ORDONANȚA CURȚII (Camera a opta)
1 octombrie 2025(*)
„ Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Lipsa de claritate și de precizie a motivelor – Recurs vădit inadmisibil ”
În cauza C‑13/25 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 11 ianuarie 2025,
OU, reprezentat de A.‑E. Asanache, avocat,
recurent,
cealaltă parte din procedură fiind:
Comisia Europeană,
pârâtă în primă instanță,
CURTEA (Camera a opta),
compusă din domnul S. Rodin (raportor), președinte de cameră, și domnii N. Piçarra și N. Fenger, judecători,
avocat general: domnul A. Biondi,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1        Prin recursul formulat, OU solicită anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 19 decembrie 2023, OU/Comisia (T‑214/22, denumită în continuare „ordonanța atacată”, EU:T:2023:864), prin care s‑a respins ca vădit inadmisibilă acțiunea având ca obiect în esență constatarea unor nereguli din cadrul unor investigații efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului. În subsidiar, recurentul solicită Curții să se pronunțe pe fondul litigiului.
Acțiunea în fața Tribunalului și ordonanța atacată
2        Prin cererea introductivă depusă la Tribunal la 1 august 2023, recurentul a introdus o acțiune prin care a solicitat Tribunalului în esență constatarea unor nereguli din cadrul unor investigații efectuate de OLAF.
3        Prin ordonanța atacată, adoptată în temeiul articolului 126 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, acesta a respins acțiunea ca vădit inadmisibilă.
4        După ce a amintit, la punctele 4 și 5 din ordonanța atacată, cerințele de formă ale unei cereri introductive în temeiul articolului 21 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și al articolului 76 literele (d) și (e) din regulamentul său de procedură, obiectivul acestor cerințe, precum și jurisprudența relevantă, Tribunalul a constatat la punctul 6 din ordonanța menționată că, în speță, cererea introductivă în primă instanță nu conținea nici obiectul litigiului, nici concluziile recurentului și că acesta din urmă s‑a limitat la a „formula o serie de critici fără a le dezvolta însă”.
5        Astfel, Tribunalul a considerat că din cererea introductivă respectivă nu reies suficient de clar și de precis nici criticile invocate de recurent, nici expunerea, fie și numai sumară, a acestora din urmă. În plus, Tribunalul a considerat că elementele esențiale de fapt și de drept pe care se întemeia recurentul nu reieșeau, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil, din textul cererii introductive înseși.
6        Tribunalul a dedus din aceasta la punctul 7 din ordonanța atacată că obiectul litigiului, motivele invocate și concluziile recurentului nu erau prezentate suficient de clar și de precis pentru a‑i permite pârâtei să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să soluționeze acțiunea. În consecință, Tribunalul a statuat la punctele 8 și 9 din această ordonanță că cererea introductivă în primă instanță nu îndeplinea cerințele minime prevăzute la articolul 76 literele (d) și (e) din Regulamentul de procedură și a respins acțiunea respectivă ca vădit inadmisibilă.
Concluziile recurentului în fața Curții
7        Prin recursul formulat, recurentul solicită Curții:
–        admiterea recursului, anularea ordonanței atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare, ținând seama de faptul că Tribunalul a respins acțiunea ca inadmisibilă, fără dezbatere în contradictoriu, litigiul nefiind în stare de judecată;
–        în ipoteza în care Curtea ar considera că este posibil să se pronunțe asupra litigiului cu care este sesizată, anularea ordonanței atacate și admiterea cererii de anulare a deciziei OLAF de restrângere a accesului la toate documentele care au stat la baza rapoartelor OLAF în discuție în speță.
Cu privire la recurs
8        În temeiul articolului 181 din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul este, în tot sau în parte, în mod vădit inadmisibil sau în mod vădit nefondat, Curtea poate oricând, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să decidă să respingă recursul respectiv, în tot sau în parte, prin ordonanță motivată.
9        În prezenta cauză se impune să se facă aplicarea acestei dispoziții.
Argumentația recurentului
10      În primul rând, recurentul susține, ca „motive invocate împotriva ordonanței atacate”, în esență că Tribunalul a respins în mod eronat acțiunea formulată ca vădit inadmisibilă. Tribunalul ar fi săvârșit erori atunci când a statuat că cererea introductivă în primă instanță nu era suficient de clară și de precisă pentru a‑i permite pârâtei să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să soluționeze acțiunea. În special, acesta nu ar fi examinat capătul de cerere principal, care privea respingerea în parte a cererii de acces la toate documentele pe baza cărora fuseseră întocmite rapoartele OLAF și ar fi reproșat în mod eronat recurentului o enunțare „abstractă” a motivelor sale.
11      În plus, recurentul reproșează Tribunalului că nu a consultat alte documente decât cererea introductivă, cum ar fi decizia OLAF din 28 martie 2022, „observațiile scrise” ale pârâtei și rezumatul cererii.
12      În al doilea rând, recurentul susține, ca „motive de recurs”, că Tribunalul nu a analizat în mod corespunzător capetele de cerere care figurează în cererea introductivă în primă instanță și le reiterează în fața Curții.
Aprecierea Curții
13      Din articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, precum și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) și din articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să identifice cu precizie aspectele din motivarea hotărârii sau ordonanței a cărei anulare se solicită și să indice în mod precis argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere (Hotărârea din 15 iulie 2021, Deutsche Lufthansa/Comisia, C‑453/19 P, EU:C:2021:608, punctul 95 și jurisprudența citată).
14      Astfel, nu respectă aceste cerințe și trebuie declarat inadmisibil un recurs a cărui argumentație nu este suficient de clară și de precisă pentru a permite Curții să își exercite controlul de legalitate, printre altele întrucât elementele esențiale pe care se sprijină motivarea nu rezultă în mod suficient de coerent și de comprehensibil din textul acestui recurs, care este formulat într‑un mod obscur și ambiguu în această privință. De asemenea, trebuie respins ca vădit inadmisibil un recurs care nu are o structură coerentă, care se limitează la afirmații generale și care nu cuprinde indicații precise privind punctele din ordonanța atacată care ar fi afectate eventual de o eroare de drept (Hotărârea din 14 noiembrie 2024, LE/Comisia, C‑781/22 P, EU:C:2024:960, punctul 60 și jurisprudența citată).
15      În speță, cu titlu de „motive invocate împotriva ordonanței atacate”, recurentul se limitează la a enumera diferitele puncte din această ordonanță, fără a le distinge pe cele care privesc în mod expres situația sa și care ar fi afectate de erori de drept. El nu face decât să formuleze afirmații generale, potrivit cărora Tribunalul ar fi constatat în mod eronat că acțiunea sa era vădit inadmisibilă, și nu indică argumentele juridice care susțin în mod specific aceste afirmații. Prin urmare, afirmațiile menționate nu permit să se înțeleagă în mod suficient de clar și de precis erorile de drept pretins săvârșite de Tribunal.
16      Aceste motive sunt formulate în mod vag și confuz. Astfel, recurentul face referire în mai multe puncte din recurs la „apărare” și la „observațiile scrise” ale pârâtei, deși cererea introductivă în primă instanță nu a făcut niciodată obiectul unei notificări către aceasta.
17      În această privință, trebuie amintit că nu revine Curții sarcina de a căuta și de a identifica în anexele la cererea introductivă sau în alte documente externe litigiului motivele și argumentele pe care le‑ar putea considera drept temei al recursului (a se vedea prin analogie Hotărârea din 30 septembrie 2021, Curtea de Conturi/Pinxten, C‑130/19, EU:C:2021:782, punctul 311 și jurisprudența citată).
18      Prin urmare, trebuie să se constate că indicațiile recurentului în speță nu îndeplinesc cerința potrivit căreia argumentele juridice invocate trebuie să fie indicate în mod clar și precis în recurs. Astfel, aceste indicații sunt insuficiente pentru a demonstra că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că cererea introductivă în primă instanță nu îndeplinea cerințele minime prevăzute la articolul 76 literele (d) și (e) din Regulamentul de procedură și, în consecință, că acțiunea introdusă de recurent era vădit inadmisibilă.
19      Prin „motivele de recurs”, recurentul solicită în realitate Curții să efectueze o apreciere a faptelor cauzei.
20      Or, din cuprinsul articolului 256 TFUE și din cel al articolului 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene rezultă că recursul se limitează la chestiuni de drept. Prin urmare, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și elementele de probă. Aprecierea acestor elemente și a acestor fapte nu constituie, așadar, cu excepția cazului unei denaturări, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul recursului (Hotărârea din 15 mai 2025, Kiene ș.a./Parlamentul și Consiliul, C‑487/24 P, EU:C:2025:357, punctul 20, precum și jurisprudența citată).
21      Cu titlu suplimentar, trebuie arătat că, prin Ordonanța din 22 noiembrie 2024 în cauza C‑44/24 AJ, Curtea a acordat asistență judiciară recurentului pentru a introduce recursul, apreciind că „recursul pe care [recurentul] își propu[nea] să îl declare împotriva ordonanței atacate nu [părea], la o primă analiză, vădit nefondat”.
22      Aprecierea respectivă a fost însă efectuată doar pe baza cererii prealabile de asistență judiciară în temeiul articolului 186 din Regulamentul de procedură al Curții, iar nu pe baza cererii de recurs.
23      În acest context, este necesar să se observe că, spre deosebire de cerințele care decurg din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, precum și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) și din articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, amintite la punctele 13 și 14 din prezenta ordonanță, în ceea ce privește o cerere de asistență judiciară, articolul 186 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții impune, pe de o parte, doar ca obiectul recursului să fie expus „pe scurt” în cuprinsul acesteia. Pe de altă parte, în temeiul articolului 186 alineatul (2) din regulamentul de procedură menționat, respectiva cerere nu implică asistarea de către un avocat și nu trebuie să fie supusă aceleiași rigori de redactare.
24      Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, recursul trebuie respins ca vădit inadmisibil.
Cu privire la cheltuielile de judecată
25      Potrivit articolului 137 din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, în ordonanța prin care se finalizează judecata se dispune cu privire la cheltuielile de judecată.
26      În speță, întrucât prezenta ordonanță este adoptată înainte ca recursul să fie notificat celeilalte părți din procedură și, prin urmare, înainte ca aceasta să fi putut efectua cheltuieli de judecată, trebuie să se decidă că recurentul va suporta propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) dispune:
1)      Respinge recursul ca vădit inadmisibil.
2)      OU suportă propriile cheltuieli de judecată.
Luxemburg, 1 octombrie 2025.
Grefier
Președinte de cameră
A. Calot Escobar
S. Rodin
*      Limba de procedură: româna.