62020TJ0003_RES
Kohtuasi T‑3/20
Forbo Financial Services AG
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
Üldkohtu (kolmas koda) 16. detsembri 2020. aasta otsus
Euroopa Liidu kaubamärk – Vastulausemenetlus – Euroopa Liidu sõnamärgi Canoleum taotlus – Varasem rahvusvaheline sõnamärk MARMOLEUM – Suhteline keeldumispõhjus – Kaebuse aluste kohta kirjaliku selgituse hilinenult esitamine – Apellatsioonikojale esitatud kaebuse vastuvõetamatus – Tähtaja ennistamise taotlus – Hagejat esindava advokaadi ootamatu haigestumine – Hoolsuskohustus – Advokaadi ausõnalise ütluse tõenduslik tähtsus
Euroopa Liidu kaubamärk – Menetlusnormid – Tähtaja ennistamine – Tingimused – Asjaoludele vastav hoolsus – Erandlikud ja seega ettenägematud sündmused
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikli 104 lõige 1)
(vt punktid 45 ja 46)
Euroopa Liidu kaubamärk – Menetlusnormid – Tähtaja ennistamine – Kohaldamise tingimused – Kitsas tõlgendamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikli 104 lõige 1)
(vt punkt 47)
Euroopa Liidu kaubamärk – Menetlusnormid – Tõendite tõendusjõud – Ausõnaline ütlus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikli 97 lõike 1 punkt f ja artikli 104 lõige 1)
(vt punktid 51–59)
Kokkuvõte
Windmöller Flooring Products WFP GmbH esitas 17. mail 2017 taotluse registreerida sõnaline tähis Canoleum ELi kaubamärgina. Forbo Financial Services AG esitas 27. septembril 2017 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) taotletava kaubamärgi registreerimisele vastulause, mis põhines talle kuuluval rahvusvahelisel sõnamärgil MARMOLEUM. Tema väitel esines segiajamise tõenäosus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses (
1
). Vastulause lükati 12. veebruari 2019. aasta otsusega tagasi.
Forbo Financial Services esitas 9. aprillil 2017 EUIPO-le selle otsuse peale kaebuse. Ta esitas aga kirjaliku selgituse kaebuse aluste kohta alles 26. juunil 2019, see tähendab pärast ette nähtud tähtaja möödumist (
2
). Sellele menetlusdokumendile oli ta lisanud tähtaja ennistamise taotluse (
3
), milles väitis, et tema toimikuga tegelenud advokaat (edaspidi „esialgne advokaat“) ei saanud seda dokumenti esitada ettenähtud tähtaja jooksul raske haiguse tõttu, mis oli teda tabanud ootamatult. Selle väite toetuseks esitas ta kaks ausõnalist ütlust, millest ühe oli andnud mainitud advokaat ja teise tema abikaasa. Apellatsioonikoja 9. oktoobri 2019. aasta otsusega jäeti tähtaja ennistamise taotlus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Apellatsioonikoda tõdes, et esialgne advokaat ei tõendanud piisavalt, et ta tegutses asjaolude kohaselt piisava hoolsusega. Eelkõige heitis apellatsioonikoda advokaadile ette arstitõendi esitamata jätmist.
Üldkohus, kes vaatas läbi Forbo Financial Services’i hagi, tühistas apellatsioonikoja otsuse sisuliselt põhjendusel, et apellatsioonikoda oli algusest peale keeldunud lugemast mingilgi määral usaldusväärseks kahte asjaomast ausõnalist ütlust ja oli jätnud tähelepanuta neis sisalduvad üksikasjalikud selgitused.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tõdeb Üldkohus, et ausõnaline ütlus on vastuvõetav tõend (
4
). Veel märgib Üldkohus, et ütluse andja enda huvides antud ütlusel on piiratud tõenduslik tähtsus ja seda ütlust peavad toetama täiendavad tõendid, ent EUIPO üksustel ei ole siiski lubatud üldjuhul järeldada, et sellisel ütlusel iseenesest puudub üldse usaldusväärsus. Sellisele ütlusele omistatav tõenduslik väärtus sõltub juhtumi asjaoludest. Ent apellatsioonikoda keeldus algusest peale lugemast mingilgi määral usaldusväärseks kahte kõne all olevat ausõnalist ütlust ja jättis seega kohaselt arvestamata juhtumi asjaoludega.
Järgmiseks märgib Üldkohus seoses esialgse advokaadi ütlusega, et apellatsioonikoda eiras asjaolu, et see advokaat on õigusvaldkonna spetsialist, kes peab oma ülesandeid täites järgima kutse-eetika reegleid ja moraalinorme, ning kui ta ausõnalises ütluses esitab valeütlusi, saab tema suhtes kohaldada kriminaalkaristust ja ta kahjustab ka oma ametialast mainet. Üldkohus lisab, et advokaadi poolt antud kirjalik ausõnaline ütlus on iseenesest kindel tõend selles kajastatud asjaolude kohta, tingimusel, et see on üheselt mõistetav, vastuoludeta ja sidus ning ükski faktiline asjaolu ei sea selle õigsust kahtluse alla.
Lisaks on apellatsioonikoda jätnud arvestamata tõigaga, et esialgse advokaadi väitel tähtaja möödalaskmise põhjuseks olnud haigestumine leidis aset tema eraelus ja ta ise saab kõige paremini esitada teavet selle sündmuse ning eriti endal ilmnenud sümptomite ja tekkinud häirete kohta.
Seoses esialgse advokaadi abikaasa ausõnalise ütlusega tuleb tõdeda, et apellatsioonikoda oleks samuti pidanud arvestama sellega, et isikud, kes on sellise sündmuse nagu käesolevas asjas tunnistajad, on kõige sagedamini huvitatud isiku lähikondlased ja mainitud advokaadi abikaasa suhtes saab sama moodi kohaldada kriminaalkaristust, kui ta ausõnalises ütluses esitab valeütlusi.
Lõpuks rõhutab Üldkohus, et apellatsioonikoda jättis arvestamata tõigaga, et käesoleval juhul ei saanud mõistlikult nõuda kahe ausõnalise ütluse sisu kinnitavaid täiendavaid tõendeid nagu arstitõend või siis ei olnud sellised tõendid kättesaadavad. Seoses sellega märgib Üldkohus, et käesolev asi puudutab üksikut, õnnetusjuhtumina võetavat sündmust puudutatud isiku eraelus ning eristub seega olukordadest, mida on üldjuhul käsitletud ausõnaliste ütluste tõenduslikku väärtust puudutavas kohtupraktikas, mille puhul on sellised ütlused antud, tõendamaks puhtalt objektiivseid ning isikliku aspektita asjaolusid.
Seetõttu tühistab Üldkohus apellatsioonikoja otsuse.
(
1
)	Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) muudetud kujul.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1) artikli 68 lõike 1 viimase lause kohaselt tuleb kirjalik selgitus kaebuse aluste kohta esitada nelja kuu jooksul alates otsuse teatavaks tegemise kuupäevast.
(
3
)	Vastavalt määruse 2017/1001 artiklile 104.
(
4
)	Määruse 2017/1001 artikli 97 lõike 1 punkti f tähenduses.