62018TJ0123_RES
Cauza T‑123/18
Bayer Intellectual Property GmbH
împotriva
Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
Hotărârea Tribunalului (Camera a noua) din 14 februarie 2019
„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a unei mărci figurative a Uniunii Europene reprezentând o inimă – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”
Marcă a Uniunii Europene – Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene – Motive absolute de refuz – Mărci lipsite de caracter distinctiv – Noțiune – Criterii de apreciere
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)]
(a se vedea punctele 13 și 14)
Marcă a Uniunii Europene – Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene – Motive absolute de refuz – Mărci lipsite de caracter distinctiv – Aprecierea caracterului distinctiv – Criterii – Perceperea mărcii de către publicul relevant – Nivelul de atenție al publicului
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)]
(a se vedea punctul 17)
Marcă a Uniunii Europene – Definiția și dobândirea mărcii Uniunii Europene – Motive absolute de refuz – Mărci lipsite de caracter distinctiv – Marcă figurativă reprezentând o inimă
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (b)]
(a se vedea punctele 23-32)
Marcă a Uniunii Europene – Deciziile Oficiului – Principiul egalității de tratament – Principiul bunei administrări – Practică decizională anterioară a Oficiului – Principiul legalității – Necesitatea unei examinări stricte și complete în fiecare caz concret
(Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului)
(a se vedea punctele 34 și 35)
Marcă a Uniunii Europene – Deciziile Oficiului – Legalitate – Practică decizională anterioară a Oficiului – Principiul nediscriminării – Lipsa incidenței
(Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului)
(a se vedea punctul 36)
Rezumat
În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 14 februarie 2019, Bayer Intellectual Property/EUIPO (T‑123/18), Tribunalul a fost sesizat cu o acțiune îndreptată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) de respingere a deciziei examinatorului, care refuzase înregistrarea mărcii figurative reprezentând o inimă. Camera de recurs a considerat că marca solicitată era percepută de publicul relevant ca reprezentarea unei inimi și, în consecință, ca o referire la faptul că serviciile în cauză priveau domeniul cardiologiei.
Tribunalul amintește, în primul rând, că o marcă trebuie să permită publicului relevant să distingă produsele pe care aceasta le desemnează de cele ale altor întreprinderi fără ca acest public să dea dovadă de o atenție particulară, astfel încât pragul de distinctivitate necesar înregistrării unei mărci să nu depindă de nivelul de atenție a publicului respectiv.
În al doilea rând, Tribunalul amintește că, potrivit unei jurisprudențe consacrate, EUIPO are obligația de a‑și exercita competențele în conformitate cu principiile generale ale dreptului Uniunii. Deși este adevărat că, în raport cu principiile egalității de tratament și bunei administrări, EUIPO trebuie să ia în considerare deciziile deja adoptate cu privire la cereri similare și să analizeze cu o deosebită atenție aspectul dacă este sau nu necesar să decidă în același sens, aplicarea acestor două principii trebuie să fie însă conciliată cu respectarea principiului legalității. În definitiv, pentru motive de securitate juridică și, concret, de bună administrare, examinarea oricărei cereri de înregistrare trebuie să fie strictă și completă pentru a evita înregistrarea sau anularea necorespunzătoare a mărcilor. Așadar, o asemenea examinare trebuie să aibă loc în fiecare caz concret. Astfel, înregistrarea unui semn ca marcă depinde de criterii specifice, aplicabile în cadrul împrejurărilor de fapt ale cauzei, care au ca obiectiv să se verifice dacă semnul în cauză nu intră sub incidența unui motiv de refuz.
Tribunalul subliniază că din aceste principii rezultă că, pe de o parte, este de competența camerelor de recurs, atunci când decid să rețină o apreciere diferită de cea adoptată în decizii anterioare referitoare la cereri similare invocate în fața acestora, de a motiva în mod explicit această divergență în raport cu deciziile menționate. O astfel de obligație de motivare referitoare la o divergență în raport cu decizii anterioare este însă mai puțin importantă în privința unei examinări care depinde strict de marca solicitată, decât în privința unor constatări de ordin factual, care nu depind de aceeași marcă. Pe de altă parte, Tribunalul constată că rezultă de asemenea din jurisprudența menționată că deciziile privind înregistrarea unui semn ca marcă a Uniunii Europene, care sunt adoptate de camerele de recurs în temeiul Regulamentului 2017/1001, sunt emise în temeiul unei competențe nediscreționare, iar nu a unei puteri discreționare, astfel încât legalitatea deciziilor acestor camere de recurs trebuie apreciată numai în temeiul acestui regulament, astfel cum a fost interpretat de instanța Uniunii. În consecință, camerele de recurs nu pot fi ținute de deciziile anterioare ale EUIPO.
În speță, Tribunalul subliniază, pe de o parte, că examinarea caracterului distinctiv al mărcii solicitate depinde strict de aceasta, iar nu de constatări de ordin factual invocate de reclamantă. Astfel, camera de recurs se putea limita să indice că reclamanta nu poate invoca în mod valabil deciziile anterioare ale EUIPO pentru a infirma concluzia potrivit căreia marca solicitată este afectată de motivul de refuz întemeiat pe articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001. Acesta constată, pe de altă parte, că, în orice caz, camera de recurs a motivat în mod explicit motivul pentru care s‑a îndepărtat de la soluția reținută în decizia anterioară invocată de reclamantă. Astfel, aceasta a subliniat în esență că produsele în cauză în prezenta procedură nu vizau în mod specific cardiologia, așa încât aceste produse, spre deosebire de serviciile în discuție în prezenta procedură, nu aveau un „raport direct și imediat recognoscibil cu inima umană”. Pe de altă parte Tribunalul apreciază că reclamanta nu poate contesta temeinicia acestei motivări fără a repune în cauza temeinicia refuzului de a înregistra marca solicitată. Or, acesta observă că, în mod corect, camera de recurs a considerat că marca solicitată era afectată de motivul de refuz întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.