62023CJ0157_RES
Kohtuasi C‑157/23
Ford Italia SpA
versus
ZP jt
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte suprema di Cassazione)
Euroopa Kohtu (viies koda) 19. detsembri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Tootevastutus – Direktiiv 85/374/EMÜ – Artikli 3 lõige 1 – Mõiste „tootja“ – Mõiste „tootjana esinev isik“ – Tingimused – Tarnija, kelle nimi langeb osaliselt kokku tootja nimega ja tootja poolt tootel kasutatud kaubamärgiga
Õigusaktide ühtlustamine – Tootevastutus – Direktiiv 85/374 – Mõiste „tootja“ – Tootjana esinev isik – Puudusega toote tarnija, kes ei kasutanud sellel tootel oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust – Tarnija nimi või selle selgesti eristatav osa, mis langeb kokku valmistaja nimega ja tootel valmistaja kasutatud kaubamärgiga – Hõlmamine
(Nõukogu direktiiv 85/374, artikkel 1 ja artikli 3 lõige 1)
(vt punktid 31–37 ja 39–48 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Corte suprema di Cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) esitas eelotsusetaotluse, tegi otsuse mõiste „tootja“ tõlgendamise ja konkreetsemalt selle kohta, kuidas tõlgendada mõistet „tootjana esinev isik“ direktiivi 85/374 tähenduses. (
1
) Euroopa Kohus asus seisukohale, et viimati nimetatud mõiste alla kuulub sõiduki tarnija, kui tarnija ei ole küll tootel füüsiliselt kasutanud oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust, kuid tootja poolt sõidukil kasutatud kaubamärk langeb ühelt poolt kokku tarnija nime või selle selgesti eristatava osaga ja teiselt poolt tootja nimega. Seega tekib tal vastutus sõiduki puuduste eest.
ZP ostis 4. juulil 2001„Ford“ kaubamärgi sõiduki (edaspidi „vaidlusalune sõiduk“) äriühingult Stracciari SpA, kes on selle kaubamärgi Itaalias asuv edasimüüja. Vaidlusalune sõiduk, mille oli tootnud Saksamaal asuv äriühing Ford WAG, tarniti Stracciarile Ford Italia vahendusel, kes turustab Itaalias Ford WAG toodetud sõidukeid.
ZP osales 27. detsembril 2001 liiklusõnnetuses, milles vaidlusaluse sõiduki turvapadi ei toiminud.
ZP esitas 8. jaanuaril 2004 Tribunale di Bolognale (Bologna esimese astme kohus, Itaalia) hagi Stracciari ja Ford Italia vastu nõudega mõista neilt välja hüvitis kahju eest, mis talle väidetavalt tekkis sõidukil olnud puuduse tõttu. See kohus leidis, et Ford Italia peab vaidlusalusesse sõidukisse paigaldatud turvapadja valmistamise käigus tekkinud puuduse tõttu vastutama lepinguväliselt.
Apellatsioonkaebuse, mille Ford Italia selle otsuse peale esitas, jättis Corte d’appello di Bologna (Bologna apellatsioonikohus) rahuldamata, nõustudes sellega, et Ford Italial on samasugune vastutus nagu tootjal.
Ford Italia esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kritiseerides lahendust, mille kasuks viimane otsustas sarnases kohtuasjas, milles Ford WAG kui tootja vastutust laiendati Ford Italiale.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul oli kahtlusi seoses sellega, milline on direktiivi 85/374 artikli 3 lõikes 1 sisalduva väljendi „kasutab tootel oma nime“ täpne ulatus. Sisuliselt soovis eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tootja vastutuse laiendamine tarnijale on piiratud üksnes olukorraga, kus tarnija „kasutab“ tootel füüsiliselt oma nime, kaubamärgi või muu selgesti eristatava tunnust kavatsusega saada kasu tema ja tootja identiteedi segiajamisest, või tuleb seda laiendada ka olukorrale, kus identifitseerimist võimaldavad andmed langevad lihtsalt kokku, nagu see oli kõnealusel juhul.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus meelde, et direktiivi 85/374 eesmärk oli tootevastutus täielikult ühtlustada. Seetõttu tuleb loetelu isikutest, kelle vastu on tarbijal õigus esitada hagi tootevastutuse kohaldamise korra (
2
) alusel, käsitada ammendavana.
Kuigi liidu seadusandja on direktiivi 85/374 artikli 1 alusel otsustanud põhimõtteliselt omistada vastutuse puudusega toote tekitatud kahju eest tootjale, on ta selle direktiivi artiklis 3 määranud kõnealuse toote valmistamise ja turustamise protsessis osalenud ettevõtjate seast kindlaks need, kes võibolla peavad samuti võtma enda kanda selle direktiiviga kehtestatud vastutuse. Nende ettevõtjate hulgas on esiteks isikud, kes on vähemalt osaliselt seotud asjaomase toote valmistamise protsessiga, ja teiseks isikud, kes tootel oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust kasutades esinevad selle tootjana (
3
). Niisiis võis asuda seisukohale, et tootjana esineva isiku osalemine toote valmistamise protsessis ei ole vajalik selleks, et teda saaks pidada „tootjaks“. Ford Italia, kes ei valmista sõidukeid, vaid piirdub nende ostmisega sõidukite valmistajalt, et neid turustada teises liikmesriigis, võib kuuluda samasse kategooriasse, kui ta on esinenud tootjana, kasutades vaidlusalusel sõidukil oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust. Niisuguse kasutamisega jätab tootjana esinev isik nimelt mulje, et ta on tootmisprotsessis osalenud või ta võtab selle eest vastutuse.
Seejärel rõhutas Euroopa Kohus alustuseks, et Ford Italia kui puudusega toote turustaja ei kasutanud ise füüsiliselt sellel tootel oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust. Seda täpsustust silmas pidades analüüsis ta küsimust, kas asjaolust, et sõiduki valmistamise käigus sellele lisatud kaubamärk „Ford“, mis vastab valmistaja nimele, vastab ühtlasi turustaja nime selgesti eristatavale osale, piisab, et turustajat saaks pidada „tootjana esinevaks isikuks“ direktiivi 85/374 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
Ühelt poolt täpsustas Euroopa Kohus, et kui isik tarnib toote, ei ole tähtsust sellel, kas ta on ise kasutanud füüsiliselt sellel tootel oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust või kas tema nimi sisaldab valmistaja poolt tootel kasutatud tähist, mis vastab viimase nimele. Nimelt kasutab tarnija neil mõlemal juhul kokkulangevust kõnealuse tähise ja oma ärinime vahel selleks, et luua tarbijale endast mulje kui toote kvaliteedi eest vastutavast isikust ja tekitada tarbijas usaldust, mis oleks võrreldav sellega, kui toodet müüks tootja otse. Mõlemal juhul tuleb teda pidada isikuks, kes „esineb […] tootjana“ direktiivi 85/374 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
Teiselt poolt rõhutas Euroopa Kohus, et arvestades direktiivi 85/374 artikli 3 lõike 1 konteksti ja selle direktiiviga taotletavat eesmärki, ei saa mõiste „tootjana esinev isik“ hõlmata üksnes isikut, kes on füüsiliselt kasutanud tootel oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust. Vastupidine järeldus piiraks mõiste „tootja“ ulatust, millele liidu seadusandja on otsustanud anda laia tähenduse, ja kahjustaks seega tarbija kaitsmist, kes peab saama vabalt otsustada, kas nõuda talle tekitatud kahju täielikku hüvitamist tootjalt või tootjana esinevalt isikult. Toote tarnija „esineb […] tootjana“ eeskätt siis, kui tema nimi või selle selgesti eristatav osa langeb ühelt poolt kokku valmistaja nimega ja teiselt poolt tootel valmistaja kasutatud nime, kaubamärgi või muu selgesti eristatava tunnusega.
Seega asus Euroopa Kohus seisukohale, et direktiivi 85/374 artikli 3 lõike 1 kohaselt tuleb puudusega toote tarnijat pidada selle toote „tootjana esinevaks isikuks“, kui tarnija ei ole küll tootel füüsiliselt kasutanud oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust, kuid tootja poolt tootel kasutatud kaubamärk langeb ühelt poolt kokku tarnija nime või selle selgesti eristatava osaga ja teiselt poolt tootja nimega.
(
1
)	Nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT 1985, L 210, lk 29; ELT eriväljaanne 15/01, lk 257) artikli 3 lõige 1. Selles sättes on ette nähtud, et „„tootja“ tähendab valmistoote valmistajat, mis tahes tooraine tootjat või koostisosa valmistajat ja iga isikut, kes tootel oma nime, kaubamärki või muud selgesti eristatavat tunnust kasutades esineb selle tootjana“.
(
2
)	Direktiivi 85/374 artiklid 1 ja 3.
(
3
)	Direktiivi 85/374 artikli 3 lõige 1.