Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 16. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑24/26 PPU [Casotta](i)
CV
Kriminaalmenetlus,
menetluses osales:
Procuratore generale presso la Corte d’appello
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte di Appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus, Itaalia))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Direktiiv (EL) 2016/343 – Õigus viibida kohtulikul arutelul – Tagaselja tehtud süüdimõistev kohtuotsus – Teistmismenetlus – Õigus uuele kohtulikule arutelule – Tingimused – Algsest menetlusest teadasaamisest kõrvalehoidmine – Minimaalne ühtlustamine – Liikmesriikide võimalus pakkuda kõrgemat kaitsetaset – Tingimused – Direktiiv 2012/29/EL – Kannatanu õigus osaleda teistmismenetluses
I.      Sissejuhatus
1.        Nagu on sätestatud direktiivis (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul,(2) põhineb kahtlustatava või süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutelul õigusel õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on üks demokraatliku ühiskonna aluspõhimõtteid.
2.        Samas, nagu kõnealune direktiiv täpsustab, ei ole õigus viibida kohtulikul arutelul absoluutne.(3) Liikmesriigid võivad ette näha, et tagaseljaotsuse võib täitmisele pöörata ilma uue kohtuliku aruteluta. Tingimuseks on siiski see, et asjaomane nõuetekohaselt teavitatud isik on vabatahtlikult ja ühemõtteliselt loobunud oma õigusest viibida kohtulikul arutelul ning et tema puudumine on seega tahtliku valiku tulemus.(4) Seevastu juhul, kui sellise valiku tegemine ei ole tõendatud, on tagaseljaotsuse täitmisele pööramine võimalik üksnes tingimusel, et asjaomasel isikul on õigus uuele kohtulikule arutelule, kui ta seda taotleb.
3.        Käesoleva eelotsusetaotluse raames soovib Corte d’appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus, Itaalia) teada, kas direktiiviga 2016/343 on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis ei võimalda tal taolise taotluse läbivaatamisel võtta arvesse süüdistatava käitumist, et analüüsida, kas see isik on kohtulikust arutelust teadasaamisest tahtlikult kõrvale hoidnud. Teisisõnu küsib ta, kas liidu õigus ei kohusta liikmesriike mitte ainult tagama asjaomase isiku kaitseõigusi, vaid ka hoidma ära nende kuritarvitamist.
4.        Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiiviga 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded ning asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK,(5) on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis ei näe ette, et tagaseljaotsusele järgneva uue kohtuliku arutelu taotluse läbivaatamisel antakse kõnealuse kuriteo ohvrile teavet või võimalus menetluses osalemiseks.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Direktiiv 2012/29
5.        Direktiivi 2012/29 põhjendustes 12, 20, 22, 26 ja 31 on märgitud:
„(12)       Käesolevas direktiivis sätestatud õigustega ei piirata kurjategija õigusi. […]
[…]
(20)      Kuriteoohvrite roll kriminaalõigussüsteemis ning nende võimalus aktiivselt kriminaalmenetluses osaleda on liikmesriigiti erinev ja sõltub riiklikust süsteemist ning on tingitud ühest või mitmest järgmisest kriteeriumist […] Liikmesriigid peaksid kindlaks määrama, millised neist olukordadest määravad kindlaks käesolevas direktiivis sätestatud õiguste kohaldamisala juhul, kui viidatakse ohvri rollile asjaomases kriminaalõigussüsteemis.
[…]
(22)      Kaebuse esitamise hetke tuleks käesolevas direktiivis lugeda kriminaalmenetluse osaks. See peaks hõlmama ka olukordi, kus asutused alustavad ohvri suhtes toime pandud kuriteo tõttu ex officio kriminaalmenetlusi.
[…]
(26)      Kuriteoohvrile antav teave peaks olema piisavalt üksikasjalik tagamaks, et ohvrisse suhtutakse austusega, ning võimaldamaks tal teha teadlikke otsuseid kriminaalmenetluses osalemise kohta. Seetõttu on kuriteoohvri jaoks eriti oluline teave menetluse hetkeseisu kohta. […]
[…]
(31)      Õigus saada teavet ohvri suhtes toime pandud kuriteo kohta esitatud kaebusest tuleneva kohtuistungi toimumise aja ja koha kohta peaks kehtima ka teabele kohtuasjas tehtud otsuse edasikaebamisega seotud kohtuistungi toimumise aja ja koha kohta.“
6.        Direktiivi 2012/29 artikli 1 lõike 1 esimeses lõigus ning artiklites 6, 10 ja 18 ning artikli 20 punktis b on sätestatud:
„Artikkel 1
Eesmärgid
1.      Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada, et kuriteoohvrid saavad asjakohast teavet, tuge ja kaitset ning et neil on võimalik osaleda kriminaalmenetluses.
[…]
Artikkel 6
Õigus saada teavet enda suhtes toime pandud kuriteo menetlemise kohta
1.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvreid teavitatakse tarbetu viivituseta nende õigusest saada kuriteoohvri suhtes toime pandud kuriteo kohta algatatud kriminaalmenetluse kohta järgmist teavet ja et neile antakse taotluse korral sellist teavet:
a)      otsus uurimist mitte algatada või see lõpetada või kurjategija suhtes kriminaalmenetlusest loobuda;
b)      kurjategija suhtes peetava kohtuistungi toimumise aeg ja koht ning talle esitatud süüdistuste laad.
2.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvreid teavitatakse kooskõlas nende rolliga asjaomases kriminaalõigussüsteemis tarbetu viivituseta nende õigusest saada kuriteo kohta esitatud kaebuse tagajärjel algatatud kriminaalmenetluse kohta järgmist teavet ja et neile antakse taotluse korral sellist teavet:
a)      kohtuasjas tehtud lõplik otsus;
b)      teave, mis võimaldab kuriteoohvril olla kursis kriminaalmenetluse käiguga, välja arvatud erandjuhtudel, kus selline teavitamine võib kohtuasja nõuetekohast käsitlemist negatiivselt mõjutada.
3.      Lõike 1 punkti a ja lõike 2 punkti a kohaselt esitatud teave peab sisaldama kõnealuse otsuse põhjendusi või põhjenduste kokkuvõtet, välja arvatud vandekohtu otsuse puhul või otsuse puhul, mille põhjendused on konfidentsiaalsed, kui liikmesriigi õiguse kohaselt põhjendusi ei esitata.
4.      Ohvri soov saada või mitte saada teavet on pädevale asutusele siduv, välja arvatud juhul, kui seda teavet antakse ohvri õiguse tõttu osaleda aktiivselt kriminaalmenetluses. Liikmesriigid võimaldavad ohvritel muuta oma soovi igal ajal, ja võtavad nimetatud muutmist seejärel arvesse.
5.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvrile pakutakse võimalust, et teda põhjendamatute viivitusteta teavitatakse, kui teda puudutava kuriteo eest vahistatud, kohtu alla antud või karistust kandev isik vabastatakse või põgeneb kinnipidamiskohast. Lisaks tagavad liikmesriigid, et ohvreid teavitatakse kurjategija vabastamise või põgenemise korral nende kaitseks võetud asjakohastest meetmetest.
6.      Lõikes 5 sätestatud teave edastatakse taotluse korral kuriteoohvrile vähemalt neil juhtudel, kui on oht või on kindlaks tehtud oht, et neile tekitatakse kahju, välja arvatud juhul, kui on kindlaks tehtud oht, et selle teabe edastamine tekitaks kahju kurjategijale.
[…]
Artikkel 10
Õigus anda selgitusi
1.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohver võib kriminaalmenetluse käigus anda ütlusi ja esitada tõendeid. […]
2.      Kord, mille kohaselt ohvrid võivad kriminaalmenetluse ajal ütlusi anda ja tõendeid esitada, määratakse kindlaks liikmesriigi õigusega.
[…]
Artikkel 18
Õigus kaitsele
Ilma et see piiraks kaitse õigusi, tagavad liikmesriigid, et kuriteoohvri ja tema pereliikmete turvalisuse kaitseks on kättesaadavad meetmed, millega neid kaitstakse uue ja korduva ohvriks langemise, hirmutamise ja kättemaksu eest, sealhulgas kuriteoohvri psüühilise, emotsionaalse või psühholoogilise traumeerimise ohu eest ja nende väärikuse kaitsmiseks ülekuulamise ja tunnistuse andmise ajal. […]
[…]
Artikkel 20
Kuriteoohvri õigus saada kriminaaluurimise ajal kaitset
Ilma et see piiraks kaitse õigusi ja kooskõlas kohtu kaalutlusõigust käsitlevate eeskirjadega tagavad liikmesriigid, et kriminaaluurimise ajal:
[…]
b)      kuriteoohvrit küsitletakse võimalikult vähe kordi ja küsitlusi korraldatakse ainult juhul, kui see on kriminaaluurimise eesmärgil vältimatult vajalik[.]“
2.      Direktiiv 2016/343
7.        Direktiiv 2016/343 võeti vastu ELTL artikli 82 lõike 2 punkti b alusel ning selle direktiivi põhjendused 3, 9, 10, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 42 ja 48 on sõnastatud järgmiselt:
„(3)      Euroopa Liidu toimimise lepingus („ELi toimimise leping“) on sätestatud, et kriminaalasjades tehtav õigusalane koostöö liidus peab põhinema kohtuotsuste ja kriminaalmenetluses tehtud muude otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõttel.
[…]
(9)      Käesoleva direktiivi eesmärk on tugevdada õigust õiglasele kohtulikule arutamisele kriminaalmenetluses, sätestades ühised miinimumnormid, mis käsitlevad süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kohtulikul arutelul.
(10)      Käesoleva direktiivi eesmärk on kahtlustatavate ja süüdistatavate menetlusõiguste kaitse ühiste miinimumnormide kehtestamisega suurendada liikmesriikide usaldust üksteise kriminaalõiguse süsteemide vastu, aidates sellega kaasa kriminaalasjades tehtavate otsuste vastastikuse tunnustamise hõlbustamisele. Sellised ühised miinimumnormid peaksid kõrvaldama ka takistused kodanike vabalt liikumiselt liikmesriikide territooriumil.
[…]
(33)      Õigus õiglasele kohtulikule arutamisele on üks demokraatliku ühiskonna aluspõhimõtteid. Kahtlustatava ja süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutelul tugineb sellele õigusele ja see tuleks tagada kogu liidus.
[…]
(35)      Kahtlustatava ja süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutelul ei ole absoluutne. Teatavatel tingimustel peaksid kahtlustatav ja süüdistatav saama sellest õigusest selge sõnaga või vaikimisi, kuid ühemõtteliselt, loobuda.
(36)      Teatavatel asjaoludel peaks olema võimalik otsustada kahtlustatava või süüdistatava süü või süütuse üle vaatamata asjaolule, et asjaomane isik ei viibi kohtulikul arutelul. Nii võib see olla juhul, kui kahtlustatavale või süüdistatavale teatati õigel ajal kohtulikust arutelust ja mitteilmumise tagajärgedest ning ta ei ilmu sellest hoolimata kohale. Kahtlustatava või süüdistatava teavitamine kohtulikust arutelust peaks tähendama seda, et ta kutsutakse sinna isiklikult või kõnealusele isikule antakse ametlik teave kohtuliku arutelu toimumise aja ja koha kohta muul viisil, mis võimaldab tal kohtulikust arutelust teada saada. Kahtlustatava või süüdistatava teavitamine mitteilmumise tagajärgedest peaks tähendama eelkõige seda, et isikule on teatatud, et otsus võidakse teha ka siis, kui ta ei ilmu kohtulikule arutelule.
(37)      Kohtulik arutelu, mille tulemus võib olla süüdimõistev otsus või õigeksmõistev otsus, võib samuti toimuda kahtlustatava või süüdistatava puudumisel, kui kõnealust isikut on kohtulikust arutelust teavitatud ja ta on andnud volituse enda valitud või riigi poolt määratud kaitsjale ennast kohtulikul arutelul esindada ning viimane esindab kahtlustatavat või süüdistatavat kohtulikul arutelul.
(38)      Selleks et teha kindlaks, kas teabe edastamiseks kasutatud viis on piisav, et tagada isiku teadlikkus kohtulikust arutelust, tuleks asjakohasel juhul pöörata erilist tähelepanu ka sellele, kui kohusetundlikult on ametiasutused tegelenud asjaomase isiku teavitamisega ja kui kohusetundlikult on asjaomane isik toiminud, et saada kätte talle adresseeritud teave.
(39)      Kui liikmesriigid võimaldavad viia kohtuliku arutelu läbi kahtlustatava või süüdistatava puudumisel, kuid tingimusi otsuse tegemiseks juhul, kui asjaomane kahtlustatav või süüdistatav puudub, ei ole olnud võimalik täita, kuna kahtlustatava või süüdistatava asukohta ei ole olnud võimalik mõistlikele pingutustele vaatamata kindlaks teha, näiteks seetõttu, et asjaomane isik on põgenenud, peaks siiski olema võimalik teha otsus kahtlustatava või süüdistatava puudumisel ja kõnealune otsus täitmisele pöörata. Kõnealusel juhul peaksid liikmesriigid tagama, et kahtlustatava või süüdistatava otsusest teavitamisel, eelkõige siis, kui nad tabatakse, tuleks neid teavitada ka võimalusest otsus vaidlustada ja õigusest taotleda uut kohtulikku arutelu või muud õiguskaitsevahendit. Selline teave tuleks esitada kirjalikult. Teavet võib anda ka suuliselt, tingimusel et teabe andmise asjaolu dokumenteeritakse vastavalt riigisisese õiguse kohasele dokumenteerimiskorrale.
[…]
(42)      Liikmesriigid peaksid tagama, et käesoleva direktiivi rakendamisel, eriti mis puudutab õigust viibida kohtulikul arutelul ja õigust taotleda uut kohtulikku arutelu, võetakse arvesse kaitsetute isikute erivajadusi. Komisjoni 27. novembri 2013. aasta soovituse (mis käsitleb kahtlustatavate või süüdistatavate haavatavate isikute menetluslikke tagatisi kriminaalmenetluses)(6) kohaselt tuleks kaitsetute isikutena käsitada kõiki kahtlustatavaid ja süüdistatavaid, kes ei ole oma vanuse, vaimse või füüsilise seisundi või mis tahes puude tõttu võimelised kriminaalmenetlusest aru saama või selles tõhusalt osalema.
[…]
(48)      Kuna käesolevas direktiivis kehtestatakse miinimumnormid, peaks liikmesriikidel olema võimalik direktiivis sätestatud õigusi laiendada, et tagada kaitse kõrgem tase. Liikmesriikide pakutava kaitse tase ei tohiks kunagi langeda allapoole nõuetest, mis on sätestatud hartas või konventsioonis, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus ja Euroopa Inimõiguste Kohus.“
8.        Direktiivi 2016/343 artikkel 1, artikli 8 lõiked 1–4 ja artikkel 9 on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesolevas direktiivis sätestatakse ühised miinimumnormid, mis käsitlevad:
a)      süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte kriminaalmenetluses;
b)      õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul.
[…]
Artikkel 8
Õigus viibida kohtulikul arutelul
1.      Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on õigus viibida kohtulikul arutelul.
2.      Liikmesriigid võivad näha ette, et kohtulik arutelu, mille tulemusena otsustatakse kahtlustatava või süüdistatava süü või süütuse üle, võib toimuda ilma tema kohalviibimiseta, kui
a)      kahtlustatavat või süüdistatavat teavitati õigel ajal kohtulikust arutelust ja mitteilmumise tagajärgedest või
b)      kahtlustatavat või süüdistatavat, keda on kohtulikust arutelust teavitatud, esindab volitatud kaitsja, kelle on valinud kahtlustatav või süüdistatav või kelle on määranud riik.
3.      Lõike 2 kohaselt tehtud otsuse saab kahtlustatava või süüdistatava suhtes täitmisele pöörata.
4.      Kui liikmesriigid võimaldavad viia läbi kohtulikku arutelu kahtlustatava või süüdistatava puudumisel, kuid käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud tingimusi ei ole võimalik täita, kuna kahtlustatava või süüdistatava asukohta ei ole võimalik mõistlikele pingutustele vaatamata kindlaks teha, võivad liikmesriigid ette näha, et otsuse saab siiski teha ja täitmisele pöörata. Sellisel juhul tagavad liikmesriigid, et kahtlustatava või süüdistatava otsusest teavitamisel, eelkõige siis, kui nad tabatakse, teavitatakse neid ka võimalusest asjaomane otsus vaidlustada ja õigusest taotleda artikli 9 kohaselt uut kohtulikku arutelu või muud õiguskaitsevahendit.
[…]
Artikkel 9
Õigus taotleda uut kohtulikku arutelu
Liikmesriigid tagavad, et kui kahtlustatav või süüdistatav ei viibinud teda puudutaval kohtulikul arutelul ja artikli 8 lõikes 2 sätestatud tingimused ei olnud täidetud, on asjaomasel isikul õigus uuele kohtulikule arutelule või muule õiguskaitsevahendile, mis võimaldab kohtuasja, sealhulgas uued tõendid, uuesti sisuliselt läbi vaadata, mis võib viia algse otsuse tühistamiseni. Sellega seoses tagavad liikmesriigid, et asjaomasel kahtlustataval ja süüdistataval on õigus kohal viibida ja kooskõlas riigisiseste menetlusnormidega tõhusalt osaleda ning kasutada kaitseõigust.“
B.      Itaalia õigus
9.        Kriminaalmenetluse seadustiku (Codice di procedura penale) artiklis 420-bis „Süüdistatava puudumine“ on sätestatud:
„1.      Kui süüdistatav, kes viibib vabaduses või vahi all, ei viibi kohtuistungil, jätkab kohus menetlust tema puudumisel:
a)      kui süüdistatav on saanud kohtukutse, mille puhul dokument on kätte toimetatud talle isiklikult või isikule, keda süüdistatav on sõnaselgelt volitanud dokumenti vastu võtma;
b)      kui süüdistatav on sõnaselgelt loobunud oma õigusest kohale ilmuda või juhul, kui esineb artiklis 420‑ter sätestatud takistus, on sõnaselgelt loobunud oma kõnealusele õigusele tuginemast.
2.      Kohus jätkab menetlust süüdistatava puudumisel ka juhul, kui ta leiab, et on muul viisil tõendatud, et süüdistatav on käimasolevast menetlusest tegelikult teadlik ja et tema puudumine kohtuistungilt on tingitud tahtlikust ja teadlikust valikust. Seejuures võtab kohus arvesse kohtukutse kättetoimetamise viisi, süüdistatava poolt enne kohtuistungit astutud samme, kaitsja määramist ja kõiki muid asjakohaseid asjaolusid.
3.      Kohus jätkab menetlust süüdistatava puudumisel ka väljaspool lõigetes 1 ja 2 sätestatud juhtumeid, kui süüdistatav on kuulutatud tagaotsitavaks või on muul viisil tahtlikult hoidnud kõrvale käimasolevast kohtulikust arutelust teadasaamisest.
4.      Lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud juhtudel tunnistab kohus süüdistatava puuduvaks. Kui seaduses ei ole sätestatud teisiti, esindab puuduvaks kuulutatud süüdistatavat kaitsja.
5.      Kui lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud juhud välja arvata, lükkab kohus enne artikli 420‑quater alusel menetluse jätkamist kohtuistungi edasi ja annab korralduse, et kohtupolitsei toimetaks artiklis 419 sätestatud teatise, süüdistusakti ja kohtuistungi protokolli süüdistatavale isiklikult kätte.
6.      Süüdistatava puuduvaks tunnistamise määrus tühistatakse omal algatusel ka siis, kui süüdistatav ilmub kohtusse enne otsuse tegemist. Süüdistatavale ennistatakse tähtaeg, mille jooksul ta võib kasutada temalt ära võetud õigusi:
a)      kui ta tõendab, et tal oli ettenägematute asjaolude, vääramatu jõu või mis tahes muu õiguspärase takistuse tõttu täiesti võimatu õigel ajal kohale ilmuda, et kasutada õigusi, mis talt ära võeti, ning et ta ei saanud endast mitteolenevatel põhjustel esitada õigel ajal takistuse kohta tõendeid;
b)      kui ta esitab lõigetes 2 ja 3 sätestatud juhtudel tõendid selle kohta, et ta ei olnud käimasolevast kohtulikust arutelust tegelikult teadlik ja et ta ei saanud endast mitteolenevatel põhjustel õigel ajal sekkuda, et kasutada õigusi, mis talt ära võeti;
c)      kui muul moel ilmneb, et täidetud ei olnud tingimused menetluse jätkamiseks tema kohaloluta.
7.      Välja arvatud lõikes 6 sätestatud juhul, kui selgub, et süüdistatava puudumisel kohtuliku arutelu jätkamise tingimused ei olnud täidetud, tühistab kohus – ka omal algatusel – määruse, millega süüdistatav tunnistati puuduvaks, ja toimib seejärel vastavalt lõikele 5.“
10.      Kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 629-bis „Kohtuotsuse teistmine“ on sätestatud:
„1.      Välja arvatud artiklis 628‑bis sätestatud juhtudel, võib jõustunud kohtuotsusega süüdimõistetud isik või isik, kelle suhtes on jõustunud kohtuotsusega otsustatud tõkend, ja kelle suhtes viidi läbi tagaseljamenetlus, saavutada lõpliku kohtuotsuse teistmise, kui ta tõendab, et ta tunnistati puuduvaks nii, et täidetud ei olnud artiklis 420‑bis sätestatud tingimused, ja et ta ei saanud endast mitteolenevatel põhjustel esitada kohtuotsuse peale ettenähtud tähtaja jooksul edasikaebust, välja arvatud juhul, kui ta oli pooleliolevast kohtulikust arutelust enne kohtuotsuse tegemist tegelikult teadlik.
2.      Asjaomane isik isiklikult või erivolitusega kaitsja esitab avalduse Corte d’appellole [apellatsioonikohus, Itaalia], kelle tööpiirkonnas asub lahendi teinud kohus, 30 päeva jooksul pärast kohtuotsusest teadasaamist, vastasel korral on taotlus vastuvõetamatu.
3.      Corte d’appello [apellatsioonikohus] menetleb asja artikli 127 alusel ja kui ta avalduse rahuldab, tühistab ta kohtuotsuse ja annab korralduse, et dokumendid edastataks selle etapi või astme kohtule, kelle otsus tühistati.
4.      Kohaldatakse artikleid 635 ja 640.“
III. Vaidluse taust
11.      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus, Itaalia) 23. oktoobri 2023. aasta otsusega mõisteti CV-le viie aasta ja kolme kuu pikkune vangistus ning 1500 euro suurune rahatrahv raskendavatel asjaoludel kehavigastuste tekitamise ja raskendavatel asjaoludel röövimise kaastäideviijana.
12.      Kuna CV apellatsioonkaebust ei esitanud, jõustus see kohtuotsus 14. aprillil 2024 ja CV vahistati mõistetud karistuse täideviimiseks 19. novembril 2024.
13.      CV esitas Corte d’appello di Romale (Rooma apellatsioonikohus) 19. detsembril 2024 avalduse Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) kohtuotsuse teistmiseks, väites, et ta oli kuulutatud puuduvaks, kuigi kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 420-bis sätestatud tingimused ei olnud täidetud. Seega ei olnud ta teadlik asjaolust, et tema suhtes on käimas kohtumenetlus.
14.      Corte d’appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus) märkis pärast esimese astme menetluse dokumentide läbivaatamist, et see menetlus algatati 2. aprillil 2022 pärast CV kuriteo toimepanemiselt tabamist ja vahistamist raskendavatel asjaoludel kehavigastuste tekitamise ja raskendavatel asjaoludel röövimise eest, mille ta pani toime kaastäideviijana koos teise, samuti vahistatud isikuga ja veel kaheksa isikuga, kelle isikuid ei ole tuvastatud. CV-le esitati süüdistus ka retsidiivsuses, sest ta oli juba süüdi mõistetud muudes sama liiki kuritegudes.
15.      CV palvel teatas politsei tema emale tema vahistamisest ja CV andis volituse enda valitud kaitsjale.
16.      CV toodi 4. aprillil 2022 vahistatuna Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) ette, et see vahistamine kinnitada ja teha kohtuotsus kiirmenetluses. Sellega seoses avaldas ta, et rahvastikuregistri järgi on tema alaline elukoht tema ema kodus Sitsiilias, kuid ta on elanud püsivalt viis aastat Roomas. Lisaks märkis ta, et tema elukoht oli Roomas
mensa per i poveri (toiduabikeskus) asutuses, mida haldab ühing Communità di Sant’Egidio.
17.      4. aprilli 2022. aasta kohtuistungi lõpus CV vahistamist ei kinnitatud, kiirmenetlust ei algatatud, asi saadeti tagasi prokuratuuri ja CV vabastati.
18.      Prokuratuur palus seejärel Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) giudice per le indagini preliminaril (eeluurimiskohtunik, Itaalia) teha kohtumäärus otsuse tegemiseks kiirmenetluses, kuna tõendid on ilmsed, mis võimaldab asja vahetult arutada ilma eelistungita.
19.      See taotlus rahuldati ja Giudice per le indagini preliminari (eeluurimiskohtunik) saatis CV Tribunale ordinario de Roma (Rooma esimese astme kohus) alla, et viimane teeks 4. oktoobri 2022. aasta kohtuistungil kiirmenetluses kohtuotsuse.
20.      Politsei külastas 9. mail 2022 eespool nimetatud mensa per i poverit, et kiirmenetluses kohtu alla andmise määrus kätte toimetada, kuid ei leidnud seal CV-d ja jättis teate ühele selle asutuse tegevuse haldamisega seotud isikule. Viimane teatas, et CV oli kohal käinud kaks päeva varem, ning kinnitas, et jätab kiirmenetluse otsuse CV isiklikku postkasti.
21.      CV volitatud kaitsja saatis 13. juulil 2022 talle tema elukohta mensa per i poverisse telegrammi, et teavitada teda sellest, et ta loobub oma volitusest, kuna CVd ei ole võimalik leida.
22.      Kiirmenetluses tehtavat kohtuotsust käsitlev kohtumäärus toimetati 4. oktoobril 2022 kinnitatud e-kirjaga kätte CV volitatud kaitsjale, kuna CV deklareeritud elukohas ei olnud see võimalikuks osutunud.
23.      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) määras 4. oktoobri 2022. aasta kohtuistungil CV lepingulise kaitsja volitusest loobumise tõttu kohtu määratud kaitsjaks teise advokaadi.
24.      Pärast 4. oktoobri 2022. aasta kohtuistungit leidis Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus), et kiirmenetluses tehtavat kohtuotsust käsitlevat kohtumäärust ei olnud süüdistatavale kätte toimetatud, ning saatis asja tagasi kohtukantseleisse, et see uuesti kätte toimetada.
25.      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) leidis 17. jaanuari 2023. aasta kohtuistungil, et vajalik on isiku tagaotsimine, kuna ei ole tõendatud, et CV oli kohtumenetlusest tegelikult teadlik, ning edastas selleks toimiku kohtukantseleile.
26.      Politsei külastas 20. jaanuaril 2023 uuesti mensa per i poverit, et kättetoimetamine läbi viia, kuid ei leidnud ka siis sealt CVd ja jättis kohtusse ilmumise kutse asutuse vabatahtlikule, kes teatas, et ta jätab selle CV isiklikku postkasti.
27.      Politsei püüdis 20., 21. ja 23. jaanuaril 2023 edutult võtta telefoni teel ühendust CV-ga, kes oli oma mobiiltelefoni numbri sulgenud.
28.      Politsei tegi 20. jaanuaril 2023 rahvastikuregistritesse päringu ja tuvastas, et CV registrijärgne elukoht on tema ema juures Sitsiilias. CV ema esitas aga 3. veebruaril 2023 kohaliku omavalitsusüksuse perekonnaseisuametisse avalduse, et tema poeg on alalisest elukohast lahkunud, ja taotles tema kustutamist oma perekonnaseisust.
29.      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) leidis 13. juuni 2023. aasta kohtuistungil, et politsei õiendist nähtuvalt ei ole CVd võimalik leida, ning andis seetõttu korralduse tema otsimiseks tema koduselt aadressilt, st tema ema aadressilt Sitsiilias, et toimetada talle kätte kiirmenetluses tehtavat kohtuotsust käsitleva kohtumääruse ärakiri ja 13. juuni 2023. aasta kohtuistungi, millel määrati kohtuistungi toimumise ajaks 23. oktoober 2023. protokolli ärakiri.
30.      Politsei toimetas need dokumendid CV emale kätte 19. juunil 2023 märkega „kooselav ema“.
31.      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) leidis 23. oktoobri 2023. aasta kohtuistungil, et kohtumäärus on kooselavale emale kätte toimetatud ja seega tuleb asuda seisukohale, et on tagatud, et süüdistatav oli kohtulikust arutelust teadlik.
32.      Seetõttu otsustas Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) vaadata asja läbi ilma CVta, leides, et on tõendatud, et CV oli kohtumenetlusest tegelikult teadlik, ning et tema puudumist kohtuistungilt tuleb kriminaalmenetluse seadustiku artikli 420-bis lõike 3 kohaselt pidada tahtlikuks ja teadlikuks valikuks.
33.      Tõendite vahetu uurimise käigus võeti 23. oktoobril 2023 kuriteo ohvri ütlused ning pärast kohtuvaidlust mõistis Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) CV-le viie aasta ja kolme kuu pikkuse vangistuse ning 1500 euro suuruse rahatrahvi raskendavatel asjaoludel toime pandud kehavigastuse tekitamise ja raskendavatel asjaoludel vägivallaga röövimise kaastäideviijana. See kohtuotsus jõustus 14. aprillil 2024.
34.      CV vahistati 19. novembril 2024 ja ta esitas käesoleva ettepaneku punktis 13 nimetatud teistmisavalduse.
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus ja eelotsuse küsimused
35.      Selles menetluses otsustas Corte di appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus) 7. jaanuari 2026. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 22. jaanuaril 2026, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [direktiivi 2012/29] artikleid 6, 10 ja 18 tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 47 ja 54 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikleid 6 ja 17 arvestades nende koostoimes tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu Itaalia kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 629‑bis, mis ei näe jõustunud kohtuotsuse teistmise menetluses, milles võidakse süüdimõistev kohtuotsus tühistada ja näha ette uus sisuline kohtumenetlus, kuriteoohvrile, kes ei osale menetluses tsiviilhagejana, ette mitte mingit teabe‑, teavitamis‑ või osalemisvormi?
2.      Kas [direktiivi 2016/343] artikleid 8 ja 9 tuleb
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 47 ja 54 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikleid 6 ja 17 arvestades nende koostoimes tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu Itaalia kriminaalmenetluse seadustiku artiklid 420‑bis ja 629‑bis, mis lubavad süüdimõistva kohtuotsuse tühistada, kui süüdistatav väidab, et ta ei olnud kohtumenetlusest tegelikult teadlik, osas, milles need õigusnormid välistavad võimaluse järeldada objektiivse käitumise ja kaudsete tõendite alusel, et süüdistatav on raskest hooletusest või teadlikult dokumentide saamata jäämise ohuga leppimisest tulenevalt hoidunud tahtlikult kõrvale menetlusest teadasaamisest?“
36.      5. ja 9. veebruaril 2026 toimunud halduskoosoleku järel otsustas Euroopa Kohtu neljas koda vaadata käesoleva kohtuasja läbi eelotsuse kiirmenetluses vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 107.
37.      Euroopa Kohtu menetluses esitasid kirjalikud seisukohad Itaalia valitsus ja Euroopa Komisjon. Need menetlusosalised osalesid 18. märtsi 2026. aasta kohtuistungil.
V.      Hinnang
A.      Teine eelotsuse küsimus
38.      Teise eelotsuse küsimusega, mida ma soovitan käsitleda esimesena, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendada direktiivi 2016/343 artikleid 8 ja 9 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 47 ja 54 ning Roomas 4. novembril 1950. aastal allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artiklitega 6 ja 17. Ta soovib teada, kas nende sätetega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis vastavalt nende tõlgendusele asjakohases kohtupraktikas välistavad selle, et kohus, kellele on esitatud tagaselja süüdimõistmise tõttu teistmisavaldus, saaks isiku käitumisest ja kaudsetest tõenditest järeldada, et viimane on hoidnud tahtlikult kõrvale algsest menetlusest teadasaamisest
1.      Asjaomaste õigusnormide nõuded
39.      Direktiivi 2016/343 artikli 8 lõigete 2 ja 3 kohaselt võivad liikmesriigid ette näha, et kohtulik arutelu, mille tulemusena otsustatakse kahtlustatava või süüdistatava süü või süütuse üle, võib toimuda ilma tema kohalviibimiseta. See on võimalik tingimusel, et isikut teavitati õigel ajal kohtulikust arutelust ja mitteilmumise tagajärgedest (artikli 8 lõike 2 punkt a) või et teda on kohtulikust arutelust teavitatud ja teda esindab volitatud kaitsja, kelle ta on ise valinud või kelle on määranud riik (artikli 8 lõike 2 punkt b).(7) Selle artikli lõikes 4 on ette nähtud, et kui neid tingimusi ei ole võimalik täita, kuna asjaomast isiku asukohta ei ole võimalik mõistlikele pingutustele vaatamata kindlaks teha, saab otsuse siiski teha ja täitmisele pöörata, kuid isikul peab seejärel olema õigus taotleda uut kohtulikku arutelu, nagu on ette nähtud selle direktiivi artiklis 9.
40.      Vastavalt kohtuotsusele Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu)(8), siis liikmesriikidele direktiivi 2016/343 artikli 8 lõigetega 2 ja 3 antud võimalus viia juhul, kui artikli 8 lõikes 2 ette nähtud tingimused on täidetud, kohtulik arutelu läbi tagaselja ja pöörata otsus täitmisele, nägemata ette õigust uuele kohtulikule arutelule, põhineb eeldusel, et selles lõikes 2 nimetatud olukorras loobus nõuetekohaselt teavitatud isik vabatahtlikult ja ühemõtteliselt kasutamast oma õigust viibida kohtuistungil.
41.      Samas kohtuotsuses tunnistas Euroopa Kohus, et isikut võib pidada teavitatuks kohtulikust arutelust ning ta saab vabatahtlikult ja ühemõtteliselt loobuda kasutamast oma õigust kohtulikul arutamisel viibida, kui teda ei ole võimalik leida kohtukutse kättetoimetamiseks. Nii võib see olla juhul, kui täpsetest ja objektiivsetest tõenditest ilmneb, et asjaomane isik, keda on ametlikult teavitatud sellest, et teda süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ja kes teab, et tema suhtes toimub tõenäoliselt kohtulik arutelu, hoiab tahtlikult tegutsedes kõrvale kohtuliku arutelu aega ja kohta puudutava teate ametlikust kättesaamisest. Sellised täpsed ja objektiivsed tõendid on olemas nt juhul, kui asjaomane isik on nagu kohtuotsuse Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) aluseks olnud kohtuasjas teatanud ametiasutustele meelega vale aadressi või ei viibi ta enam teada antud aadressil(9).
42.      Sellise isiku olukord, kes takistas ametiasutusi talle ametlikult õigel ajal teatamast kohtuliku arutelu toimumisest ametliku dokumendiga, kuulub seega direktiivi 2016/343 artikli 8 lõikes 2 nimetatud juhtumi alla.(10) Lisaks võrdub sellistel asjaoludel pädeva asutuse poolt asjaomase isiku teada antud aadressile õigeaegselt saadetud ametlik dokument, milles on toodud kohtuistungi toimumise aeg ja koht, ja tõend selle kohta, et dokument tegelikult sellele aadressile toimetati, asjaomase isiku, kelle asukohta ei ole võimalik kindlaks teha, teavitamisega nimetatud kuupäevast ja kohast, vastavalt direktiivi 2016/343 artikli 8 lõikele 2. Sellega on siiski tegemist ainult juhul, kui nimetatud ametiasutused on teinud mõistlikke pingutusi asjaomase isiku leidmiseks ja tema isiklikuks kohtusse kutsumiseks või talle muul moel kohtuliku arutelu toimumise aja ja koha ametlikult teadaandmiseks.(11)
43.      Lisaks võib uuest kohtulikust aruelust selle isiku suhtes keelduda ainult siis, kui täidetud on ühtlasi muud direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punktides a ja b ette nähtud tingimused, st isikut on kas õigel ajal teavitatud kohtulikule arutelule mitteilmumise tagajärgedest või esindab teda kaitsja.(12)
2.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused seoses tema tõlgendusega riigisisesest õigusest
44.      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õiguse kohaselt peaks tal olema kaalutlusõigus, mis võimaldaks tal CV käitumist arvesse võtta, et hinnata, kas CV hoidis tahtlikult kõrvale menetlusest teadasaamisest, mistõttu tuleb tema uue kohtuliku arutelu taotlus kvalifitseerida kuritarvituslikuks.
45.      Itaalia valitsuse selgitusi arvestades näib see küsimus olevat hüpoteetiline. Nende selgituste kohaselt peaksid kohtuasja asjaolud võimaldama eelotsusetaotluse esitanud kohtul keelduda uue kohtuliku arutelu alustamisest. Seega on riigisisese kohtupraktika kohaselt tegelikult kohtulikust arutelust teadlik olemine see, mis muudab kohtu poolt puuduvaks tunnistamise õiguspäraseks, ning süüdistatava „hooletusest seoses teabega“ ei saa automaatselt järeldada, et ta kavatseb sellest kõrvale hoida. Sellist hooletust võib siiski arvesse võtta, kui pädevad asutused on teinud mõistlikke pingutusi asjaomase isiku asukoha kindlakstegemiseks. Ent nad peavad esitama „täpsed ja objektiivsed tõendid“, mis tõendavad, et isik on saanud piisavalt teavet.
46.      Need kaks tingimust välistavad igasuguse kaitseõiguste kuritarvitamise, kuna arvesse võetakse nii ametiasutuste hoolsust isiku teavitamisel kui ka hoolsust, mida isik on selle teabe saamiseks rakendanud. Neid tingimusi arvestades võimaldavad eelotsusetaotluses esitatud asjaolud keelduda CV õigusest uuele kohtulikule arutelule.
47.      Sellega seoses tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt põhineb ELTL artiklis 267 kehtestatud menetlus liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel ning Euroopa Kohtul on pädevus otsustada üksnes selles artiklis osutatud liidu õigusaktide tõlgenduse või kehtivuse üle. Seetõttu ei ole Euroopa Kohtu pädevuses hinnata riigisiseste õigusnormide tõlgendust ega otsustada liikmesriigi kohtu poolt nendele sätetele antud tõlgenduse õigsuse üle. Sellest tulenevalt on Euroopa Kohus kohustatud arvesse võtma eelotsuse küsimuste faktilist ja õiguslikku konteksti nii, nagu see on eelotsusetaotluses määratletud. Seega tuleb lähtuda Itaalia õigusnormide tõlgendusest, mis tuleneb eelotsusetaotlusest ja mis on Euroopa Kohtule esitatud küsimuse eelduseks.(13)
48.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on tõsi, et kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 420-bis on loetletud asjaolud, mille esinemise korral võib järeldada, et süüdistatav soovis menetlusest teadasaamisest kõrvale hoida ja et tema puudumine tulenes tahtlikust valikust. Ent Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) kohtupraktika kohaselt saab uue kohtuliku arutelu taotluse jätta rahuldamata üksnes juhul, kui on esitatud otsesed tõendid tahte kohta hoida kõrvale menetlusest teadasaamist.
49.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tähendab see de facto seda, et asjaomane isik peab sõnaselgelt möönma, et ta soovib menetlusest kõrvale hoida. Oleks väär järeldada, et võimatus teda leida on tingitud käitumisest, mis kaudselt, kuid kindlasti sellist tahet tõendab. Seega ei ole võimalik arvesse võtta hooletust, mis näitab teadlikku nõustumist ohuga, et menetlusest ei saada teada, ja mida võib samastada sellest teadasaamisest teadliku kõrvalehoidmisega. Järelikult on eelotsusetaotluse esitanud kohus käesoleva juhtumi asjaoludel kohustatud uue kohtuliku arutelu taotluse rahuldama, kuna puuduvad otsesed tõendid CV tahte kohta hoida kõrvale algsest menetlusest teadasaamisest.
50.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus näib seega arvavat, et riigisisene õigus, nagu ta on kohustatud seda kohaldama, kaitseb teataval moel kaitseõigusi „üle“. See kohustavat teda menetlust uuesti alustama ja takistavat tal läbi vaatamast tõendeid, mis võivad tõendada, et CV puudumine kohtulikult arutelult tulenes käesoleval juhul tema teadlikust valikust.
3.      Keeld kuritarvitada direktiiviga 2016/343 tagatud õigust taotleda uut kohtulikku arutelu
51.      Nagu on märgitud direktiivi 2016/343 õiguslikus aluses ELTL artikli 82 lõikes 2, direktiivi põhjendustes 9 ja 48 ning artiklis 1, on direktiiviga läbi viidud üksnes minimaalne ühtlustamine, mitte täielik ja ammendav ühtlustamine, mistõttu võivad liikmesriigid laiendada selles direktiivis määratletud õigusi, et pakkuda kõrgemat kaitsetaset.(14)
52.      Nii nähtub selle direktiivi artikli 8 lõike 2 sõnastusest, et liikmesriigid „võivad näha ette, et kohtulik arutelu, mille tulemusena otsustatakse kahtlustatava või süüdistatava süü või süütuse üle, võib toimuda ilma tema kohalviibimiseta“.(15) Liikmesriikidel on seega vabadus mitte näha oma riigisiseses õiguses ette võimalust viia kohtulik arutelu läbi ilma isiku kohalviibimiseta.(16)
53.      Kui nad näevad siiski ette sellise kohtuliku arutelu läbiviimise võimaluse, peab see vastama direktiivi nõuetele. Need reguleerivad nimelt liikmesriikide kohustusi seoses kahtlustatavate ja süüdistatavate õigusega kohtulikul arutelul osaleda, samuti sellest õigusest tehtavaid erandeid.(17) See ei tähenda mitte ainult seda, et nad peavad tagama süüdistatava õiguse viibida kohtulikul arutelul, vaid ka seda, et nad peavad tagaseljaotsuse tegemise korral vältima uue kohtuliku arutelu õiguse kuritarvitamist, mis kahjustaks kriminaalmenetluse läbiviimise tõhusust ja korrakohast õigusemõistmist.
54.      On tõsi, et liikmesriikidele on põhimõtteliselt jäetud vabadus pakkuda kaitseõiguste kaitse kõrgemat taset kui see, mis on ette nähtud direktiivis 2016/343. Selliste õiguste tagamine ei tohi siiski kahjustada selle direktiivi eesmärki ja tõhusat rakendamist. Kui liidu õigusakt annab liikmesriikidele vabaduse valida mitme kohaldamisviisi vahel, kuulub selle kaalutlusõiguse kasutamine liidu õiguse kohaldamise alla. Seega kuulub kõnealusel eesmärgil kehtestatud riigisiseste õigusnormide kooskõla kontrollimine nimetatud direktiivi tõlgendamise alla, arvestades seejuures liidu õiguse üldpõhimõtteid.(18)
55.      Samuti on liikmesriigid nende normide rakendamisel kohustatud järgima harta nõudeid. On tõsi, et nad võivad kohaldada põhiõiguste kaitse riigisiseseid standardeid, tingimusel, et see ei kahjusta hartas ette nähtud kaitse taset, nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, ega liidu õiguse esimust, ühtsust ja tõhusust.(19)
56.      Kooskõlas nende põhimõtetega on Euroopa Kohus juba otsustanud, et direktiivi 2016/343 sätteid, mis käsitlevad õigust osaleda kohtulikul arutelul ja õigust taotleda uut kohtulikku arutelu, tuleb tõlgendada viisil, millega välditakse, et isik, kes on küll kohtulikust arutelust teadlik, aga on sõnaselgelt või vaikimisi, kuid ühemõtteliselt loobunud teda puudutaval kohtulikul arutelul osalemast, võiks pärast tagaselja süüdimõistmist nõuda uut kohtulikku arutelu ja seeläbi õigusi kuritarvitades pärssida menetluse tõhusust ning nõuetekohast õigusemõistmist.(20)
57.      Euroopa Kohtu selgituse kohaselt tuleneb see tõlgendus direktiivi 2016/343 eesmärgist, milleks on – nagu on märgitud selle põhjendustes 9 ja 10 – tugevdada õigust õiglasele kohtulikule arutamisele kriminaalmenetluses, suurendades liikmesriikide usaldust üksteise kriminaalõiguse süsteemide vastu. Selle eesmärgi täitmise tagab eeldus, et juhul, kui direktiivi artikli 8 lõikes 2 ette nähtud tingimused on täidetud, on asjaomane isik pärast nõuetekohast teavitamist vabatahtlikult ja ühemõtteliselt loobunud kasutamast oma õigust viibida kohtulikul arutelul.(21)
58.      Seda tõlgendust kinnitab asjaolu, et kuna direktiiv 2016/343 võeti vastu selleks, et hõlbustada liikmesriikidevahelist vastastikust tunnustamist ning politseikoostööd ja õigusalast koostööd kriminaalasjades, on sellel sama eesmärk kui raamotsustel kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste vastastikuse tunnustamise ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta.(22) Kuna direktiiv 2016/343 kuulub samasse regulatiivvalda, tuleb seda tõlgendada kooskõlas nende raamotsustega.(23)
59.      Nagu kohtujurist Richard de la Tour on selgitanud, peab viimati nimetatud raamotsuste kohaselt liikmesriikide kohtutel olema ka kaalutlusõigus, mis võimaldab neil kontrollida, kas juhtumi asjaolusid arvestades on hoolimata tagaseljaotsuse tegemisest kaitseõigusi järgitud.(24) Samuti toetab ta seda seisukohta, eelkõige süüdistuste esitamise tõhususe ja korrakohase õigusemõistmise osas.(25)
60.      Lõpuks on pakutud tõlgendus kooskõlas kuriteoohvri õigusega asja läbivaatamisega mõistliku aja jooksul ja õigusega mitte saada uuesti traumeeritud, kriminaalmenetluse ökonoomsuse põhimõttega ja õiguse kuritarvitamise keelu üldpõhimõttega, mille kohaselt ei või õigussubjektid liidu õigusnorme ära kasutada kuritarvituse või pettuse eesmärgil.(26)
61.      Õiguse kuritarvitamise keeld on tegelikult alati kohaldatav. Tõsi, harta artiklis 54 ja EIÕK artiklis 17 sõnaselgelt sätestatud õiguste kuritarvitamise keeld ei näi olevat käesoleva juhtumi asjaoludel asjakohane. Nagu ka komisjon märgib, on nende sätete konkreetne eesmärk takistada üksikisikutel, rühmitustel või riikidel kasutada nimetatud aktides tagatud vabadusi nendes tunnustatud õiguste tühistamiseks või ülemääraseks piiramiseks. See spetsiifiline keeld ei välista siiski Euroopa Kohtu poolt tunnustatud üldisemat keeldu.
4.      Ettepanek teise eelotsuse küsimuse kohta
62.      Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et kui pädev kohus analüüsib, kas on täidetud tingimused, mis reguleerivad direktiivi 2016/343 artiklis 9 ette nähtud õiguse taotleda tagaseljaotsuse tegemise korral uut kohtulikku arutelu kohaldamist, peab tal olema kaalutlusõigus.
63.      Selle pädevuse teostamisel peab nimetatud kohus kontrollima, kas käesoleva kohtuotsuse punktides 39-43 kokkuvõtvalt esitatud tingimused on täidetud. Ta peab seega hindama, kas esineb täpseid ja objektiivseid tõendeid selle kohta, et asjaomane isik, keda on ametlikult teavitatud sellest, et teda süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ja kes teab, et tema suhtes toimub tõenäoliselt kohtulik arutelu, hoiab tahtlikult tegutsedes kõrvale kohtuliku arutelu kuupäeva ja kohta puudutava teate ametlikust kättesaamisest. Selleks peab ta nõuetekohaselt arvestama eelkõige direktiivi 2016/343 põhjenduses 42 viidatud kaitsetute isikute erivajadustega.(27) Lõpuks peab kohus sellise hinnangu andmise raames kindlaks tegema, kas täidetud on mõni selle direktiivi artikli 8 lõike 2 punktides a ja b nimetatud alternatiivne tingimus, st isikut on kas teavitatud kohtulikule arutelule mitteilmumise tagajärgedest või esindab teda kaitsja terve kohtuliku arutelu jooksul.(28)
64.      Alles siis, kui kohus selle kontrolli põhjal jõuab järeldusele, et asjaomane isik vältis tahtlikult kohtuliku aruteluga seotud ametliku teabe kättesaamist ja et pealegi on täidetud üks eespool nimetatud tingimustest, saab isiku jätta ilma õigusest asja uuesti läbivaatamisele. Teisiti ei ole see juhul, kui ilmneb, et kõnealune isik on tahtlikult astunud samme nende tingimuste täitmise vältimiseks, näiteks vältides teabe saamist kohtuliku arutelu kuupäeva ja koha ning tagaseljaotsuse tagajärgede kohta või katkestades tahtlikult ja korduvalt kontakti oma kaitsjaga. Sellisel juhul võiks õiguste kuritarvitamist keelava üldpõhimõtte kohaselt kohtuliku arutelu uuendamisele vastu vaielda.
65.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda veel kontrollima, kui käesoleval juhul ei näi olevat selge, kas esineb tõendeid, mis näitaksid, et CV on tahtlikult ja kuritarvitavalt takistanud direktiivi 2016/343 artikli 8 lõikes 2 ette nähtud tingimuste täitmist. Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige 4. aprillil 2022 toimunud CV ülekuulamise, mille käigus teda abistas nõuetekohaselt volitatud kaitsja (käesoleva ettepaneku punkt 16), protokolli ja transkriptsiooni arvesse võttes analüüsima,(29) kas nendest dokumentidest nähtub, et CVd teavitati piisavalt sellest, et teda süüdistatakse kuriteo toimepanemises ja et tema suhtes viiakse läbi kohtumenetlus. Samuti peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes eelkõige arvesse CV esitatud teavet tema aadresside kohta ja pingutusi, mida on tehtud selleks, et teavitada CVd teda puudutavast kohtumenetlusest, kontrollima, kas tuleb asuda seisukohale, et CV hoidis tahtlikult tegutsedes kõrvale kohtuliku arutelu kuupäeva ja kohta puudutava teabe ametlikust kättesaamisest, mis tähendab, et pädevad asutused on teinud mõistlikke pingutusi tema asukoha kindlakstegemiseks.
66.      Nende asjaolude kontrollimise raames peab eelotsusetaotluse esitanud kohus nõuetekohaselt arvesse võtma nii CV kaitsetust, mis tuleneb tema kindla elukoha puudumisest, kui ka seda, kas tema ütlustest 4. aprilli 2022. aasta ülekuulamisel nähtub, et ta on piisavalt teadlik ja selge mõistusega, et suuta mõista oma olukorra tagajärgi. Lisaks peab CV-l olema võimalik menetluse uuendamise taotluses viidata muu hulgas erilistele asjaoludele, mis võisid teda konkreetsel juhul takistada saamast teateid, mis saadeti ühingu Comunità di Sant’Egidio hallatavasse mensa per i poverisse (toiduabikeskus) (vt käesoleva ettepaneku punktid 16, 20 ja 26).
67.      Lisaks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas käesolevas asjas on täidetud üks kahest direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punktis a ja b toodud tingimusest. Selleks peab ta esiteks kindlaks tegema, kas võib asuda seisukohale, et käesoleva asja asjaolusid arvestades esindas CV-d nõuetekohaselt kogu menetluse jooksul kaitsja (vt käesoleva ettepaneku punktid 15, 21 ja 23).(30)
68.      Mis puudutab teiseks direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punktis a toodud tingimust, siis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama, kas kiirmenetluses kohtu alla andmise määruse kättetoimetamist ühingu Comunità di Sant’Egidio hallatava mensa per i poveri kaudu saab võrdsustada CV teavitamisega kohtuliku arutelu kuupäevast ja kohast vastavalt selle direktiivi artikli 8 lõike 2 punktile a (vt käesoleva ettepaneku punkt 42). Veel tuleb kontrollida, kas on piisavalt tõendatud, et CV-d teavitati ametlikult, eelkõige 4. aprilli 2022. aasta ülekuulamisel, millised on kohtusse ilmumata jätmise tagajärjed.
69.      Lõpuks tuletan märkuse korras meelde, et menetlus, milles kahtlustatav või süüdistatav peab saama taotleda menetluse uuendamist direktiivi 2016/343 artikli 9 järgi, peab vastama tõhusa õiguskaitse andmise tingimustele. See tähendab eelkõige, et menetluse uuendamise taotlus vaadatakse läbi piisavalt lühikese aja jooksul, et tagada eelkõige juhuks, kui asjaomaselt isikult on võetud vabadus, nagu käesolevas asjas, sellise menetluse tõhusus, mille tulemusena võidakse tühistada esialgne otsus ja isik vahi alt vabastada. Kuid käeoleva asja asjaoludel on kaheldav, kas põhikohtuasja menetlus vastab nendele tingimustele, kuna CV võeti vahi alla 19. novembril 2024, ta taotles esialgne kohtuotsuse teistmist 19. detsembril 2024 ja eelotsusetaotluse esitanud kohus saatis eelotsusetaotluse Euroopa Kohtule alles 7. jaanuaril 2026, st üle aasta hiljem, kui CV oli juba ära kandnud märkimisväärse osa talle mõistetud karistusest.(31)
B.      Esimene eelotsuse küsimus
70.      Esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2012/29 artikleid 6, 10 ja 18 koostoimes harta artiklitega 47 ja 54 ning EIÕK artiklitega 6 ja 17 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm nagu Itaalia kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 629-bis, mis ei näe jõustunud kohtuotsuse teistmise menetluses, milles võidakse süüdimõistev kohtuotsus tühistada ja näha ette uus sisuline kohtumenetlus, kuriteoohvrile kes ei osale menetluses tsiviilhagejana, ette mitte mingit teabe‑, teavitamis‑ või osalemisvormi.
71.      Direktiivi 2012/29 artikli 1 lõike 1 esimese lõigu kohaselt on direktiivi eesmärk tagada, et kuriteoohvrid saavad asjakohast teavet, tuge ja kaitset ning et neil on võimalik osaleda kriminaalmenetluses.
72.      Selleks on direktiivi 2012/29 artiklis 6 ette nähtud kuriteoohvrite õigus saada asjaomase kriminaalmenetluse kohta teavet. Selles sättes ei ole sõnaselgelt viidatud sellisele teistmismenetlusele nagu põhikohtuasjas, mille raames pädev kohus kontrollib, kas tagaseljaotsuse tegemise tingimused olid esialgse menetluse ajal täidetud. Samuti viitab kõnealuse direktiivi artikli 2 lõige 2 nagu ka põhjendus 20, kuriteoohvrite rollile asjaomases kriminaalõigussüsteemis seoses ohvri õigusega saada põhimõtteliselt kogu teavet, mis võimaldab tal saada ülevaate kriminaalmenetluse seisust, nagu on ette nähtud sama direktiivi artikli 6 lõike 2 punktis b.
73.      Direktiivi 2012/29 artiklis 10, milles on sätestatud kuriteoohvrite õigus olla ära kuulatud, on samuti üksnes üldsõnaliselt viidatud „kriminaalmenetlusele“.
74.      Direktiivi 2012/29 üldisest ülesehitusest ja eesmärgist nähtub siiski, et see põhineb sellel, et võetakse arvesse raskeid tagajärgi, mida kurjategijate vastu algatatud menetlused avaldavad selliste kuritegude ohvritele, ning et selle direktiivi eesmärk on tagada, et ohvrid saaksid nendes menetlustes asjakohaselt ja aktiivselt osaleda.
75.      Seda silmas pidades rõhutatakse direktiivi 2012/29 põhjenduses 26, kui oluline on anda kuriteoohvrile teavet, mis võimaldab tal olla teadlik menetluse hetkeseisust. Selle direktiivi põhjenduses 31 on lisaks märgitud, et õigus saada teavet kohtuistungi kuupäeva ja koha kohta peaks kehtima ka teabele kohtuasjas tehtud otsuse edasikaebamisega seotud kohtuistungi toimumise aja ja koha kohta.
76.      Menetlust, milles pädev kohus kontrollib, kas on vaja tühistada algne kohtuotsus ja uuendada sisulist menetlust, võib samastada kriminaalasjas tehtud kohtuotsuse kaebemenetlusega. Selline teistmismenetlus tähendab, et sisulise menetluse, mis on põhimõtteliselt lõppenud lõpliku kohtuotsusega, võib uuendada.
77.      Taoline menetlus on kuriteoohvri jaoks ülimalt oluline. See tähendab, et see ohver peab uuesti läbi elama traumaatilise kogemuse ja teda võidakse vajaduse korral kohustada uue sisulise menetluse käigus uuesti ütlusi andma.
78.      Neil asjaoludel ei saa kuriteoohvri õigus osaleda aktiivselt kriminaalmenetluses minu arvates piirduda sisulise menetlusega, mille eesmärk on tuvastada süütegu, vaid seda tuleb kohaldada ka algse kohtuotsuse teistmise menetluses. Samuti ei saa ohvri õigus sellises menetluses osaleda sõltuda sellest, kas ta osales menetluses tsiviilhagejana või kas algne menetlus algatati tema kaebuse alusel või ex officio.(32)
79.      On tõsi, nagu rõhutab ka komisjon, et hinnates õigust uuele kohtulikule arutelule ei ole tegemist küsimusega ohvri ja süüdistatava õiguste tasakaalustamisest. Nagu on märgitud direktiivi 2012/29 põhjenduses 12, ei piira selles direktiivis sätestatud ohvri õigused kuriteo toimepanija õigusi. Seega ei ole tegemist süüdistatava õiguse õiglasele kohtulikule arutamisele piiramisega tagajärgede tõttu, mida uus sisuline kohtulik arutelu kuriteoohvrile kaasa tooks. Selle direktiivi sätteid, mille eesmärk on vältida ohvristaatuse võimendumist või tarbetult suurt küsitlemiste arvu,(33) ei saa tõlgendada nii, et see kahjustaks süüdistatava õigust uuele kohtulikule arutelule, kui selle õiguse kohaldamise tingimused on täidetud.
80.      Lisaks ei arutata teistmismenetluses süütegu kui sellist ja kuriteoohvri ütlusi selle süüteo kohta ei võeta sisulise kohtuliku arutelu uuendamise tingimuste hindamisel arvesse.
81.      Siiski on võimalik, et kuriteoohver võib anda teavet, mis võimaldab pädeval kohtul tõhusalt välja selgitada, kas süüdistatava tahe oli asjaoludest teadlikuna algsest kohtulikust arutelust teadasaamisest kõrvale hoida või mitte. See kehtib eriti sellistes olukordades nagu koduvägivald, kus süüdistatav ja ohver tunnevad üksteist või on lähedastes suhetes.
82.      Sellest järeldub vastuseks eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele, et direktiiviga 2012/29 kuriteoohvrile tagatud õigused nõuavad, et teda teavitataks igast uue kohtuliku arutelu taotlusest. Samuti peab tal olema võimalik olla ära kuulatud sellise taotluse läbivaatamisel, et ta saaks esitada kogu teabe, mis võib olla asjakohane süüdistatava käitumise hindamiseks.
VI.    Ettepanek
83.      Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Corte d’appello di Roma (Roma apellatsioonikohus, Itaalia) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul, artikleid 8 ja 9 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded ning asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK, artikleid 6, 10 ja 18 tuleb tõlgendada nii, et
–        riigisisestel kohtutel peab olema kaalutlusõigus otsustada, kas konkreetse juhtumi kõiki asjakohaseid aspekte arvestades peaks süüdistataval, kes ei viibinud kohtulikul arutelul, olema õigus uuele kohtulikule arutelule, et tagada tema õigus õiglasele kohtulikule arutamisele;
–        selle hindamise raames peavad liikmesriigi kohtud kontrollima, kas on piisavalt tõendatud, et süüdistatav oli teadlik kohtuliku arutelu toimumisest ja tagaseljaotsuse tagajärgedest ning et tema puudumine oli vabatahtliku valiku tulemus;
–        kuriteoohvrit tuleb teavitada süüdistatava taotlusest uueks kohtulikuks aruteluks ja tal peab olema õigus olla ära kuulatud menetluses, milles pädev kohus selle taotluse läbi vaatab.
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (ELT 2016, L 65, lk 1). Vt selle põhjendus 33.
3      Selle direktiivi põhjendus 35.
Vt ka 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, punkt 49).
4      Vt selle kohta 19. mai 2022. aasta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (C‑569/20, edaspidi „kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu)“, EU:C:2022:401, punktid 34 ja 35).
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiiv (ELT 2012, L 315, lk 57).
6      ELT 2013, C 378, lk 8.
7      19. mai 2022. aasta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punktid 33 ja 39–43), 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, punkt 37) ja 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 34 jj).
8      Vt selle kohtuotsuse punktid 34 ja 35; vt ka 15. septembri 2022. aasta kohtuotsus HN (menetlus riigi territooriumilt välja saadetud süüdistatava suhtes) (C‑420/20, EU:C:2022:679, punktid 35, 36 ja 58).
9      Vt selle kohtuotsuse punktid 48 ja 49.
10      Kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punkt 48).
11      Vt selle kohta 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, punkt 42) ja 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 37). Seda olukorda ei puudutatud 24. mai 2016. aasta kohtuotsuses Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, punktid 33 jj), mida arutati käesolevas kohtuasjas ja milles tekkis küsimus, kas süüdistusakti kättetoimetamine süüdistatavaga koos olevale täisealisele isikule, oli piisav selleks, et asuda seisukohale, et süüdistatavat on kohtulikust arutelust teavitatud, kusjuures ei arutatud selle üle, kas süüdistatavat oli eelnevalt teavitatud sellest, et tema suhtes viiakse läbi kohtumenetlust.
12      Kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punktid 38 ja 54 jj), 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, punkt 43) ning 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 38). Vt samuti kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, punkt 41 jj).
13      Vt selle kohta 26. septembri 2013. aasta kohtuotsus Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, punktid 28 ja 29 ning seal viidatud kohtupraktika).
14      13. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (kohtuistung süüdistatava osavõtuta) (C‑688/18, EU:C:2020:94, punktid 29 ja 30) ning kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
15      Kohtujuristi kursiiv.
16      15. septembri 2022. aasta kohtuotsus HN (menetlus riigi territooriumilt välja saadetud süüdistatava suhtes) (C‑420/20, EU:C:2022:679, punktid 37–39).
17      15. septembri 2022. aasta kohtuotsus HN (menetlus riigi territooriumilt välja saadetud süüdistatava suhtes) (C‑420/20, EU:C:2022:679, punktid 40 ja 47).
18      Vt selle kohta analoogia alusel 25. mai 2016. aasta kohtuotsus Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, punkt 39), 9. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, punktid 52 ja 53) ning 13. juuni 2017. aasta kohtuotsus Florescu jt (C‑258/14, EU:C:2017:448, punkt 48).
19      26. veebruari 2013. aasta kohtuotsused Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, punkt 60) ja Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 29).
20      Kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punkt 37).
21      Kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punktid 34–36).
22      Vt selle eesmärgi kohta 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, punkt 51).
Vt ka nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34) ja nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (ELT 2008, L 327, lk 27), muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, millega muudetakse raamotsuseid 2002/584/JSK, 2005/214/JSK, 2006/783/JSK, 2008/909/JSK ning 2008/947/JSK, edendades seeläbi isikute menetlusõigusi ja tõhustades selliste otsuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist, mis tehakse, kui asjaomane isik ei viibi isiklikult kohtulikul arutelul (ELT 2009, L 81, lk 24).
23      Vt kohtujurist Richard de la Touri ettepanek kohtuasjas Höldermann (C‑447/24, EU:C:2025:716, punkt 83 jj).
24      Vt kohtujurist Richard de la Touri ettepanek kohtuasjas Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, punkt 59 jj).
25      Vt selle kohta kohtujurist Richard de la Touri ettepanek kohtuasjas Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, punkt 73).
26      Vt viimati nimetatud põhimõtte kohta 9. märtsi 1999. aasta kohtuotsus Centros (C‑212/97, EU:C:1999:126, punkt 24), 5. juuli 2007. aasta kohtuotsus Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, punkt 38), 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 57) ja 26. veebruari 2019. aasta kohtuotsus T Danmark ja Y Denmark (C‑116/16 ja 117/16, EU:C:2019:135, punkt 70).
27      Vt selle kohta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punkt 48) ja kohtujurist Richard de la Tour’i ettepanek kohtuasjas Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (C‑569/20, EU:C:2022:26, punkt 54).
28      Vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punktid 59–63) ja kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, punktid 61–67).
29      Vt selleks vajalike tingimuste kohta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (põgenenud süüdistatavat puudutav kohtulik arutelu) (punkt 56), 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, punkt 48) ja 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punktid 41 ja 61).
30      Vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punktid 59-63) ja kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, punktid 61-67).
31      Vt selle kohta 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus VB II (teave õiguse kohta uuele kohtulikule arutamisele) (C‑400/23, EU:C:2025:14, punktid 63 ja 64) ja 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punktid 67–70) ning kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, punkt 80).
32      On tõsi, et direktiivi 2012/29 artikli 6 lõikes 2 on nimetatud „kuriteo kohta [kuriteoohvri poolt] esitatud kaebuse tagajärjel algatatud kriminaalmenetlust“. Selline viide sisaldub ka selle direktiivi põhjenduses 31. Arvestades aga seda, kui rasked on teistmismenetluse tagajärjed kuriteoohvrile, ei saa tema õigus selles menetluses osaleda sõltuda kaebuse esitamisest või tsiviilhagejaks olemisest. Seda tõlgendust toetab direktiivi 2012/29 põhjendus 22, milles on kriminaalmenetluse alla kuuluvate olukordade määratlemisel võrdsustatud kaebuse esitamine ja ex officio menetluse algatamine.
33      Direktiivi 2012/29 artikkel 18 ja artikli 20 punkt b; vt nende sätete kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Gambino ja Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, punkt 30 jj ning punkt 50 jj).