62023CJ0423
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
22. januar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – det indre marked for elektricitet – direktiv (EU) 2019/944 – artikel 5 – markedsbaserede leveringspriser – direktiv (EU) 2018/2001 – fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder – forordning (EU) 2022/1854 – nødindgreb for at imødegå høje energipriser – artikel 6 og 7 – loft over markedsindtægter for producenter af elektricitet fra visse vedvarende energikilder – artikel 8 – nationale foranstaltninger, der yderligere begrænser markedsindtægterne – betingelser – national lovgivning, der ikke sikrer, at producenterne gives mulighed for at tilbageholde 10% af indtægterne over loftet – opretholdelse af investeringer i sektoren for vedvarende energi – intet loft over indtægter fra salg af elektricitet produceret fra stenkul – ingen differentieret regulering på grundlag af de forskellige energikilder«
I sag C-423/23,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (den regionale forvaltningsdomstol i Lombardiet, Italien) ved afgørelse af 7. juli 2023, indgået til Domstolen den 10. juli 2023, i sagen
Secab Soc. coop.
mod
Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA),
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,
procesdeltagere:
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero della Transizione ecologica,
Ministero dello Sviluppo economico,
Associazione Italia Solare ETS,
Assoidroelettrica,
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, I. Jarukaitis (refererende dommer), og dommerne M. Condinanzi og N. Jääskinen,
generaladvokat: A. Rantos
justitssekretær: fuldmægtig G. Chiapponi,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 6. november 2024,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Secab Soc. coop. ved avvocati C. Mainardis, M. Nussi og A. Travi,
–
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA ved avvocati D. Gallo, G. Pellegrino, G. Vercillo og A. Zoppini,
–
Associazione Italia Solare ETS ved avvocata G. Cassar,
–
Assoidroelettrica ved avvocati G.B. Conte og G. Giordano,
–
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane ved avvocata C. Martorana,
–
den italienske regering ved S. Fiorentino og G. Palmieri, som befuldmægtigede, bistået af avvocati dello Stato L. Delbono og R. Guizzi,
–
den belgiske regering ved P. Cottin og M. Jacobs, som befuldmægtigede, bistået af advocaten K. Decroix og B. Martel,
–
den græske regering ved K. Boskovits og C. Kokkosi, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved O. Beynet, B. De Meester, T. Scharf og A. Spina, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 6. februar 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 5, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/944 af 5. juni 2019 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ændring af direktiv 2012/27/EU (EUT 2019, L 158, s. 125), 2., 3. og 12. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2001 af 11. december 2018 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder (EUT 2018, L 328, s. 82), og 27.-29., 39. og 41. betragtning til og artikel 6, stk. 1, artikel 7, stk. 1, litra h)-j), og artikel 8, stk. 1, litra a) og d), samt artikel 8, stk. 2, i Rådets forordning (EU) 2022/1854 af 6. oktober 2022 om et nødindgreb for at imødegå høje energipriser (EUT 2022, L 261 I, s. 1).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side Secab Soc. coop., et andelsselskab, der driver virksomhed inden for sektoren for elproduktion, og på den anden side Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (den nationale tilsynsmyndighed for energi, net og miljø, Italien, herefter »ARERA«) og Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, et italiensk selskab, der ejes fuldt ud af den italienske stat gennem Ministero dell’Economia e delle Finanze (økonomi- og finansministeriet), og som har til opgave at fremme og støtte udviklingen af vedvarende energi og energieffektivitet inden for rammerne af den nationale energipolitik, vedrørende lovligheden af en national lovgivning, der fastsætter et loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, som er produceret fra visse vedvarende energikilder.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2018/2001
3
Følgende fremgår af 2., 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001:
»(2)
I overensstemmelse med artikel 194, stk. 1, [TEUF] er et af [Den Europæiske Unions] energipolitiske mål at fremme vedvarende energikilder. Dette mål forfølges i dette direktiv. Den øgede anvendelse af energi fra vedvarende energikilder eller »vedvarende energi« (VE) udgør et vigtigt element i den pakke af foranstaltninger, som er nødvendig for at reducere drivhusgasemissionerne og efterkomme Unionens forpligtelse under Parisaftalen om klimaændringer fra 2015 […] og under Unionens 2030-ramme for klima- og energipolitikkerne, herunder det bindende EU-mål om at nedskære emissioner med mindst 40% set i forhold til 1990-niveauet frem til 2030. Det bindende EU-mål for vedvarende energi for 2030 og medlemsstaternes bidrag til dette mål, herunder deres referenceandele i forhold til deres nationale overordnede mål for 2020, er blandt de elementer, der har en central betydning for Unionens energi- og miljøpolitik. Andre sådanne elementer er indeholdt i den ramme, der er fastsat ved dette direktiv, eksempelvis for udviklingen af vedvarende opvarmning og køling og udviklingen af vedvarende transportbrændstoffer.
(3)
Den øgede anvendelse af energi fra vedvarende energikilder spiller også en grundlæggende rolle med hensyn til at fremme energiforsyningssikkerheden, bæredygtig energi til overkommelige priser, den teknologiske udvikling og innovation såvel som en teknologisk og industriel førerposition samtidig med, at den skaber miljømæssige, sociale og sundhedsmæssige fordele og betydelige beskæftigelsesmuligheder og regional udvikling, navnlig i landdistrikterne og isolerede områder, i regioner eller områder med lav befolkningstæthed eller hvor der sker delvis afindustrialisering.
[...]
(12)
For at støtte medlemsstaters ambitiøse bidrag til EU-målet bør der fastsættes en finansiel ramme med henblik på at fremme investeringer i VE-projekter i disse medlemsstater, herunder ved brug af finansielle instrumenter.«
Direktiv 2019/944
4
Artikel 5 i direktiv 2019/944 med overskriften »Markedsbaserede leveringspriser« fastsætter:
»1.   Leverandørerne skal frit kunne fastsætte den pris, til hvilken de leverer elektricitet til kunderne. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at sikre en effektiv konkurrence mellem leverandørerne.
[...]
3.   Uanset stk. 1 og 2 kan medlemsstaterne regulere fastsættelsen af priser for elektricitetslevering til energifattige og sårbare husholdningskunder ved hjælp af offentlige indgreb. Sådanne offentlige indgreb er underlagt betingelserne i stk. 4 og 5.
4.   Offentlige indgreb i forbindelse med prisfastsættelse for elektricitetslevering:
a)
skal forfølge mål af almen økonomisk interesse og ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå denne almene økonomiske interesse
b)
skal være klart definerede, gennemsigtige, ikkeforskelsbehandlende og kontrollerbare
c)
skal sikre EU-elektricitetsvirksomheder lige adgang til kunderne
d)
skal være tidsbegrænsede og stå i et rimeligt forhold til de begunstigedes behov
e)
må ikke på en forskelsbehandlende måde medføre yderligere omkostninger for markedsdeltagere.
[...]«
Forordning 2022/1854
5
1., 27.-29. og 39.-41. betragtning til forordning 2022/1854 præciserede:
»(1)
Der har været meget høje priser på elektricitetsmarkederne siden september 2021 [...]
[...]
(27)
Det niveau, som loftet over markedsindtægter fastsættes på, bør ikke bringe de producenter, som det finder anvendelse på, herunder producenter af vedvarende energi, i fare for ikke at få dækket deres investerings- og driftsomkostninger og bør opretholde og tilskynde til fremtidige investeringer i den kapacitet, der er nødvendig for et dekarboniseret og pålideligt elsystem. Loftet over markedsindtægter, der er et ensartet loft i hele Unionen, er bedst egnet til at bevare et velfungerende indre marked for elektricitet, da det opretholder den prisbaserede konkurrence mellem elektricitetsproducenter baseret på forskellige teknologier, navnlig for vedvarende energikilder.
(28)
Selv om lejlighedsvise og kortvarige prisstigninger kan betragtes som en normal tendens på et elmarked og kan være nyttige for nogle investorer til at genvinde deres produktionsinvestering, adskiller den ekstreme og vedvarende prisstigning siden februar 2022 sig markant fra en normal markedssituation med lejlighedsvise spidslastpriser. Loftet over markedsindtægter bør derfor ikke ligge under markedsdeltagernes rimelige forventninger til det gennemsnitlige niveau for elpriserne i de timer, hvor efterspørgslen efter elektricitet var på sit højeste før [Den Russiske Føderations] angrebskrig mod Ukraine. Før februar 2022 lå de gennemsnitlige spidslastpriser på engrosmarkedet for elektricitet betydeligt under 180 EUR pr. [megawattime (MWh)] i hele EU og forventedes konsekvent at ligge under det niveau i de seneste årtier trods forskelle i elpriserne mellem regionerne i Unionen. Eftersom markedsdeltagernes oprindelige investeringsbeslutning blev truffet på grundlag af en forventning om, at priserne i gennemsnit ville være lavere end dette niveau i spidsbelastningstimer, er loftet over markedsindtægter på 180 EUR pr. MWh et niveau, der ligger et godt stykke over de oprindelige markedsforventninger. Når der efterlades en margen på den pris, som investorerne med rimelighed kunne have forventet, er det nødvendigt at sikre, at loftet over markedsindtægter ikke modvirker den oprindelige vurdering af investeringernes rentabilitet.
(29)
Desuden er loftet over markedsindtægter på 180 EUR pr. MWh konsekvent højere, inklusive en rimelig margen, end de nuværende normaliserede energiomkostninger (LCOE [levelised cost of electricity]) for relevante produktionsteknologier, hvilket gør det muligt for de producenter, som det finder anvendelse på, at dække deres investeringer og driftsomkostninger. I betragtning af at loftet over markedsindtægter efterlader en betydelig margen mellem den rimelige LCOE og loftet over markedsindtægter, kan det derfor ikke forventes at hæmme investeringen i ny inframarginal kapacitet.
[...]
(39)
For at tage højde for forsyningssikkerhedsproblemer bør medlemsstaterne have mulighed for at fastsætte loftet over markedsindtægter på en måde, der giver elproducenterne mulighed for at tilbageholde 10% af de ekstraordinære indtægter over loftet over markedsindtægter.
(40)
Da produktionsmikset og omkostningsstrukturen for produktionsanlæg er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, bør medlemsstaterne have mulighed for at opretholde eller indføre nationale kriseforanstaltninger på særlige betingelser.
(41)
Navnlig bør medlemsstaterne fortsat have mulighed for yderligere at begrænse indtægterne for de producenter, der er omfattet af loftet over markedsindtægter, og for at fastsætte et specifikt loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, der produceres fra stenkul, hvis pris kan være betydeligt lavere end prisen på marginale teknologier i nogle medlemsstater. For at sikre retssikkerheden bør medlemsstaterne også have mulighed for at opretholde eller indføre nationale kriseforanstaltninger, som begrænser markedsindtægterne for andre producenter end dem, der er omfattet af det EU-dækkende loft over markedsindtægter.«
6
Denne forordnings artikel 6 med overskriften »Obligatorisk loft over markedsindtægter« fastsatte følgende i stk. 1 og 2:
»1.   Producenternes markedsindtægter fra produktion af elektricitet fra de kilder, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, må ikke overstige 180 EUR pr. MWh produceret elektricitet.
2.   Medlemsstaterne sikrer, at loftet over markedsindtægter dækker alle markedsindtægter for producenter og, hvis det er relevant, mellemmænd, der deltager på engrosmarkederne for elektricitet på producenters vegne, uanset inden for hvilken markedstidsramme transaktionen finder sted, og uanset om elektriciteten handles bilateralt eller på et centralt marked.«
7
Forordningens artikel 7 med overskriften »Anvendelse af loftet over markedsindtægter på elektricitetsproducenter« fastsatte følgende i stk. 1 og 5:
»1.   Det loft over markedsindtægter, der er fastsat i artikel 6, finder anvendelse på markedsindtægter fra salg af elektricitet, der produceres fra følgende kilder:
a)
vindkraft
b)
solenergi (solvarme og solceller)
c)
geotermisk energi
d)
vandkraft uden reservoir
e)
biomassebrændsel (fast eller gasformigt), undtagen biomethan
f)
affald
g)
atomkraft
h)
brunkul
i)
råolieprodukter
j)
tørv
[...]
5.   Medlemsstaterne kan beslutte, at loftet over markedsindtægter kun finder anvendelse på 90% af de markedsindtægter, som overstiger det loft over markedsindtægter, der er fastsat i artikel 6, stk. 1.«
8
Samme forordnings artikel 8 med overskriften »Nationale kriseforanstaltninger« fastsatte:
»1.   Medlemsstaterne kan:
a)
opretholde eller indføre foranstaltninger, der yderligere begrænser markedsindtægterne hos producenter, der producerer elektricitet fra de kilder, der er anført i artikel 7, stk. 1, herunder muligheden for at differentiere mellem teknologier, samt markedsindtægterne hos andre markedsdeltagere, herunder dem, der er aktive inden for handel med elektricitet.
[...]
c)
opretholde eller indføre nationale foranstaltninger for at begrænse markedsindtægterne for producenter, der producerer elektricitet fra kilder, der ikke er omhandlet i artikel 7, stk. 1
d)
fastsætte et specifikt loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, der produceres fra stenkul
[...]
2.   For foranstaltningerne i stk. 1 gælder i overensstemmelse med denne forordning, at de:
a)
skal være forholdsmæssige og ikkediskriminerende
b)
ikke må skade investeringssignalerne
c)
skal sikre, at investeringerne og driftsomkostningerne er dækket
d)
ikke må forvride engrosmarkederne for elektricitet og navnlig ikke påvirke rangfølgelisten og prisdannelsen på engrosmarkedet
e)
skal være forenelige med EU-retten.«
9
Artikel 10 i forordning 2022/1854 med overskriften »Fordeling af de ekstraordinære indtægter« bestemte følgende i stk. 1:
»Medlemsstaterne sikrer, at alle ekstraordinære indtægter fra loftet over markedsindtægter anvendes til målrettet at finansiere foranstaltninger til støtte for elslutkunder, der afbøder virkningen af de høje elpriser for disse kunder.«
10
Forordningens artikel 22, som har overskriften »Ikrafttræden og anvendelse«, bestemmer:
»1.   Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2.   Uden at det berører forpligtelsen til at sikre fordelingen af de ekstraordinære indtægter i overensstemmelse med artikel 10 og til at anvende indtægterne fra det midlertidige solidaritetsbidrag i overensstemmelse med artikel 17, og uden at det berører den i artikel 20, stk. 2, omhandlede rapporteringsforpligtelse, finder denne forordning anvendelse indtil den 31. december 2023, jf. dog følgende:
[...]
c) Artikel 6, 7, og 8 finder anvendelse fra den 1. december 2022 til den 30. juni 2023
[...]«
Italiensk ret
Lovdekret nr. 4/2022
11
Lovdekret nr. 4/2022, som ændret og ophøjet til legge n. 25 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 27 gennaio 2022, n. 4, recante misure urgenti in materia di sostegno alle imprese e agli operatori economici, di lavoro, salute e servizi territoriali, connesse all’emergenza da COVID-19, nonché per il contenimento degli effetti degli aumenti dei prezzi nel settore elettrico (lov nr. 25 af 28.3.2022 om konvertering og ændring af lovdekret nr. 4 af 27.1.2022 om hasteforanstaltninger til støtte for virksomheder og økonomiske aktører, arbejde, sundhed og territoriale tjenester i forbindelse med covid-19-krisen og om begrænsning af virkningerne af prisstigninger i elektricitetssektoren) af 28. marts 2022 (GURI nr. 73 af 28.3.2022, almindeligt tillæg, nr. 13) (herefter »lovdekret nr. 4/2022«) indeholder artikel 15a med overskriften »Supplerende foranstaltninger vedrørende elektricitet produceret af anlæg, der anvender vedvarende energikilder«. Denne artikel 15a fastsatte følgende:
»1.   Fra den 1. februar 2022 til den 31. december 2022 anvendes en tovejsmekanisme for kompensation hvad angår energiprisen for elektricitet, der leveres til nettet fra:
a)
solcelleanlæg med en effekt på over 20 kW, der modtager faste pristillæg som følge af købsprismekanismen (Conto Energia), som ikke er afhængige af markedspriserne
b)
anlæg med en effekt på over 20 kW, der anvender solenergi, vandkraft, geotermisk energi og vindenergi, som blev taget i brug før den 1. januar 2010 og ikke er omfattet af incitamentsordninger.
[...]
3.   Med henblik på stk. 1 beregner GSE differencen mellem værdierne i nedenstående litra a) og b):
a)
en referencepris svarende til den pris, der er anført i tabellen [i bilaget til dette] lovdekret, for hver markedszone [på mellem 56 og 58 EUR pr. MWh (undtagen på øerne Sardinien og Sicilien, for hvilke den er fastsat til henholdsvis 61 EUR pr. MWh og 75 EUR pr. MWh)]
b)
en markedspris svarende til:
1.
for de i stk. 1, litra a), omhandlede anlæg og for de i stk. 1, litra b), omhandlede anlæg, der anvender solenergi, vindenergi, geotermisk energi og vandenergi fra strømkraftværker, timeprisen for elektricitet i markedszonen eller, for forsyningsaftaler, der er indgået før den 27. januar 2022, og som ikke opfylder betingelserne i stk. 7, den pris, der er anført i disse aftaler
2.
for de i stk. 1, litra b), omhandlede anlæg, bortset fra de i nr. 1) omhandlede, det månedlige aritmetiske gennemsnit af timepriserne for elektricitet i markedszonerne eller, for forsyningsaftaler, der er indgået før den 27. januar 2022, og som ikke opfylder betingelserne i stk. 7, den pris, der er anført i disse aftaler.
4.   Hvis den i stk. 3 omhandlede difference er positiv, betaler GSE det konkrete beløb til producenten. Hvis denne difference er negativ, foretager GSE en afregning eller anmoder producenten om at indbetale det konkrete beløb.
[...]«
12
Artikel 11, stk. 1, i lovdekret nr. 115/2022, som ændret og ophøjet til legge n. 142 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 9 agosto 2022, n. 115, recante misure urgenti in materia di energia, emergenza idrica, politiche sociali e industriali (lov nr. 142 om konvertering og ændring af lovdekret nr. 115 af 9.8.2022 om hasteforanstaltninger vedrørende energi, vandforsyningsproblemer og social- og industripolitik) af 21. september 2022 (GURI nr. 221 af 21.9.2022, s. 1) forlængede anvendelsen af den kompensationsmekanisme, der er fastsat i denne artikel 15a, til den 30. juni 2023.
Lov nr. 197/22
13
Legge n. 197 –Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2023 e bilancio pluriennale per il triennio 2023-2025 (lov nr. 197 om statens foreløbige budget for regnskabsåret 2023 og det flerårige budget for treårsperioden 2023-2025) af 29. december 2022 (GURI nr. 303 af 29.12.2022, almindeligt tillæg nr. 43) (herefter »lov nr. 197/22») bestemmer i artikel 1, stk. 30-33:
»30.   I henhold til forordning [2022/1854] anvendes der fra den 1. december 2022 til den 30. juni 2023 et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter ved en envejsmekanisme for kompensation for elektricitet, der leveres til nettet af:
a)
anlæg, der anvender vedvarende energikilder, som ikke er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 15a i [lovdekret nr. 4/2022]
b)
anlæg, der anvender ikke-vedvarende energikilder som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning [2022/1854].
31.   Loftet over markedsindtægter finder anvendelse på alle elektricitetsproducenters markedsindtægter fra ovennævnte anlæg og, hvor det er relevant, markedsindtægter for mellemmænd, der deltager på engrosmarkederne for elektricitet på vegne af disse producenter, uanset hvornår den transaktion, der genererer indtægterne, finder sted, og uanset om elektriciteten handles bilateralt eller på et centraliseret marked.
32.   Med henblik på stk. 30 beregner [GSE] differencen mellem værdierne i nedenstående litra a) og b):
a)
en referencepris på 180 EUR pr. MWh eller, for kilder, hvis produktionsomkostninger overstiger denne pris, en værdi for teknologien fastsat efter kriterier fastsat af ARERA [...] under hensyntagen til investerings- og driftsomkostninger og en rimelig forrentning af investeringerne. Med henblik herpå er referenceprisen i tilfælde af anlæg, der fremmes ved hjælp af andre envejsmekanismer end dem, der erstatter grønne certifikater, lig med den maksimale værdi mellem beløbet på 180 EUR pr. MWh og den gældende tarif.
b)
en markedspris, der svarer til det månedlige gennemsnit af timeprisen i markedszonen, beregnet som det vægtede gennemsnit for anlæg, der anvender periodiske energikilder, på grundlag af produktionsprofilen for hvert anlæg og som det aritmetiske gennemsnit for anlæg, der anvender ikke-periodiske energikilder, eller for leveringskontrakter indgået inden datoen for ikrafttrædelsen af nærværende lov nr. 197/22 [dvs. før den 1. januar 2023], som ikke er omfattet af de i stk. 37 omhandlede tilfælde, til den pris, der er angivet i de pågældende kontrakter.
33.   Hvis den i stk. 32 omhandlede forskel er negativ, foretager GSE en afregning eller kræver det tilsvarende beløb af producenten.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
14
Secab driver vandkraftværker, der fungerer ved hjælp af strømmende vand. For så vidt som selskabet er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 15a i lovdekret nr. 4/2022, er det underlagt det indtægtsloft, der er fastsat i denne bestemmelse. Efter i denne sammenhæng at have modtaget en række fakturaer fra GSE anlagde selskabet sag ved Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (den regionale forvaltningsdomstol i Lombardiet, Italien), der er den forelæggende ret, med påstand om annullation af bl.a. ARERA’s afgørelse om gennemførelse af denne bestemmelse, tekniske regler vedtaget af GSE vedrørende anvendelsen af den pågældende bestemmelse og fakturaer, som GSE havde udstedt til selskabet den 18. oktober og den 15. november 2022 i henhold til den nævnte bestemmelse. Secab har til støtte for søgsmålet gjort gældende, at artikel 15a i lovdekret nr. 4/2022 er i strid med EU-retten.
15
Den forelæggende ret har anført, at anvendelsen af denne artikel 15a, der oprindeligt var fastsat for perioden fra den 1. februar til den 31. december 2022, ved lovdekret nr. 115/2022 blev forlænget til den 30. juni 2023. Den forelæggende ret har ligeledes anført, at forordning 2022/1854 først trådte i kraft den 8. oktober 2022, at denne forordning fastsatte et højere indtægtsloft og et bredere anvendelsesområde end dem, der er omhandlet i nævnte artikel 15a, og at det er artikel 1, stk. 30-38, i lov nr. 197/22, der for perioden fra den 1. december 2022 til den 30. juni 2023 gennemførte denne forordnings artikel 6-8, idet de imidlertid udelukkede anlæg, der anvender vedvarende energikilder, som allerede var omfattet af anvendelsesområdet for den samme artikel 15a. Den forelæggende ret har anført, at selv om artikel 15a blev vedtaget før forordning 2022/1854, udgjorde den således i det væsentlige den bestemmelse i national ret, der gennemfører denne forordning for så vidt angår energi fra vedvarende energikilder som omhandlet i denne artikel 15a.
16
Den forelæggende ret har tilføjet, at den pågældende artikel 15a, ligesom forordning 2022/1854, blev vedtaget med det formål midlertidigt at begrænse de ekstraordinære markedsindtægter, som energiproducenter, hvis omkostninger ikke påvirkes af udsving i naturgaspriserne, opnår, ved at anvende et loft over disse ekstraordinære indtægter og fordele de tilsvarende beløb til slutkunderne. Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om den konkrete fremgangsmåde, som den italienske lovgiver anvendte for at indføre et sådant indtægtsloft.
17
I første række er den forelæggende ret i tvivl om størrelsen af det loft, der er fastsat i artikel 15a i lovdekret nr. 4/2022. I denne henseende har den for det første anført, at selv om den referencepris, der er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, litra a), på mellem 56 EUR pr. MWh produceret elektricitet og 75 EUR pr. MWh produceret elektricitet, er væsentligt lavere end den, der er fastsat af EU, og langt fra denne, som er 180 EUR pr. MWh produceret elektricitet, er den ifølge ARERA rimelig. Den italienske lovgiver fastsatte nemlig denne pris ved at anvende et aritmetisk gennemsnit af de priser, der blev konstateret i hver markedszone mellem den 1. januar 2010 og den 31. december 2020, og som blev revurderet på grundlag af inflationen. Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at det fremgår af 28. betragtning til forordning 2022/1854, at det med henblik på fastsættelsen af loftet over markedsindtægter var nødvendigt at henvise til de timer, hvor efterspørgslen var på sit højeste før Ruslands angrebskrig mod Ukraine. I 2020, der var præget af forstyrrelser i forbindelse med covid-19-udbruddet, nåede den nationale enhedspris desuden et historisk lavt niveau på 38,92 EUR pr. MWh produceret elektricitet, mens denne pris i 2021, som ikke blev taget i betragtning i dette gennemsnit, steg kraftigt med op til 125 EUR pr. MWh produceret elektricitet, ligesom det var tilfældet for første kvartal 2022, hvor den nåede op på 308 EUR pr. MWh produceret elektricitet. Under disse omstændigheder er den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt det loft, der er fastsat i den pågældende artikel 15a, er forholdsmæssigt og rimeligt, eftersom dette ikke sikrer, at producenterne har mulighed for at tilbageholde 10% af indtægterne over dette loft, således som det imidlertid kræves i 39. betragtning til denne forordning.
18
For det andet synes artikel 15a i lovdekret nr. 4/2022 ifølge den forelæggende ret ikke at være egnet til at beskytte investeringer i sektoren for vedvarende energi, navnlig for så vidt angår muligheden for at foretage sådanne investeringer i fremtiden med henblik på at øge anvendelsen af vedvarende energikilder. I denne henseende har den forelæggende ret navnlig henvist til anden betragtning til direktiv 2018/2001, som fremhæver betydningen af at erstatte fossile energikilder og fremme anvendelsen af vedvarende energikilder, og til 28. og 29. betragtning til forordning 2022/1854, hvoraf det fremgår, at det er nødvendigt at fastsætte loftet på en sådan måde, at det ikke påvirker den oprindelige vurdering af investeringernes rentabilitet. Den italienske lovgiver synes imidlertid at have undladt at tage hensyn til disse krav ved fastsættelsen af det loft, der er fastsat i denne artikel 15a.
19
I anden række har den forelæggende ret for det første anført, at energiproducenter, der anvender brunkul, råolie og tørv, i henhold til forordning 2022/1854 er underlagt det loft, der er fastsat i forordningens artikel 6, og det anføres i 41. betragtning hertil samt i dens artikel 8, stk. 1, litra d), at medlemsstaterne bør fastsætte et specifikt loft for producenter, der anvender stenkul. Artikel 15a i lovdekret nr. 4/0022 fastsætter imidlertid ingen bestemmelser, der finder anvendelse på disse producenter, som derfor har opnået en uberettiget fordel. For det andet har den forelæggende ret anført, at selv om artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning 2022/1854 giver medlemsstaterne mulighed for at sondre mellem de forskellige energikilder, har den pågældende artikel 15a indført et fælles loft for alle de kategorier af producenter, der er omfattet af denne bestemmelse, selv om produktionsomkostningerne varierer fra en kategori af anlæg til en anden.
20
På denne baggrund har Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (den regionale forvaltningsdomstol i Lombardiet) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er artikel 5, stk. 4, i direktiv [2019/944], 3. og 12. betragtning til direktiv (EU) 2018/2001, 27.[-29. og] 39. betragtning til samt artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, i forordning [2022/1854] til hinder for en national lovgivning, der fastsætter et loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, som anvendes på den måde, der er fastsat i artikel 15a i lovdekret nr. 4 af 27. januar 2022, og som ikke sikrer, at producenterne gives mulighed for at tilbageholde 10% af indtægterne over dette loft?
2)
Er artikel 5, stk. 4, i direktiv [2019/944], 2., 3. og 12. betragtning til direktiv (EU) 2018/2001, 27.[-29. og] 39. betragtning til samt artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning [2022/1854] til hinder for en national lovgivning, der fastsætter et loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, som anvendes på den måde, der er fastsat i artikel 15a i lovdekret nr. 4 af 27. januar 2022, og som indebærer, at investeringer i sektoren for vedvarende energi ikke opretholdes og tilskyndes?
3)
Er tredje betragtning til direktiv [2018/2001], 27. og 41. betragtning til samt artikel 7, stk. 1, litra h), litra i) [og] […] j), artikel 8, stk. 1, litra a) og d), og [artikel 8,] stk. 2, i forordning [2022/1854] til hinder for en national lovgivning, der fastsætter et loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, som anvendes på den måde, der er fastsat i artikel 15a i lovdekret nr. 4/ […] 2022, men som hverken fastsætter et specifikt loft over indtægter fra salg af elektricitet, der produceres fra stenkul, eller indeholder differentierede bestemmelser for de forskellige energikilder?«
Formaliteten
21
GSE og den italienske regering har gjort gældende, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling, med den begrundelse, at den ikke indeholder alle de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at Domstolen kan give et hensigtsmæssigt svar, således at den ikke opfylder de krav, der er opregnet i artikel 94 i Domstolens procesreglement. GSE har navnlig gjort gældende, at den forelæggende ret for hvert af de forelagte spørgsmål har undladt at henvise til visse faktiske eller retlige omstændigheder, som imidlertid er afgørende for en korrekt bedømmelse af den tvivl, som denne ret har givet udtryk for, og som i øvrigt i vidt omfang er inspireret af de betragtninger, som Secab fremførte i stævningen for denne ret.
22
Det følger af fast retspraksis, som afspejles i procesreglementets artikel 94, litra a) og b), at det af hensyn til behovet for at opnå en fortolkning af EU-retten, som den nationale ret kan bruge, er påkrævet, at denne giver en beskrivelse af de faktiske omstændigheder og regler, som de forelagte spørgsmål hænger sammen med, eller i al fald forklarer de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spørgsmål. Som det er anført i procesreglementets artikel 94, litra c), er det i denne henseende endvidere et krav, at anmodningen om præjudiciel afgørelse fremstiller grundene til, at den forelæggende ret finder, at der er tvivl om fortolkningen eller gyldigheden af visse EU-retlige bestemmelser, samt sammenhængen mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (dom af 21.12.2023, European Superleague Company, C-333/21, EU:C:2023:1011, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
23
I den foreliggende sag opfylder forelæggelsesafgørelsen disse krav. Den indeholder nemlig en detaljeret fremstilling af de relevante faktiske og retlige omstændigheder, og for hvert af de forelagte spørgsmål har den forelæggende ret redegjort for grundene til, at den er af den opfattelse, at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning kan være i strid med de EU-retlige bestemmelser, som den omhandler.
24
Endvidere har de nationale domstole en meget vid adgang til at indbringe spørgsmål om fortolkningen af relevante EU-retlige bestemmelser for Domstolen. Det tilkommer nemlig udelukkende den nationale ret, som tvisten i hovedsagen er indbragt for, og som har ansvaret for den retsafgørelse, der skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen. Heraf følger, at der foreligger en formodning for, at spørgsmål, som er forelagt af de nationale retter, er relevante, og at Domstolen kun kan afslå at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en sagligt korrekt besvarelse af de pågældende spørgsmål (jf. i denne retning dom af 16.12.1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, præmis 15 og 18, og af 1.8.2025, Voore Mets og Lemeks Põlva, C-784/23, EU:C:2025:609, præmis 31).
25
Det følger heraf, at den omstændighed, at de betragtninger, som den forelæggende ret har fremsat, i vidt omfang er inspireret af de betragtninger, som Secab har fremført for den, selv hvis dette måtte være tilfældet, ikke kan godtgøre, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling, idet betingelserne i procesreglementets artikel 94 er opfyldt, og ingen af de tilfælde, der gør det muligt for Domstolen at afslå at træffe afgørelse om et præjudicielt spørgsmål, og som er nævnt i nærværende doms foregående præmis, foreligger i det foreliggende tilfælde.
26
For så vidt som den belgiske regering har bestridt, at en del af de forelagte spørgsmål kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som de har til formål at opnå en fortolkning af betragtninger til EU-retsakter, selv om de ikke er retligt bindende, er det i øvrigt tilstrækkeligt at bemærke, at denne omstændighed ikke i sig selv kan godtgøre den påståede afvisning (jf. i denne retning dom af 13.12.1989, Grimaldi, C-322/88, EU:C:1989:646, præmis 7 og 8, og af 15.7.2021, FBF, C-911/19, EU:C:2021:599, præmis 53 og 54).
27
Den præjudicielle anmodning kan følgelig antages til realitetsbehandling.
De præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
28
Det bemærkes i denne forbindelse, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer denne at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra dette synspunkt påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den. Domstolen kan desuden inddrage EU-retlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i spørgsmålet (jf. dom af 28.11.2000, Roquette Frères, C-88/99, EU:C:2000:652, præmis 18, og af 1.8.2025, Alace og Canpelli, C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 44).
29
Den omstændighed, at den forelæggende ret i sine spørgsmål formelt har henvist til visse bestemte EU-retlige bestemmelser, er nemlig ikke til hinder for, at Domstolen oplyser den om alle de momenter angående fortolkningen, som kan være til nytte ved afgørelsen af hovedsagen ved fra samtlige de oplysninger, der er fremlagt af denne retsinstans, og navnlig af forelæggelsesafgørelsens præmisser, at udlede de EU-retlige elementer, som det under hensyn til tvistens genstand er nødvendigt at fortolke (jf. dom af 29.11.1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, præmis 26, og af 1.8.2025, Alace og Canpelli, C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 45).
30
I det foreliggende tilfælde fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at den forelæggende ret ønsker oplysninger, der gør det muligt for den at vurdere, om en national lovgivning, der blev vedtaget før forordning 2022/1854, som fandt anvendelse fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023, og som fastsætter et loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, er forenelig med EU-retten. Det fremgår desuden, at der med henblik på at besvare det første forelagte spørgsmål ligeledes skal tages hensyn til artikel 7, stk. 5, og artikel 8, stk. 1, i forordning 2022/1854, som den forelæggende ret ikke har nævnt i dette spørgsmål.
31
Det skal således lægges til grund, at den forelæggende ret med det første spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944, 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 samt artikel 6, stk. 1, og artikel 8 i forordning 2022/1854, sammenholdt med denne forordnings artikel 7, stk. 5, og 27.-29. og 39. betragtning hertil, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, uden at sikre, at disse producenter gives mulighed for at tilbageholde 10% af deres indtægter over dette loft.
32
I denne forbindelse skal det i første række bemærkes, at artikel 5 i direktiv 2019/944 i stk. 1 fastsætter, at leverandørerne frit skal kunne fastsætte den pris, til hvilken de leverer elektricitet til kunderne, og at medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at sikre en effektiv konkurrence mellem leverandørerne. Artikel 5, stk. 3, bestemmer imidlertid, at uanset bl.a. dette stk. 1 kan medlemsstaterne regulere fastsættelsen af priser for elektricitetslevering til energifattige og sårbare husholdningskunder ved hjælp af offentlige indgreb, idet sådanne offentlige indgreb er underlagt betingelserne i artikel 5, stk. 4 og 5.
33
Artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944 har således til formål at regulere medlemsstaternes indgriben i fastsættelsen af de priser, hvortil elektricitet sælges af el-leverandørerne til visse kategorier af kunder. Denne bestemmelse har følgelig ingen forbindelse med fastsættelsen af et loft over markedsindtægterne fra visse producenters salg af elektricitet.
34
Det følger heraf, at den nævnte bestemmelse skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 31.
35
I anden række bemærkes, at præamblen til en EU-retsakt ikke er retligt bindende (dom af 19.11.1998, Nilsson m.fl., C-162/97, EU:C:1998:554, præmis 54, og af 19.12.2024, Caisse d’allocations familiales des Hauts-de-Seine, C-664/23, EU:C:2024:1046, præmis 39). 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 kan derfor ikke som sådan indføre forpligtelser, der navnlig påhviler medlemsstaterne. Følgelig kan de ikke være til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 31.
36
Selv hvis det antages, at den forelæggende ret med henvisning til 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 ønsker en fortolkning af dette direktivs bestemmelser, skal det under alle omstændigheder fastslås, at denne 3. og 12. betragtning begrænser sig til at anføre generelle betragtninger vedrørende for det første den rolle, som en forøgelse af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder kan spille bl.a. med hensyn til at fremme energiforsyningssikkerheden, bæredygtig energi til overkommelige priser og den teknologiske udvikling og for det andet det mål med henblik på at støtte medlemsstaternes ambitiøse bidrag til Unionens mål at etablere en finansiel ramme i medlemsstaterne for at lette investeringer i projekter for vedvarende energi. Disse generelle betragtninger er imidlertid ikke knyttet til nogen specifik bestemmelse i direktiv 2018/2001, der pålægger medlemsstaterne en konkret forpligtelse.
37
Det følger af det ovenstående, at 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 skal fortolkes således, at disse ikke er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 31.
38
I tredje række bemærkes for det første, at i henhold til artikel 22, stk. 2, litra c), i forordning 2022/1854 fandt forordningens artikel 6-8 anvendelse fra den 1. december 2022 til den 30. juni 2023. Det følger heraf, at de under alle omstændigheder ikke kan fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 31, for en periode, hvor de ikke fandt anvendelse, dvs. i det foreliggende tilfælde i perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. november 2022.
39
Hvad for det andet angår den i hovedsagen omhandlede periode, i løbet af hvilken disse artikler fandt anvendelse, skal det bemærkes, at denne forordnings artikel 6, stk. 1, fastsætter, at producenternes markedsindtægter fra produktion af elektricitet fra de kilder, der er omhandlet i nævnte forordnings artikel 7, stk. 1, ikke må overstige 180 EUR pr. MWh produceret elektricitet. Blandt disse kilder er vandkraft uden reservoir i artikel 7, stk. 1, litra d).
40
Den pågældende artikel 7 præciserer i stk. 5 endvidere, at medlemsstaterne kan beslutte, at loftet over markedsindtægter kun finder anvendelse på 90% af de markedsindtægter, som overstiger det loft over markedsindtægter, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i forordning 2022/1854.
41
Det følger heraf, at medlemsstaterne i henhold til denne artikel 6, stk. 1, sammenholdt med denne artikel 7, stk. 1, litra d), og artikel 7, stk. 5, bl.a. skal fastsætte et loft på 180 EUR pr. MWh pr. produceret elektricitet for markedsindtægterne for vandkraftproducenterne, og at de ikke har pligt til, men alene mulighed for kun at anvende dette loft på 90% af de markedsindtægter, der overstiger det loft, der er fastsat i den pågældende artikel 6, stk. 1.
42
I det foreliggende tilfælde er det imidlertid ubestridt, at det i hovedsagen omhandlede loft ikke er loftet på 180 EUR pr. MWh produceret elektricitet, men et lavere loft end det, der er fastsat i samme artikel 6, stk. 1. I denne henseende opregner artikel 8, stk. 1, i forordning 2022/1854 imidlertid forskellige nationale foranstaltninger, som medlemsstaterne kan træffe i tilfælde af en krise, og som i så fald skal overholde de betingelser, der er opregnet i artikel 8, stk. 2.
43
Navnlig fastsætter artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning 2022/1854 bl.a., at medlemsstaterne kan opretholde eller indføre foranstaltninger, der yderligere begrænser markedsindtægterne hos producenter, der producerer elektricitet fra de kilder, der er anført i forordningens artikel 7, stk. 1. Hvad angår artikel 8, stk. 2, præciseres det i litra a), at de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, skal være forholdsmæssige og ikkediskriminerende, i litra b), at de ikke må skade investeringssignalerne, i litra c), at de sikrer, at investeringerne og driftsomkostningerne er dækket, i litra d), at de ikke forvrider engrosmarkederne for elektricitet og navnlig ikke påvirker rangfølgelisten og prisdannelsen på engrosmarkedet, og i litra e), at de er forenelige med EU-retten.
44
Artikel 8 i forordning 2022/1854 indeholder således ikke en forpligtelse for medlemsstaterne til at anvende det loft, som de i henhold til artikel 8, stk. 1, kan opretholde eller indføre, på kun 90% af de indtægter, der overstiger dette loft. Det følger heraf, at forordning 2022/1854 ikke er til hinder for en national lovgivning, der har fastsat et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, med den begrundelse, at en sådan lovgivning ikke sikrer, at disse producenter gives mulighed for at tilbageholde 10% af deres indtægter, der overstiger dette loft.
45
Henset til den tvivl, som den forelæggende ret har givet udtryk for, skal det i denne henseende endvidere tilføjes, at en sådan lovgivning ikke kan anses for at være uforholdsmæssig som omhandlet i denne forordnings artikel 8, stk. 2, litra a), medmindre det antages, at EU-lovgiver ved at begrænse sig til at give medlemsstaterne den mulighed, der er fastsat i nævnte forordnings artikel 7, stk. 5, selv har tilsidesat proportionalitetsprincippet. Ifølge et almindeligt fortolkningsprincip skal en EU-retsakt i videst muligt omfang fortolkes således, at dens gyldighed ikke drages i tvivl (dom af 4.10.2001, Italien mod Kommissionen, C-403/99, EU:C:2001:507, præmis 37, og af 8.5.2025, Pielatak, C 410/23, EU:C:2025:325, præmis 66).
46
Den fortolkning, der er anlagt i denne doms præmis 44, understøttes desuden af betragtningerne til forordning 2022/1854. For at tage højde for forsyningssikkerhedsproblemer bør medlemsstaterne have mulighed for at fastsætte loftet over markedsindtægter på en måde, der giver elektricitetsproducenterne mulighed for at tilbageholde 10% af de ekstraordinære indtægter over loftet over markedsindtægter. 39. betragtning bekræfter således, at selv inden for rammerne af det loft, der er fastsat i denne forordnings artikel 6, stk. 1, er medlemsstaterne ikke forpligtet til at give de berørte producenter mulighed for at tilbageholde 10% af de ekstraordinære indtægter over dette loft.
47
Hvad endvidere angår 40. betragtning til den pågældende forordning, anføres deri, at da produktionsmikset og omkostningsstrukturen for produktionsanlæg er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, bør medlemsstaterne have mulighed for at opretholde eller indføre nationale kriseforanstaltninger på særlige betingelser. I 41. betragtning til forordning 2022/1854 præciseres det bl.a., at medlemsstaterne fortsat bør have mulighed for yderligere at begrænse indtægterne for de producenter, der er omfattet af loftet over markedsindtægter. Disse betragtninger indeholder således ingen angivelse af, at medlemsstaterne inden for rammerne af det loft, som de opretholder eller indfører i medfør af forordningens artikel 8, stk. 1, er forpligtet til at fastsætte, at de berørte producenter kan tilbageholde 10% af deres indtægter over dette loft.
48
Det samme gør sig gældende for 27.-29. betragtning til forordning 2022/1854, som den forelæggende ret har henvist til i sit første spørgsmål, og som heller ikke indeholder oplysninger, der peger i retning af den forpligtelse, som denne ret har nævnt i sit første spørgsmål.
49
Det følger heraf, at for så vidt som artikel 6, stk. 1, og artikel 8 i forordning 2022/1854, sammenholdt med artikel 7, stk. 5, i og 27.-29. og 39. betragtning hertil, finder tidsmæssig anvendelse, skal disse bestemmelser fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i nærværende doms præmis 31.
50
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944, 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 samt artikel 6, stk. 1, og artikel 8 i forordning 2022/1854, sammenholdt med denne forordnings artikel 7, stk. 5, samt 27.-29. og 39. betragtning hertil, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, uden at sikre, at disse producenter gives mulighed for at tilbageholde 10% af deres indtægter over dette loft.
Det andet spørgsmål
51
Henset til det, der allerede er anført i nærværende doms præmis 28-30, skal det fastslås, at den forelæggende ret med sit andet spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944, 2., 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 samt artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning 2022/1854, sammenholdt med 27.-29. og 39. betragtning til denne forordning, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, ved at fastsætte dette loft på grundlag af et aritmetisk gennemsnit af de priser, der blev konstateret i den tilsvarende markedszone i perioden fra den 1. januar 2010 til den 31. december 2020, og som er blevet revurderet på grundlag af inflationen.
52
I denne henseende bemærkes i første række, at artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944 af de samme grunde som dem, der allerede er anført i denne doms præmis 32 og 33, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms foregående præmis.
53
I anden række skal 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 af de samme grunde som dem, der allerede er anført i denne doms præmis 36 og 36, fortolkes således, at disse betragtninger ikke er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 51. Det samme gælder anden betragtning til direktivet. Ud over den omstændighed, at denne sidstnævnte betragtning ikke er retligt bindende, begrænser den sig nemlig til at fremhæve, at målet om at fremme vedvarende energi er et af de mål i Unionens energipolitik, der er omhandlet i det nævnte direktiv, og at den øgede anvendelse af energi fra vedvarende energikilder udgør et vigtigt element i den pakke af foranstaltninger, som bl.a. er nødvendige for at reducere drivhusgasemissionerne, dog uden at dette konkret udtrykkes i en specifik bestemmelse i samme direktiv.
54
I tredje række kan for det første artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning 2022/1854 af samme grund som den, der er anført i denne doms præmis 38, ikke være til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 51, for en periode, hvor bestemmelserne ikke fandt anvendelse, dvs. i det foreliggende tilfælde i perioden fra den 1. februar til den 30. november 2022.
55
Hvad for det andet angår den i hovedsagen omhandlede periode, hvorunder disse bestemmelser fandt anvendelse, skal det fastslås, at det fremgår af artikel 6, stk. 1, og artikel 8 i forordning 2022/1854, hvis ordlyd er gengivet i denne doms præmis 39, 42 og 43, at som generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 44 i forslaget til afgørelse, kan den blotte omstændighed, at størrelsen af det loft, som en medlemsstat har fastsat i henhold til artikel 8, stk. 1, er lavere end det, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i forordning 2022/1854, ikke i sig selv godtgøre, at dette første loft er uforeneligt med denne forordning, idet disse bestemmelser overlader medlemsstaterne en vis skønsmargen, som giver dem mulighed for at fastlægge det loft, som de fastsætter, under hensyntagen til de særlige forhold på deres nationale marked. Forordning 2022/1854 indeholder nemlig ingen præcis angivelse af den måde, hvorpå det loft, der er fastsat af de medlemsstater, der gør brug af den mulighed, som de har i henhold til forordningens artikel 8, stk. 1, navnlig litra a), skal fastlægges, ud over overholdelsen af de betingelser, der er opregnet i artikel 8, stk. 2.
56
I denne henseende kan 27.-29. og 39. betragtning til forordning 2022/1854 ikke fortolkes således, at de pålægger medlemsstaterne at følge en specifik metode. Som det allerede er anført i denne doms præmis 35, er præamblen til en EU-retsakt ikke retligt bindende. Disse betragtninger kan derfor ikke som sådan indføre forpligtelser, der navnlig påhviler medlemsstaterne.
57
Selv om det i denne 27. betragtning præciseres, at det niveau, som loftet over markedsindtægter fastsættes til, ikke bør bringe de pågældende producenters mulighed for at få dækket deres investerings- og driftsomkostninger i fare, og desuden bør opretholde og tilskynde til fremtidige investeringer i den kapacitet, der er nødvendig for et dekarboniseret og pålideligt elektricitetssystem, adskiller disse præciseringer sig i øvrigt ikke i det væsentlige fra det, der er fastsat i denne forordnings artikel 8, stk. 2, litra b), dvs. at investeringssignalerne ikke skades.
58
Hvad angår 28. og 29. betragtning til den pågældende forordning indeholder de, selv om de angiver grundene til, at Rådet for Den Europæiske Union i samme forordnings artikel 6, stk. 1, har fastsat et loft på 180 EUR pr. MWh produceret elektricitet, ikke nogen forpligtelse for medlemsstaterne til at fastlægge den metode, der skal følges med henblik på at fastsætte loftet i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning 2022/1854.
59
Hvad angår 39. betragtning til denne forordning, og som det allerede er fastslået i nærværende doms præmis 46, begrænser denne betragtning sig til at anføre, at medlemsstaterne for at tage højde for forsyningssikkerhedsproblemer bør have mulighed for at fastsætte loftet over markedsindtægter på en måde, der giver elektricitetsproducenterne mulighed for at tilbageholde 10% af de ekstraordinære indtægter over loftet over markedsindtægter.
60
I mangel af bindende oplysninger i forordning 2022/1854 om den metode, som medlemsstaterne skal følge, når de fastsætter et loft i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning 2022/1854, er det følgelig de betingelser, der er fastsat i artikel 8, stk. 2, der skal overholdes. Henset til den tvivl, som den forelæggende ret har givet udtryk for, skal det i denne henseende bemærkes, at i henhold til bestemmelserne i denne artikel 8, stk. 2, litra b) og c), må det loft, der er fastsat i henhold til artiklens stk. 1, ikke skade investeringssignalerne og skal sikre, at investerings- og driftsomkostningerne dækkes.
61
Vurderingen af, om det loft, som de nationale myndigheder har valgt, er foreneligt med kriterierne i stk. 2, litra b) og c), er af faktuel karakter og afhænger af det nationale markeds særlige kendetegn samt af alle de retlige og faktiske omstændigheder, der navnlig kendetegner de pågældende elektricitetsproducenters situation. Denne vurdering henhører således under de nationale myndigheders kompetence og i det foreliggende tilfælde under den forelæggende rets kompetence. Når dette er sagt, kan Domstolen i overensstemmelse med sin faste praksis i en præjudiciel forelæggelsessag give den forelæggende ret nærmere oplysninger med henblik på at vejlede den i dens vurdering (jf. analogt dom af 21.2.2006, Halifax m.fl., C 255/02, EU:C:2006:121, præmis 77, og af 11.1.2024, Nárokuj, C-755/22, EU:C:2024:10, præmis 42).
62
Med henblik på denne vurdering er navnlig for det første den omstændighed, at der med henblik på at fastsætte loftet blev henvist til et objektivt kriterium baseret på de gennemsnitlige markedsvilkår før energikrisen i løbet af en relativt lang periode, og at der desuden blev taget hensyn til inflationen, relevant. Anvendelsen af et sådant objektivt kriterium synes nemlig at kunne opfylde kravene i artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning 2022/1854, for så vidt som den gør det muligt at sikre, at loftet fastsættes på et prisniveau, som normalt velunderrettede investorer med rimelighed kunne forudse på det tidspunkt, hvor de foretog deres investeringer.
63
Eftersom loftet over markedsindtægter i overensstemmelse med denne artikel 8, stk. 2, litra c), skal fastsættes således, at det omfatter de ekstraordinære indtægter, samtidigt med at der tages hensyn til de investerings- og driftsomkostninger, der skal dækkes, synes et loft, der er fastsat ved hjælp af et sådant kriterium, navnlig at være egnet til kun at omfatte indtægter, der overstiger et sådant prisniveau, dvs. indtægter, som sådanne investorer ikke med rimelighed kunne forvente på tidspunktet for vedtagelsen af deres investeringsbeslutning.
64
Den omstændighed, at 2020 i det foreliggende tilfælde blev taget i betragtning, men ikke 2021, kan ikke godtgøre, at en sådan metode ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i disse bestemmelser. Det er nemlig for det første ubestridt, at energipriserne begyndte at stige kraftigt fra 2021, idet det i første betragtning til forordning 2022/1854 i øvrigt fremhæves, at der allerede havde været meget høje priser på elmarkederne fra september 2021. Den omstændighed, at det lægges til grund, at 2021 nødvendigvis skal tages i betragtning med henblik på fastlæggelsen af det loft, som medlemsstaterne kan indføre i henhold til forordningens artikel 8, er derfor i strid med det formål, der forfølges med dette loft. For det andet og med forbehold af den efterprøvelse, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, forekommer det, at den omstændighed, at der i det foreliggende tilfælde blev anvendt en gennemsnitspris for den periode på ti år, der gik umiddelbart forud for den unormale prisstigning, som loftet tilsigter at kompensere forbrugerne for, og som endvidere blev justeret for inflation, gør det muligt at korrigere for enhver eventuel anomali, som kunne have påvirket et af de år, som blev taget i betragtning.
65
For det andet er det i forbindelse med den bedømmelse, som den forelæggende ret skal foretage, ligeledes relevant, at det omhandlede loft er af ekstraordinær karakter og har et begrænset tidsmæssigt anvendelsesområde, navnlig når de sammenholdes med den gennemsnitlige driftsperiode for de anlæg, der producerer elektricitet fra vedvarende energikilder, der er omfattet af det, og med den omstændighed, at investeringer i sektoren for vedvarende energi i sagens natur er langsigtede investeringer. I det foreliggende tilfælde og med forbehold for den efterprøvelse, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, synes fastsættelsen af et loft efter en metode som den i hovedsagen omhandlede, henset til den ekstraordinære karakter af det i hovedsagen omhandlede loft og til varigheden af dets anvendelse, der er begrænset i forhold til varigheden af driften af et produktionsanlæg, der anvender vandkraft, således ikke at kunne skade investeringerne i denne sektor.
66
For det tredje er de pågældende anlægs omkostningsstruktur og de ajourførte energiomkostninger for den pågældende teknologi også relevante med henblik på at vurdere de virkninger, som et indtægtsloft kan have på investeringerne. Det fremgår imidlertid af de sagsakter, som Domstolen råder over, at med forbehold af den efterprøvelse, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, er omkostningsstrukturen for producenter af vedvarende energi såsom Secab i vidt omfang forblevet uændret på trods af den uforudsigelige stigning i priserne på fossile brændstoffer, idet denne stigning ikke har haft indvirkning på omkostningerne til produktion af energi for sådanne operatører.
67
For det fjerde synes den omstændighed, at det fastsatte loft som i det foreliggende tilfælde er ledsaget af en mekanisme, der skaber en retlig forpligtelse til at yde kompensation til de berørte producenter i tilfælde af et for stort fald i markedspriserne, således at dette loft ligeledes udgør en minimumspris, der er garanteret for disse producenter, at indikere, at det nævnte loft er fastsat på et niveau, der er tilstrækkeligt til at opfylde betingelserne i artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning 2022/1854, medmindre det antages, at der er indført en mekanisme uden økonomisk logik.
68
For det femte skal den forelæggende ret ligeledes tage hensyn til den omstændighed, at forordning 2022/1854 som et nødindgreb med henblik på at sikre beskyttelsen af offentlighedens interesser, herunder ved de beføjelser, som den giver medlemsstaterne, såsom dem, der følger af forordningens artikel 8, stk. 1, til at fastsætte et loft, der er lavere end det, der er fastsat i denne forordnings artikel 6, stk. 1, under overholdelse af betingelserne i denne artikel 8, stk. 2, afvejer interesserne for producenter af vedvarende energi med forbrugernes interesser og tilsigter ved artikel 10, stk. 1, at de ekstraordinære indtægter, der følger af anvendelsen af loftet over markedsindtægter, anvendes af medlemsstaterne til at finansiere støtteforanstaltninger til elslutkunder, som afbøder virkningen af høje elpriser på disse kunder.
69
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det andet spørgsmål skal besvares med, at artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944, 2., 3. og 12. betragtning til direktiv 2018/2001 og artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning 2022/1854, sammenholdt med 27.-29. samt 39. betragtning hertil, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft for elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, ved at fastsætte dette loft på grundlag af et aritmetisk gennemsnit af de priser, der blev konstateret i den tilsvarende markedszone i perioden fra den 1. januar 2010 til den 31. december 2020, og som blev revurderet på grundlag af inflationen, for så vidt som en sådan lovgivning ikke skader investeringerne i sektoren for vedvarende energi som omhandlet i denne artikel 8, stk. 2, litra b) og c), hvilket skal vurderes i lyset af samtlige relevante omstændigheder.
Det tredje spørgsmål
70
Indledningsvis bemærkes, at det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at den forelæggende ret med sit tredje spørgsmål ønsker oplyst, dels om det er nødvendigt at fastsætte et loft over indtægterne for producenterne af elektricitet fra stenkul, dels at fastsætte differentierede indtægtslofter for de forskellige kategorier af elektricitetsproducenter, som det loft, der er fastsat i artikel 15a i lovdekret nr. 4/2022, finder anvendelse på. Dette sidstnævnte finder imidlertid kun anvendelse på visse anlæg, der anvender »solenergi, vandkraft, geotermisk energi og vindenergi«.
71
Henset til det, der allerede er anført i nærværende doms præmis 28-30, skal det derfor forstås således, at den forelæggende ret med sit tredje spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om tredje betragtning til direktiv 2018/2001 og artikel 7, stk. 1, litra h)-j), artikel 8, stk. 1, litra a) og d), samt artikel 8, stk. 2, i forordning 2022/1854, sammenholdt med 27. og 41. betragtning hertil, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, uden at fastsætte et loft for indtægterne fra salg af energi fra stenkul eller et differentieret loft for producenter af elektricitet fra solenergi, geotermisk energi eller vindenergi.
72
I denne henseende bemærkes for det første, således som det allerede er anført i denne doms præmis 35 og 36, at tredje betragtning til direktiv 2018/2001 ikke er retligt bindende og ikke udtrykkes konkret i en specifik bestemmelse i dette direktiv. Denne tredje betragtning har i øvrigt ingen forbindelse med fastsættelsen af et loft over visse elektricitetsproducenters indtægter som det i hovedsagen omhandlede. Den pågældende tredje betragtning kan derfor ikke være til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms foregående præmis.
73
For det andet kan artikel 7, stk. 1, litra h)-j), artikel 8, stk. 1, litra a) og d), samt artikel 8, stk. 2, i forordning 2022/1854 af samme grund som den, der allerede er anført i denne doms præmis 38, ikke fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i denne doms præmis 71 for perioden fra den 1. februar til den 30. november 2022, idet disse bestemmelser således ikke finder tidsmæssig anvendelse.
74
Hvad angår perioden fra den 1. december 2022 til den 30. juni 2023 følger det af artikel 7, stk. 1, i forordning 2022/1854, sammenholdt med forordningens artikel 6, stk. 1, at det loft over markedsindtægter, der er fastsat i denne artikel 6, finder anvendelse på markedsindtægter fra salg af elektricitet fra de kilder, der er opregnet i denne artikel 7, stk. 1. Disse omfatter bl.a. i nr. a) vindkraft, i nr. b), solvarme- og solceller, i nr. c), geotermisk energi, i nr. d), vandkraft uden reservoir, i nr. h), brunkul, i nr. i), råolieprodukter og i nr. j) tørv. Stenkul er ikke en af de energikilder, der er opregnet i nævnte artikel 7, stk. 1.
75
Derimod præciserer den nævnte forordnings artikel 8, stk. 1, i nr. c), at medlemsstaterne kan opretholde eller indføre nationale foranstaltninger for at begrænse markedsindtægterne for producenter, der producerer elektricitet fra kilder, som ikke er omhandlet i artikel 7, stk. 1 og i nr. d), at medlemsstaterne kan fastsætte et specifikt loft over markedsindtægter fra salg af elektricitet, der produceres fra stenkul. Som det fremgår af disse bestemmelsers utvetydige ordlyd, er der blot tale om beføjelser, som medlemsstaterne er tillagt. Medlemsstaterne er således ikke forpligtet til at fastsætte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra stenkul.
76
I henhold til artikel 8, stk. 1, litra a), i forordning 2022/1854 har medlemsstaterne endvidere kun mulighed for at sondre mellem teknologier. Den omstændighed alene, at der ved en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede er fastsat det samme indtægtsloft for producenter af elektricitet fra de kilder, der er opregnet i artikel 7, stk. 1, litra d), og litra h-j), eller at der ved lov nr. 197/22 er fastsat et andet loft for producenter af elektricitet fra de andre kilder, der er opregnet i dette stk. 1, kan derfor ikke anses for at være i strid med bestemmelserne i denne forordning.
77
27. og 41. betragtning til denne forordning, som den forelæggende ret har henvist til, gør det ikke muligt at anlægge en anden fortolkning end den, der er anført i denne doms præmis 75 og 76. Eftersom præamblen til en EU-retsakt ikke er retligt bindende, kan betragtningerne til en sådan retsakt hverken påberåbes til støtte for at fravige bestemmelserne i den pågældende retsakt eller til støtte for en fortolkning af bestemmelserne, der er i strid med deres ordlyd (dom af 21.3.2024, LEA, C-10/22, EU:C:2024:254, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis). I det foreliggende tilfælde er ordlyden af artikel 6-8 i forordning 2022/1854 utvetydig for så vidt angår den manglende forpligtelse for medlemsstaterne til at fastsætte et loft over elektricitetsproducenterne markedsindtægter, fra stenkul, eller til at fastsætte differentierede lofter alt efter den anvendte teknologi.
78
Som det allerede er blevet fastslået i nærværende doms præmis 57, adskiller 27. betragtning til forordning 2022/1854 sig i øvrigt ikke i det væsentlige fra det, der er fastsat i forordningens artikel 8, stk. 2, litra b), og begrænser sig således til at angive, at indtægtsloftet ikke må skade investeringerne i vedvarende energi. Hvad angår forordningens 41. betragtning bekræfter denne blot, at medlemsstaterne blot råder over en mulighed for at fastsætte et specifikt loft for markedsindtægter fra salg af elektricitet, der produceres fra stenkul.
79
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det tredje spørgsmål besvares med, at tredje betragtning til direktiv 2018/2001 og artikel 7, stk. 1, litra h)-j), artikel 8, stk. 1, litra a) og d), samt artikel 8, stk. 2, i forordning 2022/1854, sammenholdt med 27. og 41. betragtning hertil, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, uden at fastsætte et loft for indtægterne fra salg af energi, der produceres fra stenkul, eller et differentieret loft for producenter af elektricitet fra solenergi, geotermisk energi eller vindenergi.
Sagsomkostninger
80
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
1)
Artikel 5, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/944 af 5. juni 2019 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ændring af direktiv 2012/27/EU, 3. og 12. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2001 af 11. december 2018 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og artikel 6, stk. 1, og artikel 8 i Rådets forordning (EU) af 6. oktober 2022 om et nødindgreb for at imødegå høje energipriser, sammenholdt med forordningens artikel 7, stk. 5, samt 27.-29. og 39. betragtning dertil,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, uden at sikre, at disse producenter gives mulighed for at tilbageholde 10% af deres indtægter over dette loft.
2)
Artikel 5, stk. 4, i direktiv 2019/944, 2., 3. og 12. betragtning i direktiv 2018/2001 og artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, litra b) og c), i forordning 2022/1854, sammenholdt med 27.-29. og 39. betragtning til denne,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft for elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, ved at fastsætte dette loft på grundlag af et aritmetisk gennemsnit af de priser, der blev konstateret i den tilsvarende markedszone i perioden fra den 1. januar 2010 til den 31. december 2020, og som blev revurderet på grundlag af inflationen, for så vidt som en sådan lovgivning ikke skader investeringerne i sektoren for vedvarende energi som omhandlet i denne artikel 8, stk. 2, litra b) og c), hvilket skal vurderes i lyset af samtlige relevante omstændigheder.
3)
Tredje betragtning til direktiv 2018/2001 og artikel 7, stk. 1, litra h)-j), artikel 8, stk. 1, litra a) og d), samt artikel 8, stk. 2, i forordning 2022/1854, sammenholdt med 27. og 41. betragtning til denne,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget før forordning 2022/1854, og som for perioden fra den 1. februar 2022 til den 30. juni 2023 fastsatte et loft over elektricitetsproducenternes markedsindtægter fra anlæg, der anvender vandkraft, uden at fastsætte et loft for indtægterne fra salg af energi, der produceres fra stenkul, eller et differentieret loft for producenter af elektricitet fra solenergi, geotermisk energi eller vindenergi.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.