62015CJ0454
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
z 24. novembra 2016 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálna politika — Smernica 2008/94/ES — Článok 8 — Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa — Ustanovenia týkajúce sa sociálneho zabezpečenia — Pôsobnosť — Opatrenia potrebné na ochranu okamžitých alebo budúcich nárokov zamestnancov v rámci doplnkových dôchodkových systémov — Povinnosť stanoviť právo na vyňatie nezaplatených dôchodkových príspevkov z konkurznej podstaty — Neexistencia“
Vo veci C‑454/15,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hessisches Landesarbeitsgericht (Vyšší krajinský pracovný súd spolkovej krajiny Hesensko, Nemecko) z 1. apríla 2015 a doručený Súdnemu dvoru 24. augusta 2015, ktorý súvisí s konaním:
Jürgen Webb‑Sämann
proti
Christopherovi Seagonovi, konajúcemu ako správca konkurznej podstaty spoločnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory M. Ilešič, sudcovia A. Prechal (spravodajkyňa), A. Rosas, C. Toader a E. Jarašiūnas,
generálny advokát: M. Bobek,
tajomník: V. Giacobbo‑Peyronnel, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. júla 2016,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
—
J. Webb‑Sämann, v zastúpení: R. Buschmann a J. Schubert,
—
C. Seagon, konajúci ako správca konkurznej podstaty spoločnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH, v zastúpení: E. Hess a L. Hinkel, Rechtsanwälte,
—
nemecká vláda, v zastúpení: R. Kanitz a T. Henze, splnomocnení zástupcovia,
—
Európska komisia, v zastúpení: M. Kellerbauer a T. Maxian Rusche, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 8. septembra 2016,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/94/ES z 22. októbra 2008 o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa (Ú. v. EÚ L 283, 2008, s. 36).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom J. Webb‑Sämannom a pánom C. Seagon, konajúcim ako správca konkurznej podstaty spoločnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH (ďalej len „Baumarkt Praktiker“), ktorého predmetom je právo na vyňatie dôchodkových príspevkov, ktoré táto spoločnosť nezaplatila pred začiatkom platobnej neschopnosti, z konkurznej podstaty.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenie 3 smernice 2008/94 uvádza:
„Treba zabezpečiť ochranu zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa a zaručiť im minimálny stupeň ochrany, najmä zaručiť výplatu ich neuspokojených nárokov, a zároveň prihliadať na potrebu vyváženého hospodárskeho a sociálneho rozvoja [Únie]. …“
4
Článok 3 tejto smernice znie takto:
„Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, že záručné inštitúcie zaručia podľa článku 4, výplatu neuspokojených nárokov zamestnancov vyplývajúcich z pracovnoprávnych zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov vrátane výplat odstupného pri skončení pracovnoprávnych vzťahov, ak to ustanovujú vnútroštátne predpisy.
Nároky, ktoré preberie záručná inštitúcia, sú neuspokojenými nárokmi na platby súvisiacimi s obdobím pred daným dátumom a/alebo, ako je to vhodné, po danom dátume, ktorý určia členské štáty.“
5
Článok 4 tejto smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty majú možnosť obmedziť zodpovednosť záručných inštitúcií uvedených v článku 3.
2.   Ak členské štáty využijú možnosť uvedenú v odseku 1, určia dĺžku obdobia, za ktoré má záručná inštitúcia splniť neuspokojené nároky. Toto obdobie však nesmie byť kratšie než obdobie zahŕňajúce odmenu za posledné tri mesiace pracovnoprávneho vzťahu pred a/alebo po dátume uvedenom v článku 3 druhom pododseku.
…
3.   Členské štáty môžu okrem toho ustanoviť horné hranice platieb, ktoré vykoná záručná inštitúcia. Tieto horné hranice nesmú byť nižšie než je úroveň, ktorá je sociálne zhodná so sociálnym cieľom tejto smernice.
Ak si členské štáty zvolia túto možnosť, informujú Komisiu o metódach použitých pri ustanovení hornej hranice.“
6
Článok 6 tej istej smernice upravuje:
„Členské štáty môžu ustanoviť, že články 3, 4 a 5 sa nevzťahujú na príspevky splatné v rámci vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia alebo v rámci doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia.“
7
Článok 8 smernice 2008/94 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby sa prijali potrebné opatrenia na ochranu záujmov zamestnancov a osôb, ktoré v deň, keď sa začala platobná neschopnosť ich zamestnávateľa, už podnik alebo podnikateľskú činnosť opustili, v súvislosti s právami zakladajúcimi ich okamžitý alebo budúci nárok na dávky v starobe vrátane pozostalostných dávok v rámci doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia.“
8
Článok 11 prvý odsek tejto smernice znie takto:
„Táto smernica nemá vplyv na možnosť členských štátov uplatňovať alebo prijímať zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie.“
Nemecké právo
9
§ 47 Insolvenzordnung (nariadenie o platobnej neschopnosti) stanovuje:
„Každá osoba, ktorá doloží vecné alebo osobné právo na majetok a preukáže, že tento majetok nie je súčasťou majetku podliehajúceho konkurzu, nemá postavenie veriteľa v konkurznom konaní. Jej právo na vyňatie majetku sa riadi zákonmi, ktoré sa uplatňujú mimo rámca konkurzného konania.“
10
§ 165 knihy III Sozialgesetzbuch (zákonník sociálneho zabezpečenia) znie takto:
„1.   Zamestnanci majú nárok na príspevok z dôvodu platobnej neschopnosti zamestnávateľa, pokiaľ boli zamestnaní na území Nemecka a za tri mesiace pracovného pomeru pred začiatkom jeho platobnej neschopnosti majú ešte neuspokojené nároky na mzdu.
…
2.   Neuspokojené nároky na mzdu zahŕňajú každé právo týkajúce sa odmeny vyplývajúce z pracovnoprávneho vzťahu.
…
Pokiaľ zamestnanec previedol časť svojej mzdy podľa § 1 ods. 2 bodu 3 Betriebsrentengesetz (zákon o podnikových dôchodkoch) a táto časť mzdy sa vloží do dôchodkového fondu, dôchodkovej pokladnice alebo do produktu priameho poistenia, toto prevedenie prostriedkov sa na účely výpočtu príspevku z dôvodu platobnej neschopnosti nepovažuje za dohodnuté, pokiaľ zamestnávateľ neodviedol nijaké príspevky inštitúcii poverenej vyplácaním dôchodkov.“
Spor vo veci samej
11
Pán Webb‑Sämann bol zamestnaný na čiastočný pracovný úväzok v spoločnosti Baumarkt Praktiker od 18. novembra 1996. Dňa 1. októbra 2013 sa začalo konkurzné konanie na túto spoločnosť. Pán Seagon bol menovaný za správcu konkurznej podstaty.
12
Pán Webb‑Sämann podal žalobu na Arbeitsgericht Darmstadt (pracovný súd Darmstadt, Nemecko), ktorou sa domáhal, aby pán Seagon, konajúci ako správca konkurznej podstaty spoločnosti Baumarkt Praktiker, bol zaviazaný zaplatiť mu sumu vo výške 1017,56 eura s úrokmi. Žalobca v konaní vo veci samej vysvetlil, že táto suma zodpovedá neuspokojeným nárokom na mzdu, ktoré bol Baumarkt Praktiker povinný vložiť na jeho osobný dôchodkový účet žalobcu v Hamburger Pensionskasse ako príspevky na podnikové dôchodkové zabezpečenie.
13
Neuspokojené nároky, vrátane nárokov týkajúcich sa príspevkov na podnikové dôchodkové zabezpečenie, ktoré sa vzťahujú na obdobie troch mesiacov pred dátumom začatia konkurzného konania, zaplatila záručná inštitúcia. Účastníci konania vo veci samej sa teraz sporia len o vyňatie príspevkov do systému podnikového dôchodkového zabezpečenia za obdobie od januára do júna (vrátane) 2013 z majetku, ktorý podlieha konkurzu.
14
Pán Webb‑Sämann v tejto súvislosti uviedol, že podľa § 47 nariadenia o platobnej neschopnosti má nárok na vyňatie z majetku podliehajúcemu konkurzu až do výšky požadovanej sumy. Doplnil, že táto suma bola fiduciárne zadržaná a preto nepatrí do konkurznej podstaty. Pán Webb‑Sämann sa tiež odvolal na článok 8 smernice 2008/94 na podporu tvrdenia, že pokiaľ sa mu neprizná nárok na vyňatie dlžných súm z majetku podliehajúcemu konkurzu, tak toto ustanovenie bude v prejednávanej veci porušené.
15
Pán Seagon tvrdil, že suma požadovaná pánom Webb‑Sämannom nikdy neopustila majetok spoločnosti Baumarkt Praktiker a predovšetkým že nikdy nebola uzatvorená fiduciárna dohoda o tejto sume medzi pánom Webb‑Sämannom a Baumarkt Praktiker. Preto sa pán Webb‑Sämann nemôže dovolávať ustanovenia § 47 nariadenia o platobnej neschopnosti na domáhanie sa nároku na vyňatie.
16
Arbeitsgericht Darmstadt (pracovný súd Darmstadt) zamietol žalobu pána Webb‑Sämanna. Tento súd predovšetkým uviedol, že žalobca si nemôže uplatňovať právo na vyplatenie príspevkov na dôchodok na svoj vlastný účet, ale len na vyplatenie na svoj osobný dôchodkový účet. Uvedený súd ďalej pripomenul, že pán Webb‑Sämann nepredložil nijaký dôkaz o existencii fiduciárnej dohody medzi pánom Webb‑Sämannom a Baumarkt Praktiker. Napokon zdôraznil, že aj za predpokladu uzatvorenia takej dohody je právo na vyňatie vylúčené z dôvodu neurčitosti fiduciárneho majetku vo vzťahu k iným sumám v rámci konkurznej podstaty.
17
Pán Webb‑Sämann podal proti tomuto rozsudku odvolanie na vnútroštátny súd. V nadväznosti na diskusiu medzi účastníkmi konania, ako je zhrnuté v bodoch 14 a 15 tohto rozsudku, vnútroštátny súd sa pýta, či článku 8 smernice 2008/94 odporuje výklad § 47 nariadenia o platobnej neschopnosti, podľa ktorého pán Webb‑Sämann nemá právo na vyňatie sumy príspevkov na dôchodok, ktoré spoločnosť Baumarkt Praktiker neodviedla na Hamburger Pensionskasse.
18
Za týchto podmienok Hessisches Landesarbeitsgericht (Vyšší krajinský pracovný súd spolkovej krajiny Hesensko, Nemecko) rozhodol konanie prerušiť a Súdnemu dvoru položiť túto prejudiciálnu otázku:
O prejudiciálnej otázke
19
Svojou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 8 smernice 2008/94 má vykladať v tom zmysle, že v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa ukladá povinnosť, aby zrážky zo mzdy prevedené na príspevky na dôchodkové zabezpečenie, ktoré mal zamestnávateľ vložiť na osobné dôchodkové konto v prospech tohto zamestnanca, sú vyňaté z majetku, ktorý podlieha konkurzu.
20
Najprv treba odpovedať na otázku, ktorú položili pán Seagon a Komisia vo svojich písomných pripomienkach, či článok 8 smernice 2008/94 sa uplatňuje vo veci samej, alebo či výlučne článok 3 tejto smernice je relevantný, čo predpokladá obmedzenie rozsahu pôsobnosti oboch týchto ustanovení.
21
Článok 3 smernice 2008/94 ukladá členským štátom povinnosť prijať potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, že záručné inštitúcie s výhradou ustanovení článku 4 zaručia výplatu neuspokojených nárokov zamestnancov.
22
Podľa článku 6 tejto smernice členské štáty môžu ustanoviť, že články 3, 4 a 5 tejto smernice sa nevzťahujú na príspevky splatné v rámci doplnkových dôchodkových systémov. Možnosť vylúčiť tieto príspevky znamená, že také príspevky v zásade spadajú pod článok 3 tejto smernice.
23
Z uvedeného však nemožno vyvodiť, že nezaplatené príspevky na dôchodok sú vylúčené z pôsobnosti článku 8 smernice 2008/94. Z jeho znenia vyplýva, že tento článok ukladá členským štátom povinnosť prijať potrebné opatrenia na ochranu záujmov zamestnancov v súvislosti s ich právami zakladajúcimi ich okamžitý alebo budúci nárok na dávky v starobe v rámci doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia.
24
Aj keď príspevky na dôchodok nie sú výslovne uvedené v článku 8 smernice 2008/94, majú úzku súvislosť s právami zakladajúcimi okamžitý alebo budúci nárok na dávky v starobe, ktoré toto ustanovenie má chrániť. Cieľom týchto príspevkov je totiž financovanie nadobudnutých práv v prospech zamestnanca pri jeho odchode do dôchodku. V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že nezaplatenie príspevkov zamestnávateľom môže byť dôvodom nedostatočného krytia doplnkového podnikového dôchodkového systému, teda predstavovať situáciu, ktorá spadá pod článok 8 uvedenej smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. apríla 2013, Hogan a i., C‑398/11, EU:C:2013:272, body 37 až 40). Z uvedeného vyplýva, že článok 3 ako aj článok 8 tejto smernice sú relevantné v prípade nezaplatenia príspevkov na dôchodok.
25
Je však pravda, že článok 3 a článok 8 smernice 2008/94 majú odlišné ciele a upravujú dve rozdielne formy ochrany.
26
Pokiaľ ide o článok 3 uvedenej smernice, ten ukladá, aby zaplatenie neuspokojených nárokov, ktoré zahŕňajú nielen nároky na mzdu, ale s výhradou článku 6 tejto smernice aj určité príspevky ako mzdové nároky, zabezpečila záručná inštitúcia. Okrem toho článok 4 ods. 2 a 3 smernice 2008/94 priznáva členským štátom možnosť obmedziť pôsobnosť článku 3 smernice. Také obmedzenie sa môže týkať dĺžky obdobia, za ktoré má záručná inštitúcia splniť neuspokojené nároky, ako aj horných hraníc platieb, ktoré vykoná táto inštitúcia. Okrem toho ochrana upravená v článku 3 uvedenej smernice sa vzťahuje v zásade na krátkodobé pohľadávky, ako to uviedol generálny advokát v bode 46 svojich návrhov.
27
V tejto súvislosti má článok 8 smernice 2008/94 obmedzenejšiu vecnú pôsobnosť v tom zmysle, že jeho cieľom je ochrana záujmov zamestnancov na vyplácaní ich práv na dôchodok. Navyše tento článok, na rozdiel od článkov 3 a 4 tejto smernice, výslovne nepriznáva členským štátom možnosť obmedziť stupeň ochrany (rozsudok z 25. januára 2007, Robins a i., C‑278/05, EU:C:2007:56, bod 43). Napokon na rozdiel od článku 3 tejto smernice jej článok 8 má zabezpečiť ochranu dlhodobých záujmov zamestnancov, keďže tieto záujmy týkajúce sa nadobudnutých alebo nadobúdaných práv sa v zásade vzťahujú na celé obdobie dôchodku.
28
Z uvedeného vyplýva, že článok 8 smernice 2008/94 sa uplatní na nezaplatené príspevky na dôchodok, pokiaľ nie sú vyrovnané podľa článku 3 tejto smernice. Ako uviedol generálny advokát v bode 37 svojich návrhov, ochrana, ktorú zaručuje článok 8 tejto smernice, dopĺňa ochranu zaručenú článkom 3 smernice a jedno aj druhé ustanovenie sa môžu spoločne uplatniť na jeden a ten istý prípad.
29
V prejednávanom prípade zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že pán Webb‑Sämann dostal na základe § 165 knihy III zákonníka sociálneho zabezpečenia príspevok z dôvodu platobnej neschopnosti zamestnávateľa za tri mesiace pracovného pomeru pred začatím konkurzného konania na Baumarkt Praktiker na základe neuspokojených nárokov na mzdu. Okrem toho, keďže Spolková republika Nemecko nevyužila možnosť, ktorú jej poskytoval článok 6 smernice 2008/94, vylúčiť príspevky na dôchodok z pôsobnosti článku 3 tejto smernice, žalobca vo veci samej dostal náhradu aj pokiaľ ide o príspevky na dôchodok za tieto tri mesiace. Vo veci samej však ide o príspevky na dôchodok splatné za obdobie deväť až tri mesiace pred začatím konkurzného konania. Keďže tieto nezaplatené príspevky nie sú predmetom nijakej vyrovnávacej náhrady a ich nezaplatenie má nutne vplyv na výšku budúcich nárokov, patria do pôsobnosti článku 8 uvedenej smernice.
30
V dôsledku toho je potrebné položenú otázku preskúmať len na základe článku 8 smernice 2008/94.
31
Podľa znenia odôvodnenia 3 cieľom tejto smernice je „zabezpečiť ochranu zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa“ a „zaručiť im minimálny stupeň ochrany… a prihliadať na potrebu vyváženého hospodárskeho a sociálneho rozvoja [Únie]“.
32
Uvedená smernica, ktorej zámerom je zosúladiť záujmy zamestnancov a potrebu vyváženého hospodárskeho a sociálneho rozvoja, má za cieľ zaručiť týmto zamestnancom v rámci práva Únie minimálnu ochranu v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa bez toho, aby v súlade s jej článkom 11 boli dotknuté výhodnejšie ustanovenia, ktoré môžu členské štáty uplatňovať alebo zaviesť. Stupeň ochrany vyžadovaný touto istou smernicou pre každú z osobitných záruk, ktorú zavádza, musí byť stanovený s ohľadom na výrazy použité v príslušnom ustanovení, ktoré sa v prípade potreby vykladá v zmysle predchádzajúcich odôvodnení (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. januára 2007, Robins a i., C‑278/05, EU:C:2007:56, body 39 až 41).
33
Pokiaľ ide o znenie článku 8 smernice 2008/94, ten vo všeobecnosti stanovuje, že členské štáty „zabezpečia, aby sa prijali potrebné opatrenia na ochranu záujmov zamestnancov“.
34
Z tohto hľadiska Súdny dvor už rozhodol, že členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy v súvislosti s určením tak mechanizmu, ako aj úrovne ochrany nárokov na dávky v starobe na základe doplnkového podnikového dôchodkového systému v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa, ktorá vylučuje povinnosť úplnej záruky (rozsudky z 25. januára 2007, Robins a i., C‑278/05, EU:C:2007:56, body 36 a 42 až 45, ako aj z 25. apríla 2013, Hogan a i., C‑398/11, EU:C:2013:272, bod 42).
35
Hoci členské štáty podľa toho disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri vykonávaní článku 8 smernice 2008/94, sú aj povinné v súlade s cieľom sledovaným touto smernicou zabezpečiť zamestnancom minimálnu úroveň ochrany vyžadovanej týmto ustanovením. Súdny dvor v tejto súvislosti už rozhodol, že správne prebratie článku 8 uvedenej smernice vyžaduje, aby zamestnanec získal v prípade platobnej neschopnosti svojho zamestnávateľa aspoň polovicu dávok v starobe vyplývajúcich z nadobudnutých práv na dôchodok, na ktoré platil príspevky v rámci doplnkového podnikového dôchodkového systému (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. januára 2007, Robins a i., C‑278/05, EU:C:2007:56, bod 57, ako aj z 25. apríla 2013, Hogan a i., C‑398/11, EU:C:2013:272, bod 51), bez toho, aby sa vylúčilo, že za iných okolností utrpené straty, aj keby percentuálne boli iné, by sa mohli považovať za zjavne neprimerané so zreteľom na povinnosť chrániť záujmy zamestnancov stanovenú v článku 8 tejto istej smernice.
36
V prejednávanom prípade zo spisu, a najmä z informácií, ktoré poskytol pán Webb‑Sämann, vyplýva, že jeho práva na starobný dôchodok budú z dôvodu nezaplatenia dôchodkových príspevkov počas doby, o ktorú ide vo veci samej, znížené o sumu 5 až 7 eur mesačne. Za týchto okolností, ktorých presnosť musí overiť vnútroštátny súd, sa treba domnievať, že článok 8 smernice 2008/94 nevyžaduje ochranu, ktorá by išla nad rámec ochrany, ktorá bola v tomto prípade už priznaná žalobcovi vo veci samej.
37
V rozsahu, v akom si členský štát splní povinnosť zabezpečiť minimálnu ochranu vyžadovanú v článku 8 smernice 2008/94, jeho miera voľnej úvahy v súvislosti s určením mechanizmu ochrany nárokov na dávky v starobe na základe doplnkového podnikového dôchodkového systému v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa nie je dotknutá.
38
So zreteľom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať, že článok 8 smernice 2008/94 má vykladať v tom zmysle, že v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa neukladá povinnosť, aby zrážky zo mzdy prevedené na príspevky na dôchodkové zabezpečenie bývalého zamestnanca, ktoré mal tento zamestnávateľ vložiť na dôchodkové konto v prospech tohto zamestnanca, boli vyňaté z majetku, ktorý podlieha konkurzu.
O trovách
39
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/94/ES z 22. októbra 2008 o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa neukladá povinnosť, aby zrážky zo mzdy prevedené na príspevky na dôchodkové zabezpečenie bývalého zamestnanca, ktoré mal tento zamestnávateľ vložiť na dôchodkové konto v prospech tohto zamestnanca, boli vyňaté z majetku, ktorý podlieha konkurzu.
Podpisy
(
*1
)   Jazyk konania: nemčina.