61994TO0107_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-107/94,
Christina Kik, advokat og fuldmaegtig i varemaerkesager, ved advokat Goosen L. Kooy, Haag, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Nicolas Decker, 16, avenue Marie-Thérèse,
sagsoeger,
mod
Raadet for Den Europaeiske Union ved Giorgio Maganza og Guus Houttuin, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos direktoer Bruno Eynard, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,
og
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Pieter van Nuffel, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegte,
stoettet af
Kongeriget Spanien ved Director General de Coordinación Jurídica e Institucional Comunitaria Alberto José Navarro González og Abogado del Estado Gloria Calvo Díaz, Servicio Jurídico ante el Tribunal de Justicia, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Spanske Ambassade, 4-6, boulevard Emmanuel Servais,
intervenient,
angaaende annullation af artikel 115 i Raadets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemaerker (EFT 1994 L 11, s. 1), for saa vidt som nederlandsk herved udelukkes som officielt sprog ved Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (varemaerker, moenstre og modeller), samt en paastand om, at det undlades at traeffe eller lade traeffe de foranstaltninger, der goer det muligt for Harmoniseringskontoret at paabegynde arbejdet,
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Foerste Afdeling)
sammensat af praesidenten, J.L. Cruz Vilaça, og dommerne H. Kirschner og V. Tiili,
justitssekretaer: H. Jung,
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
Retlig baggrund
1 Ved artikel 2 i Raadets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemaerker (EFT 1994 L 11, s. 1, herefter "forordning nr. 40/94") er der oprettet et kontor for harmonisering i det indre marked (varemaerker, moenstre og modeller) (herefter benaevnt "Harmoniseringskontoret").
2 Reglerne om anvendelse af sprog i forbindelse med indgivelse af ansoegninger og i indsigelses-, fortabelses- eller ugyldighedssager er indeholdt i artikel 115 i forordning nr. 40/94. I henhold til stk. 1 kan ansoegninger om registrering af et EF -varemaerke indgives paa ethvert af Det Europaeiske Faellesskabs officielle sprog. Ifoelge stk. 2 er Harmoniseringskontorets sprog kun engelsk, fransk, italiensk, spansk og tysk. Stk. 3-7 bestemmer bl.a., at ansoegeren i selve ansoegningen skal angive et "andet" sprog, som skal vaere et af Harmoniseringskontorets sprog, at Harmoniseringskontoret, hvis ansoegningen ikke er indgivet paa et af dets sprog, kan sende skriftlige meddelelser til ansoegeren paa det paagaeldende andet sprog, og at ansoegeren forudsaettes at acceptere det andet sprog som behandlingssprog i indsigelses-, fortabelses- eller ugyldighedssager.
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
3 Sagsoegeren, der har nederlandsk som modersmaal, virker som advokat og fuldmaegtig i varemaerkesager. Hun har oekonomiske interesserer i et nederlandsk patentbureau.
4 Sagsoegeren har ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 15. marts 1994 anlagt naervaerende sag til proevelse af artikel 115, stk. 2, i forordning nr. 40/94.
5 Ved dokumenter indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 8. april 1994 og den 19. maj 1994 har Kommissionen og Raadet fremsat en formalitetsindsigelse. Sagsoegeren har indgivet indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen til Rettens Justitskontor den 24. juni 1994.
6 Ved kendelse af 14. september 1994 er det blevet tilladt Kongeriget Spanien at intervenere til stoette for Raadets og Kommissionens paastande. Kongeriget Spanien har indleveret sit skriftlige indlaeg til Rettens Justitskontor den 25. oktober 1994. Sagsoegeren har indleveret sine bemaerkninger til dette indlaeg til Rettens Justitskontor den 12. december 1994.
Parternes paastande
7 Sagsoegeren har i staevningen nedlagt foelgende paastande:
° Det fastslaas, at Raadet skal aendre sin beslutning om at udelukke nederlandsk som officielt sprog ved Harmoniseringskontoret.
° Det undlades at traeffe eller lade traeffe de foranstaltninger, der goer det muligt for Harmoniseringskontoret at paabegynde arbejdet, foer Raadet har aendret sin beslutning om at udelukke nederlandsk som officielt sprog ved Harmoniseringskontoret.
8 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Der traeffes afgoerelse vedroerende formaliteten, uden at behandlingen af sagens realitet indledes.
° Sagen afvises i det hele, subsidiaert, for saa vidt som den er anlagt mod Kommissionen.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
9 Raadet har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
10 I sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
° Artikel 115 i forordning nr. 40/94 annulleres.
° Det fastslaas, at Raadets og Kommissionens gennemfoerelsesforanstaltninger i forbindelse med oprettelsen af Harmoniseringskontoret er ulovlige.
° De sagsoegte tilpligte at betale sagens omkostninger.
11 Kongeriget Spanien har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
12 I sine bemaerkninger til intervenientens skriftlige indlaeg har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
° Sagen antages til realitetsbehandling.
° Intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med interventionen.
Retlige bemaerkninger
Formaliteten
Parternes argumenter
13 Kommissionen og Raadet har i deres formalitetsindsigelser principalt gjort gaeldende, at Retten ikke har kompetence til at tage sagsoegerens paastande til foelge, saaledes som de er formuleret i staevningen. Med paastandene om, at "det fastslaas, at Raadet skal aendre sin beslutning", og at "det undlades at traeffe eller lade traeffe de foranstaltninger, der goer det muligt for Harmoniseringskontoret at paabegynde arbejdet, foer Raadet har aendret sin beslutning", opfordrer sagsoegeren Retten til at paalaegge Raadet at aendre sin lovgivning, selv om Faellesskabets retsinstanser kun kan proeve lovligheden af retsakter, der allerede er traadt i kraft, men ikke tage stilling til fremtidig lovgivning.
14 Kommissionen og Raadet har subsidiaert anfoert, at sagen ogsaa boer afvises, selv om Retten maatte fortolke sagsoegerens paastande saaledes, at der er tale om et annullationssoegsmaal i henhold til EF-traktatens artikel 173.
15 Kommissionen har paapeget, at et saadant annullationssoegsmaal udelukkende ville vaere rettet mod Raadets forordning nr. 40/94 og saaledes ikke angaa retsakter udstedt af Kommissionen.
16 Raadet har anfoert, at betingelserne i EF-traktatens artikel 173, stk. 4, for at antage en sag til realitetsbehandling ikke er opfyldt, da den anfaegtede retsakt er en generel retsakt, som hverken beroerer sagsoegeren umiddelbart eller individuelt. Raadet har naermere henvist til anden betragtning til forordning nr. 40/94, hvorefter forordningen sigter mod "indfoerelsen af en faellesskabsordning for varemaerker, som giver virksomhederne ret til efter én og samme fremgangsmaade at opnaa EF-varemaerker, som nyder ensartet beskyttelse og har retsvirkning paa hele Faellesskabets omraade". Raadet har heraf udledt, at forordningen gaelder generelt for de erhvervsdrivende, og at den derfor ikke kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4 (Domstolens dom af 14.12.1962, forenede sager 16/62 og 17/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes m.fl. mod Raadet, Sml. 1954-1964, s. 359, org. ref.: Rec. s. 901, og af 24.11.1992, forenede sager C-15/91 og C-108/91, Buckl m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 6061, praemis 24, samt Rettens kendelse af 29.10.1993, sag T-463/93, GUNA mod Raadet, Sml. II, s. 1205, praemis 17).
17 Raadet har endvidere henvist til, at sagsoegeren er en "fuldmaegtig i varemaerkesager" ("merkgemachtigde" paa nederlandsk), der repraesenterer virksomheder, som oensker at erhverve et EF-varemaerke, og hun ansoeger saaledes ikke om EF-varemaerker for egen regning. Artikel 115 i forordning nr. 40/94 finder imidlertid kun anvendelse paa EF-varemaerkeansoegere. Bestemmelsen vedroerer derfor kun sagsoegeren indirekte.
18 Raadet har endelig gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke er individuelt beroert af den anfaegtede bestemmelse, da den anfaegtede retsakt rammer hende paa samme maade som enhver anden fuldmaegtig i varemaerkesager, hvorfor hun ikke kan paaberaabe sig "visse egenskaber, som er saerlige for (hende)" eller "en faktisk situation, der adskiller (hende) fra alle andre" (Domstolens dom af 26.6.1990, sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477, praemis 10).
19 Kongeriget Spanien har i sit skriftlige indlaeg indledningsvis gjort gaeldende, at Retten ikke har kompetence til at "(fastslaa), at Raadet skal aendre sin beslutning". Det har dernaest anfoert, at paastanden om, at "det undlades at traeffe eller lade traeffe de foranstaltninger, der goer det muligt for Harmoniseringskontoret at paabegynde arbejdet, foer Raadet har aendret sin beslutning", skal fortolkes som en begaering om foreloebige forholdsregler i henhold til EF-traktatens artikel 185. Det finder, at en saadan begaering ogsaa maa afvises, da sagsoegeren paa ingen maade har godtgjort, at der foreligger risiko for et tab eller uopsaettelighed, som kan begrunde en udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt.
20 Kongeriget Spanien har subsidiaert gjort gaeldende, at den paagaeldende paastand ogsaa boer afvises, selv om den fortolkes som en paastand om annullation, da sagsoegeren ikke opfylder betingelserne i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4.
21 I sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen har sagsoegeren indledningsvis understreget, at formaalet med hendes soegsmaal fra begyndelsen har vaeret at opnaa en annullation af artikel 115 i forordning nr. 40/94. Hun har saaledes anmodet Retten om at laegge dette til grund.
22 Sagsoegeren har ganske vist erkendt, at paastanden om annullation af artiklen kun kan rettes mod Raadet, men hun har gjort gaeldende, at Kommissionen skal sikre gennemfoerelsen af bestemmelsen, og at Faellesskabets retsinstanser kan proeve lovligheden af gennemfoerelsesforanstaltninger. Hun har derfor ogsaa nedlagt paastand om, at det "fastslaas, at de gennemfoerelsesforanstaltninger, der allerede er truffet eller endnu skal traeffes, er ulovlige eller ugyldige".
23 Hvad angaar betingelserne i EF-traktatens artikel 173 har sagsoegeren anfoert, at forordningen beroerer hende umiddelbart og individuelt, selv om det er muligt, at den gaelder for ubestemte persongrupper og finder anvendelse paa objektivt bestemte situationer.
24 Med henblik paa at godtgoere, at hun er umiddelbart beroert, har sagsoegeren bl.a. henvist til den immaterielle interesse, der er forbundet med hendes omdoemme paa det varemaerkeretlige omraade, og til hendes oekonomiske interesse som foelge af de rettigheder, hun har i et nederlandsk patentbureau. Reglerne om sprog i artikel 115 i forordning nr. 40/94 stiller hende reelt og aktuelt ringere i konkurrencemaessig henseende end de konkurrenter, som arbejder paa et af Harmoniseringskontorets sprog, paa grund af de store omkostninger, der er forbundet med at tilvejebringe oversaettelser eller at arbejde paa et andet sprog end modersmaalet.
25 Sagsoegeren har understreget, at hun ikke handler som repraesentant for et erhverv eller for virksomheder, der oensker at opnaa et EF-varemaerke, og endnu mindre som repraesentant for alle fuldmaegtige i varemaerkesager, da hendes soegsmaal netop sigter mod at faa standset den forskelsbehandling, der er skabt ved artikel 115 i forordning nr. 40/94 inden for det paagaeldende erhverv. Hun finder, at hun paa grund af sine immaterielle og oekonomiske interesser adskiller sig fra alle andre fuldmaegtige i varemaerkesager, og at den anfaegtede retsakt derfor beroerer hende individuelt.
26 I sine bemaerkninger til Kongeriget Spaniens skriftlige indlaeg har sagsoegeren anfoert, at artikel 115 i forordning nr. 40/94 vil medfoere og allerede har medfoert et tab af klienter, hvilket udgoer et "alvorligt, umiddelbart og uopretteligt tab", der goer det uopsaetteligt, at der traeffes foreloebige forholdsregler saasom en udsaettelse af paabegyndelsen af Harmoniseringskontorets arbejde.
27 Sagsoegeren har endelig paaberaabt sig artikel 6 i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder (herefter "EMK"), som giver hende ret til en retfaerdig behandling af problemet, hvilket ikke vil kunne opnaas paa andre maader end ved den af hende anlagte sag.
Rettens bemaerkninger
28 I henhold til procesreglementets artikel 111 kan Retten, naar det er aabenbart, at en sag maa afvises, uden at fortsaette sagens behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse. I det foreliggende tilfaelde finder Retten, at sagen er tilstraekkelig oplyst af sagsakterne, og at det derfor ikke er fornoedent at fortsaette sagens behandling.
29 Der henvises til procesreglementets artikel 44, stk. 1, hvorefter staevningen bl.a. skal angive soegsmaalets genstand. Det fremgaar af Domstolens praksis (jf. f.eks. Domstolens dom af 27.2.1980, sag 168/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 347, praemis 17-23), at det tilkommer den kompetente retsinstans at fastlaegge soegsmaalets genstand, saafremt denne fortolkes forskelligt af sagsoegte og sagsoegeren.
30 Indledningsvis bemaerkes, at der i det foreliggende tilfaelde er uoverensstemmelse mellem ordlyden af den foerste paastand i staevningen og staevningens generelle indhold. Sagsoegeren har nemlig i staevningen nedlagt paastand om, at det "fastslaas, at Raadet skal aendre sin beslutning om at udelukke nederlandsk som officielt sprog ved Harmoniseringskontoret", men hun har efterfoelgende alene fremfoert anbringender og argumenter, der sigter mod at godtgoere, at den paagaeldende udelukkelse er ulovlig. Selv om staevningspaastandene ud fra ordlyden umiddelbart synes at sigte mod at faa Retten til at udstede et paabud til Raadet, maa det saaledes laegges til grund, at paastandene, naar henses til sagsoegerens argumentation til stoette herfor, i realiteten sigter mod en annullation af artikel 115 i forordning nr. 40/94.
31 Denne fortolkning af staevningen bekraeftes af, at sagsoegeren i slutningen af staevningen har understreget, at hun er "umiddelbart og individuelt beroert" af Raadets retsakt, hvilket er en stiltiende, men klar henvisning til EF-traktatens artikel 173, stk. 4.
32 Det foelger heraf, at den foerste staevningspaastand i det vaesentlige sigter mod at opnaa en annullation af artikel 115 i forordning nr. 40/94, for saa vidt som artiklen udelukker nederlandsk som officielt sprog ved Harmoniseringskontoret.
33 Soegsmaalet er saaledes rettet mod en retsakt, som alene hidroerer fra Raadet. Det foelger heraf, at soegsmaalet, for saa vidt som det er rettet mod Kommissionen, er uden genstand og derfor maa afvises.
34 Endvidere bemaerkes, at selv om det maatte laegges til grund, at en sagsoeger i sit indlaeg vedroerende en formalitetsindsigelse kan udvide soegsmaalets genstand ved at medtage gennemfoerelsesforanstaltningerne til den anfaegtede retsakt, har sagsoegeren i det foreliggende tilfaelde paa ingen maade praeciseret, hvilke "allerede trufne gennemfoerelsesforanstaltninger" der var genstand for soegsmaalet, og det tilkommer ikke Retten at proeve lovligheden af hypotetiske foranstaltninger saasom de "gennemfoerelsesforanstaltninger, der endnu skal traeffes".
35 For saa vidt som annullationssoegsmaalet er rettet mod Raadet, bemaerkes, at et annullationssoegsmaal, der er anlagt af en fysisk eller juridisk person til proevelse af en forordning, i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4, kun kan antages til realitetsbehandling, saafremt den anfaegtede forordning i realiteten er en beslutning, der beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt, og at afgoerelsen af, om der foreligger en forordning eller en beslutning, beror paa, om den omhandlede retsakt er almengyldig eller ej (jf. f.eks. Domstolens kendelse af 12.7.1993, sag C-168/93, Government of Gibraltar og Gibraltar Development Corporation mod Raadet, Sml. I, s. 4009, Rettens kendelse af 11.1.1995, sag T-116/94, Cassa nazionale di previdenza ed assistenza a favore degli avvocati e procuratori mod Raadet, Sml. II, s. 1, og Rettens dom af 21.2.1995, sag T-472/93, Campo Ebro mod Raadet m.fl., Sml. II, s. 421). En forordning er almengyldig, hvis den finder anvendelse paa objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper (jf. f.eks. Domstolens dom af 21.11.1989, sag C-244/88, Usines coopératives de déshydratation du Vexin m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3811, og af 27.3.1990, sag C-229/88, Cargill m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1303).
36 I det foreliggende tilfaelde fremgaar det af forordning nr. 40/94, at denne har til formaal at goere det muligt for virksomhederne at opnaa et EF-varemaerke efter én og samme fremgangsmaade. De ved artikel 115 indfoerte regler om sprog, som er en del af den paagaeldende fremgangsmaade, har retsvirkninger for en abstrakt fastlagt persongruppe, nemlig personer, der paa egne eller deres klienters vegne oensker at opnaa et EF-varemaerke. Den anfaegtede retsakt beroerer saaledes alene sagsoegeren i dennes objektive egenskab af fuldmaegtig i varemaerkesager, og i samme omfang som enhver anden fuldmaegtig i varemaerkesager, der ° aktuelt eller potentielt ° befinder sig i en tilsvarende situation, for saa vidt angaar det sprog, han hidtil har anvendt i forbindelse med udoevelsen af sit erhverv (jf. i lignende sager f.eks. Domstolens dom af 14.7.1983, sag 231/82, Spijker mod Kommissionen, Sml. s. 2559, praemis 9, og Rettens kendelse af 29.10.1993, GUNA mod Raadet, a.st., praemis 17, og af 21.2.1995, sag T-117/94, Associazione agricoltori della provincia di Rovigo m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 455).
37 Annullationssoegsmaalet til proevelse af forordning nr. 40/94 boer herefter afvises.
38 Sagsoegerens anden paastand om, at det undlades at traeffe eller lade traeffe de foranstaltninger, der goer det muligt for Harmoniseringskontoret at paabegynde arbejdet, skal fortolkes saaledes, at der enten oenskes opnaaet et paabud fra Rettens side til Raadet eller en udsaettelse af gennemfoerelsen af artikel 115 i forordning nr. 40/94 i medfoer af traktatens artikel 185. Det bemaerkes herved dels, at Faellesskabets retsinstanser ikke har kompetence til at udstede paabud til institutionerne (jf. f.eks. Rettens kendelse af 29.11.1993, sag T-56/92, Koelman mod Kommissionen, Sml. II, s. 1267, praemis 18), dels at begaeringer om udsaettelse af gennemfoerelsen af en retsakt i henhold til procesreglementets artikel 104, stk. 3, skal fremsaettes i et saerskilt dokument, hvilket ikke er sket i det foreliggende tilfaelde. Denne del af soegsmaalet maa derfor afvises.
39 I oevrigt kan sagsoegeren i det foreliggende ikke paaberaabe sig artikel 6 i EMK, som ganske vist i henhold til Faellesskabets retsinstansers praksis er anerkendt i Faellesskabets retsorden (jf. Domstolens dom af 15.5.1986, sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, praemis 18, og Rettens dom af 23.2.1995, sag T-535/93, F. mod Raadet, Sml. Pers. II, s. 163), men ikke finder anvendelse i en situation som den foreliggende. Bestemmelsen, hvorefter enhver har ret til en retfaerdig rettergang, kan nemlig ikke vaere til hinder for, at der fastsaettes visse betingelser for, at en sag kan antages til realitetsbehandling (jf. Domstolens dom af 1.4.1987, sag 257/85, Dufay mod Parlamentet, Sml. s. 1561, praemis 10).
40 Det maa herefter fastslaas, at det er aabenbart, at sagen i det hele maa afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
41 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor baere sine egne omkostninger og betale Raadets og Kommissionens omkostninger.
42 Kongeriget Spanien, der er interveneret til stoette for Raadets og Kommissionens paastande, baerer sine egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 87, stk. 4.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegeren baerer sine egne omkostninger og betaler Raadets og Kommissionens omkostninger. Intervenienten baerer sine egne omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 19. juni 1995.