62022CJ0633_RES
Vec C‑633/22
Real Madrid Club de FútbolaAE
proti
EE a Société Éditrice du Monde SA
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 4. októbra 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Články 34 a 45 – Uznávanie a výkon rozsudkov – Zrušenie vyhlásenia vykonateľnosti rozsudkov – Dôvody odmietnutia – Verejný poriadok dožiadaného členského štátu – Uloženie povinnosti denníku a jednému z jeho novinárov nahradiť škodu za poškodenie dobrej povesti športového klubu – Náhrada škody – Článok 11 Charty základných práv Európskej únie – Sloboda tlače“
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Uznávanie a výkon rozsudkov – Dôvody odmietnutia – Porušenie verejného poriadku dožiadaného štátu– Rozsah – Uloženie povinnosti denníku a jednému z jeho novinárov nahradiť škodu za poškodenie dobrej povesti športového klubu – Sloboda prejavu – Sloboda tlače – Zjavné porušenie – Zahrnutie
(Charta základných práv Európskej únie, článok 11 a článok 51 ods. 1; nariadenie Rady (ES) č. 44/2001, článok 34 bod 1 a články 43 až 45)
(pozri body 41 – 44, 49, 50, 53 – 61, 66, 67, 70, 73, 74 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore na základe návrhu na vydanie prejudiciálneho rozhodnutia, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) rozhodol o použití ustanovenia o verejnom poriadku na účely odmietnutia výkonu rozhodnutia vydaného súdom členského štátu, ktoré zasahuje do slobody tlače.
Denník Le Monde uverejnil 7. decembra 2006 článok, v ktorom jeho autor pán EE, novinár zamestnaný v tomto denníku, tvrdil, že Real Madrid Club de Fútbol (ďalej len „Real Madrid“) a Fútbol Club Barcelona využívali služby strojcu dopingovej siete v cyklistike. Túto správu prevzali mnohé médiá, najmä španielske. V ten istý mesiac denník Le Monde bez komentára uverejnil list, ktorý mu zaslal Real Madrid a ktorý tieto tvrdenia popiera.
V máji 2007 Real Madrid a AE, člen jeho lekárskeho tímu, podali na španielsky súd prvého stupňa žalobu o náhradu škody založenú na poškodení ich povesti proti spoločnosti Éditrice du Monde SA a EE. Tento súd jednak uložil posledným uvedeným povinnosť zaplatiť sumu 300000 eur klubu Real Madrid ako náhradu nemajetkovej ujmy a sumu 30000 eur AE a jednak nariadil uverejnenie tohto rozsudku v denníku Le Monde, ako aj v jednom španielskom denníku. Tento rozsudok bol potvrdený na druhom stupni a Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) zamietol opravný prostriedok podaný proti tomuto poslednému uvedenému rozhodnutiu.
V roku 2014 španielsky súd prvého stupňa dvomi uzneseniami nariadil výkon tohto rozsudku Najvyššieho súdu a zaplatenie uvedených súm, ako istiny, aj sumy 90000 eur v prospech klubu Real Madrid a sumy 3000 eur v prospech AE z titulu úrokov a trov konania.
Tribunal de grande instance de Paris (Súd prvej inštancie Paríž, Francúzsko) tento rozsudok a tieto uznesenia vyhlásil vo Francúzsku za vykonateľné. Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž, Francúzsko) tieto vyhlásenia však zrušil z dôvodu, že výkon týchto rozsudkov je zjavne v rozpore s francúzskym medzinárodným verejným poriadkom, pretože porušuje slobodu prejavu.
Real Madrid a AE podali vo veci samej opravný prostriedok na Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), ktorý skúmal podmienky, za ktorých musí byť odmietnutý výkon odsudzujúceho rozsudku, ktorým bola v tomto prípade spoločnosti vydávajúcej denník a jednému z jej novinárov uložená povinnosť náhrady škody za spôsobenie nemajetkovej ujmy v súlade s nariadením Brusel I (
1
), a to z dôvodu, že predstavuje zjavné porušenie slobody tlače, zaručenej v článku 11 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod Súdny dvor pripomína výnimočnú povahu použitia ustanovenia o verejnom poriadku ustanovenú v článku 34 bode 1 nariadenia Brusel I, ktoré je prípustné iba v prípade uznania alebo výkonu cudzieho rozhodnutia, ktoré by bolo v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa o uznanie žiada s tým, že buď zasahuje do základnej zásady vnútroštátneho práva tohto členského štátu, alebo do práva Únie. V tomto ohľade prináleží vnútroštátnemu súdu, aby rovnako účinným spôsobom zabezpečil ochranu práv ustanovených vnútroštátnym právnym poriadkom a práv ustanovených v právnom poriadku Únie.
Je to tak najmä pri základných právach uznaných Chartou, ktoré musí vnútroštátny súd pri aplikácii nariadenia Brusel I rešpektovať a podľa toho uplatňovať právo Únie. (
2
) Vzhľadom na základnú zásadu vzájomnej dôvery v rámci tohto uplatňovania však členské štáty môžu byť, až na výnimočné prípady, viazané prezumpciou dodržiavania základných práv ostatnými členskými štátmi. Z tohto dôvodu možno výkon takého rozhodnutia odmietnuť, alebo prípadne zrušiť vyhlásenie vykonateľnosti rozhodnutia iba v prípade, že by výkon tohto rozhodnutia v dožiadanom členskom štáte mal za následok zjavné porušenie základného práva uznaného Chartou.
Pokiaľ ide konkrétne o slobodu prejavu, Súdny dvor spresnil, že táto zásada tvorí jeden z podstatných základov demokratickej a pluralitnej spoločnosti patriacich do hodnôt, na ktorých je podľa článku 2 ZEÚ založená Európska únia. Také zásahy do slobody prejavu, ktoré sa týkajú novinárov, ako aj vydavateľov a orgánov tlače, musia byť obmedzené na nevyhnutné minimum.
Takisto z ustálenej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že EDĽP (
3
) ponecháva len malý priestor pre obmedzenia slobody prejavu, najmä v oblasti otázok všeobecného záujmu, (
4
) do ktorej patria aj otázky týkajúce sa profesionálneho športu. V tomto kontexte je potrebné priznať veľkú váhu záujmom demokratickej spoločnosti pri zaručení a dodržaní slobody tlače, pokiaľ ide o posúdenie, či je predmetný zásah primeraný legitímnemu sledovanému cieľu. Každé rozhodnutie, ktorým sa prizná náhrada škody za spôsobenú ujmu na dobrej povesti, teda musí predstavovať rozumný a primeraný vzťah medzi priznanou sumou a spôsobenou ujmou.
V tomto ohľade je potrebné rozlišovať medzi uložením povinnosti v prospech právnickej osoby a v prospech fyzickej osoby, keďže útok na dobrú povesť fyzickej osoby môže mať dopad na jej dôstojnosť, zatiaľ čo dobrá povesť právnickej osoby nemá takýto morálny rozmer. V súvislosti s primeranou povahou sankcie, akékoľvek protiprávne obmedzenie slobody prejavu zahŕňa riziko, že v budúcnosti sťaží alebo ochromí mediálne pokrytie podobných otázok. Podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva je najmä vhodné postupovať s čo najväčšou obozretnosťou, keď prijaté opatrenia alebo sankcie majú takú povahu, že môžu odradiť tlač od účasti na diskusiách o otázkach oprávneného verejného záujmu a môžu tak mať odradzujúci účinok na výkon slobody tlače vo vzťahu k takýmto otázkam.
Na základe týchto úvah Súdny dvor dospel k záveru, že výkon rozsudku, ktorým sa uloží jednému denníku a jednému z jeho novinárov povinnosť zaplatiť náhradu škody za nemajetkovú ujmu, ktorú utrpel športový klub a jeden z členov jeho lekárskeho tímu v dôsledku zásahu do ich dobrej povesti, musí byť odmietnutý, pokiaľ by mal za následok zjavné porušenie článku 11 Charty. V skutočnosti takéto zjavné porušenie spadá pod verejný poriadok dožiadaného členského štátu a predstavuje tak dôvod odmietnutia výkonu ustanoveného v článku 34 bode 1 nariadenia Brusel I v spojení s článkom 45 tohto nariadenia. (
5
)
Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby s prihliadnutím na všetky okolnosti veci, medzi ktoré patria nielen prostriedky osôb, ktorým bola uložená povinnosť, ale aj závažnosť ich porušenia a rozsah škody, tak ako boli uvedené v rozhodnutí vo veci samej, posúdil, či by mal výkon týchto rozhodnutí za následok takéto závažné porušenie. Na tento účel mu prináleží, aby preveril, či je náhrada škody priznaná v týchto rozhodnutiach zjavne neprimeraná vo vzťahu k predmetnému zásahu do dobrej povesti a hrozí tak, že by mala v dožiadanom členskom štáte do budúcnosti odradzujúci účinok na mediálne pokrytie v podobných otázkach, alebo vo všeobecnosti, odradzujúci účinok na výkon slobody tlače zakotvenej v článku 11 Charty.
V rámci tohto preverenia môže vziať do úvahy sumy priznané za porovnateľný zásah v dožiadanom členskom štáte. Prípadný rozdiel medzi týmito sumami a výškou náhrady škody priznanej týmito rozhodnutiami vo veci samej však sám osebe nepostačuje na určenie, že náhrada škody je v zjavnom nepomere vo vzťahu k predmetnému zásahu do dobrej povesti. Navyše, takéto preverenie nemôže zahŕňať kontrolu skutkových zistení súdu členského štátu pôvodu, čo je výslovne zakázané v článku 36 a v článku 45 ods. 2 nariadenia Brusel I. Napokon, pokiaľ by tento súd rozhodol o existencii zjavného porušenia slobody tlače, mal by obmedziť odmietnutie výkonu uvedených rozhodnutí v dožiadanom členskom štáte na časť priznanej náhrady škody, ktorá je zjavne neprimeraná.
(
1
)	Nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42, ďalej len „nariadenie Brusel I“).
(
2
)	V zmysle článku 51 ods. 1 Charty.
(
3
)	Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaný v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“).
(
4
)	Pozri článok 10 ods. 2 EDĽP.
(
5
)	V prípade takého opravného prostriedku, o aký ide v prejednávanej veci, ktorého predmetom je rozhodnutie vydané o opravnom prostriedku proti vyhláseniu vykonateľnosti, článok 45 nariadenia Brusel I odkazuje na dôvody odmietnutia uvedené najmä v článku 34 tohto nariadenia.