62009CJ0291_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑291/09,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel Rechtbank van Koophandel te Brusseli (Belgia) 17. juuli 2009. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. juulil 2009, menetluses
Francesco Guarnieri & Cie
versus
Vandevelde Eddy VOF,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees A. Tizzano, kohtunikud J.-J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits ja M. Safjan (ettekandja),
kohtujurist: E. Sharpston,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Belgia valitsus, esindaja: T. Materne,
– Euroopa Komisjon, esindajad: J.-B. Laignelot ja M. van Beek,
olles 14. septembri 2010. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus puudutab EÜ artiklite 28–30 tõlgendamist.
2. Taotlus on esitatud Monaco õiguse alusel asutatud äriühingu Francesco Guarnieri & Cie (edaspidi „Guarnieri”), kelle asukoht on Monacos, ja Vandevelde Eddy VOF (edaspidi „Vandevelde”), kelle asukoht on Belgias, vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab erinevate kaupade tarnimist ja nende eest tasu maksmist.
Õiguslik raamistik
Ühenduse tolliseadustik
3. Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), artikli 3 lõike 2 punkt b, mis on asendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ELT L 145, lk 1), artikli 3 lõike 2 punktiga a, näeb ette:
„Järgmisi väljaspool liikmesriikide territooriumi asuvaid territooriume koos nende territoriaalvete, sisevete ja õhuruumiga käsitatakse ühenduse tolliterritooriumi osana, võttes arvesse nende suhtes kohaldatavaid konventsioone ja lepinguid:
[…]
b) Prantsusmaa
Monaco territoorium, nagu on määratletud 18. mail 1963 Pariisis alla kirjutatud tollikonventsioonis ( Journal officiel de la République française
(Prantsuse Vabariigi Teataja), 27. september 1963, lk 8679)”.
Belgia õigus
4. Belgia kohtumenetluse seadustiku (edaspidi „kohtumenetluse seadustik”) artikkel 851 sätestab:
„Välisriigi kodanik, kes algatab kohtumenetluse või astub menetlusse, peab esitama Belgia kodanikust kostja taotlusel tagatise menetluskulude ja hüvitiste katteks, mis võidakse hagejalt välja mõista, välja arvatud juhul, kui tegemist on selle riigi kodanikuga, kellega on sõlmitud kokkulepe, mis vabastab asjaomase riigi kodanikud sellest kohustusest. Kostja võib tagatise esitamist nõuda ka siis, kui ta teeb seda esimest korda apellatsiooniastmes, kus ta on vastustaja.”
5. Toimikust ei nähtu, et eksisteeriks niisugune kokkulepe, mis võimaldaks vabastada Monaco õiguse alusel asutatud äriühingud cautio judicatum solvi
maksmisest.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
6. Aktsiaselts Fourcroy tellis Vandeveldelt seoses Mandarine Napoléon’ i likööri reklaamikampaaniaga 21 000 twister-glazen (klaasi), 100 000 teeküünalt koos lisanditega. Vandevelde pöördus selle tellimuse täitmiseks omakorda Guarnieri poole.
7. Vandevelde sõnul ei täitnud Guarnieri oma tarnekohustust lepingule vastavalt. Vandevelde väitis, et tarne hilines ja lisaks sellele ei vastanud see tellimusele, kuna 65% twister-glazen
olid purunenud, terveksjäänud klaasid olid määrdunud, plastpakend oli (3000 eseme puhul) kahjustada saanud ja reklaamkleebised olid kleebitud valele küljele. Vandevelde keeldus täitmast oma tasu maksmise kohustust.
8. Seetõttu esitas Guarnieri hagi Rechtbank van Koophandel te Brussel’ile (Brüsseli esimese astme kaubanduskohus), nõudes peamiselt seda, et Vandeveldet kohustataks maksma arved koos viivisega. Vandevelde esitas vastuhagi, nõudes, et Guarnieri hüvitaks talle väidetavalt põhjustatud varalise kahju ja saamata jäänud tulu koos viivisega.
9. Eelotsust taotleva kohtu menetluses esitas Vandevelde ettenähtud tähtaja jooksul vastavalt kohtumenetluse seadustiku artiklile 851 õiguskaitsevahendi cautio judicatum solvi
taotluse, milles palus, et Guarnierit kohustataks andma menetluskulude katteks, mis temalt võidakse välja mõista, 2500 euro suuruse tagatise.
10. Kuna Guarnieri väitis, et tagatise andmiseks kohustamine rikub EÜ artikleid 28 kuni 30 kaupade vaba liikumise kohta, siis pidas Rechtbank van Koophandel te Brussel vajalikuks hinnata kohtumenetluse seadustiku artikli 851 kooskõla liidu õigusega, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [EÜ artiklitega 28, 29 ja 30] on vastuolus see, kui Belgia kodanikuks oleva kostja taotlusel kohustatakse Monaco kodanikuks olevat hagejat, kes esitab Belgias hagi twister klaaside ja teeküünalde ning juurdekuuluvate lisandite tarnimise eest esitatud arvete tasumiseks, andma tagatist nende menetluskulude ja hüvitiste katteks, mis võidakse temalt välja mõista?”
Eelotsuse küsimus
11. Kõigepealt tuleb täpsustada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud asjaolude kirjeldusest selgub, et käesoleva kohtuasja vaidlus ei puuduta ekspordivoogusid vaid ainult Belgiasse saadetud kauba müüki. Seega ei tule uurida ELTL artikli 35 tõlgendamise küsimust.
12. Mis puutub cautio judicatum solvi
instituudi hindamisse ELTL artiklite 34 ja 36 seisukohalt, siis tuleb eelevalt võtta seisukoht kaupade vaba liikumist reguleerivate sätete kohaldatavuse küsimuses niisugustel asjaoludel, nagu käsitletakse põhikohtuasajas, mis puudutab Monaco äriühingu poolt teostatavat Monaco päritolu kauba importi liikmesriiki.
13. Sellega seoses tuleb küll meenutada, et ELTL artiklid 52 ja 355 ei hõlma „aluslepingute territoriaalse kohladamisalaga” Monaco Vürstiriigi territooriumi ning et liidu tolliterritooriumi alt väljajäämine tähendab seda, et EL lepingu kaupade vaba liikumist reguleerivaid sätteid ei kohaldata (vt selle kohta 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑30/01: komisjon vs.
Ühendkuningriik EKL 2003, lk I‑9481, punkt 60).
14. Samas käsitatakse Monacot määruse nr 2913/92 artikli 3 lõike 2 punkti b kohaselt liidu tolliterritooriumi osana. Järelikult ei ole Monaco ja liikmesriikide vahelises kaubanduses lubatud kohaldada tollimakse ega samaväärse toimega makse ning Monaco päritolu kaupu, mis on eksporditud otse liikmesriiki, tuleb kohelda nii, nagu need oleksid nimetatud liikmesriikide päritolu. Sellest liikmesriikide päritolu kaupadega samastamisest tuleneb, et Monaco päritolu kaupadele laienevad kaupade vaba liikumist puudutavad aluslepingu sätted (vt analoogia alusel 15. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 41/76: Donckerwolcke ja Schou, EKL 1976, lk 1921, punktid 17 ja 18, ning eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs.
Ühendkuningriik, punkt 54).
15. Mis puutub küsimusse, kas liikmesriigi õigusnorm – mis kohustab välisriigi kodanikke, nagu näiteks Monaco kodanikud, esitama cautio judicatum solvi juhul, kui nad kavatsevad esitada selle liikmesriigi kodaniku vastu hagi, ning niisugune nõue ei kehti selle riigi kodanikele – kujutab endast kaupade vaba liikumise takistust, siis tuleb meenutada, et kõiki liikmesriikide kaubanduseeskirju, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust, tuleb vaadelda koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmetena (vt selle kohta 11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74: Dassonville, EKL 1974, lk 837, punkt 5, ja 9. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑421/09: Humanplasma, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 26).
16. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 46 märkis, on niisugune siseriiklik regulatsioon nagu kohtumenetluse seadustiku artiklis 851 ette nähtud õiguskaitsevahend cautio judicatum solvi puhtalt menetluslikku laadi ning selle eesmärk ei ole kaubavahetuse reguleerimine. Lisaks ei olene selle kohaldamine mitte kõnealuse kauba päritolust vaid kahest kumulatiivsest tingimusest: esiteks peab olema tegemist vaidlusega, mis tekib pärast lepingu sõlmimist, mille tulemusel esitatakse hagi Belgia kohtusse, ning teiseks peab sellises menetluses olema kostjaks Belgia kodanik, kes otsustab tugineda nimetatud sättele.
17. On tõsi, et seda laadi meetme tõttu kehtib nende ettevõtjate suhtes, kes soovivad esitada kohtusse hagi, erinev menetluse kord sõltuvalt sellest, kas neil on asjaomase liikmesriigi kodakondsus või mitte. Kuid nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 46 ja 47 märkis, on asjaolu, et teiste liikmesriikide kodanikud selle tõttu kahtlevad, kas müüa kaupa nimetatud liikmesriigis asutatud ja selle riigi kodakondsusest ostjatele, liiga ebakindel ja kaudne, et see takistaks ühendusesisest kaubandust (vt analoogia alusel 7. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑69/88: Krantz, EKL 1990, lk I‑583, punkt 11; 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑379/92: Peralta, EKL 1994, lk I‑3453, punkt 24; 5. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑96/94: Centro Servizi Spediporto, EKL 1995, lk I‑2883, punkt 41, ja 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑412/97: ED, EKL 1999, lk I‑3845, punkt 11). Põhjusliku seose olemasolu ühendusesisese kaubanduse võimaliku takistamise ja kõnealuse erineva kohtlemise vahel ei ole seega tõendatud.
18. Seega ei ole niisugune meede, nagu on kehtestatud kohtumenetluse seadustiku artikliga 851, ELTL artikliga 34 vastuolus.
19. Edasi tuleb täpsustada, nagu meenutab komisjon, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et niisugune siseriiklik õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis ei tee vahet kauba päritolust lähtudes, on teiste liikmesriikide kodanike suhtes siiski otseselt diskrimineeriv hageja kodakondsuse alusel, kuna see ei nõua tagatist oma riigi kodanikelt (26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑43/95: Data Delecta ja Forsberg, EKL 1996, lk I‑4661, punktid 17 ja 22, ning 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑323/95: Hayes, EKL 1997, lk I‑1711, punkt 19).
20. Niisugust ELTL artikli 18 esimese lõiguga keelatud diskrimineerimist ei ole aga võimalik tuvastada sellise Monaco äriühingu suhtes nagu põhikohtuasja hageja, kuna temal ei ole võimalik sellele aluslepingu sättele tugineda (vt selle kohta 2. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑122/96: Saldanha ja MTS, EKL 1997, lk I‑5325, punkt 15; vt ka isikute vaba liikumise kohta 4. juuni 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑22/08 ja C‑23/08: Vatsouras ja Koupatantze: EKL 2009, lk I‑4585, punkt 52).
21. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELTL artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õigus nõuab, et Monaco kodakondsusest hageja – kes esitas liikmesriigi kodaniku vastu hagi liikmesriigi tsiviilkohtusse, et nõuda ühenduse kaupadega samastatud kaupade tarnimise eest arvete tasumist – esitaks cautio judicatum solvi, kuigi niisugune nõue ei kehti selle liikmesriigi kodanikele.
Kohtukulud
22. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
ELTL artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õigus nõuab, et Monaco kodakondsusest hageja – kes esitas liikmesriigi kodaniku vastu hagi liikmesriigi tsiviilkohtusse, et nõuda ühenduse kaupadega samastatud kaupade tarnimise eest arvete tasumist – esitaks cautio judicatum solvi, kuigi niisugune nõue ei kehti selle liikmesriigi kodanikele.