intervention. Det er derfor åbenbart, at udviklingen på det britiske marked for smør overhovedet ikke har haft nogen indvirkning på salget til intervention i de to vigtigste lande inden for Fællesskabet, der forsyner Det forenede Kongerige.
Hertil kommer, at selv om det blev godtgjort, at der skete en stigning i salget til intervention i de andre medlemsstater, ses det vanskeligt ud fra et fællesskabssynspunkt, hvorfor det skulle have nogen betydning, hvor interventionen sker. Da interventionsordningen er en fællesskabsordning, kan man ikke tale om noget normalt niveau for interventionssalget i en bestemt medlemsstat, og såfremt den samlede mængde smør, der sælges til intervention i Fællesskabet, forbliver den samme, sker der ingen forstyrrelse af interventionsordningen på fællesskabsplan.
Hvad angår det af Kommissionen anførte vedrørende eksporten fra Det forenede Kongerige, har sagsøgte principalt gjort gældende, at dette anbringende ikke kan tages i betragtning, idet spørgsmålet ikke er blevet rejst før sagens anlæg. Med hensyn til realiteten i dette anbringende anføres det, at Kommissionen ikke på nogen måde har godtgjort, at eksporten fra Det forenede Kongerige på grund af ordningen med to forskellige priser for mælk har været mindre, end den ellers ville have været. Tværtimod er eksporten i forhold til produktionens størrelse steget med gennemsnitligt 10-30%. Dette resultat må betragtes som imponerende, når henses til, at verdensmarkedet og markedet i Fællesskabet allerede er overforsynet med smør, og at Det forenede Kongerige må konkurrere med flere leverandørlande, der indtager en betydelig magtposition.
Strukturelt adskiller eksporten af smør fra Det forenede Kongerige sig ikke væsentligt fra, hvad der gælder i andre af Fællesskabets medlemsstater. Den nedgang i eksporten, der har været efter 1981, skyldes generelle forhold på verdensmarkedet i denne periode, hvor der generelt har været et fald i eksporten på fællesskabsplan. I denne forbindelse må man endvidere bemærke sig, at ordningen med to forskellige priser for mælk også gjaldt fra 1978 til 1980, hvor der var en fremgang i eksporten.
f) Hindringer for gennemførelsen af støtteordningerne
For så vidt angår spørgsmålet om støtte til smør bestemt til fremstilling af finere bagværk og konsumis, har Det forenede Kongerige gjort gældende, at dette anbringende er ganske nyt, hvorfor det ikke kan tages i betragtning. Subsidiært har sagsøgte gjort gældende, at anbringendet savner grundlag.
Det anføres, at Kommissionen i realiteten gør gældende, at mælk bestemt til fremstilling af smør i store partier burde have været solgt til den samme lavere pris som den, der gjaldt for mælk bestemt til fremstilling af pakkesmør, hvilket på en række punkter ville have medført en konkurrencefordrejning og have grebet forstyrrende ind i de normale markedsmekanismer.
For det første ville der være sket en konkurrencefordrejning mellem smørproducenterne, idet de britiske producenter ville have kunnet købe mælk bestemt til fremstilling af smør i store partier til »pakkesmør-prisen« uden at skulle tage hensyn til omkostningerne til emballering og de andre omkostninger, på grundlag af hvilke prisen beregnes. Ifølge sagsøgeren ville der ligeledes være sket en konkurrencefordrejning mellem producenterne af konsumis og finere bagværk, hvilket begrundes med, at såfremt hele fordelen ved den lavere pris for mælken skulle overføres til de senere handelsled, ville de producenter af konsumis og finere bagværk, der køber smør fra britiske smørproducenter, have kunnet købe smør i store partier til en betydeligt lavere pris. Dette ville have grebet forstyrrende ind i Fællesskabets støtteordninger, idet disse kun kan fungere efter hensigten, såfremt producenterne af konsumis og finere bagværk rent faktisk køber smør i store partier til en pris, der ligger tæt op ad interventionsprisen.
En anden mulighed ville have været, at fordelen ved den lavere pris for mælken ikke blev overført til de senere handelsled af smørproducenterne, i hvilket tilfælde der ikke ville være sket nogen nedsættelse af »støttens reelle størrelse«. Under alle omstændigheder ville mælkeproducenterne imidlertid stå som tabere, idet de efter den af Kommissionen forfægtede opfattelse ville skulle nøjes med den mindre fortjeneste, der gælder i forbindelse med pakkesmør, også selv om der er tale om salg af smør i store partier til producenter af konsumis og finere bagværk.
Noget sådant ville imidlertid være i strid med formålene med den fælles markedsordning, idet det ville nedsætte mælkeproducenternes indkomster og levestandard, fordi de ville være afskåret fra at søge at opnå den for mælk fastsatte indikativpris eller i hvert fald en pris svarende til interventionsprisen for mælk.
Endelig anføres det, at det på ingen måde er blevet godtgjort, at de britiske producenter af konsumis og finere bagværk rent faktisk er blevet stillet ringere. I praksis har de altid købt smør fra producenter af smør i store partier til en pris, der ligger tæt op ad interventionsprisen, hvilket er i overensstemmelse med de forudsætninger, på grundlag af hvilke støtten fastsættes, og der er derfor ikke blevet opstillet nogen hindringer for, at støtteordningerne har kunnet fungere efter hensigten.
2. Prisdifferentiering for mælk på grundlag af skummetmaikens anvendelse
Hvad angår prisdifferentieringen for sødmælk bestemt til fremstilling af smør eller fløde på grundlag af anvendelsen af den skummetmælk, der er et biprodukt i forbindelse med fremstillingen, har Det forenede Kongerige indledningsvis rejst spørgsmålet om den støtte, som i medfør af de fællesskabsretlige bestemmelser ydes til skummetmælk bestemt til foderbrug (i Det forenede Kongerige er der navnlig tale om fodring af svin). Det anføres, at denne støtte udbetales af interventionsorganet i den pågældende medlemsstat til mejerierne, der er forpligtet til at sælge skummetmælken til en pris, der ikke overstiger et forud fastsat maksimum, således at støtten kommer de pågældende landbrugere til gode.
Prisen for skummetmælk, der anvendes i landbrugsbedrifter, afhænger af markedsprisen for konkurrerende foderstoffer (f. eks. soja og byg- eller soja og hvedeblandinger). Det forenede Kongerige anfører, at denne mælk har en højere værdi end skummetmælk, der forarbejdes til skummetmælkspulver, idet den pris, som svineavlerne er villige til at betale for dette foderstof (i forhold til andre konkurrerende foderstoffer), efter at omkostningerne er blevet fratrukket, indbringer mælkeproducenterne en højere fortjeneste end markedsprisen for skummetmælkspulver, efter at omkostningerne til tørring er blevet fratrukket.
Det anføres, at der består en konkurrence på markedet for skummetmælk til foderbrug, og at skummetmælk på grund af konkurrencen fra andre former for foderstoffer i almindelighed sælges af mejerierne til en pris, der ligger betydeligt under den maksimumspris ved salg fra mejerierne, som de fællesskabsretlige bestemmelser hjemler.
Hertil kommer, at det pågældende marked er vokset i de seneste år, og at forbruget af skummetmælk i Det forenede Kongerige taget som helhed meget vel tåler sammenligning med, hvad der gælder i de andre medlemsstater.
Det fremgår af disse omstændigheder, at det af Kommissionen anførte savner grundlag, idet det strider mod de grundlæggende formål med den ved forordning nr. 804/68 indførte fælles markedsordning.
Det forenede Kongerige anfører, at således som det har forstået Kommissionens opfattelse, er denne, at de britiske mælkeproducenter ikke bør kunne opnå en højere fortjeneste end den, de opnår ved salg af skummetmælk bestemt til fremstilling af skummetmælkspulver, også selv om skummetmælken kan indbringe en højere pris på det marked, hvor den er et konkurrencedygtigt produkt. Dette er ensbetydende med, at skummetmælk bestemt til foderbrug i praksis ikke bør kunne indbringe producenterne en højere pris end interventionsprisen. Herved overser Kommissionen det væsentligste formål med forordning nr. 804/68, som er, at producenterne skal kunne opnå indikativprisen.
Det ville endvidere stride mod de generelle principper i traktatens artikel 39, stk. 1, såfremt producenterne ikke måtte gå over interventionsprisen. Det ses vanskeligt, hvorfor en fællesskabsstøtteordnings »effektivitet« skal gives højere prioritet end hensynet til, at mælkeproducenterne opnår indikativprisen og sikres en rimelig levestandard.
Det anføres, at der ikke foreligger nogen hindringer for, at støtteordningerne kan fungere efter hensigten, så længe skummetmælken sælges til en lavere pris end maksimumsprisen ved salg fra mejerierne, og at skummetmælk i England og Wales altid er blevet solgt under denne pris.
Der kan heller ikke foreligge nogen hindringer for, at støtteordningerne fungerer efter hensigten, når salget af skummetmælk kan stige på trods af konkurrencen fra andre produkter. Det er i denne forbindelse blevet godtgjort, at skummetmælk er blevet solgt konkurrencedygtigt i England og Wales, og at salget er steget.
Endelig anføres det, at en nedsættelse af prisen for skummetmælk, der anvendes i landbrugsbedrifterne, også medfører en nedsættelse af den fortjeneste, som mælkeproducenterne kan opnå, for så vidt angår skummetmælkspulver. Såfremt mejerierne under disse omstændigheder forsøgte at sælge endnu mere skummetmælk til brug i landbrugsbedrifterne, ville der være mindre skummetmælk, som kunne anvendes til fremstilling af skummetmælkspulver, hvorved der også ville ske en stigning i forarbejdningsomkostningerne for en given mængde, navnlig i efterårs- og vintermånederne, hvor der er en mindre mælkeproduktion. De højere omkostninger ville i så fald medføre en nedsættelse af markedsprisen for mælk bestemt til fremstilling af skummetmælkspulver i forbindelse med fastsættelsen af denne mælks værdi. Under disse forudsætninger ville de britiske mælkeproducenter derfor lide et dobbelt tab, idet både prisen for skummetmælk til brug i landbrugsbedrifterne og prisen for skummetmælk bestemt til fremstilling af skummetmælkspulver ville falde.
Det forenede Kongerige har bemærket, at Kommissionen efter de indsigelser, der er blevet fremsat i svarskriftet, i replikken har anført, at den ikke har nogen bestemt opfattelse med hensyn til størrelsen af den enhedspris, som burde anvendes, for så vidt angår skummetmælk. Sagsøgte udleder heraf, at Kommissionen har opgivet at gøre gældende, at ordningen med to forskellige priser for mælk nedsætter støttens reelle størrelse, og at dens anbringende nu er, at såfremt der var blevet fastsat en enhedspris, ville denne have været lavere end den, der i forbindelse med den nævnte ordning gjaldt for skummetmælk til anvendelse i landbrugsbedrifter, således at ordningen skulle have været en hindring for, at der blev solgt større mængder skummetmælk til landbrugsbedrifterne.
Det forenede Kongerige gør gældende, at også dette anbringende må forkastes. Det anføres i denne forbindelse navnlig at:
1)
en enhedspris for mælk bestemt til fremstilling af smør i store partier fuldt lovligt og på grundlag af de forskellige værdier, som det paritetiske udvalg skal tage i betragtning, kunne være blevet fastsat til den samme pris som — eller endog til en højere pris end — den, der blev fastsat for skummetmælk til anvendelse i landbrugsbedrifter;
2)
den omstændighed, at der ikke blev fastsat nogen enhedspris, ikke i sig selv kan anses som en hindring for, at støtteordningen har kunnet fungere efter hensigten, både fordi forskellene mellem priserne er et naturligt fænomen og har hjemmel i artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1422/78, og fordi den blotte omstændighed, at der foreligger en højere pris, ikke kan udgøre nogen hindring;
3)
der ikke kan foreligge nogen hindringer for, at støtteordningen kan fungere efter hensigten, såfremt maksimumsprisen ved salg fra mejerierne overholdes, og
4)
det savner grundlag at fratage mælkeproducenterne deres mulighed for at opnå en større indtægt, for så vidt prisen ved salg fra mejerierne i øvrigt overholdes.
Det anføres endvidere, at selv om Kommissionen måtte kunn e godtgøre rigtigheden af alle forudsætningerne for det af den anførte, ændrer dette ikke noget ved, at der herved tillægges spørgsmålet om støtteordningens effektivitet en større betydning end hensynet til, at der fastsættes en for producenterne så fordelagtig pris som mulig, hvilket er udtryk for, at Kommissionen forveksler mål med midler.
For så vidt angår spørgsmålet om prisfastsættelsen for skummetmælk bestemt til fremstilling af kasein, har Det forenede Kongerige anført, at der hverken i den begrundede udtalelse eller i den tidligere korrespondance er nogen angivelse af, at der skulle være sket nogen tilsidesættelse af reglerne i ordningen om støtte til kasein. Det af Kommissionen anførte vedrørende kasein kan derfor ikke tages i betragtning.
Subsidiært har Det forenede Kongerige gjort gældende, at Kommissionen har anvendt artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1565/79 uden at tage hensyn til den fælles landbrugspolitik som helhed.
Der er således ikke nogen grund til, at de britiske mælkeproducenter ikke skulle kunne opnå en større fortjeneste end den, de ville kunne få ved at sælge til intervention, når det er muligt at opnå en bedre pris på markedet, såfremt skummetmælken sælges med henblik på at blive forarbejdet til kasein. Ved bedømmelsen af, om der har foreligget nogen hindring for, at støtteordningen har kunnet fungere efter hensigten, må det undersøges, om ordningen med to forskellige priser rent faktisk har forhindret salg af skummetmælk med henblik på forarbejdning til kasein.
Det anføres i denne forbindelse, at produktionen af kasein i Det forenede Kongerige er steget siden 1979, og at de britiske producenter er konkurrencedygtige på verdensmarkedet.
Endelig har Det forenede Kongerige om dette spørgsmål over for det af Kommissionen anførte gentaget, hvad det har gjort gældende i forbindelse med det af Kommissionen tilsvarende anførte vedrørende støtteordningen til skummetmælk bestemt til foderbrug.
Hvad endelig angår det af den franske regering i dens interventionsindlæg anførte, har Det forenede Kongerige gjort gældende, at det er forkert, at MMB på nogen måde skulle have en. monopolagtig stilling med hensyn til udbudet af smør i Det forenede Kongerige.
For så vidt angår spørgsmålet om fortolkningen af artikel 9, anfører Det forenede Kongerige, at den franske regering fortolker denne bestemmelse indskrænkende, idet det gøres gældende, at bestemmelsen tværtimod må fortolkes efter sit formål. Det er ikke blevet godtgjort, at de franske eksportører som hævdet er blevet stillet i en ufordelagtig situation. Man bør i denne forbindelse i øvrigt bemærke sig, at forholdene på det britiske marked f. eks. ikke har forhindret de danske producenter i fortsat at afsætte deres smør i Det forenede Kongerige og dér opnå en markedsandel på 20%. Der er ikke blevet anført noget, der kan godtgøre, at Det forenede Kongerige som marked skulle være beskyttet. Det fremgår tværtimod af den betydelige import af smør til Det forenede Kongerige, at det modsatte er tilfældet.
IV — Parternes svar på spørgsmål fra Domstolen
Som svar på Domstolens spørgsmål har Det forenede Kongerige blandt andet anført,
a)
at enhedspriser for smørfedtindholdet i mælk og for skummetmælk blev vedtaget af det paritetiske udvalg for England og Wales henholdsvis den 1. marts og den 1. april 1984, og at der fra den 1. april 1985 ikke længere er blevet udbetalt nogen præmie til købere af mælk, der anvender skummetmælken til andre formål end fremstilling af skummetmælkspulver;
b)
at ordningen med forskellige priser også er blevet ophævet, for så vidt angår mælk bestemt til fremstilling af fløde;
c)
at det er meget vanskeligt at drage nogen konklusioner på grundlag af de foreliggende statistiske oplysninger, for så vidt angår følgerne af ophævelsen af prisdifferentieringsordningen, og at dette skyldes, at der i 1984 skete andre grundlæggende ændringer på markedet som f. eks. indførelsen af mælkekvoter og et fald i den britiske produktion af smør, samt
d)
at det fremgår af korrespondancen mellem Kommissionen og de britiske myndigheder, at disse har givet rimelige forklaringer på, hvorfor den laveste pris for indenlandsk fremstillet pakkesmør i 1983 og 1984 på nogle tidspunkter var lavere end den laveste pris for importeret pakkesmør.
Kommissionen har anført:
a)
at den af Kommissionen i sagen anfægtede prisdifferentieringsordning er blevet ophævet, men at Kommissionen i høj grad stiller sig tvivlende over for, om ikke de senere gennemførte former for praksis i virkeligheden er udtryk for en gennemførelse af den samme ordning under en anden form, og
b)
at den ikke mener, at Det forenede Kongerige har givet en tilstrækkelig begrundelse for de lavere priser for indenlandsk fremstillede produkter i forhold til importerede produkter.
Det forenede Kongerige og Kommissionen har endvidere fremlagt forskellige dokumenter, navnlig nogle oversigter over engrospriserne for henholdsvis pakkesmør og smør i store partier, i hvilken forbindelse oplysningerne vedrørende de forskellige medlemsstater er blevet tilpasset, således at de er sammenlignelige.
G. Bosco
Refererende dommer
(
*1
) – Processprog: Engelsk.