62012CC0151
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 30. mail 2013 (
1
)
Kohtuasi C-151/12
Euroopa komisjon
versus
Hispaania Kuningriik
„Direktiiv 2000/60/EÜ — Liidu veepoliitika — Pinnavee ökoloogilise seisundi klassifikatsioon ja kirjeldamine — Vesikonnad, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse — Hispaania keskvõimu seadusandlik pädevus — Kataloonia õigusaktid”
I. Sissejuhatus
1.
Komisjon palub tuvastada, et Hispaania Kuningriik on rikkunud seoses selliste vesikondadega, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse, kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2000/60/EÜ (
2
) (edaspidi „direktiiv 2000/60”) artikli 4 lõikest 8, artikli 7 lõikest 2, artikli 10 lõigetest 1 ja 2 ning V lisa punktidest 1.3. ja 1.4.
2.
Direktiivi 2000/60 artikli 2 punkti 13 kohaselt on vesikond maa-ala, millelt kogu äravoolav pinnavesi voolab ojade, jõgede ja mõnikord ka järvede kaudu merre ühe jõesuudme või delta kaudu.
3.
Hispaanias on vesikondi, mis jäävad tervikuna ühe autonoomse piirkonna piiridesse. Teadaolevalt kuulub direktiivi 2000/60 ülevõtmine kõnealuste alade osas vastava autonoomse piirkonna pädevusse.
4.
Seevastu on Hispaania keskvõimul Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 1 punkti 22 kohaselt ainupädevus anda vee ja selle kasutamise kohta seaduseid, määrusi ja kontsessioone juhul, kui asjaomased veekogud läbivad enam kui ühte autonoomset piirkonda. See puudutab eriti Hispaania mitme autonoomse piirkonna territooriumil asuvaid vesikondi.
5.
Komisjoni etteheited puudutavad ainult vesikondi, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse. Komisjoni väited jagunevad kolme rühma: Kõigepealt tuleb käsitleda seda, et Hispaania võttis direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 8, artikli 7 lõike 2, artikli 10 lõigete 1 ja 2 ning V lisa punkti 1.3. ülevõtmiseks vajalikud sätted – välja arvatud Kataloonia osas – ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondade osas vastu hilinemisega (vt selle kohta allpool punkt II). Seevastu võttis Hispaania direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4. ülevõtmiseks loetletud sätted nende vesikondade kohta vastu küll õigeaegselt, kuid siiski on alust kahelda, kas sellised õigusnormid tagavad tõepoolest tõhusa ülevõtmise (vt selle kohta allpool punkt III). Lõpuks tuleb uurida Kataloonia õigusnorme direktiivi eelviidatud sätete ülevõtmiseks ainult nimetatud piirkonnas asuvate vesikondade kohta (vt selle kohta allpool punkt IV).
II. Direktiivi 2000/60 artikli 4 lõige 8, artikli 7 lõige 2, artikli 10 lõiked 1 ja 2 ning V lisa punkt 1.3
6.
Direktiivi 2000/60 artikli 24 lõike 1 esimese lõigu kohaselt kehtestavad liikmesriigid direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 22. detsembriks 2003. (
3
) See kehtib ka direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 8, artikli 7 lõike 2, artikli 10 lõigete 1 ja 2 ning V lisa punkti 1.3 kohta.
7.
Direktiivi 2000/60 artikkel 10 näeb küll ette eraldi 12-aastase tähtaja teatavad heidete kontrolli meetmete kehtestamiseks ja/või nende rakendamiseks. Nagu komisjon märgib – ilma et talle oleks vastu vaieldud –, ei ole seejuures siiski tegemist viidatud sätte ülevõtmise tähtajaga, vaid tähtajaga, mille jooksul tuleb rakendada selles sättes ette nähtud spetsiifilised kontrollimeetmed. Seda seetõttu, et direktiivi 2000/60 artikkel 10 sätestab peamiselt heidete kontrolli meetmete rakendamise kohustuse. Kontrollimeetmetel, mis üksnes kehtestatakse, aga mida ei rakendata, puudub praktiline mõju ja need ei ole kooskõlas liidu eesmärgiga tagada ELTL artikli 191 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 37 kohaselt keskkonnakaitse kõrge tase. Niisiis tuleb kõnealused kontrollimeetmed 12 aasta jooksul rakendada.
8.
Viidet sellele, et kontrollimeetmete kehtestamine on võib-olla vajalik, ei saa seevastu mõista nii, et ka direktiivi 2000/60 artiklis 10 nõutavate meetmete õiguslik raamistik tuleb luua 12 aasta jooksul. Selline õiguslik raamistik tuleb vastu võtta pigem direktiivi 2000/60 artiklis 24 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud üldise tähtaja jooksul.
9.
Menetluslikult on oluline siiski muu ajahetk. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumist hinnata vastavalt olukorrale, mis on liikmesriigis põhjendatud arvamuses antud tähtaja lõpul. Hilisemaid muudatusi ei saa Euroopa Kohus arvesse võtta. (
4
) Komisjon määras 22. märtsi 2010. aasta põhjendatud arvamuses Hispaaniale nimetatud sätete ülevõtmise viimaseks tähtajaks 22. mai 2010.
10.
Hispaania tugineb seoses direktiivi ülevõtmisega väljaspool Katalooniat ühe autonoomse piirkonna piires asuvate vesikondades osas siiski siseriiklikule õigusaktile, mis jõustus alles pärast kõnealuse tähtaja möödumist, nimelt 11. mai 2011. aasta määrusele ARM/1195/2011. (
5
) Kuna viidatud õigusakti ei saa käesolevas menetluses arvesse võtta, on hagi selles osas põhjendatud.
III. Direktiivi 2000/60 V lisa punkt 1.4
11.
Direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4 ülevõtmise osas viitab Hispaania seevastu õigusaktile, mis jõustus juba enne kõnealuse tähtaja möödumist, nimelt kogu Hispaanias kehtivale 10. septembri 2008. aasta määruse ARM/2656/2008 (
6
) osale 5.1.
12.
Kohtuistungil, mis toimus 25. aprillil 2013, muutis komisjon hagi alust nii, et see puudutab ainult direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1 alapunkte i–iii. Viidatud sätted kohustavad liikmesriike kehtestama teatavaid seiresüsteeme.
13.
Kõnealused kohustused on küll direktiivi 2000/60 terviksüsteemi osa ja seetõttu on V lisale viidatud direktiivi mitmes sättes. V lisa punkti 1.4.1 alapunktides i–iii sätestatud kohustused ei olene siiski neist teistest sätetest, vaid tulenevad juba nimetatud sätte enda sõnastusest.
14.
Määruse ARM/2656/2008 osa 5.1 puudutab samuti neid küsimusi. Viidatud määruse sätted kehtivad selle artikli 1 lõike 2 kohaselt aga ainult mitme autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondade suhtes. See näib olevat vastavuses pädevuse jaotusega keskvõimu ja autonoomsete piirkondade vahel. Teadaolevalt vastutab ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävaid vesikondi käsitlevate normide kehtestamise eest iga asjaomane autonoomne piirkond.
15.
Seetõttu leiab komisjon, et direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1 alapunktide i–iii ülevõtmine ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondade puhul ei ole tagatud.
16.
Hispaania väidab siiski, et Hispaania põhiseaduse kohaselt tagab juhul, kui autonoomses piirkonnas asjaomane regulatsioon puudub, juba määruse ARM/2656/2008 lisa osa 5.1 direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1 alapunktide i–iii ülevõtmise ka selliste vesikondade puhul, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse. Hispaania tugineb selles osas Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõikele 3, eriti selle kolmandale lausele:
„Kui põhiseaduse järgi ei ole teatud valdkondi antud riigi ainupädevusse, siis võivad autonoomsed piirkonnad vastavate statuutide alusel võtta pädevuse endale. Autonoomiastatuutidega üle võtmata valdkondades jääb pädevus riigile, kelle õigusnormid on vastuolu korral ülimuslikud kõigis valdkondades, mis ei kuulu autonoomsete piirkondade ainupädevusse. Riigi antud õigusaktid täiendavad igal juhul autonoomsete piirkondade õigusakte.”
17.
Euroopa Kohus ei saa hinnata, kas määruse ARM/2656/2008 osa 5.1 on Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 3 kolmanda lause alusel ka tegelikkuses kohaldatav kõnealuste vesikondade puhul, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse. See on Hispaania õiguse küsimus, mille üle peavad lõppkokkuvõttes otsustama Hispaania kohtud. Teadaolevalt ei ole sellist otsust seni tehtud.
18.
Käesoleva asja lahendamiseks ei ole eeltoodud sedastus siiski vajalik. Pigem tuleb komisjoni väidete kinnituseks märkida, et määrus ARM/2656/2008 ei ole selle sõnastuse alusel kohaldatav selliste vesikondade puhul, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse. Seepärast tuleb kontrollida, kas Hispaania on tõendanud, et Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 3 kolmas lause on ülimuslik kohaldamisala asjaomase piirangu suhtes.
19.
Selles osas on õige, et ELTL artikli 288 kolmanda lõigu kohaselt on direktiiv saavutatava tulemuse seisukohalt siduv iga liikmesriigi suhtes, kellele see on adresseeritud, kuid jätab vormi ja meetodite valiku selle riigi ametiasutustele. Järelikult võib Hispaania samamoodi kui iga teine liikmesriik valida direktiivi 2000/60 ülevõtmise vormi ja meetodid. (
7
)
20.
Seetõttu ei nõua liidu õigusnormide liikmesriigi õigusesse ülevõtmine vältimatult nende sätete vormilist ja sõnasõnalist kordamist konkreetses sõnaselges sättes. See võib toimuda ka üldise õigusliku raamistiku kaudu, kui viimane tagab tõhusalt liidu õigusnormide täieliku kohaldamise piisavalt selgelt ja täpselt. (
8
)
21.
Eelkõige võib teatavate üldiste riigi- või haldusõiguse põhimõtete olemasolul osutuda mittevajalikuks ülevõtmine eriomaste seadus- või määrusandja õiguslike meetmete kaudu, kuid seda tingimusel, et need põhimõtted tagavad ka tegelikkuses direktiivi kohaldamise täies ulatuses siseriiklike ametiasutuste poolt, ja juhul, kui direktiivi asjassepuutuva sätte eesmärk on isikutele teatud õiguste andmine, peab nendest põhimõtetest tulenev õiguslik raamistik olema piisavalt täpne ja selge ning isikutel, kellele see on suunatud, peab olema võimalus täiel määral tutvuda oma õigustega ja vajaduse korral oma õigusi siseriiklikus kohtus kaitsta. (
9
)
22.
Seega ei saa välistada, et selline õigusnorm nagu Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 3 kolmas lause tagab tõhusalt direktiivide ülevõtmise isegi juhul, kui ei ole võetud meetmeid, mille eesmärk on sõnaselgelt direktiivi ülevõtmine.
23.
Olenemata sellest, kas direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1. alapunktid i–iii – vajaduse korral koostoimes direktiiviga 2003/4/EÜ (
10
) – annavad eraõiguslikele isikutele teatavad õigused, on sel viisil direktiivi ülevõtmise minimaalne eeldus siiski direktiivi kohaldamine siseriiklike ametiasutuste poolt.
24.
Peamine takistus on see, et määruse ARM/2656/2008 kohaldamisala on sõnaselgelt piiratud selliste vesikondadega, mis jäävad mitme autonoomse piirkonna piiridesse. Autonoomsete piirkondade õiguse laiendamine ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävatele vesikondadele nõuaks viidatud sätte sõnastusest kaugemale minevat kohaldamist.
25.
Direktiivi üle võttes ja kohaldades peavad liikmesriigid siiski arvesse võtma liidu õiguse põhimõtteid, (
11
) eriti õiguskindluse põhimõtet. Viimane piirab liidu õigusega kooskõlas tõlgendamise kohustust selles tähenduses, et see ei või olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendamisele. (
12
) Seetõttu on kaheldav, kas liidu õigusega on üleüldse kooskõlas, kui kohaldada direktiivi 2000/60 ülevõtmiseks määrust ARM/2656/2008 vastupidi selle sõnastusele ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondade suhtes.
26.
Eeltoodud arutluskäik on eelkõige asjakohane selles osas, et contra legem tõlgendamine võib luua eraõiguslikule isikule kohustusi või seada neid ebasoodsamasse olukorda, mis käesoleval juhul ei ole ilmne. Direktiivi ülevõtmine, mille kooskõla õiguskindluse põhimõttega on kaheldav, ei taga ka direktiivi täielikku kohaldamist siseriiklike ametiasutuste poolt. Nimelt on alati alust arvata, et pädevad ametiasutused lähtuvad eelkõige asjaomaste sätete sõnastusest.
27.
Hispaania väidab, et veel selgem kogu riiki hõlmav direktiivi ülevõtmine ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondade osas on põhiseadusega välistatud. Seda seetõttu, et regulatsioon, mis kehtiks sõnaselgelt – kuigi subsidiaarselt – kõnealuste alade jaoks, riivaks autonoomsete piirkondade pädevust.
28.
Need argumendid näitavad aga, et direktiivi ülevõtmine Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 3 kolmanda lause alusel on puudulik: Liikmesriigi õigusnormide subsidiaarne kohaldamine just nimelt ei pea olema tagatud direktiivi ülevõtmiseks vajaliku selgusega, vaid see peab toimuma ainult erandkorras, kui puuduvad alternatiivsed võimalused.
29.
Seda rõhutab Hispaania esitatud üldriiklikult kehtivate õigusaktide subsidiaarse kohaldamise mehhanism. Hispaania konstitutsioonikohtu praktika kohaselt ei kuulu need nimelt kohaldamisele, kui autonoomne piirkond ei ole üldriiklikult reguleeritud valdkonnas vastu võtnud oma õigusakti, vaid ainult juhul, kui õiguse kohaldaja tuvastab õiguslünga. (
13
)
30.
Liidu õiguse rakendamata jätmise korral lubavad küll paljud asjaolud oletada õiguslünga olemasolu, kuid sel juhul ei oleks üleriigilise õiguse subsidiaarne kohaldamine oma olemuselt tõhusamalt tagatud kui vaidlusaluse direktiivisätte vahetu kohaldamine. Vahetut kohaldamist ei aktsepteeri Euroopa Kohus siiski ülevõtmise piisava asendusena. (
14
)
31.
Ka teatavate autonoomsete piirkondade majandamiskavades sisalduvad viited määrusele ARM/2656/2008 ei võimalda pidada nimetatud määruse vastuvõtmist direktiivi 2000/60 piisavaks ülevõtmiseks ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondade osas. Ei ole nimelt ilmne, kas asjaomased piirkonnad tegutsesid õigusliku kohustuse alusel. Määruse arvesse võtmine võib rajaneda ka pelgalt otstarbekuse kaalutlusel. Sel juhul dokumenteerivad kõnealused viited vaid halduspraktikat, mida Euroopa Kohus samuti ei pea piisavaks, sest seda võib igal ajal muuta. (
15
)
32.
Muus osas rõhutab komisjon õigesti, et autonoomsed piirkonnad võivad vastavate vesikondade osas hõlpsasti ette näha riiklike normide vastava kohaldamise ja tagada sel viisil vajaliku õiguskindluse. Asjaomasel juhul see aga nii ei olnud.
33.
Seega ei saa küll välistada, et määruse ARM/2656/2008 osa 5.1 koostoimes Hispaania põhiseaduse artikli 149 lõike 3 kolmanda lausega viib tegelikkuses direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1 alapunktide i–iii täieliku rakendamiseni Hispaania ametiasutuste poolt. Ei ole siiski võimalik kindlaks teha, et see on tagatud.
34.
Vastupidi Hispaania arvamusele ei jäta see järeldus vastuolus ELL artikli 4 lõikega 2 tähelepanuta rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele, sealhulgas piirkondlikule ja kohalikule omavalitsusele. Ei ole välistatud, et föderaalsetes või detsentraliseeritud süsteemides saab tagada liidu õiguse ülevõtmise nii, et täiendavalt kohaldatakse üldriiklikke õigusakte. Täiendav kohaldamine peab siiski olema vaba mis tahes ebakindlusest. Hispaania õigus ei vasta nendele nõuetele.
35.
Vastupidi, Hispaania põhiseaduses sätestatud reserveerituse põhimõttega ei oleks kooskõlas, kui pidada üldriikliku õiguse täiendavat kohaldamist direktiivi ülevõtmiseks. Sel moel omistataks liiga vähest tähtsust autonoomsete piirkondade pädevusega kaasnevale seadusandlikule vastutusele.
36.
Kokkuvõttes tuleb seega tõdeda, et Hispaania on rikkunud seoses väljaspool Katalooniat ühe autonoomse piirkonna piiridesse jäävate vesikondadega direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1 alapunktidest i–iii tulenevaid kohustusi.
IV. Direktiivi ülevõtmine Kataloonias
37.
Järgmisena tuleb uurida kõnealuse direktiivi ülevõtmist Kataloonias. Hispaania märkis esimest korda alles kostja vastuses, et Kataloonia on direktiivi 2000/60 sätted, millele komisjon viitab, üle võtnud.
38.
Komisjon märgib õigesti, et Hispaania on rikkunud ELL artikli 4 lõikest 3 tulenevat kohustust aidata kaasa kohtueelse menetluse läbiviimisele. Põhimõtteliselt oleks Hispaania pidanud teavitama komisjoni Kataloonia meetmetest juba kohtueelses menetluses. (
16
) Selline liidu õiguse rikkumine ei ole aga käesoleva menetluse ese.
39.
Komisjon järeldab rikkumise põhjal siiski, et Euroopa Kohus ei saa teavet direktiivi 2000/60 ülevõtmise kohta Kataloonias arvesse võtta. Komisjoni viidatud pretsedent (
17
) puudutas siiski teavet, mis esitati alles kohtuistungil ja oli seega sel ajal kehtinud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõike 1 (nüüd artikli 128 lõige 1) kohaselt hilinenud.
40.
Seevastu ei takista ELL artikli 4 lõike 3 rikkumine Hispaanial põhimõtteliselt esitada esmakordselt hagivastuses uusi tõendeid ja väiteid. See hõlmab eriti teavet direktiivi ülevõtmise kohta, mida kohtueelses menetluses ei mainitud. (
18
)
41.
Kuna Hispaania väidab, et Kataloonia asjaomased sätted võtavad üle direktiivi 2000/60 vaidlusalused sätted, siis on komisjoni ülesanne see väide ümber lükata. Liikmesriigi kohustuste rikkumise vaidlustes peab väidetavat rikkumist tõendama komisjon. Komisjoni kohustus on esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul rikkumise tuvastada, ilma et komisjon seejuures toetuks mis tahes oletustele. (
19
)
42.
Komisjon käsitleb Hispaania uusi väiteid ainult niivõrd, et ta viitab õigesti sellele, et Kataloonia valgalapiirkonna 5. septembri 2011. aasta majandamiskava (
20
) koostati liiga hilja, et seda saaks käesolevas asjas arvesse võtta. Sama kehtib Kataloonia 23. novembri 2010. aasta meetmeprogrammi kohta, millele Hispaania samuti viitas. (
21
)
43.
Hispaania märgib mõlemat eeltoodud meedet koos teiste, õigeaegselt vastu võetud normidega kui direktiivi 2000/60 artikli 7 lõike 2 ning artikli 10 lõigete 1 ja 2 ülevõtmist. Seetõttu olid Hispaania väite kohaselt asjaomased sätted käesolevas asjas määrava tähtsusega ajahetkel ka Kataloonias vastu võetud üksnes osaliselt, mitte täielikult.
44.
Seevastu nimetab Hispaania direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 8 ning V lisa punkti 1.3 ja punkti 1.4.1 alapunktide i–iii ülevõtmisena Kataloonias ainult 10. oktoobri 2006. aasta dekreeti 380/2006 (
22
) ja 3. juuni 2008. aasta teatavat Kataloonia programmi. (
23
) Mõlemad meetmed kehtisid juba põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel. Seepärast võib käesolevas menetluses uurida, kas nendega võeti üle kõnealused sätted.
45.
Hispaania kirjeldas põgusalt meetmeid, kuid ei edastanud neid Euroopa Kohtule. Kuna komisjon ei esita siiski sisulisi vastuväiteid ega väida ka, et ta ei olnud ülevõtmisest teadlik, ei ole võimalik sedastada, et kõnealused sätted ei ole kooskõlas direktiivi 2000/60 artikli 4 lõikes 8 ning V lisa punktis 1.3 ja punkti 1.4.1 alapunktides i–iii sätestatud nõuetega.
46.
Seega tuleb tõdeda, et määrava tähtsusega ajahetkel ei olnud Kataloonias direktiivi 2000/60 artikli 7 lõiget 2 ning artikli 10 lõikeid 1 ja 2 täielikult üle võetud.
V. Kohtukulud
47.
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse suures osas kaotanud, kusjuures ülejäänud osas ei edastanud Hispaania kohtueelses menetluses kogu vajalikku teavet siseriikliku õiguse normide kohta, mille kehtestamisega Hispaania enda arvates täitis direktiivist tulevaid kohustusi, (
24
) tuleb kohtukulud välja mõista Hispaania Kuningriigilt.
VI. Ettepanek
48.
Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1.
Hispaania Kuningriik on jätnud võtmata sellised meetmeid seoses vesikondadega, mis jäävad ühe autonoomse piirkonna piiridesse väljaspool Katalooniat, mis on vajalikud direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, artikli 4 lõike 8, artikli 7 lõike 2, artikli 10 lõigete 1 ja 2 ning V lisa punktide 1.3. ja 1.4. alapunktide i–iii ülevõtmiseks.
2.
Hispaania Kuningriik on jätnud võtmata sellised meetmed seoses vesikondadega, mis asuvad ainult Kataloonias, mis on vajalikud direktiivi 2000/60 artikli 7 lõike 2 ning artikli 10 lõigete 1 ja 2 ülevõtmiseks.
3.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
4.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiiv 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275).
(
3
)	11. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-43/10: Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias jt (punktid 43–46).
(
4
)	28. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-235/04: komisjon vs. Hispaania (EKL 2007, lk I-5415, punkt 52); 6. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-150/11: komisjon vs. Belgia (punkt 43) ja 6. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-286/12: komisjon vs. Ungari (punkt 41).
(
5
)	Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE nr 114, 13. mai 2011, lk 48584.
(
6
)	Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE nr 229, 22. september 2008, lk 38472.
(
7
)	13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-418/04: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2007, lk I-10947, punkt 157) ja 14. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-535/07: komisjon vs. Austria (EKL 2010, lk I-9483, punkt 60).
(
8
)	27. aprilli 1988. aasta otsus kohtuasjas 252/85: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1988, lk 2243, punkt 5); 12. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-507/04: komisjon vs. Austria (EKL 2007, lk I-5939, punkt 89) ja 27. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas C-311/10: komisjon vs. Poola (punkt 40).
(
9
)	23. mai 1985. aasta otsus kohtuasjas 29/84: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1985, lk 1661, punkt 23); 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-296/01: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2003, lk I-13909, punkt 55) ja 3. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-475/08: komisjon vs. Belgia (EKL 2009, lk I-11503, punkt 41).
(
10
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiiv 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 41, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07, lk 375).
(
11
)	18. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-107/97: Rombi ja Arkopharma (EKL 2000, lk I-3367, punkt 65); 27. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-540/03: parlament vs. nõukogu (EKL 2006, lk I-5769, punkt 105); 29. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-275/06: Promusicae (EKL 2008, lk I-271, punkt 68) ja 6. detsembri 2012. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-356/11 ja C-357/11: O ja S ( punkt 80).
(
12
)	4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-212/04: Adeneler jt (EKL 2006, lk I-6057, punkt 110); 15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-268/06: Impact (EKL 2008, lk I-2483, punkt 100); 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C-12/08: Mono Car Styling (EKL 2009, lk I-6653, punkt 61) ja 24. jaanuari 2012. aasta otsus kohtuasjas C-282/10: Dominguez (punkt 25).
(
13
)	Vt liidu õiguse sätte vastava kohaldamise kohta 11. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-152/09: Grootes (EKL 2010, lk I-11285, punkt 41).
(
14
)	6. mai 1980. aasta otsus kohtuasjas 102/79: komisjon vs. Belgia (EKL 1980, lk 1473, punkt 12); 2. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas C-253/95: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1996, lk I-2423, punkt 13) ja eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Belgia, punkt 44.
(
15
)	24. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-80/92: komisjon vs. Belgia (EKL 1994, lk I-1019, punkt 20); eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 54, ja 27. jaanuari 2011. aasta otsus kohtuasjas C-490/09: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2011, lk I-247, punkt 47).
(
16
)	26. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-494/01: komisjon vs. Iirimaa (EKL 2005, lk I-3331, punkt 44 jj) ja 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-135/05: komisjon vs. Itaalia (EKL 2007, lk I-3475, punkt 27 jj).
(
17
)	13. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-474/99: komisjon vs. Hispaania (EKL 2002, lk I-5293, punkt 42 jj).
(
18
)	16. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-456/03: komisjon vs. Itaalia (EKL 2005, lk I-5335, punkt 41) ja 30. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-32/05: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2006, lk I-11323, punktid 52–56).
(
19
)	25. mai 1982. aasta otsus kohtuasjas 96/81: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1982, lk 1791, punkt 6); 14. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-342/05: komisjon vs. Soome (EKL 2007, lk I-4713, punkt 23) ja 19. detsembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C-577/10: komisjon vs. Belgia (punkt 34).
(
20
)	Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE nr 228, 22. september 2011.
(
21
)	Programa de Medidas, aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
)	Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC nr 4740, 16. oktoober 2006, lk 42776.
(
23
)	Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de Junio de 2008.
(
24
)	Selle kohta eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg, punkt 87.