62005CC0152
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 28. juunil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-152/05
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Saksamaa Liitvabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artiklid 18, 39 ja 43 — Siseriiklikud õigusnormid — Isikliku eluaseme ehitamise või omandamise toetuse andmise tingimused — Eluaseme asumine asjaomase liikmesriigi territooriumil”
1.
Käesoleva kohustuste rikkumise hagiga seoses tuleb uurida, kas Saksa eluaseme soetamistoetuste seadus takistab isikute vaba liikumist, töötajate vaba liikumist ja asutamisvabadust, kuivõrd selles seatakse toetuse saamise tingimuseks, et toetatav objekt asub Saksamaa territooriumil.
2.
Ühtlasi tekib küsimus, kas Saksamaal piisava eluasemete arvu tagamise vajadust saab käsitada ülekaaluka üldise huvina ja kas kõnesolev meede on selle eesmärgiga õigustatud.
3.
Olles selgitanud, et EÜ artikkel 18 ei ole käesolevas kohtuasjas käsitletavates olukordades kohaldatav, teen Euroopa Kohtule ettepaneku tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud EÜ artiklitest 39 ja 43 tulenevaid kohustusi.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
4.
Maastrichti lepingu jõustumisest alates tunnistatakse EÜ artikli 18 alusel kõikide liidu kodanike õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil.
5.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklit 18 seoses töötajate vaba liikumisega täpsustatud EÜ artiklis 39 ja seoses asutamisvabadustega EÜ artiklis 43. (
2
)
6.
Vastavalt EÜ artiklile 39 on töötajatele tagatud liikumisvabadus ühenduse piires. Selle artikli lõike 2 alusel nõuab selline liikumisvabadus „igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul”.
7.
Sellega seoses tuletan meelde, et „muud töötingimused” hõlmavad suurt valikut eeliseid, mis ei pruugi olla otseselt töökohaga seotud, vaid mis antakse töötaja staatuses isikutele. (
3
) Nende mitte otseselt töökohaga seotud eeliste suhtes sedastas Euroopa Kohus üldiselt, et kõiki piiranguid, mida seatakse mitte ainult eluaseme saamise õigusele, vaid ka mitmesugustele soodustustele, mida tehakse oma kodanikele sellest tuleneva finantskoormuse kergendamiseks, tuleb käsitada kutsetegevusega tegelemise takistamisena. (
4
)
8.
Samamoodi keelab EÜ artikli 43 esimene lõik sellised piirangud liikmesriigi kodanike asutamisvabadusele teise liikmesriigi territooriumil.
B. Siseriiklik õigus
9.
Saksa eluaseme soetamistoetuste seaduse (Eigenheimzulagengesetz) (
5
) artikli 1 alusel on Saksamaal õigus saada eluaseme ostmiseks või ehitamiseks eluaseme soetamistoetust isikutel, kes on tulumaksuseaduse (Einkommensteuergesetz, edaspidi „EStG”) (
6
) tähenduses täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased.
10.
Vastavalt EStG artiklile l on Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased:
—
isikud, kelle alaline või peamine elukoht on Saksamaal,
—
Saksamaal alalise või peamise elukohata Saksa kodanikud, kes töötavad avalik-õigusliku juriidilise isiku teenistuses,
—
taotluse korral isikud, kelle alaline või peamine elukoht ei asu Saksamaa territooriumil ning kes teenivad Saksamaal tulu, mis on vähemalt 90% ulatuses maksustatud Saksa tulumaksuga, või kelle tulud, mida Saksa tulumaksuga ei maksustata, ei ületa kalendriaastas 6136 eurot.
11.
Eluaseme soetamistoetuse saamiseks peab toetatav objekt asuma Saksamaa territooriumil ning olema kasutusel isikliku eluasemena. Isikliku eluasemena kasutamiseks loetakse pereliikme tasuta elamist toetataval objektil.
12.
Eluaseme soetamistoetuste seaduse artikli 2 alusel ei ole õigust seda toetust saada suvekoduks või teiseks eluasemeks kasutatava kinnisvara jaoks.
II. Kohtueelne menetlus
13.
Euroopa Ühenduste Komisjon teatas 4. aprilli 2000. aasta märgukirjas Saksamaa Liitvabariigile, et kahtleb selles, kas eluaseme soetamistoetuste seadus on ühenduse õigusega kooskõlas või mitte. Komisjon on nimelt seisukohal, et tingimus, et toetatav objekt peab asuma Saksamaa territooriumil, on vastuolus EÜ artiklitega 18, 39 ja 43, kuna Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omav maksukohustuslane, kelle elukoht on välisriigis, ei saa toetust välisriigis asuva objekti ostmiseks.
14.
Saksamaa Liitvabariik vaidlustab vastuseks saadetud 30. mai 2000. aasta kirjas komisjoni väited. Ta on seisukohal, et eluaseme soetamistoetuste seadus ei ole diskrimineeriv, sest ka liidu teiste liikmesriikide kodanikud võivad olla Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased ja nii saada toetust Saksamaa territooriumil asuva objekti ostmiseks.
15.
Pealegi leiab Saksamaa Liitvabariik, et toetuse laiendamine väljaspool Saksamaa territooriumi asuvatele objektidele oleks vastuolus selle toetuse eesmärgiga, milleks on tagada Saksamaal kasvava nõudluse rahuldamiseks piisav arv eluasemeid.
16.
Komisjon, keda Saksamaa Liitvabariigi vastus ei veennud, saatis viimasele 16. detsembril 2003 põhjendatud arvamuse, milles ta kordas oma väiteid. Komisjon on seisukohal, et eluaseme soetamistoetuste seadus võib takistada Saksamaal töötavatel palgatöötajatel või füüsilisest isikust ettevõtjatel piiri taha elama asumist.
17.
Lisaks on komisjon seisukohal, et toetuse andmise piiramise õigustamiseks esitatud Saksamaa Liitvabariigi eesmärk ei ole asjakohane, sest komisjoni arvates avaldaks Saksa eluasemeturule vähest survet see, kui Saksamaal töötav inimene ostab eluaseme välismaal.
18.
Saksamaa Liitvabariik jäi 17. veebruari 2004. aasta kirjas oma seisukohale, et eluaseme soetamistoetuste andmise piiramine Saksamaa territooriumil asuvatele objektidele ei ole vastuolus EÜ artiklitega 18, 39 ja 43.
19.
Saksamaa Liitvabariik jääb samuti oma seisukoha juurde, et eluaseme soetamistoetuste seaduses sätestatud piirang vastab Saksa kinnisvaraturu kaitsmise õiguspärasele eesmärgile.
20.
Komisjon leidis, et selline Saksamaa Liitvabariigi vastus ei anna alust järeldada, et Saksamaa on täitnud EÜ artiklitest 18, 39 ja 43 tulenevaid kohustusi, ning otsustas esitada käesoleva hagi.
III. Hagi
21.
Komisjon esitab oma hagis etteheite, mille kohaselt Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omaval maksukohustuslasel, kelle elukoht on välisriigis, ei ole võimalik saada eluaseme soetamistoetust väljaspool Saksamaad mõne teise liikmesriigi territooriumil asuva objekti ostmiseks.
22.
Selle etteheite alusel palub komisjon Euroopa Kohtul:
—
tuvastada, et jättes eluaseme soetamistoetuste seaduse artikli 2 lõike 1 esimeses lauses Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavatele maksukohustuslastele antava eluaseme soetamistoetuse kohaldamisalast välja teistes liikmesriikides asuva objekti, on Saksamaa Liitvabariik rikkunud EÜ artiklitest 18, 39 ja 43 tulenevaid kohustusi;
—
mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
23.
Saksamaa Liitvabariik omalt poolt palub Euroopa Kohtul jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
A. Poolte põhiargumendid
24.
Komisjon — tuletan meelde — väidab, et piirates eluaseme soetamistoetuse andmist Saksamaal asuvatele objektidele, seab Saksa seadus Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased, kelle elukoht asub väljaspool Saksa territooriumi, ebasoodsasse olukorda.
25.
Sel viisil jäetakse toetuse saamise võimalusest kolm isikukategooriat ebaõiglaselt ilma. Need on välismaal elavad isikud, kes on Saksa avalik-õigusliku juriidilise isiku teenistuses ja palgal, kellel on osaline maksukohustus oma elukohariigis; piirialatöötajad, kelle tulust vähemalt 90% maksustatakse Saksa tulumaksuga või kelle välismaalt saadav tulu on kuni 6136 eurot kalendriaastas, ning lõpuks Saksa kodanikest Euroopa ühenduste ametnikud või töötajad, kelle alaline või peamine elukoht on välismaal.
26.
Saksamaa Liitvabariik vaidlustab selle etteheite.
27.
Saksamaa Liitvabariik leiab kõigepealt, et hagi on vastuvõetamatu. Tema arvates laiendas komisjon hagi eset välisriigi kodanikest töötajatele, kuigi komisjoni märgukirja etteheide oli esitatud ainult Saksa kodanike toetusest ilmajätmise suhtes. Saksamaa Liitvabariik tugineb selle kirja punktile 3, milles komisjon viitab „Saksa maksukohustuslastele” (
7
).
28.
Peale selle väidab Saksamaa Liitvabariik, et komisjoni nimetatud olukorrad ei kuulu, vähemalt piirialatöötajate osas, ühenduse õiguse kohaldamisalasse ning et kohaldatavad on Euroopa Kohtu otsuses Werner (
8
) sedastatud põhimõtted.
29.
Seejärel märgib ta, et päritoluriik on kohustatud järgima töötajate liikumisvabaduse põhimõtet oma kodanike suhtes. Sellegipoolest leiab Saksamaa Liitvabariik, et see põhimõte kehtib ainult töökoha saamisega seonduvate piirangute puhul. Nimelt tulenevat kohtuotsustest Bosman (
9
) ja Graf (
10
), et töötajate liikumisvabaduse takistamisega on tegemist ainult juhul, kui takistatakse nende töötajate juurdepääsu tööturule.
30.
Käesoleval juhul leiab Saksamaa Liitvabariik, et eluaseme soetamistoetus ei mõjuta töötajate juurdepääsu teise liikmesriigi tööturule.
31.
Saksamaa Liitvabariik väidab samuti, et eluaseme soetamistoetuste seadus ei pane võõrtöötajaid oluliselt ebasoodsamasse olukorda. Kuigi vastab tõele, et toetust antakse Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavatele maksukohustuslastele, kes omandavad kinnisvara Saksamaa territooriumil, leiab Saksamaa Liitvabariik, et ei saa järeldada ebasoodsat kohtlemist üksnes asjaolust, et enamjagu Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavaid maksukohustuslasi elabki just Saksamaal.
32.
Lisaks leiab Saksamaa Liitvabariik, et ei toimu diskrimineerimist kodakondsuse alusel, sest võõrtöötajatel, kes on Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased, on Saksamaal asuva objekti eest õigus eluaseme soetamistoetusele. Sellegipoolest ei saa toetada välisriigis asuvat kinnisvara, olenemata sellest, kas tegemist on Saksa kodanike või võõrtöötajatega. Nii ei ole Saksamaa Liitvabariigi sõnul maksukohustuslase kodakondsus oluline, sest kõnesoleva toetuse saamise tingimused on võõrtöötajate ja Saksa kodanike suhtes samad.
33.
Igal juhul leiab Saksamaa Liitvabariik, et kui Euroopa Kohus tunnistab EÜ artiklite 18, 39 ja 43 rikkumist, õigustab eluaseme soetamistoetust ülekaalukas üldine huvi.
34.
Nimelt on sellise toetuse eesmärk ergutada elamuehitust Saksamaal. Saksamaa arvates tähendaks eluaseme soetamistoetuse laiendamine teises liikmesriigis asuvale kinnisvarale selle eesmärgi eiramist.
35.
Lisaks on Saksamaa Liitvabariik ainsana pädev tagama oma territooriumil piisavat eluasemepakkumist, kuna eluasemepoliitika kuulub ühtlustamata valdkonda.
B. Hinnang
1. Vastuvõetavus
36.
Saksamaa Liitvabariik väidab, et komisjon laiendas käesolevas kohtuasjas hagi eset. Ta viitab siinkohal märgukirjale, milles komisjon osutas „Saksa maksukohustuslaste” (
11
) olukorrale, samas kui nüüd hõlmab etteheide ka välisriikide kodanike väljaarvamist eluaseme soetamistoetuse saajate hulgast.
37.
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele liikmesriigile võimalus täita ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi või kasutada oma kaitseõigust komisjoni esitatud etteheidete vastu. (
12
) Märgukirja eesmärk kohtueelses menetluses on eelkõige vaidluse eseme piiritlemine ja oma seisukohta esitama kutsutud liikmesriigile kaitse ettevalmistamiseks vajaliku teabe andmine. (
13
)
38.
Kuigi käesoleval juhul kasutas komisjon oma märgukirjas väljendit „Saksa maksukohustuslased”, osutas ta siiski selgelt Saksamaal EStG artikli 1 lõigete 2 ja 3 (
14
) alusel maksukohuslasteks olevatele isikutele. Selle artikli alusel aga võivad Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased olla nii Saksamaa kodanikud kui ka välisriigi kodanikud.
39.
Peale selle tuleneb põhjendatud arvamuse resolutiivosast samuti, et komisjon heidab Saksamaa Liitvabariigile ette eluaseme soetamistoetuse andmise piiramist Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavatele maksukohustuslastele, kes omandavad kinnisvara Saksamaa territooriumil.
40.
Ühtides komisjoni seisukohaga, arvan, et väljendiga „Saksa maksukohustuslased” peeti silmas kõiki Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavaid maksukohustuslasi olenemata nende kodakondsusest.
41.
Seega võis Saksamaa Liitvabariik täie õigusega esitada vastuväiteid asjaomase etteheite peale.
42.
Sellest tulenevalt leian, et hagi on vastuvõetav.
2. EÜ artiklite 18, 39 ja 43 rikkumise etteheide
43.
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et 11. jaanuaril 2006 teatas Saksamaa Liitvabariik 22. detsembri 2005. aasta seaduse (Gesetz zur Abschaffung der Eigenheimzulage) jõustumisest, millega tunnistati eluaseme soetamistoetuste seadus kehtetuks.
44.
Tuleb siiski meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb seda, kas liikmesriigi kohustust on rikutud või mitte, hinnata põhjendatud arvamuses määratud tähtaja möödumisel liikmesriigis esineva olukorra alusel. (
15
)
45.
Käesoleval juhul tuleneb põhjendatud arvamusest, et Saksamaa Liitvabariigile ühenduse õiguse täitmiseks antud tähtaeg lõppes 16. veebruaril 2004.
46.
Järelikult ei ole see muudatus käesoleva hagi osas asjassepuutuv.
47.
Nüüd tuleb hinnata komisjoni etteheite põhjendatust.
48.
Oma etteheites heidab komisjon Saksamaa Liitvabariigile ette, et viimane ei täitnud EÜ artiklitest 18, 39 ja 43 tulenevaid kohustusi, jättes mitteresidentidest Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased eluaseme soetamistoetusest ilma.
49.
Tuletan meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt täpsustatakse EÜ artiklit 18, milles sätestatakse üldiselt iga liidu kodaniku õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, seoses töötajate vaba liikumisega EÜ artiklis 39 ja seoses asutamisvabadustega EÜ artiklis 43. (
16
)
50.
Sel põhjusel uurib Euroopa Kohus kõigepealt kõnesoleva siseriikliku õigusnormi kooskõla nende kahe artikliga ja ainult siis, kui need konkreetsemad artiklid ei ole kohaldatavad, uurib ta selle siseriikliku eeskirja kooskõla kodanike üldise liikumisvabadusega.
51.
Seega tuleb esiteks uurida etteheite põhjendatust EÜ artiklite 39 ja 43 osas.
52.
Nagu komisjon õigesti rõhutab, on eluaseme soetamistoetuse saamise õiguses määrav element Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavaks maksukohustuslaseks olemine. Eluaseme soetamistoetus puudutab seega ainult Saksa tulumaksuga maksustatavaid maksumaksjaid.
53.
Ent, kuigi otsesed maksud kuuluvad liikmesriikide pädevusse, peavad liikmesriigid nende kehtestamisel siiski arvestama ühenduse õigusega. (
17
) Liikmesriigid ei või seega selle pädevuse kasutamisel minna vastuollu EÜ asutamislepinguga tagatud põhivabadustega, nagu töötajate liikumisvabadus ja asutamisvabadus.
54.
Sellega seoses keelab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nii EÜ artiklis 39 kui ka EÜ artiklis 43 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõte mitte ainult ilmselge diskrimineerimise kodakondsuse alusel, vaid ka igasuguse varjatud diskrimineerimise, mis mõne muu tunnuse järgi vahet tehes toob faktiliselt kaasa samasuguse tagajärje. (
18
)
55.
Seega tuleb kaudselt diskrimineerivaks pidada siseriiklikus õiguses sätestatud tingimusi, mida kohaldatakse küll kodakondsuse põhjal eristamata, kuid mis mõjutavad peamiselt võõrtöötajaid või enamikku nendest, samuti eristamata kohaldatavaid tingimusi, mida on selle riigi kodanikest töötajatel kergem täita kui võõrtöötajatel või mis võivad olla kahjulikud eelkõige viimastele. (
19
)
56.
Sama kehtib siseriiklike õigusnormide kohta, mis takistavad või üritavad takistada liikmesriigi kodanikel lahkuda päritoluriigist, et kasutada oma õigust liikumisvabadusele või asutamisvabadusele. (
20
)
57.
Diskrimineerimine võib aga seisneda erinevate reeglite kohaldamises sarnastele olukordadele või siis sama reegli kohaldamises erinevatele olukordadele. (
21
)
58.
Seoses otseste maksudega on Euroopa Kohus otsustanud, et üldreeglina ei ole riigi residendid ja mitteresidendid sarnases olukorras, kuna mitteresidendi riigi territooriumil saadud tulu on enamikel juhtudel ainult osa tema kogutulust, mis koondub tema elukohas, ning kuna mitteresidendi maksu tasumise võimet, mis sõltub tema kogutulust ning tema isiklikust ja perekondlikust olukorrast, on lihtsam hinnata kohas, millega tal on kõige tihedamad isiklikud ja varalised sidemed, st tavaliselt tema peamises elukohas. (
22
)
59.
See on siiski teisiti, kui mitteresidendist maksukohustuslane — kas palgatöötaja või eraettevõtja — saab kogu või peaaegu kogu oma tulu riigist, kus ta tegeleb oma kutsetegevusega. (
23
)
60.
Sel juhul on mitteresident tulumaksu puudutavas osas objektiivselt samas olukorras, kui selle riigi resident, kes tegeleb asjaomases riigis sama tegevusega. Mõlemaid maksustatakse ainult selles liikmesriigis ja nende maksubaas on sama. (
24
)
61.
Käesoleval juhul maksustatakse EStG artikli 1 ja Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolli (
25
) artikli 14 alusel nii mitteresidentide kui ka residentide tulu täielikult Saksa maksuga.
62.
Seega on eluaseme soetamistoetuse saamise õiguse aluseks oleva asjaolu osas, milleks on Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavaks maksukohustuslaseks olemine, Saksa residendid ja mitteresidendid võrdses olukorras.
63.
Siiski koheldakse kolme mitteresidentide kategooriat Saksamaal erinevalt.
64.
Nimelt, olles küll Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased, ei ole välismaal elavatel isikutel, kes töötavad Saksa avalik-õigusliku juriidilise isiku teenistuses, piirialatöötajatel ja Saksa kodanikest Euroopa ühenduste ametnikel või töötajatel, kes elavad välisriigis, võimalik saada asjaomast toetust, sest eluasemetoetuste seaduse kohaselt peab toetatav objekt asuma Saksa territooriumil.
65.
Seega on tegemist erineva kohtlemisega, mis seab Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavatest maksukohustuslastest mitteresidendid ebasoodsasse olukorda.
66.
Sellise erineva kohtlemisega üritatakse kõnealuseid mitteresidente takistada neile asutamislepingus antud õigusi kasutamast.
67.
Nii on see esiteks Saksa avalik-õigusliku juriidilise isiku teenistuses töötavate mitteresidentide puhul. Kuna need isikud elavad ja töötavad välisriigis, on nad jäetud ilma finantseelisest, nimelt ei saa nad eluaseme soetamistoetust. Sellest eelisest ilmajätmisega üritatakse kõnealuseid mitteresidente takistada päritoluriigist Saksamaalt teise liikmesriiki kutsealase tegevusega tegelemiseks lahkumast, mis kujutab eespool viidatud kohtupraktika alusel töötajate liikumisvabaduse takistamist.
68.
Teiseks leiab komisjon, et eluaseme soetamistoetuste seadus kujutab endast ka piirialatöötajate diskrimineerimist.
69.
Saksamaa Liitvabariik leiab siinkohal, et Saksamaa kodanike, kes on küll mitteresidendid, kuid töötavad Saksamaal ja on Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased, olukord ei kuulu EÜ artiklite 39 ja 43 kohaldamisalasse.
70.
Kuigi vastab tõele, et eespool viidatud kohtuotsuses Werner oli Euroopa Kohus leidnud, et asutamislepingu artikkel 52 ei ole kohaldatav olukorras, kus liikmesriigi kodanik, kes tegeleb selle riigi territooriumil kutsetegevusega ja saab sealt kogu või peaaegu kogu oma tulu, elab teises liikmesriigis, siis loobus ta sellest tõlgendusest kohtuasjas Ritter-Coulais. (
26
)
71.
Nimelt tunnistas Euroopa Kohus selles kohtuasjas, et Saksa kodanikest abielupaari, kes töötasid Saksamaal, olid maksukohustuslased selles riigis, kuid elasid teises liikmesriigis, olukord kuulus EMÜ asutamislepingu artikli 48 kohaldamisalasse (hiljem EÜ artikkel 48, nüüd muudetuna EÜ artikkel 39). Euroopa Kohus leidis, et „kõik ühenduse kodanikud, sõltumata nende elukohast ja rahvusest, kes on kasutanud töötajate vaba liikumise õigust ja kes teostavad kutsetegevust mõnes muus liikmesriigis kui elukohariik, kuuluvad asutamislepingu artikli 48 kohaldamisalasse”. (
27
)
72.
Kohtuotsuses N. (
28
) jõudis Euroopa Kohus samale järeldusele asutamisvabaduse osas.
73.
Seetõttu leian, et Saksa mitteresidentidest ja Saksamaal töötavate ja seal tulumaksuga maksustatavate Saksamaa piirialatöötajate olukord kuulub samuti EÜ artikli 39 ja 43 kohaldamisalasse.
74.
Kuigi need piirialatöötajad on Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavad maksukohustuslased, makstes seega oma osa Saksa maksutulusse, ei saa nad nendest tuludest rahastatavat rahalist toetust üksnes seetõttu, et nad elavad teisel pool piiri.
75.
Leian, et sellise rahalisest eelisest ilmajäämisega üritatakse neid piirialatöötajad takistada loomast oma peamist elukohta mõnes teises liikmesriigis peale Saksamaa.
76.
Palgatöötaja või eraettevõtja õigus elada teises liikmesriigis tuleneb aga EÜ artiklis 18 iga liidu kodaniku suhtes sätestatud vabalt liikmesriikide territooriumil liikumise ja elamise õigusest.
77.
Ma ei näe, miks mitteaktiivsetel isikutel, kelle olukord kuulub EÜ artikli 18 kohaldamisalasse, on see õigus viibida ja elada liikmesriikide territooriumil, samas kui töötajatel on see nende staatuse tõttu keelatud. Nagu eespool märgitud, täpsustatakse kõiki EÜ artiklist 18 tulenevaid õigusi EÜ artiklites 39 ja 43.
78.
Töötaja ilmajätmist sellisest rahalisest eelisest, nagu eluaseme soetamistoetus, millele tal on töötajaks olemise staatuse alusel õigus, millega üritatakse teda takistada elama asumast talle meelepärases kohas ühenduse territooriumil, tuleb käsitada EÜ artiklite 39 ja 43 rikkumisena. (
29
)
79.
Lõpuks tuleb järeldada sama Saksa kodanikest Euroopa ühenduste ametnike ja töötajate puhul.
80.
Need isikud jäävad ilma rahalisest eelisest, sest nad elavad välisriigis. Eluaseme soetamistoetuste seaduses kehtestatud tingimustega üritatakse seega Euroopa ühenduste ametnikke või töötajaid takistada teises liikmesriigis majandustegevusega tegelemiseks oma päritoluriigist lahkumast, mis takistab samuti töötajate liikumisvabadust.
81.
Eluaseme soetamistoetuste seaduse kohaldamine tähendab seega mitteresidentidest Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavate maksukohustuslaste rahalisest eelisest ilmajätmist ja kujutab endast kaudset diskrimineerimist, mis on põhimõtteliselt vastuolus EÜ artiklitega 39 ja 43. Seega ei ole vajadust uurida selle seaduse kooskõla EÜ artikliga 18.
82.
Siiski, kas seda diskrimineerimist õigustab ülekaalukas üldine huvi?
3. Diskrimineeriva meetme õigustatus
83.
Saksamaa Liitvabariik leiab, et kui Euroopa Kohus otsustab, et eluaseme soetamistoetuste seadus kujutab endast EÜ artiklite 39 ja 43 vastast liikumisvabaduse takistamist, siis õigustab seda takistamist ülekaalukas üldine huvi.
84.
Saksamaa Liitvabariik leiab nimelt, et selle seaduse eesmärk, st elamuehituse ja -ostmise ergutamise teel Saksamaal saavutatav piisav elamuarendus, õigustab seda, et eluaseme soetamistoetusi makstakse ainult selles riigis elavatele isikutele. Sel viisil usub Saksamaa Liitvabariik, et suudetakse tagada piisav eluasemepakkumine.
85.
Kindlalt väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb siiski, et siseriiklikud meetmed, mis võivad takistada asutamislepinguga tagatud põhivabaduste teostamist või muuta selle vähem atraktiivseks, võivad olla vastuvõetavad tingimusel, et need järgivad üldise huvi eesmärki, on selle saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale kui taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik. (
30
)
86.
Esiteks olen Saksamaa Liitvabariigi ja komisjoniga samal arvamusel, et Saksa eluasemete arvu suurendamise soovi võib pidada ülekaalukaks üldiseks huviks.
87.
Peale selle arvan tegelikult, et eluasemeküsimus puudutab kõiki liikmesriike. See on kõikides siseriiklikes ja ka ühenduse poliitikates kesksel kohal. Euroopa Parlament leiab ühes hiljutises regionaalarengukomisjoni raportis, et õigus mõistliku hinnaga sobivale eluasemele on põhiõigus. (
31
) Parlament tuletab ühtlasi meelde, et see on paljudes rahvusvahelistes hartades ja liikmesriikide põhiseadustes tunnustatud õigus.
88.
Teiseks usun samuti, et eluaseme soetamistoetuste seadus on taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv.
89.
Ei ole nimelt kahtlust, et elamuehituse ergutamine toetuste andmise teel aitab kaasa elamuarendusele Saksamaal, tagades nii piisava eluasemepakkumise.
90.
Mis puutub eluaseme ostmiseks antavasse toetusesse, siis arvan, et see soosib kaudselt samuti elamuehitust. Eluaseme soetamistoetust saavad ja eluaset osta soovivad isikud suurendavad nõudlust ja stimuleerivad seeläbi nõudluse rahuldamiseks selliste korterelamute ehitamist, mida nad saavad seejärel osta.
91.
Kolmandaks aga leian eluaseme soetamistoetuste seaduse proportsionaalsuse osas, et Saksamaa Liitvabariik oleks saanud taotletavat eesmärki saavutada vähem piirava meetmega.
92.
Leian, et eluaseme soetamistoetuse andmine kolmele komisjoni osutatud mitteresidentidest isikute kategooriale ei pärsiks Saksa eluasemete arvu suurendamise eesmärki.
93.
Otse vastupidi, nende mitteresidentide ja eelkõige piirialatöötajate eluaseme ostmine või ehitamine teise liikmesriigi territooriumil aitavad vähendada eluasemenõudlust Saksamaal. Nimetatud mitteresidentidest lähtuv nõudlus ei lasuks seega Saksa kinnisvaraturul ega avaldaks survet juba niigi suurele nõudlusele.
94.
Järelikult saab eluaseme soetamistoetuste seaduse eesmärki, mis seisneb Saksamaal piisava eluasemete arvu tagamises, saavutada vähem piiravate meetmetega kui mitteresidentide toetusest ilmajätmine.
95.
Kõiki neid põhjendusi arvesse võttes leian, et etteheide on põhjendatud.
96.
Seega tuleb kodukorra artikli 69 lõike 2 esimese lõigu alusel mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
IV. Ettepanek
97.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1)
tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik jättis Saksa eluaseme soetamistoetuste seaduse artikli 2 lõike 1 esimeses lauses Saksamaal täielikku tulumaksukohustust omavatele maksukohustuslastele ettenähtud eluaseme soetamistoetuse kohaldamisalast välja teistes liikmesriikides asuvad objektid, on Saksamaa Liitvabariik rikkunud EÜ artiklitest 39 ja 43 tulenevaid kohustusi;
2)
mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Vt eelkõige 29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-193/94: Skanavi ja Chryssanthakopoulos (EKL 1996, lk I-929, punkt 22); 26. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-100/01: Oteiza Olazabal (EKL 2002, lk I-10981, punkt 26) ja 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-345/05: komisjon vs. Portugal (EKL 2006, lk I-10633, punkt 13).
(
3
)	Euroopa Kohus nimelt määratles nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15) töötajatele tunnustatud eelistena need, mis „on üldiselt ette nähtud siseriiklikele töötajatele tulenevalt eelkõige töötaja objektiivsest staatusest või ainuüksi elukohariigi territooriumil asumise faktist, ja mille laiendamine teiste liikmesriigi kodanikest töötajatele võib seega lihtsustada nende liikumist ühenduse piires” (31. mai 1979. aasta otsus kohtuasjas 207/78: Even ja ONPTS (EKL 1979, lk 2019, punkt 22)).
(
4
)	Vt 14. jaanuari 1988. aasta otsus kohtuasjas 63/86: komisjon vs. Itaalia (EKL 1988, lk 29, punktid 16 ja 17).
(
5
)	BGBl. 1997 I, lk 734, mida on muudetud 2004. aasta eelarvega kaasneva seadusega [Haushaltsbegleitgesetz (BGBl. 2003 I, lk 3076)], edaspidi „eluaseme soetamistoetuste seadus”.
(
6
)	BGBl. 2002 I, lk 4210, edaspidi „EStG”.
(
7
)	Vt hagiavalduse I lisa.
(
8
)	26. jaanuari 1993. aasta otsus kohtuasjas C-112/91 (EKL 1993, lk I-429, punkt 17). Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et kui liikmesriik maksustab mitteresidendist kodanikku, kes tegeleb kutsetegevusega selle liikmesriigi territooriumil ja saab sealt kogu või peaaegu kogu oma tulu, suurema maksukoormusega, ei ole see vastuolus EMÜ asutamislepingu artikliga 52 (hiljem EÜ artikkel 52, muudetuna EÜ artikkel 43).
(
9
)	15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93 (EKL 1995, lk I-4921, punkt 103).
(
10
)	27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-190/98 (EKL 2000, lk I-493, punkt 23).
(
11
)	Vt 7. joonealune märkus.
(
12
)	Vt 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-371/04: komisjon vs. Itaalia (EKL 2006, lk I-10257, punkt 9 ja selles viidatud kohtuotsus).
(
13
)	Idem.
(
14
)	Vt hagiavalduse I lisa.
(
15
)	Vt eelkõige 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-43/05: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2006, punkt 9 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
16
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 5.
(
17
)	Vt eelkõige 13. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-209/01: Schilling ja Fleck-Schilling (EKL 2003, lk I-13389, punkt 22).
(
18
)	Vt eelkõige 23. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas C-237/94: O’Flynn (EKL 1996, lk I-2617, punkt 17); 11. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-208/05: ITC (EKL 2007, lk I-181, punkt 21) töötajate liikumisvabaduse kohta, ja 22. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-383/05: Talotta (EKL 2007, lk I-2555, punkt 17) asutamisvabaduse kohta.
(
19
)	Eespool viidatud kohtuotsus O’Flynn (punkt 18 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
20
)	12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-385/00: De Groot (EKL 2002, lk I-11819, punktid 78 ja 79) töötajate liikumisvabaduse kohta, ja 11. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-9/02: De Lasteyrie du Saillant (EKL 2004, lk I-2409, punkt 42) asutamisvabaduse kohta.
(
21
)	25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-329/05: Meindl (EKL 2007, lk I-1107, punkt 22).
(
22
)	14. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas C-279/93: Schumacker (EKL 1995, lk I-225, punktid 31–33) ja 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-234/01: Gerritse (EKL 2003, lk I-5933, punkt 43).
(
23
)	Eespool viidatud kohtuotsus Schumacker (punkt 36).
(
24
)	Vt 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C-80/94: Wielockx (EKL 1995, lk I-2493, punkt 20).
(
25
)	8. aprilli 1965. aasta protokoll (EÜT 1967, 152, lk 13).
(
26
)	21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-152/03 (EKL 2006, lk I-1711).
(
27
)	Eespool viidatud kohtuotsus Ritter-Coulais (punktid 31 ja 32).
(
28
)	7. septembri 2006. aasta otsus C-470/04: N. (EKL 2006, lk I-7409, punkt 28).
(
29
)	Vt 4. joonealune märkus.
(
30
)	18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-104/06: komisjon vs. Rootsi (EKL 2007, lk I-677, punkt 25 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
31
)	Vt 28. märtsi 2007. aasta aruanne eluasemepoliitika ja regionaalpoliitika kohta (A6-0090/2007).