62004CC0147_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Prantsuse Vabariigi Conseil d’État pöördus Euroopa Kohtu poole, et saada teada, kas liikmesriik võib keelata oma territooriumil „šaloti” nime all turustada seemnete, mitte sibulate abil toodetud allium ascalonicum (2) eksemplare.
2. Conseil d’État viitab asjaomaste ühenduse õigusnormide osas direktiivile 70/458/EMÜ(3) ja direktiivile 92/33/EMÜ(4), mis reguleerivad köögiviljaseemne ning köögiviljade paljundusmaterjalide turustamist.(5) Siiski on direktiivide analüüsi kõrvale jätmata vajalik laiendada vaatevälja, võttes eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasuliku vastuse andmiseks arvesse ka EÜ asutamislepingu sisu.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
1. Esmane õigus: ühisturg, kaupade ja põllumajandustoodete vaba liikumine
3. Ühisturg, mille rajamine on EÜ artikli 2 eesmärk, hõlmab põllumajandust ja põllumajandussaaduste turustamist(6) ; selle toimimist lihtsustab ühine poliitika (EÜ artikli 3 lõike 1 punkt e ja EÜ artikli 32 lõiked 1 ja 2), mille üheks eesmärgiks on tõsta põllumajanduse tootlikkust tehnilise progressi edendamise ning põllumajandusliku tootmise ratsionaalse arengu tagamise teel (EÜ artikli 33 lõike 1 punkt a). Ühine tegutsemine nõuab teatud juhtudel eri riikide turukorralduse koordineerimist (EÜ artikli 34 lõike 1 punkt b).
4. Sellise süsteemi rajamiseks on vajalik ka kauba, sealhulgas põllumajanduskauba (EÜ artikli 32 lõiked 1 ja 2) liikumise takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahelt (EÜ artikli 3 lõike 1 punkt c), mistõttu koguselised piirangud ja samaväärse toimega meetmed on keelatud (EÜ artiklid 28 ja 29), välja arvatud juhul, kui need on õigustatud EÜ artiklis 30 sätestatud põhjustel;(7) sellised piirangud või meetmed ei tohi endast siiski kujutada suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.
5. EÜ artikli 37 alusel kuulub seadusandlik pädevus selles valdkonnas nõukogule komisjoni ettepaneku alusel ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.
2. Teisene õigus: köögiviljade paljundusmaterjalide turustamine
6. Rahuldavate tulemuste saavutamine köögiviljakasvatuses sõltub oluliselt mitte ainult seemne ja köögiviljade paljundusmaterjali kvaliteedist, vaid ka taimetervisest. Eespool viidatud EÜ artikli 37 alusel võttis nõukogu vastu nimetatud direktiivid, mille eesmärk on ühtlustada paljundusmaterjalide liikumise tingimused, kõrvaldades tõkked, mida erinev käsitlemine liikmesriikides loob nimetatud taimede turustamisele (mõlema direktiivi teine kuni neljas põhjendus).
7. Nõukogu valis teatud koordineeritud eeskirjade alusel ühise kataloogi koostamise võimaluse, kusjuures nimekirja kandmine tagas turustamispiirangute kohaldamatuse (seemnedirektiivi viies, seitsmes, üheksas ja kümnes põhjendus ja artikkel 16; paljundusmaterjalide direktiivi kümnes ja viieteistkümnes põhjendus ning artikkel 14).
8. Nende kahe direktiivi kohaldamisala on siiski erinev.
a) Seemnedirektiiv
9. Viidatakse artikli 2 lõike 1 punktis A – kus šalotti ei esine – loetletud köögiviljade seemnetele,(8) mille sorte võib pärast nende ametlikku heakskiitmist vähemalt ühes riigis sertifitseerida,(9) standardseemnena kontrollida(10) ja ühenduse territooriumil turustada (artikli 3 lõige 1).
10. Iga liikmesriik koostab ühe või mitu kataloogi,(11) mille alusel koostatakse ühine kataloog, mille komisjon peab avaldama (artikli 3 lõige 3 ja artikkel 17).
11. Nimetatud kataloogidesse kandmiseks peab sort olema eristatav, püsiv ja piisavalt ühtlik – st, et see peab mõne morfoloogilise või füsioloogilise tunnuse poolest erinema oluliselt teisest heaks kiidetud või heakskiitmiseks esitatud sordist; see peab pärast järjestikust paljundamist või iga tsükli lõpus säilitama oma olulised omadused ja taimed, millest sort koosneb, peavad taimede paljunemissüsteemi tüüpilisi tunnusjooni arvesse võttes olema sarnased või geneetiliselt identsed, välja arvatud väga üksikud erandid (artiklid 4 ja 5). Kui sort kaotab sellised omadused, siis tuleb vastav kanne tühistada ja kataloogist kustutada (artikli 14 lõige 1 ja artikli 15 lõige 1).
12. Liikmesriigid avaldavad ametlikult oma territooriumil heakskiidetud perekondade kataloogid ja teatavad kataloogi muutmistest teistele liikmesriikidele ja komisjonile, lisades sordi kasutamisega seonduvate omaduste lühikirjelduse (artikli 10 lõige 1 ja artikli 11 lõiked 1 ja 2).
13. Kataloogi kantud seemnele ei tohi kehtestada takistusi, ehkki selle direktiivi artiklis 40 ette nähtud menetluse kohaselt võib liikmesriik keelata sellise sordi liikumise, mis ei ole eristatav, püsiv või piisavalt ühtlik (artikli 16 lõiked 1 ja 2).
14. Nagu ma juba märkisin, avaldab komisjon pealkirja all „Ühine köögiviljasortide kataloog” nimekirja sortidest, mille seemne suhtes ei kohaldata artikli 16 kohaselt mingeid turustuskitsendusi (artikkel 17).
15. Liikmesriigid võivad eespool viidatud artikli 40 alusel keelata ühisesse kataloogi kantud sordi müümise, kui selle viljelemine võib taimetervise seisukohast kahjustada muude sortide viljelemist (artikkel 18).
16. Seemnedirektiiv kodifitseeriti nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiiviga 2002/55/EÜ(12), millega see sama pealkirja all asendati. See uus direktiiv hakkas kehtima 2002. aasta augustis, kuid ei ole käesolevale kohtuasjale kohaldatav, sest vaidlusalune nõue seondub, nagu allpool selgub, 1997. aastal ühisesse kataloogi kantud kahe seemneliigiga.
b) Paljundusmaterjali direktiiv
17. See direktiiv käsitleb II lisas loetletud taimeperekondade ja -liikide ning nende hübriidide (artikkel 1) – nende hulgas šaloti – paljundus- ja istutusmaterjalide,(13) välja arvatud seemne turustamist ühenduses.
18. Lisas loetletud selliste köögiviljade paljundusmaterjale, mis esinevad ka seemnedirektiivis, liiguvad ühenduses vabalt, kui need kuuluvad viimatinimetatud direktiivi alusel heakskiidetud sorti (paljundusmaterjali direktiivi artikli 9 lõige 1). Vastasel korral, nagu šaloti puhul, võib neid turustada siis, kui need on vähemalt ühes liikmesriigis vastavalt seemnedirektiivis ette nähtud tingimustele ja formaalsustele ametlikult heakskiidetud (artikli 9 lõige 2). Mõlemal juhul kantakse need ühisesse kataloogi seemnedirektiivi artiklites 16–19 sätestatud tingimusi ja eesmärke järgides (artikli 9 lõige 4). Eelkõige ei kehti nende turustamise kohta mingeid piiranguid peale nende, mis on sätestatud paljundusmaterjali direktiivis (artikkel 14).
B. Prantsuse õigusnormid: 17. mai 1990. aasta määrus (14)
19. See määrus käsitleb eksemplare in natura, mis on mõeldud müügiks tarbijale (artikkel 2); šaloti nime võib kasutada üksnes Allium cepa L. var ascalonicum
viljade puhul, mis on saadud teatud konkreetsete omadustega sibulate vegetatiivse paljundamise teel, kusjuures selle nime all on keelatud muul moel paljundatud sibulate turustamine.
20. Tarbijate seadustiku artikli 214-2 ja 19. augusti 1955. aasta määruse nr 55-1126, millega kohaldatakse 1. augusti 1905. aasta seadust puu- ja köögiviljade turustamisel esinevate pettuste kõrvaldamise kohta(15), kohaselt on 17. mai 1990. aasta määruse sätete rikkumine väärteona kriminaalkorras karistatav.
II. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
21. Šalott kuulub liilialiste perekonda ja seda toodetakse traditsiooniliselt vegetatiivse paljundamise teel(16) sibulate abil. Sel moel kasvatatakse šalotti eelkõige Prantsusmaa Bretagne’i ja Vallée de la Loire’i piirkondades.
22. Madalmaade äriühingud De Groot En Slot Allium BV ja Bejo Zaden BV (edaspidi „De Groot ja Bejo”) arendasid välja kaks selle mugula seemneliiki nimetustega „Ambition” ja „Matador” nende paljundamiseks sugulisel teel. 29. juunil 1995, pärast asjaomaste testide läbimist, kanti nad mõlemad seemnedirektiivis sätestatu kohaselt Madalmaade kataloogi allium ascalonicum L. – Echalote liigi sortidena, esitades teistele liikmesriikidele ja komisjonile nende iseärasuste kirjelduse.
23. 18. märtsil 1997 avaldas see institutsioon täienduse ühise kataloogi 19. tervikväljaandele, mis sisaldas neid sorte nimetuse allium ascalonicum L
all,(17) kusjuures järgnevate avaldamistega seda olukorda ei muudetud(18) . Sellest kuupäevast alates turustati „Ambition” ja „Matador” eksemplare liikmesriikides – välja arvatud Prantsusmaal 17. mai 1990. aasta määruse kehtimise tõttu – šaloti nime all.
24. Alates 1999. aastast keskendusid De Groot ja Bejo, kelle peamine tegevus oli šaloti turustamine müügiks t arbijale, seemne, eelkõige kahe vaidlusaluse seemnesordi turustamisele.
25. Aastatel 2000 ja 2001 esitati komisjonile kaks kaebust seoses nende köögiviljade vaba liikumisega, mille kohta pole otsust tehtud. Esimese kaebuse esitasid Prantsuse ja Hollandi tootjad nimetatud sortide ühisesse kataloogi kandmise peale; teise kaebuse esitasid Hollandi tootjad, viidates nimetatud Prantsuse määruse vastuolule ühenduse õigusega.
26. 2001. aastal, täpselt määratlemata kuupäeval,(19) esitasid De Groot ja Bejo pädevatele ministritele vaide määruse tühistamiseks, kuid nad ei saanud oma vaidele vastust, mistõttu nad esitasid Conseil d’État’le kaebuse, mille menetlusse astus ka Comité économique agricole regional fruits et légumes de la région Bretagne (edaspidi „Cerafel”).
27. 4. veebruari 2004. aasta määrusega palus see kohus Euroopa Kohtul tuvastada, kas direktiiviga 70/458 ja direktiiviga 92/33 on lubatud vaid selliste šalotisortide kandmine ühisesse kataloogi, mida paljundatakse vegetatiivse teel ilma seemneteta, tehes kindlaks, kas sorte „Matador” ja „Ambition” võib kanda nendele köögiviljadele mõeldud rubriiki.
III. Menetlus Euroopa Kohtus
28. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 20 ette nähtud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi komisjon, Prantsuse ja Madalmaade valitsus, põhikohtuasja hagejad äriühingud ja Cerafel, kelle esindajad osalesid 21. aprilli 2005. aasta kohtuistungil ja esitasid seal oma märkused suuliselt.
IV. Eelotsuse küsimuse analüüs
29. Kohtuvaidluses, millest tulenevalt esitati eelotsuse küsimus, taotletakse selle õigusnormi tühistamist, mis reguleerib Prantsusmaal tarbijale eelneva töötlemiseta müüdavate šalottide turustamist põhjusel, et see on vastuolus ühenduse õigusega. Sellises olukorras on vajalik analüüsida kahte omavahel lähedalt seotud ja kirjalikes märkustes ulatuslikult käsitletud asjaolu: ühelt poolt tõlgendatavate direktiivide kohaldamisala ja teiselt poolt võimalust, et kõnealused õigusnormid muutuvad, jättes eespool viidatud õigusnormid kõrvale ja võttes arvesse selliseid esmase õiguse aluspõhimõtteid, nagu EÜ artiklis 28 sätestatud koguseliste piirangute ja samaväärse toimega meetmete keeld.
A. Seemnedirektiivi ja paljundusmaterjali direktiivi ese
30. Need ühenduse õigusaktid käsitlevad köögiviljade tootmiseks mõeldud materjale (esimene käsitleb seemneid ja teine paljundusmaterjale); määrus, mis Conseil d’État’s vaidlustati, käsitleb selliseid müügiks ette valmistatud eksemplare in natura, mis on saadud paljundamise teel. Teiste sõnadega ei ole võrreldavate õigusaktide objektiivne sisu sama, kuna ühenduse õigusaktide eesmärk on nimetatud paljundusmaterjalide
takistusteta turustamine ühenduses, samas kui määrus käsitleb paljundamisel saadud vilja
turustamist Prantsusmaal selle müümiseks tarbijale.
31. Eelnev järeldus võimaldab anda kiire ja koherentse vastuse eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlustele, tuvastades et vaidlustatud direktiivid põhikohtuasjale ei kohaldu, kuna need ei reguleeri lõpptoote turustamist ega nime, mistõttu 17. mai 1990. aasta määrus ei ole ühenduse õigusega vastuolus. See lahendus, mida toetavad komisjon ja De Groot ja Bejo, tuleneb mitte üksnes õigusaktide sõnastusest, vaid ka nende mõttest.
32. Paljundusmaterjalide direktiivi ja seemnedirektiivi eesmärgiks on kooskõlas EÜ artikli 33 lõike 1 punktis a sätestatud eesmärkidega suurendada köögiviljade tootmise tootlikkust konkreetse abinõuga, milleks on köögiviljade paljundamisel kasutatud materjalide kvaliteedi ja taimetervise kontroll; mistõttu ühenduses saab takistusteta turustada vaid neid köögivilju, mis vastavad nõutud tingimustele, kusjuures ühine kataloog on selles osas avalikkuse ja õiguskindluse vahendiks.
33. Loomulikult on ühenduse šalottide puhul tegemist põllumajanduskaupadega, mille liikumisel ei tohi olla sisetakistusi, kuid see nõue ei tulene mitte eespool viidatud direktiividest, vaid see kujutab endast EÜ asutamislepingus ja eelkõige selle artikli 3 lõike 1 punktis c ning artikli 32 lõigetes 1 ja 2 sätestatud ühisturu põhimõtet.(20)
34. Kokkuvõtteks ei ole Conseil d’État’l kohtuvaidluse lahendamiseks vaja teada seda, kas seemnedirektiivist, mis ei käsitle šalotte, koosloetuna paljundusmaterjalide direktiiviga, mis neid käsitleb, tuleneb keeld kanda need selle kategooria liilialiste seemnete ühisesse kataloogi, ilma et oleks tagatud nende vaba liikumine, sest määrus, mille üle ta peab otsustama, ei reguleeri mitte paljundusmaterjale vaid paljundamisel saadud eksemplare, mis on mõeldud müügiks tarbijale.
35. Šaloti nime all seemnest saadud viljade turustamise keelamine avaldab kaudselt mõju seemne turustamisele ja mõjutab nende köögiviljade turustamist, kuid seda asjaolu tuleb uurida põhikohtuasja lahendamisel. Euroopa Kohus peab piirduma eelotsusetaotluse esitanud kohtule selliste kriteeriumite esitamisega, mis võimaldavad hinnata, kas siseriiklik õigus on kooskõlas ühenduse õigusega, kusjuures selles osas ei ole paljundusmaterjalide direktiiv ja seemnedirektiiv asjakohased.
36. Kuid arutelu siinkohal ei lõppe.(21) Kõik põllumajandustooted peavad liikuma piiranguteta,(22) sest nii nõuab EÜ artikkel 28; lubatud on vaid sellised piirangud, mis on õigustatud EÜ artiklis 30 sätestatud põhjustel; kusjuures tähtsust ei oma see, kas tegemist on tarbimiseks valmis suuremal või vähemal määral töödeldud lõpptoodetega või taimsete materjalidega, mille abil lõpptoode saadakse.(23)
B. EÜ artikli 28 kohaldamine
1. Koguselise piiranguga samaväärse toimega meede
37. Prantsuse valitsus toetub otsusele kohtuasjas DaimlerChrysler(24), väitmaks et kui teatud valdkond on ühtlustatud, siis tuleb hinnang anda, arvestades teisese õiguse ja mitte asutamislepingu sätetega. Kuid sellel arutelul on üks tõsine puudus, sest viidatud direktiivid reguleerivad paljundusmaterjale, hõlmamata seejuures lõpptootena käsitletavaid šalotte. Seetõttu ei takista miski Euroopa Kohtul andmast oma hinnangut, arvestades asutamislepinguga.
38. Alates 11. juuli 1974. aasta otsusest kohtuasjas Dassonville,(25) milles kasutati ühel teisel juhul „kuulsana” määratletud lauset,(26) loetakse, et EÜ artikliga 28 on keelatud mistahes õigusnormid, mis võivad otseselt või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust, ning need tuleb lugeda koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmeteks (punkt 5).
39. Õigusnorme, mis näevad ette kodumaiste kaupade erineva kohtlemise võrreldes teistest liikmesriikidest pärit kaupadega, tuleb lugeda sellisteks; kusjuures need on lubatavad vaid siis, kui neid õigustab mõni EÜ artiklis 30 sätestatud avaliku huvi kaalutlustest.(27)
40. Samasse kategooriasse kuuluvad ka õigusnormid, mis, võrdsustades imporditud toodetele ja kodumaistele toodetele kohaldatava korra, muudavad imporditud toodete juurdepääsu turule mistahes moel raskemaks.(28) Sellised olukorrad esinevad sageli ühtlustamata valdkondades, kus olemasolevad erinevused takistavad vaba liikumist ühenduses.(29) Sellised takistused on õigustatud, kui nendega soovitakse saavutada mõni EÜ artiklis 30 sätestatud eesmärkidest või kui need on vajalikud maksukontrolli tõhususe, rahva tervise kaitse, äritehingute aususe ja tarbijakaitse seisukohalt.(30)
41. Kohtuotsusest Dassonville tulenev kohtupraktika, mida on korduvalt korratud – mõnikord toiduaineid käsitlevates kohtuasjades(31) – on leidnud kohaldamist põhikohtuasja faktilistele asjaoludele sarnastel asjaoludel, varustades meid seeläbi käesoleva kohtuasja lahendamiseks kasulike kriteeriumitega.
42. Kohtuotsuses Miro(32) leiti, et EÜ artikliga 30 (muudetuna EÜ artikkel 28) on vastuolus selline siseriiklik meede, mille kohaselt on piiritusjooke nimetuse gin
all lubatud müüa vaid siis, kui nende alkoholisisaldus vastab teatud eelnevalt kindlaksmääratud tasemele, takistades seeläbi teistest liikmesriikidest pärit piiritusjookide turustamist selle nimetuse all, kui need ei vasta kindlaksmääratud minimaalsele alkoholisisalduse tasemele, ja seda vaatamata sellele, et see on kooskõlas toote päritoluliikmesriigi traditsioonidega ja tarbijatele on tagatud asjakohane teave. Kohtuotsuses Deserbais(33) tehti samasisuline otsus seoses Edam’i juustuga.
43. Eespool viidatud Smanori kohtuasjas leiti omakorda, et viidatud säte ei luba nimisõna „jogurt” kasutamise keelamist teistes liikmesriikides seaduslikult turustatavate külmutatud jogurtite puhul, kui nende omadused ei erine oluliselt värskete jogurtite omadustest. 22. oktoobri 1998. aasta otsuses kohtuasjas komisjon vs.
Prantsusmaa(34) leiti, et Prantsusmaa rikkus EÜ artiklit 28, keelates hanemaksa nimetuse all turustada teistest liikmesriikidest pärit ja Prantsuse õigusnormides sätestatutest erinevate eeskirjade ja käitlemisviisi kohaselt toodetud hanemaksa. Kohtuotsuses Guimont(35) tõlgendati nimetatud sätet vältimaks seda, et üks liikmesriik (veel kord Prantsusmaa) keelaks nimetuse „emmentali juust” kasutamise selliste koorikuta juustude puhul, mis on toodetud seaduslikult ühenduses, kuid väljaspool Prantsusmaad. Ka Hispaania ja Itaalia poolne nimetatud artikli rikkumine tuvastati 16. jaanuari 2003. aasta otsustes,(36) sest nad takistasid šokolaadi nime all teistes liikmesriikides selle nimetuse all tuntud teatud aseainete turuleviimist.
44. Käesolevas kohtuasjas on tegemist sarnase olukorraga,(37) kuna selliste šalottide turustamise keelamine šaloti nime all, mis saadakse seemnetest, ei mõjuta mitte üksnes Prantsusmaal, vaid ka mujal kasvatavaid šalotte. Sarnaselt viidatud kohtuasjadele(38) ja teistele sarnastele kohtuasjadele(39) näib ka siin, et keelu puhul, mis lasub teistes liikmesriikides kasvatatud šalottidel, on tegemist selliste šalottide turustamise takistusega, kuna see toob endaga kaasa kohustuse kasutada nende müümisel teist nimetust, mida tarbijad ei tunne või vähem hindavad, muutes seeläbi nende turustamise raskemaks ja mõjutades kaudset ühendusesisest kaubandust.(40)
45. Seetõttu tuleb uurida, kas Prantsuse määruse sätted on õigustatud mõnega Cassis de Dijoni kohtuotsuses viidatud eranditest. Eelotsusetaotluses ja käesolevas eelotsusemenetluses esitatud märkused ei anna selle kohta mingit teavet; Prantsuse valitsus ja Cerafel ei ole selles osas arvamust avaldanud; 17. mai 1990. aasta määruse preambul annab siiski teatud lähtepunkti, viidates pettust ja võltsimist kauba ja teenuste valdkonnas käsitlevatele õigusnormidele. See vihje viitab kahele võimalikule valdkonnale: kaubandusomandi kaitsele ja tarbijakaitsele;(41) neist esimene tuleb käesolevas asjas kõrvale jätta, sest nagu ma märkisin käesoleva aasta 10. mail kohtuasjades „Feta II”(42) esitatud ettepaneku punktis 65, tuleb EÜ artiklis 30 sätestatud erandit tõlgendada kitsalt, laiendamata seda sätestatutest erinevatele olukordadele, kuna ollakse üksmeelel, et nimi „šalott” ei kuulu sellesse spetsiifilisse valdkonda.(43)
2. Tarbijakaitse
46. See kauba liikumise piiramise õigustus võimaldab tarbijal kaupa hästi tunda, mistõttu tarbija oma valiku tegemisel ei eksi.(44)
47. Ostja teavitamiseks piisab sageli asjakohase teabe esitamisest,(45) et näidata, et pakutavad toiduained ei ole vaatamata samale nimetusele identsed. Nii nõuab seda proportsionaalsuse põhimõte.(46)
48. Kui erinevus kaupade vahel on oluline, siis tuleneb kohtuotsustest Smanor (punkt 21) ja Deserbais (punkti 13 obiter dictum )(47), et liikmesriigil on õigus seada imporditud toiduaine turustamine sõltuvusse nimetuse muutmisest, kui see on koostise või tootmise seisukohast oluliselt erinev selle nimetuse all ühenduses tuntud toiduainest, mis võimaldab teha järelduse, et tegemist on eri kategooriatesse kuuluvate toiduainetega.
49. Selles osas on vastuse andmine keeruline. Esiteks ei ole keegi vastu vaielnud sellele, et väliselt on traditsioonilised šalotid ja külvišalotid sarnased, ehkki lahtilõigatuna on nad oluliselt erinevad, sest vaid külvišalotid meenutavad sibulat. Lisaks sellele paljundatakse neid erineval moel, kuna traditsioonilisi šalotte paljundatakse vegetatiivselt sibulate abil, mida on võimalik uute šalottide saamiseks uuesti istutada, samas kui külvišalotte paljundatakse mitteseksuaalsel teel seemnete abil ja sel moel saadud šalott uusi taimi ei anna. Erinevate paljundusviiside kasutamisele vaatamata ei tohi unustada, et taksonoomilisest vaatepunktist on mõlema puhul tegemist sama liigiga ( allium ascalonicum L. ).
50. Külvišalotid ilmusid turule alles hiljuti ja nende osakaal ühenduse kogutoodangus on väga väike. See on seletatav sellega, et Prantsusmaal, kes on Euroopa Liidu kõige suurem tootja (90% kogutoodangust), kasutatakse laiaulatuslikult vegetatiivset paljundamist, kuna selles riigis ei kasutata seda nimetust just nimelt 17. mai 1990. aasta määruse kehtimise tõttu seksuaalsel teel paljundatud šalottide puhul, vastupidiselt teistele liikmesriikidele, nagu Madalmaad, kus seda nimetust kasutatakse.(48)
51. Kõige mõistlikuma lahenduse pakkus välja komisjon oma kirjalikes märkustes, kus ta eelotsuseküsimuse lahendamiseks ühtegi ettepanekut esitamata toetab sellise seadusandliku algatuse mõtet, mis oleks suunatud toodete nimetuste ühtlustamisele, reserveerides külvišaloti nime kasutamise seemnete abil paljundatud šalottidele; kuid vastavasisuliste meetmete puudumisel peab Euroopa Kohus esitama Conseil d’État’le põhikohtuasja lahendamiseks asjakohased kriteeriumid.
52. Neil asjaoludel ja arvestades, et Prantsuse ametiasutuste järgitavat eesmärki on võimalik saavutada, teavitades ostjat asjakohaselt etiketi abil sellest, et ostetud köögivili on saadud seemnete abil, teen Euroopa Kohtule ettepaneku kinnitada eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et EÜ artikliga 28 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid – nagu õigusnormid, mille üle ta peab otsustama –, millega kehtestatakse kasutu takistus, mille rikkumisel kriminaalkorras karistamise võimaluse ette nägemine rõhutab selle ebaproportsionaalsust.
V. Ettepanek
53. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Prantsuse Conseil d’État esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1. Põhikohtuasja asjaoludele sarnastel asjaoludel ei kohaldata nõukogu 29. septembri 1970. aasta direktiivi 70/458/EMÜ köögiviljaseemne turustamise kohta ega nõukogu 28. aprilli 1992. aasta direktiivi 92/33/EMÜ köögiviljade paljundus- ja istutusmaterjali, välja arvatud seemne turustamise kohta.
2. EÜ artikliga 28 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, millega reserveeritakse nime „šalott” kasutamise õigus vegetatiivse paljundamise teel saadud šalottidele, välistades selle nime kasutamise selliste šalottide puhul, mis on saadud seemnete abil, kui seemnete abil saadud šalotte turustatakse ja toodetakse teistes liikmesriikides seaduslikult selle nime all, ja asjakohane etikett on piisav tarbijatele õige teabe tagamiseks erineva paljundamise viisi kohta.
(1) .
(2)
–	Šalott on mugultaim, mis kuulub samasse perekonda sibula (allium cepa L.) ja küüslauguga (allium sativum)
ning seda kasutatakse maitsetaimena. Šalott pärineb Kesk-Aasiast ja selle nimi tuleneb Palestiina antiikse linna Ascaloni nimest, kus seda kasvatati.
(3)
–	Nõukogu 29. septembri 1970. aasta direktiiv 70/458/EMÜ köögiviljaseemne turustamise kohta (EÜT L 225, lk 7; edaspidi „seemnedirektiiv”).
(4)
–	Nõukogu 28. aprilli 1992. aasta direktiiv 92/33/EMÜ köögiviljade paljundus- ja istutusmaterjali, välja arvatud seemne turustamise kohta (EÜT L 157, lk 1; ELT eriväljaanne 03/12, lk 275; edaspidi „paljundusmaterjali direktiiv”).
(5)
–	Käesoleval hetkel ei ole Euroopa Kohus tõlgendanud kumbagi neist direktiividest; ta on üksnes kahel juhul tuvastanud, et Itaalia Vabariik rikkus oma ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi, jättes nimetatud direktiivid ettenähtud tähtajaks üle võtmata: seemnedirektiivi osas 26. veebruari 1976. aasta otsus kohtuasjas 52/75: komisjon vs. Itaalia (EKL 1976, lk 277) ja paljundusmaterjalide direktiivi osas 30. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-118/95: komisjon vs. Itaalia (EKL 1995, lk I-4281).
(6)
–	28. aprillil 2005 liidetud kohtuasjades C-346/03: Atzeni jt ning C-529/03: Scalas ja Lilliu esitatud ettepaneku, mida pole veel kohtulahendite kogumikus avaldatud, punktis 104 jj uurisin põllumajandustoodangu, ühisturu ja konkurentsi vastastikust sõltuvust.
(7)
–	See säte viitab avalikule korrale, kõlblusele ja avalikule julgeolekule, inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmisele; kunstilise, ajaloolise ja arheoloogilise väärtusega rahvusliku rikkuse ja tööstus- ja kaubandusomandi kaitsmisele.
(8)  –	Seda nimekirja on võimalik muuta, kuna artikli 2 lõige 1a (mis lisati nõukogu 19. detsembri 1977. aasta direktiiviga 78/55/EMÜ; EÜT 1978, L 16, lk 23; ELT eriväljaanne 03/03, lk 189) näeb ette muudatuste tegemise.
(9)
–	Artikli 2 lõikes 1 määratletakse „eliitseeme” (punkt B) ja „sertifitseeritud seeme” (punkt C).
(10)
–	Tegemist on seemnetega, mida artikli 2 lõike 1 punkti D kohaselt nimetatakse „standardseemneks”, nagu selle võib tuletada teistest hispaania keelest erinevatest, näiteks prantsuse ( semences standard ), inglise ( standard seed ), saksa ( Standardsaatgut ), itaalia ( sementi standard ) või portugali ( sementes-tipo ) keeleversioonidest. Nendega on tegu seemnete puhul, mille identsus ja ühetaolisus on piisavad, mis on ette nähtud eelkõige köögiviljade tootmiseks ja mida kontrollitakse a posteriori
proovide abil, sest nad vastavad direktiivi II lisas ette nähtud teiste sortide puhtuse ja rasvasisalduse tingimustele ning idanevusvõime tingimusele.
(11)
–	On olemas kataloogid taimesortide kohta, mis on sertifitseerimiseks, standardseemnena kontrollimiseks ja turustamiseks heaks kiidetud (artikli 3 lõige 2).
(12)
–	EÜT L 193, lk 33; ELT eriväljaanne 3/36, lk 313.
(13)
–	„Paljundusmaterjal” on köögiviljade paljundamiseks ja tootmiseks ette nähtud taimeosad ja kogu taimne materjal, samas kui „istutusmaterjal” on terved taimed ja taimeosad, kaasa arvatud poogitud osad, mis on ette nähtud istutamiseks uute köögiviljade tootmise eesmärgil.
(14)
–	Määrus avaldati: Journal officiel de la République française,
nr 127, 2.6.1990.
(15)  –	Journal officiel de la République française, 23.8.1955.
(16)  –	Mitmerakuliste taimede paljundamiseks kasutatakse mitteseksuaalset meetodit, mis põhineb ühe taime naturaalsel või kunstlikul osadeks eraldamisel (tütartaimed, sibulad, mugulad ja risoomid), kusjuures sobivatel tingimustel on need võimelised kasvama ja moodustama uue taime.
(17)
–	EÜT 1997, C 87 A, lk 1 jj, eelkõige lk 4. Prantsuse valitsus ei olnud sellise kandega nõus ja väitis, et see pole õiguspärane, kuid see kaebus ei andnud tagajärgi, sest seda ei esitatud seemnedirektiivis ette nähtud tähtajaks.
(18)
–	20. väljaanne (EÜT 1998, C 130 A, lk 5), 21. väljaanne (EÜT 1999, C 167 A, lk 5), 22. väljaanne (EÜT 2003, C 308 A, lk 5) ja 23. väljaanne (EÜT 2004, C 260 A, lk 8).
(19)  –	Eelotsusetaotluses viitab Conseil d’État 28. novembrile 2001 (teine põhjendus); põhikohtuasja hagejad taotluse esitamise kuupäeva ei märgi; Prantsuse valitsus viitab 21. veebruarile 2001 kui päevale, mil äriühingud De Groot ja Bejo taotlesid erandi tegemist määrusest; ka Cerafel ei esita oma menetlusse astumise taotluses selle kohta teavet; lõpetuseks märgib komisjon taotluse kuupäevaks 26. veebruari 2001 (kirjalike märkuste punktis 17), sellele kuupäevale viitab ka kohtuistungi ettekanne (punkt 23).
(20)
–	Eespool viidatud kohtuasjades Atzeni jt ning Scalas ja Lilliu esitatud ettepanekus märkisin, et põllumajanduspoliitika on üks integratsiooni viise, mille eesmärgiks on ühenduse majanduslike eesmärkide saavutamine (punkt 104).
(21)
–	20. mai 2003. aasta otsuses kohtuasjas C‑469/00: Ravil (EKL 2003, lk I-5053, punkt 27) tuletatakse meelde, et EÜ artiklis 234 ette nähtud siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu vahelise koostöömenetluse raames peab Euroopa Kohus andma siseriiklikele kohtutele nende menetluses oleva kohtuasja lahendamist võimaldava vastuse, sõnastades vajaduse korral küsimuse ümber (28. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑88/99: Roquette Frères, EKL 2000, lk I-10465, punkt 18) ja arvestades eelotsusetaotluses nimetamata ühenduse õigusnormidega (18. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑230/98: Schiavon, EKL 2000, lk I-3547, punkt 37).
(22)
–	Põllumajanduskaupade vaba liikumine seisneb takistusteta liikumises tootmiskohast töötlemiskohta ja tarbimiskohta. Nii väljendab seda L. Lorvellec („La liberté de circulation des marchandises agricoles”, Derecho agrario ante el tercer milenio (VI Congreso Mundial de Derecho Agrario), edición de la Universidad de Almería y de Dykinson, S.L., Madrid 2002, lk 709).
(23)
–	Seemnedirektiivi 23. põhjenduse kohaselt ei kehti, „arvestades [EÜ] asutamislepingu artiklis 36 [muudetuna EÜ artikkel 30] sätestatuga”, seemnete osas, mis vastavad nõutud tingimustele, muid piiranguid peale nende, mis on ette nähtud ühenduse õigusnormides.
(24)
–	13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑324/99 (EKL 2001, lk I-9897).
(25)
–	11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74 (EKL 1974, lk 837, punkt 5).
(26)
–	Kohtuasjas 317/95: Canadane Cheese Trading ja Kouri (EKL 1997, lk I-4681) esitatud ettepaneku punkt 48; kohtuasi lahendati 8. augusti 1997. aasta määrusega, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus võttis esitatud küsimused tagasi.
(27)
–	Sel moel on sõnastatud 10. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 229/83: Leclerc (EKL 1985, lk 1, punkt 29).
(28)
–	Vt minu ettepanek kohtuasjas C‑398/98: komisjon vs. Kreeka, punkt 33; kohtuasjas tehti otsus 25. oktoobril 2001 (EKL 2001, lk I-7915).
(29)
–	Tuletan meelde, et vastavalt 24. novembri 1993. aasta otsusele liidetud kohtuasjades C‑267/91 ja C‑268/91: Keck ja Mithouard (EKL 1993, lk I‑6097) ei käsitle EÜ artikkel 28 müügi korraldust reguleerivatest õigusnormide erisustest tulenevaid erinevusi tingimusel, et neid kohaldatakse kõigile asjaomastele riigi territooriumil tegutsevatele ettevõtjatele ja et need mõjutavad ühtemoodi nii kodumaiste kui ka teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist (punktid 16 ja 17).
(30)
–	Selline hinnang anti esimest korda 20. veebruari 1979. aasta otsuses kohtuasjas 120/78: Rewe (EKL 1979, lk 649, punkt 8), mida tuntakse Cassis de Dijoni nime all, ja seda korrati mitmel juhul, näiteks 14. juuli 1988. aasta otsuses kohtuasjas 298/87: Smanor (EKL 1988, lk 4489, punkt 15).
(31)
–	Nt 12. märtsi 1987. aasta otsuses kohtuasjas 176/84: komisjon vs. Kreeka (EKL 1987, lk 1193) ja 12. märtsi 1987. aasta otsuses kohtuasjas 178/84: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1987, lk 1227) tuvastati kostja liikmesriikide poolne ühenduse õigusest tulenevate kohustuste rikkumine, kuna nad keelasid oma territooriumil sellise teistest liikmesriikidest pärit õlu turustamise, mis oli toodetud nimetatud liikmesriikide õigusaktidest ettenähtust erineval moel. 14. juuli 1988. aasta otsuses kohtuasjas 407/85: 3 Glocken jt (EKL 1988, lk 4233) ja sama kuupäeva otsuses kohtuasjas 90/86: Zoni (EKL 1988, lk 4285) uuriti Itaalia süsteemi, mis keelas pehmest nisust või pehme nisu ja kõva nisu segust valmistatud makarontoodete müümise. Sarnane otsus tehti 14. juulil 1994 kohtuasjas C‑17/93: Van der Veldt (EKL 1994, lk I-3537), kus leiti, et koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmega on tegemist siseriiklike õigusnormide puhul, mis keelavad teatud soolasisaldusega leiva ja saia ning teiste pagaritoodete turustamise. Madalmaades seaõlast toodetud õlga ja selle Saksamaal turustamise keeldu käsitleti 9. veebruari 1999. aasta otsuses kohtuasjas C‑383/97: Van der Laan (EKL 1999, lk I-731). Itaalia Vabariigile heideti 19. juuni 2003. aasta otsuses kohtuasjas C‑420/01: komisjon vs. Itaalia (EKL 2003, lk I-6445) ette oma kohustuste rikkumist, sest ta ei lubanud selliste energiajookide turustamist, mis sisaldasid teatud koguses kofeiini. Lõpetuseks tehti samasugune etteheide Taani Kuningriigile ja Madalmaade Kuningriigile 23. septembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas C‑192/01: komisjon vs. Taani (EKL 2003, lk I-9693) ja 2. detsembri 2004. aasta otsuses kohtuasjas C‑41/02: komisjon vs. Madalmaad (EKL 2004, lk I-11375), sest nad seadsid teistes liikmesriikides seaduslikult turustatava rikastatud liha turustamise oma territooriumil sõltuvusse selle tõendamisest, et selline parendamine vastab riigi rahvastiku toitainevajadusele. Sama laadi on 29. aprilli 2004. aasta otsused kohtuasjades C‑387/99: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2004, lk I-3751) ja C‑150/00: komisjon vs. Austria (EKL 2004, lk I-3887), kus leiti, et nimetatud riigid rikkusid oma kohustusi, määratledes teistes liikmesriikides toidulisanditena seaduslikult turustatavad vitamiinipreparaadid ravimitena.
(32)
–	26. novembri 1985. aasta otsus kohtuasjas 182/84 (EKL 1985, lk 3731).
(33)
–	22. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 286/86 (EKL 1988, lk 4907).
(34)
–	See otsus tehti kohtuasjas C‑184/96 (EKL 1998, lk I‑6197).
(35)
–	5. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑448/98 (EKL 2000, lk I-10663).
(36)
–	Otsus kohtuasjas C‑12/00: komisjon vs. Hispaania (EKL 2003, lk I-459) ja kohtuasjas C‑14/00: komisjon vs. Itaalia (EKL 2003, lk I-513).
(37)  –	Prantsuse valitsus väidab, et viidatud kohtupraktika kohaldub üksnes seoses töödeldud toiduga ning ei laiene šalotile; sellele seisukohale tuleb vastu vaielda, et EÜ asutamisleping tagab põllumajandustoodete vaba liikumise, sõltumata nende töötlemise astmest.
(38)
–	Eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Prantsusmaa tuvastati, et õigusnormid, millega keelatakse sellise päritoluriigi eeskirjade kohaselt töödeldud hanemaksa turustamine, mis ei vasta täielikult sihtkohaliikmesriigi traditsioonidele, võivad vähemalt potentsiaalselt piirata liikmesriikidevahelist kaubandust (punkt 18).
(39)
–	12. märtsi 1987. aasta kohtuotsused komisjon vs. Kreeka (punkt 26) ja komisjon vs. Saksamaa (punkt 29) ning eespool viidatud kohtuotsus 3 Glocken jt (punkt 11) ja Zoni (punkt 11).
(40)
–	Eespool viidatud kohtuotsused Miro (punkt 22), Smanor (punktid 12 ja 13), Guimont (punkt 26), komisjon vs. Hispaania (punktid 79 ja 82) ning eespool viidatud 16. jaanuari 2003. aasta otsus komisjon vs. Itaalia (punkt 75).
(41)  –	Viimati nimetatud valdkonnale viitas Prantsusmaa valitsuse esindaja kohtuistungil.
(42)
–	Liidetud kohtuasjad C‑465/02: Saksamaa vs. komisjon ja C‑466/03: Taani vs. komisjon, milles käesoleval hetkel ei ole veel otsust tehtud.
(43)
–	10. novembri 1992. aasta otsuses kohtuasjas C‑3/91: Exportur (EKL 1992, lk I-5529), mis põhines 31. oktoobri 1974. aasta otsusel kohtuasjas 16/74: Centrafarm (EKL 1974, lk 1183), leitakse, et EÜ artikli 36 kohaselt on erandid kauba vabast liikumisest lubatud vaid siis, kui need on õigustatud selliste õiguste kaitsmisega, mis kujutavad endast tööstus- ja kaubandusomandi spetsiifilist eset (punkt 24).
(44)
–	Vt mh eespool viidatud kohtuotsused Smanor, punkt 18 ja komisjon vs. Hispaania, punkt 84.
(45)
–	Seda ideed kohaldatakse eespool viidatud kohtuotsuses Guimont, punkt 31 ja kohtuotsuses komisjon vs. Hispaania, punkt 86.
(46)
–	Eespool viidatud kohtuotsuses Van der Laan tuletatakse meelde, et tarbijate huve tuleb kaitsta meetmete abil, mis ei takista sellise seaduslikult toodetud kauba importi, mida teistes liikmesriikides turustatakse – eelkõige müüdava toote olemust käsitleva etiketi paigaldamise abil (punkt 24). Kohtuotsuses Smanor korratakse seda põhimõtet sõnaselgelt punktides 15 ja 23.
(47)
–	Hiljem on seda ideed korratud 12. septembri 2000. aasta otsuses kohtuasjas C‑366/98: Geffroy (EKL 2000, lk I-6579, punkt 22). Sama tehti eespool viidatud kohtuotsustes komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 23, Guimont, punkt 30, komisjon vs. Hispaania, punkt 85, ja eespool viidatud 16. jaanuari 2003. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Itaalia, punkt 80.
(48)  –	Enne ühenduse viimast laienemist ja arvestamata Prantsusmaal toodetud šalotte moodustasid seemnete abil paljundatud šalotid 50% ühenduse toodangust.