Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 30. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑190/25 [Zelabrich](i)
LS
versus
GT
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Stuttgart (liidumaa kõrgeim üldkohus Stuttgardis, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjadega – Määrus (EÜ) nr 2201/2003 – Artikkel 19 – Menetluses olev kohtuasi – Artikkel 63 – Itaalia ja Püha Tooli ja vahel sõlmitud leping Concordato lateranense – Kirikuõiguse kohaselt sõlmitud abielu – Abielulahutuse menetlus liikmesriigi tsiviilkohtus, kelle poole esimesena pöörduti – Selle abielu tühisuse tuvastamine kirikukohtu poolt Itaalias – Abielu tühisuse tuvastamise otsuse tsiviilõiguslike tagajärgede tunnustamise menetlus Itaalia riiklikus kohtus, kelle poole pöörduti teisena
I.      Sissejuhatus
1.        Liikmesriigi kohtule esitati esimesena abielu lahutamise avaldus. Teise liikmesriigi, käsitletaval juhul Itaalia kohtule esitati teisena nõue tunnustada niisuguse kohtuotsuse tsiviilõiguslikke tagajärgi, millega tuvastati Itaalias kirikuõiguse sätete kohaselt sõlmitud abielu(2) tühisus, kusjuures tuleb täpsustada, et selle täitmisele pööratava kohtuotsuse langetas kirikukohus, kelle pädevust selles liikmesriigis tunnustatakse. Kas niisugust olukorda tuleb käsitada menetluses oleva kohtuasjana?
2.        Euroopa Kohtule hindamiseks esitatud kohtuasjas soovib Saksamaa kohus teada, kas määruse (EÜ) nr 2201/2003(3) artikli 19 lõikest 1 võib tuleneda jaatav vastus sellele küsimusele seepärast, et määruse artikli 63 lõikes 2 ja lõike 3 punktis a on nähtud ette, et kõiki Itaalia ja Püha Tooli vahel sõlmitud lepingu, st 11. veebruari 1929. aasta Concordato lateranense, mida on muudetud kokkuleppe ja selle lisaprotokolliga,(4) alusel tehtud otsuseid abielu kehtetuse kohta tunnustatakse viite tõttu määruse III peatüki 1. jaole täieõiguslikult nagu iga teist otsust, mille on liikmesriigi kohus abieluasjades teinud.
3.        Brüsseli IIa määruse artiklis 19 sätestatud menetluses olevat kohtuasja käsitlevate õigusnormide kohaldamise küsimust tuleks analüüsida laiemast vaatevinklist kui põhikohtuasja vaatevinkel, mis on piiratud konkordaadiga. Määruse artiklis 63 on silmas peetud ühelt poolt Püha Tooli ning teiselt poolt vastavalt Portugali, Hispaania ja Malta sõlmitud lepinguid. Kahe viimase lepinguga on loodud samalaadne menetlus nagu kirikukohtute otsuste tunnustamise Itaalia menetlus. Lisaks on määruse (EL) 2019/1111(5) artiklis 99, millega see artikkel 63 asendati, alates 1. augustist 2022 esitatud hagide puhul silmas peetud viimast Püha Tooli ja Portugali vahel sõlmitud lepingut, milles on ette nähtud niisugune menetlus.
4.        Käesolevas ettepanekus, mis on Euroopa Kohtu palvel keskendatud esimesele eelotsuse küsimusele, esitan põhjused, miks ei ole minu arvates võimalik samastada seda menetlust abielu kehtetuks tunnistamise menetlusega Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõike 1 tähenduses ja asuda seisukohale, et eksisteerib menetluses oleva kohtuasja olukord.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
5.        Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 1 punktis a on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse järgmisi valdkondi käsitlevate tsiviilasjade suhtes igat liiki kohtutes:
a)      abielulahutus, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamine“.
6.        Määruse artiklis 19 „Menetluses olev kohtuasi ja sellega seotud menetlused“ on nähtud ette:
„1.      Kui erinevate liikmesriikide kohtutes algatatakse ühtede ja samade asjaosaliste vaheline lahutus-, lahuselu- või [abielu kehtetuks tunnistamise] menetlus, peatab kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, menetluse omal algatusel seni, kuni on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena.
[…]
3.      Kui on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena, loobub kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, pädevusest esimese kohtu kasuks.
Sel juhul võib pool, kes esitas asjakohase hagi kohtule, kellele hagi on esitatud hiljem, esitada kõnealuse hagi kohtule, kellele hagi on esitatud esimesena.“ [täpsustatud sõnastus]
7.        Määruse artikkel 63 „Lepingud Püha Tooliga“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Käesoleva määruse kohaldamine ei piira 7. mail 1940 Vatikanis Püha Tooli ja Portugali vahel sõlmitud rahvusvahelise lepingu (konkordaadi) kohaldamist.
2.      Kõiki lõikes 1 nimetatud lepingu alusel tehtud otsuseid abielu kehtetuse kohta tunnustatakse liikmesriikides käesoleva määruse III peatüki 1. jaos sätestatud tingimustel.[(6)]
3.      Lõigete 1 ja 2 sätteid kohaldatakse ka järgmiste Püha Tooliga sõlmitud rahvusvaheliste lepingute (konkordaatide) suhtes:
a)      [Concordato lateranense (konkordaat)];
b)      3. jaanuaril 1979. aastal Püha Tooli ja Hispaania vahel sõlmitud kokkulepe õigusküsimuste kohta;
c)      Malta ja Püha Tooli vahel 3. veebruaril 1993. aastal sõlmitud leping kanooniliste abielude ja nende abielude suhtes tehtud kiriklike võimude ja kohtute otsuste tsiviilõiguslike tagajärgede tunnustamise kohta koos samal kuupäeval sõlmitud rakendamisprotokolliga, ja lepingu 6. jaanuari 1995. aasta teine lisaprotokoll.
4.      Hispaania, Itaalia ja Malta võivad lõikes 2 sätestatud otsuste tunnustamise suhtes kohaldada sama menetlust ja samu kontrolle, mida kohaldatakse lõikes 3 nimetatud Püha Tooliga sõlmitud rahvusvaheliste kokkulepete kohaselt kiriklike kohtute otsuste suhtes.
[…]“.
B.      Konkordaat
8.        Konkordaadi artikli 8 lõigetes 1 ja 2 on nähtud ette:
„1.      Tunnustatakse kirikuõiguse kohaselt sõlmitud abielude tsiviilõiguslikke tagajärgi, tingimusel et abielu kantakse pärast linnavalitsuses avaldamist perekonnaseisuaktide registrisse. Otsekohe pärast abielutseremooniat selgitab preester või tema volitatud isik abikaasadele abielu tsiviilõiguslikke tagajärgi, tutvustades neile tsiviilseadustiku [codice civile] artikleid, mis käsitlevad abikaasade õigusi ja kohustusi. Seejärel koostab ta kahes eksemplaris abieluakti, mis võib sisaldada abikaasade võimalikke avaldusi tsiviilõiguse alusel.
[…]
2.      Kirikukohtute tehtud abielu kehtetuks tunnistamise otsustel, mille kohta on kõrgem vaimulik kontrolliorgan välja andnud täitedokumendi, on Itaalias poolte või nendest ühe taotlusel toime pädeva corte d’appello [apellatsioonikohus, Itaalia] otsuse tulemusena, kui viimane tuvastab, et:
a)      kirikukohus oli pädev tegema otsust juhtumi kohta, mil abielu sõlmiti käesolevas artiklis sätestatud tingimusi järgides;
b)      kirikukohtus aset leidnud menetluses järgiti kooskõlas Itaalia õiguskorra aluspõhimõtetega poolte õigusi ilmuda kohtusse ja esitada oma seisukohad ning
c)      on täidetud Itaalia õigusaktides nõutavad ülejäänud tingimused, mis peavad olema täidetud, et jõustada välisriikide otsused.
Apellatsioonikohus võib otsuses, mille eesmärk on kirikuõigusliku otsuse täitmisele pööramine, võtta esialgsed rahalised meetmed sellises abielus, mille tühisus on tuvastatud, olnud abikaasadest ühe huvides, suunates pooled selles küsimuses pädevasse kohtusse.“
9.        Lisaprotokolli punktis 4, mis puudutab konkordaadi artiklit 8, on punktis b sätestatud:
„Mis puudutab lõiget 2, siis Itaalia tsiviilkohtumenetluse seadustiku [codice procedura civile(7)] artiklite 796 ja 797 kohaldamisel tuleb arvesse võtta selle kirikuõiguse korra eripära, mis abielusuhet reguleerib ja milles see suhe loodi. Konkreetselt:
1)      tuleb arvesse võtta asjaolu, et viiteid Itaalia õiguses selle koha õigusele, kus kohtuotsus tehti, tuleb mõista viidetena kirikuõigusele;
2)      loetakse jõustunuks otsust, mis on kirikuõiguse kohaselt muutunud täitmisele pööratavaks;
3)      loetakse, et igal juhul ei toimu sisulist läbivaatamist.“
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused
10.      Saksamaa ja Itaalia kodanik GT ning Venemaa kodanik LS, kelle harilik viibimiskoht on Saksamaal, sõlmisid 16. juunil 2017 Napoli (Itaalia) Santa Maria Apparente kirikus konkordaadi alusel tunnustatava abielu, mille selle linna perekonnaseisuosakond samal päeval registreeris.
11.      GT esitas 25. jaanuaril 2022 Amtsgericht Stuttgardile (esimese astme kohus Stuttgardis, Saksamaa) abielu lahutamise avalduse. Lisaks abielu lahutamisele tegeleb nimetatud kohus omal algatusel tehtava otsustusega pensioniõiguste kompensatoorse jaotamise kohta ja LS avalduse alusel abielujärgse elatise määramisega.
12.      GT esitas 22. juulil 2022 Tribunale Ecclesiastico Interdiocesano di Napolile (Napoli piiskopkondade vaheline kiriklik kohus, Itaalia) taotluse abielu tühisuse tuvastamiseks. Abielu tühisus tuvastati 28. veebruaril 2024 jõustunud otsusega ja selle otsuse tunnistas Supremo Tribunale della Segnatura Apostolica (Apostelliku Signatuuri Kõrgeim Kohus, Itaalia) 27. mail 2024. aastal täidetavaks.
13.      Corte di appello di Napoli (Napoli apellatsioonikohus, Itaalia)(8), kus on alates 31. juulist 2024 toimunud kirikuõigusliku kohtuotsuse tsiviilõiguslike tagajärgede tunnustamise menetlus, ei ole veel oma otsust teinud.
14.      Amtsgericht Stuttgart (esimese astme kohus Stuttgardis) peatas 20. novembri 2024. aasta määrusega abielulahutuse ja sellega seotud majanduslike tagajärgede menetluse põhjendusel, et abielulahutuse menetlus Saksamaal muutuks esemetuks, kui Itaalia kohus teeks kirikuõigusliku kohtuotsuse tunnustamise otsuse.
15.      LS esitas selle kohtumääruse peale määruskaebuse Oberlandesgericht Stuttgartile (liidumaa kõrgeim üldkohus Stuttgardis, Saksamaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, ning väitis, et Brüsseli IIa määruse kohaselt ei ole menetluse peatamise kohustus mitte Amtsgericht Stuttgartil (esimese astme kohus Stuttgardis), vaid Itaalia kohtul.
16.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et oma esimeses eelotsuses küsimuses soovib ta saada kinnitust oma analüüsile, mille kohaselt on Itaalia kohtus pooleli olev kirikuõigusliku kohtuotsuse riikliku tunnustamise menetlus Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõike 2 ja lõike 3 punkti a sõnastuse alusel „osa abielu kehtetuks tunnistamise menetlusest“ Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõike 1 tähenduses.
17.      Mis puudutab teist küsimust, siis eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, millised tagajärjed on sellel, kui tuvastatakse menetluses oleva kohtuasja olukord, mille tulemusena peaks Itaalia kohus, kelle poole pöörduti teisena, peatama määruse artikli 19 lõike 1 kohaselt menetluse.
18.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on esiteks nii, et kui Itaalia kohus tunnustaks kirikuõiguslikku kohtuotsust, ei ole abielu kehtetuks tunnistamisel sama toimet nagu abielu lahutamisel, mis puudutab selle tagajärgede lahendamist Saksamaa kohtu poolt. Ta märgib, et Saksa kohtupraktika kohaselt ei saa tühisest abielust tuleneda ühtegi majanduslikku tagajärge. Kui menetluses olevat kohtuasja käsitlevaid õigusnorme ei järgita, on seega üksteisega vastuolus olevate otsuste oht, mis võib Brüsseli IIa määruse artikli 22 punkti c kohaselt kujutada endast põhjust, miks abielu tühisuse tuvastamise otsust mitte tunnustada.
19.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab esitaks, et menetluses oleva kohtuasja süsteemi tõttu võib juhtuda, et ta on sunnitud analüüsima täiendavalt abielu kiriku poolt tühisuse tuvastamise tunnustamist Itaalia riigi poolt, kuigi Saksamaa Liitvabariigi ja Püha Tooli vahel ei ole selles osas otseseid kokkuleppeid.
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seega küsimus, kas Saksamaa kohtutel on võimalik menetlus peatada hoolimata sellest, et asi allub rahvusvahelise kohtualluvuse kohaselt esmajärjekorras neile.
21.      Nendel asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Stuttgart (liidumaa kõrgeim üldkohus Stuttgardis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas kohtualluvuslikult pädevas Napoli Corte d’Appello’s (Napoli apellatsioonikohus) toimuv Itaalia kirikuõigusliku kohtuotsuse riikliku tunnustamise menetlus vastavalt [konkordaadi] artikli 8 lõikele 2 on abielu kehtetuks tunnistamise menetlus Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõike 1 tähenduses?
2.      Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Saksamaa kohus, kuhu pöörduti esimesena abielu lahutamise avaldusega, võib vastupidi Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõikele 1 peatada oma menetluse riigisiseste õigusnormide alusel selle kohtu kasuks, kuhu pöörduti hiljem ja kes peab tegema otsuse kirikuõigusliku kohtuotsuse riikliku tunnustamise kohta?“
22.      Kirjalikud seisukohad esitasid GT, Itaalia valitsus ja Euroopa Komisjon. Nemad ja Hispaania valitsus osalesid kohtuistungil, mis toimus 5. veebruaril 2026 ja kus nad vastasid Euroopa Kohtu esitatud suuliselt vastatavatele küsimustele.
IV.    Õiguslik analüüs
23.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma eelotsuse küsimustega teada, kas menetlus, milles riiklik kohus arutab kirikukohtu niisuguse täitmisele pööratava otsuse tunnustamist, milles tuvastati konkordaadi alusel tunnustatav abielu tühisus (või tunnistati see kehtetuks),(9) ja mis on Itaalias pooleli, samas kui samade poolte vahelise abielu lahutamise avaldus esitati esimesena Saksamaa kohtule, on abielu kehtetuks tunnistamise menetlus Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõike 1 tähenduses. Euroopa Kohus peab seega võtma seisukoha selle õigusnormi tõlgendamise kohta.(10)
24.      Et kirikliku võimu tehtud otsused ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse,(11) tuleb täpsustada eripärast konteksti, millesse see tõlgendamistaotlus asetub, st konkordaati, mis on üks lepingutest, mille määruse artiklis 63 nimetatud teatavad liikmesriigid on sõlminud.(12)
A.      Põhikohtuasja eripärane kontekst: konkordaat
25.      Itaalia ja Püha Tooli vahel sõlmitud 11. veebruari 1929. aasta konkordaati muudeti 18. veebruari 1984. aasta kokkuleppega.(13) Nimetatud kokkuleppe artiklis 1 on kinnitatud selle konkordaadi juhtpõhimõtet, milleks on katoliku kiriku ja Itaalia Vabariigi kummagi talle omases korras täieliku sõltumatuse ja suveräänsuse põhimõte. Konkordaadi artikli 2 lõike 1 kohaselt(14) tagab Itaalia Vabariik katoliku kirikule, et viimane võiks vabalt teostada kirikuõiguse valdkonnas autonoomset jurisdiktsiooni. Kirikuõiguslike abielu tühisuse tuvastamise otsuste Itaalia õiguskorras kehtivuse tingimused, mis on kindlaks määratud konkordaadi artikli 8 lõikega 2, kujutavad endast artiklis 1 sätestatud põhimõtte kohaldamist.(15)
26.      Selle konkordaadi artikli 8 lõiked 1 ja 2 reguleerivad tsiviilõiguslikke tagajärgi, mis on konkordaadi alusel tunnustatavatel abieludel ja kirikuõiguslikel täitmisele pööratavatel otsustel, kui nendega on tuvastatud selliste abielu tühisus.
27.      Konkordaadi artikli 8 lõike 1 esimese lõigu kohaselt on nendel abieludel tsiviilõiguslikud tagajärjed, kui nende kohta on tehtud kanne perekonnaseisuaktide registrisse. Kande tegemisest võib selle lõike teise lõigu alusel siiski keelduda, kui ei järgitud fundamentaalse tähtsusega tsiviilõigusnorme (abikaasade vanus, lisaprotokolli punkti 4 alapunktis a loetletud imperatiivsed abiellumist takistavad asjaolud).
28.      Kirikuõiguse kohaselt võivad kirikukohtud konkordaadi alusel tunnustatava abielu puhul ainult tuvastada selle tühisuse vähemalt ühe abikaasa taotlusel usulistel põhjustel, mida on rohkem(16) kui tsiviilõiguses üldiselt ette nähtud põhjuseid.
29.      Konkordaadi artikli 8 lõikes 2 on ette nähtud kaks etappi, et anda konkordaadi alusel tunnustatava abielu tühisusele tsiviilõiguslikud tagajärjed. Esiteks peab kirikukohtute otsustele, millega tuvastatakse niisuguse abielu tühisus,(17) olema lisatud täidetavaks tunnistamise dokument, mille on andnud kõrgem kiriklik kontrolliorgan.
30.      Teiseks peab need otsused siis, kui nimetatud organ on need täitmiseke pööratavaks tunnistanud, läbi vaatama Itaalia riiklik kohus.
31.      Põhikohtuasjas on pooleli see läbivaatamine Itaalia riikliku kohtu poolt, kelle poole GT pöördus, ja abielulahutuse menetlus, mille algatamist ta oli enne seda Saksamaa kohtus taotlenud. Viimase kohtu määrus menetluse peatamise kohta seniks, kuni otsuse teeb Itaalia kohus, kelle poole pöörduti teisena, on vaidlustatud eelotsusetaotluse esitanud kohtus. Temal on küsimus, missugused on Brüsseli IIa määruse artiklis 19 ette nähtud menetluses oleva kohtuasja tingimused(18) selles eripärases menetluslikus raamistikus.
B.      Menetluses olevat kohtuasja käsitlevate õigusnormide kohaldamisala
32.      Brüsseli IIa määruse artikli 19 pealkiri on „Menetluses olev kohtuasi ja sellega seotud menetlused“. Väljend „sellega seotud menetlused“ hõlmab nn näiliselt menetluses oleva kohtuasja juhtumeid.(19) Seda erinevust on käsitletud Brüsseli II määruse artikli 11 lõikes 2.(20) Väljendiga võeti arvesse erinevusi liikmesriikide õiguskordade vahel, mis olid seotud sellega, et kõikides nendes ei tunta lahuselu, abielulahutust ja abielu kehtetuks tunnistamist.(21)
33.      Tõlgendades Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõikeid 1 ja 3, on Euroopa Kohus otsustanud, et tegemaks kindlaks, kas eksisteerib menetluses oleva kohtuasja olukord, on tarvis, et nõuded puudutaksid samu pooli. Asjaolul, et neil on erinev ese, ei ole mingit tähtsust, tingimusel et need puudutavad lahuselu, abielulahutust või abielu kehtetuks tunnistamist. Järelikult võib menetluses oleva kohtuasja olukord artikli 19 tähenduses eksisteerida, kui eri liikmesriikide kahes kohtus on algatatud menetlused, millest üks on lahuselumenetlus ja teine on abielulahutuse menetlus, või kui mõlemas on algatatud abielulahutuse menetlus.(22)
34.      Piisab seega, kui tegemist on kahe pooleli oleva menetlusega, mis on seotud abieluasjaga. Liidu seadusandja ei ole andnud eristaatust abielu kehtetuks tunnistamise menetlusele, mis rajaneb sellel, et abielu sõlmimise hetkel eksisteeris kehtetuse alus, samas kui tühist abielu ei saa lahutada.(23)
C.      Kohaldamine käsitletaval juhtumil
35.      Abielulahutuse menetlus, mis on algatatud Saksamaa kohtus, kelle poole pöörduti esimesena, on samaaegne menetlusega, mis on pooleli Itaalia kohtus, kelle poole pöörduti teisena, et anda Itaalias toime täitmisele pööratavale kirikukohtu otsusele, millega tuvastati abielu tühisus.
36.      Mõlema menetluse ese on mõistagi kõnesolev abielusuhe. Tegemist ei ole siiski sama laadi nõuetega. Ühe eesmärk on saavutada see, et lahkuminek tunnistatakse toimunuks, ja teise eesmärk see, et Itaalia õiguskorras tunnustatakse selle tsiviilõiguslikke tagajärgi, et kirikukohus tuvastas juba abielu tühisuse, mis on lõplik ja täitmisele pööratav. Need kolm tingimust on kindlaks määratud konkordaadi artikli 8 lõikes 2.
37.      Seega esiteks näib ainuüksi Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõike 1 lugemisel, et menetluses oleva kohtuasja tingimused ei ole täidetud. See õigusnorm käsitleb olukorda, kus „erinevate liikmesriikide kohtutes algatatakse ühtede ja samade asjaosaliste vaheline lahutus- […] või abielu kehtetuks tunnistamise menetlus“.(24) Selle artikli 19 nii sõnastus kui ka eesmärk on selged. See reguleerib niisuguste juhtumite menetlemist, kus Brüsseli IIa määruse artiklis 3 ilma hierarhiata esitatud mitme kohtualluvuse aluse tõttu(25) on pöördutud kahe erineva liikmesriigi kohtute poole.(26) Eesmärk on vältida omavahel vastuolus olevate otsuste tegemist abielu lõpetamisel ning tagada õiguskindlus vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevas alas,(27) millele on selle määruse põhjenduses 1 osutatud.
38.      Käsitletaval juhul ei ole menetlus, mida ainukesena viiakse paralleelselt abielulahutuse menetlusega Saksamaal läbi teise liikmesriigi (Itaalia) kohtus, konkordaadi alusel tunnustatava abielu „kehtetuks tunnistamise“ menetlus, sest selle abielu tühisus on juba tuvastatud. Selle abielu kehtetuks tunnistamise taotlus esitati (ehk vastav menetlus algtati) kirikukohtus, kes rahuldas selle taotluse otsusega, mis on jõustunud ja muutunud täitmisele pööratavaks teise otsuse tulemusena, mille tegi kõrgem kiriklik kontrolliorgan. Lisaks ei kujuta see ilma, et Itaalia pädev riiklik kohus oleks seda tunnustanud, Brüsseli IIa määruse kohaldamisalasse kuuluvat otsust.(28)
39.      Teiseks on menetlusel, mis on algatatud Itaalia riiklikus kohtus selleks, et Itaalia õiguskorras tunnustataks abielu tühisust, kui kirikukohus on juba tuvastanud selle tühisuse,(29) kohtuotsuse täidetavaks tunnustamise menetluse omadused.(30) Olen märkinud, et selle menetluse kvalifitseerimiseks kasutatakse muidki erinevaid termineid, näiteks „heakskiitmine“,(31) „õiguspärasuse kontroll“/„tsiviilõiguslikult kehtivaks tunnistamine“(32) või „kinnitamisotsus“(33) või ka „kinnitamine“(34), mis minu arvates ei avalda sisulist mõju.
40.      Kõigepealt on see menetlus ette nähtud konkordaadis, mis on rahvusvaheline leping, selleks et otsustel, mille on teinud kirikukohtud, kes on nende õiguskorras(35) pädevad tuvastama abielude tühisust nendele endile omastel põhjustel,(36) oleksid Itaalias tsiviilõiguslikud tagajärjed, ehk teisisõnu kuuluksid need selle liikmesriigi õiguskorda.(37)
41.      Samalaadne tsiviilmenetlus eksisteerib Hispaanias. Nii on see ka Maltal ja alates 18. mai 2004. aasta lepingu sõlmimisest Portugalis.(38)
42.      Seejärel on konkordaadi artikli 8 lõikes 2 loetletud punktid, mida Itaalia pädev riiklik kohus kirikuõiguslikus kohtuotsuses kontrollib. Need on täitmise menetluses tavapärased,(39) sest puudutavad selle kirikukohtu pädevust, kelle poole pöörduti, ja menetluses Itaalia avaliku korra järgimist, ilma et oleks tarvis otsida täpset vastavust Itaalia tsiviilõiguses ette nähtud tühisuse alustega.(40) Tuleb ka rõhutada, et Itaalia pädev riiklik kohus peab „tuvasta[ma]“, et „on täidetud Itaalia õigusaktides nõutavad ülejäänud tingimused, mis peavad olema täidetud, et jõustada välisriikide otsused“.(41)
43.      Lõpuks, nagu teisteski kahepoolsetes kokkulepetes, mis on sõlmitud eelkõige liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel ning millega reguleeritakse kontrollimenetlust seoses nendest riikidest kummaski tehtud otsuste tunnustamise ja eriti täitmisega, on ühes riigis tehtud otsusel toime, samas kui teises riigis on need samaväärsed alles sellise menetluse tulemusena.
44.      Seega on Püha Tooli ja Itaalia vahelisi suhteid arvestades võimalik juhul, kui kirikukohus tuvastab abielu tühisuse, sõlmida teine kiriklik abielu, samas kui uut tsiviilabielu ei saa Itaalias sõlmida seni, kuni menetlus Itaalia pädevas riiklikus kohtus ei ole läbi. Niisugune olukord on seega igas mõttes sarnane olukorraga väljaspool vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, kus riigis A lahutati abielu ja riigis B ei ole uuesti abiellumine võimalik ilma riigis A tehtud otsuse eelneva kontrollita. Asjaolu, et vastava otsuse tegi kirikukohus, ei muuda selles loogikas midagi.
45.      Nõustun seega komisjoni arvamusega, et „Brüsseli IIa määruse artiklis 19 sätestatud menetluses olevat kohtuasja puudutavaid õigusnorme ei kohaldata, kui liikmesriigi kohtule esitatakse taotlus tunnustada kirikukohtu tehtud otsuse tsiviilõiguslikke tagajärgi, samamoodi nagu neid ei kohaldata siis, kui liikmesriigi kohtule on esitatud taotlus tunnustada kolmandas riigis tehtud kohtuotsuse toimet“.
46.      Nõustudes eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamusega, leiab komisjon siiski, et Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõike 3 punkti a saab tõlgendada nii, et see tekitab erandkorras menetluses oleva kohtuasja olukorra, sest see säte kohustab teisi liikmesriike tunnustama abielu kehtetuks tunnistamise otsuseid, mis on tehtud Püha Tooliga sõlmitud lepingute alusel, ning et Itaalia pädeva riikliku kohtu otsusel, millega tunnustatakse abielu tühisust tuvastava kirikuõigusliku otsuse tsiviilõiguslikke tagajärgi, on samad õiguslikud tagajärjed nagu Itaalia tsiviilkohtu otsusel, mille endaga tuvastatakse abielu tühisus.
47.      Olen arvamusel, et selline tõlgendamisettepanek, mille puhul tõlgendatakse Brüsseli IIa määruse artiklit 19 koostoimes artikliga 63, tuleb kõrvale jätta seepärast, et see põrkub viimasena nimetatud artikli kohaldamisalaga ja on vastuolus selles silmas peetud kokkulepete juhtpõhimõtetega. Seda näitavad ka selle määruse artikli 19 kohaldamise tagajärjed, kui seda tõlgendada koostoimes määruse artikliga 63.
D.      Tõlgendamisettepanek, mille puhul tõlgendatakse Brüsseli IIa määruse artiklit 19 koostoimes artikliga 63
1.      Brüsseli IIa määruse artikkel 63
48.      Brüsseli IIa määruse artikkel 63 paikneb määruse V peatükis „Suhe muude õigusaktidega“. Liidu seadusandja on sätestanud liidu õiguse esimuse põhimõtte määruse artikli 59 lõikes 1, mille kohaselt asendab määrus liikmesriikide puhul konventsioone, mis kehtivad selle määruse jõustumise ajal ja on sõlmitud kahe või enama liikmesriigi vahel ning käsitlevad selle määrusega reguleeritud küsimusi, kui muu hulgas määruse artiklist 63 „ei tulene [siiski] teisiti“.
49.      Brüsseli IIa määruse artikli 63 kohaselt ei piirata liikmesriikide suhetes nende vastavalt ühelt poolt Portugali, Itaalia, Hispaania ja Malta ning teiselt poolt Püha Tooli vahel sõlmitud rahvusvaheliste lepingute kohaldamist, mis on ette nähtud viitega liikmesriigis tehtud ja määruse artikli 2 punktis 4 määratletud kohtuotsuste tunnustamist ja täitmisele pööramist käsitlevale määruse III peatükile. Kohaldatavad on seega Brüsseli IIa määruse artikli 21 lõige 1, milles on sätestatud tunnustamise põhimõte, ja määruse artikkel 22, milles on loetletud ammendavalt liikmesriigis tehtud otsuste mittetunnustamise põhjused.
50.      Seega on Brüsseli IIa määruse artikliga 63 loodud selles nimetatud Püha Tooliga sõlmitud lepingute läbi uus vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevas alas tehtud otsuste lihtsustatud tunnustamise juhtum. Liikmesriikides abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevate otsuste tunnustamise reeglite kohaldamisala laiendati, et anda täielik toime teatavate liikmesriikide ja Püha Tooli vahel sõlmitud lepingutele.(42)
51.      Järelikult kohaldatakse seda artiklit 63 ainult liikmesriikides (Portugal, Itaalia, Hispaania ja Malta) tehtud abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevate otsuste korral lepingute alusel, mille need riigid on sõlminud Püha Tooliga. Tuleb rõhutada, et tegemist on ainult riikide kohtute otsustega, millega tunnustatakse kirikuõiguslike abielu tühisuse tuvastamise otsuste tsiviilõiguslikke tagajärgi.(43)
52.      Tuleb tõdeda, et ei ole tuvastatud mingit seost selle artikli 63 ja Brüsseli IIa määruse kohtualluvust ja muu hulgas menetluses olevat kohtuasja käsitleva käsitleva II peatüki(44) vahel. Seda kinnitab asjaolu, et üksteisele järgnenud määruste sätetest, mis on samaväärsed selle määruse artikliga 63, tuleneb,(45) et kirikukohtute samaaegset pädevust(46) on liidu seadusandja erandkorras arvesse võtnud(47) rangelt Püha Tooli ja asjaomaste liikmesriikide vahel sõlmitud lepingute raamistikus, milles tunnustatakse kirikuõiguslike kohtuotsuste tsiviilõiguslikke tagajärgi nagu iga muu tsiviilotsuse puhul.
53.      Eesmärk on hõlbustada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevas alas tehtud kohtuotsuste liikumist, mitte lahendada kohtualluvuse konflikt, seda enam, et nende lepingute kohaselt ei kuulu abielu kehtetuks tunnistamise alal ilmalikus riigis kiriklike võimude suhtes kehtivad pädevuse eeskirjad Brüsseli IIa määruse kohaldamisalasse.(48) Samuti on kirikuõigusliku abielu tühisuse tuvastamise kohtuotsuse tsiviilõiguslike tagajärgede tunnustamise menetlusega. Näiteks Itaalias määrab pädeva riikliku kohtu ära konkordaat. Kui see menetlus tuleks samastada abielu kehtetuks tunnistamise menetlusega, tuleks selle suhtes kohaldada nimetatud määruses kindlaks määratud kohtualluvuseeskirju.
54.      Eelnevat arvestades leian, et kui Brüsseli IIa määruse artiklit 19 tõlgendada koostoimes määruse artikliga 63, eiratakse Püha Tooliga sõlmitud lepingute eset ja eesmärki. Viini lepingute õiguse konventsiooni(49) artikli 31 lõike 1 kohaselt aga „[tõlgendatakse l]epingut […] heas usus, andes lepingus kasutatud mõistetele konteksti arvestades tavatähenduse ning lähtudes lepingu mõttest ja eesmärgist“.
55.      Tuleb mainida ka Viini konventsioonist tulenevaid muidu piiranguid, kui menetluses oleva kohtuasja süsteemi raames käsitletakse abielu kehtetuks tunnistamise alal menetluste niisuguse samastamise tagajärgi.
2.      Brüsseli IIa määruse artiklis 19 sätestatud menetluses olevat kohtuasja käsitlevate õigusnormide kohaldamine
56.      Jätkuks oma arvamusele Itaalia pädevas riiklikus kohtus toimuva tunnustamismenetluse samastamise kohta abielu kehtetuks tunnistamise menetlusega väidab komisjon, et see kohus peaks menetluse peatama.
57.      Nagu on nimelt ette nähtud Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõike 3 esimeses lõigus, „[k]ui on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena, loobub kohus, kellele hagi on esitatud hiljem, pädevusest esimese kohtu kasuks“. Sellest õigusnormist ei ole ette nähtud ühtegi erandit.
58.      Määruse artikli 19 lõike 3 teises lõigus on siiski täpsustatud, et „pool, kes esitas asjakohase hagi kohtule, kellele hagi on esitatud hiljem, [võib] esitada kõnealuse hagi kohtule, kellele hagi on esitatud esimesena“.(50)
59.      Põhikohtuasjas on nii, et kui GT kasutab seda võimalust, peab ta taotluse tunnustada kirikuõiguslikku kohtuotsust, mille ta esitas teisena Itaalia riiklikule kohtule, esitama Saksamaa kohtule, kellele ta esitas oma abielu lahutamise avalduse.
60.      Selle tunnustamismenetlusega, mis põhineb ainult Itaaliat ja Püha Tooli siduva konkordaadi artikli 8 lõikel 2, lisatakse Itaalia õiguskorda aga teise õiguskorra eripärases raamistikus tehtud kohtuotsused.(51)
61.      Esiteks tuleb seega seisukohale, et Brüsseli IIa määruse artikkel 19, tõlgendatuna koostoimes määruse artikliga 63, on kohaldatav, vastu vaielda lepingute suhtelise toime põhimõtte abil, mida komisjon muide mainib.
62.      See rahvusvahelise õiguse üldpõhimõte, mille kohaselt ei saa rahvusvahelised lepingud luua kohustusi ega õigusi kolmandatele riikidele (pacta tertiis nec nocent nec prosunt) ja mida tuleb lepingute tõlgendamisel arvesse võtta,(52) on erilise väljenduse leidnud Viini konventsiooni artiklis 34, mille kohaselt ei too leping kolmandale riigile kohustusi ega õigusi ilma tema nõusolekuta.(53)
63.      Järelikult kohustab see põhimõte mitte tõlgendama teiseseid õigusnorme, arvestades sellist rahvusvahelisest kokkuleppest tulenevat kohustust, mis ei ole kõigile liikmesriikidele siduv. Vastasel korral laiendataks selle kohustuse ulatust tõlgendusega neile liikmesriikidele, kes ei ole sellise kokkuleppe osalised ja keda tuleb käsitada „kolmandate riikidena“, kui nad ei ole niisuguse lepingu osalised.(54)
64.      Euroopa Kohtu praktikast ilmneb aga, et ta on kohustatud lepingute suhtelise toime põhimõtet järgima, kuna see kujutab endast rahvusvahelise tavaõiguse normi, mis iseenesest on liidu institutsioonidele siduv ja kuulub liidu õiguskorda.(55)
65.      Teiseks võib tekkida küsimus, missuguse ulatusega on tõlgendus, mille puhul tõlgendatakse Brüsseli IIa määruse artiklit 19 koostoimes artikliga 63, kui rahvusvahelised lepingud, mida on viimases artiklis silmas peetud, ei ole ainsad, millel võib olla toime vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevas alas. Tegemist võib olla määruse artikli 59 lõike 2 punktides a ja d silmas peetud konventsiooni ning liikmesriigi ja ühe või mitme kolmanda riigi vahel enne tema liiduga ühinemise kuupäeva sõlmitud lepinguga, mille puhul kohaldatakse ELTL artiklit 351 ja mida ei ole Brüsseli IIa määruses sõnaselgelt nimetatud(56) – erinevalt Püha Tooliga sõlmitud lepingutest. Tagajärgi on minu meelest raske mõõta, mis loob takistusi, mida ei ole võimalik võrrelda takistustega, millele tuginetakse määruse artikli 19 kohaldatavuse õigustamiseks.
E.      Brüsseli IIa määruse artikli 19 kohaldamatuse tagajärjed
66.      Komisjon väitis kohtuistungil jätkuks oma kirjalikele seisukohtadele, mis käsitlesid abielulahutuse ja abielu kehtetuks tunnistamise kohtuotsuste õigusliku toime vastastikust välistamist, et tema tõlgendamisettepanek on kantud soovist leevendada abielu kehtetuks tunnistamise menetluse kaht peamist puudust, st selle „torpeedoefekti“ ja varalisi tagajärgi, mis erinevad abielulahutuse varalistest tagajärgedest. Neid mainib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus juhul, kui tuvastatakse, et abielulahutuse kohtuotsus on vastuolus abielu kehtetuks tunnistamise kohtuotsusega.
67.      Olen arvamusel, et esimene puudus on abielu kehtetuks tunnistamise menetluse laadile omane ja seda ei saa kõrvaldada, sest Brüsseli IIa määruse artiklis 19 ei ole ette nähtud hagide hierarhiat.(57) Mis puudutab seevastu teist puudust, siis võttes arvesse selgitusi, mille on andnud nii Itaalia kui ka Hispaania valitsus, ning mis on esitatud kohtupraktika arengut nendes riikides käsitlevas õigusteoorias, näib mulle asjakohane meenutada, missugused on Euroopa lahkumineku rahalisi tagajärgi käsitlevad õigusnormid ning Hispaanias ja Itaalias samaaegsete abielulahutuse ja kirikuõigusliku abielu tühisuse tuvastamise tsiviilõiguslike tagajärgede tunnustamise menetluste korral valitud lahendused.
1.      Lahkumineku rahaliste tagajärgede suhtes kohaldatavad liidu määrused
68.      Esiteks on Brüsseli IIa määruse artikli 1 lõike 3 punktis e sõnaselgelt ette nähtud, et määrust ei kohaldata ülalpidamiskohustuse suhtes. Teiseks järeldub määruse artikli 1 lõike 1 punktis a esitatud „abieluasjade“ määratlusest, et seda ei kohaldata abielusuhet käsitlevate kohtuotsuste tagajärgede suhtes.(58) Need kaks valdkonda kuuluvad vastavalt määruse (EÜ) nr 4/2009(59) ja määruse (EL) 2016/1103(60) kohaldamisalasse. Need määrused on kohaldatavad abielu kehtetuks tunnistamise korral, eelkõige mis puudutab pädeva kohtu kindlaksmääramist.(61) Rooma III määruse kohaldamisala tõttu, mis on piiratud õigusaktide kollisioonidega abielulahutuse ja lahuselu alal, sõltub nende tagajärgede aktsepteerimine, mis võivad olla kehtetuks tunnistatud abielul, kohaldatavast õigusest, mille määrab ära iga liikmesriigi rahvusvaheline õigus.(62)
69.      Sellega seoses tuleb meenutada, et konkordaadi artikli 8 lõike 2 viimases lõigus on ette nähtud, et Itaalia pädev riiklik kohus „võib otsuses, mille eesmärk on kirikuõigusliku otsuse täitmisele pööramine, võtta esialgsed rahalised meetmed sellises abielus, mille tühisus on tuvastatud, olnud abikaasadest ühe huvides, suunates pooled selles küsimuses pädevasse kohtusse“.
2.      Itaalia ja Hispaania kohtupraktika
70.      Itaalia valitsus väitis oma kirjalikes seisukohtades, et Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) on võtnud seisukoha kirikliku abielu tühisust tuvastava kirikuõigusliku kohtuotsuse kinnitamise ja abielulahutuse menetluse elatise kindlaksmääramise eesmärgil jätkamise vahel.(63) Ta otsustas, et:
–        kirikliku abielu tühisust tuvastava kirikuõigusliku kohtuotsuse tagajärgede tunnustamine pärast tsiviilõiguslike tagajärgede lõppemise kohtuotsuse jõustumist, kuid enne majanduslike tagajärgede kohta tehtud otsuse jõustumist ei too kaasa lahkuminekut tunnustava tsiviilmenetluse eseme kadumist. See menetlus võib seega jätkuda elatise saamise õiguse ja elatise maksmise kindlaksmääramiseks,(64) ning
–        tehakse kindlaks abielulahutusega kaasnevate majanduslike meetmete alalisus, isegi kui tuvastati abielu tühisus.(65)
71.      Hispaania valitsus täpsustas kohtuistungil, et Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) on ka otsustanud, et abielulahutuse kohtuotsus ei ole vastuolus kirikliku abielu tühisust tuvastava kirikuõigusliku kohtuotsuse tsiviilõiguslike tagajärgede hilisema tunnustamisega, sest see kohtuotsus ei muuda ega kahjusta tunnustamise korral abielulahutuse tsiviilõiguslikke tagajärgi.(66)
72.      Põhikohtuasjas on eelotsusetaotluse esitanud kohus abielu majanduslike tagajärgede osas maininud, et teab Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) 31. märtsi 2021. aasta kohtuotsust nr 9004 ja võimalust kasutada kohandamissüsteemi.(67)
73.      Lõpuks märgin, et mis puudutab abielulahutuse otsuse vastuolu otsusega, millega tunnustatakse eelotsusetaotluse esitanud kohtu mainitud abielu kehtetuks tunnistamise tsiviilõiguslikke tagajärgi,(68) et seda käsitatakse vaid hüpoteesina, mis õigustab seda, et selle kohta eelotsuse küsimust ei esitata. Igal juhul täpsustan, et käesoleva ettepaneku punktides 57 ja 61 nimetatud põhjustel on mõeldamatu tõlgendada Brüsseli IIa määruse artiklit 19 koostoimes määruse artikli 63 lõike 3 punktiga a, muutes menetluse peatamise ja selles esimeses artiklis ette nähtud pädevusest loobumise järjekorda, et leevendada ohtu, et ei tunnustata Itaalia riikliku kohtu konkordaadi alusel tehtud otsust tunnustada konkordaadi alusel tunnustatava abielu kirikuõigusliku tühisuse tuvastamise tsiviilõiguslikke tagajärgi.(69)
74.      Oma analüüsi tulemusena teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada vastuseks esimesele eelotsuse küsimusele, et Brüsseli IIa määruse artiklis 19 ette nähtud menetluses oleva kohtuasja tingimused ei ole täidetud ja et teisele küsimusele, mis esitati juhuks, kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, ei ole vaja vastata.
V.      Ettepanek
75.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberlandesgericht Stuttgarti (liidumaa kõrgeim üldkohus Stuttgardis, Saksamaa) esitatud küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (muudetud 2. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2116/2004) artikli 19 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
kirikukohtu tehtud abielu tühisuse tuvastamise otsuse tunnustamise menetlus Itaalia Corte d’appellos (apellatsioonikohus, Itaalia), kellele asja arutamine allub 11. veebruaril 1929 Itaalia ja Püha Tooli vahel sõlmitud Concordato lateranense, mida on muudetud 18. veebruaril 1984 Roomas alla kirjutatud kokkuleppe ja selle lisaprotokolliga, artikli 8 lõike 2 alusel, ei ole abielu kehtetuks tunnistamise menetlus muudetud määruse nr 2201/2003 artikli 19 lõike 1 tähenduses.
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Edaspidi „konkordaadi alusel tunnustatav abielu“.
3      Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT 2003, L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06. lk 243) (muudetud nõukogu 2. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2116/2004 (ELT 2004, L 367, lk 1)); edaspidi „Brüsseli IIa määrus“.
4      Allkirjastatud Roomas 18. veebruaril 1984; edaspidi „konkordaat“. See leping ratifitseeriti 25. märtsi 1985. aasta seadusega nr 121, millega ratifitseeritakse ja rakendatakse koos lisaprotokolliga lepingut, millega muudetakse 11. veebruari 1929. aasta Concordato lateranense’t (legge n. 121 – Ratifica ed esecuzione dell’accordo, con protocollo addizionale, che apporta modificazioni al Concordato lateranense dell’11 febbraio 1929, tra la Repubblica italiana e la Santa Sede) (GURI nr 85, 10.4.1985, lk 3 – GURI nr 28 regulaarne lisa).
5      Nõukogu 25. juuni 2019. aasta määrus, mis käsitleb kohtualluvust, abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud kohtuasjades tehtud lahendite tunnustamist ja täitmist ning rahvusvahelisi lapserööve (ELT 2019, L 178, lk 1), edaspidi „Brüsseli IIb määrus“. Üleminekusätete kohta vt selle määruse artikkel 100.
6      Brüsseli IIa määruse III peatüki „Tunnustamine ja täitmisele pööramine“ 1. jagu, mis käsitleb „tunnustamist“, sisaldab muu hulgas artikleid 21 ja 22. Vt käesoleva ettepaneku punkt 49 ja 69. joonealune märkus.
7      Itaalia valitsus täpsustas oma kirjalikes seisukohtades, et Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) kohtupraktika kohaselt on tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklitel 796 ja 797, mis paiknesid selle seadustiku IV raamatu VII jaotises, mis käsitles muu hulgas välisriigi otsuste toimet, hoolimata sellest, et need tunnistati kehtetuks 3. juuni 1995. aasta seaduse nr 218 rahvusvahelise eraõiguse Itaalia süsteemi reformi kohta (legge n. 218 – Riforma del sistema italiano di diritto internazionale privato) (GURI nr 128 regulaarne lisa, 3.6.1995) artikliga 73, toime edasi, mis puudutab abielu tühisuse tuvastamise kirikuõiguslike otsuste tunnustamist põhiseaduse (Costituzione) artiklis 7 tunnustatud konkordaadipõhimõtte alusel (vt Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) 25. mai 2005. aasta kohtuotsus nr 11020 ja 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus, nr 24990).
8      Edaspidi „Itaalia kohus“.
9      Vt Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõige 2.
10      Abielulahutuse menetlus algatati 25. jaanuaril 2022. Seda reguleerib seega Brüsseli IIa määrus. Vt käesoleva ettepaneku 5. joonealune märkus ning 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Rzecznik Praw Dziecka jt (tagasisaatmisotsuse täitmise peatamine) (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, punkt 55).
11      Vt Brüsseli IIa määruse artikli 2 punktis 4 esitatud määratlus, mille kohaselt peetakse silmas muu hulgas lahutust või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevat kohtuotsust, mille teeb liikmesriigi kohus, nagu on täpsustanud Euroopa Kohus. Tavapäraselt Rooma III määruseks nimetatava nõukogu 20. detsembri 2010. aasta määruse (EL) nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas (ELT 2010, L 343, lk 10) kohaldamisala kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et liidu seadusandja pidas silmas üksnes olukordi, kus abielu on lahutatud riiklikus kohtus või avalik‑õiguslikus asutuses või viimase kontrolli all, ja seega ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse lahutus, kus abielulahutuse aluseks on kirikukohtus väljendatud „eraviisiline ühepoolne tahteavaldus“. Vt 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Sahyouni (C‑372/16, EU:C:2017:988, punkt 45).
12      Vt selgitava aruande Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel koostatud abieluasjade kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni ehk Brüsseli II konventsiooni kohta, mille on koostanud A. Borrás (EÜT 1998, C 221, lk 27; edaspidi „Borrási aruanne“) artikli 1 punkti 20 alapunkt B. Euroopa Liidu Nõukogu kiitis selle heaks 28. mail 1998. Tuleb meenutada, et nõukogu oli koostanud selle konventsiooni 28. mai 1998. aasta aktiga (EÜT 1998, C 221, lk 1; edaspidi „Brüsseli II konventsioon“). See ei jõustunud. Selle sisu võeti suuresti üle nõukogu 29. mai 2000. aasta määrus (EÜ) nr 1347/2000 abieluasjade ja vanemliku vastutusega abikaasade ühiste laste eest seotud asjade kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta (EÜT 2000, L 160, lk 19; ELT eriväljaanne 19/01, lk 209, edaspidi „Brüsseli II määrus“). See määrus tunnistati kehtetuks Brüsseli IIa määrusega, mida kohaldatakse muu hulgas alates 1. märtsist 2001 algatatud kohtumenetluste suhtes. Et Brüsseli II määrus andis sisu sellele järgnenud määrustele, heidab Borrási aruanne endiselt valgust Brüsseli IIa määruse samaväärsete sätete tõlgendusele.
13      Vt käesoleva ettepaneku punkt 2.
14      Vt Gaudemet, J., „L’Accord du 18 février 1984 entre l’Italie et le Saint Siège“, Annuaire français de droit international, CNRS, Paris, 1984, lk 209–220, eelkõige lk 211, 212 ja 216.
15      Vt selle kohta konkordaadi artikli 8 osas lisaprotokolli punkti 4 alapunkt b. See, et nende kahe õiguskorra, ilmaliku ja kirikliku õiguskorra eraldatuse põhimõte on avalik-õiguslik põhimõte, ilmneb ka Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõikest 4, sest selles on ette nähtud, et Portugali abielu kehtetuks tunnistamise otsuste kontrolli Hispaania, Itaalia ja Malta tsiviilkohtute poolt laiendatakse vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevas alas väljapoole nende liikmesriikide ja Püha Tooli vahel sõlmitud lepinguid (vt käesoleva ettepaneku 53. joonealune märkus).
16      Itaalia valitsus meenutab oma kirjalikes seisukohtades, et kirikuõiguse põhimõtted abielu kehtetuse alal erinevad Itaalia tsiviilõiguse põhimõtetest, sest nendes tunnustatakse vaimset laadi erandit, mis on seotud näiteks bonum sacramenti’ga (abielusideme lahutamatus) ja bonum prolis’ega (järglaste saamine abielus), ning aukartust.
17      Väljendit „kirikuõiguslik otsus“ on kasutatud konkordaadi artikli 8 lõike 2 viimases lõigus.
18      Et Brüsseli IIb määruse artikli 20 lõiked 1 ja 3 on sõnastatud sisuliselt samamoodi nagu Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõiked 1 ja 3, tuleb asuda seisukohale, et see, kuidas viimast artiklit tõlgendatakse, käib ka esimese artikli kohta.
19      Seda väljendit on kasutatud Borrási aruandes (punkt 54).
20      Nn näiliselt menetluses olevate kohtuasjade juhtumit ei ole nimetatud Brüsseli IIa määruse artikli 19 lõikes 1, mis puudutab „lahutus-, lahuselu- või abielu kehtetuks tunnistamise menetlust“. Selle artikli lõige 2 säilitati, et käsitleda konkreetselt „ühe ja sama lapse suhtes ühe ja sama alusega hagide põhjal vanemlikku vastutust“, mis olid arvatud Brüsseli II määruse artikli 11 lõikes 1 silmas peetud menetlustesse. Vt Borrási aruanne (punkt 54).
21      Vt Borrási aruanne (punkt 52).
22      Vt 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus A (C‑489/14, EU:C:2015:654, punkt 33) ja 16. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Liberato (C‑386/17, EU:C:2019:24, punkt 35).
23      Vt selle kohta Borrási aruanne (punkt 54). Selles on täpsustatud, et ei valitud lahendust, mis „seisnes selles, et antakse eelis kohtule, mis saab teha kaugeleulatuva mõjuga otsuseid […] õiguskindlusega seotud põhjustel ja selleks, et vältida probleeme, mis võivad tekkida riikides, kus ei tunnistata ei lahuselu ega kehtetuks tunnistamist“.
24      Kohtujuristi kursiiv. Märgin, et Brüsseli IIb määruse artikli 20 lõike 1 on termin „taotlused“ teatavates keeleversioonides asendatud terminiga „menetlused“, millel ei ole aga tähtsust. Vt selle kohta 9. novembri 2010. aasta kohtuotsus Purrucker (C‑296/10, EU:C:2010:665, punkt 64).
25      Vt 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Hadadi (C‑168/08, EU:C:2009:474, punktid 48 ja 49).
26      Vt 25. novembri 2021. aasta kohtuotsus IB (abikaasa alaline elukoht – abielulahutus) (C‑289/20, EU:C:2021:955, punkt 45).
27      Vt 13. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika). Borrási aruandes (punkti 5 alapunkt c) on isegi täpsustatud, et otsus sätestada Euroopa konventsioonis menetluses olevat kohtuasja käsitlevad õigusnormid kujutavad endast „olulist uuendust, mis õigustab juba iseenesest [Brüsseli II] konventsiooni olemasolu ja võimaldab vältida omavahel vastuolus olevaid otsuseid“. Ikkagi ei leia ei sellest konventsioonist ega järgnenud määrustest sätet, mis oleks samaväärne tsiviil‑ ja kaubandusasjades lisatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1; tavapäraselt „Brüsseli Ia määrus“) artikli 29 lõikega 2. Selles on sätestatud, et kohus, kuhu pöörduti, peab teatama selle kohtu taotluse korral, kuhu vaidlusega seoses pöörduti, viivitamata viimati nimetatud kohtule tema poole vastavalt artiklile 32 pöördumise kuupäeva.
28      Vt käesoleva ettepaneku punkt 24. Vt ka Leborgne, F., „Article 63. Traités conclus avec le Saint-Siège“: Corneloup, S., Droit européen du divorce, Lexis Nexis, Paris, 2013, lk 471–476, eriti punkt 2 (lk 474).
29      Itaaliakeelne termin on „delibazione“. See tähistab erikohtumenetlust, millega tunnustatakse liikmesriigis ühe poole taotlusel teise riigi kohtu otsuse õigusjõudu. Vt De Gregorio, T., „La delibazione delle sentenze di nullità matrimoniale: orientamenti giurisprudenziali e nuove questioni“, Ius in Itinere, Rivista Giuridica (veebis), 2025.
30      Seda terminit kasutab Euroopa Inimõiguste Kohus 20. juuli 2001. aasta kohtuotsuses Pellegrini vs. Itaalia (CE:ECHR:2001:0720JUD003088296), eriti punktis 31, mis sisaldab konkordaadi artikli 8 lõike 2 tsitaati, Vt ka Cesarini, A., „Libertà e responsabilità nella convivenza coniugale: la stabilità dell’assegno divorzile a seguito di „delibazione“ della nullità canonica“, Stato, Chiese e Pluralismo Confessionale (veebis), nr 11, 7.6.2021. Hispaania valitsus selgitas kohtuistungil, et Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) on leidnud, et kirikuõiguslikud kohtuotsused samastatakse seoses tunnustamisega välisriikide kohtuotsustega, mistõttu kohustab see neid tunnustavat kohut tegutsema Hispaania kohtu täieliku pädevuse põhimõtete kohaselt, et võtta seisukoht nende kohtuotsuste tsiviilõiguslike tagajärgede kohta. Vt selle kohta ka Ramos, R. M. M., Estudos de Direito Internacional Privado e de Direito Processual Civil Internacional, II, Coimbra Editora, Coimbra, 2007, eriti osa „A Concordata de 2004 e o direito internacional privado português“, lk 335–388, eriti lk 361. Esiteks tuleb meenutada, et kohtuotsuse täidetavaks tunnustamise menetluse eesmärk on tunnistada taotluse saanud liikmesriigis täidetavaks teise riigi täidetav kohtuotsus. Teiseks on seda menetlust vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevas alas järk-järgult lihtsustatud või on see kaotatud, kusjuures põhimõte on, et liikmesriigis tehtud kohtuotsust tuleb käsitada nii, nagu oleks see tehtud taotluse saanud liikmesriigis. Vt eelkõige 26. aprilli 2012. aasta kohtuotsus Health Service Executive (C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, punktid 100–103 ning 116 ja 118).
31      Vt Joubert, N., „Article 1er – Champ d’application“: Corneloup, S., Gallant, E., Égéa, V., ja Jault-Seseke, F., Divorce, responsabilité parentale, enlèvement international: commentaire du règlement 2019/1111 du 25 juin 2019 (Bruxelles II ter), Bruylant, Brüssel, 2023, lk 37–56, eriti lk 43, ning samas teoses Corneloup, S., „Article 30 – Reconnaissance d’une décision“, lk 399–413, eriti lk 404. Hispaania valitsus kasutas seda terminit ka kohtuistungil Hispaania sõlmitud lepinguga loodud menetluse kohta, mis on samalaadne Itaalia konkordaadiga loodud menetlusega (vt Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõike 3 punkt b). Vt ka Guzmán Altuna, M., „La homologación civil de resoluciones matrimoniales canónicas. Efectos derivados de su reconocimiento“, Diario de Jurisprudencia, El Derecho Editores, 7.5.2001, nr 1382, lk 1, ja sama autori artikkel „Reconocimiento de eficacia civil de resoluciones matrimoniales canónicas“, Diario de Jurisprudencia, El Derecho Editores, 5.10.2005, nr 2181, lk 5.
32      Vt esimene artikkel, mille on kirjutanud Guzmán Altuna, M., op. cit. (lk 1), ja tema teine artikkel, op. cit. (lk 5), millele on viidatud käesoleva ettepaneku 31. joonealuses märkuses (vaba tõlge).
33      Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõike 4 kohta vt Rauscher, T., „Artikel 63: Verträge mit dem Heiligen Stuhl“: Europäisches Zivilprozeß- und Kollisionsrecht, Kommentar Brüssel IIa-VO, EG-UntVO, HUntVerfÜbk 2007, EU-EheGüterVO-E, EU-LP-GüterVO-E, EU-SchutzMVO, Otto Schmidt, Cologne, 2015, lk 390–393, eriti punkt 8 (lk 392).
34      Vt Spellenberg, U., „Art. 63“: von Staudingers, J., Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen. Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche/IPR- Internationales Verfahrensrecht in Ehesachen 1 (Europäisches Recht, Brüssel IIa-VO), Sellier, Berlin, 2015, lk 345–348, eriti lk 346 ja 347.
35      Itaalia valitsus täpsustab oma kirjalikes seisukohtades, et kirikukohtud „kuuluvad välisriigi õiguskorda“.
36      Vt käesoleva ettepaneku punkt 28.
37      Vt käesoleva ettepaneku punktid 9 ja 25. Vt ka Gaudemet, J., op. cit., lk 216. Autor rõhutab, et „selleks, et jõustada ühes riigis teises riigis tehtud kohtuotsused“, „[a]ustades samas kirikukohut „tema õiguskorras“, tunnustab Itaalia Vabariik nende kohtuotsuste toimet ainult siis, kui need vastavad Itaalia õiguskorras kehtivatele nõuetele“.
38      Vt käesoleva ettepaneku punkt 3. Brüsseli IIb määruse artikli 99 lõikes 1 nimetatud Püha Tooli ja Portugali vahel 18. mail 2004 sõlmitud lepingust tuleneva uue süsteemi kohta, millega loobuti endisest menetlusest, mille kohaselt tunnistati kirikukohtu otsuseid täidetavaks automaatselt ja ilma igasuguse kontrollita, ning selle asendamise kohta kontrolliga, mis on lähedane teiste riikide (Hispaania ja Itaalia) menetlusele, samuti seisukoha kohta, et see muutus oli hädavajalik, võttes arvesse EIK 20. juuli 2001. aasta kohtuotsust Pellegrini vs. Itaalia (CE:ECHR:2001:0720JUD003088296), vt Ramos, R. M. M., op. cit., eriti lk 365. Vt selle menetluse kohta ka Leborgne, F., op. cit., punkt 2 (lk 473) ja selle EIK otsuse kohta punkt 3 (lk 476).
39      Vt Gaudemet-Tallon, H., „La désunion du couple en droit international privé“, Recueil des cours de l’Académie de droit international de La Haye, Nijhoff, Dordrecht, 1991, vol. 226, lk 185–198, eelkõige punktid 26 ja 27 (lk 196).
40      Vt selle kohta, kuidas kohaldavad samalaadseid kriteeriume Hispaania kohtud, Guzmán Altuna, M., „La homologación civil de resoluciones matrimoniales canónicas. Efectos derivados de su reconocimiento“,
op. cit., lk 1, ja „Reconocimiento de eficacia civil de resoluciones matrimoniales canónicas“,
op. cit., lk 1.
41      Vt konkordaadi artikli 8 lõike 2 punkt c. Kohtujuristi kursiiv. Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 9. Vt nende sätete ajaloo kohta, mis tulenevad 18. veebruari 1984. aasta kokkuleppest, millega muudeti 11. veebruari 1929. aasta konkordaati, ja mis lisati pärast Corte costituzionale (Itaalia konstitutsioonikohus) 2. veebruari 1982. aasta kohtuotsust nr 18, Gaudemet-Tallon, H., op. cit., punkt 20 (lk 192), ja De Gregorio, T., op. cit. Vt ka Leborgne, F., op. cit., punkt 3 (lk 475 ja 476). Kaitseõiguste austamise kohta Hispaanias, Itaalias ja Maltal vt Garcia Ruiz, Y., „Articulo 99. Tratados con la Santa Sede“: Palao Moreno, G., El nuevo marco europeo en materia matrimonial, responsabilidad parental y sustracción de menores: comentarios al Reglamento (UE) n
o 2019/1111, Tirant lo Blanch, Valence, 2022, lk 777–782, eriti lk 781 ja 782.
42      Vt Borrási aruanne punktid 120–123, eelkõige punkt 120, selle kohta, et Portugal rikkunuks oma rahvusvahelisi kohustusi, kui ta nõustunuks tekstiga, mis annab kohtualluvuse tsiviilkohtutele.
43      Vt Borrási aruanne (punkt 120, viies lõik) ja Leborgne, F., op. cit., punkt 2 (lk 474). Alates Püha Tooli ja Portugali vahel 18. mail 2004 sõlmitud lepingust, mida on nimetatud Brüsseli IIb määruse artiklis 99, on menetlused samalaadsed. Vt käesoleva ettepaneku 38. joonealune märkus.
44      Viite kohta samas artiklis 63 sõnaselgelt ette nähtud teistele sätetele vt käesoleva ettepaneku punkt 49. Vt võrdluseks Brüsseli IIa määruse artikli 59 lõike 2 punkt d Islandi, Norra, Rootsi, Soome ja Taani vahelise lepingu kohta, mis sisaldab teatavaid rahvusvahelise eraõiguse sätteid abielu, lapsendamise ja eestkoste kohta ning allkirjastati Stockholmis 6. veebruaril 1931 (League of Nations Treaty Series, vol. 126, lk 141, nr 2877 (1931–1932)), mida on selle artikli 59 lõike 2 punktis a silmas peetud.
45      Vt Brüsseli II määruse artikkel 40 ja Brüsseli IIb määruse artikkel 99.
46      Portugalis alates lepingu sõlmimisest selle riigi ja Püha Tooli vahel 18. mail 2004. Varem oli seal erandlik kohtualluvus. Vt Borrási aruanne (punktid 120 ja 121) ning Gaudemet-Tallon, H., „Le Règlement no 1347/2000 du Conseil du 29 mai 2000: „Compétence, reconnaissance et exécution des décisions en matière matrimoniale et en matière de responsabilité parentale des enfants communs““, Journal du droit international (Clunet), LexisNexis, Pariis, 2001, nr 2, lk 381–445, eriti punkt 111 (lk 425).
47      Vt käesoleva ettepaneku punkt 24.
48      Vt käesoleva ettepaneku punkt 24.
49      Allkirjastatud 23. mail 1969 (United Nations Treaty Series, 1155. köide, lk 331, nr 18232 (1980)) ja jõustunud 27. jaanuaril 1980; edaspidi „Viini konventsioon“. Selle konventsiooniga kodifitseeriti sisuliselt rahvusvaheline lepinguõigus. Konventsiooni artikli 1 kohaselt kohaldatakse seda riikidevaheliste lepingute suhtes. Vt 25. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Brita (C‑386/08, EU:C:2010:91, punkt 40).
50      Kohtujuristi kursiiv.
51      Vt käesoleva ettepaneku punkt 25.
52      Vt selle kohta Viini konventsiooni artikli 31 lõike 3 punkt c.
53      Vt 25. veebruari 2010. aasta kohtuotsus Brita (C‑386/08, EU:C:2010:91, punktid 43 ja 44). Brüsseli IIa määruse artikli 63 lõige 4 on lepingute suhtelise toime põhimõtte huvitav näide. Portugali ja Pha Tooli vahel sõlmitud lepingul ei ole nimelt toimet otse Hispaanias, Itaalias ja Maltal. Vt selle kohta Gaudemet-Tallon, H., „Le Règlement no 1347/2000 du Conseil du 29 mai 2000: „Compétence, reconnaissance et exécution des décisions en matière matrimoniale et en matière de responsabilité parentale des enfants communs““, op. cit., eriti punkt 112 (lk 426). Autor tõdes, et Brüsseli II määrusega, mille artikli 40 lõikesse 4 oli lisatud sama õigusnorm, nagu on sätestatud selle artikli 63 lõikes 4, „järgiti hoolikalt nõudeid, mis olid korraga rahvusvahelise avaliku õiguse ja religioosse korra nõuded, säilitades selle lepinguga loodud süsteemid ja [nende] rakendamiseks vastu võetud riigisisesed õigusnormid“. See põhimõte säilitati isegi Brüsseli IIb määruse artikli 99 lõikes 4, kuigi Portugali ja Püha Tooli vahel 18. mail 2004 sõlmitud lepingu artiklis 16 on nagu ka Hispaanias, Itaalias ja Maltal ette nähtud samasugune kirikuõiguslike kohtuotsuste toime tunnustamise menetlus.
54      Vt 23. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Manzi ja Compagnia Naviera Orchestra (C‑537/11, EU:C:2014:19, punkt 47).
55      Vt 23. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Manzi ja Compagnia Naviera Orchestra (C‑537/11, EU:C:2014:19, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
56      Vt 6. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Anikovi (C‑395/23, EU:C:2025:142, punktid 42, 44–47 ja 49).
57      Vt käesoleva kohtupraktika punkt 34.
58      Vt ka Brüsseli IIa määruse põhjendus 8, milles on täpsustatud, et see ei peaks puudutama abielu omandiõiguslikke tagajärgi.
59      Nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (ELT 2009, L 7, lk 1), mida kohaldatakse selle artikli 76 kolmanda lõigu kohaselt alates 18. juunist 2011.
60      Nõukogu 24. juuni 2016. aasta määrus, millega rakendatakse tõhustatud koostööd kohtualluvuse, kohaldatava õiguse ning otsuste tunnustamise ja täitmise valdkonnas abieluvararežiime käsitlevates asjades (ELT 2016, L 183, lk 1) ning mida kohaldatakse selle artikli 69 kohaselt alates 29. jaanuarist 2019 algatatud menetluste suhtes.
61      Vt Borrás, A, „Introduction générale“: Corneloup, S., Droit européen du divorce, op. cit., lk 1–25, eriti punkt 9 (lk 11 ja 12). Vt Bonomi, A., „Remarques liminaires et détermination du champ d’application des règles et compétence en matière matrimoniale“: Corneloup, S., Gallant, E., Égéa, V., ja Jault-Seseke, F., Divorce, responsabilité parentale, enlèvement international: commentaire du règlement 2019/1111 du 25 juin 2019 (Bruxelles II ter), op. cit., lk 82–106, eriti lk 92. See kommentaar, mis puudutab Brüsseli IIb määrust, käib ka sellega kehtetuks tunnistatud Brüsseli IIa määruse kohaldamisala kohta.
62      Vt Gaudemet-Tallon, H., „La désunion du couple en droit international privé“, op. cit., lk 121, punkt 96 jj. Autori sõnul „võib rahvusvahelises eraõiguses täheldada suunda, mis soosib niisuguse õiguse kohaldamist, milles tunnustatakse putatiivset abielu, mis võimaldab teataval määral „päästa“ abielu mineviku puhul“. Ta esitab Prantsusmaa kohtupraktika põhjal objektiivse seose valiku eri võimalused, mis kõnelevad pigem kehtetuks tunnistatud abielu putatiivsete tagajärgede kasuks, kui vähemalt üks abikaasadest uskus heauskselt, et abielu on kehtiv. Vt ka Bonomi, A., op. cit., punkt 23 (lk 92).
63      Vt eelkõige artikkel „Nullità del matrimonio e assegno di divorzio – Ufficio nazionale per i problemi giuridici“ järgmisel veebiaadressil: https://giuridico.chiesacattolica.it/nullita-del-matrimonio-e-determinazione-dellassegno-di-divorzio/, ja Siciliano, V., „Le Sezioni Unite sugli effetti della delibazione della sentenza ecclesiastica di nullità del matrimonio concordatario nel giudizio di divorzio“, Cammino Diritto, Diritto Ecclesiastico e Canonica, (veebis), nr 5, 2021, ning Cesarini, A., op. cit.
64      Vt eelkõige Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) ühendatud kolleegiumide 31. märtsi 2021. aasta kohtuotsus nr 9004. Cesarini, A., op. cit, sõnul asetub see kohtuotsus ühte ritta Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) ühendatud kolleegiumide 17. juuli 2014. aasta kohtuotsusega nr 16379 ja 11. juuli 2018. aasta kohtuotsusega nr 18287 eesmärgiga tugevdada abikaasade tegelikku ühist elu ja sellega seotud vastastikuseid kohustusi.
65      Vt eelkõige Corte suprema di Cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) 18. septembri 2013. aasta kohtuotsus nr 21331.
66      Vt Guzmán Altuna, M., „Reconocimiento de eficacia civil de resoluciones matrimoniales canónicas“, op. cit., lk 4 ja 5. Autor kommenteerib eelkõige Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) 5. märtsi 2001. aasta kohtuotsust nr 227/2001, milles leiti, et „abielulahutuse tsiviilõiguslikke tagajärgi selle hilisem kirikuõiguslik tühisuse tuvastamine ei muuda ega kahjusta“ seepärast, et „kiriku‑ ja tsiviilvaldkond […] toimivad paralleelselt, ilma vastastikuste mõjutusteta, mis võivad tuua kaasa selle, et tsiviilkohtus abieluasjas läbi viidavas teises menetluses saavutatud tsiviilotsus kaotab oma toime, kui kirikuõiguslik kohtuotsus tunnistati riigi õigusega kooskõlas olevaks“ (vaba tõlge).
67      Vt lisaks lahkumineku korral ette nähtud elatise saamise õigusele abielu ajal tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) § 1361 alusel isegi juhul, kui Itaalias peaks tsiviilkohus tunnistama kehtetuks kirikliku abielu, sest Saksa õiguses ei ole sellel, et kirik on tuvastanud abielu tühisuse, mingit mõju lahkumineku korral ette nähtud elatise saamise õigusele, Flindt, J. O., „Kein Vorrang des italienischen Delibationsverfahrens vor deutschem Trennungsunterhaltsverfahren“, Neue Zeitschrift für Familienrecht, C.H. Beck, München, nr 5, 2026, lk 266. Autor pidas veenvaks Oberlandesgericht Stuttgarti (liidumaa kõrgeim üldkohus Stuttgardis) 30. juuli 2025. aasta kohtuotsust 17 WF 14/25, mis puudutab põhikohtuasja pooli, kusjuures see kohus andis kassatsioonkaebusele menetlusloa.
68      Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.
69      Vt Brüsseli IIa määruse artikkel 22, mis käsitleb „abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevate kohtuotsuste mittetunnustamise põhjuseid“. Selle punktis c on ette nähtud, et abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevat kohtuotsust ei tunnustata, kui see on vastuolus kohtuotsusega, mis on tehtud nendesamade asjaosaliste vahelise menetluse käigus selles liikmesriigis, kus taotletakse tunnustamist.