62010CC0338
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 6. oktoobril 2011 (
1
)
Kohtuasi C-338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
versus
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg (Saksamaa))
„Määrus, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks Hiinast pärit teatavate tsitrusviljadest valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes — Kehtivus — Normaalväärtuse kindlaksmääramine — Eksportiv mitteturumajandusriik — Komisjoni kohustus olla hoolas, et määrata normaalväärtus kindlaks samasuguse toote hinna põhjal, mida kasutatakse kolmandas turumajandusriigis”
1.
Finanzgericht Hamburg (Saksamaa) palub Euroopa Kohtul teha otsus, kas kaks määrust (
2
), mille alusel määrati ajutised ja seejärel lõplikud dumpinguvastased tollimaksud Saksamaa äriühingule, mis impordib Euroopa Ühendusse Hiinast pärit mandariinidest ja teistest samalaadsetest tsitrusviljadest valmistatud konserve, on kehtivad.
2.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas need määrused on õiguspärased, ning seda seepärast, et ühenduse institutsioonid määrasid kõnesoleva toote normaalväärtuse kindlaks väidetavalt hindade põhjal, mida makstakse samasuguse toote eest ühenduses, järgimata nõukogu määruses (EÜ) nr 384/96 (
3
) sätestatud nõudeid.
3.
Algmääruse kohaselt saab niisugusest mitteturumajandusriigist imporditava toote normaalväärtuse ühenduses kasutatavate hindade põhjal kindlaks määrata ainult siis, kui ei ole võimalik lähtuda samasuguse toote väärtusest kolmanda turumajandusriigi turul või müügi puhul sellisest riigist teistesse riikidesse.
4.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub Euroopa Kohtul seega kontrollida, kas ühenduse institutsioonid ilmutasid kogu nõutavat hoolsust enne, kui võtsid aluseks ühenduses kasutatavad hinnad ja kohaldasid seega seda teise võimalusena kohaldatavat arvutusmeetodit.
5.
Ta märgib, et tal on selles osas küsimusi, sest need institutsioonid kasutasid seda meetodit lihtsalt pärast seda, kui olid tõdenud, et need kaks Tai äriühingut, kes uurimise käigus üle kuulati, ei vastanud küsimustikele, mis olid neile saadetud, viimata läbi mingeid muid uurimisi Tais või otsimata ühtki teist kolmandat võrdlusriiki, kuigi üks pool märkis selle uurimise ajal, et samasugust toodet valmistatakse Jaapanis.
6.
Praegune eelotsusemenetlus peaks seega võimaldama Euroopa Kohtul täpsustada, missugused on Euroopa Komisjoni kohustused, kui ta peab määrama kindlaks niisuguse toote normaalväärtuse, mida imporditakse sellisest mitteturumajandusriigist nagu Hiina Rahvavabariik.
7.
Ma märgin käesolevas ettepanekus kõigepealt, et praegune eelotsusetaotlus, milles palutakse hinnata kehtivust, on vastuvõetav ainult määruse nr 1355/2008 osas, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks.
8.
Seejärel juhin tähelepanu sellele, et kuigi selles määruses ette nähtud dumpinguvastase uurimise menetluse raames on komisjon kohustatud pidama kinni tähtaegadest ja pooltel palutakse esitada oma märkused, eelkõige normaalväärtuse arvutamise aluse kohta, mille see institutsioon kavatseb valida, peab viimane algmääruse kohaselt siiski ilmutama hoolsust, kui otsib kolmandat turumajandusriiki, mida võib selle normaalväärtuse arvutamisel arvesse võtta.
9.
Ma loodan, et kui Eurostati andmed, mis olid uurimise algatamise hetkel kättesaadavad, näitavad, et ühendusse imporditi tooteid, mis kuuluvad samasse tariifirubriiki nagu kaebuses vaadeldav toode ja on pärit ühest või mitmest kolmandast turumajandusriigist, ning et selle impordi maht ei ole ilmselgelt tähtsusetu, peab komisjon analüüsima omal algatusel, kas kõnesoleva toote normaalväärtuse saab määrata kindlaks hindade põhjal, mida kasutatakse ühes või teises nendest riikidest või müügi puhul ühest sellisest riigist teistesse riikidesse. Ma märgin, et komisjon ei toimi õiguspäraselt, kui arvutab selle normaalväärtuse hindade põhjal, mida makstakse samasuguse toote eest ühenduses, ilma et ta püüaks lähtuda hindadest, mida kasutatakse sobivas kolmandas riigis või müügi puhul sellest riigist teistesse riikidesse, ega esitada põhjuseid, miks tal oli võimatu seda teha.
10.
Ma järeldan sellest, et määrus nr 1355/2008 on õigusvastane, sest sellest määrusest ei ilmne, et ühenduse institutsioonid tegid tõsiseid ja piisavaid jõupingutusi, et määrata mandariinide ja teiste samalaadsete tsitrusviljade konservide normaalväärtus kindlaks hindade põhjal, mida kasutatakse ühes kolmandatest turumajandusriikidest, mida on Eurostati statistikas nimetatud riikidena, millest imporditi 2006. ja 2007. aastal ühendusse kõnesoleva tootega samasse tariifirubriiki kuuluvaid tooteid kogustes, mis ei ole ilmselgelt tähtsusetud, või müügi puhul sellest riigist teistesse riikidesse.
I. Õiguslik raamistik
A. Algmäärus
11.
Määrused nr 642/2008 ja nr 1355/2008 anti algmääruse põhjal. Selle viimase määruse sätted, mis näivad mulle käesolevas kohtuasjas asjakohased, käsitlevad esiteks normaalväärtuse kindlaksmääramist ja teiseks menetluse läbiviimist.
12.
Algmääruse põhjendustest 2, 3 ja 5 ilmneb, et sellega soovitakse võtta nii palju kui võimalik üle kohustused, mis tulenevad üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (edaspidi „GATT”) VI artiklist ja selle artikli elluviimiseks sõlmitud kokkuleppest.
1. Normaalväärtuse kindlaksmääramine
13.
Algmäärus lubab Euroopa Liidu Nõukogul ja komisjonil maksustada dumpingtoote importi ühendusse, kui see dumping kahjustab ühenduse tootmisharu. Toode on dumpingtoode, kui see pannakse ühenduses müüki hinnaga, mis on madalam selle normaalväärtusest.
14.
Algmääruse kohaselt sõltub selle normaalväärtuse arvutamise viis sellest, kas riik, kust asjaomast toodet imporditakse, on turumajandusriik või mitte.
15.
Kui see on turumajandusriik, on selle väärtuse aluseks põhimõtteliselt hinnad, mida on maksnud või maksavad selle toote või samasuguse toote eest selles riigis tavapärase kaubandustegevuse käigus sõltumatud kliendid. Algmäärus näeb seejärel ette veel teisigi arvutusviise juhtudeks, mil see esimene meetod ei ole kohaldatav, näiteks siis, kui selles riigis ei turustata ei asjaomast toodet ega ühtki samasugust toodet või seda turustatakse koguses, mis on ebapiisav, et nõuetekohaselt võrrelda, või siis, kui turustustehinguid tehakse koostööd tegevate poolte vahel.
16.
Kui eksportiv riik ei ole turumajandusriik, on kohaldatavad arvutusmeetodid ette nähtud algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Mitteturumajanduslikest riikidest […] pärineva impordi puhul määratakse normaalväärtus kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel või hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajandusriigist teistesse riikidesse, k.a ühendusse, või kui see ei ole võimalik, siis mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal.
Sobiv kolmas turumajandusriik valitakse põhjendatud viisil, võttes nõuetekohaselt arvesse valimise ajal kättesaadavaid usaldusväärseid andmeid. Arvesse võetakse ka tähtaegu; vajaduse korral kasutatakse sama uurimise aluseks olevat kolmandat turumajandusriiki.
Uurimise asjaosalistele antakse varsti pärast uurimise algatamist teada valitud kolmas turumajandusriik ning 10 päeva märkuste tegemiseks.”
17.
Lisaks on algmääruse artikli 18 lõikes 5 ette nähtud, et kui otsused, sh normaalväärtuse määramisega seotud otsused, tehakse seetõttu, et asjaomane isik ei tee koostööd, olemasolevate andmete ja eelkõige kaebuses oleva teabe põhjal, siis tuleb seda teavet asjakohaselt ning uurimise tähtaega arvesse võttes kontrollida muude, võimaluse korral kättesaadavate sõltumatute allikate alusel, näiteks trükitud hinnaloendid, ametlik impordi ja tollitulu statistika.
18.
Algmääruse artikli 1 lõike 4 kohaselt tähendab mõiste „samasugune toode” toodet, mis on vaatlusaluse tootega identne, see tähendab täiesti sarnane, või sellise toote puudumisel muud toodet, mis ei ole vaatlusaluse tootega küll täiesti sarnane, kuid on omadustelt väga sarnane.
2. Menetlusnormid
19.
Algmääruse artikli 5 lõigete 1–4 järgi algatatakse menetlus kaebuse põhjal, mis peab selleks, et see oleks vastuvõetav, sisaldama mitmesugust teavet ja mille peavad olema esitanud ühenduse tootjad, kes esindavad olulist osa Euroopa toodangust.
20.
Algmääruse artikli 5 lõike 9 kohaselt on komisjonil pärast kaebuse esitamist aega 45 päeva, et otsustada, kes algatada uurimine või mitte. Kui ta selle algatab, peab ta avaldama Euroopa Liidu Teatajas teate, milles ta peab näitama eelkõige ära toote ja asjaomased riigid ning määrama kindlaks tähtaja, mille jooksul võivad asjast huvitatud pooled endast teada anda, edastada teavet ja paluda, et nad ära kuulataks.
21.
Algmääruse artikli 6 lõigete 1 ja 2 järgi uuritakse dumpingut ja kahju ühel ajal. Komisjon peab määrama kindlaks uurimisperioodi, mille kestus on vähemalt kuus kuud ja mis eelneb vahetult menetluse algatamisele. Küsimustike saajatel on aega vähemalt kolmkümmend päeva, et nendele vastata, ning seda tähtaega võib pikendada.
22.
Algmääruse artikli 6 lõigete 3 ja 4 kohaselt võib komisjon paluda liikmesriikidelt teavet ning teha kõik vajalikud kontrollimised ja inspekteerimised.
23.
Vastavalt algmääruse artikli 6 lõikele 5 kuulatakse pooled, kes annavad uurimise algatamise teate avaldamise järel endast teada kindlaksmääratud tähtaja jooksul, ära juhul, kui nad on tõendanud, et on tõesti asjast huvitatud isikud, ja kui on olemas konkreetsed põhjused, miks nad tuleks ära kuulata.
24.
Algmääruse artikli 6 lõikes 6 on nähtud lisaks ette, et importijatel, eksportijatel, ekspordiriigi valitsuse esindajatel ja kaebuse esitajatel võib võimaldada kohtuda vastandlikke huve esindavate isikutega, ilma et kõrvalejäämine mõjutaks kõnealust isikut kahjustavalt. Algmääruse artikli 6 lõike 6 viimase lause järgi võetakse selle lõike kohaselt esitatud suulist teavet arvesse niivõrd, kuivõrd seda hiljem kirjalikult kinnitatakse.
25.
Algmääruse artikli 6 lõikes 8 on sätestatud, et huvitatud isikute esitatud ja otsuste aluseks oleva teabe paikapidavust kontrollitakse võimalikult põhjalikult.
26.
Algmääruse artikli 6 lõikes 9 on nähtud ette, et uurimine viiakse võimaluse korral lõpule ühe aasta jooksul ja igal juhul 15 kuu jooksul pärast selle algatamist.
27.
Algmääruse artikkel 7 näeb ette, et selles kehtestatud tingimustel võib määrata ajutise tollimaksu kõige varem 60 päeva pärast menetluse algatamist, ent hiljemalt üheksa kuud pärast seda.
28.
Algmääruse artikli 9 lõikes 4 on sätestatud, et kui faktide põhjal tuvastatakse lõplikult dumpingu ja sellest tuleneva kahju esinemine ning kui ühenduse huvid nõuavad sekkumist, kehtestab nõukogu lõpliku dumpinguvastase tollimaksu komisjoni ettepaneku põhjal, mille ta esitab pärast nõuandekomiteega konsulteerimist. See lõige näeb ka ette, et dumpinguvastase tollimaksu summa ei ületa kindlaksmääratud dumpingumarginaali, kuid see peaks olema nimetatud marginaalist väiksem, kui sellisest väiksemast tollimaksust piisab ühenduse tootmisharule tekitatava kahju kõrvaldamiseks.
B. Määrused nr 642/2008 ja 1355/2008
29.
Vastavalt 20. oktoobri 2007. aasta Euroopa Liidu Teatajas avaldatud teatele (
4
) otsustas komisjon Hispaania taimsete konservide tööstuse ühingute föderatsiooni 6. septembril 2007 esitatud kaebuse põhjal algatada dumpinguvastase menetluse Hiinast pärit teatavate tsitrusviljadest valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes.
30.
Selle teate punkti 5.1 alapunktis d märkis komisjon, et kuna vaatlusalust toodet väljaspool ühendust ja Hiinat ei valmistata, kavatsetakse normaalväärtus vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktile a kindlaks määrata muul põhjendatud alusel, st ühenduses samasuguse toote eest tegelikult makstud või makstava hinna põhjal. Ta palus asjast huvitatud pooltel esitada oma kommentaarid selle valiku õigsuse kohta kümne päeva jooksul alates selle teate Euroopa Liidu Teatajas avaldamisest.
31.
Uurimisperiood kestis 1. oktoobrist 2006 kuni 30. septembrini 2007.
32.
Komisjon andis 4. juulil 2008 määruse (EÜ) nr 642/2008. Selle määruse põhjendused 40–42 on sõnastatud järgmiselt:
„(40)
Kaebuses esitatud andmetest nähtub, et vaatlusalust toodet ei valmistata märkimisväärses koguses väljaspool ühendust ja asjaomast riiki. Seetõttu soovitati algatamisteates võtta normaalväärtuse aluseks mõni muu mõistlik alus, näiteks ühenduses samasuguse toote eest tegelikult makstavad või nõutavad hinnad. Huvitatud isikutel paluti esitada selle kohta oma märkused. Komisjon ise jätkas pärast algatamisteadet võimalike võrdlusriikide otsimist. Komisjon püüdis asuda koostööle kahe Tai ettevõttega. Üks neist nõustus algul uurimises koostööd tegema, kuid ei vastanud hiljem küsimustikule. Teiselt ettevõttelt vastust ei saadud.
(41)
Kaks asjaomase riigi eksportivat tootjat ning importijate ja hulgimüüjate ühendus ei nõustunud ühenduses samasuguse toote eest tegelikult makstavate või nõutavate hindade kasutamisega normaalväärtuse alusena, kuid ei pakkunud välja muid algmääruse sätetele vastavaid lahendusi.
(42)
Eeltoodut arvesse võttes otsustati esialgu, et normaalväärtus määratakse kõikide eksportivate tootjate suhtes kindlaks mõnel muul mõistlikul alusel, milleks käesoleval juhul on ühenduses samasuguse toote eest tegelikult makstavad või nõutavad hinnad vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktile a.”
33.
Nõukogu andis 18. detsembril 2008 määruse nr 1355/2008. Selle määruse põhjenduses 17 on märgitud:
„Pärast esialgsete meetmete kehtestamist seadsid kõik kolm valitud koostööd tegevat eksportivat Hiina tootjat ja kaks sõltumatut EÜ importijat kahtluse alla ühenduse tootmisharu hindade kasutamise põhjendatuse normaalväärtuse arvutamiseks. Väideti, et normaalväärtus oleks tulnud arvutada [Hiina] tootmishindade alusel, võttes arvesse asjakohaseid kohandusi seoses [ühenduse] ja [Hiina] turgude erinevustega. Selles suhtes tuleb märkida, et mitte-turumajanduslikult riigilt, ja eriti äriühingutelt, kelle suhtes ei kohaldata turumajanduslikku kohtlemist, saadud teabe kasutamine oleks vastuolus algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga a. Seepärast lükatakse kõnealune väide tagasi. Samuti väideti, et arvestades koostöö puudumist võrdlusriigiga, oleks mõistliku lahendusena saanud kasutada kõigi muude importivate riikide hinnateavet või asjaomast avaldatud teavet. Kuid sellise üldise teabe täpsust ei oleks saanud, erinevalt komisjoni kasutatud andmetest, kontrollida algmääruse artikli 6 lõike 8 nõuete kohaselt. Seepärast lükatakse kõnealune väide tagasi. Ei esitatud ühtki muud argumenti, mille abil oleks suudetud seada kahtluse alla asjaolu, et komisjoni kasutatud metoodika on kooskõlas algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga a, ja eriti, et see on antud juhtumi puhul ainus mõistlik normaalväärtuse arvutamise alus.”
34.
Määruse nr 1355/2008 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud, et kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiinast pärit mandariinidest (sealhulgas tangeriinidest ja satsumatest), klementiinidest, vilkingitest ja muudest sellistest hübriidtsitruselistest valmistatud toodetele ja konservidele, millele ei ole lisatud alkoholi ning on või ei ole lisatud suhkrut või muid magusaineid, ning mis vastavad kombineeritud nomenklatuuri koodi 2008 määratlusele ja kuuluvad CN-koodide 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 alla.
35.
Selle määruse artikli 1 lõikes 2 on kehtestatud eurodes tonni toote kohta summa, mille iga selles nimetatud äriühing peab tasuma, ning teistele äriühingutele on kehtestatud tollimaks 531,20 eurot tonni kohta.
36.
Selle artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et määruse (EÜ) nr 642/2008 alusel kehtestatud ajutise dumpinguvastase tollimaksuna tagatiseks antud summad nõutakse lõplikult sisse ajutist tollimaksumäära rakendades.
II. Faktilised asjaolud, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
37.
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (
5
) importis ühendusse Hiinast pärit mandariinide ja muude samalaadsete tsitrusviljade konserve, mis kuuluvad kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 2008 30 55 ja mille eest ta pidi tasuma tagatiseks ajutist tollimaksu summas 5311,92 eurot. Hiljem kohaldati seda tollimaksu lõpliku tollimaksuna.
38.
Kuna GLS vaie selle tollimaksu määramise peale jäeti rahuldamata, esitas ta kaebuse Finanzgericht Hamburgile.
39.
Ta põhjendas oma kaebust sellega, et määrus nr 1355/2008 on õigusvastane, sest komisjon ei teinud piisavaid jõupingutusi, et saada Tai Kuningriigist normaalväärtuse kindlaksmääramiseks vajalikke andmeid, ega püüdnud sugugi leida mõnda teist võrdlusriiki, nagu on nähtud ette algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a, ning seda hoolimata sellest, et üks asjast huvitatud pool juhtis tema tähelepanu sellele, et Jaapanis valmistatakse samasugust toodet.
40.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et talle lahendamiseks esitatud vaidluse lahendamine sõltub küsimusest, kas määrused nr 642/2008 ja nr 1355/2008 on kehtivad. Ta nendib, et esitatud kaalutlustest lähtudes on tal olulisi kahtlusi, kas jõupingutused, mida komisjon tegi sobiva kolmanda riigi leidmiseks, on kooskõlas algmääruses sätestatud nõuetega.
41.
Finanzgericht Hamburg otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [algmääruse] alusel [k]omisjoni poolt vastu võetud dumpinguvastased eeskirjad on kehtetud, kuna komisjon on need vastu võtnud, lähtudes „muul põhjendatud alusel” kindlaks määratud normaalväärtusest (käesoleval juhul samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel), normaalväärtust ulatuslikumalt uurimata ning pärast seda, kui ühes võrdlusriigis, mille komisjon oli esmalt selleks välja valinud, oli kahe ettevõtjaga tulemusteta ühendust võetud – ühelt ei saadud üldse vastust ja teine näitas üles koostöövalmidust, kuid jättis selle järel saadetud küsimustikule siiski vastamata – ja menetlusosalised olid juhtinud komisjoni tähelepanu teisele võimalikule võrdlusriigile?”
42.
Kui Euroopa Kohtu kohtusekretär oli sellest otsusest vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklile 23 teada andnud, esitasid GLS, nõukogu ja komisjon kirjalikke märkusi.
43.
Võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud teavet ja neid kirjalikke märkusi, palus Euroopa Kohus 15. juuni 2011. aasta määrusega komisjonil esitada kolme nädala jooksul alates sellest määrusest teadaandmisest:
—
komisjonis 19. detsembril 2007 toimunud ärakuulamise protokolli ja kõik märkused, mis esitati pärast seda ärakuulamist ja mida ei ole veel Euroopa Kohtule esitatud, ning
—
Eurostati statistika aastate 2005–2008 kohta, mis oli kättesaadav 18. detsembril 2008 CN-koodide 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 alla kuuluvate toodete ühendusse importimise kohta ning milles on näidatud ära eksportivad riigid.
44.
Need dokumendid esitati määratud tähtaja jooksul. Eurostati statistikast, mis oli kättesaadav 2006. ja 2007. aasta lõpul, ilmneb, et CN-koodide 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 alla kuuluvaid tooteid imporditi ühendusse mitmest kolmandast turumajandusriigist järgmistes kogustes, mis on toodud tonnides:
Ajavahemik 2006. aasta jaanuarist kuni detsembrini
Importiv riik
Kogus (tonnides)
Iisrael
3 590,30
Maroko
252,90
Filipiinid
149,30
Svaasimaa
3 241,00
Tai
576,80
Türgi
2 176,50
Ajavahemik 2007. aasta jaanuarist kuni detsembrini
Importiv riik
Kogus (tonnides)
Iisrael
4 319,20
Maroko
234,80
Filipiinid
117,90
Svaasimaa
3 230,90
Tai
735,70
Türgi
2 387,30
III. Kohtujuristi hinnang
45.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub Euroopa Kohtul langetada otsus, kas määrused nr 642/2008 ja nr 1355/2008 on kehtivad. Enne kohtuasja sisuliste küsimuste analüüsimist tuleb teha järgmised märkused selle eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kohta.
A. A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
46.
Nagu nõukogu ja komisjon väitsid, on käesolev menetlus minu arvates vastuvõetav ainult määruse nr 1355/2008 osas.
47.
On nimelt nõustutud, et kui dumpinguvastases menetluses nõuti ajutine tollimaks sisse määruse alusel, millega kehtestatakse lõplik tollimaks, ei ole ettevõtjatel enam huvi vaidlustada niisuguse määruse õiguspärasust, millega kehtestatakse ajutine tollimaks, sest see määrus asendati määrusega, millega kehtestatakse lõplik tollimaks. (
6
)
48.
Käesolevas kohtuasjas ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud teabest, et ajutise dumpinguvastase tollimaksu summas 5311,92, mis GLS-ile määrati, nõudsid siseriiklikud tolliasutused täielikult sisse kui lõpliku tollimaksu. Sellest ilmneb ka, et GLS esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse, milles taotletakse, et tühistataks nende ametiasutuste otsus, millega talle määratakse määruse nr 1355/2008 alusel lõplik dumpinguvastane tollimaks.
49.
Vastavalt eespool viidatud kohtupraktikale ei ole GLS-il enam huvi vaidlustada määruse nr 642/2008 õiguspärasust.
50.
Seevastu ei ole vaidlustatud ja näib, et ei saagi vaidlustada, et GLS-il on õigus vaidlustada määruse nr 1355/2008 õiguspärasus siseriiklikus kohtus selle alusel võetud rakendusakti vaidlustamise kaudu.
51.
Kohtutoimikust ei ilmne nimelt, et tuleks asuda seisukohale, et see määrus puudutab GLS-i otseselt ja isiklikult ning et järelikult oli tal õigus taotleda Euroopa Liidu Üldkohtult selle tühistamist. Eelkõige ei ilmne kohtutoimikust ega ole ka väidetud, et GLS on importija, kes teeb koostööd mõne äriühinguga, mida on nimetatud eelkõige määruses nr 1355/2008 ja mille kõnesoleva toote edasimüügihinnad olid aluseks, kui töötati välja ekspordihind, mis valiti selles määruses seda äriühingut puudutavate dumpingumarginaalide kindlaksmääramisel. (
7
)
52.
Vastavalt kohtupraktikale puudutab määrus, millega kehtestatakse dumpinguvastane tollimaks, niisugust importijat nagu GLS mitte teatavate omaduste tõttu, mis iseloomustavad teda või tema faktilist olukorda võrreldes ükskõik missuguse teise isikuga, vaid ainult tema asjaomaste toodete importija objektiivse staatuse tõttu, nagu iga teist ettevõtjat, kes on tegelikult või potentsiaalselt samasuguses olukorras. (
8
)
53.
Nendest kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku analüüsida käesolevat eelotsusetaotlust, milles palutakse kontrollida kehtivust, ainult määruse nr 1355/2008 osas.
B. B. Sisulised küsimused
54.
Nagu nõukogu ja komisjon oma kirjalikes märkustes nentisid, tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus ümber sõnastada. Nendel institutsioonidel on valitava sõnastuse osas siiski eriarvamusi, mis peegeldab seda, et nad saavad eelotsusetaotlusest erinevalt aru, mis puudutab määruse nr 1355/2008 õiguspärasuse kahtluse alla panemise põhjuseid.
55.
Komisjon leiab, et eelotsusetaotluse esitanud kohus näeb ainult kahte järgmist tühistamispõhjust: esiteks ei võtnud see institutsioon nende kahe Tai tootja suhtes, kelle poole ta pöördus, ette midagi muud ja teiseks ei analüüsinud ta, kas Jaapan võib olla sobiv kolmas riik.
56.
Nagu GLS ja nõukogu ei jaga ka mina eelotsusetaotluse niisugust kitsendavat tõlgendust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus näitab selles minu arvates selgelt, et tema kahtlused rajanevad laiemalt GLS-i väitel, et ühenduse institutsioonid ei teinud piisavalt jõupingutusi, et leida sobiv kolmas riik.
57.
Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku mõista eelotsuse küsimust nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas määrus nr 1355/2008 on kehtetu sel põhjusel, et komisjon määras asjaomase toote normaalväärtuse kindlaks ühenduses samasuguse toote eest makstud või makstavate hindade põhjal ega teinud tõsiseid ja piisavaid jõupingutusi, et määrata see väärtus kindlaks sobivas kolmandas riigis kasutatavate hindade põhjal, eirates nii algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a sätestatud nõudeid.
1. Poolte märkused
58.
GLS väidab, et Euroopa Kohus peab vastama küsimusele jaatavalt mitmel põhjusel, mille võib kokku võtta järgmiselt.
59.
Komisjon rikkus tema sõnul algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a, kui määras normaalväärtuse kindlaks ühenduses makstava hinna põhjal, kuigi seda arvutusmeetodit kohaldatakse teise võimalusena ja oli mitu kolmandat riiki, näiteks Jaapan, mille oleks võinud valida võrdlusriikideks.
60.
Võttes arvesse algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a kehtestatud kohustust ja kohtupraktikat (
9
), oleks komisjon pidanud tegema omal algatusel kindlaks, kas on olemas sobiv kolmas riik, kasutades kõiki tema käsutuses olevaid infoallikaid, näiteks Eurostati andmeid impordi kohta.
61.
Praegusel juhtumil näitasid need andmed, et samasugust toodet valmistatakse Israelis, Filipiinidel ja Türgis. See institutsioon oleks seega pidanud analüüsima, kas mõni nendest riikidest on sobiv riik. Lisaks andis üks pool 19. detsembri 2007. aasta ärakuulamisel teada, et niisugust toodet valmistatakse Jaapanis.
62.
Samuti oleks komisjon enne, kui võttis aluseks ühenduses kasutatavad hinnad, pidanud tegema kindlaks, kas toodet, mis sarnaneb väga kõnesolevale tootele vastavalt mõiste „samasugune toode” määratlusele, mis on toodud algmääruse artikli 1 lõikes 4, valmistatakse kolmandates turumajandusriikides.
63.
Kuna see institutsioon märkis määruses nr 642/2008, et NC-koodi 2008 30 90 alla kuuluvaid tooteid, st tsitrusviljadest valmistatud tooteid, millele ei ole lisatud alkoholi ega suhkrut, võib pidada samasugusteks toodeteks, ning kuna neid tooteid valmistatakse eelkõige Iisraelis, Marokos, Svaasimaal, Türgis ja Ameerika Ühendriikides, oleks ta pidanud tegema kindlaks, kas nende riikide ettevõtjad soovivad teha koostööd.
64.
Lõpuks ei oleks komisjon pidanud piirduma ainult ühe küsimustiku saatmisega nendele kahele Tai ettevõtjale ning järeldama nende vastamata jätmisest, et normaalväärtust ei saa määrata kindlaks Tais kasutatavate hindade põhjal.
65.
Teise võimalusena väidab GLS, et ühenduses kasutatavate hindade põhjal kindlaks määratud normaalväärtust hinnati valesti, sest komisjon ei teinud kohandamisi, mis oleks tulnud teha, võttes arvesse Hiina eksportivate tootjate eeliseid võrreldes Hispaania tootjatega, eelkõige mis puudutab juurdepääsu toorainele ja tootmisprotsessi. GLS rõhutab, et teistel juhtumitel on komisjon niisuguseid kohandamisi teinud.
66.
Ta märgib, et praegusel juhtumil oleks see institutsioon pidanud võtma arvesse, et tooraine on ühenduses 45% kallim kui Hiinas ja et tootmiskulud on Hispaanias palju kõrgemad, sest kasutatakse kulukaid masinaid, mis suure osa aastast seisavad.
67.
Nõukogu ja komisjon vaidlustavad vaadeldava määruse kehtetuse ja põhjendavad oma seisukohta järgmiste argumentidega.
68.
Komisjon väidab, et kaebuses oli märgitud, et ainult Hispaania Kuningriik ja Hiina Rahvavabariik valmistavad mandariinikonserve ja et seepärast mainiski ta oma uurimise algatamise teates, et kavatseb normaalväärtuse kindlaks määrata ühenduses kasutatavate hindade põhjal.
69.
Ta väidab ka, et tal on teavet, et kaks mandariinikonservide tootjat oli ka Tais.
70.
Selle osas, mida ta nende kahe tootja suhtes ette võttis, annab ta teada, et kirjutas neile 29. oktoobril 2007 ning et üks neist ei vastanud ja teine laskis vastata ühel Euroopa ettevõtjal, kes palus 5. detsembri 2007. aasta kirjas saata küsimustik elektroonilisel kujul ja pikendada vastamistähtaega. Komisjon väidab, et vastas otsekohe, et tähtaega on pikendatud kuni 17. detsembrini 2007, ning et see äriühing märkis 14. detsembri 2007. aasta kirjas, et ei suuda vormi selle tähtaja jooksul täita.
71.
Komisjon järeldab sellest, et tegi nende Tai ettevõtjate suhtes täiesti piisavaid jõupingutusi.
72.
Küsimuse osas, kas ta pidi analüüsima võimalust valida Jaapan sobivaks kolmandaks riigiks, meenutab komisjon kõigepealt nende kohustuste ulatust, mis on talle algmäärusega kehtestatud.
73.
Komisjon väidab, et selles määruses on nähtud ette võistlev menetlus, mis algatatakse tavaliselt kaebuse peale. Ta märgib seejärel, et selle määruse artikli 2 lõike 7 punkti a teise taande kohaselt peab ta tegema oma otsused määratud tähtaegade jooksul usaldusväärse teabe põhjal, mis on tema käsutuses.
74.
Komisjon meenutab ka, et pooltele teatatakse kolmas riik, mille ta kavatseb võtta normaalväärtuse kindlaksmääramisel aluseks, ning et pooltel on aega kümme päeva, et esitada oma kommentaarid.
75.
Lõpuks rõhutab komisjon, et kohtupraktika (
10
) kohaselt on tal normaalväärtuse kindlaksmääramisel ulatuslik kaalutlusruum. Ta meenutab, et on leitud, et talle ei saa heita ette, et ta ei analüüsinud põhjalikult teisi potentsiaalseid võrdlusriike, kui pooled ei teinud vastavaid ettepanekuid.
76.
Komisjon järeldab sellest, et praegusel juhtumil ei olnud tal mingit põhjust analüüsida, kas Jaapan võib olla sobiv riik, sest 19. detsembri 2007. aasta ärakuulamisel ei kõneldud talle mingist tolleaegsest mandariinikonservide valmistamisest selles riigis ja kui seda oleks tehtud, ei oleks ta pidanud viima läbi uurimisi selle riigi osas.
77.
Komisjon väidab, et esiteks ei mainitud talle kümne päeva jooksul pärast uurimise algatamise teate avaldamist võrdlusriigina Jaapanit ja teiseks võib ärakuulamisel saadud teavet algmääruse artikli 6 lõike 6 kohaselt arvesse võtta ainult siis, kui seda on kinnitatud kirjalikult.
78.
Nõukogu põhjendab oma seisukohta samade argumentidega nagu komisjon ja lisab, et neil ei olnud mingit põhjust otsida omal algatusel sobivaid kolmandaid riike, sest komisjon võis lähtuda põhimõttest, et asjast huvitatud isikud tunnevad turgu ja on andnud talle võimalikest võrdlusriikidest teada.
2. Kohtujuristi hinnang
79.
Ma arvan nagu ka GLS, et määrus nr 1355/2008 anti, rikkudes algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a, sest ühenduse institutsioonid, täpsemalt komisjon, ei teinud tõsiseid ja piisavaid jõupingutusi, et määrata kõnesoleva toote normaalväärtus kindlaks kolmandas turumajandusriigis kasutatavate hindade põhjal.
80.
Enne kui ma esitan põhjused, miks ma arvan, et komisjon eiras praegusel juhul oma kohustusi, on minu arvates vaja lühidalt meenutada normaalväärtuse eset dumpinguvastases menetluses ja selle arvutamise viise.
a) a. Normaalväärtuse ese dumpinguvastases menetluses ja selle arvutamise viisid
81.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et normaalväärtus on dumpinguvastases menetluses väga oluline aspekt.
82.
Esiteks võimaldab see teha kindlaks, kas ühendusse imporditav toode on dumpingtoode või mitte, sest algmääruse artikli 1 lõike 2 kohaselt käsitatakse toodet dumpingtootena, kui selle hind ühendusse eksportimisel on väiksem kui normaalväärtus.
83.
Teiseks võimaldab see hinnata selle dumpinguvastase tollimaksu maksimumsummat, mille ühendus võib ettevõtjale kehtestada, sest algmääruse artikli 9 lõike 4 järgi ei tohi see summa ületada dumpingumarginaali, mis vastab üldjoontes normaalväärtuse ja ekspordihinna vahele pärast seda, kui neid kahte väärtust on kohandatud nagu vaja, et need oleksid võrreldavad.
84.
Sellest järeldub, et kui ekspordihinna väärtus on konstantne, siis mida kõrgem on normaalväärtus, seda suurem on dumpingumarginaal ja järelikult selle dumpinguvastase tollimaksu maksimumsumma, mille võib asjaomast toodet eksportivatele ettevõtjatele kehtestada.
85.
Teiseks on normaalväärtus objektiivne väärtus. See rajaneb põhimõtteliselt – nagu nähtub algmääruse artikli 2 lõikest 1 – hinnal, mida maksavad asjaomase toote eest eksportivas riigis tavapärase majandustegevuse käigus, st vaba konkurentsi ideaalsetes tingimustes, sõltumatud kliendid.
86.
Raskus seisneb selles, et tegelikkuses ei ole seda hinda alati olemas või ei ole see kasutatav. Algmääruses on seega nähtud üksikasjalikult ette mitu arvutusviisi, mille eesmärk on töötada see hind välja kõige mõistlikumal võimalikul viisil hindade põhjal, mida kasutavad eksportivas riigis samasuguse toote müüjad, või selle riigi tootmiskulude põhjal või siis sobiva kolmanda riigi ekspordihindade põhjal.
87.
Sellegipoolest tuleb iga kord, kui see on võimalik, lähtuda asjaomase toote hindadest, mida maksavad sõltumatud kliendid eksportivas riigis. Selle kriteeriumi esmatähtsus võrreldes teiste algmääruse artiklis 2 nimetatud arvutusmeetoditega tuleneb minu arvates mõttest, et normaalväärtuse kindlaksmääramise parim viis on objektiivse reaalsuse kindlakstegemine.
88.
Sama mõte põhjendab minu arvates, miks on algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a mitteturumajandusriikidest importimise osas valitud selline prioriteet.
89.
Niisugusel juhul ei ole võimalik võtta arvesse eksportivas riigis kasutatavaid hindu, sest need hinnad ei ole nende jõudude normaalne tulemus, mis peaksid sellel turul toimima. (
11
) Ühenduse seadusandja pidi seega valima muu võrdlusmaterjali. Nii nägigi ta ette, et normaalväärtus tuleb määrata kindlaks eeskätt hindade põhjal, mida kasutatakse kolmandas turumajandusriigis, mis valitakse välja põhjendatult, või ainult juhul, kui see on võimatu, mis tahes muul põhjendatud alusel, milleks võib olla näiteks ühenduses makstud või makstav hind.
90.
See esmajärguline tähtsus, mis on antud samasugusele tootele põhjendatult valitud kolmandas riigis, on minu arvates seletatav ka sooviga soodustada seda, et kindlaks tehakse objektiivne reaalsus – variant, mis on sel juhul nii lähedane kui võimalik olukorrale eksportivas riigis. Ühenduse seadusandja soovis seega, et komisjon määraks iga kord, kui see on võimalik, normaalväärtuse kindlaks hindade põhjal, mida kasutatakse kolmandas riigis, mis sarnaneb kõige enam eksportivale riigile – eelkõige toote omaduste, müügimahu, juurdepääsu toorainele ja energiale ning tootmisprotsessi poolest – ning mida nende sarnasuste tõttu võib pidada võrdlusriigiks.
91.
Ühenduse samasuguse toote hindade kasutamine on seega ette nähtud ainult teise võimalusena kohaldatava meetodina, sest neid hindu võivad mõjutada niisugused tegurid nagu tööjõu ja tooraine maksumus, mis on tavaliselt kõrgemad kui kolmandas mitteturumajandusriigis.
92.
Nagu GLS oma teise võimalusena esitatud tühistamisväites märgib, võib ja peab komisjon mõistagi tegema kohandamisi, et neid erinevusi kompenseerida. Neid kohandusi tehakse siiski selleks, et anda hinnanguid, mis on muidugi vaieldavamad kolmandas riigis – asjaomast toodet eksportiva riigi võrdlusriigis – hindade osas valitseva objektiivse reaalsuse tuvastamisest.
93.
Kolmandas turumajandusriigis, mis on võrdlusriik, kasutatavatele samasuguse toote hindadele algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga a sõnaselgelt antud prioriteetsuse eesmärk on minu arvates seega tagada, et dumpinguvastase tollimaksu summa ei ületaks dumpingumarginaali vastavalt algmääruse artikli 9 lõikes 4 sätestatud nõudele ja põhimõttele, mis on toodud GATT-i VI artikli lõikes 2 ja selle VI artikli elluviimise kokkuleppe artiklis 9.
94.
Põhjuseid, miks ma olen arvamusel, et komisjon on jätnud praegusel juhul oma kohustused täitmata, tulebki analüüsida, lähtudes esitatud kaalutlustest.
b) b. Põhjused, miks komisjon on jätnud oma kohustused täitmata
95.
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punktist a ilmneb, et see, kui komisjon määrab normaalväärtuse kindlaks ühenduses makstud hinna põhjal, on õiguspärane ainult siis, kui tal ei ole võimalik leida tema käsutuses oleva usaldusväärse teabe abil ja talle kehtestatud tähtaegade jooksul kolmandat turumajandusriiki, mis tundub sobiv.
96.
Nagu märkis Üldkohus oma 23. oktoobri 2003. aasta otsuses kohtuasjas Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures ja Zhejiang Yankon vs. nõukogu (
12
), võivad nõukogu ja komisjon välistada algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a sätestatud üldreegli kohaldamise niisugustest mitteturumajandusriikidest pärit toodete normaalväärtuse kindlaksmääramisel ning tugineda mõnele muule põhjendatud alusele üksnes juhul, kui seda üldreeglit ei saa kohaldada. Sellise võimatusega võib tegemist olla ainult siis, kui normaalväärtuse kindlaksmääramiseks vajalikud andmed ei ole kättesaadavad või usaldusväärsed. (
13
)
97.
Sellest kohtuotsusest saame teada järgmist. Esiteks vastupidi sellele, millele vihjas komisjon oma kirjalikes märkustes, ei ole teise võimalusena kohaldatava arvutusmeetodi valimine hindade asemel, mida kasutatakse sobivas kolmandas riigis või eksportimisel sellest riigist teistesse riikidesse, valik, mille puhul tal on ulatuslik kaalutlusruum. Kohtupraktika, millele see institutsioon viitas ja mille kohaselt on tal normaalväärtuse kindlaksmääramisel ulatuslik kaalutlusruum, ei ole praegusel juhtumil kohaldatav. Küsimuse puhul, kas niisuguste kättesaadavate andmete korral oli tal tõesti võimatu tugineda hindadele, mida kasutatakse sobivas kolmandas riigis või eksportimisel sellest riigist teistesse riikidesse, ei ole vaja analüüsida keerukat majanduslikku olukorda ja selles osas peab seega saama teostada täielikku kohtulikku kontrolli.
98.
Teiseks ei saa mõiste „kättesaadavad andmed” algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a tähenduses taanduda teabele, mille on andnud kaebuse esitaja oma kaebuses, ega teabele, mille pooled edastasid hiljem uurimise käigus.
99.
Nagu nõukogu ja komisjon meenutavad, on algmääruses ette nähtud uurimine võistlev, st et asjast huvitatud pooltel on õigus esitada oma märkused, eelkõige normaalväärtuse arvutamise meetodi kohta, mille komisjon kavatseb valida. Uurimine algatatakse ka tõesti tavaliselt kaebuse peale ja komisjon peab võtma arvesse teavet, mis on selles toodud, eelkõige asjaomase toote valmistamise kohta maailmas.
100.
Sellegipoolest ei saa komisjon piirduda selle teabega. Niisugust piirangut ei ole algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a ette nähtud.
101.
Komisjonil on kohustus analüüsida omal algatusel kogu asjakohast teavet, millele ta võib ise ligi pääseda. Selle institutsiooni roll dumpinguvastase menetluse läbiviimisel ei ole vahekohtuniku roll, kelle pädevus piirdub ainult otsuse tegemisega poolte esitatud teabe ja tõendite põhjal.
102.
Seda analüüsi kinnitavad eelkõige algmääruse artikli 6 lõiked 3 ja 4, mis annavad komisjonile õiguse paluda liikmesriikidelt teavet ning teha kõik vajalikud kontrollimised ja inspekteerimised.
103.
Võttes arvesse dumpinguvastase menetluse tähtsust asjaomastele pooltele, on komisjonil kohustus analüüsida omal algatusel dokumentide põhjal, mis on tema käsutuses ja piisavalt usaldusväärsed, kas on olemas kolmandaid turumajandusriike, kus valmistatakse asjaomase tootega identseid või võrreldavaid tooteid ja mille võib seega valida eksportiva riigi võrdlusriikideks.
104.
Selles osas tuleb Eurostati, Euroopa Liidu Statistikaameti – mis moodustab komisjoni ühe peadirektoraadi ja mille ülesanne on pakkuda kõrgekvaliteedilist statistikateenust – statistikat kahtlemata arvesse võtta infoallikana, mida see institutsioon peaks süstemaatiliselt analüüsima.
105.
Kui Eurostati statistika, mis oli kättesaadav uurimise algatamise ajal või selle käigus, võimaldab eeldada, et erinevates kolmandates turumajandusriikides valmistatakse asjaomase tootega võrreldavaid tooteid kogustes, mis ei ole ilmselgelt tähtsusetud, peab komisjon seega analüüsima omal algatusel, kas mõni nendest riikidest võib olla võrdlusriik algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a tähenduses.
106.
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a kolmanda taande kohaselt peab ta ka teatama kiiresti pooltele, keda ta peab uurimisest huvitatud poolteks, kolmanda turumajandusriigi, mille ta kavatseb valida, et nemad saaksid edastada talle kümne päeva jooksul alates teadasaamisest oma kommentaarid selles küsimuses.
107.
Käesolevas kohtuasjas tuleb aga tõdeda, et komisjon on jätnud oma kohustused täitmata.
108.
Eurostati statistikast, mis oli kättesaadav, kui komisjon arutas käesoleva kohtuasja aluseks olevat kaebust, ilmneb nimelt, et tooteid, mis kuuluvad kombineeritud nomenklatuuri samasse rubriiki nagu kõnesolev toode, imporditi ühendusse Iisraelist, Marokost, Filipiinidelt, Svaasimaalt, Taist ja Türgist. Asjaolu, et need tooted kuuluvad ühises tollitariifistikus samasse rubriiki mis kõnesolev toode, võimaldab eeldada, et neid võis pidada samasugusteks toodeteks algmääruse tähenduses.
109.
Nende andmete analüüs näitab ka, et see import – mille puhul on kogused küll väiksemad kui Hiinast imporditud kogused – ei tundu ilmselgelt tähtsusetu. Nende andmete põhjal võis seega arvata, et nimetatud riikides valmistatakse kõnesoleva tootega võrreldavaid tooteid kogustes, mis on piisavad, et nende hindu võiks pidada asjaomase turu suhtes tüüpiliseks.
110.
Komisjon selgitas kohtuistungil, et Eurostati statistikas on iga kolmanda riigi puhul ära toodud korraga kolme CN-koodi alla kuuluvate imporditavate toodete kogused, nii et see statistika ei too välja kõnesoleva tootega võrreldavate toodete märkimisväärset kogust. Tuleb siiski tõdeda, et see statistika kujutab endast objektiivset märki sellest, et on veel teisigi kolmandaid riike, kus võidakse valmistada niisuguseid tooteid.
111.
Ma tõden ka, et määruse nr 1355/2008 põhjenduses 17 märgib nõukogu, et ühenduses kasutatavad hinnad, mille põhjal komisjon normaalväärtuse arvutas, kujutavad endast ainsat põhjendatud arvutamise alust, kuid ei too ära põhjuseid, miks ei saanud ühtegi eespool nimetatud kolmandat turumajandusriiki valida võrdlusriigiks.
112.
Kohtutoimikust ja eelkõige uurimise algatamise teatest ilmneb viimaks, et komisjon lähtus kaebuses esitatud teabe põhjal eeldusest, et kõnesolevat toodet ei valmistata väljaspool ühendust ja Hiinat.
113.
Nagu GLS väga õigesti märgib, hindas komisjon seega valesti kõnesoleva toote valmistamist maailmas ja võrdlusriikides, mis võivad arvesse tulla, kuigi tema käsutuses oli Eurostati statistika, mis kinnitas, et tooteid, mis võivad olla mitmest kolmandast turumajandusriigist pärit samasugused tooted, imporditakse kogustes, mis ei ole ilmselgelt tähtsusetud.
114.
Komisjon tunnistas muide oma viga, sest ta märgib määruse nr 642/2008 põhjenduses 40, et võrdlusriigiks võib olla Tai Kuningriik ja et ta küsitles tulemusteta kahte Tai ettevõtjat.
115.
Muidugi püüdis komisjon nii toimides parandada oma algset hindamisviga ning minu arvates ei saa talle heita ette, et ta ei ilmutanud nende kahe kõnesoleva ettevõtja osas hoolsust.
116.
Seega ei ole vaidlustatud, et viis, kuidas ta neid küsitles, ja tähtaeg, mille jooksul paluti neil vorm täita, võimaldasid neil vastata, nii et kui nad seda ei teinud, on see täielikult nende süü. Lisaks tuleb tõdeda, et komisjonil ei ole kolmandate riikide suhtes mingit sunnivahendit, mille abil ta saaks neid sundida koostööle.
117.
Sellegipoolest ei võimalda komisjoni niisugune toimimisviis järeldada, et ta täitis oma kohustused korralikult. Kui see ettevõtmine lõppes 2007. aasta detsembris nurjumisega, ei analüüsinud komisjon – kuigi tal oli selleks veel aega –, kas võrdlusriigiks on võimalik valida mõni muu kolmas riik turumajandusriikide hulgast, mis on toodud Eurostati statistikas ja mis võivad nagu Tai Kuningriikki olla kõnesoleva toote tootjad. Nii et ehkki komisjon ei pidanud võtma arvesse niisugust riiki nagu Jaapan, sest vastupidi algmääruse artikli 6 lõike 6 viimases lauses sätestatud nõuetele ei kinnitatud seda ärakuulamisel saadud teavet hiljem kirjalikult, pidi ta seevastu tegema omaenda statistikast tulenevate märkide tõttu vajalikud kontrollimised teiste kolmandate riikide osas.
118.
Komisjon eiras seega minu arvates algmääruse artikli 18 lõikes 5 sätestatud nõudeid, mis näevad – meenutagem – ette, et kui otsused, k.a normaalväärtuse määramisega seotud otsused, tuginevad seetõttu, et huvitatud isik ei tee koostööd, kättesaadavatele andmetele, eelkõige kaebuses sisalduvale teabele, siis tuleb seda teavet asjakohaselt ning uurimise tähtaega arvesse võttes kontrollida muude, võimaluse korral kättesaadavate sõltumatute allikate alusel, näiteks trükitud hinnaloendid, ametlik impordi ja tollitulu statistika.
119.
Seepärast olen nagu ka GLS arvamusel, et komisjon ei teinud praegusel juhtumil tõsiseid ja piisavaid jõupingutusi, et määrata kõnesoleva toote normaalväärtus kindlaks kolmandas turumajandusriigis kasutatavate hindade põhjal. Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esitatud küsimusele nii, et määrus nr 1355/2008 on sel põhjusel õigusvastane.
IV. Ettepanek
120.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Finanzgericht Hamburgi esitatud küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1355/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatavatest tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, on kehtetu, sest Euroopa Komisjon määras kõnesoleva toote normaalväärtuse kindlaks Euroopa Ühenduses samasuguse toote eest makstud või makstavate hindade põhjal ega teinud piisavaid jõupingutusi, et määrata see väärtus kindlaks sobivas kolmandas riigis kasutatavate hindade põhjal, eirates nii nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 384/96 – kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (muudetud nõukogu 21. detsembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 2117/2005) – artikli 2 lõike 7 punktis a kehtestatud nõudeid.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Komisjoni 4. juuli 2008. aasta määrus (EÜ) nr 642/2008, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes (ELT L 178, lk 19), ja nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1355/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatavatest tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (ELT L 350, lk 35).
(
3
)	Nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (EÜT 1996, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), muudetud nõukogu 21. detsembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 2117/2005 (ELT L 340, lk 17) (edaspidi „algmäärus”).
(
4
)	ELT C 246, lk 15.
(
5
)	Edaspidi „GLS”.
(
6
)	11. juuli 1990. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-305/86 ja C-160/87: Neotype Techmashexport vs. komisjon ja nõukogu (EKL 1990, lk I-2945, punkt 13 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
7
)	Vt selle kohta 15. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-239/99: Nachi Europe (EKL 2001, lk I-1197, punkt 39).
(
8
)	11. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas C-157/87: Electroimpex jt vs. nõukogu (EKL 1990, lk I-3021, punktid 10–13).
(
9
)	GLS viitab peamiselt 22. oktoobri 1991. aasta otsusele kohtuasjas C-16/90: Nölle (EKL 1991, lk I-5163).
(
10
)	Komisjon viitab ka eespool viidatud kohtuotsusele Nölle ning 29. mai 1997. aasta otsusele kohtuasjas C-26/96: Rotexchemie (EKL 1997, lk I-2817) ja Üldkohtu 28. septembri 1995. aasta otsusele kohtuasjas T-164/94: Ferchimex vs. nõukogu (EKL 1995, lk II-2681).
(
11
)	Eespool viidatud kohtuotsus Rotexchemie, punkt 9 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
12
)	T-255/01, EKL 2003, lk II-4741.
(
13
)	Punkt 59.