62024CJ0067
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
27. märts 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ülalpidamiskohustuste küsimustes – Määrus (EÜ) nr 4/2009 – Kolmanda riigi kohtu otsusega määratud elatis – Ülalpidamist saama õigustatud isikud, kes elavad selles kolmandas riigis ja kellel on kas ainult nimetatud kolmanda riigi kodakondsus või selle riigi ja mõne liikmesriigi kodakondsus – Elatist maksma kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on nimetatud liikmesriigis – Asjaomase kohtuotsuse muutmise taotlus, mille elatist maksma kohustatud isik esitas sama liikmesriigi kohtusse – Kohtualluvuse kindlaksmääramine
Kohtuasjas C‑67/24 [Amozov] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria) 16. jaanuari 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. jaanuaril 2024, menetluses
R. K.
versus
K. Ch.,
D. K.,
E. K.,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president S. Rodin, kohtunikud N. Piçarra ja O. Spineanu-Matei (ettekandja),
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Portugali valitsus, esindajad: P. Barros da Costa, J. Ramos, V. Sequeira ja M. Vara,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: E. Rousseva ja W. Wils,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (ELT 2009, L 7, lk 1) põhjendust 15 ning artikleid 3 ja 6–8.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt R. K. ning teiselt poolt tema endise abikaasa K. Ch. ja nende laste D. K. ja E. K. vahelises vaidluses, mis käsitleb kolmanda riigi kohtu sellise otsuse muutmist, millega määratakse elatise summa.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Määruse nr 4/2009 põhjendustes 9–11 ja 15–17 on märgitud:
„(9)
Ülalpidamist saama õigustatud isikul peaks olema võimalik saada hõlpsasti liikmesriigis kohtuotsus, mis oleks teises liikmesriigis automaatselt täidetav, ilma et selleks oleks vaja teha mingeid lisatoiminguid.
(10)
Selle eesmärgi saavutamiseks on asjakohane välja töötada ülalpidamiskohustusi käsitlev ühenduse õigusakt, millesse oleks koondatud sätted kohtualluvuse eeskirjade ja kollisiooninormide, tunnustamise ja täidetavuse, täitmise, õigusabi ja keskasutuste vahelise koostöö kohta.
(11)
Käesoleva määruse reguleerimisala peaks hõlmama kõiki ülalpidamiskohustusi, mis tekivad pere-, sugulus-, abielu- või hõimlussuhetest, et tagada kõigi ülalpidamist saama õigustatud isikute võrdne kohtlemine. Mõistet „ülalpidamiskohustus“ tuleks käesoleva määruse kohaldamisel tõlgendada iseseisva mõistena.
[…]
(15)
Et kaitsta ülalpidamist saama õigustatud isikute huve ja edendada Euroopa Liidus tõrgeteta õigusemõistmist, tuleks [nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusest (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42)] tulenevaid kohtualluvuseeskirju kohandada. Asjaolu, et kostja alaline elukoht [mõiste „alaline elukoht“ asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „harilik viibimiskoht“] on kolmandas riigis, ei tohiks oma olemuselt välistada ühenduse kohtualluvuseeskirjade kohaldamist ning nüüdsest ei tohiks enam kavandada ühtegi viitamist siseriiklikule õigusele. Seega tuleks käesoleva määrusega kindlaks määrata, millal võib liikmesriigi kohus teostada pädevust muudel juhtudel.
(16)
Et parandada olukorda eelkõige kohtuliku arutamise mittevõimaldamise puhul, tuleks käesoleva määrusega ette näha forum necessitatis, mis võimaldab liikmesriigi kohtul erandjuhul teha otsuse kohtuasjas, mis on tihedalt seotud mõne kolmanda riigiga. Sellise erandjuhtumiga võib olla tegemist siis, kui menetluse läbiviimine osutub asjaomases kolmandas riigis võimatuks, näiteks kodusõja tõttu, või kui hagejalt ei saa mõistlikel põhjustel oodata, et ta selles riigis menetluse algataks või seda järgiks. Forum necessitatis’e põhimõttel rajanevat pädevust peaks saama teostada üksnes siis, kui vaidlus on piisavalt seotud selle liikmesriigiga, kelle kohtusse pöörduti, näiteks poolte kodakondsuse tõttu.
(17)
Täiendavate kohtualluvuseeskirjadega tuleks sätestada, välja arvatud eritingimuste korral, et kohustatud isik võib algatada menetluse kehtiva ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse muutmiseks või uue otsuse tegemiseks üksnes riigis, kus oli õigustatud isiku [harilik viibimiskoht] otsuse tegemise ajal ja kus ta alaliselt edasi elab. Et tagada vajalik kooskõla [23. novembril 2007 Haagis sõlmitud laste ja teiste pereliikmete elatise rahvusvahelise sissenõudmise konventsiooni (edaspidi „2007. aasta Haagi konventsioon“)] ja käesoleva määruse vahel, tuleks seda sätet kohaldada ka konventsiooniga ühinenud kolmandas riigis tehtud kohtuotsuste suhtes, kui konventsioon on asjaomase riigi ja ühenduse vahel jõustunud ning hõlmab asjaomases riigis ja ühenduses ühesuguseid ülalpidamiskohustusi.“
4
Määruse artikli 1 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse pere-, sugulus-, abielu- või hõimlussuhetest tulenevate ülalpidamiskohustuste suhtes.“
5
Määruse artikli 2 „Mõisted“ lõike 1 punktis 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1.
„kohtuotsus“ – liikmesriigi kohtu ülalpidamiskohustust käsitlev otsus […]“.
6
Määruse artiklis 3 „Üldsätted“ on sätestatud:
„Liikmesriikides on ülalpidamiskohustuste küsimustes pädevad otsustama:
a)
selle riigi kohtud, kus on kostja [harilik viibimiskoht]; või
b)
selle riigi kohtud, kus on õigustatud isiku [harilik viibimiskoht]; või
c)
kohus, mis on kohtu asukohariigi õiguse kohaselt pädev menetlema perekonnaseisu käsitlevaid kohtuasju, kui ülalpidamiskohustust käsitlev asi on nendega seotud, välja arvatud juhul, kui kohtualluvuse aluseks on üksnes ühe poole kodakondsus; või
d)
kohus, mis on kohtu asukohariigi õiguse kohaselt pädev menetlema vanemlikku vastutust käsitlevaid kohtuasju, kui ülalpidamiskohustust käsitlev asi on nendega seotud, välja arvatud juhul, kui kohtualluvuse aluseks on üksnes ühe poole kodakondsus.“
7
Määruse nr 4/2009 artikli 4 „Kohtu valik“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Pooled võivad kokku leppida, et nende vahel tekkinud või tekkida võivaid vaidlusi ülalpidamiskohustusega seotud küsimuses on pädevad lahendama järgmised liikmesriigi kohtud:
[…]“.
8
Määruse artiklis 5 „Kohtualluvus kostja kohtusse ilmumise alusel“ on sätestatud:
„Lisaks käesoleva määruse muudest sätetest tulenevale pädevusele on pädev ka see liikmesriigi kohus, kuhu kostja ilmub. Käesolevat sätet ei kohaldata juhul, kui isik on ilmunud kohtusse pädevuse vaidlustamiseks.“
9
Määruse artiklis 6 „Kohtualluvus muudel juhtudel“ on ette nähtud:
„Kui ükski liikmesriigi kohus ei ole pädev artiklite 3, 4 ja 5 alusel ning ükski sellise [30. oktoobril 2007 Luganos allakirjutatud tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni (edaspidi „Lugano konventsioon“), mille sõlmimine on Euroopa Ühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 27. novembri 2008. aasta otsusega 2009/430/EÜ (ELT 2009, L 147, lk 1),] osalisriigi, kes ei ole liikmesriik, kohus ei ole pädev kõnealuse konventsiooni sätete alusel, on pädevad kohtud liikmesriigis, kelle ühine kodakondsus on pooltel.“
10
Määruse artikkel 7 „Forum necessitatis“ on sõnastatud järgmiselt:
„Kui ükski liikmesriigi kohus ei ole artiklite 3, 4, 5 ja 6 alusel pädev, võivad liikmesriigi kohtud erandjuhul vaidluse menetlusse võtta, kui selles kolmandas riigis, kellega vaidlus on tihedalt seotud, ei ole võimalik menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks.
Vaidlus peab olema piisavalt seotud selle liikmesriigiga, kelle kohtu poole pöörduti.“
11
Määruse nr 4/2009 artiklis 8 „Menetluse algatamise tähtajad“ on sätestatud:
„1.   Kui kohtuotsus tehakse liikmesriigis või 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigis, kus on õigustatud isiku [harilik viibimiskoht], ei saa kohustatud isik algatada menetlust otsuse muutmiseks või uue kohtuotsuse tegemiseks üheski teises liikmesriigis seni, kuni õigustatud isiku [harilik viibimiskoht] on kohtuotsuse teinud riigis.
2.   Lõiget 1 ei kohaldata, kui:
a)
pooled on vastavalt artiklile 4 leppinud kokku kõnealuse teise liikmesriigi kohtute pädevuses;
b)
õigustatud isik tunnustab kõnealuse teise liikmesriigi kohtu pädevust vastavalt artiklile 5;
c)
2007. aasta Haagi konventsiooni osalise päritoluriigi pädev asutus ei saa otsuse muutmiseks või uue kohtuotsuse tegemiseks pädevust teostada või keeldub sellest; või
d)
2007. aasta Haagi konventsiooni osalise päritoluriigi kohtu tehtud kohtuotsust ei saa tunnustada või täidetavaks tunnistada liikmesriigis, kus on kavas algatada menetlus uue otsuse tegemiseks või kohtuotsuse muutmiseks.“
Bulgaaria õigus
12
Rahvusvahelise eraõiguse seadustiku (Kodeks na mezhdunarodnoto chastno pravo) artikli 4 lõike 1 punktides 1 ja 2 on ette nähtud:
„(1)   Rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjade kohaselt allub kohtuasi Bulgaaria kohtutele ja muudele Bulgaaria asutustele, kui
1.
kostja harilik viibimiskoht, registrijärgne asukoht või juhatuse tegelik asukoht on Bulgaaria Vabariigis;
2.
hageja või taotleja on Bulgaaria kodanik või Bulgaaria õiguse alusel asutatud juriidiline isik.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
13
R. K. on Bulgaaria kodanik, kes oli abielus Kanada kodaniku K. Ch-ga. Neil on kaks last, D. K. ja E. K., kellel on Kanada ja Bulgaaria kodakondsus.
14
2017. aastal tehtud kohtuotsusega lahutas Cour supérieure de la province du Québec, division des affaires familiales, district de Terrebonne (Québeci provintsi kõrgeima üldkohtu Treboni kohtumaja perekonnaasjade kolleegium, Kanada) R. K. ja K. Ch. abielu ning tegi otsuse vanemliku vastutuse küsimuses. Selle kohtuotsusega mõistis nimetatud kohus põhikohtuasja hagejalt kummagi lapse kasuks välja elatise 613,75 Kanada dollarit (CAD) (ligikaudu 407 eurot) ja tema endisele abikaasale elatise 2727,50 Kanada dollarit (ligikaudu 1809 eurot).
15
Põhikohtuasja hageja esitas Sofiyski rayonen sadile (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, taotluse muuta selliselt kindlaks määratud ülalpidamiskohustust, et vähendada elatist, mida makstakse ühele neist lastest, kes on veel alaealine, ning tühistada elatis, mis on määratud tema endisele abikaasale ja teisele lapsele, kes on saanud täisealiseks. Taotluse esitamise ajal elas põhikohtuasja hageja Sofia linnas (Bulgaaria) ja põhikohtuasja kostjad elasid Kanadas.
16
Taotluse põhjendamiseks täpsustas põhikohtuasja hageja, et ta taotles Kanadas pankrotimenetluse algatamist, kuna ta oli kuulutatud maksejõuetuks 21. juunil 2018 võlakirjadest vabastamise tunnistusega, mille oli välja andnud volitatud pankrotihaldur, ning et ta oli lahkunud Kanadast 2019. aastal, et asuda elama Sofiasse. Veel märkis ta, et alates 2018. aasta lõpust oli ta töötu ja tal ei ole kinnis- ega vallasvara.
17
Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) toimetas asjaomased kohtudokumendid õigusabi korras põhikohtuasja kostjatele kätte kohtutoimikus märgitud Kanadas asuval aadressil. Kuna kostjaid sellelt aadressilt ei leitud, saadeti neile teade nende Bulgaarias registreeritud aadressile ning neile määrati eriesindaja.
18
Apellatsioonkaebusele esitatud vastuses väitis eriesindaja, et kõnesoleva ülalpidamiskohustuse muutmise nõude menetlemine ei allu Bulgaaria kohtutele, kuna põhikohtuasja kostjate, st ülalpidamist saama õigustatud isikute harilik viibimiskoht ei ole Bulgaarias.
19
Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) lõpetas 6. märtsi 2023. aasta määrusega menetluse, kuna kohtuasi ei allu Bulgaaria kohtutele. Kõnealune kohus tuvastas eelkõige määruse nr 4/2009 põhjendusele 15 tuginedes, et see määrus on üldkohaldatav ja et seda kohaldatakse kolmandate riikide suhtes, nagu Kanada.
20
Põhikohtuasja hageja esitas selle kohtumääruse peale kaebuse Sofiyski gradski sadile (Sofia linnakohus, Bulgaaria). Nimetatud kohus tühistas 1. augusti 2023. aasta määrusega Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus) määruse ja saatis kohtuasja viimasele tagasi menetluse jätkamiseks.
21
Selle tühistamisotsuse põhjendamiseks otsustas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus) esiteks, et määruse nr 4/2009 artiklis 3 ja sellele järgnevates artiklites ette nähtud kohtualluvuse eeskirjad ei ole kohaldatavad suhetes kolmandate riikidega. Teiseks märkis kohus, et selle määruse põhjendus 15 puudutab ülalpidamist saama õigustatud isikute nõudeid, mitte elatist maksma kohustatud isikute nõudeid, ning et seda põhjendust tuleb tõlgendada koostoimes sama määruse artikliga 6, mis reguleerib kohtualluvust muudel juhtudel, mitte nimetatud määruse artikliga 3, milles on ette nähtud kohtualluvuse üldeeskirjad. Kolmandaks tuvastas nimetatud kohus, et põhikohtuasja hageja Kanada kodanikust endise abikaasa suhtes ei ole liidu õigus kohaldatav. Neljandaks märkis sama kohus, et kuna Bulgaaria Vabariigi ja Kanada vahel puudub ülalpidamiskohustusi käsitlev leping, siis ei reguleeri põhikohtuasja poolte vahelisi suhteid rahvusvaheline õigus. Seetõttu tuvastas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus), et riigisiseste rahvusvahelise eraõiguse normide kohaselt allub asi Bulgaaria kohtutele põhikohtuasja hageja Bulgaaria kodakondsuse alusel.
22
Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) kinnitab, et ta ei nõustu Sofiyski gradski sadi (Sofia linnakohus) tõlgendusega ja tal on kahtlusi, kas määruse nr 4/2009 sätteid ei rikuta juhul, kui põhikohtuasi lahendatakse vastavalt viimati nimetatud kohtu siduvatele juhistele.
23
Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus esimesena teada, kas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus) otsustas õigesti, et määruse nr 4/2009 põhjendus 15 jätab Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumil elavate isikute ja kolmandate riikide kodanike vahelised suhted selle määruse kohaldamisalast välja.
24
Teisena soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas elatise suurust kindlaksmäärava kohtuotsuse muutmise nõue, mille eesmärk on osaliselt vähendada seda summat ja osaliselt tühistada see elatis, kuulub mõiste „elatisnõue“ alla, mis on määruse nr 4/2009 esemelise kohaldamisala kindlaksmääramisel oluline mõiste. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et selles osas võivad tekkida kahtlused ülalpidamist saama õigustatud isikute kaitse eesmärgi tõttu, mida on rõhutatud selle määruse põhjendustes 9–11. Samuti soovib ta teada, kas nimetatud määruses ette nähtud kohtualluvuse eeskirjad – välja arvatud artiklis 8 sätestatud kohtualluvuse eeskiri, mida ta peab kohaldamatuks, kuna Kanada on 2007. aasta Haagi konventsiooni osaline alles alates 1. veebruarist 2024 – on niisuguste muutmistaotluste suhtes kohaldatavad.
25
Juhul kui otsustatakse, et niisugused taotlused kuuluvad määrusega nr 4/2009 kehtestatud kohtualluvuse eeskirjade kohaldamisalasse, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kolmandana teada, kas selle määruse artiklis 6 ette nähtud kohtualluvus muudel juhtudel on kohaldatav juhul, kui kahel põhikohtuasja kostjal on lisaks põhikohtuasja hagejaga ühisele kodakondsusele ka kolmanda riigi kodakondsus.
26
Neljandana ja viimasena soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ta võib tunnistada end pädevaks forum necessitatis’e alusel vastavalt nimetatud määruse artiklile 7.
27
Neil asjaoludel otsustas Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 4/2009] põhjendust 15 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisene kohtupraktika, mille kohaselt määratakse niisuguste isikute elatisnõuete puhul, kelle harilik viibimiskoht on kolmandas riigis (käesoleval juhul Kanada), rahvusvaheline kohtualluvus kindlaks mitte [selle] määruse, vaid riigisisese õiguse alusel?
2.
Kas määruse [nr 4/2009] artikleid 3 ja 8 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisene kohtupraktika, mille kohaselt ei hõlma mõiste „elatisnõue“ elatise summa vähendamise nõuet ja määruse artiklid 3–6 on kohaldatavad üksnes elatise väljamõistmise nõuete suhtes?
3.
Kas määruse [nr 4/2009] artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „ühine kodakondsus“ hõlmab ka juhtumeid, kus ühel või mitmel menetlusosalisel on topeltkodakondsus, või hõlmab see ainult täiesti identse kodakondsuse juhtumeid?
4.
Kas määruse [nr 4/2009] artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus eeldada „erandjuhu“ olemasolu, kui ülalpidamist andma kohustatud isik esitab elatise summa vähendamise nõude ja ülalpidamist saama õigustatud isiku harilik viibimiskoht on kolmandas riigis ning sellel isikul ei ole liiduga muud seost kui oma kodakondsus?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Sissejuhatavad märkused
28
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Asjaolu, et liikmesriigi kohus on eelotsuse küsimuses vormiliselt viidanud liidu õiguse teatud sätetele, ei takista Euroopa Kohut esitamast sellele kohtule kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib viimasel aidata menetletavat kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus on neile aspektidele oma küsimustes viidanud või mitte. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Herbaria Kräuterparadies, C‑240/23, EU:C:2024:852, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, puudutavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused ühelt poolt määruse nr 4/2009 esemelist kohaldamisala, kuna esimese ja teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ülalpidamiskohustust käsitleva kohtuotsuse muutmise taotlus – milles palutakse osaliselt vähendada elatise summat ja osaliselt tühistada asjaomased kohustused ning mille elatist maksma kohustatud isik on esitanud ülalpidamist saama õigustatud isikute vastu, kelle harilik viibimiskoht on kolmandas riigis, mis ei ole 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriik – kuulub, samamoodi nagu niisuguse kohtuotsuse tegemise taotlus, kõnealuse määruse kohaldamisalasse ja selles ette nähtud kohtualluvuse eeskirjade kohaldamisalasse. Teiselt poolt, juhul kui nimetatud määrus on käesoleval juhul kohaldatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kuidas tuleb tõlgendada mõnda neist eeskirjadest, et teha kindlaks, kas ta on sama määruse alusel pädev lahendama niisugust taotlust, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
30
Järelikult tuleb esimest ja teist küsimust, mis puudutavad määruse nr 4/2009 kohaldamisala, analüüsida koos ning seejärel analüüsida üksteise järel kolmandat ja neljandat küsimust, mis puudutavad selle määruse artiklites 6 ja 7 ette nähtud kohtualluvuse eeskirju.
Esimene ja teine küsimus
31
Esimese ja teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 4/2009 artikli 1 lõiget 1 tuleb selle määruse põhjendust 15 arvestades tõlgendada nii, et ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse – mille on teinud muu kolmanda riigi kui 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigi kohus – muutmise taotlus, mille eesmärk on osaliselt vähendada elatise summat ja osaliselt tühistada asjaomased kohustused ning mille on liikmesriigi kohtule esitanud elatist maksma kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on nimetatud liikmesriigi territooriumil, ülalpidamist saama õigustatud isikute vastu, kelle harilik viibimiskoht on selle kolmanda riigi territooriumil ning kellest ühel on ainult selle kolmanda riigi kodakondsus ja teistel on selle kolmanda riigi ja sama liikmesriigi kodakondsus, kuulub nimetatud määruse kohaldamisalasse.
32
Määruse nr 4/2009 artikli 1 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda määrust pere-, sugulus-, abielu- või hõimlussuhetest tulenevate „ülalpidamiskohustuste“ suhtes.
33
Selle määruse põhjenduses 15 on märgitud, et „[a]sjaolu, et kostja [harilik viibimiskoht] on kolmandas riigis, ei tohiks oma olemuselt välistada ühenduse kohtualluvuseeskirjade kohaldamist“.
34
Seega tuleneb määruse nr 4/2009 artikli 1 lõike 1 sõnastusest endast määruse põhjendust 15 arvestades, et selle määrusega kehtestatud kohtualluvuse eeskirjad on üldkohaldatavad, kuna need võivad viia kolmanda riigi kohtu alluvuse kindlaksmääramiseni, ning et nimetatud määrust kohaldatakse „ülalpidamiskohustuste“ suhtes, tegemata mingit vahet ühelt poolt elatise väljamõistmise ja elatise summa suurendamise taotlustel, mille on esitanud ülalpidamist saama õigustatud isikud, ning teiselt poolt ülalpidamiskohustuste muutmise taotlustel, mille eesmärk on neid summasid vähendada või need kohustused tühistada ja mille on esitanud nimetatud elatist maksma kohustatud isik.
35
Niisugust tõlgendust kinnitab määruse nr 4/2009 ülesehitus.
36
Määruse II peatükis „Kohtualluvus“ on nimelt ette nähtud kõik need eeskirjad, mille alusel määratakse kindlaks kohtualluvus ülalpidamiskohustuste küsimustes, samas kui määruse põhjenduses 15 on täpsustatud, et nüüdsest ei tohiks enam kavandada ühtegi viitamist riigisisesele õigusele, kuna sellest määrusest tulenevad eeskirjad tuleb lugeda ammendavaks (vt selle kohta 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus R (kohtualluvus vanemlikku vastutust ja ülalpidamiskohustust puudutavas asjas), C‑468/18, EU:C:2019:666, punkt 42).
37
Mis täpsemalt puudutab küsimust, kas elatist maksma kohustatud isiku taotlus muuta ülalpidamiskohustust käsitlevat otsust, mille on teinud muu kolmanda riigi kui 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigi kohus, kuulub samamoodi nagu elatise väljamõistmise taotlus määruse nr 4/2009 kohaldamisalasse ja järelikult selle artiklites 3–7 sätestatud kohtualluvuse eeskirjade kohaldamisalasse, siis tuleb esiteks märkida, et nagu on kirjas selle määruse põhjenduses 11, on mõiste „ülalpidamiskohustus“ liidu õiguse autonoomne mõiste.
38
Teiseks kasutatakse määruses nr 4/2009 süstemaatiliselt väljendit „ülalpidamiskohustused“. Näiteks on selle määruse artikli 2 lõike 1 punktis 1 mõiste „kohtuotsus“ määratletud kui „ülalpidamiskohustust“ käsitlev otsus, selle määruse artiklis 3 ette nähtud üldise kohtualluvuse eeskirjade eesmärk on määrata kindlaks kohtud, kes on pädevad tegema otsuseid „ülalpidamiskohustuste“ küsimustes, ning sama määruse artikli 4 kohaselt võivad pooled valida, milline kohus lahendab vaidlused „ülalpidamiskohustusega“ seotud küsimuses.
39
Kolmandaks, kuigi määruses nr 4/2009 eristatakse ülalpidamist saama õigustatud isikuid ja elatist maksma kohustatud isikuid, kasutatakse selles siiski ka mõistet „kostja“, tegemata vahet selle alusel, kas kostja on õigustatud või kohustatud isik. Nii on selle määruse põhjenduses 15 viidatud „kostja“ harilikule viibimiskohale kolmandas riigis ja selle määruse artikli 3 punktis a on ette nähtud „kostja“ hariliku viibimiskoha kohtu kohtualluvuse eeskiri.
40
Sellega seoses on Euroopa Kohus juba sedastanud, et sama määruse artikkel 3 pakub ülalpidamist saama õigustatud isikutele „hagejatena“ võimaluse hagi esitamisel valida määruse artikli 3 punktis a ette nähtud kohtualluvusest erineva kohtualluvuse (vt selle kohta 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus R (kohtualluvus vanemlikku vastutust ja ülalpidamiskohustust puudutavas asjas), C‑468/18, EU:C:2019:666, punkt 30).
41
Järelikult kujutab hagi, mille ese on kohustatud isiku esitatud ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse muutmise taotlus ja mille raames tegutseb ülalpidamist saama õigustatud isik kostjana, endast hagi „ülalpidamiskohustuste küsimustes“ ja kuulub määruse nr 4/2009 kohaldamisalasse samamoodi nagu hagi, mille ese on ülalpidamist saama õigustatud isiku esitatud elatise väljamõistmise taotlus.
42
Asjaolu, et määruse nr 4/2009 artikli 8 lõikes 1 on silmas peetud konkreetset olukorda, kus esitatakse taotlus muuta ülalpidamiskohustust käsitlevat otsust, mis on tehtud liikmesriigis või 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigis, kus on õigustatud isiku harilik viibimiskoht, ei võimalda järeldada, et taotlus muuta ülalpidamiskohustust käsitlevat otsust, mille on teinud kolmanda riigi kohus, kes ei ole selle konventsiooni osaline, ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse.
43
Seega tuleb muudes olukordades kui see, mida on silmas peetud määruse nr 4/2009 artikli 8 lõikes 1, kohus, kellel on rahvusvaheline kohtualluvus niisuguse nõude lahendamiseks, kindlaks määrata vastavalt selle määruse artiklites 3–7 ette nähtud kohtualluvuse eeskirjadele.
44
Niisugune tõlgendus vastab määruse nr 4/2009 eesmärgile kaitsta ülalpidamist saama õigustatud isikut. Nimelt määratakse selle määruse artiklis 3 sätestatud üldise kohtualluvuse eeskirjade kohaselt selle kohtu pädevus, kellele on esitatud taotlus muuta ülalpidamiskohustust käsitlevat otsust, mis ei ole seotud perekonnaseisu või vanemlikku vastutust käsitleva kohtuasjaga, kindlaks õigustatud isiku hariliku viibimiskoha kriteeriumi alusel, kas vastavalt selle määruse artikli 3 punktile a, kui õigustatud isik tegutseb kostjana, või sama määruse artikli 3 punkti b alusel, kui ta tegutseb hagejana.
45
Käesoleval juhul tuleb kõigepealt märkida, et kuupäeval, mil tehti käesoleva kohtuotsuse punktis 14 nimetatud kohtuotsus, ei olnud Kanada 2007. aasta Haagi konventsiooni osaline. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb siiski, et isegi kui määruse nr 4/2009 artikli 8 lõikes 1 ette nähtud tingimused ei ole põhikohtuasjas täidetud, kuulub selles kohtuotsuses kindlaks määratud ülalpidamiskohustuste muutmise taotlus selle määruse kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks seega kontrollima, kas ta on pädev niisugust taotlust lahendama, kontrollides järgemööda, kas nimetatud määruse artikli 3 ja olenevalt olukorrast sama määruse artiklite 6 ja 7 kohaldamise tingimused on täidetud.
46
Lisaks, mis puudutab määruse nr 4/2009 artiklis 3 ette nähtud kohtualluvuse aluseid, siis tuleb märkida, et artikli 3 punktid c ja d ei ole käesoleval juhul kohaldatavad, kuna muutmistaotlus ei ole seotud ei perekonnaseisu ega vanemlikku vastutust käsitleva kohtuasjaga. Samuti näib, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohtualluvus ei saa tuleneda nimetatud artikli 3 punktidest a ja b. Viimati nimetatud säte viitab nimelt kas kostja hariliku viibimiskoha kohtule või õigustatud isiku hariliku viibimiskoha kohtule, milleks käesoleval juhul on mõlemal puhul Kanada.
47
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et määruse nr 4/2009 artikli 1 lõiget 1 tuleb selle määruse põhjendust 15 arvestades tõlgendada nii, et ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse – mille on teinud muu kolmanda riigi kui 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigi kohus – muutmise taotlus, mille eesmärk on osaliselt vähendada elatise summat ja osaliselt tühistada asjaomased kohustused ning mille on liikmesriigi kohtule esitanud elatist maksma kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on nimetatud liikmesriigi territooriumil, ülalpidamist saama õigustatud isikute vastu, kelle harilik viibimiskoht on selle kolmanda riigi territooriumil ning kellest ühel on ainult selle kolmanda riigi kodakondsus ja teistel on selle kolmanda riigi ja sama liikmesriigi kodakondsus, kuulub nimetatud määruse kohaldamisalasse.
Kolmas küsimus
48
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 4/2009 artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et poolte ühise kodakondsuse liikmesriigi kohtute muudel juhtudel kohtualluvuse eeskiri on kohaldatav juhul, kui lisaks selle liikmesriigi kodakondsusele, mille kohtusse pöörduti, on kostjatel kolmanda riigi kodakondsus.
49
Määruse nr 4/2009 artiklis 6 on ette nähtud, et kui ükski liikmesriigi kohus ei ole pädev selle määruse artiklite 3–5 alusel ning ükski sellise Lugano konventsiooni osalisriigi kohus, kes ei ole liikmesriik, ei ole pädev selle konventsiooni sätete alusel, on kohtualluvus muudel juhtudel selle liikmesriigi kohtute kasuks, kelle ühine kodakondsus on pooltel.
50
Sellega seoses tuleb märkida, et nimetatud artikkel 6 ei sisalda mõiste „ühine kodakondsus“ täpse ulatuse määratlemiseks ühtegi viidet liikmesriikide õigusele ega tee mingit vahet selle alusel, kas isikul on üks või mitu kodakondsust, kusjuures ainus nõutav tingimus nimetatud artiklis 6 ette nähtud kohtualluvuse aluse kohaldamiseks on see, et pooltel on ühine kodakondsus.
51
Kuna käesoleval juhul on põhikohtuasja hagejal ja tema lastel ühine, st Bulgaaria kodakondsus, võib see ühendav seos olla määruse nr 4/2009 artikli 6 kohaselt aluseks sellise eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohtualluvusele, kellele on esitatud põhikohtuasjas kõne all olevad nõuded nende laste suhtes. Seevastu ei ole see kohus pädev lahendama põhikohtuasja hageja endist abikaasat puudutavat taotlust, kuna viimasel on ainult Kanada kodakondsus.
52
Neil põhjustel tuleb kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 4/2009 artiklit 6 tuleb tõlgendada nii, et poolte ühise kodakondsuse liikmesriigi kohtute muudel juhtudel kohtualluvuse eeskiri on kohaldatav juhul, kui lisaks selle liikmesriigi kodakondsusele, mille kohtusse pöörduti, on kostjatel ka kolmanda riigi kodakondsus.
Neljas küsimus
53
Kõigepealt tuleb märkida, et kuna kolmandale küsimusele antud vastusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus võib määruse nr 4/2009 artiklist 6 tuletada oma kohtualluvuse, lahendamaks põhikohtuasjas kõne all olevad nõuded põhikohtuasja hageja laste suhtes, siis ainus nõue, mida tuleb analüüsida selle määruse artikli 7 alusel, on nõue tühistada hageja endisele abikaasale määratud elatis.
54
Järelikult soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma neljanda küsimusega sisuliselt teada, kas määruse nr 4/2009 artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli tähenduses erandjuhud, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul võtta vaidlus menetlusse selles artiklis ette nähtud forum necessitatis’e kohtualluvuse eeskirja alusel, hõlmavad olukorda, kus ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse – mille on teinud muu kolmanda riigi kui 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigi kohus – muutmise taotluse, mille eesmärk on need kohustused tühistada, on liikmesriigi kohtusse esitanud kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on selle liikmesriigi territooriumil, õigustatud isiku vastu, kes on kolmanda riigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on selle kolmanda riigi territooriumil.
55
Määruse nr 4/2009 artikli 7 esimeses lõigus on ette nähtud, et kui ükski liikmesriigi kohus ei ole artiklite 3–6 alusel pädev, võivad liikmesriigi kohtud erandjuhul vaidluse menetlusse võtta, kui selles kolmandas riigis, kellega vaidlus on tihedalt seotud, ei ole võimalik menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks. Selle artikli 7 teise lõigu kohaselt peab vaidlus olema piisavalt seotud selle liikmesriigiga, kelle kohtu poole pöörduti.
56
Määruse nr 4/2009 artiklis 7 on seega kehtestatud neli kumulatiivset tingimust, mis peavad olema täidetud, et liikmesriigi kohus, kellele on esitatud ülalpidamiskohustust käsitlev nõue, saaks erandjuhul tuvastada oma kohtualluvuse forum necessitatis’e alusel. Esiteks peab see kohus tuvastama, et ükski liikmesriigi kohus ei ole määruse nr 4/2009 artiklite 3–6 alusel pädev. Teiseks peab tema menetluses olev kohtuasi olema kolmanda riigiga tihedalt seotud. Kolmandaks ei ole selles kolmandas riigis võimalik menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks. Lõpuks ja neljandaks peab vaidlus olema piisavalt seotud liikmesriigiga, kelle kohtu poole pöörduti (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 99).
57
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas kõik need tingimused on täidetud, et ta saaks vajaduse korral tugineda määruse nr 4/2009 artiklis 7 ette nähtud kohtualluvusele, tuleb iga tingimuse puhul ja arvestades selle kohtu esitatud tõendeid teha järgmised täpsustused.
58
Esimesena, mis puudutab käesoleva kohtuotsuse punktis 56 nimetatud esimest tingimust, siis tuleb märkida, et sellest ei piisa, kui asja menetlev kohus tuvastab, et asi ei kuulu määruse nr 4/2009 artiklite 3–6 alusel tema kohtualluvusse, vaid ta peab ka veenduma, et ükski liikmesriigi kohus ei ole nende artiklite alusel pädev (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 101).
59
Mis puudutab käesoleval juhul taotlust tühistada põhikohtuasja hageja endisele abikaasale määratud elatis, siis näib see tingimus olevat täidetud, kuna selle määruse artikli 3 punktide a ja b kohaldamine viiks selleni, et tuvastatakse Kanada kohtute pädevus, samas kui nimetatud määruse artikli 3 punktid c ja d ning artiklid 4 ja 5 ei ole põhikohtuasjas kohaldatavad. Samuti, kuna põhikohtuasja hagejal ja tema endisel abikaasal ei ole ühist kodakondsust, ei ole kohaldatav ka sama määruse artikkel 6.
60
Teisena, mis puudutab tingimust, et kohtu menetluses olev vaidlus peab olema tihedalt seotud kolmanda riigiga, siis näib, et see tingimus on täidetud ka põhikohtuasjas, kuna põhikohtuasja hageja endise abikaasa – kes on ülalpidamist saama õigustatud isik selle kohtuotsuse alusel, mille muutmist taotletakse – harilik viibimiskoht on Kanadas ja ta on Kanada kodanik. Lisaks on selle otsuse teinud selle kolmanda riigi kohus.
61
Kolmandana, selleks et asja menetlev liikmesriigi kohus saaks erandjuhul teostada määruse nr 4/2009 artiklis 7 ette nähtud kohtualluvust, on oluline ka see, et asjaomase kolmanda riigi kohtus ei ole võimalik kõnealust menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 106).
62
Sellega seoses olgu märgitud, et kuigi määruse põhjenduses 16 on mainitud kodusõda näitena sellest, kui menetluse läbiviimine osutub asjaomases kolmandas riigis võimatuks, illustreerides nende juhtumite erandlikkust, mille puhul võib forum necessitatis’el põhinevat kohtualluvust teostada, tuleb tõdeda, et nimetatud määrus ei sisalda andmeid asjaolude kohta, mille esinemisel võib asja menetlev liikmesriigi kohus tuvastada, et asjaomase kolmanda riigi kohtutes ei saa ülalpidamiskohustust puudutavat menetlust mõistlikult algatada või läbi viia. Samast põhjendusest 16 nähtub siiski, et eesmärgiga „parandada olukorda eelkõige kohtuliku arutamise mittevõimaldamise puhul“, on ette nähtud forum necessitatis, mis võimaldab asja menetleval liikmesriigi kohtul erandjuhul teha otsuse kohtuasjas, mis on tihedalt seotud mõne kolmanda riigiga, „kui hagejalt ei saa mõistlikel põhjustel oodata, et ta selles kolmandas riigis menetluse algataks või seda järgiks“ (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 107).
63
Nii nähtub nendest täpsustustest ühelt poolt, et selleks, et teha vajaduse korral kindlaks oma kohtualluvus määruse nr 4/2009 artikli 7 alusel, ei saa asja menetlev liikmesriigi kohus nõuda elatisnõude esitajalt tõendeid selle kohta, et ta on asjatult algatanud kõnealuse menetluse või püüdnud seda algatada asjaomase kolmanda riigi kohtutes. Seega piisab sellest, kui asja menetlev liikmesriigi kohus suudab kõiki käesoleva juhtumi faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvestades veenduda, et asjaomases kolmandas riigis esinevad takistused on niisugused, et oleks ebamõistlik panna hagejale kohustust esitada elatisnõue selle kolmanda riigi kohtutele (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 108).
64
Teiselt poolt, kuna – nagu on märgitud määruse nr 4/2009 põhjenduses 16 – forum necessitatis’el põhineva kohtualluvuse eesmärk on eelkõige parandada olukorda kohtuliku arutamise mittevõimaldamise puhul, on üldjuhul põhjendatud, et asja menetlev liikmesriigi kohus võiks sellele tugineda erandjuhtudel ja tingimusel, et asjaomase kolmanda riigi menetlustingimusi on üksikasjalikult analüüsitud, kui kohtusse pöördumine selles kolmandas riigis on õiguslikult või faktiliselt takistatud, eelkõige diskrimineerivate või õiglase kohtumenetluse põhitagatistega vastuolus olevate menetlustingimuste kohaldamise tõttu (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 110).
65
Käesoleval juhul ei sisalda eelotsusetaotlus mingit hinnangut selle kohta, kas põhikohtuasja hagejal on võimatu alustada menetlust Kanadas. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on anda see hinnang kõiki juhtumi asjaolusid arvestades, tuleb märkida, et sarnaselt Euroopa Komisjoni kirjalikes seisukohtades väljendatud seisukohaga ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevatest andmetest, et niisugusele võimatusele võiks Kanada puhul tugineda.
66
Neljandana ja viimasena on oluline, et kõnealune vaidlus oleks piisavalt seotud liikmesriigiga, kelle kohtu poole pöörduti, kuna – nagu nähtub määruse nr 4/2009 põhjendusest 16 – niisugune seos võib tuleneda ühe poole kodakondsusest (1. augusti 2022. aasta kohtuotsus MPA (harilik viibimiskoht – kolmas riik), C‑501/20, EU:C:2022:619, punkt 111). Käesoleval juhul näib see nii olevat, kuna põhikohtuasja hageja on Bulgaaria kodanik.
67
Eeltoodud põhjendusi arvesse võttes tuleb neljandale küsimusele vastata, et määruse nr 4/2009 artiklit 7 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli tähenduses erandjuhud, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul võtta vaidlus menetlusse selles artiklis ette nähtud forum necessitatis’e kohtualluvuse eeskirja alusel, hõlmavad olukorda, kus ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse – mille on teinud muu kolmanda riigi kui 2007. aasta Haagi konventsiooni osalisriigi kohus – muutmise taotluse, mille eesmärk on need kohustused tühistada, on liikmesriigi kohtusse esitanud kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on selle liikmesriigi territooriumil, õigustatud isiku vastu, kes on kolmanda riigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on selle kolmanda riigi territooriumil, tingimusel et selles kolmandas riigis ei ole võimalik niisugust menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks.
Kohtukulud
68
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes artikli 1 lõiget 1, arvestades selle määruse põhjendust 15,
tuleb tõlgendada nii, et
ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse – mille on teinud muu kolmanda riigi kui 23. novembril 2007. aastal Haagis sõlmitud laste ja teiste pereliikmete elatise rahvusvahelise sissenõudmise konventsiooni osalisriigi kohus – muutmise taotlus, mille eesmärk on osaliselt vähendada elatise summat ja osaliselt tühistada asjaomased kohustused ning mille on liikmesriigi kohtule esitanud elatist maksma kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on nimetatud liikmesriigi territooriumil, ülalpidamist saama õigustatud isikute vastu, kelle harilik viibimiskoht on selle kolmanda riigi territooriumil ning kellest ühel on ainult selle kolmanda riigi kodakondsus ja teistel on selle kolmanda riigi ja sama liikmesriigi kodakondsus, kuulub nimetatud määruse kohaldamisalasse.
2.
Määruse nr 4/2009 artiklit 6
tuleb tõlgendada nii, et
poolte ühise kodakondsuse liikmesriigi kohtute muudel juhtudel kohtualluvuse eeskiri on kohaldatav juhul, kui lisaks selle liikmesriigi kodakondsusele, mille kohtusse pöörduti, on kostjatel kolmanda riigi kodakondsus.
3.
Määruse nr 4/2009 artiklit 7
tuleb tõlgendada nii, et
selle artikli tähenduses erandjuhud, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul võtta vaidlus menetlusse selles artiklis ette nähtud forum necessitatis’e kohtualluvuse eeskirja alusel, hõlmavad olukorda, kus ülalpidamiskohustust käsitleva otsuse – mille on teinud muu kolmanda riigi kui 23. novembril 2007 Haagis sõlmitud laste ja teiste pereliikmete elatise rahvusvahelise sissenõudmise konventsiooni osalisriigi kohus – muutmise taotluse, mille eesmärk on need kohustused tühistada, on liikmesriigi kohtusse esitanud kohustatud isik, kes on selle liikmesriigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on selle liikmesriigi territooriumil, õigustatud isiku vastu, kes on kolmanda riigi kodanik ja kelle harilik viibimiskoht on selle kolmanda riigi territooriumil, tingimusel et selles kolmandas riigis ei ole võimalik niisugust menetlust mõistlikult algatada või läbi viia või selle läbiviimine osutub võimatuks.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.