62022CJ0548
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
z 12. septembra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložky 4 a 5 – Zásada zákazu diskriminácie – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní – Honorárni sudcovia a riadni sudcovia – Opatrenia, ktoré majú sankcionovať zneužívanie zmlúv na dobu určitú – Práca na dobu určitú – Postup potvrdenia do funkcií – Zrieknutie sa ex lege všetkých nárokov za obdobie pred potvrdením do funkcií – Náhrada škody vyplývajúca z nevykonania práva Únie“
Vo veci C‑548/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Giudice di pace di Fondi (Zmierovací súd Fondi, Taliansko) z 18. augusta 2022 a doručený Súdnemu dvoru 18. augusta 2022, ktorý súvisí s konaním:
M.M.
proti
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero della Giustizia,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
SÚDNY DVOR (prvá komora)
v zložení: predseda prvej komory A. Arabadžiev (spravodajca), sudcovia T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin a I. Ziemele,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: C. Di Bella, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 1. februára 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
M.M., v zastúpení: G. Falso a E. Iorio, avvocati,
–
talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. Fiandaca a F. Sclafani, avvocati dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: B.‑R. Killmann a D. Recchia, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky 29. februára 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 288 ZFEÚ, článkov 17, 31, 34 a 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381), doložky 4 rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, uzavretej 6. júna 1997 (ďalej len „rámcová dohoda o práci na kratší pracovný čas“), ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 97/81/ES z 15. decembra 1997 týkajúcej sa rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC (Ú. v. ES L 14, 1998, s. 9; Mim. vyd. 05/003, s. 267), ako aj doložky 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999 (ďalej len „rámcová dohoda o práci na dobu určitú“), ktorá je uvedená v prílohe smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi M.M., honorárnou zastupujúcou prokurátorkou na jednej strane, a Presidenza del Consiglio dei ministri (Predsedníctvo Rady ministrov, Taliansko) a Ministero della Giustizia (Ministerstvo spravodlivosti, Taliansko) a Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministerstvo hospodárstva a financií, Taliansko) na druhej strane vo veci návrhu M.M. na zaplatenie súm, ktoré jej údajne prináležia z dôvodu výkonu jej funkcie honorárnej sudkyne.
Právny rámec
Právo Únie
Rámcová dohoda o práci na kratší pracovný čas
3
Doložka 4 rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, nazvaná „Zásada nediskriminácie [zákazu diskriminácie – neoficiálny preklad]“, v bode 1 stanovuje:
„Pokiaľ ide o podmienky zamestnania, s pracovníkmi na kratší pracovný čas sa nebude zaobchádzať nevýhodnejším spôsobom ako s porovnateľnými pracovníkmi na plný úväzok len preto, že pracujú na kratší pracovný čas, pokiaľ nebude odlišné zaobchádzanie odôvodnené objektívnymi dôvodmi.“
Rámcová dohoda o práci na dobu určitú
4
Doložka 2 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, nazvaná „Pôsobnosť“, v bode 1 stanovuje:
„Táto dohoda sa vzťahuje na pracovníkov na dobu určitú, ktorí majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah podľa zákona, kolektívnych dohôd alebo spôsobu, ktorý je zaužívaný v jednotlivých členských štátoch.“
5
Doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, nazvaná „Zásada nediskriminácie [zákazu diskriminácie – neoficiálny preklad]“, v bode 1 stanovuje:
„Pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, pracovníci na dobu určitú nesmú byť voči porovnateľným stálym pracovníkom znevýhodňovaní len preto, že majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu určitú, pokiaľ na odlišné zaobchádzanie neexistujú objektívne dôvody.“
6
Doložka 5 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, nazvaná „Opatrenia proti nezákonnému konaniu [zneužívaniu – neoficiálny preklad]“, stanovuje:
„1. V úsilí zabrániť nezákonnému konaniu [zneužívaniu – neoficiálny preklad], ku ktorému dochádza pri opakovanom uzatváraní pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, členské štáty po porade so sociálnymi partnermi a v súlade s vnútroštátnymi právom, kolektívnymi dohodami alebo zaužívanými postupmi a/alebo sociálni partneri sú v prípade, že neexistujú ekvivalentné zákonné opatrenia na zamedzenie nezákonného konania [zneužívania – neoficiálny preklad], prijmú spôsobom, ktorý zohľadňuje potreby príslušných rezortov alebo kategórií pracovníkov, jedno alebo viacero z týchto opatrení:
a)
na základe objektívnych dôvodov predĺžiť platnosť [určia objektívne dôvody vedúce k opodstatnenému predĺženiu platnosti – neoficiálny preklad] takýchto pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov;
b)
urči[a] maximálne prípustné celkové obdobie platnosti opakovane uzatvorených pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú;
c)
urči[a], koľkokrát možno platnosť takýchto pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov predĺžiť.
2.
Členské štáty po porade so sociálnymi partnermi a/alebo sociálni partneri prípadne určia, za akých podmienok sú považované za pracovné zmluvy alebo pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú [za]:
a)
‚opakovane uzatvorené‘;
b)
pracovné zmluvy alebo pracovnoprávne vzťahy na dobu neurčitú.“
Smernica 2003/88
7
Článok 7 ods. 1 smernice 2003/88 s názvom „Ročná dovolenka [dovolenka za kalendárny rok – neoficiálny preklad]“ stanovuje:
„Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia zabezpečujúce, že každý pracovník bude mať nárok na platenú [dovolenku za kalendárny rok – neoficiálny preklad] v trvaní najmenej štyroch týždňov v súlade s podmienkami pre vznik nároku a pre poskytnutia takej dovolenky, ustanovenými vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo praxou.“
Talianske právo
8
Článok 29 ods. 1 až 3 a 5 decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57 (legislatívny dekrét č. 116 o organickej reforme honorárneho súdnictva a ďalších ustanoveniach týkajúcich sa zmierovacích sudcov, ako aj o prechodnom režime uplatniteľnom na honorárnych sudcov v službe, ktorým sa vykonáva zákon č. 57 z 28. apríla 2016), z 13. júla 2017 (GURI č. 177 z 31. júla 2017, s. 1, ďalej len „legislatívny dekrét č. 116“), ktorým sa nahradil článok 1 ods. 629 la legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022‑2024 (zákon č. 234, ktorým sa stanovuje predbežný štátny rozpočet na rozpočtový rok 2022 a viacročný rozpočet na roky 2022 – 2024) z 30. decembra 2021 (GURI č. 310 z 31. decembra 2021, s. 1) (ďalej len „článok 29 legislatívneho dekrétu č. 116“), stanovuje:
„1.   Honorárni sudcovia, ktorí sú v služobnom pomere v okamihu nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu, môžu byť na základe žiadosti v tomto služobnom pomere potvrdení do dosiahnutia veku 70 rokov.
2.   Honorárni sudcovia, ktorí sú v služobnom pomere v okamihu nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu a ktorí nie sú vo svojom služobnom pomere potvrdení, pretože nepodali žiadosť alebo neprešli hodnotiacim konaním uvedeným v odseku 3, majú s výhradou možnosti odmietnutia nárok na náhradu vo výške 2500 eur pred zdanením za každý rok služby, v ktorom sa zúčastnili na zasadnutiach aspoň 80 dní, a 1500 eur pred zdanením za každý rok služby, v ktorom sa zúčastnili na zasadnutiach menej ako 80 dní, a v každom prípade najviac 50000 eur pred zdanením. Doba služobného pomeru presahujúca šesť mesiacov sa na účely výpočtu odmeny splatnej za predchádzajúce obdobie považuje za jeden rok. Prijatie odmeny má za následok vzdanie sa všetkých ďalších nárokov akejkoľvek povahy vyplývajúcich z ukončeného honorárneho služobného pomeru.
3.   Na účely potvrdenia uvedeného v odseku 1 Najvyššia súdna rada rozhodnutím zorganizuje tri samostatné hodnotiace konania, ktoré sa budú konať každoročne počas trojročného obdobia 2022 – 2024. Tieto konania sa týkajú honorárnych sudcov, ktorí ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu ukončili:
a)
viac ako 16 rokov služby;
b)
12 až 16 rokov služby;
c)
menej ako 12 rokov služby.
…
5.   Žiadosť o účasť na hodnotiacom konaní podľa odseku 3 má za následok vzdanie sa všetkých ďalších nárokov akejkoľvek povahy vyplývajúcich z predchádzajúceho honorárneho služobného vzťahu bez toho, aby bol dotknutý nárok na náhradu uvedený v odseku 2 v prípade, že nedôjde k potvrdeniu služobného pomeru.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9
M.M. je honorárnou sudkyňou, ktorá od 4. apríla 2001 vykonáva funkciu honorárnej zastupujúcej prokurátorky. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že funkcia M.M. je porovnateľná s funkciou riadneho sudcu vykonávajúceho činnosť prokurátora a že M.M. má rovnaké právne postavenie a z ekonomického hľadiska sa s ňou zaobchádza rovnako ako so zmierovacími sudcami. Od nástupu do služby bola funkcia tejto sudkyne viackrát predĺžená, naposledy rozhodnutím Najvyššej súdnej rady z 29. apríla 2020.
10
Od 4. apríla 2001 sa M.M. zúčastnila okrem iného desiatich trestných pojednávaní, ktoré sú predmetom sporu vo veci samej, ako zástupkyňa prokuratúry, za ktoré jej bola vyplatená náhrada vo výške 98 eur za pojednávanie, z ktorej sa odviedla daň. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že za M.M. neboli zaplatené žiadne príspevky na sociálne zabezpečenie, čím bola zbavená akejkoľvek sociálnej ochrany. Naproti tomu hrubá denná mzda riadneho sudcu, ktorý je zamestnaný na dobu neurčitú, predstavuje 248 eur a štát za každého z nich platí príspevky do príslušných inštitúcií s cieľom zabezpečiť im sociálnu ochranu.
11
Vzhľadom na to, že M.M. sa domnievala, že sa stala obeťou nezákonného rozdielneho zaobchádzania, pokiaľ ide o odmenu za výkon jej funkcie, podala žalobu na Tribunale di Roma (súd v Ríme, Taliansko), ktorou sa domáhala náhrady škody, ktorá jej vznikla z toho dôvodu, že do talianskeho právneho poriadku neboli prebrané smernice 1999/70 a 2003/88 a smernica Rady 92/85/EHS z 19. októbra 1992 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok a pracovníčok krátko po pôrode alebo dojčiacich pracovníčok (desiata samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS) (Ú. v. ES L 348, 1992, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 110). Uznesením z 13. januára 2021 tento súd uložil Presidenza del Consiglio dei ministri (Predsedníctvo Rady ministrov) povinnosť nahradiť majetkovú a nemajetkovú ujmu spôsobenú M.M. z dôvodu neprebratia uvedených smerníc, hoci ku dňu podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania jej ešte nebola vyplatená nijaká náhrada škody z dôvodu tohto rozhodnutia.
12
M.M. následne podala na Giudice di pace di Fondi (Zmierovací súd Fondi, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, žalobu, ktorou sa, pokiaľ ide o uvedené pojednávania, domáhala zaplatenia dodatočnej sumy 150 eur za pojednávanie, teda celkovo sumy 1500 eur, ako náhrady škody z dôvodu pretrvávajúceho neprebratia uvedených smerníc. Na podporu svojej žaloby uvádza, že existujúce rozdielne zaobchádzanie, pokiaľ ide o jej postavenie z ekonomického hľadiska a postavenie riadnych sudcov, predstavuje diskrimináciu, ktorú smernice 1999/70, 97/81 a 2003/88 zakazujú.
13
V tejto súvislosti z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že podľa M.M., napriek tomu, že od 4. apríla 2001 vykonávala funkciu honorárnej prokurátorky, s cieľom zabrániť okamžitému ukončeniu jej funkcií 28. júna 2022, bola nútená podať žiadosť o účasť na hodnotiacom konaní upravenom v článku 29 legislatívneho dekrétu č. 116.
14
Podľa tohto článku môže honorárny sudca v služobnom pomere požiadať o účasť na hodnotiacom konaní a konaní o potvrdení do funkcie, pričom ak v tomto konaní uspeje, môže zotrvať v službe až do veku 70 rokov. Môže sa tiež rozhodnúť, že sa nezúčastní na tomto konaní a v dôsledku toho ukončiť výkon svojich funkcií. V takom prípade môže žiadať o náhradu vo výške 1500 eur brutto za každý rok služby, v ktorom sa zúčastnili na zasadnutiach aspoň 80 dní, alebo 2500 eur brutto za každý rok služby, v ktorom sa zúčastnili na zasadnutiach menej ako 80 dní, v každom prípade najviac 50000 eur brutto. Táto náhrada sa takisto poskytuje honorárnym sudcom, ktorí požiadali o účasť na uvedenom konaní, ale neuspeli v ňom.
15
Žiadosť o účasť na konaní o potvrdení do funkcie alebo prijatie takej náhrady by viedli k tomu, že honorárna sudkyňa, akou je M.M., by sa ex lege vzdala akýchkoľvek iných nárokov vyplývajúcich z predchádzajúceho výkonu funkcie honorárnej sudkyne. Jediná možnosť, ako sa nevzdať takéhoto nároku, spočíva v tom, že odíde zo služby bez toho, aby dostala akúkoľvek náhradu.
16
V dôsledku toho M.M. pred vnútroštátnym súdom tvrdí, že talianska právna úprava jej neumožňuje si nárokovať sumy, na ktoré by mala nárok z dôvodu neprebratia smerníc 1999/70, 2003/88 a 92/85, takže táto právna úprava je podľa nej v rozpore s právom Únie a uvedený súd by ju nemal uplatňovať.
17
Vnútroštátny súd uvádza, že Súdny dvor vo svojich rozsudkoch zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov) (C‑658/18, EU:C:2020:572), a zo 7. apríla 2022, Ministero della Giustizia a i. (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov) (C‑236/20, EU:C:2022:263), rozhodol, že členské štáty musia zabezpečiť prebratie smerníc uvedených v bode 16 tohto rozsudku, pokiaľ ide o zmierovacích sudcov, ktorých funkcia je podľa talianskeho práva postavená na roveň funkcii honorárnych zastupujúcich prokurátorov.
18
Keby sa pritom v prejednávanej veci na M.M. uplatnil článok 29 legislatívneho dekrétu č. 116, bola by povinná vzdať sa akejkoľvek pohľadávky vyplývajúcej z výkonu funkcie honorárnej sudkyne, a bola by tak zbavená ochrany svojich práv zaručených týmito smernicami.
19
Okrem toho vnútroštátny súd v podstate uvádza, že na účely boja proti neistote postavenia honorárnych sudcov talianska právna úprava týmto vnútroštátnym ustanovením stanovila neisté potvrdenie ich funkcií prostredníctvom ich účasti na hodnotiacom konaní a konaní o potvrdenie do funkcie alebo prostredníctvom vyplatenia náhrady za ujmu, ktorú utrpeli v súvislosti s ukončením ich funkcie.
20
Za týchto podmienok Giudice di pace di Fondi (Zmierovací súd Fondi) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku.
„Majú sa článok 288 [ZFEÚ], články 17, 31, 34 a 47 [Charty], ako aj článok 7 [smernice 2003/88], doložka 4 rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas a tiež doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ako sa stanovuje v [článku 29 legislatívneho dekrétu č. 116], z ktorej vyplýva automatické ex lege vzdanie sa všetkých nárokov týkajúcich sa vykonávania smerníc [1999/70, 97/81 a 2003/88], vrátane straty akejkoľvek ďalšej mzdovej, pracovnej a sociálnej ochrany zaručenej právom Únie:
a)
v prípade, že honorárny sudca ako pracovník podľa práva EÚ na dobu určitú a kratší pracovný čas, porovnateľný s kariérnym sudcom ako pracovníkom podľa práva EÚ na neurčitý čas a plný úväzok, podá žiadosť o účasť na konaniach týkajúcich sa zmeny jeho pracovného pomeru na stály pracovný pomer, ktorými sa len formálne vykonáva doložka 5 bod 1 rámcovej dohody o práci na dobu určitú,
b)
alebo v prípade neúspechu v týchto konaniach alebo nepodania žiadosti a prijatia náhrady v zjavne neadekvátnej a neprimeranej výške v porovnaní s ujmou, ktorá mu vznikla v dôsledku neprebratia týchto smerníc?“
Konanie na Súdnom dvore
21
Vnútroštátny súd požiadal, aby bol tento návrh na začatie prejudiciálneho konania prejednaný v skrátenom súdnom konaní podľa článku 105 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Na podporu svojho návrhu tento súd uvádza, že podľa článku 29 legislatívneho dekrétu č. 116 si žalobkyňa vo veci samej musí vybrať medzi vzdaním sa všetkých nárokov, ktoré môže uplatňovať voči talianskemu štátu a okamžitým ukončením výkonu jej súdnej funkcie bez náhrady škody, ktorá jej vznikla v dôsledku toho, že Talianska republika neprebrala smernice 97/81, 1999/70 a 2003/88. Táto voľba predstavuje závažné porušenie nezávislosti súdnictva, čo je dôvod na preskúmanie tejto veci v čo najkratších lehotách.
22
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 105 ods. 1 rokovacieho poriadku sa stanovuje, že predseda Súdneho dvora na návrh vnútroštátneho súdu alebo výnimočne i bez návrhu, ak si povaha veci vyžaduje jej prejednanie bez zbytočného odkladu, môže po vypočutí sudcu spravodajcu a generálneho advokáta rozhodnúť, že prejudiciálne konanie prebehne v skrátenom konaní odchylne od ustanovení tohto poriadku.
23
V prejednávanej veci predseda Súdneho dvora 30. septembra 2022, po vypočutí sudcu spravodajcu a generálnej advokátky, rozhodol o zamietnutí návrhu uvedeného v bode 21 tohto rozsudku.
24
Návrh na začatie prejudiciálneho konania totiž neumožňuje Súdnemu dvoru pochopiť ani dôsledky, ktoré by M.M. znášala v prípade neexistencie skráteného konania, ani spôsob, akým by táto neexistencia mohla konkrétne ohroziť nezávislosť súdnictva.
25
V každom prípade treba pripomenúť, že v prípade neexistencie dôkazov svedčiacich v prospech toho, že prejednanie veci v skrátenom súdnom konaní by umožnilo vyhnúť sa takýmto dôsledkom, právna neistota žalobkyne vo veci samej nemôže sama osebe odôvodniť uplatnenie tohto konania (pozri v tomto zmysle uznesenie predsedu Súdneho dvora z 27. júna 2016, S., C‑283/16, EU:C:2016:482, bod 11).
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
26
Podľa ustálenej judikatúry konanie, ktoré upravuje článok 267 ZFEÚ, je nástrojom spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje týmto súdom výklad práva Únie, ktorý potrebujú na vyriešenie sporu, ktorý prejednávajú (rozsudok z 22. februára 2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, bod 20 a citovaná judikatúra).
27
Vzhľadom na to, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je základom tohto konania, vnútroštátny súd je povinný v samotnom návrhu na začatie prejudiciálneho konania vysvetliť skutkový a právny rámec sporu vo veci samej a poskytnúť potrebné vysvetlenia týkajúce sa dôvodov výberu ustanovení práva Únie, o ktorých výklad žiada, a ako aj súvislosť medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá sa vzťahuje na spor, o ktorom rozhoduje (rozsudok z 22. februára 2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, bod 21 a citovaná judikatúra].
28
V tejto súvislosti treba tiež zdôrazniť, že informácie obsiahnuté v návrhoch na začatie prejudiciálneho konania musia slúžiť na jednej strane na to, aby Súdnemu dvoru umožnili poskytnúť užitočné odpovede na otázky položené vnútroštátnym súdom, a na druhej strane na to, aby vládam členských štátov, ako aj ďalším oprávneným subjektom bola poskytnutá možnosť predložiť pripomienky v súlade s článkom 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie. Súdny dvor musí dbať o to, aby bola táto možnosť zachovaná, pričom zohľadňuje skutočnosť, že podľa tohto ustanovenia sa oprávneným subjektom oznamujú len návrhy na začatie prejudiciálneho konania (rozsudok z 22. februára 2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, bod 22 a citovaná judikatúra).
29
Tieto kumulatívne požiadavky týkajúce sa obsahu návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú výslovne uvedené v článku 94 rokovacieho poriadku, ktoré má vnútroštátny súd v rámci spolupráce zavedenej článkom 267 ZFEÚ poznať a ktoré je povinný náležite dodržiavať. Tieto požiadavky sú tiež pripomenuté v bodoch 13, 15 a 16 odporúčaní Súdneho dvora Európskej únie pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1) (rozsudok z 22. februára 2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, bod 23 a citovaná judikatúra).
30
Treba uviesť, že vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa majú článok 288 ZFEÚ, články 17, 31, 34 a 47 Charty, článok 7 smernice 2003/88, doložka 4 rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ako aj doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že honorárni sudcovia – aby mohli naďalej vykonávať svoje funkcie – sa musia zúčastniť na hodnotiacom konaní, ktoré im na jednej strane v prípade pozitívneho výsledku umožňuje, aby sa ich pracovný pomer na dobu určitú zmenil na pracovný pomer na dobu neurčitú, a to až do dovŕšenia veku 70 rokov, a na druhej strane im v prípade negatívneho výsledku umožňuje získať náhradu, pričom tak úspešné, ako aj neúspešné hodnotenie s prijatím náhrady má za následok, že sa ex lege vzdávajú všetkých nárokov, ktoré by si mohli uplatniť na základe týchto ustanovení, pokiaľ ide o funkcie honorárneho sudcu, ktoré predtým vykonávali.
31
Po prvé treba v tejto súvislosti uviesť, že vnútroštátny súd nežiada o samostatný výklad článku 288 ZFEÚ alebo článkov 17, 31, 34 a 47 Charty, keďže na tieto ustanovenia sa odvoláva len na podporu žiadosti o výklad smernice 2003/88, rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ako aj rámcovej dohody o práci na dobu určitú [pozri analogicky rozsudok zo 7. apríla 2022, Ministero della Giustizia a i. (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov) (C‑236/20, EU:C:2022:263, bod 26)].
32
Po druhé, pokiaľ ide o článok 7 smernice 2003/88, treba konštatovať, že tento článok nie je relevantný na vyriešenie sporu vo veci samej, keďže M.M. sa v rámci neho neodvoláva na dodržanie práva na platenú dovolenku za kalendárny rok zakotveného v tomto ustanovení, ale v podstate na vyplatenie odmeny, ktorá je rovnaká ako odmena riadneho sudcu.
33
Po tretie, pokiaľ ide o doložku 4 rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, treba uviesť, že žiadna skutočnosť vyplývajúca z návrhu na začatie prejudiciálneho konania neumožňuje preukázať, že M.M. pracuje na kratší pracovný čas v zmysle tejto rámcovej dohody.
34
Po štvrté, pokiaľ ide o doložku 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, treba konštatovať, že vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta na zákonnosť mechanizmu stanoveného v článku 29 legislatívneho dekrétu č. 116 z pohľadu tejto doložky, keďže toto vnútroštátne ustanovenie síce umožňuje zmenu pracovného pomeru honorárneho sudcu na dobu určitú na pracovný pomer na dobu neurčitú, ale zároveň mu bráni v tom, aby poberal rovnakú odmenu ako riadni sudcovia vykonávajúci porovnateľné funkcie, keďže táto zmena by znamenala vzdanie sa ex lege akýchkoľvek nárokov vyplývajúcich z ukončenia funkcií honorárneho sudcu, ktoré vykonával predtým.
35
Na účely odpovede na túto otázku treba najprv určiť, či uvedená doložka rámcovej dohody o práci na dobu určitú ukladá povinnosť poskytnúť rovnakú odmenu za vykonávané funkcie honorárnym sudcom a riadnym sudcom. V tejto súvislosti treba konkrétne posúdiť po prvé, či honorárnu sudkyňu v postavení M.M. možno považovať za „pracovníka“ na dobu určitú v zmysle doložky 2 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, po druhé, či sa údajné rozdielne zaobchádzanie týka „pracovnoprávnej podmienky“ v zmysle doložky 4 tejto rámcovej dohody, po tretie, či sa táto sudkyňa nachádza v situácii porovnateľnej so situáciou riadneho sudcu, a po štvrté, či a prípadne v akom rozsahu môže byť toto rozdielne zaobchádzanie odôvodnené „objektívnym dôvodom“ v zmysle tejto poslednej uvedenej doložky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. júna 2024, Peigli, C‑41/23, EU:C:2024:554, body 39 až 50).
36
Treba však konštatovať, že aj za predpokladu, že by prvé tri podmienky uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku boli splnené, Súdny dvor nemá k dispozícii informácie, ktoré by mu umožnili posúdiť prípadnú existenciu „objektívneho dôvodu“ v zmysle doložky 4 ods. 1 tejto rámcovej dohody. V tomto kontexte Súdny dvor nemá k dispozícii informácie umožňujúce objasniť, či prípadné rozdiely týkajúce sa najmä druhu a hodnoty sporov, ktoré majú tieto kategórie sudcov prejednávať, alebo aj podmienky prijímania týchto sudcov do zamestnania, umožňujú odôvodniť zákonnosť takého rozdielneho zaobchádzania, o aké ide v prejednávanej veci. Informácie, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, napokon neumožňujú posúdiť rozdiely v odmeňovaní honorárnych sudcov a riadnych sudcov.
37
Treba tiež uviesť, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že hoci sa M.M. domáha rovnakej „dennej mzdy“, akú poberá riadny sudca, v súvislosti s rozdielnym zaobchádzaním sa odvoláva na odmenu, ktorú by nepoberala za pracovný deň, ale za účasť na pojednávaniach nepresahujúcich päť hodín. Za týchto podmienok Súdny dvor nemá k dispozícii informácie, ktoré by mu umožnili zistiť, či sa nároky žalobkyne vo veci samej týkajú rovnakého druhu výkonov, aké uskutočňujú riadni sudcovia.
38
Okrem toho z bodov 34 a 36 návrhov generálnej advokátky v podstate vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania neumožňuje zistiť, či alebo v akom rozsahu sa má odmena žalobkyne vo veci samej, ktorá je nižšia ako odmena riadnych sudcov, považovať za neodôvodnene menej priaznivé zaobchádzanie v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody o práci na dobu určitú.
39
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania nespĺňa požiadavky stanovené v článku 94 rokovacieho poriadku, a preto ho treba vyhlásiť za neprípustný.
40
Treba však pripomenúť, že vnútroštátny súd má možnosť podať nový návrh na začatie prejudiciálneho konania s tým, že poskytne Súdnemu dvoru všetky informácie, ktoré mu umožnia rozhodnúť (rozsudok z 22. februára 2024, Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, bod 35).
O trovách
41
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný rozhodnutím Giudice di pace di Fondi (Zmierovací súd Fondi, Taliansko) 8. augusta 2022 je neprípustný.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.