62014CC0113
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 20. apríla 2016 (
1
)
Vec C‑113/14
Spolková republika Nemecko
proti
Európskemu parlamentu,
Rade Európskej únie
„Žaloba o neplatnosť — Voľba právneho základu — Zmluva o FEÚ — Článok 43 ods. 2 a 3 — Spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami — Nariadenie (EÚ) č. 1308/2013 — Článok 7 — Nariadenie (EÚ) č. 1370/2013 — Článok 2 — Opatrenia týkajúce sa stanovovania cien — Referenčné prahy — Intervenčné ceny“
I – Úvod
1.
Je rok 2016 nášho letopočtu. Celá spoločná poľnohospodárska politika (SPP) sa riadi riadnym legislatívnym postupom… Celá? Nie! Pretože jedno nemenné ustanovenie Zmluvy o fungovaní EÚ o SPP tomuto riadnemu postupu stále odoláva. A tí, ktorých poslaním je vymedziť rozsah pôsobnosti tohto ustanovenia, to nemajú ľahké. (
2
)
2.
Lisabonská zmluva zásadne zmenila systém „horizontálnych“ právomocí v oblasti SPP. Hoci pred 1. decembrom 2009, teda dátumom nadobudnutia platnosti uvedenej zmluvy, bola na prijímanie opatrení príslušná len Rada Európskej únie, a to na návrh Európskej komisie a po porade s Európskym parlamentom, (
3
) Zmluva o FEÚ stanovila, že Parlament a Rada v súlade s riadnym legislatívnym postupom ustanovia spoločnú organizáciu trhov a iné ustanovenia potrebné na dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej politiky v oblasti rybolovu (článok 43 ods. 2 ZFEÚ), zatiaľ čo Rada na návrh Komisie prijme okrem iného opatrenia týkajúce sa stanovovania cien (článok 43 ods. 3 ZFEÚ).
3.
Táto zmena rýchlo vyvolala spor medzi Komisiou a Parlamentom na jednej strane a Radou na strane druhej v otázke, ako presne vymedziť tieto dva právne základy. (
4
)
4.
V prejednávanej veci, ktorá je treťou vecou týkajúcou sa článku 43 ods. 2 a 3 ZFEÚ, podala Spolková republika Nemecko žalobu proti Parlamentu a Rade z dôvodu, že tieto inštitúcie prijali právne predpisy na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ namiesto článku 43 ods. 3 ZFEÚ. (
5
) Domáha sa zrušenia článku 7 nariadenia (EÚ) č. 1308/2013 (ďalej len „nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov“) (
6
), ktoré bolo prijaté riadnym legislatívnym postupom na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ, ako aj článku 2 nariadenia (EÚ) č. 1370/2013 (ďalej len „nariadenie o stanovovaní“) (
7
), ktoré bolo prijaté na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ.
5.
Súdny dvor bude teda musieť opätovne stanoviť podmienky, za akých musia byť prijímané legislatívne či iné opatrenia v oblasti poľnohospodárstva alebo rybolovu v súlade s riadnym legislatívnym postupom alebo samotnou Radou.
6.
Z ústavného hľadiska má táto otázka veľký význam. (
8
) Súdny dvor bude mať príležitosť pripomenúť politickým inštitúciám, že voľbu právneho základu aktu nedefinujú postupy, ale naopak, právny základ aktu určuje postupy, ktoré treba dodržať na účely jeho prijatia. (
9
)
II – Právny rámec
A – Zmluva o FEÚ
7.
V článku 40 ods. 1 a 2 ZFEÚ sa stanovuje:
„1.   Na dosiahnutie cieľov [SPP] sa zavedie spoločná organizácia poľnohospodárskych trhov.
…
2.   Spoločná organizácia… môže zahŕňať všetky opatrenia potrebné na dosiahnutie cieľov [SPP], najmä reguláciu cien…“
8.
V článku 43 ods. 2 ZFEÚ sa stanovuje:
„Európsky parlament a Rada v súlade s riadnym legislatívnym postupom a po porade s Hospodárskym a sociálnym výborom ustanovia spoločnú organizáciu trhu ustanovenú v článku 40 ods. 1 a iné ustanovenia potrebné na dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva.“
9.
V článku 43 ods. 3 ZFEÚ sa stanovuje:
„Rada na návrh Komisie prijíma opatrenia týkajúce sa stanovovania cien, odvodov, pomoci a množstvových obmedzení a určovania a prideľovania rybolovných možností.“
B – Nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov
10.
V odôvodneniach 2, 5, 10, 12 a 14 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov sa stanovuje:
„(2)
Toto nariadenie by malo obsahovať všetky základné prvky jednotnej spoločnej organizácie trhov s poľnohospodárskymi výrobkami.
…
(5)
Na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ Rada prijíma opatrenia týkajúce sa stanovovania cien, odvodov, pomoci a množstvových obmedzení. V záujme jasnosti by sa v prípade uplatnenia článku 43 ods. 3 ZFEÚ malo toto nariadenie výslovne odvolávať na skutočnosť, že Rada prijme opatrenia na uvedenom právnom základe.
…
(10)
S cieľom stabilizovať trhy a zabezpečiť primeranú životnú úroveň pre poľnohospodárov sa vytvoril diferencovaný systém podpory trhu podľa jednotlivých sektorov a zaviedli sa režimy priamej podpory, pričom sa zohľadnili rôzne potreby v každom z týchto sektorov na jednej strane a vzájomná závislosť medzi rôznymi sektormi na strane druhej. Uvedené opatrenia majú formu verejnej intervencie alebo vyplatenia pomoci na súkromné skladovanie. Naďalej je potrebné zachovať opatrenia na podporu trhu, ktoré však treba zároveň zefektívniť a zjednodušiť.
…
(12)
Z dôvodu jasnosti a prehľadnosti by ustanovenia o verejnej intervencii mali mať spoločnú štruktúru, pričom sa zachová politika sledovaná v každom sektore. Na tento účel je vhodné rozlišovať medzi referenčnými prahmi a intervenčnými cenami a intervenčné ceny by sa mali vymedziť. …
…
(14)
Cena vo verejnej intervencii by mala pozostávať zo stanovenej ceny za určité množstvá niektorých výrobkov a v iných prípadoch by mala závisieť od verejnej súťaže a vychádzať z postupov a skúseností z predchádzajúcich spoločných organizácií trhu.“
11.
Článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov s názvom „Referenčné prahy“, ktorý je uvedený v časti „Úvodné ustanovenia“ tohto nariadenia, stanovuje:
„1.   Stanovujú sa tieto referenčné prahy:
a)
pokiaľ ide o sektor obilnín, 101,31 [eur] za tonu, týkajúci sa veľkopredajnej etapy tovaru dodaného do skladu pred naložením;
b)
pokiaľ ide o sektor ryže, 150 [eur] za tonu ryže štandardnej kvality, ako sa vymedzuje v prílohe III bode A, týkajúci sa veľkopredajnej etapy tovaru dodaného do skladu pred naložením;
c)
pokiaľ ide o cukor štandardnej kvality, ako sa vymedzuje v prílohe III bode B, týkajúci sa nebaleného cukru, zo závodu:
i)
pre biely cukor: 404,4 [eur] za tonu;
ii)
pre surový cukor: 335,2 [eur] za tonu;
d)
pokiaľ ide o sektor hovädzieho a teľacieho mäsa, 2224 [eur] za tonu pre jatočné telá hovädzieho dobytka samčieho pohlavia triedy mäsitosti/pretučnenosti R3, ako sa stanovuje v stupnici Únie na klasifikáciu jatočných tiel hovädzieho dobytka vo veku ôsmich a viac mesiacov uvedenej v prílohe IV bode A;
e)
pokiaľ ide o sektor mlieka a mliečnych výrobkov:
i)
246,39 [eur] za 100 kg masla;
ii)
169,80 [eur] za 100 kg sušeného odstredeného mlieka;
f)
pokiaľ ide o bravčové mäso, 1509,39 [eur] za tonu jatočných tiel ošípaných štandardnej kvality vymedzenej podľa hmotnosti a obsahu chudého mäsa, ako sa stanovuje v stupnici Únie na klasifikáciu jatočných tiel ošípaných uvedenej v prílohe IV bode B, a to takto:
i)
jatočné telá s hmotnosťou od 60 do 120 kg: trieda mäsitosti E;
ii)
jatočné telá s hmotnosťou od 120 do 180 kg: trieda mäsitosti R;
g)
pokiaľ ide o sektor olivového oleja a stolových olív:
i)
1779 [eur] za tonu extra panenského olivového oleja;
ii)
1710 [eur] za tonu panenského olivového oleja;
iii)
1524 [eur] za tonu lampantového panenského olivového oleja s dvoma stupňami voľnej kyslosti, pričom sa táto suma zníži o 36,70 [eur] za tonu pri každom ďalšom stupni kyslosti.
2.   Komisia reviduje referenčné prahy stanovené v odseku 1, pričom zohľadňuje objektívne kritériá, najmä vývoj vo výrobe, náklady na výrobu (predovšetkým vstupy) a pravdepodobný vývoj na trhu. V prípade potreby sa referenčné prahy aktualizujú v súlade s bežným legislatívnym postupom na základe vývoja vo výrobe a na trhu.“
12.
Článok 15 uvedeného nariadenia s názvom „Cena vo verejnej intervencii“ stanovuje:
„1.   Cena vo verejnej intervencii je:
a)
cena, za ktorú sa výrobky nakúpia v rámci verejnej intervencie, ak sa nákup uskutočňuje pri pevnej cene, alebo
b)
maximálna cena, za ktorú sa výrobky oprávnené na verejnú intervenciu môžu nakúpiť, ak sa nákup uskutoční prostredníctvom verejnej súťaže.
2.   Opatrenia týkajúce sa stanovenia výšky ceny vo verejnej intervencii vrátane zvýšení a znížení prijme Rada v súlade s článkom 43 ods. 3 ZFEÚ.“
C – Nariadenie o stanovovaní
13.
V odôvodneniach 2 a 3 nariadenia o stanovovaní sa uvádza:
„(2)
Z dôvodu jasnosti a prehľadnosti by ustanovenia o verejnej intervencii mali mať spoločnú štruktúru, pričom sa zachová politika sledovaná v každom sektore. Na tento účel je vhodné rozlišovať medzi referenčnými stropmi [prahmi – neoficiálny preklad] stanovenými v nariadení [o jednotnej spoločnej organizácii trhov] na jednej strane a intervenčnými cenami na strane druhej a vymedziť intervenčné ceny. …
(3)
Mala by sa stanoviť výška ceny vo verejnej intervencii, za ktorú sa uskutočňuje nákup pri pevnej cene alebo vo verejných súťažiach vrátane prípadov, pre ktoré môže byť potrebná úprava cien vo verejnej intervencii. …“
14.
Článok 1 tohto nariadenia s názvom „Rozsah pôsobnosti“ stanovuje:
„V tomto nariadení sa ustanovujú opatrenia týkajúce sa stanovovania cien, poplatkov, pomoci a kvantitatívnych obmedzení súvisiacich s jednotnou spoločnou organizáciou poľnohospodárskych trhov vytvorenou nariadením [o jednotnej spoločnej organizácii trhov].“
15.
Článok 2 uvedeného nariadenia s názvom „Ceny vo verejnej intervencii“ stanovuje:
„1.   Výška ceny vo verejnej intervencii:
a)
pri pšenici letnej, pšenici tvrdej, jačmeni, kukurici, nelúpanej ryži a sušenom odstredenom mlieku sa v prípade nákupu za pevnú cenu rovná príslušnému referenčnému stropu [prahu – neoficiálny preklad] stanovenému v článku 7 nariadenia [o jednotnej spoločnej organizácii trhov] a v prípade nákupu prostredníctvom verejnej súťaže neprekročí príslušný referenčný strop [prah – neoficiálny preklad];
b)
pri masle sa v prípade nákupu za pevnú cenu rovná 90 % referenčného stropu [prahu – neoficiálny preklad] stanoveného v článku 7 nariadenia [o jednotnej spoločnej organizácii trhov] a v prípade nákupu prostredníctvom verejnej súťaže neprekročí 90 % daného referenčného stropu [prahu – neoficiálny preklad];
c)
pri hovädzom a teľacom mäse neprekročí výšku uvedenú v článku 13 ods. 1 písm. c) nariadenia [o jednotnej spoločnej organizácii trhov].
2.   Pri pšenici letnej, pšenici tvrdej, jačmeni, kukurici a nelúpanej ryži sa ceny vo verejnej intervencii uvedené v odseku 1 upravia zvýšením alebo znížením oproti cenám cien založeným na hlavných kritériách kvality pre tieto výrobky.
3.   Komisia prijme vykonávacie akty, ktorými určí zvýšenia alebo zníženia ceny vo verejnej intervencii pre výrobky uvedené v odseku 2 tohto článku a za podmienok ustanovených v uvedenom odseku. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 15 ods. 2.“
III – Okolnosti predchádzajúce sporu
16.
Spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov po prvýkrát jednotným a komplexným spôsobom kodifikovalo nariadenie (ES) č. 1234/2007 (
10
) na základe článku 37 Zmluvy o ES.
17.
Po nadobudnutí platnosti Zmluvy o FEÚ Komisia predložila 12. októbra 2011 päť návrhov nariadení Európskeho parlamentu a Rady alebo len Rady, ktoré sa týkali hĺbkovej reformy SPP. K uvedeným návrhom patril aj návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady o jednotnej spoločnej organizácii trhov. Tento „reformátorský návrh“ vychádzal z článku 43 ods. 2 ZFEÚ a v článku 7 obsahoval ustanovenia týkajúce sa stanovenia „referenčných cien“.
18.
V ten istý deň Komisia predložila návrh nariadenia Rady, ktorým sa určujú opatrenia týkajúce sa stanovovania určitých druhov pomoci a náhrad v súvislosti so spoločnou organizáciou trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, ktorý vychádzal z článku 43 ods. 3 ZFEÚ.
19.
Dňa 4. júla 2012 Parlament schválil správu svojho Výboru pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka, kde sa v dôvodovej správe konštatovalo, že návrh nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov predložený Komisiou ohrozuje výsady, ktoré normotvorcovi priznáva článok 43 ods. 2 ZFEÚ, a z tohto dôvodu navrhol „zrušiť všetky ustanovenia týkajúce sa článku 43 ods. 3 [ZFEÚ]“.
20.
Predsedníctvo Rady 13. septembra 2012 zaslalo Osobitnému výboru pre poľnohospodárstvo pracovný dokument, v ktorom uvádza, že podľa jeho názoru by iba Rada mala stanovovať okrem iného referenčné ceny poľnohospodárskych výrobkov, ktoré môžu byť predmetom verejných intervencií, v súlade s článkom 43 ods. 3 ZFEÚ. Podľa zhrnutia Rady (
11
) bolo toto stanovisko prijaté 17. septembra 2012 na následnej schôdzi Osobitného výboru pre poľnohospodárstvo „veľkou väčšinou“ členských štátov.
21.
Generálny sekretariát Rady následne predložil 12. septembra 2012 návrh nariadenia o stanovovaní, ktorý okrem intervenčných cien obsahoval aj „referenčné ceny“. Tento návrh bol prijatý Osobitným výborom Rady pre poľnohospodárstvo 5. novembra 2012.
22.
Predsedníctvo Rady odovzdalo 13. decembra 2012 a 12. marca 2013 konsolidované znenia návrhu nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov. Článok 7 prvá veta týchto dvoch návrhov odkazovala v názve na referenčné ceny a ďalej konštatovala, že „Rada prijme opatrenia týkajúce sa stanovovania referenčných cien v súlade s článkom 43 ods. 3 [ZFEÚ]“.
23.
Parlament prijal 13. marca 2013 pozmeňujúci, resp. doplňujúci návrh, ktorým sa opätovne zavádzajú úplné referenčné ceny v článku 7 návrhu nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov.
24.
Od 11. apríla do 26. júna 2013 viedli nezhody medzi inštitúciami k viac ako desiatim neformálnym trialógom o budúcom nariadení o jednotnej spoločnej organizácii trhov. Na konci obdobia, v ktorom tieto trialógy prebiehali, zaslal generálny sekretariát Rady 4. júna 2013 správu, z ktorej možno vyvodiť, že stanovovanie referenčných cien je aj naďalej sporným bodom. Na všetkých posledných schôdzach v rámci trialógu Parlament oznámil, že reformný balík SPP neschváli, ak v nariadení o jednotnej spoločnej organizácii trhov nebude obsiahnutá regulácia referenčných cien.
25.
Predsedníctvo Rady predložilo 21. júna 2013 pracovný dokument týkajúci sa prípravy schôdze v dňoch 24. a 25. júna 2013, ktorý odrážal stav trialógov. Tento dokument zahŕňal „referenčné ceny“.
26.
Dňa 25. júna 2013 predsedníctvo Rady predložilo dodatok k uvedenému pracovnému dokumentu, v ktorom sa opätovne uvádzali pretrvávajúce sporné body. Pod názvom „Positions on Article 43(3) related provisions“ (Stanoviská k ustanoveniam súvisiacim s článkom 43 ods. 3) týkajúcim sa návrhu nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov navrhovalo ako kompromisné riešenie („landing zone“) použitie pojmu „referenčný prah“.
27.
V noci z 25. na 26. júna 2013, po niekoľkých prerušeniach zasadnutia, sa napokon kvalifikovanou väčšinou v Rade vyhovelo žiadosti Parlamentu o zahrnutie referenčných cien, ktoré boli od tej chvíle nazvané „referenčné prahy“, do článku 7 tohto nariadenia. Nemecká vláda a vláda Spojeného kráľovstva sa však nevyslovili v prospech tejto zmeny všeobecného zamerania a zdržali sa hlasovania.
28.
Predsedníctvo Rady 25. septembra 2013 predložilo pracovný dokument obsahujúci úplné konsolidované znenie návrhu nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov. Celý návrh v tomto znení odrážal dohodu dosiahnutú v rámci vnútorných trialógov. Článok 7 konsolidovaného znenia návrhu nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov mal už názov „Referenčné prahy“, a nie „Referenčné ceny“. Obsah nariadenia zostal nezmenený.
29.
Generálny sekretariát Rady 13. decembra 2013 predložil delegáciám dokument, podľa ktorého „výsledok rokovaní týkajúcich sa uplatnenia článku 43 ods. 3 ZFEÚ zapadá do rámca celkového kompromisu týkajúceho sa aktuálnej reformy SPP a nemá nijaký vplyv na stanovisko jednotlivých inštitúcií, pokiaľ ide o rozsah pôsobnosti tohto ustanovenia, ani na akýkoľvek ďalší vývoj tejto otázky, najmä novej judikatúry Súdneho dvora Európskej únie“.
30.
Pod názvom „Vyhlásenie Rady k článku 43 ods. 3 [ZFEÚ]“ sa rozhodlo, že pokiaľ ide o výsledky rokovaní o SPP v rámci trialógu z júna 2013, „Rada potvrdzuje, že jediným cieľom jej rozhodnutia smerujúceho k tomu, aby sa nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov týkalo otázok spadajúcich pod článok 43 ods. 3 ZFEÚ, je za výnimočných okolností tohto trialógu umožniť kompromis“.
31.
Nemecká vláda v tejto súvislosti vyhlásila, že z rôznych dôvodov nemôže podporiť niektoré z návrhov obsiahnutých v návrhu nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov. Podľa jej názoru prináleží výhradne Rade v zmysle článku 43 ods. 3 ZFEÚ, aby na návrh Komisie prijala okrem iného „opatrenia týkajúce sa stanovovania cien“. Nemecká vláda usúdila, že je neprijateľné vylúčiť toto pravidlo o rozdelení právomocí medzi inštitúcie Únie, a oznámila, že preto tento návrh nariadenia odmieta.
32.
V okamihu hlasovania o prijatí nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, ktoré sa konalo 16. decembra 2013, sa nemecká vláda teda vyslovila proti prijatiu návrhu, a vláda Spojeného kráľovstva sa zdržala hlasovania. Pri hlasovaní o prijatí nariadenia o stanovovaní, ktoré sa konalo v ten istý deň, sa nemecká vláda aj vláda Spojeného kráľovstva zdržali hlasovania. Pri tej príležitosti Rada „potvrdila“ v zápisnici zo svojho zasadnutia, že „jediným cieľom jej rozhodnutia smerujúceho k tomu, aby sa nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov týkalo otázok spadajúcich pod článok 43 ods. 3 ZFEÚ, je za výnimočných okolností tohto trialógu umožniť kompromis“ a že „toto rozhodnutie neovplyvní stanovisko, ktoré bude Rada v budúcnosti naďalej zastávať, aby bránila výsady, ktoré jej boli priznané Lisabonskou zmluvou“.
IV – Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
33.
Nemecká vláda navrhla, aby Súdny dvor zrušil obe napadnuté ustanovenia, ale zachoval ich účinky až do nadobudnutia účinnosti právnych predpisov prijatých na správnom právnom základe, a aby zaviazal Parlament a Radu na náhradu trov konania.
34.
Vo svojom vyjadrení k žalobe Parlament navrhol, aby Súdny dvor vyhlásil žalobu za neprípustnú, pričom subsidiárne navrhol, aby žalobu zamietol a zavial Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania.
35.
Rada ponecháva na úvahu Súdneho dvora, aby rozhodol o hlavných návrhoch nemeckej vlády, a okrem toho žiada Súdny dvor, aby v prípade, že týmto návrhom vyhovie, zachoval účinky napadnutých ustanovení až do nadobudnutia účinnosti právnych predpisov prijatých na správnom právnom základe, a aby všetkých účastníkov konania zaviazal, aby znášali svoje vlastné trovy konania.
36.
Česká vláda a vláda Spojeného kráľovstva vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, aby podporili návrhy nemeckej vlády, zatiaľ čo Komisia vstúpila do konania ako vedľajší účastník, aby podporila návrhy Parlamentu.
37.
Všetci vyššie uvedení účastníci konania sa zúčastnili pojednávania, ktoré sa uskutočnilo 3. februára 2016.
V – Analýza
A – O prípustnosti
1. Hlavné tvrdenia účastníkov konania
38.
Parlament a Komisia sa domnievajú, že žaloba by sa mala zamietnuť ako neprípustná z dôvodu, že článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov je neoddeliteľný od ostatnej časti aktu. Podľa Parlamentu je tento článok plne v súlade s cieľmi tohto nariadenia a slúži na dosiahnutie jeho cieľov. Ak by sa totiž mal zrušiť článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, podstata tohto nariadenia by sa tým zmenila. Tento článok má navyše v rámci uvedeného nariadenia viacero funkcií, ktoré sa viažu na jeho iné ustanovenia.
39.
Nemecká vláda a vlády, ktoré sú vedľajšími účastníkmi konania, rovnako ako aj Rada, zdôrazňujú, že ani Parlament, ani Komisia nepreukázali, ako a do akej miery by zrušenie článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov mohlo zmeniť podstatu tohto nariadenia, ktoré obsahuje vyše dvesto ustanovení vzťahujúcich sa na všetky prvky a všetky sektory SPP.
2. Posúdenie
40.
Čiastočné zrušenie právneho aktu Únie je možné len vtedy, ak sú časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, oddeliteľné od ostatných častí aktu; táto podmienka oddeliteľnosti nie je splnená, ak by čiastočné zrušenie aktu spôsobilo zmenu jeho podstaty. (
12
)
41.
Ani poňatie celého nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, ktoré má skôr široký tematický záber, ani obsah článku 7 uvedeného nariadenia alebo vzťah medzi referenčnými prahmi a intervenčnými cenami (
13
) nenaznačujú neoddeliteľnosť napadnutého ustanovenia. Nie je mi známa žiadna zásadná skutočnosť, ktorá by umožňovala tvrdiť, že ak by sa malo napadnuté ustanovenie zrušiť, zmenila by sa tým podstata nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov.
42.
Domnievam sa preto, že táto žaloba je prípustná.
B – O veci samej
1. Návrh na zrušenie článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov
a) Hlavné tvrdenia účastníkov konania
i) Nemecká vláda
43.
Nemecká vláda tvrdí, že Parlament a Rada založili článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov na nesprávnom právnom základe. Keďže v prípade „referenčných cien“, nakoniec premenovaných na „referenčné prahy“, išlo o „opatrenia týkajúce sa stanovovania cien“, mal byť základom článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov rozhodne článok 43 ods. 3 ZFEÚ.
44.
Na podporu návrhu na zrušenie uvedeného článku nemecká vláda odkazuje na starší systém spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov, a to systém vyplývajúci z nariadenia č. 1234/2007, ktorého odôvodnenie 16 vymedzilo pojem „referenčná cena“ ako cenu stanovenú na základe politického rozhodnutia Rady. V tejto súvislosti nemecká vláda podotýka, že nariadenie č. 1234/2007 priznávalo právomoc meniť referenčné ceny výslovne Rade. Okrem toho niekdajšia spoločná organizácia poľnohospodárskych trhov, rovnako ako okolnosti vzniku nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov (najmä okolnosti vzniku jeho článku 7), naznačujú, že systém opatrení týkajúcich sa stanovovania cien poľnohospodárskych výrobkov sa zásadne nezmenil a referenčné ceny alebo referenčné prahy aj naďalej predstavujú „záchrannú sieť“ SPP. Podľa nemeckej vlády naopak začlenenie článku 7 do nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, rovnako ako nahradenie pojmu „referenčné ceny“ pojmom „referenčné prahy“, vychádza z politického kompromisu vytvoreného výhradne s cieľom predísť neúspechu globálneho balíka reforiem SPP.
45.
Nemecká vláda poukazuje na znenie článku 43 ods. 3 ZFEÚ a zdôrazňuje, že podľa tohto ustanovenia, ktoré nijako nerozlišuje medzi cenami v úzkom a širokom zmysle slova, ale všeobecne ich označuje ako „opatrenia týkajúce sa stanovovania cien“, patria všetky základné prvky stanovovania cien do právomoci Rady. Keďže článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov stanovuje presnú menovú jednotku pre určité poľnohospodárske výrobky a článok 2 nariadenia o stanovovaní vymedzuje pojem „intervenčná cena“ ako určité percento z „referenčného prahu“, sú intervenčné ceny a referenčné ceny úzko viazané na trhové ceny a článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov je základným prvkom stanovovania cien.
46.
So zreteľom na ciele článku 43 ods. 3 ZFEÚ nemecká vláda ďalej uvádza, že článok 7 ods. 2 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov stanovuje, že referenčné prahy sa aktualizujú podľa vývoja vo výrobe a na trhu a Komisia je poverená pravidelným preskúmavaním referenčnej ceny, a najmä vývoja vo výrobe a pravdepodobného vývoja na trhu. Pokiaľ má príslušný normatívny orgán reagovať rýchlo, pružne a účinne na narušenie trhu, táto reakcia by bola oveľa rýchlejšia, ak by Rada, ktorá sa na rozdiel od systému „pred Lisabonom“ už nemusí radiť s Parlamentom, mala príslušnú právomoc.
47.
Pokiaľ ide o vzťah medzi druhým a tretím odsekom článku 43 ZFEÚ, nemecká vláda tvrdí, že článok 43 ods. 3 ZFEÚ nezahŕňa do rozsahu svojej pôsobnosti odsek 2, resp. že sa tieto dva odseky prinajmenšom vzájomne vylučujú. Podľa nemeckej vlády v každom prípade neexistuje medzi týmito dvoma odsekmi, ktoré predstavujú dva rôzne a nezávislé právne základy, žiadna hierarchia.
48.
Nemecká vláda sa okrem iného domnieva, že ak by sa v tomto prípade považoval za právny základ článok 43 ods. 2 ZFEÚ, úplne by sa vytratil zmysel článku 43 ods. 3 ZFEÚ, ktorý by tak stratil potrebný účinok. Komisia ďalej poznamenáva, že zásada inštitucionálnej rovnováhy v Únii znamená, že každá z inštitúcií vykonáva svoje právomoci tak, že rešpektuje právomoci ostatných inštitúcií.
49.
Nemecká vláda odkazuje na judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa voľby právneho základu na prijímanie právnych aktov Únie a domnieva sa, že všetky objektívne prvky, ktoré môžu byť predmetom súdneho preskúmania, v tomto prípade poukazujú na to, že článok 43 ods. 3 ZFEÚ predstavuje jediný správny právny základ. Použitie dvojakého právneho základu je v tomto prípade takisto vylúčené, pretože normatívne ustanovenia v odsekoch 2 a 3 článku 43 ZFEÚ sa môžu uplatňovať nezávisle od seba.
50.
Pokiaľ ide o tvrdenie Parlamentu, podľa ktorého z článku 40 ods. 2 ZFEÚ vyplýva, že normotvorca Únie môže pri výkone svojej právomoci podľa článku 43 ods. 2 ZFEÚ prijať všetky opatrenia uvedené v odseku 2 článku 40 ZFEÚ vrátane „regulácie cien“, nemecká vláda sa domnieva, že toto tvrdenie nezohľadňuje existenciu článku 43 ods. 3 ZFEÚ. Nemecká vláda tvrdí, že podľa tohto konceptu by bol článok 43 ods. 3 zbytočný.
ii) Rada a vlády, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci
51.
Rada, ako aj obe vlády ako vedľajší účastníci konania, podporujú tvrdenia nemeckej vlády. Rada navyše uvádza s odkazom na článok 294 ods. 1 ZFEÚ, že Zmluvy nijako nepodporujú hypotézu, podľa ktorej má riadny legislatívny postup prednosť pred ustanoveniami, ktorými sa ustanovuje prijímanie nelegislatívnych aktov. Vlády, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, podotýkajú, že podľa ich názoru článok 43 ods. 3 ZFEÚ predstavuje lex specialis vo vzťahu k širším opatreniam ustanoveným v článku 43 ods. 2 ZFEÚ.
iii) Parlament a Komisia
52.
Parlament podporovaný Komisiou súhlasí s názorom nemeckej vlády, že odseky 2 a 3 článku 43 ZFEÚ predstavujú dva rôzne právne základy, hoci medzi nimi existuje, ako zdôrazňuje Parlament, silný kontextový vzťah. Oba tieto orgány však tvrdia, že článok 43 ods. 3 ZFEÚ priznáva Rade iba veľmi osobitnú právomoc výkonnej povahy, ktorou je presné a konečné stanovenie výšky cien. Všetky iné opatrenia patria do pôsobnosti článku 43 ods. 2 ZFEÚ, čo vyplýva z odkazu v tomto poslednom uvedenom ustanovení na článok 40 ZFEÚ a zo znenia článku 40 ods. 1 a, a fortiori, 2 ZFEÚ, v ktorom sa medzi hlavnými prvkami, ktoré môžu tvoriť spoločnú organizáciu trhu, výslovne uvádza regulácia cien.
53.
Parlament z toho vyvodzuje, že „opatrenia“, ktoré je Rada splnomocnená prijímať podľa článku 43 ods. 3 ZFEÚ, možno kvalifikovať ako „vykonávacie akty sui generis“. Podľa jeho názoru by sa mal nelegislatívny postup stanovený v článku 43 ods. 3 ZFEÚ chápať ako výnimka zo všeobecného pravidla stanoveného v článku 43 ods. 2 ZFEÚ. Komisia naopak nachádza hierarchický vzťah medzi odsekmi 2 a 3 článku 43 ZFEÚ. Poznamenáva, že európsky normotvorca má širokú mieru voľnej úvahy z hľadiska toho, čo ponecháva výkonnej zložke, a že v prejednávanej veci nedošlo k žiadnemu zjavne nesprávnemu posúdeniu pri uplatnení uvedenej voľnej úvahy normotvorcu napriek tomu, že článok 43 ods. 3 ZFEÚ výslovne ustanovuje prenesenie právomoci.
54.
Pokiaľ ide o cieľ a obsah článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, Parlament uvádza, že tento cieľ je rovnaký – teda neoddeliteľný od cieľa nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, ktorým je „[vytvoriť] spoločnú organizáciu trhov s poľnohospodárskymi výrobkami“. Parlament a Komisia sa domnievajú, že článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov slúži ako základné ustanovenie týkajúce sa systému intervencií v rámci spoločnej organizácie trhov. Referenčné prahy predstavujú ako „záchranná sieť SPP“ spúšťač mechanizmu intervencií a iných druhov opatrení na podporu trhov. V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že referenčné prahy sú mimo prejednávanej veci viackrát zohľadnené v nariadení o jednotnej spoločnej organizácii trhov a v nariadení o stanovovaní, napríklad v súvislosti s poskytovaním pomoci na súkromné skladovanie a stanovením výrobnej náhrady v sektore cukru.
55.
Pokiaľ ide o označenie „referenčné prahy“, ktoré boli tak v nariadení č. 1234/2007, ako aj v rámci rokovaní o reforme SPP, nazývané „referenčnými cenami“, Parlament poznamenáva, že názov článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov bol zmenený a doplnený tak, aby zodpovedal požiadavke Rady. Pre Komisiu bolo niekdajšie označenie „referenčné prahy“ zavádzajúce, pretože „referenčné ceny“ už boli prahovými hodnotami, ktorými sa riadilo stanovovanie skutočných cien, a mali iba orientačnú funkciu.
56.
V súvislosti s odkazom nemeckej vlády na niekdajší systém spoločnej organizácie trhov sa Parlament a Komisia domnievajú, že táto vláda opomína skutočnosť, že nariadenie č. 1234/2007 bolo prijaté podľa iného právneho základu, a to podľa článku 37 ES.
57.
Pokiaľ ide o tvrdenie nemeckej vlády, že ak by článok 7 nariadenia mohol byť založený na článku 43 ods. 2 ZFEÚ, bol by tým ohrozený potrebný účinok článku 43 ods. 3 ZFEÚ, Parlament sa domnieva, že prijatie nariadenia o stanovovaní ako takého postačuje na preukázanie potrebného účinku článku 43 ods. 3 ZFEÚ.
58.
V skutočnosti ani Parlament, ani Komisia nepovažujú za nevyhnutné rýchlo upravovať referenčné prahy podľa vývoja na trhu, čo by podľa názoru nemeckej vlády vyžadovalo zásah Rady. Parlament sa domnieva, že hoci je cieľom článku 43 ods. 3 ZFEÚ zaručiť rýchle stanovenie cien a hoci táto úloha predstavovala v histórii SPP dôležitú požiadavku, už v minulosti postupne strácala svoj význam a prakticky zanikla.
59.
Parlament subsidiárne tvrdí, že hoci článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov sledoval ciele stanovené odsekmi 2 a 3 článku 43 ZFEÚ, napadnuté ustanovenie je stále platné na základe prednosti cieľov ustanovených článkom 43 ods. 2 ZFEÚ.
b) Posúdenie
i) Pripomenutie všeobecnej judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa právneho základu
60.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že voľba právneho základu aktu Únie musí byť založená na objektívnych prvkoch, ktoré môžu byť súdne preskúmané, medzi ktoré patria najmä účel alebo inak povedané cieľ a obsah tohto aktu. (
14
) Zohľadniť možno tiež legislatívny kontext. (
15
) Voľbu právneho základu aktu nedefinujú postupy, ale naopak, právny základ aktu určuje postupy, ktoré treba dodržať na účely jeho prijatia. (
16
) Ak preskúmanie opatrenia preukáže, že sleduje dvojaký cieľ alebo že obsahuje dve zložky, a ak jeden z týchto cieľov alebo jednu z týchto zložiek možno označiť za hlavný cieľ alebo hlavnú zložku, zatiaľ čo druhý cieľ alebo zložka má doplňujúcu povahu, musí byť akt založený na jedinom právnom základe, a to na tom, ktorý si vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka. (
17
)
61.
V prípade, že ide o opatrenie, ktoré naraz sleduje viacero cieľov alebo ktoré má viacero zložiek, ktoré sú navzájom nerozlučne spojené bez toho, aby jeden cieľ alebo jedna zložka boli doplňujúcimi vo vzťahu k ostatným, Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ sa takto majú uplatniť rôzne ustanovenia Zmluvy, takéto opatrenie sa môže zakladať výnimočne na rôznych príslušných právnych základoch. (
18
) Súdny dvor však už v minulosti rozhodol, že uplatnenie dvojakého právneho základu je vylúčené, ak sú konania ustanovené pre jeden alebo druhý z týchto základov nezlučiteľné. (
19
)
ii) Pripomenutie judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa právneho základu: článok 43 ZFEÚ
62.
Súdny dvor mal už príležitosť rozhodovať o rozsahu pôsobnosti odsekov 2 a 3 článku 43 ZFEÚ v dvoch veciach týkajúcich sa spoločnej politiky rybolovu.
63.
V prvej veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 26. novembra 2014, Parlament a Komisia/Rada (ďalej len „rozsudok Venezuela“) (
20
), išlo o to, či Rada tým, že na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ prijala rozhodnutie o udelení rybolovných možností venezuelským plavidlám pozdĺž pobrežia Francúzskej Guyany, (
21
) zvolila správny právny základ, alebo nie. Súdny dvor odpovedal záporne a zrušil rozhodnutie Rady z dôvodu nedostatku právomoci. Podľa Súdneho dvora predstavuje správny právny základ článok 43 ods. 2 ZFEÚ, teda prijatie dotknutého aktu v súlade s riadnym legislatívnym postupom.
64.
Súdny dvor konkrétne rozhodol, že „prijatie ustanovení na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ nevyhnutne predpokladá posúdenie otázky, či sú tieto ustanovenia ‚potrebné‘ na dosiahnutie cieľov spoločných politík upravených Zmluvou o FEÚ, takže si vyžaduje politické rozhodnutie, ktoré je vyhradené normotvorcovi Únie. Naopak prijatie opatrení… v súlade s článkom 43 ods. 3 ZFEÚ si nevyžaduje takéto posúdenie, keďže takéto opatrenia sú predovšetkým technickej povahy a treba ich vnímať ako vykonanie ustanovení prijatých na základe odseku 2 toho istého článku.“ (
22
)
65.
V rozsudku Venezuela (
23
) však Súdny dvor nedefinoval, čo podľa neho znamenajú výrazy „politické rozhodnutie“ a opatrenia, ktoré sú „predovšetkým technickej povahy“. V tejto súvislosti si kladiem otázku, či sa tieto dva pojmy navzájom nevylučujú. Ako by sa malo napríklad určiť opatrenie, ktoré sa javí ako technické, ale má výrazný vplyv na rozpočet? Nejde tiež o opatrenie obsahujúce „politické rozhodnutie“?
66.
V druhej veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 1. decembra 2015, Parlament a Komisia/Rada (ďalej len „rozsudok treska“) (
24
), Súdny dvor zrušil nariadenie Rady, ktorým sa zavádza dlhodobý plán pre populácie tresky (
25
), pretože sa domnieval, že Rada ešte raz prekročila právomoci, ktoré jej priznáva článok 43 ods. 3 ZFEÚ.
67.
V tomto rozsudku Súdny dvor zopakoval, že článok 43 ods. 3 ZFEÚ sa môže vzťahovať na opatrenia, ktoré sa neobmedzujú na určovanie a prideľovanie rybolovných možností, pokiaľ tieto opatrenia nezahŕňajú politické rozhodnutie vyhradené normotvorcovi Únie z dôvodu, že sú „potrebné“ na sledovanie cieľov súvisiacich so spoločnou poľnohospodárskou politikou a spoločnou politikou v oblasti rybolovu. Avšak namiesto toho, aby zopakoval formuláciu, podľa ktorej „prijatie opatrení týkajúcich sa určovania a prideľovania rybolovných možností v súlade s článkom 43 ods. 3 ZFEÚ, si takéto posúdenie nevyžaduje, keďže uvedené opatrenia sú predovšetkým technickej povahy a treba ich vnímať ako vykonanie ustanovení prijatých na základe odseku 2 toho istého článku“, (
26
) zdôraznil, že tieto akty netreba zamieňať s aktmi stanovenými v článku 291 ods. 2 ZFEÚ a že z tohto dôvodu neposkytuje toto ustanovenie žiadne informácie o rozsahu pôsobnosti článku 43 ods. 3 ZFEÚ. (
27
)
68.
Podľa môjho názoru si len ťažko možno zamieňať opatrenia prijaté na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ s „vykonávacími právomocami“ v zmysle článku 291 ZFEÚ. (
28
) Toto spresnenie Súdneho dvora však považujem za nevyhnutné, aby nedošlo k žiadnej prípadnej zámene týchto dvoch pojmov. V tejto súvislosti navrhujem odteraz sa vyhýbať akýmkoľvek odkazom na vykonávacie akty na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ.
69.
Okrem toho v rozsudku treska (
29
) Súdny dvor spresnil, že „odseky 2 a 3 článku 43 ZFEÚ sledujú odlišné ciele a obidva majú špecifickú pôsobnosť, takže ich možno používať samostatne ako základ na prijatie opatrení stanovených (
30
) v rámci [spoločnej politiky v oblasti rybolovu], pričom ak Rada prijíma akty na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ, musí dodržiavať hranice svojej právomoci, ako aj podľa okolností právny rámec už stanovený na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ“. (
31
) Súdny dvor zdôvodnil toto konštatovanie historickými súvislosťami, pričom uviedol, že článok 37 ES bol nahradený článkom 43 ods. 2 a 3 ZFEÚ a prípadná paralela medzi článkom 37 ES a článkom 43 ZFEÚ sa preto musí posúdiť pri zohľadnení odsekov 2 a 3 článku 43. (
32
)
70.
Z rozsudkov, ktoré Súdny dvor doposiaľ vyhlásil, vyplýva, že hoci akty prijaté na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ nepredstavujú legislatívne akty, nepredstavujú ani jednoduché vykonávacie opatrenia, ako sú tie, ktoré stanovuje článok 291 ods. 2 ZFEÚ. Právni teoretici poväčšine zastávajú názor, že ide o nezávislú právomoc sui generis, (
33
) čo vyplýva aj z návrhov, ktoré vo veci Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (
34
) predniesla generálna advokátka Kokott.
71.
Okrem toho skutočnosť, že postup ustanovený článkom 43 ods. 3 ZFEÚ sa neoznačuje ako „riadny legislatívny postup“, nemá žiadny vplyv na jeho vzťah k tomuto poslednému uvedenému postupu. Každý z postupov podľa odsekov 2 a 3 článku 43 ZFEÚ spočíva na samostatnom právnom základe v Zmluve. Vzhľadom na jasné znenie článku 294 ods. 1 ZFEÚ, podľa ktorého sa riadny legislatívny postup uplatní v prípade, že naň zmluvy odkazujú, je podľa mňa len ťažko mysliteľné, aby sa dalo implicitne hovoriť o prednostnom postupe, ktorý by určitým spôsobom prevládal nad inými postupmi. (
35
)
72.
Vyššie citovaná judikatúra naopak neumožňuje vyrovnať sa s tvrdením, podľa ktorého sa právny základ článku 43 ods. 3 ZFEÚ môže uplatniť len vtedy, ak sa prijali opatrenia podľa článku 43 ods. 2 ZFEÚ (
36
). Súdny dvor nedospel k záveru, že každé samostatné rozhodnutie zahŕňajúce politické úvahy teraz nutne spadá pod článok 43 ods. 2 ZFEÚ. (
37
)
73.
Podľa toho, ako chápem judikatúru, článok 43 ZFEÚ obsahuje dva právne základy, ktoré sa vzájomne vylučujú.
74.
Vzhľadom na tieto úvahy treba preskúmať obsah a ciele článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov a určiť, či toto opatrenie mohlo byť platne prijaté na právnom základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.
iii) Spadajú referenčné prahy podľa článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov do rozsahu pôsobnosti článku 43 ods. 3 ZFEÚ?
75.
Článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, ktorý je uvedený v časti „Úvodné ustanovenia“ tohto nariadenia, sa nazýva „Referenčné prahy“. Podľa jeho odseku 1 sú referenčné prahy stanovené v jednotke euro za tonu alebo euro za 100 kg pre celý rad poľnohospodárskych výrobkov. Podľa odseku 2 „Komisia reviduje referenčné prahy…, pričom zohľadňuje objektívne kritériá, najmä vývoj vo výrobe, náklady na výrobu (predovšetkým vstupy) a pravdepodobný vývoj na trhu“. V rovnakom odseku sa stanovuje, že „v prípade potreby sa [tieto] prahy aktualizujú v súlade s bežným legislatívnym postupom na základe vývoja vo výrobe a na trhu“.
76.
Nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov však neposkytuje žiadnu abstraktnú alebo dokonca jednoducho „politickú“ (
38
) definíciu „referenčného prahu“.
77.
Článok 15 ods. 1 nariadenia o spoločnej organizácii trhov uvádza, že „cena vo verejnej intervencii“ je cena, za ktorú sa výrobky nakúpia v rámci verejnej intervencie, ak sa nákup uskutočňuje pri pevnej cene [písm. a)], alebo maximálna cena, za ktorú sa výrobky oprávnené na verejnú intervenciu môžu nakúpiť, ak sa nákup uskutoční prostredníctvom verejnej súťaže [písm. b)]. Článok 15 ods. 2 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov spresňuje, že „opatrenia týkajúce sa stanovenia výšky (
39
) ceny vo verejnej intervencii vrátane zvýšení a znížení prijme Rada v súlade s článkom 43 ods. 3 [ZFEÚ]“. Odôvodnenie 12 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov stanovuje, že „je vhodné rozlišovať medzi referenčnými prahmi a intervenčnými cenami a intervenčné ceny by sa mali vymedziť“.
78.
Článok 2 nariadenia o stanovovaní cien stanovuje percento pri každom výrobku, ktorému bol v článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov priznaný referenčný prah. Toto percento referenčného prahu teda predstavuje intervenčnú cenu.
79.
Nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov a nariadenie o stanovovaní zachovávajú štruktúru a systematiku nariadenia č. 1234/2007, pokiaľ ide o stanovovanie intervenčnej ceny v dvoch po sebe nasledujúcich etapách.
80.
Článok 43 ods. 3 ZFEÚ sa vzťahuje na „opatrenia týkajúce sa stanovovania cien“. (
40
)
81.
V bežnej reči znamená „cena“ výmenný pomer medzi tovarom alebo službou a peniazmi. (
41
) Podľa tejto definície predstavujú intervenčné ceny stanovené nariadením o stanovovaní cien nepochybne ceny. Presná suma, za ktorú sa výrobky nakupujú, tu priamo vyplýva z uplatnenia intervenčných cien na referenčné prahy.
82.
Čo sa týka „referenčných prahov“, ak predstavujú „opatrenia týkajúce sa stanovenia cien“, nezáleží na tom, či predstavujú alebo nepredstavujú ceny. (
42
) Treba si teda položiť otázku, či „referenčné prahy“ predstavujú „opatrenia týkajúce sa stanovenia cien“.
83.
Odkaz na predpis predchádzajúci nariadeniu o jednotnej spoločnej organizácii trhov, teda na nariadenie č. 1234/2007, nám pomáha objasniť povahu referenčných prahov, predtým referenčných cien. Po prvé odôvodnenie 11 nariadenia č. 1234/2007 už vtedy potvrdzovalo, rovnako ako teraz odôvodnenie 12 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, spoločnú existenciu referenčných cien a intervenčných cien. Po druhé odôvodnenia 16 a 28 nariadenia č. 1234/2007, ktoré sa už nevyskytujú v nariadení o jednotnej spoločnej organizácii trhov, abstraktne opisovali vzťah medzi týmito dvoma výrazmi a nevyvolávali žiadnu pochybnosť o tom, že referenčné ceny sa veľmi podobajú cenám v pravom zmysle slova. Z hľadiska okolností predchádzajúcich sporu a rozsudkov Venezuela (
43
) a treska (
44
) je podľa mňa potrebné túto koncepciu analyzovať v tom zmysle, že všetky tri vyššie uvedené odôvodnenia nariadenia č. 1234/2007 obsahovali politické úvahy týkajúce sa sledovania cieľov SPP, zatiaľ čo články 8 a 18 toho istého nariadenia, ktoré obsahujú referenčné a intervenčné ceny, slúžili na stanovenie cien a predstavovali tak opatrenie týkajúce sa stanovenia cien. Okrem toho v predchádzajúcom systéme to bol článok 2 ods. 2 písm. c), ktorý vymedzoval pojmy, a článok 18 nariadenia č. 1234/2007, ktorý stanovil intervenčné ceny.
84.
Teraz je to naopak článok 15 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, ktorý definuje intervenčné ceny, zatiaľ čo tieto ceny stanovuje nariadenie o stanovovaní.
85.
Hoci článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov nestanovuje (konečné) intervenčné ceny, pri širokej škále poľnohospodárskych výrobkov rozhoduje o sumách s presnosťou na centy, ktoré budú v súlade s logikou nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov usmerňovať Radu pri ďalšom stanovení intervenčnej ceny.
86.
Nezdá sa mi, že by umiestnenie článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov medzi „úvodné ustanovenia“ podporovalo argumentáciu Parlamentu a Komisie, podľa ktorej referenčné prahy predstavujú zásadný prvok spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov, na ktorú odkazuje článok 43 ods. 2 ZFEÚ. Pri uplatnení judikatúry Venezuela a treska by v nariadení o jednotnej spoločnej organizácii trhov mali byť uvedené zásadné normy týkajúce sa spoločnej organizácie trhov. Toto nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov však vôbec nevymedzuje pojem referenčné prahy ako „zásadný prvok“. (
45
)
87.
Podľa môjho názoru ide skôr o zásadný prvok na stanovenie intervenčnej ceny, čo znamená, že nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov nie je tým správnym miestom pre toto ustanovenie.
88.
Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, podľa ktorého zohľadnenie referenčných prahov v niekoľkých ďalších ustanoveniach nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov a nariadenia o stanovovaní potvrdzuje okrem intervenčných cien aj politický význam a nevyhnutnosť uvedených prahových hodnôt v zmysle článku 43 ods. 2 ZFEÚ, stačí konštatovať, že normotvorca Únie, ktorý v inej súvislosti odkazuje na určitý pojem, v prejednávanej veci na referenčné prahové hodnoty, nemôže zbaviť Radu právomocí, ktoré vyplývajú z článku 43 ods. 3 ZFEÚ.
89.
Medzi nariadením o jednotnej spoločnej organizácii trhov a nariadením o stanovovaní teda existuje zásadná väzba v súvislosti s intervenčnými cenami. Ako som už vysvetlil vyššie, článok 15 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov poskytuje vymedzenie pojmu intervenčné ceny, ktoré už dlho figuruje medzi ustanoveniami SPP. Intervenčné ceny ako také stanovuje nariadenie o stanovovaní.
90.
Naopak, odôvodnenia nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov podľa môjho názoru nestanovujú prípadnú potrebu referenčných prahov a už vôbec nie v konkrétnej podobe, ktorú im priznal článok 7 tohto nariadenia, teda v podobe zamerania politík v oblasti spoločnej organizácie trhov. V odôvodneniach nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov sa v tejto súvislosti konštatuje v odôvodnení 12 len to, že „je vhodné rozlišovať medzi referenčnými prahmi a intervenčnými cenami a intervenčné ceny by sa mali vymedziť“, pričom sa neuvádza nič na podporu predpokladaného významu prijatia týchto prahových hodnôt európskym normotvorcom podľa článku 43 ods. 2 ZFEÚ.
91.
Stručne povedané, nezdá sa, že by zahrnutie referenčných prahov do nariadenia o jednotnej spoločnej organizácie trhov bolo nevyhnutné na účely sledovania cieľov SPP. Naopak, ide o záležitosť patriacu do výsad Rady v rámci jej právomoci určovať opatrenia týkajúce sa stanovovania cien.
92.
Všetky vyššie uvedené úvahy ma vedú k tomu, aby som stanovenie referenčných prahov uvedených v článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov označil za „opatrenia týkajúce sa stanovovania cien“ v zmysle článku 43 ods. 3 ZFEÚ.
93.
Ďalej treba zdôrazniť, že normotvorcom, teda Parlamentu a Rade, neprináleží vymedziť rozsah článku 43 ods. 3 ZFEÚ podľa toho, či tvorí alebo netvorí právne predpisy na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ. Ak by to tak bolo, mohlo by to mať za následok, rovnako ako v prejednávanej veci, že by bol článok 43 ods. 3 ZFEÚ zbavený potrebného účinku. Rozsah pôsobnosti tohto článku teda vymedzujú členské štáty ako suverénne zmluvné strany, a nie politické orgány. Tu treba tiež odmietnuť tvrdenie Komisie, podľa ktorého je to súčasť politického procesu vyjednávania. Hoci sa zdá, že je táto vec obyčajným sporom medzi inštitúciami, (
46
) tento proces je ohraničený práve právomocami ustanovenými zmluvami. Odlišný výklad by politickým orgánom udelil právomoc presiahnuť rámec stanovený zmluvami.
94.
Keďže sa napokon oba právne základy článku 43 ZFEÚ navzájom líšia v tom zmysle, že sa vzájomne vylučujú, vyššie citovaná judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa voľby právneho základu aktu Únie a prípadného použitia dvojakého právneho základu (
47
) nie je pre prejednávanú vec relevantná. Z tejto judikatúry však jasne vyplýva, že uplatnenie dvojakého právneho základu je vylúčené, ak sú postupy ustanovené pre jeden alebo druhý z týchto základov nezlučiteľné. (
48
)
iv) Záver
95.
Článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov bol prijatý na nesprávnom právnom základe. Malo by sa vyhovieť žalobe nemeckej vlády a toto ustanovenie by sa malo zrušiť.
2. Návrh na zrušenie článku 2 nariadenia o stanovovaní
a) Tvrdenia účastníkov konania
96.
Pokiaľ ide o článok 2 nariadenia o stanovovaní cien, nemecká vláda tvrdí, že toto ustanovenie musí byť v prípade zrušenia článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov takisto zrušené z dôvodov jasnosti a právnej istoty, pretože bez tohto posledného uvedeného ustanovenia sa článok 2 nariadenia o stanovovaní nebude môcť uplatňovať a nebude mať ani žiadne účinky. Okrem toho by tento článok svojím odkazom na článok 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov vyvolával nesprávny dojem, že bol prijatý na správnom právnom základe.
b) Posúdenie
97.
Ako už jasne vyplýva zo znenia článku 2 nariadenia o stanovovaní, v tomto ustanovení sa neuvádza žiadna presná suma, ktorá by mohla byť základom verejnej intervencie na poľnohospodárskom trhu. Tento článok naopak spája verejnú intervenciu pre každý dotknutý výrobok s konkrétnym vzťahom medzi trhovou cenou a sumou uvedenou pre tento výrobok v článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov. Zrušenie článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov, ktoré navrhujem Súdnemu dvoru, by tak úplne zbavilo článok 2 nariadenia o stanovovaní akéhokoľvek uplatniteľného obsahu.
98.
Za týchto okolností by sa mal článok 2 nariadenia o stanovovaní, ktorý by sa v dôsledku zrušenia článku 7 nariadenia o jednotnej spoločnej organizácii trhov už nemohol uplatňovať, takisto zrušiť z dôvodu jasnosti a právnej istoty.
3. Návrh na zachovanie účinkov napadnutých ustanovení
a) Tvrdenia účastníkov konania
99.
Nemecká vláda žiada Súdny dvor, aby na účely ochrany vyšších záujmov, z dôvodov ochrany legitímnej dôvery poľnohospodárskych prevádzok a všeobecne z dôvodov právnej istoty rozhodol v súlade s druhým odsekom článku 264 ZFEÚ, že účinky napadnutých ustanovení sa zachovajú do nadobudnutia účinnosti nových ustanovení prijatých na správnom právnom základe. Komisia túto argumentáciu subsidiárne podporuje.
b) Posúdenie
100.
Súdny dvor sa v rozsudkoch Venezuela (
49
) a treska (
50
) obšírne zaoberal podmienkami zachovania určitých účinkov zrušeného ustanovenia podľa odseku 2 článku 264 ZFEÚ. Podľa tejto judikatúry vzhľadom na dôvody súvisiace s právnou istotou možno účinky takéhoto aktu zachovať najmä v prípade, keby okamžité účinky jeho zrušenia mali pre dotknuté osoby závažné negatívne následky a keď zákonnosť napadnutého aktu nie je napadnutá z dôvodov jeho cieľa alebo obsahu, ale z dôvodov nedostatku právomoci jeho autora alebo pre porušenie základných formálnych náležitostí. K týmto dôvodom patrí najmä nesprávne posúdenie týkajúce sa právneho základu napadnutého aktu. (
51
)
101.
Zrušenie oboch napadnutých ustanovení s okamžitým účinkom by nepriaznivo ovplyvnilo celistvosť systému verejných intervencií, ktorý nepochybne predstavuje od začiatku základný prvok SPP. Nepripadá mi ani ako nutné, ani ako opodstatnené spôsobiť prerušenie systému intervencií ako takého, ktoré by prinajmenšom na niekoľko mesiacov vyvolalo u európskych poľnohospodárov vážnu neistotu.
102.
Ak teda ani žalobkyňa, ani žalovaní, ani Komisia alebo vlády, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, nespochybnili zákonnosť oboch napadnutých ustanovení z pohľadu ich účelu alebo obsahu, nemyslím si, že by niečo bránilo tomu, aby sa zachovali účinky uvedených ustanovení do chvíle, keď v primeranej lehote nadobudne účinnosť nová právna úprava prijatá na správnom právnom základe.
VI – O trovách
103.
Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. V prejednávanej veci nemecká vláda požiadala o náhradu trov konania a Parlament a Rada nemali vo svojich dôvodoch úspech.
104.
Podľa článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania. Česká republika, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ako aj Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
VII – Návrh
105.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor:
—
zrušil článok 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007,
—
zrušil článok 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 1370/2013 zo 16. decembra 2013, ktorým sa určujú opatrenia týkajúce sa stanovovania niektorých druhov pomoci a náhrad súvisiacich so spoločnou organizáciou trhov s poľnohospodárskymi výrobkami,
—
zachoval v súlade s článkom 264 druhým odsekom ZFEÚ účinky článku 7 nariadenia č. 1308/2013 a článku 2 nariadenia č. 1370/2013 do nadobudnutia účinnosti, v primeranej lehote, nového právneho predpisu prijatého na správnom právnom základe,
—
zaviazal Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania, a
—
určil, že Česká republika, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ako aj Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Milovníci komiksov iste poznajú parafrázu textu uvedeného na prvej stránke každého dobrodružstva Asterixa. Budem si dávať pozor, aby som pri porovnávaní v tejto veci nezašiel ešte ďalej.
(
3
)	Podľa článku 37 ods. 2 tretieho pododseku ES „na návrh Komisie a po porade s Európskym parlamentom Rada vydá kvalifikovanou väčšinou nariadenia, smernice alebo prijme rozhodnutia, pričom sa zachováva oprávnenie Rady dávať príslušné odporúčania“.
(
4
)	Pozri rozsudky z 26. novembra 2014, Parlament a Komisia/Rada (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400), a z 1. decembra 2015, Parlament a Komisia/Rada (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
5
)	Treba spresniť, že hoci Rada vystupuje pred Súdnym dvorom v pozícii žalovanej, v podstate uvádza podobné argumenty ako žalobkyňa.
(
6
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 671).
(
7
)	Nariadenie Rady zo 16. decembra 2013, ktorým sa určujú opatrenia týkajúce sa stanovovania niektorých druhov pomoci a náhrad súvisiacich so spoločnou organizáciou trhov s poľnohospodárskymi výrobkami (Ú. v. EÚ L 346, 2013, s. 12).
(
8
)	Pozri tiež v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl v spojených veciach Parlament a Komisia/Rada (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:337, bod 39).
(
9
)	Pozri rozsudok z 19. júla 2012, Parlament/Rada (C‑130/10, EU:C:2012:472, bod 80).
(
10
)	Nariadenie Rady z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) (Ú. v. L 299, 2007, s. 1); pozri v súvislosti s históriou tohto nariadenia HARTIG DANIELSEN, J.: EU agricultural law. Kluwer Law International, Alpen aan den Rijn, 2013, s. 56.
(
11
)	Pozri Rada, zhrnutie z 28. septembra 2012 na 1438. zasadnutí Osobitného výboru pre poľnohospodárstvo zo 17. septembra 2012, 13828/12, s. 5, č. 1 (príloha A.2 na vyžiadanie).
(
12
)	Pozri rozsudok Komisia/Parlament a Rada (C‑427/12, EU:C:2014:170, bod 16 a citovaná judikatúra).
(
13
)	Pozri analýzu veci samej v týchto návrhoch.
(
14
)	Pozri najmä rozsudky z 26. marca 1987, Komisia/ Rada (45/86, EU:C:1987:163, bod 11); z 23. februára 1988, Spojené kráľovstvo/Rada (68/86, EU:C:1988:85, bod 24); z 11. júna 1991, Komisia/Rada (C‑300/89, EU:C:1991:244, bod 10); zo 6. novembra 2008, Parlament/Rada (C‑155/07, EU:C:2008:605, bod 34), ako aj z 26. novembra 2014, Parlament a Komisia/Rada (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400, bod 51).
(
15
)	Pozri rozsudok z 8. septembra 2009, Komisia/Parlament a Rada (C‑411/06, EU:C:2009:518, body 64 a 65).
(
16
)	Pozri rozsudok z 19. júla 2012, Parlament/Rada (C‑130/10, EU:C:2012:472, bod 80).
(
17
)	Pozri najmä rozsudky z 30. januára 2001, Španielsko/Rada (C‑36/98, EU:C:2001:64, bod 59), a zo 6. novembra 2008, Parlament/Rada (C‑155/07, EU:C:2008:605, bod 35).
(
18
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. septembra 2003, Komisia/Rada (C‑211/01, EU:C:2003:452, bod 40) a zo 6. novembra 2008, Parlament/Rada (C‑155/07, EU:C:2008:605, bod 36).
(
19
)	Pozri rozsudky z 11. júna 1991, Komisia/Rada (C‑300/89, EU:C:1991:244, body 17 až 21) a z 25. februára 1999, Parlament/Rada (C‑164/97 a C‑165/97, EU:C:1999:99, bod 14).
(
20
)	C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400.
(
21
)	V tejto veci išlo o rozhodnutie Rady 2012/19/EÚ zo 16. decembra 2011 o schválení Vyhlásenia o udelení rybolovných možností vo vodách EÚ rybárskym plavidlám, ktoré sa plavia pod vlajkou Venezuelskej bolívarovskej republiky vo výhradnej hospodárskej zóne pri pobreží Francúzskej Guyany, v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 6, 2012, s. 8).
(
22
)	Pozri rozsudok z 26. novembra 2014, Venezuela (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400, bod 50).
(
23
)	Rozsudok z 26. novembra 2014 (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400).
(
24
)	C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790.
(
25
)	Nariadenie Rady (EÚ) č. 1243/2012 z 19. decembra 2012, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1342/2008, ktorým sa ustanovuje dlhodobý plán pre populácie tresky a na ne zameraný rybolov (Ú. v. EÚ L 352, 2012, s. 10).
(
26
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
27
)	Pozri body 52 až 54 rozsudku z 1. decembra 2015, treska (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
28
)	V systematike Lisabonskej zmluvy je právomoc prijímať vykonávacie akty totiž všeobecne stanovená sekundárnym právom (pozri článok 291 ods. 2 ZFEÚ), na rozdiel od ustanovenia článku 43 ods. 3 ZFEÚ, teda ustanovenia, ktoré, samozrejme, patrí do oblasti primárneho práva. Okrem toho v článku 291 ods. 2 ZFEÚ je táto právomoc zverená Komisii, a nie Rade.
(
29
)	Rozsudok z 1. decembra 2015 (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
30
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
31
)	Pozri bod 58 uvedeného rozsudku.
(
32
)	Pozri bod 57 rozsudku z 1. decembra 2015, treska (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
33
)	Pozri napríklad BIANCHI, D.: La politique agricole commune. 2e éd. Brusel: Bruylant, 2012, s. 97; von RINTELEN, J. In: GRABITZ, E., HILF, M., NETTESHEIM, M.: Das Recht der Europäischen Union. München: C. H. Beck, 57. aktualizácia, august 2015, článok 43, bod 11 a FRENZ, W.: Handbuch Europarecht, Band 6, Institutionen und Politiken. Heidelberg: Springer, 2011, bod 2681.
(
34
)	C‑583/11 P, EU:C:2013:21, poznámka pod čiarou 33.
(
35
)	To platí, samozrejme, bez toho, aby bol dotknutý prvoradý význam tohto postupu v systéme zmlúv.
(
36
)	Pozri bod 79 rozsudku z 26. novembra 2014, Venezuela (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400), v ktorom Súdny dvor uviedol, že napadnuté rozhodnutie v tomto prípade „nie je technickým alebo vykonávacím opatrením, ale naopak opatrením, ktoré predpokladá prijatie samostatného rozhodnutia“.
(
37
)	Pozri bod 66 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci treska (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:337).
(
38
)	Pozri rozsudok z 26. novembra 2014, Venezuela (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400, bod 50).
(
39
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
40
)	Treba dodať, že generálna advokátka Sharpston vo svojich návrhoch v spojených veciach Parlament a Komisia/Rada (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:334, bod 158) porovnávala viacero jazykových verzií článku 43 ods. 3 ZFEÚ a zdôraznila, že anglická verzia sa trocha líši od ostatných verzií tam, kde je použitý výraz „measures on“, ktorý sa zdá byť užší ako výraz „mesures relatives à“.
(
41
)	Pozri napríklad Le Nouveau Petit Robert, Paríž, 2003.
(
42
)	O otázke, či ide alebo nejde o cenu, možno dlho diskutovať. Na jednej strane možno tvrdiť rovnako ako vláda Spojeného kráľovstva, že referenčné prahy sú ceny, pretože „sú to minimálne ceny, ktoré má [SPP] udržať pre dotknuté poľnohospodárske suroviny“. Na druhej strane možno tvrdiť rovnako ako Komisia, že „len intervenčné ceny sú skutočné ceny, a to nielen v zmysle [Svetovej obchodnej organizácie], ale aj na základe bežného jazykového používania, a to tým skôr, že sa tovar kupuje len za tieto ceny“.
(
43
)	Rozsudok z 26. novembra 2014 (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400).
(
44
)	Rozsudok z 1. decembra 2015 (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
45
)	To teda znamená, že daný prvok nie je pravdepodobne skutočne zásadný pre spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov.
(
46
)	Pozri v tomto zmysle VANDENBERGHE, J.: The Single Common Market Organization Regulation. In: MCMAHON, J. A., CARDWELL, M. N.: Research Handbook on EU Agriculture Law. Cheltenham, 2015, s. 78.
(
47
)	Pozri najmä rozsudok z 11. júna 1991, Komisia/Rada (C‑300/89, EU:C:1991:244, body 17 až 21).
(
48
)	Kumulácia právneho základu, tak ako v prejednávanej veci, by mohla zbaviť postup stanovený v článku 43 ods. 3 ZFEÚ jeho podstaty. Rada by tak bola v súvislosti so stanovovaním cien zbavená akejkoľvek možnosti rýchlej reakcie. Pri takejto kumulácii by sa tiež vyžadoval riadny legislatívny postup. Správny právny základ pre opatrenia týkajúce sa stanovovania cien, teda článok 43 ods. 3 ZFEÚ, však priamo neustanovuje zapojenie Parlamentu a Hospodárskeho a sociálneho výboru.
(
49
)	Rozsudok z 26. novembra 2014 (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400).
(
50
)	Rozsudok z 1. decembra 2015 (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
51
)	Pozri rozsudky z 26. novembra 2014, Venezuela (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400, bod 90), a z 1. decembra 2015, treska (C‑124/13 a C‑125/13, EU:C:2015:790, bod 86 a citovaná judikatúra).