Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NICHOLAS EMILIOU
esitatud 15. mail 2025(1)
Kohtuasi C‑133/24
CD Tondela – Futebol, SAD,
Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD,
Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP),
Académico de Viseu Futebol Clube, Futebol SAD,
Os Belenenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD,
Boavista Futebol Clube, Futebol SAD,
Sporting Clube de Braga, Futebol, SAD,
Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda,
Estoril Praia – Futebol, SAD,
Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda,
Leixões Sport Clube, Futebol, SAD,
Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda,
União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD,
Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda,
Futebol Clube de Penafiel, SA,
Portimonense Futebol, SAD,
Rio Ave Futebol Clube – Futebol SDUQ, Lda,
Santa Clara Açores – Futebol, SAD,
Varzim Sporting Club – Futebol, SDUQ, Lda,
União Desportiva Vilafranquense, Futebol SAD,
Futebol Clube de Famalicão – Futebol SAD,
Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda,
Moreirense Futebol Clube – Futebol, SAD,
Marítimo da Madeira, Futebol, SAD,
Vitória Sport Clube – Futebol, SAD,
Futebol Clube do Porto, Futebol, SAD,
Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD,
Sport Lisboa e Benfica, Futebol, SAD
versus
Autoridade da Concorrência
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (konkurentsi‑, reguleerimis‑ ja järelevalveasjade kohus, Portugal))
Eelotsusetaotlus – Konkurents – ELTL artikkel 101 – Profijalgpall – Rahvusliiga – Konkurentsivastase eesmärgi ja tagajärje mõisted – COVID‑19 pandeemia – Ülemeelitamisvastane kokkulepe – Kohtuotsus Meca‑Medina (C‑519/04 P)
I.      Sissejuhatus
1.        Mitmes hiljutises kohtuasjas – nimelt kohtuasjades ISU,(2) Superleague,(3) Royal Antwerp,(4) ja FIFA(5) – on Euroopa Kohus pidanud kontrollima rahvusvaheliste või rahvuslike spordialaliitude vastu võetud teatud eeskirjade kooskõla konkurentsi ja siseturgu reguleerivate liidu õigusnormidega.
2.        Käesolev kohtuasi on nimetatud kohtuasjade loomulik jätk. Vaidlus põhikohtuasjas puudutab ülemeelitamisvastast kokkulepet, mille sõlmisid COVID‑19 pandeemia ajal Portugali jalgpalli esimeses ja teises liigas mängivad jalgpalliklubid kokkuleppel rahvusliku jalgpalliliiduga. Selleks, et hinnata kokkuleppe kooskõla ELTL artikliga 101, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimustega sisuliselt seda, et Euroopa Kohus annaks täiendavaid juhiseid eesmärgil põhineva konkurentsipiirangu mõiste kohta ja Euroopa Kohtu „kohtuotsusel Meca‑Medina põhinevast kohtupraktikast“(6) tulenevate põhimõtete ulatuse kohta.
3.        Suuresti sarnaseid küsimusi esitatakse kahes teises eelotsusetaotluses – kohtuasjas C‑209/23, RRC Sports,(7) ja kohtuasjas C‑428/23, ROGON jt(8) –, milles ma esitan oma ettepaneku täna. Niisiis tuleks käesolevat ettepanekut lugeda koos nende ettepanekutega. Menetlusökonoomia huvides ja lugejate aitamiseks püüan neis kolmes ettepanekus vältida tarbetuid kordusi ja seetõttu teen nende vahel mitu ristviidet.
II.    Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
4.        Portugali profijalgpalliliiga (Liga Portuguesa de Futebol Profissional) on eraõiguslik mittetulundusühing, mille ülesanne on toetada Portugalis professionaalse jalgpalli mängimist ja seda reguleerida ning mille tavaliikmed on spordiklubid. Portugali profijalgpalliliiga korraldab meeste profijalgpalli võistlusi, sh Primeira Liga (esimene liiga) ja Segunda Liga (teine liiga).
5.        2019/2020. aasta hooajal osales esimese liiga tasemel 18 meeskonda ja teise liiga tasemel 13 meeskonda. Nimetatud hooajal kuulutas Maailma Terviseorganisatsioon 30. jaanuaril 2020 COVID‑19 puhangu rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealaseks hädaolukorraks ja 11. märtsil 2020 kuulutas ta välja COVID‑19 pandeemia.
6.        Portugali valitsus teatas 12. märtsil 2020 mitmest meetmest, mille eesmärk oli pärssida viiruse levimise ohtu. Samal päeval, kui mängida oli jäänud veel kümme mängu, otsustas Portugali profijalgpalliliiga peatada esimese ja teise liiga võistlused määramata ajaks ja teatas sellest.
7.        Kuna epidemioloogiline olukord halvenes, kuulutasid Portugali ametiasutused 18. märtsil 2020 välja hädaolukorra (mida pikendati hiljem kuni 2. maini 2020).
8.        Portugali profijalgpalliliiga ja elukutseliste jalgpallurite ametiühing (Sindicato de Jogadores Profissionais de Futebol, edaspidi „jalgpallurite ametiühing“) moodustasid 21. märtsil 2020 COVID‑19 seirekomisjoni ja alustasid läbirääkimisi, et tagada sporditegevuse jätkusuutlikkus nii spordialaselt kui ka majanduslikus mõttes.
9.        Nii Portugali profijalgpalliliiga kui ka jalgpallurite ametiühing avaldasid 7. aprillil 2020 pressiteate oma läbirääkimiste seisu kohta. Portugali profijalgpalliliiga viitas oma pressiteates esiteks sellele, et ta oli saanud jalgpallurite ametiühingult nõusoleku õiguslike meetmete paketiks, mis on mõeldud lisamiseks profijalgpallurite suhtes kohaldatavasse kollektiivlepingusse (edaspidi „kollektiivleping“), sealhulgas töölepingute ja mängijate laenu‑ või üleminekulepingute pikendamiseks kuni 2019/2020. aasta hooaja lõpuni, millena käsitatakse kuupäeva, mil lõpuks mängitakse selle hooaja viimane ametlik mäng. Seejärel täpsustas Portugali profijalgpalliliiga, et jalgpallurite ametiühinguga ei ole jõutud kokkuleppele arutlusel olnud finantsküsimustes, mis hõlmasid võimalust leppida kokku palga vähendamises. Seda, et selles osas kokkuleppele ei jõutud, nimetas ka jalgpallurite ametiühing oma sama päeva pressiteates. Viimaks tuletas Portugali profijalgpalliliiga meelde, et sellise kokkulepe puudumisel on klubidel muu hulgas vabadus kasutada lihtsustatud ajutist töötaolekut või alustada oma mängijatega individuaalseid läbirääkimisi.
10.      Samal päeval osalesid Portugali profijalgpalliliiga ja esimese liiga klubid, keda suures osas esindasid nende presidendid, videokonverentsil, mille järel avaldas Portugali profijalgpalliliiga pressiteate „[Esimese liiga] klubide presidendid kehtestavad ühepoolse lõpetamise reegli“. Selles pressiteates teatati: „ükski klubi ei värba mängijat, kes [on] ühepoolselt [lõpetanud] oma töölepingu, viidates COVID‑19 pandeemiast või sellest tulenevatest erandlikest otsustest ja eelkõige spordihooaja pikendamisest tulenevatele raskustele.“ Järgmisel päeval avaldasid mõned teises liigas osalevad klubid pressiteate, milles teatasid oma kavatsusest ühineda esimese liiga klubide poolt kokkulepitud reegliga.
11.      Rahvusvaheline Jalgpalliliit (edaspidi „FIFA“) – kes oli moodustanud töörühma, et vastata õigusküsimustele, mis tekkisid pandeemia tõttu – avaldas 7. aprillil 2020 Euroopa tasandil dokumendi „COVID‑19 – jalgpalliga seotud õigusküsimused“. Selles dokumendis nägi FIFA muu hulgas ette, et rahvuslikel jalgpalliliitudel peaks olema lubatud muuta nii oma hooaegade kui ka mängijate registreerimisperioodide kuupäevi. Samuti tegi FIFA ettepaneku, mille kohaselt peaksid klubid ja mängijad tegema koostööd, et jõuda kokkuleppele palga edasilükkamises või vähendamises, või teise võimalusena, et klubide ja mängijate vahel saavutatud kokkulepped külmutatakse hooaja peatamise ajaks.
12.      Mis puudutab konkurentsieeskirjade kohaldamist tervisekriisi vältel, siis avaldas Euroopa konkurentsivõrgustik 23. märtsil 2020 ühisdeklaratsiooni, milles möönis, et ettevõtjatel võib olla vaja teha omavahel koostööd.
13.      Portugali valitsus avaldas 23. aprillil 2020 dekreetseaduse, millega kehtestati spordivaldkonna erakorralised ja ajutised meetmed, mille raames anti Portugali spordialaliitudele luba muuta 2019/2020. aasta hooajaks ja selle kestel oma eeskirju, et tulla toime COVID‑19 pandeemiast tulenevate raskustega. Seejärel võtsid ametiasutused 30. aprillil 2020 vastu resolutsiooni, millega kehtestati tõkestamismeetmete tühistamise strateegia, mis hõlmas võimalust jätkata 2019/2020. aasta hooaega, et viia võistlused lõpule.
14.      Profijalgpalliliiga, jalgpallurite ametiühing ja Associação Nacional de Treinadores de Futebol (riiklik jalgpallitreenerite liit) sõlmisid 4. mail 2020 lepingute kestuse ja spordisuhete kohta vastastikuse mõistmise memorandumi. Selles memorandumis viidati muu hulgas COVID‑19 pandeemiast tingitud „ebatüüpilisele ja erandlikule“ olukorrale ning vajadusele kaitsta võistlusi, austades ühtlasi spordialase aususe ja saavutuste põhimõtteid. Nimetatud memorandumis oli märgitud: i) 2019/2020. aasta hooaja lõpp on nimetatud hooaja võistluste viimasele ametlikule mängule järgnev päev; ja ii) spordilepingud, mis on sõlmitud klubide ja mängijate vahel ning lõppevad käimasoleva hooaja jooksul, loetakse automaatselt pikendatuks kuni selle hooaja lõpuni. Selle memorandumi tingimused lisati hiljem kollektiivlepingusse.
15.      Autoridade da Concorrência (Portugali konkurentsiamet, edaspidi „konkurentsiamet“) kehtestas 26. mail 2020 ajutise meetme, et viivitamatult peatada 90 päevaks kokkulepe mitte värvata ega palgata teiste esimese ja teise liiga klubide jalgpallureid, kes lõpetasid oma töölepingu ühepoolselt (edaspidi „vaidlusalune kokkulepe“). 2. juunil 2020 andsid Portugali profijalgpalliliiga ja asjasse puutuvad klubid teada, et järgivad ajutist meedet.
16.      Konkurentsiamet tegi 28. aprillil 2022 asjas lõpliku otsuse, milles leidis, et vaidlusalune kokkulepe on konkurentsivastane kokkulepe, mis on vastuolus 8. mai 2012. aasta seaduse nr 19/2012, millega võetakse vastu uus konkurentsi reguleeriv õigusraamistik (Lei n.º 19/2012, de 8 de maio, que aprova o novo regime jurídico da concorrência), artikliga 9 („Ettevõtjate ühenduste kokkulepped, kooskõlastatud tegevus ja otsused“) ja ELTL artikliga 101, ning määras asjaomastele ettevõtjatele rahalised karistused.
17.      Neist ettevõtjatest kakskümmend kaheksa vaidlustasid konkurentsiameti otsuse Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisãos (konkurentsi‑, reguleerimis‑ ja järelevalveasjade kohus, Portugal). Nimetatud menetlustes peab riigisisene kohus seega muu hulgas kontrollima seda, kas vaidlusalune kokkulepe(9) on ELTL artikli 101 lõikega 1 keelatud. Kuna nimetatud kohtul oli kahtlusi seoses selle sätte õige tõlgendamisega, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas spordialane eeskiri kohtuasjast Meca‑Medina […] tuleneva kohtupraktika tähenduses on […] [selline kokkulepe nagu vaidlusalane kokkulepe] eelotsusetaotluses kirjeldatud olukorras?
2.      Kas [kohtuotsustest Wouters ja Meca‑Medina] tuleneva kohtupraktika tähenduses saab käsitada proportsionaalse ja asjakohase ning seetõttu vastavalt ELTL artiklile 165 ELTL artikli 101 lõikega 1 kooskõlas olevana eelotsusetaotluses kirjeldatud laadi ja eesmärkidega ning olukorras sõlmitud [sellist kokkulepet nagu vaidlusalune kokkulepe]?
3.      Kas ELTL artikli 101 lõikega 1 on vastuolus tõlgendus, mille kohaselt käesolevas eelotsusetaotluses kirjeldatud laadi, eesmärkidega ning olukorras sõlmitud kokkulepet [nagu vaidlusalune kokkulepe] võib tõlgendada eesmärgil põhineva konkurentsipiiranguna, kuna see kahjustab konkurentsi piisaval määral?“
18.      Käesolevas menetluses on oma kirjalikud seisukohad esitanud CD Tondela, Marítimo da Madeira, Vitória Sport Clube, Sporting Clube de Portugal, Sport Lisboa e Benfica, konkurentsiamet, Kreeka, Poola ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon. CD Tondela, Marítimo da Madeira, Vitória Sport Clube, Futebol Clube do Porto, Sporting Clube de Portugal, Sport Lisboa e Benfica, konkurentsiamet, Portugali valitsus ja komisjon esitasid oma seisukohad 13. veebruari 2025. aasta kohtuistungil ka suuliselt.
III. Analüüs
19.      Oma kolme küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sellist kokkulepet nagu „ülemeelitamisvastane“ kokkulepe, millega Portugali esimese ja teise jalgpalliliiga peamised spordiklubid leppisid omavahel kokku, et ei palka teistest klubidest elukutselisi jalgpallureid, kes lõpetavad COVID‑19 pandeemiast tulenevate probleemide tõttu või pandeemiast tuleneva mis tahes erandliku otsuse, eelkõige hooaja pikendamise tõttu ühepoolselt oma töölepingu, i) saab kvalifitseerida ettevõtjate ühenduse kokkuleppeks, mis on eesmärgil põhinev konkurentsipiirang ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, ja ii) see võib kuuluda kohtuotsusel Meca‑Medina põhineva kohtupraktika kohaldamisalasse.
20.      Alustan oma analüüsi kolmanda eelotsuse küsimusega (A), käsitledes seejärel esimest ja teist küsimust, mida saab analüüsida koos (B).
A.      Kolmas küsimus
21.      Oma kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas ülemeelitamisvastast kokkulepet, mille sõlmisid COVID‑19 pandeemia ajal riigi jalgpalliliiduga kooskõlastatult kõik (või peaaegu kõik) rahvuslikus liigas osalevad jalgpalliklubid ja millel on eespool punktis 19 nimetatud tunnused, tuleb pidada ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses „eesmärgil põhinevaks“ piiranguks.
22.      Sellele küsimusele vastamiseks selgitan kõigepealt asjasse puutuvat analüüsiraamistikku (1), misjärel käsitlen põhikohtuasjas kõne all oleva kokkuleppe vormi eripära (2).
1.      Üsna raskesti mõistetav analüüsiraamistik on lõpuks selgeks saanud
23.      ELTL artikli 101 lõike 1 kohaselt on keelatud sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning mille eesmärk või tagajärg on konkurentsi takistamine, piiramine või kahjustamine siseturu piires.
24.      Vaid paar aastat tagasi leidis kohtujurist Bobek, et on üllatav, et rohkem kui kuuskümmend aastat pärast Rooma lepingu jõustumist on ELTL artikli 101 lõikes 1 sisalduv põhimõiste endiselt ebaselge ja vajab seega liidu kohtutelt täiendavaid selgitusi.(10) Vaevalt on vaieldav, et vähemalt kuni viimase ajani jäi mõiste „eesmärgil põhinev piirang“ ning selle mõiste ja mõiste „tagajärjel põhinev piirang“ eristamine üsna ebaselgeks.(11)
25.      Väidetavalt on see selgem pärast seda, kui Euroopa Kohtu suurkoda andis kohtuotsustega ISU, Superleague ja Royal Antwerp selles küsimuses selged juhised. Selleks konsolideeris ta suurel määral (üsna rikkaliku) kohtupraktika, mille tema kojad olid varasematel aastatel sel teemal loonud. Mulle näib, et see kohtupraktika tugines kolmele peamisele kaalutlusele: i) vältida „eesmärgil põhinevate“ piirangute määratlemisel formalismi; ii) tagada selle mõiste kitsas tõlgendamine; ning iii) kehtestada selge vahetegu „eesmärgil“ ja „tagajärjel“ põhinevate piirangute vahel. Järgmistes jaotistes määratlen kõigepealt „eesmärgil põhinevate“ piirangute mõiste (a) ja selgitan seejärel, kuidas tuleks sellised piirangud kindlaks teha (b) ja (c).
a)      Mis on „eesmärgil põhinev“ piirang?
26.      Praeguseks on välja kujunenud, et mõistet konkurentsivastane „eesmärk“ tuleb tõlgendada kitsalt.(12) See viitab üksnes ettevõtjatevahelise kooskõlastamise teatud liikidele, mis kahjustavad konkurentsi piisavalt, et saaks asuda seisukohale, et nende tagajärgi ei ole vaja analüüsida. Ettevõtjatevahelise koostöö teatud vorme võib juba nende olemuse tõttu pidada tavapärase konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavaks.(13)
27.      Väljendit „piisavalt kahjustav“ ei peaks aga tõlgendama kvantitatiivse künnisena.(14) Nagu Euroopa Kohus on selgitanud kohtuotsuses Superleague, ei kuulu „eesmärgil põhinevate“ piirangute hulka mitte üksnes teatud „konkurentsi seisukohast eriti kahjulikud salajased tegevused, nagu horisontaalsed kartellikokkulepped, mis viivad hindade kindlaksmääramiseni, tootmisvõimsuse piiramiseni või klientide jagamiseni“, vaid ka muud tegevused, mis „ei pruugi olla konkurentsile nii kahjulikud, [kuid mida võib teatud juhtudel] pidada konkurentsivastase eesmärgiga tegevusteks“.(15) Nii on see eelkõige teatavat liiki horisontaalsete kokkulepete puhul, mis ei ole kartellid,(16) või ka teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete puhul.(17)
28.      Mõistet „piisavalt kahjustav“ tuleks seega mõista nii, et see puudutab lepingu või muus vormis salajase tegevuse kvalitatiivset omadust. Selleks, et tegemist oleks „eesmärgil“ põhineva piiranguga, peab kokkuleppel olema ilmne konkurentsivastane majanduslik põhjendus. Teisisõnu peab olema selge, et majanduslikust vaatenurgast on kokkuleppe objektiivne eesmärk vastuolus ELTL artiklis 101 sätestatud huvidega.(18) Seetõttu võivad ametiasutused nendes olukordades asuda seisukohale, et neil on piisavalt teavet, et teha kindlaks, et kõnealune tegevus rikub ELTL artikli 101 lõiget 1, ilma et nad peaksid analüüsima vastupidist stsenaariumi, et teha kindlaks selle mõju turule.(19)
29.      Kokkuleppe majanduslikku eesmärki ei tohi segi ajada ei asjaomaste ettevõtjate teadlikkusega sellest, et nad rikuvad konkurentsieeskirju, ega nende tahtega seda teha.(20)Kumbki neist ei ole ELTL artikli 101 rikkumise tuvastamisel määrav tegur, kuigi – kui need leiavad tõendamist – võib neid loomulikult arvesse võtta, et hinnata kokkuleppe konkurentsivastast olemust.(21)
30.      Nagu näitab kohtuotsus BIDS, võivad asjasse puutuvad ettevõtjad tegutseda ka selleks, et saavutada mingit lõppeesmärki, mida nad peavad õiguspäraseks (in casu, vähendada tootmisharu liigset tootmisvõimsust). Isegi potentsiaalselt heade kavatsustega tegevusel ei ole siiski tähtsust, kui selleks kokku lepitud koostöö eesmärk ja vahendid on juba oma olemuselt konkurentsivastased (in casu, sellise mehhanismi vastuvõtmine, mille eesmärk on julgustada konkurente turult lahkuma).(22)
31.      Minu arusaama kohaselt peegeldab ELTL artikli 101 lõike 1 selline tõlgendus mingil määral aluslepingu koostajate algset valikut, mille eesmärk oli keelata nii kokkulepped, mis sõlmiti just nimelt konkurentsi piiramise eesmärgil („eesmärgil põhinevad“ piirangud), kui ka kokkulepped, mis sõlmiti küll muul põhjusel, kuid millel oli siiski konkurentsi piirav mõju („tagajärjel põhinevad“ piirangud).(23) Praegune tõlgendus lähtub seega sellest esialgsest lähenemisest, võttes arvesse ilmset asjaolu, et asjasse puutuvad ettevõtjad on tavaliselt juriidilised isikud ja seetõttu ei ole nende subjektiivse tahte uurimine alati realistlik ja võib olla üsna keeruline.
32.      Kuigi karistused, mida ametiasutused saavad määrata, kuuluvad Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni tähenduses „kriminaalvaldkonda“, erineb liidu konkurentsiõigus kriminaalõiguse tuumast.(24) Selleks, et panna ettevõtjad rikkumiste eest vastutama, ei pea ametiasutused tegema kindlaks konkurentsivastase tegevuse psühholoogilist külge, vaid üksnes faktilised asjaolud.
b)      Kuidas tuvastada „eesmärgil põhinev“ piirang (I)
33.      Euroopa Kohus on selgitanud, et selleks, et teha kindlaks, kas teatud käitumine kujutab endast „eesmärgil põhinevat“ piirangut, tuleb analüüsida kolme aspekti: i) kokkuleppe sisu, ii) majanduslikku ja õiguslikku konteksti, millesse see kuulub, ning iii) selle eesmärke.(25)
34.      Kokkuleppe sisu analüüsimine – mis on mõistagi analüüsi lähtekoht – puudutab asjasse puutuvate ettevõtjate loodud koostöö eset ehk teisisõnu nende loodud mehhanismi. Nagu Euroopa Kohus on sedastanud, võib olla vajalik „uuri[da] selle erinevaid aspekte, et teha kindlaks, kas kõnealusel kooskõlastatud tegevusel on tunnuseid, mis võimaldavad seda lugeda ettevõtjatevaheliseks kooskõlastamiseks, mida tuleb juba oma laadilt pidada tavapärase konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavaks“.(26) Lihtsustatult öeldes: kuidas see kokkulepe toimib? Kas see vastab käitumisviisile, mis on teatavasti tavaliselt kahjulik?
35.      Mis puudutab kõigepealt kõnealuse tegevuse majanduslikku ja õiguslikku konteksti, siis leidis Euroopa Kohus, et „tuleb arvesse võtta asjaomaste kaupade või teenuste laadi ning asjaomaste sektorite või turgude toimimise ja struktuuri tegelikke tingimusi“.(27) Selles kontekstis võivad olla asjakohased nii majanduslikud tegurid (näiteks turule sisenemise ja seal laienemise tõkete olemasolu, turu kontsentratsioon, konkurentide tugevus, tarnijate ja ostjate tasakaalustav jõud jne) kui ka õiguslikud tegurid (näiteks kohaldatavad õigusaktid, isereguleeruvate organisatsioonide välja antud seotud eeskirjad, sarnaste kokkulepete olemasolu turul, mis võivad avaldada kumulatiivset mõju jne). Peamiselt sõltub see konkreetse juhtumi asjaoludest.
36.      Näiteks võib olla, et „ainult siis, kui on täidetud teatavad eritingimused, [võib] eeldada, et kooskõlastamise teatud vormid […] kahjustavad tavapärase konkurentsi nõuetekohast toimimist“.(28) Sellega sarnaselt on võimalik, et sellest olenemata, et konkreetne käitumine on tavaliselt kahjulik, puudub konkreetsel turul lihtsalt konkurents, mida saaks piirata.(29) Mõnel juhul võib olla vajalik analüüsida seda, kuidas on asjasse puutuv turg aja jooksul arenenud, et teha kindlaks, kas teatud tegevust, mis alguses ei olnud konkurentsivastane, on jätkatud, et saavutada konkurentsivastast eesmärki.(30)
37.      Mis puudutab kõnealuse tegevusega taotletavaid eesmärke – analüüsi viimast ja selles kontekstis ilmselgelt otsustavat osa –, siis tuleb kindlaks teha vahetud ja otsesed eesmärgid, mida selle tegevusega soovitakse konkurentsi suhtes saavutada.(31) Teisisõnu peaksid ametiasutused püüdma teha kindaks kõnealuste ettevõtjate vahelise koostöö esmased majanduslikud eesmärgid.(32)
38.      Lisaks, nagu juba eespool punktis 29 märgitud, siis kuigi poolte tahe ei ole tingimata vajalik tegur otsustamisel, kas kokkulepe on eesmärgist tulenevalt konkurentsi piirav, võib seda tegurit asjakohastel juhtudel arvesse võtta. Näiteks oleks ebamõistlik jätta arvesse võtmata sisedokumendid ja muud tõendid, mis näitavad, et poolte töötajad olid teadlikud sellest, et asjasse puutuva tegevuse õiguspärasus on äärmiselt kaheldav, ning esitasid äärmiselt eksitavaid avaldusi, mille eesmärk oli eksitada ametiasutusi.(33)
39.      Pärast eeltoodu selgitamist on järgmine praktilisemat laadi küsimus see, kuidas tuleb neid kolme elementide rühma tegelikult hinnata, et teha kindlaks, kas konkreetse tegevuse eesmärk on konkurentsi piiramine või mitte.
40.      Taas kord oleneb see iga juhtumi asjaoludest. Mulle näib, et hiljutise kohtupraktika kohaselt on olemas kaks peamist analüüsisuunda, millest ametiasutused saavad lähtuda.
c)      Kuidas tuvastada „eesmärgil põhinev“ piirang (II)
41.      Esimest ja „traditsioonilisemat“ analüüsisuunda kasutatakse tavaliselt olukorras, kus kõnealune kokkulepe näib kuuluvat selliste kokkulepete kategooriasse, mille kahjulik olemus on hästi teada ja üldiselt aktsepteeritud: näiteks hindade kindlaksmääramine, toodangu piiramine ja turu jagamine. Sellistel juhtudel kinnitab kogemus – st majandusanalüüs ning varasem haldus‑ ja kohtupraktika –, et need kokkulepped on tavaliselt konkurentsivastased.(34)
42.      Seega, kui kokkulepete sisu analüüsimine paljastab, et esmapilgul kujutab see kokkulepe endast (seda, millele sageli viidatakse kui) ilmselgele konkurentsipiirangule,(35) siis ei pea kokkuleppe õigusliku ja majandusliku konteksti ja eesmärkide analüüsimine olema väga üksikasjalik.(36) Selleks, et kinnitada kokkuleppe konkurentsivastast olemust, peavad ametiasutused kindlaks tegema üksnes selle, et ei eksisteeri erilisi asjaolusid, mis võivad tekitada kahtlusi asjaomase kokkulepe eeldatavalt kahjulikus olemuses.(37) Teisisõnu peaksid ametiasutused veenduma, et uurimise käigus kogutud asjaolud, sealhulgas need, millele asjaomased ettevõtjad on tähelepanu juhtinud, kinnitavad, et ka kõnealune kokkulepe on sarnaselt enamiku sama kategooria kokkulepetega oma olemuselt konkurentsivastane.(38) Sellist liiki analüüs annab konkurentsiasutustele selge, hallatava ja selgepiirilise menetlusraamistiku ilmselgelt kahjulike käitumisviiside vastu, säästes seega nende asutuste halduskulusid ja minimeerides samas vigade ohtu.(39)
43.      Teist liiki analüüs puudutab kokkuleppeid, mille eesmärki ei ole võimalik emapilgul „kindlalt“ hinnata, näiteks seetõttu, et neil on olulised ainulaadsed tunnused, või seetõttu, et need näivad kuuluvat selliste kokkulepete kategooriasse, mis tavaliselt ei ole probleemne. Sellistel juhtudel peavad ametiasutused tavaliselt kõnealuse lepingu sisu, konteksti ja eesmärke süvitsi analüüsima, et teha kindlaks, kas sel on konkurentsivastane eesmärk. Nimelt nähtub hiljutisest kohtupraktikast, näiteks „viivituse eest tasumise (pay-for-delay) saagast“,(40) et konkurentsivastast eesmärki ei välista tingimata asjaolu, et sarnase tegevuse kohta puudub varasem haldus‑ või kohtupraktika.
44.      Aga ka neil juhtudel võib kogemus aidata määratleda – esmapilgul kahjutuna näiva – kokkuleppe tegelikku eesmärki. Mõistet „kogemus“ ei saa mõista kitsalt ja staatiliselt. Oluline on see, et tänu õigusliku ja majandusliku analüüsi väljakujunenud meetoditele on ametiasutustel selge arusaam selle kokkuleppega loodud õiguslikust mehhanismist ja teadmised tema tõenäolisest majanduslikust mõjust turule. On tõepoolest võimalik, et kokkuleppe põhiolemus varjab ilmselget konkurentsipiirangut või muud tegevust, mille kahjustav laad on piisavalt selge, või on sellega majanduslikust seisukohast samaväärne.(41)
45.      Lisaks on „kogemus“ mõiste, mis „peabki aja jooksul arenema, võttes arvesse pädevate haldusasutuse ja kohtute lisanduvaid teadmisi ja kogemusi, keerukamate analüüsivahendite väljatöötamist ning majandusmõtte arengut“.(42) See loogika töötab mõistagi mõlemat pidi: kogemus võib teatud käitumisviisid „eesmärgi lahtrist“ välja võtta, kuid võib sinna lisada ka uusi käitumisviise.
46.      Nendest põhimõtetest lähtudes hakkan nüüd analüüsima põhikohtuasjas asjasse puutuva kokkuleppega tekkinud küsimusi.
2.      Ülemeelitamisvastased kokkulepped ja „eesmärgil põhinevad“ piirangud
47.      Kõigepealt tuleb rõhutada, et ELTL artiklis 267 viidatud menetluses, mis põhineb liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel, piirdub viimase roll liidu õiguse nende sätete tõlgendamisega, mille kohta on küsimus esitatud ja milleks käesoleval juhul on ELTL artikli 101 lõige 1. Lõpliku hinnangu andmine sellele, kas vaidlusaluse kokkuleppe eesmärk on piirata konkurentsi, arvestades kõiki põhikohtuasjas käsitletavale olukorrale iseloomulikke asjakohaseid tegureid ning selle olukorra majanduslikku ja õiguslikku konteksti, ei ole seega mitte Euroopa Kohtu, vaid eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. Euroopa Kohus võib aga eelotsusetaotlust lahendades anda oma käsutuses oleva toimiku materjalide põhjal selgitusi, et suunata eelotsusetaotluse esitanud kohut temapoolse tõlgenduse andmisel, et viimane saaks vaidluse lahendada.(43)
48.      Sellest tulenevalt püüan aidata Euroopa Kohtul anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhiseid kahe põhiküsimuse suhtes: esiteks, kas ülemeelitamisvastaseid kokkuleppeid saab üldiselt käsitada olemuslikult konkurentsivastasena, ja teiseks, kas vaidlusaluse kokkuleppe sõlmimist ümbritsevad konkreetsed asjaolud peaksid olema selle hindamisel olulised.
a)      „Eesmärgil põhinevate“ piirangute potentsiaalne kategooria
49.      Kohe alguses võin väita, et ülemeelitamisvastastel kokkulepetel – kokkulepped, millega kaks või enam ettevõtjat lepivad kokku, et ei palka ega otsi üksteiselt töötajaid – on vähemalt siis, kui need sõlmitakse tegelike ja potentsiaalsete konkurentide vahel, ja kui need ei ole seotud õiguspärase tehinguga, mis iseenesest ei ole konkurentsivastane, kõik tunnused, et neid saaks pidada esmapilgul „eesmärgi alusel“ konkurentsi piiravaks.
50.      Hakatuseks saab ülemeelitamisvastast kokkulepet selgelt pidada tarneallika (praegusel juhul tööjõu pakkumise) jagamise vormiks, mis on ELTL artikli 101 lõike 1 punktis c sõnaselgelt osutatud tegevus. Lisaks võib hiljutisest ametiasutuste(44) ja (nii Euroopa Liidu kui ka muude) kohtute(45) praktikast ning õigus‑ ja majanduskirjandusest(46) leida piisavaid ja usaldusväärseid viiteid, mis toetavad seisukohta, mille kohaselt kahjustavad ülemeelitamisvastased kokkulepped üldiselt konkurentsi tavapärast toimimist. Kohtuotsuses FIFA viitas Euroopa Kohus salajasele tegevusele, mis seisneb selles, et teatud sektorites või teatud turgudel piiratakse või kontrollitakse „kõrgetasemeliste töötajate töölevõtmi[st]“, kui võimalikule eesmärgil põhinevale piirangule.(47)
51.      Olen sellega nõus. Selle asemel, et konkureerida parimate töötajate värbamisel – pakkudes kõrgemat palka ja/või paremaid töötingimusi ja võimalusi –, panevad kõnealused ettevõtted oma töötajad „luku taha“, millega kaasneb nende lepingutingimuste „külmutamine“. Enamik tõhusaid ettevõtjaid, kellel oleks stiimul ja võimalus värvata töötajaid, keda nad peavad oma vajadustele kõige sobivamaks, ei saa seda teha, kui need töötajad on tööle võetud selle kokkuleppe mõne osalise poolt.
52.      Sellega kaasneb paratamatult inimressursside ebaotstarbekas jaotamine, tõhususe ja/või uuenduslikkuse vähenemine ning üsna selgelt töötajate madalam palk. Kindlasti on sellel negatiivne mõju sisenditurule (tööturg) ning selle tagajärjel võib tekkida sarnane mõju ka väljunditurule (asjasse puutuvate ettevõtjate pakutavad tooted või teenused).
53.      Seega ei ole mul keeruline järeldada – kooskõlas sellega, mida on muu hulgas väitnud konkurentsiamet, Portugali valitsus ja komisjon –, et enamiku konkurentidevaheliste ülemeelitamisvastaste kokkulepete majanduslik eesmärk on konkurentsivastane.
54.      Sellegipoolest ei ole – eespool toodud põhjustel – selle tuvastamine, et konkreetne kokkulepe kuulub tavaliselt konkurentsi piiravate kokkulepete kategooriasse, mingil juhul analüüsi lõpp. Arvesse tuleb võtta vaidlusaluse konkreetse kokkuleppe sisu, õiguslikku ja majanduslikku konteksti ning eesmärke, et teha kindlaks, kas esinevad erilised asjaolud, mis võivad tekitada kahtlusi asjaomase kokkulepe eeldatavalt kahjulikus olemuses.
b)      Põhikohtuasja erilised asjaolud
55.      Minu hinnangul esineb käesolevas asjas mitu asjaolu, mis näivad välistavat selle, et vaidlusalune kokkulepe on oma olemuselt konkurentsivastane.
56.      Eelotsusetaotlusest nähtub, et jalgpalliklubid sõlmisid vaidlusaluse kokkuleppe riikliku jalgpalliliidu toetusel COVID‑19 pandeemia ajal eesmärgiga tagada see, et 2019/2020. aasta hooaja saaks katkestustest ja viivitustest hoolimata lõpule viia, seadmata ohtu turniiri ausust ja õiglust.
57.      Mulle tundub üsna ilmne, et kuna kümme mängu oli veel mängimata, siis oleks ilma sellise kokkuleppeta mõne meeskonna jaoks olnud üsna lihtne moonutada turniiri nõuetekohast kulgu. Eelkõige oleksid rikkamad klubid saanud sellega, et nad palkavad oma kõige otsesemate konkurentide parimad mängijad, kelle leping pidi lõppema või ühepoolselt lõpetatama, tugevdada oma meeskondi ja nõrgestada ühtlasi neid konkurente.(48) See oleks olnud seda tõenäolisem, et pandeemia tabas jalgpalliklubide rahaasju üsna rängalt(49) ja seetõttu ei ole mõeldamatu, et see oleks võinud suurendada klubide jõukuse erinevust, mis oleks omakorda mõjutanud uute mängijatega lepingute sõlmimist.
58.      Usun, et selline juhtum oleks võinud kahjustada kogu turniiri usaldusväärsust muu hulgas sponsorite ja toetajate silmis. Klubide soov hoida neis viimastes mängudes meeskondade koosseis võimalikult sarnane hooaja esimese poolega on seega meede, mis on kooskõlas eesmärgiga tagada spordivõistluste ausus ja õiglus, kus tulemused põhinevad teenetel, mitte otstarbekusel. Kohtuotsuses FIFA on Euroopa Kohus juba sedastanud, et „võib olla õiguspärane [et jalgpalliliidud püüavad] teatud määral tagada stabiilsuse mängijanimekirjades, millest klubid konkreetsel hooajal oma võistkonnad moodustavad, näiteks keelates […] töösuhte ühepoolse lõpetamise hooaja või konkreetse aasta kestel“.(50) Mulle näib, et see järeldus on mutatis mutandis
asjasse puutuv ka käesolevas kohtuasjas. Tegelikult oli asjasse puutuva kokkuleppe eesmärk lükata teatud mängijate puhul edasi üleminekuakna avanemine, mis arusaadavatel põhjustel ei ole tavaliselt avatud ajavahemikel, mis on nii lähedal turniiri lõpule,(51) et viia see vastavusse turniiri uue ajakavaga.
59.      Sellega seoses lisaksin, et mind ei veena konkurentsiameti ja komisjoni väide, et eespool viidatud kohtuotsuses FIFA(52) käsitletud eeskirjad, milles Euroopa Kohus tuvastas tegelikult konkurentsivastase eesmärgi, ja käesoleva menetluse esemeks olev kokkulepe on omavahel suhteliselt sarnased. Kohtuasjas FIFA olid eeskirjad sõnastatud esiteks „väga üldsõnaliselt ja ebatäpselt, mis võimaldab rakendamist kaalutlusõiguse alusel, mis on seega ettenägematu ja raskesti kontrollitav“(53) ning millele võidakse tugineda kuritarvitavalt.(54) Nende eeskirjade mis tahes rikkumine võib praktiliselt automaatselt ja pelgalt oletuste alusel kaasa tuua nii karmide ja/või püsivate karistuste määramise,(55) mis võtab mängijalt „igasuguse võimaluse osaleda organiseeritud jalgpallis“(56) ja „[seada] uue klubi ohtu, et teda peetakse solidaarselt vastutavaks potentsiaalselt väga suure hüvitise maksmise eest“.(57) Sel moel tekitasid need eeskirjad „klubidevahelise piiriülese konkurentsi üldise ja drastilise piirangu, [mis laieneb] geograafiliselt kogu liidu territooriumile ja on ajalises plaanis püsiv“.(58)
60.      Ma ei oska näha, millised on nende kahe meetmekomplekti ühised omadused.
61.      Vaidlusalusel kokkuleppel ei olnud lisaks mõju, mis oleks sarnane selle meetme mõjuga, mida käsitleti kohtuotsuses Royal Antwerp. Nimetatud kohtuasjas kinnitas Euroopa Kohus taas kord, et ühenduste või ettevõtjate kokkulepped või otsused, mille eesmärk on „turud eraldada vastavalt riigipiiridele või taastada riikide turgude eraldatus või mis muudavad riikide turgude läbipõimumise raskemaks, võivad töötada vastu EL lepingu ja EL toimimise lepingu eesmärkidele, milleks on viia läbi nende turgude lõimimine siseturu loomisega, ning tuleb seepärast kvalifitseerida üldjuhul kokkulepeteks, mille „eesmärk“ on piirata [konkurentsi]“.(59) Käesolevas kohtuasjas ei ole sellist mõju võimalik kindlaks teha, kuna vaidlusalune kokkulepe ei mõjutanud piiriüleseid üleminekuid kummaski suunas.
62.      Seega kuigi vaidlusaluse kokkuleppega kehtestati mõningad piirangud klubide võimalusele konkureerida seoses nende tegevuse ühe olulise sisendiga (mängijate palkamine),(60) olen seisukohal, et selle juhtumi erandlikel asjaoludel ja arvestades selle piiratud ulatust, ei saa seda kokkulepet pidada olemuslikult konkurentsivastaseks.
63.      Tegelikult on võimalik väita isegi seda, et vaidlusalune kokkulepe oli konkurentsi soodustava iseloomuga. Spordiliigad ei toimi nagu tavalised toodete või teenuste turud. Ühegi liigas mängiva klubi „pööraseim unistus“ ei ole see, et ta tõrjub kõik oma konkurendid turult välja ja temast saab de facto monopoolne tegija. See on faktiliselt võimatu ja majanduslikult mõttetu. Klubide arv on stabiilne ja nende turutegevus (toetajate, sponsorite, ringhäälinguorganisatsioonide jne suhtes) nõuab teatud konkurentsivõime säilitamist liigas.(61) Seega ei oleks sellest vaatenurgast lähtudes põhjendamatu arvata, et kuivõrd vaidlusalune kokkulepe oli oluline selleks, et tagada sobiv konkurentsistruktuur liigas kuni hooaja lõpuni, oli selle majanduslikuks eesmärgiks terve konkurentsi säilitamine ja edendamine.
64.      Saan aru, et vaidlusaluse kokkuleppe puhul on asjaomane turg mängijate ülemineku turg (liiga ise ei toimi turuna). Nende kahe omavaheline sõltuvus on siiski ilmne: kui liiga kaotaks oma aususe ja võistluslikkuse, väheneksid tõenäoliselt toetajate, sponsorite ja ringhäälinguorganisatsioonide huvid, mille tagajärjel kannataks ka mängijate ülemineku turg, sest sellega kaasneks vähem investeeringuid, mis tooks kaasa olukorra, milles kaotavad nii klubid kui ka mängijad.
65.      Kui komisjonil paluti kohtuistungil kaaluda, kas vaidlusalust kokkulepet saab põhjustel, mida ma äsja selgitasin, pidada konkurentsi soodustavaks, piirdus ta sellega, et viitas piiravale mõjule, mis üldiselt kaasneb ülemeelitamisvastaste kokkulepetega, ega kommenteerinud selle konkreetse kokkuleppe eesmärki ja tegelikku konteksti. Oma viimases vastuses kohtuistungil täpsustas komisjon, et sisuliselt ei ole konteksti vaja uurida, kuna vaidlusalune kokkulepe kujutab endast „eesmärgil põhinevat“ piirangut.
66.      Ma ei nõustu sellega. Euroopa Kohtu praktika, mille kohaselt on kontekst alati oluline,(62) ei ole mitte üksnes järjepidev, vaid ka viimastel aastatel tehtud mitmest kohtuotsusest selgub – nagu on selgitatud eespool punktis 40 –, et olukorras, kus juhtumid ei ole lihtsad, võib osutuda vajalikuks konteksti (ning sisu ja eesmärkide) „üksikasjalik analüüs“.(63) Just nii, nagu kokkulepet, mis ei kuulu tavaliselt konkurentsi piiravate kokkulepete kategooriasse, võib kontekstist tulenevalt pidada „eesmärgi alusel“ konkurentsivastaseks, võib konteksti analüüsimine tuua kaasa ka vastupidise järelduse.
67.      See selgitab ka seda, miks mind ajavad mõnevõrra segadusse konkurentsiameti, Portugali valitsuse ja komisjoni suulistes seisukohtades esinenud korduvad viited kohtuotsuse Toshiba lõigule, mille kohaselt „võib vastava majandusliku ja õigusliku konteksti analüüs […] piirduda sellega, mis on eesmärgil põhineva konkurentsipiirangu olemasolu tuvastamiseks rangelt vajalik“.(64) Näib, et nad tõlgendavad seda lõiku nii, et see võimaldab ametiasutustel teha igas olukorras konteksti pealiskaudse (kui mitte pinnapealse) analüüsi. See on kohtuotsuse Toshiba ilmselge väärtõlgendus. Nimetatud pooled asetavad rõhu mõistetele „piiratud“ ja „rangelt“, jättes kõrvale mõiste „vajalik“, ignoreerides eelmises punktis nimetatud kohtupraktikat.
68.      Mulle näib, et vaidlusaluse kokkuleppe konkurentsivastane olemus on kõike muud kui selge. Selle kokkuleppe sisu (selle piiratud ulatus), kontekst (COVID‑19 pandeemia) ja eesmärk (tagada spordihooaja nõuetekohane lõpetamine) nimelt näitab selgelt, et kokkuleppe konkurentsivastase eesmärgi (ja vajaduse korral tagajärje) üksikasjalikum ja põhjalikum hindamine on vajalik.
69.      Kui konkurentsiametilt küsiti kohtuistungil, mis oli vaidlusaluse kokkuleppega tarbijatele tekitatud tegelik kahju, siis oli tal raskusi sellele sisulise vastuse andmisega. Nimetatud ametiasutus viitas võimalikele küsimustele seoses mängijate võrdse või õiglase kohtlemisega. Nagu selgub eespool punktidest 49–53, siis ma ei ole põhimõtteliselt selle vastu, et võtta konkurentsi analüüsimisel arvesse küsimusi, mis on seotud tööjõuga ja sellega, kuidas ettevõtjate tegevus võib seda turgu mõjutada. Küll aga on konkurentsiõigusel ja tööõigusel erinevad eesmärgid ja nende suhtes kehtivad erinevad põhimõtted. Tegelikult reguleerib mängijate töölepinguid oma klubidega tavaliselt riigisisene õigus.(65) Mõnes riigis on teatud spordialade jaoks olemas ka ametiühingute kollektiivlepingud. Liidu õigus – sh liidu konkurentsiõigus – on nende riigisiseste õigusnormide ja kollektiivlepingute suhtes võrdlemisi lugupidav.(66) Seega juhul, kui ELTL artikli 101 alusel algatatakse menetlus seoses töötajatele väidetavalt tekitatud kahjuga, tuleks põhjalikult selgitada, kuidas on tööjõuküsimused seotud konkurentsiküsimustega. Käesolevas asjas on see seos minu hinnangul endiselt ebaselge, kuna sellest tulenevalt on konkurentsiameti otsuse taga ka konkreetne kahjuteooria.
70.      Küll aga peab lõpliku otsuse eespool analüüsitud küsimustes tegema riigisisene kohus, kui ta on põhjalikult analüüsinud vaidlusaluse kokkuleppe sisu, konteksti ja eesmärke.
71.      Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ülemeelitamisvastast kokkulepet, mille profijalgpalliklubid on sõlminud COVID‑19 pandeemia ajal kokkuleppel oma riigi alaliiduga, ei tohi käsitada eesmärgil põhineva piiranguna, kui selle tegelik eesmärk oli säilitada pandeemiast mõjutatud spordivõistluse ausus ja terviklikkus.
IV.    Esimene ja teine küsimus
72.      Esimese ja teise küsimusega, mida saab analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline kokkulepe nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, võib kuuluda kohtuotsusel Meca‑Medina põhineva kohtupraktika kohaldamisalasse ja kas seda võib seetõttu pidada ELTL artikliga 101 kooskõlas olevaks.
73.      Meeldetuletuseks: tegemist on Euroopa Kohtu kohtuotsusest Wouters(67) alguse saanud kohtupraktika suunaga, mida hiljem kohaldati spordiga seotud tegevustele esmalt kohtuotsuses Meca-Medina ning millele viidati hiljuti kohtuotsustes ISU, Superleague ja Royal Antwerp ning ka mõnes hilisemas kohtuotsuses.(68) Sisuliselt selgub kohtuotsusel Meca-Medina põhinevast kohtupraktikast, et kokkulepped, mis piiravad selles osalevate ettevõtjate tegutsemisvabadust, ei kuulu ETLT artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse, kui: i) need on põhjendatud ühe või mitme õiguspärase üldist huvi teeniva eesmärgiga, mis ei ole konkurentsivastased; ii) konkreetsed vahendid, mida nende eesmärkide saavutamiseks kasutatakse, on tõepoolest selleks vajalikud ja iii) isegi kui ilmneb, et nende vahendite olemuslik tagajärg on vähemalt potentsiaalselt piirata või moonutada konkurentsi, ei lähe see olemuslik mõju vajalikust kaugemale, eelkõige nii kaugele, et kõrvaldaks igasuguse konkurentsi.
74.      Minu ettepanekus kohtuasjas ROGON, punktides 21–53 analüüsisin üksikasjalikult selle kohtupraktika päritolu, loogikat ja ulatust. Menetlusökonoomia huvides suunan lugejad nende lõikude juurde. Just seal esitatud kaalutlustest lähtudes arutan nüüd kohtuotsusel Meca‑Medina põhineva kohtupraktika kohaldatavust sellise kokkuleppe suhtes nagu on käsitlusel käesolevas asjas. Taas kord peab lõpliku otsuse selle suhtes tegema riigisisene kohus.
75.      Kõigepealt rõhutan, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et kõnealuse kokkuleppe puhul on tegemist – vastupidi minu esialgsele hinnangule – eesmärgil põhineva konkurentsipiiranguga, ei oleks see kohtupraktika kohaldatav. Minu järgnev analüüs põhineb seega eeldusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab vaidlusaluse kokkuleppe lõplikul analüüsimisel, et selle eesmärk ei ole konkurentsivastane.
76.      Nagu tuleneb eespool punktist 70, koosneb kriteerium, mille Euroopa Kohus kujundas kohtuotsusel Meca-Medina põhinevas kohtupraktikas, sisuliselt kolmest üksteisele järgnevast analüüsietapist, mida – taas kord – ei saa läbida abstraktselt, vaid milles peaks alati analüüsima kõnealust tegevust, lähtudes selle majanduslikust ja õiguslikust kontekstist.(69)
77.      Esiteks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tegema kindlaks, kas vaidlusalune kokkulepe on põhjendatud ühe või mitme õiguspärase üldist huvi teeniva eesmärgiga, mis ei ole iseenesest konkurentsivastased. Olles juba välja selgitanud selle, et sellisel kokkuleppel nagu on käsitlusel põhikohtuasjas ei ole konkurentsivastane eesmärk, tuleb kontrollida järgmisi asjaolusid: kas see eesmärk oli liidu õiguse kohaselt kaitsmist väärt ja kas vaidlusaluse kokkuleppe sõlminud osalejatel oli õiguspärane alus tegutseda. Minu esialgse hinnangu kohaselt tuleks mõlemale küsimusele vastata jaatavalt.
78.      Kõigepealt tunnustab ja edendab liit ELTL artikli 165 lõike 2 kohaselt „spordivõistluste ausust ning avatust“.(70) Tegelikult oli Euroopa Kohus juba enne seda, kui see säte Lissaboni lepinguga kehtestati, tunnustanud nende väärtustega seotud avalikku huvi.(71) Hiljutises kohtupraktikas on ühemõtteliselt kinnitatud, et „on õiguspärane […] kehtesta[da] rahvusvaheliste võistluste korraldamisele ja läbiviimisele ühisreegleid, mille eesmärk on […] edendada sobivalt ja tõhusalt võrdsetel võimalustel ja saavutustel põhinevate spordivõistluste korraldamist“.(72)
79.      Konkreetsemalt leidis Euroopa Kohus kohtuotsuses FIFA, et i) „spordivõistluste reeglitele vastavuse tagamise eesmärk on üldist huvi teeniv õiguspärane eesmärk, mida spordiühing võib järgida, näiteks kehtestades reeglid, mis määravad kindlaks mängijate ülemineku tähtajad, et vältida hilinenud üleminekut, mis võib märkimisväärselt muuta ühe või teise võistkonna sportlikku taset võistluse ajal ning sel moel seada kahtluse alla sellel võistlusel osalevate erinevate võistkondade tulemuste võrreldavus ja järelikult nimetatud võistluse tõrgeteta toimumine tervikuna“ ja ii) mängijanimekirjade teatava stabiilsuse säilitamist ja seega sellega seotud lepingute teatavat järjepidevust tuleb [pidada] üheks võimalikuks vahendiks, et aidata järgida üldist huvi teenivat õiguspärast eesmärki, milleks on klubidevaheliste jalgpallivõistluste reeglitele vastavuse tagamine“.(73)
80.      Lisaks on järjepidevalt tunnistatud, et sellistel spordialaliitudel nagu Portugali profijalgpalliliiga – mis aitas vaidlusaluse kokkuleppe sõlminud klubisid ja tegi nendega koostööd – on nii „sporditegevuse juhtimisel peamine vastutus“, mistõttu neil on teatud vabadus „oma spordiala organiseerimisel ja edendamisel“(74) ja nad on riigisiseste ja liidu ametiasutuste partnerid spordiga seotud küsimustes.(75) Euroopa Kohtu praktikas on seda sõnaselgelt tunnustatud.(76)
81.      Teiseks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tegema kindlaks, kas konkreetsed vahendid, mida kasutati kõnealuse eesmärgi saavutamiseks, olid selleks tõepoolest vajalikud. Minu arvates peab riigisisene kohus sellest „vajalikkuse“ kriteeriumist tulenevalt kontrollima kolme omavahel tihedalt seotud asjaolu, nimelt seda, kas vaidlusalune kokkulepe i) sõlmiti vastusena objektiivsele vajadusele saavutada kõnealune eesmärk; ii) väljendas tegelikku soovi tagada selle eesmärgi järjekindel saavutamine ja iii) oli sobiv selle eesmärgi saavutamiseks, st tundus olevat sobiv, et aidata oluliselt kaasa selle eesmärgi saavutamisele.
82.      Ka siin pean ütlema, et nendele kolmele küsimusele tuleks toimikus sisalduvate materjalide põhjal tõenäoliselt vastata jaatavalt. COVID‑19 pandeemia erakordne laad tekitas tõsise ohu, et klubid ei suuda 2019/2020. aasta jalgpallihooaega lõpule viia või vähemalt ei ole võimalik tagada selle lõpuosa ausust ja õiglust. See, et sellises ebakindlas ja erakordses olukorras pidid jalgpallimeeskonnad ja jalgpalliliidud „midagi ette võtma“, et „päästa, mida päästa saab“, näib mulle vaevalt vaieldav.
83.      Nagu on selgitatud eespool punktides 57, 58, 63 ja 64, näib vaidlusalune kokkulepe olevat ajendatud jalgpalliklubide ja riikliku alaliidu tegelikust soovist tagada õiglane ja korrapärane hooaja lõpp, tagades, et turniiri võistlusstruktuur jääb puutumata.
84.      Selles kontekstis tahan rõhutada, et Meca‑Medina kriteeriumi mõistet „tegelik vajadus“ ei saa tõlgendada nii, et see on kõnealuse eesmärgi saavutamise condicio sine qua non. Nagu olen selgitanud punktides 41–45 oma ettepanekus kohtuasjas ROGON, on asjasse puutuvatel reguleerivatel asutustel tingimata vaja mingit vabadust nende meetmete valikul, mida nad peavad sobivaks, et kõige paremini kaitsta asjaomaseid huve. Lihtsalt ühe näitena: advokaatide keeldu tegutseda koos raamatupidajatega, mis oli kõne all kohtuotsuse Wouters aluseks olnud asjas, ei saa pidada absoluutselt oluliseks ja hädavajalikuks, et pakkuda „õigusteenuste lõpptarbijatele vajalikke tagatisi aususe ja kogemuste osas ning tagada õiglane õigusmõistmine“.(77) Selles kontekstis on võtmesõnaks „mõistlikkus“: kas asjasse puutuvad pooled võiksid mõistlikult arvata, et kõnealune meede aitab oluliselt kaasa seatud eesmärgi saavutamisele, samas kui mõni vähem konkurentsi piirav meede ei oleks sama tõhus?
85.      Nagu ma selgitasin üksikasjalikumalt punktides 35–37 oma ettepanekus kohtuasjas ROGON, olen teadlik, et mõistet „mõistlik“, mida kasutatakse kohtuotsuses Wouters, ei ole kasutatud kohtuotsustes ISU, Superleague ja Royal Antwerp. Kohtuotsuse Superleague punktis 197 on Euroopa Kohus selle mõiste lihtsalt teisiti sõnastanud. Nimetatud lõigus on Euroopa Kohus sedastanud, et kontrollides meetme vajalikkuse tingimust, peaksid liidu ja liikmesriikide kohtud tegema kindlaks, kas „oodatavat tõhususe kasvu on võimalik saavutada konkurentsi vähem piiravate meetmetega“, kuid nad ei tohi hinnata erinevaid kättesaadavaid meetmeid „[lähtudes sellest, milline neist on ihaldusväärsem]“.
86.      Viimaks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tegema kindlaks, kas vaidlusaluse kokkuleppe mõju ulatub kaugemale sellest, mis on vajalik selle eesmärgi saavutamiseks, eelkõige nii kaugele, et kõrvaldaks igasuguse konkurentsi. Nagu olen juba selgitanud, puudutas vaidlusalune kokkulepe vaid ühte klubide konkureerimise tahku (uute mängijate palkamine) – jättes seega klubidevahelise konkurentsi muudes aspektides puutumata – ja seda ainult mõnede mängijate puhul lühikeseks ajaks. Minu hinnangul tähendab see seda, et nimetatud kokkulepe ei kõrvalda igasugust konkurentsi asjaomaselt turult või asjaomastelt turgudelt.
87.      Seega näib olevat üks põhiküsimus, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks selles kontekstis keskenduma: kas oli olemas ka teisi meetmeid, mis oleks sama hästi võimelised saavutama taotletavat eesmärki, olles ühtlasi konkurentsi vähem piiravad. See on tõepoolest küsimus, mille suhtes otsuse tegemiseks on selgelt parimad võimalused eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kuna see nõuab erinevate õiguslike ja faktiliste asjaolude arvessevõtmist. Siiski tundub mulle, et vaidlusaluse kokkuleppe või selle vastuvõtmise konteksti mõned konkreetsed jooned on eriti olulised.
88.      Esiteks oli vaidlusalusel kokkuleppel piiratud geograafiline ja isikuline kohaldamisala: lepinguosaliste Portugali esimese ja teise liiga jalgpalliklubide palgatud mängijad, kelle leping lõppes või lõpetati ühepoolselt COVID‑19 pandeemia ajal. Klubid võisid vabalt palgata näiteks mängijaid väljaspool Portugali mängivatest klubidest või Portugali madalamatest liigadest. Kokkuleppel oli ka üsna piiratud ajaline kohaldamisala: seda kohaldati ainult 2019/2020. aasta hooaja lõpetamiseks vajaliku perioodi jooksul ja see kaotas kehtivuse selle hooaja viimasele mängule järgnevast päevast.
89.      Teiseks, arvestades asja kiireloomulisust ning olukorra ebakindlust ja keerukust, peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus, kui ta kaalub alternatiivsete meetmete olemasolu – millele osutamine on konkurentsiameti ülesanne –, võtma arvesse üksnes neid meetmeid, mis olid mõistlikult kättesaadavad ning suhteliselt lihtsad kavandada ja rakendada. Loomulikult ei olnud see aeg selline, mil oli mõeldav üksikasjalike uuringute ja aruannete koostamine või eksperimenteerimine. Lõppeks ei olnud isegi võimalik näost näkku kohtuda ja internetiplatvormid ei olnud kindlasti kõige tõhusamad vahendid pikkade ja keeruliste arutelude pidamiseks.
90.      Selles kontekstis ei jätaks ma arvesse võtmata ka asjaolu, et mõni nädal enne vaidlusaluse kokkuleppe sõlmimist avaldas Euroopa konkurentsivõrgustik ühisdeklaratsiooni, milles möönis, et ettevõtjatel võib olla vaja teha omavahel koostööd.(78) See võib kinnitada seisukohta, et jalgpalliklubid ja alaliit võisid põhjendatult arvata, et mõningane koostöö aspektides, milles nad muidu oleksid omavahel tihedalt konkureerinud, oli sel perioodil erandkorras vajalik.
91.      Kolmandaks näib vaidlusaluse kokkuleppe mõju asjaomaste jalgpallurite majandustegevusele olevat suhteliselt väike. Neil oli igal ajal vabadus sõlmida lepinguid meeskondadega väljaspool Portugali ja hooaja viimasele matšile järgneval päeval ka iga Portugali meeskonnaga. Arvestades FIFA soovitust rahvuslikele jalgpalliliitudele muuta mängijate registreerimise tähtaegu,(79) tundub mulle, et mängijatel oleks keeruline väita, et nad on vaidlusaluse kokkuleppe tõttu kaotanud märkimisväärsed võimalused uute lepingute sõlmimiseks. Lisaks ei mõjutanud see kokkulepe – ega ilmselgelt saanudki mõjutada – ühepoolselt mängijate olemasoleva lepingu õiguslikku kestust; lepingu pikendamises (ja vajaduse korral lisatasus) pidid klubi ja asjaomane mängija kokku leppima. Mängijatel oli seega vabadus pidada läbirääkimisi ja keelduda pakkumistest, mis ei olnud nende jaoks atraktiivsed, kaaludes samal ajal võimalusi teistes jalgpalliliigades.
92.      Kuigi see kokkulepe võis sundida mängijaid võtma vastu pakkumisi, mis olid madalamad, kui nad oleksid soovinud, oli nende mängijate jaoks kättesaadav alternatiiv (Portugali valitsuse poolt pandeemia ajal kehtestatud ajutine töötuse kord) minu arusaamist mööda nende jaoks rahaliselt palju ebasoodsam.
93.      Seetõttu on minu esialgne seisukoht, et vaidlusalune kokkulepe on koostatud nii, et selle mõju asjaomaste klubide vahelisele konkurentsile piirata nii palju kui võimalik, ning et raske on leida alternatiivseid meetmeid, mis oleks sama tõhusad ja vähem piiravad. Võttes arvesse ka Euroopa konkurentsivõrgustiku väljendatud seisukohta, võib väita, et jalgpalliklubid ja jalgpalliliit võisid sel ajal mõistlikult leida, et vaidlusaluse kokkuleppega kaasnev konkurentsipiirang on vajalik üldisest huvist lähtuva õiguspärase eesmärgi saavutamiseks ja selle eesmärgiga proportsionaalne.
94.      Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele ja teisele eelotsuse küsimusele, et ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleks tõlgendada nii, et selline ülemeelitamisvastane kokkulepe nagu on käsitlusel põhikohtuasjas kuulub kohtuotsusel Meca‑Medina põhineva kohtupraktika kohaldamisalasse, tingimusel, et selle eesmärk oli tõepoolest tagada spordivõistluste terviklikkus ja ausus ning see oli selle eesmärgi saavutamiseks vajalik ja proportsionaalne.
V.      Ettepanek
95.      Kokkuvõttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (konkurentsi‑, reguleerimis‑ ja järelevalveasjade kohus, Portugal) esitatud eelotsuse küsimustele, et
96.      ELTL artikli 101 lõiget 1
97.      tuleb tõlgendada nii, et ülemeelitamisvastast kokkulepet, mille profijalgpalliklubid on sõlminud COVID‑19 pandeemia ajal kokkuleppel oma rahvusliku alaliiduga:
–        ei tohi käsitada eesmärgil põhineva piiranguna, kui selle tegelik eesmärk oli säilitada pandeemiast mõjutatud spordivõistluse ausus ja terviklikkus, ning
–        see kuulub kohtuotsusel Meca‑Medina põhineva kohtupraktika kohaldamisalasse, tingimusel, et selle eesmärk oli tõepoolest tagada spordivõistluste terviklikkus ja ausus ning see oli selle eesmärgi saavutamiseks vajalik ja proportsionaalne.
1      Algkeel: inglise.
2      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus International Skating Union vs. komisjon (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012) (edaspidi „kohtuotsus ISU“).
3      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (edaspidi „kohtuotsus Superleague“).
4      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (edaspidi „kohtuotsus Royal Antwerp“).
5      4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824) (edaspidi „kohtuotsus FIFA“).
6      Viitega 18. juuli 2006. aasta kohtuotsusele Meca‑Medina ja Majcen vs. komisjon (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) (edaspidi „kohtuotsus Meca‑Medina“).
7      C‑209/23 (ettepanek kohtuasjas RRC Sports).
8      C‑428/23
(ettepanek kohtuasjas ROGON).
9      Eelotsuse küsimustes viidatakse vaidlusalusele kokkuleppele kui „Zoomi või Microsoft Teamsi platvormi kaudu 7. aprillil 2020 liikmesriigi kõigi esimese liiga profijalgpalli spordiklubide vahel ja käesolevas eelotsusetaotluses kirjeldatud olukorras sõlmitud kokkuleppele, millega nõustus järgmisel päeval sama kanalit pidi suurem osa teise liiga profijalgpalli spordiklubisid, kusjuures mõlemal juhul osales sõlmimises jalgpalliliit, kelle ülesanne on nimetatud liikmesriigis tagada professionaalse jalgpalli mängimisega seotud tegevused ja neid reguleerida, ning millega lepiti kokku selles, et klubid ei palka nende liigade mängijaid, kes lõpetavad COVID‑19 pandeemiast tulenevate küsimuste tõttu või pandeemiast tuleneva mis tahes erandliku otsuse, eelkõige spordihooaja pikendamise tõttu ühepoolselt oma töölepingu“.
10      Kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Budapest Bank jt (C‑228/18, EU:C:2019:678, punkt 1) (edaspidi „ettepanek kohtuasjas Budapest Bank“).
11      Vt nt Kovar, J.‑P., ja Kovar, R., „L’objet anticoncurrentiel au sens de l’article 101, paragraphe 1, du TFUE: Un objet difficile à identifier“, Concurrences, No 1-2016, Art. No 77266, lk 48, ja Idot, L., „La distinction restriction de concurrence par objet / restriction de concurrence par effet et l’article 101 TFUE: Un sujet de disputatio“, Concurrences, No 3-2017, Art. No°93464, lk 1.
12      Vt nt 11. septembri 2014. aasta kohtuotsus CB vs. komisjon (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 58) (edaspidi „kohtuotsus CB“), 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Budapest Bank jt (C‑228/18, EU:C:2020:265, punkt 54) (edaspidi „kohtuotsus Budapest Bank“) ja 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 67) (edaspidi „kohtuotsus Generics“).
13      Vt kohtuotsus Superleague, punktid 161 ja 162.
14      Sellega sarnaselt, Ibáñez Colomo, P., „Restrictions by object under Article 101(1) TFEU: From dark art to administrable framework“, Yearbook of European Law, 2024, 00, lk 1–37.
15      Vt kohtuotsus Superleague, punktid 163 ja 164.
16      Ibid.
17      Vt muu hulgas 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas (C‑211/22, EU:C:2023:529).
18      Vt teisiti sõnastatuna kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Generics (UK) jt (C‑307/18, EU:C:2020:28, punkt 163) (edaspidi „ettepanek kohtuasjas Generics“).
19      Vt selle kohta 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Lundbeck vs. komisjon (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, punktid 139–143) (edaspidi „kohtuotsus Lundbeck“).
20      Vt minu ettepanek kohtuasjas HSBC Holdings jt vs. komisjon (C‑883/19 P, EU:C:2022:384, punkt 85).
21      Vt kohtuotsus Superleague, punkt 167. Samuti lisaksin möödaminnes, et pelk soov piirata konkurentsi ei ole iseenesest piisav, et tuvastada piirangut. Mõelgem näiteks kokkuleppele, millega ilmselgelt ei suudeta konkurentsi piirata. Vt selle kohta kohtuotsus CB, punkt 54, ja kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas CB vs. komisjon (C‑67/13 P, EU:C:2014:1958, punkt 107) (edaspidi „ettepanek kohtuasjas CB“).
22      20. novembri 2008. aasta kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers (C‑209/07, EU:C:2008:643) (edaspidi „kohtuotsus BIDS“).
23      Vt muu hulgas Frumento, A., „Le regole di concorrernza fra imprese industriali nella Comunità economica europea“, Rivista Internazionale di Scienze Economiche e Commerciali, 1958, No. 1, lk 10 Joliet, R., „La légalité des clauses de fidélité d'approvisionnement au regard de l'article 85 du Traité de Rome“, Revue Critique de Jurisprudence Belge, 1968, lk 157, ning hiljutine ja täiendavate viidetega Petit, N., „La rationalisation au long cours de la restriction de concurrence par « objet » dans la jurisprudence de la Cour de Justice de l’Union européenne“, AJCA, 2015, lk 422 ja 423.
24      Vt kohtujurist Sharpstoni ettepanek kohtuasjas KME Germany jt vs. komisjon (C‑272/09 P, EU:C:2011:63, punkt 67), viitega põhjapanevale Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtuasjale Jussila (23. novembri 2006. aasta kohtuotsus Jussila vs. Soome, CE:ECHR:2006:1123JUD007305301, punkt 43).
25      Vt kohtuotsus Superleague, punkt 165.
26      Vt nt 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Banco BPN/BIC Português jt (C‑298/22, EU:C:2024:638, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika) (edaspidi „kohtuotsus BPN“).
27      Vt muu hulgas kohtuotsus Superleague, punkt 166.
28      Vt kohtuotsus BPN, punkt 48.
29      Vt nt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Generics, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka õiguskirjanduses Odudu, O., „The object/effect distinction“, teoses Charbit, N., ja Ahmad, S., (toim), Richard Whish, QC (Hon) Liber Amicorum:
Taking Competition Law Outside The Box, Concurrences, 2020, lk 112 jj.
30      Vt kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Budapest Bank jt, punkt 61. Vt ka õiguskirjanduses Dekeyser, K. et al. (toim), Regulation 1/2003 and EU Antitrust Enforcement – A Systematic Guide, Wolters Kluwer, 2023, lk 85.
31      Vt kohtuotsus Superleague, punkt 167.
32      Vt kohtuotsus BPN, punkt 56.
33      Vt selle kohta 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus AstraZeneca vs. komisjon (C‑457/10 P, EU:C:2012:770, punktid 79–99).
34      Vt eelkõige kohtuotsus Budapest Bank, punktid 76 ja 79. Vt ka kohtujuristi ettepanek kohtuasjas CB, punkt 79 ja kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Budapest Bank, punktid 65–72. Kogemuse olulisuse kohta vt õiguskirjanduses Bailey, D., „Restrictions of competition by object under Article 101 TFEU“, Common Market Law Review, Vol. 49, Issue 2, 2012, lk 562–566.
35      Selle mõistega viitan tegevustele, mille suhtes ei ole asjaomastel ettevõtjatel muud majanduslikku huvi kui konkurentsi piiramine.
36      Vt selle kohta 20. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Toshiba Corporation vs. komisjon (C‑373/14 P, EU:C:2016:26, punkt 29) (edaspidi „kohtuotsus Toshiba“). Analüüsin seda kohtuotsust hiljem, käesoleva ettepaneku punktides 66 ja 67.
37      Vt kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Budapest Bank, punktid 41 ja 48, kus kohtujurist Bobek rääkis „kaheetapilisest analüüsist“. Õiguskirjanduses viitas Peeperkorn, L., „Defining restrictions “by object”“, Concurrences, No 3-2015, Art. N° 74812, lk 43 ja 50 mutatis mutandis „kahetasandilisele analüüsile“.
38      Vt sellega seoses 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 143).
39      Vt selle kohta kohtujuristi ettepanek kohtuasjas CB, punkt 53. Õiguskirjanduses vt nt Jones, A., „Left behind by modernisation? Restrictions by object under Article 101(1)“, European Competition Journal, Vol 6, Issue 3, 2010, lk 655.
40      Vt nimelt kohtuotsus Generics, punkt 76, kohtuotsus Lundbeck, punktid 129–132, ja 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Servier jt vs. komisjon (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punkt 144). Vt ka kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Lundbeck vs. komisjon (C‑591/16 P, EU:C:2020:428, punktid 155–157).
41      Vt nt kohtuotsus Generics, punkt 77, ja kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Generics, punkt 163. Vt ka Dekeyser, K., et al (toim), eespool viidatud 30. joonealune märkus, op. cit., lk 84.
42      Kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Budapest Bank, punkt 67.
43      Vt muu hulgas 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka minu ettepanek kohtuasjas RRC Sports, punktid 36–38.
44      Vt United States Department of Justice and Federal Trade Commission (USA justiitsministeerium ja föderaalne kaubanduskomisjon), „Antitrust guidelines for business activities affecting workers“, jaanuar 2025 (millega asendati varasem versioon, mis pärines oktoobrist 2016), ja Euroopa Komisjoni väljaanne Competition Policy Brief, „Antitrust in labour markets“, mai 2024.
45      Vt kohtupraktikat, millele viidatakse teoses Polden, D. J., „No-poach agreements: An overview of US, EU, and national case law“, 1. veebruar 2024, e‑Competitions, Art. No 116824, ja teoses Posner, E. A. ja Volpin, C., „No‑poach agreements: An overview of EU and national case law“, 4. mai 2023, e-Competitions, Art. No 112194. Seoses liidu kohtutega vt nt hiljutine kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:375, 34. joonealune märkus) (edaspidi „ettepanek kohtuasjas FIFA“).
46      Vt muu hulgas Hovenkamp, H. J. ja Areeda, P. E., Antitrust Law: An Analysis of Antitrust Principles and Their Application, punkt 352 (viimati ajakohastatud septembris 2024), Kluwer, 2024, Posner, E. A., „Enforcement of U.S. antitrust law in labor markets“, Journal of Antitrust Enforcement, Vol. 11, Issue 2, 2023, lk 259 (ja 11. joonealuses märkuses viidatud majandusteadlaste publikatsioonid), ning Stutz, R. M., „The evolving antitrust treatment of labor‑market restraints: from theory to practice“, American Antitrust Institute, 31. juuli 2018.
47      Kohtuotsuse FIFA punkt 129, milles viidatakse kohtuotsuse Royal Antwerp punktidele 107, 109 ja 110.
48      Vt sellega sarnaselt 13. aprilli 2000. aasta kohtuotsus Lehtonen ja Castors Braine (C‑176/96, EU:C:2000:201, punkt 55) (edaspidi „kohtuotsus Lehtonen“): „Võistkonnad, kes osalevad tiitli saamiseks väljalangemismängudel või üleminekumängudel, võivad saada kasu hilinenud üleminekutest, et tugevdada oma meeskondi meistrivõistluste viimases etapis või isegi ühe otsustava mängu jaoks“.
49      Vt nt Euroopa Komisjon: Hariduse, noorte, spordi ja kultuuri peadirektoraat,
ECORYS ja SportsEconAustria „Mapping study on measuring the economic impact of COVID-19 on the sport sector in the EU – Final report“, Euroopa Liidu Väljaannete Talitus, Luxembourg, 2020, jaotis 2.3.
50      Vt kohtuotsuse punktid 143 ja 144.
51      Vt taas kord kohtuotsus Lehtonen, punkt 54: „Hilisemad üleminekud võivad muuta oluliselt ühe või teise võistkonna sportlikku taset meistrivõistluste käigus, seades seega kahtluse alla tulemuste võrreldavuse nendel meistrivõistlustel osalevate võistkondade vahel ja seega ka meistrivõistluste kui terviku nõuetekohase toimimise“.
52      Need eeskirjad, mille hulgas olid FIFA mängijate staatust ja üleminekut käsitlev reeglistik, käsitlesid lepingulisi suhteid mängijate ja klubide vahel ning puudutasid hüvitisi, sportlikke sanktsioone ja kohustusliku rahvusvahelise ülemineku sertifikaadi väljastamist olukorras, kus on väidetavalt leping lõpetatud ilma mõjuva põhjuseta.
53      Kohtuotsus FIFA, punktid 135 ja 139.
54      Ibid., punkt 141.
55      Vt kohtujuristi ettepanek kohtuasjas FIFA, punkt 53.
56      Vt kohtuotsuse FIFA punkt 136.
57      Ibid., punktid 137 ja 139.
58      Ibid., punktid 138 ja 140.
59      Vt kohtuotsus Royal Antwerp, punktid 95 ja 96. Kohtujuristi kursiiv.
60      Vt selle kohta kohtuotsus FIFA, punkt 107, ja kohtuotsus Royal Antwerp, punkt 107.
61      Sellega sarnaselt kohtujurist Lenzi ettepanek kohtuotsuses Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:293, punktid 227 ja 270) ning kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, punkt 166). Õiguskirjanduses vt nt Siekmann, R., „The specificity of sport: sporting exceptions in EU law“, The International Sports Law Journal, 2011, lk 697.
62      Vt käesoleva ettepaneku punktides 33–38 viidatud kohtupraktika ning kohtupraktika, millele on viidatud minu ettepanekus kohtuasjas ROGON, punktides 23 ja 27.
63      Vt kohtuotsus Lundbeck, punkt 131, ja 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus Servier jt vs. komisjon (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punktid 87, 144, 277 ja 292). Vt selle kohta ka kohtuotsus Generics, punktid 84 ja 85, ja kohtujurist Wathelet’ ettepanek kohtuasjas Toshiba Corporation vs. komisjon (C‑373/14 P, EU:C:2015:427, punkt 74).
64      Eelnimetatud otsuse punkt 29, kohtujuristi kursiiv.
65      Vt selle küsimuse kohta O’Leary, L., „Professional team sports and collective labour law in the European Union“, teoses Anderson, J., Parrish, R. ja García, B. (toim), Research Handbook on EU Sports Law and Policy, Edward Elgar Publishing, 2018, lk 410.
66      Vt nt 21. septembri 1999. aasta kohtuotsus Albany (C‑67/96, EU:C:1999:430) ja 4. detsembri 2014. aasta kohtuotsus FNV Kunsten Informatie en Media (C‑413/13, EU:C:2014:2411).
67      19. veebruari 2002. aasta kohtuotsus Wouters jt (C‑309/99, EU:C:2002:98) (edaspidi „kohtuotsus Wouters“).
68      Vt 18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Lietuvos notarų rūmai jt (C‑128/21, EU:C:2024:49, punktid 97–105) ja 25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, punktid 21–35 ja 42–54).
69      Vt kohtuotsus Meca‑Medina, punkt 42.
70      Vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas RRC Sports, punktid 32, 33 ja 71.
71      Vt nt kohtuotsus Meca‑Medina, punkt 41.
72      Vt kohtuotsus Superleague, punkt 144.
73      Kohtuotsuse FIFA punktid 100 ja 102. Vt ka kohtujuristi ettepanek kohtuasjas FIFA, punktid 61 ja 62 ning seal viidatud kohtupraktika.
74      Vt muu hulgas Euroopa Ülemkogu 2000. aasta detsembri deklaratsioon, mis käsitles spordi erilisi omadusi ja selle sotsiaalset funktsiooni Euroopas, mida tuleks arvesse võtta ühise poliitika rakendamisel, Euroopa Komisjoni 11. juuli 2007. aasta valge raamat spordi kohta, COM(2007) 391 final, ning Euroopa Parlamendi 23. novembri 2021. aasta resolutsioon ELi spordipoliitika kohta – hinnang ja võimalikud tulevikusuundumused (2021/2058(INI)) (ELT 2022, C 224, lk 2).
75      Vt sellega seoses nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate resolutsioon Euroopa Liidu spordialase töökava kohta (1. jaanuar 2021 – 30. juuni 2024), (ELT 2020 C 419, lk 1).
76      Vt nt 11. aprilli 2000. aasta kohtuotsus Deliège (C‑51/96 ja C‑191/97, EU:C:2000:199, punktid 67 ja 68).
77      Nimetatud kohtuotsuse punkt 97.
78      Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 12. Sama mõtet väljendas toona komisjon oma teatise „Ajutine raamistik ettevõtjate koostööga seotud konkurentsiküsimuste hindamiseks COVID‑19 puhangust tingitud hädaolukordades“ (ELT 2020 C 116, lk I/7), mis avaldati vaid päev enne vaidlusaluse kokkuleppe sõlmimist, punktis 3.
79      Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 11.