62018TJ0061_RES
Vec T‑61/18
Amador Rodriguez Prieto
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) zo 4. apríla 2019
„Verejná služba – Úradníci – Vec ‚Eurostat‘ – Vnútroštátne trestné konanie – Zastavenie konania – Žiadosť o pomoc – Oznamovateľ – Prezumpcia neviny – Žaloby o náhradu škody a neplatnosť“
Úradníci – Povinnosť administratívy poskytnúť pomoc – Rozsah – Hranice – Akty inštitúcie – Trestné stíhanie vedené proti úradníkovi
(Služobný poriadok úradníkov, článok 24)
(pozri body 47, 48, 51, 52)
Úradníci – Práva a povinnosti – Sloboda prejavu – Zverejnenie skutočností, ktoré umožňujú predpokladať existenciu nezákonnej činnosti alebo vážneho porušenia povinnosti – Rozsah povinnosti – Ochrana úradníka, ktorý oznámil také skutočnosti – Rozsah
(Služobný poriadok úradníkov, článok. 22a ods. 3)
(pozri body 71 – 73)
Úradníci – Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií – Nesprávny služobný postup – Pojem – Podanie žaloby proti úradníkovi – Začlenenie – Podmienka – Výnimočné okolnosti
(Článok 340 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri bod 75)
Úradníci – Zásady – Právo na prezumpciu neviny – Rozsah – Zamietnutie žiadosti o pomoc úradníka, proti ktorému sa viedlo trestné stíhanie, vedúce k zastaveniu konania, z dôvodu uvádzanej existencie rozporu záujmov s ním – Porušenie
(Charta základných práv Európskej únie, článok 48 ods. 1)
(pozri body 91 – 93)
Zhrnutie
Všeobecný súd v rozsudku Rodriguez Prieto/Komisia (T‑61/18), vyhlásenom 4. apríla 2019, zrušil rozhodnutie Európskej komisie o zamietnutí žiadosti o pomoc založenej na článku 24 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie, konštatujúc porušenie práva na prezumpciu neviny žalobcu.
Eurostat zabezpečoval od roku 1996 uverejňovanie zozbieraných štatistických údajov, opierajúc sa o Úrad pre vydávanie úradných publikácií Európskych spoločenstiev a sieť predajní. V roku 1998 žalobca, vedúci sekcie v rámci Eurostatu, požiadal o výkon vnútorného auditu. V nadväznosti na zistené nezrovnalosti, na základe ktorých začal Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF) vyšetrovania, Komisia iniciovala v roku 2003 trestné konanie pred francúzskymi orgánmi, v rámci ktorého bol žalobca predvolaný ako svedok a neskôr bol vyšetrovaný. Žalobca podal prvú žiadosť o pomoc podľa článku 24 služobného poriadku, odvolávajúc sa na svoje postavenie oznamovateľa a žiadajúc od Komisie nahradenie jeho nákladov na právne zastúpenie advokátom, ktoré vynaložil. Táto žiadosť bola zamietnutá.
Vzhľadom na to, že francúzske súdne orgány vydali uznesenie o zastavení konania voči všetkým osobám vyšetrovaným v rámci trestného konania, teda aj voči žalobcovi, Komisia podala odvolanie a neskôr kasačný opravný prostriedok, ktoré boli zamietnuté. Žalobca teda podal druhú žiadosť o pomoc s cieľom, aby mu Komisia nahradila náklady na právne zastúpenie advokátom, ktoré vynaložil pred francúzskymi súdmi. Subsidiárne Komisii vytýkal, že neuznala jeho postavenie oznamovateľa a odmietla mu poskytnúť ochranu, ktorá sa s tým spájala, čím porušila článok 22a služobného poriadku, a žiadal náhradu škody. Zamietnutie týchto žiadostí Komisiou žalobca napadol pred Všeobecným súdom.
Predovšetkým, pokiaľ ide o uplatniteľnosť článku 24 služobného poriadku, Všeobecný súd pripomenul, že tento článok má zabezpečiť ochranu úradníkov ich inštitúciou proti konaniam tretích osôb, a nie proti aktom samotnej inštitúcie. Na jednej strane úkony francúzskych súdnych orgánov v prejednávanej veci sa radili do zvyčajného priebehu trestného konania a nepredstavovali a priori protiprávne konania, ktoré by mohli odôvodniť pomoc. Na druhej strane článok 24 služobného poriadku nebol v prejednávanej veci uplatniteľný, pretože žalobca v skutočnosti žiadal Komisiu o pomoc proti samotným aktom tejto inštitúcie, ktoré boli dôvodom trestného konania a pokračovania tohto trestného konania.
Pokiaľ ide o údajné neuznanie postavenia žalobcu ako oznamovateľa, Všeobecný súd pripomenul, že článok 22a služobného poriadku, ktorý nadobudol účinnosť 1. mája 2004, zaviedol všetkým úradníkom oznamovaciu povinnosť o skutočnostiach, ktoré vedú k predpokladu existencie možnej nezákonnej činnosti alebo vážneho porušenia služobných povinností úradníkov Únie. Všeobecný súd uviedol, že každý úradník, ktorý sa ešte pred týmto dátumom ujal iniciatívy a oznámil svojim nadriadeným existenciu nezákonnej činnosti alebo porušenia služobných povinností, o ktorých sa dozvedel, ktoré mohli poškodiť finančné záujmy Únie, bol už oprávnený uplatňovať si ochranu inštitúcie proti akémukoľvek prípadnému represívnemu konaniu z dôvodu tohto oznámenia, a tiež nemal byť vystavený zaujatému zaobchádzaniu zo strany tejto inštitúcie, ak konal odôvodnene a čestne. Všeobecný súd však rozhodol, že táto ochrana nemôže úradníka chrániť pred vyšetrovaniami, ktoré smerujú k určeniu jeho možnej účasti na oznámených skutočnostiach. Iniciatíva úradníka môže nanajvýš, pokiaľ tieto vyšetrovania potvrdia jeho účasť, predstavovať poľahčujúcu okolnosť v rámci sankčných konaní. Postavenie oznamovateľa, na ktoré sa odvoláva žalobca, ho preto nemohlo chrániť pred týmito konaniami.
V tomto kontexte sa kládla otázka, či sa Komisia dopustila nezákonnej činnosti tým, že po vydaní uznesenia o zastavení konania spôsobila pokračovanie trestného konania. Všeobecný súd po tom, čo pripomenul, že možnosť domáhať sa svojich práv na súde a súdnej kontroly, ktorá s tým súvisí, je výrazom všeobecnej právnej zásady a že iba za obzvlášť výnimočných okolností môže podanie žaloby predstavovať pre inštitúciu nesprávny služobný postup, uzavrel, že v prejednávanej veci nedošlo k takémuto nesprávnemu služobnému postupu a preto zamietol návrh na náhradu škody údajne spôsobenej žalobcovi skutočnosťou, že medzi rokmi 2003 a 2016 bol vystavený trestnému konaniu.
Všeobecný súd napokon po tom, čo pripomenul, že zásada prezumpcie neviny sa uplatňuje dokonca aj vtedy, keď sa nevedie trestné stíhanie, na úradníka obvineného z nesplnenia povinností uložených služobným poriadkom, ktoré je dostatočne závažné na to, aby odôvodňovalo vyšetrovanie OLAF‑u, s prihliadnutím na ktoré bude môcť administratíva prijať akékoľvek, v prípade potreby aj prísne opatrenie, ktoré sa vyžaduje, konštatoval, že Komisia zamietnutím žiadosti žalobcu o nahradenie jeho výdavkov na obhajobu, ktoré vynaložil v rámci francúzskeho trestného konania, v podstate z dôvodu pretrvávajúcich protichodných záujmov medzi ňou a žalobcom, pričom žalobca bol zbavený obvinenia v rámci tohto trestného konania, porušila právo na prezumpciu neviny žalobcu.