Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
11. detsember 2025(*)
Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Direktiiv 2006/112/EÜ – Artikli 9 lõige 1 – Mõiste „maksukohustuslane“ – Sellise ühingu liikmed, mis ei ole juriidiline isik – Artikkel 193 – Käibemaksu tasumise eest vastutava maksukohustuslase kindlaksmääramine
Kohtuasjas C‑796/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Nejvyšší správní soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus) 29. novembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. detsembril 2023, menetluses
Česká síť s. r. o.
versus
Odvolací finanční ředitelství,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president J. Passer, kohtunikud D. Gratsias ja B. Smulders (ettekandja),
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Česká síť s. r. o., esindaja: advokát V. Křivánek,
–        Tšehhi valitsus, esindajad: L. Březinová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: M. Herold ja J. Hradil,
olles 3. juuli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 28. novembri 2006. aasta
direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), mida on muudetud nõukogu 22. juuli 2013. aasta direktiiviga 2013/43/EL (ELT 2013, L 201, lk 4) (edaspidi „direktiiv 2006/112“), artikli 9 lõike 1 ja artikli 193 tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud Tšehhi õiguse alusel asutatud äriühingu Česká síť s. r. o. ja Odvolací finanční ředitelství (maksuvaidluste komisjon, Tšehhi Vabariik) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab sellele äriühingule tehtud ettekirjutust maksta tasumisele kuuluvad käibemaksusummad ja trahvi põhjendusel, et ta on „määratud liikmena“ selle maksu tasumise eest vastutav teenuste eest, mida osutasid selles liikmesriigis asuvatele klientidele ettevõtjad, kellega ta tegi koostööd ja kes kuuluvad temaga samasse „ühingusse“ Tšehhi tsiviilõiguse tähenduses.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 2006/112 artikli 9 lõige 1 sätestab:
„„Maksukohustuslane“ on iga isik, kes mis tahes paigas teostab iseseisvalt mis tahes majandustegevust, olenemata nimetatud tegevuse eesmärgist või tulemustest.
„Majandustegevus“ on tootja, ettevõtja ja teenuseid osutava isiku mis tahes tegevus […]“.
4        Direktiivi artiklis 11 on ette nähtud:
„Pärast käibemaksukomiteega konsulteerimist võib iga liikmesriik oma territooriumil asuvaid isikuid, kes on õiguslikult iseseisvad, kuid rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu üksteisega tihedalt seotud, käsitada ühe maksukohustuslasena.
Liikmesriik, kes kasutab esimeses lõigus sätestatud võimalust, võib võtta mis tahes meetmed, mis on vajalikud, et takistada selle sätte kasutamist maksudest kõrvalehoidumiseks või maksustamise vältimiseks.“
5        Direktiivi artiklis 193 on ette nähtud:
„Käibemaksu tasub maksukohustuslane, kelle kaubatarned või teenuste osutamine on maksustatav, välja arvatud juhtudel, kui vastavalt artiklitele 194–199b ja artiklile 202 tasub maksu teine isik.“
6        Direktiivi 2006/112 artiklis 287 on sätestatud:
„Liikmesriigid, kes ühinesid pärast 1. jaanuari 1978, võivad kohaldada maksuvabastust maksukohustuslaste suhtes, kelle aastakäive riigi valuutas nende ühinemiskuupäeval kehtinud vahetuskursi kohaselt ei ületa järgmisi summasid:
[…]
7)      Tšehhi Vabariik: 35 000 [eurot];
[…]“.
Tšehhi õigus
Käibemaksuseadus
7        Põhikohtuasja asjaolude ajal kehtinud käibemaksuseaduses
nr 235/2004 (zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty; edaspidi „käibemaksuseadus“) sisaldus tsiviilseadustiku kehtestava seaduse nr 89/2012 (zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník; edaspidi „tsiviilseadustik“) § 2716 tähenduses „ühingu“ liikmete erikord.
8        Käibemaksuseaduse § 4a lõige 3 sätestas, et niisuguse maksukohustuslase käibe hulka, kes on seotud tsiviilseadustiku § 2716 tähenduses „ühinguga“ (edaspidi „ühing“), mis teeb käibemaksuvabastuse õigust andvaid tehinguid, arvatakse mitte üksnes käive, mille see maksukohustuslane on tekitanud iseseisvalt väljaspool „ühingut“, vaid ka kogu „ühingu“ tekitatud
käive.
9        Selle seaduse § 743 lõige 7 sätestas, et ühingu tegevuses kasutatavate maksustatavate tehingute puhul kasutas käibemaksu mahaarvamise õigust „määratud liige“.
10      Nimetatud seaduse § 100 lõige 4 sätestas, et maksukohustuslased, kes on sama „ühingu“ liikmed, on kohustatud pidama eraldi käibemaksuarvestust tegevusalade kohta, mille jaoks nad sellega liitusid, ning seda arvestust peab „ühingu“ nimel määratud liige, kes täidab „ühingu“ nimel kõiki kohustusi ja kasutab õigusi, mis tulenevad käesolevast seadusest teistele liikmetele.
Tsiviilseadustik
11      Tsiviilseadustiku § 2716 jj sisaldavad eeskirju, mis reguleerivad üksust, mida nimetatakse „ühinguks“, s.o isikute ühendus, mis ei ole juriidiline isik.
12      Tsiviilseadustiku §‑s 2737 on esiteks sätestatud, et kui liige teeb ühises asjas toiminguid kolmanda isikuga, loetakse teda kõigi liikmete esindajaks, teiseks, kui liikmed lepivad kokku teisiti, ei saa seda ära kasutada heas usus tegutseva kolmanda isiku vastu, kolmandaks, kui liige tegi ühises asjas kolmanda isikuga toiminguid enda nimel, võivad sellest tulenevaid õigusi teostada teised liikmed, kuid kolmandal isikul on kohustused ainult temaga õigustoiminguid teinud isiku ees, ja neljandaks, seda sätet ei kohaldada juhul, kui kolmas isik oli teadlik, et liige tegutseb „ühingu“ nimel.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
13      Česká síť tegi 2017. aastal koostööd kolme Ühendriikides asuva äriühinguga, kes tegutsesid Tšehhi Vabariigis filiaalide kaudu (edaspidi „asjaomased filiaalid“).
14      Česká síť ja asjaomased filiaalid osutasid lõpptarbijatele teenuseid, mis seisnesid peamiselt internetiühenduse pakkumises. Iga filiaal tegi oma klientidega tehinguid enda nimel ning registreeris 2017. aastal nendest teenustest saadud tulu.
15      Česká síťi ainuosanik kirjutas lepingudokumentidele alla asjaomaste filiaalide nimel ning märkis seal muu hulgas ära mõningad Česká síťi kontaktandmed, eelkõige veebisaidi ja e‑posti aadressi. Lisaks oli see äriühing aastatel 2009 ja 2010 neile filiaalidele tasuta üle andnud enam kui 170 oma klienti. Ta varustas neid filiaale vajaliku taristuga ja ostis ise vajalikud internetiühendused lõpptarbijatele. Kõik kliendid olid internetiga ühendatud sama juurdepääsupunkti kaudu. Asjaomased filiaalid ei deklareerinud Tšehhi Vabariigis materiaalset ega immateriaalset vara ega palgakulusid.
16      Finanční úřad pro Plzeňský kraj (Plzeňi maksubüroo, Tšehhi Vabariik) tegi 2020. aasta novembris Česká síťi suhtes kaksteist maksude ümberarvutamise otsust maksustamisperioodidel 2017. aasta jaanuarist kuni detsembrini tasumisele kuuluva käibemaksu kohta. Iga perioodi eest määras ta tasumisele kuuluva käibemaksu summas 30 713 Tšehhi krooni (CZK) ehk kokku 368 556 krooni ja määras Česká síťile rahatrahvi kogusummas 73 704 krooni.
17      Ümberarvutamise teated põhinesid hinnangul, et Česká síťi ja asjaomaste filiaalide vahel olid sidemed, mis viis maksuameti järelduseni, et tegemist on „ühinguga“, milles Česká síť on „määratud liige“. Seetõttu oli viimane kohustatud tasuma käibemaksu kogu „ühingu“ eest. Seoses sellega arvestas maksuamet
Česká síťi tasumisele kuuluvat käibemaksu nii, et maksustatava väärtuse hulka arvati nii tema enda kui ka asjaomaste filiaalide kui ühingu liikmete tehtud maksustatavad tehingud.
18      Česká síť esitas nende otsuste peale vaide, mis jäeti rahuldamata. Seejärel esitas ta Krajský soud v Plznile (Plzeňi maakonnakohus, Tšehhi Vabariik) kaebuse, mis jäeti samuti rahuldamata. Lõpuks esitas ta kassatsioonkaebuse Nejvyšší správní soudile (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
19      Česká síť väitis viimati nimetatud kohtus, et põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud käibemaksuseaduses „ühingu“ liikmetele ette nähtud erikord on vastuolus direktiiviga 2006/112, kuna see kord võimaldab maksuametil asuda seisukohale, et ta on kohustatud tasuma käibemaksu mitte ainult seoses omaenda maksustatava tegevusega, vaid ka asjaomaste filiaalide tegevusega, kuna nii need filiaalid kui ka tema ise kuulusid samasse „ühingusse“.
20      Nimetatud kohus märgib kõigepealt, et selle erikorra eesmärk ei olnud võtta üle „isikute ühenduse“ suhtes kohaldatavaid käibemaksueeskirju, mis on ette nähtud direktiivi 2006/112 artiklis 11, seejärel, et käibemaksuseaduse artikli 5a lõige 1, mille eesmärk oli direktiivi ülevõtmine, nägi ette, et ühenduse liige ei või olla samal ajal „ühingu“ liige, ning lõpuks, et maksuamet ei ole väitnud, et Česká síť kuulus sellisesse ühendusse artikli 11 tähenduses.
21      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et tema hinnangul vastab Česká síťi ja asjaomaste filiaalide vaheline koostöö kriteeriumidele, mis on nõutavad selleks, et nende tegevuse struktuuri saaks kvalifitseerida „ühinguks“, kusjuures kirjalikku lepingut ei ole selleks vaja.
22      Nimetatud kohus kinnitab siiski, et ta jagab Česká síťi kahtlusi, kuna tema arvates ei oleks Česká síťi pidanud käsitama käibemaksukohustuslasena seoses asjaomaste filiaalide lõpptarbijatele osutatud maksustatavate teenustega, hoolimata asjaolust, et asjaomaste tsiviilõigusnormide kohaselt moodustasid Česká síť ja need filiaalid üheainsa „ühingu“.
23      Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et analüüsida tuleb ka seda,
millistel asjaoludel sekkus „ühingu“ liige, kes tegi oma maksustatavate tehingute raames toiminguid lõpptarbijatega, kuna võis esineda olukordi, kus sellise „ühingu“ üks liige võib siduda kõiki liikmeid.
24      Nii on see eelkõige juhul, kui selline liige järgib tsiviilseadustiku § 2737 lõikes 1 ette nähtud korda, see tähendab juhul, kui ta tegutseb ühistes asjades kõigi liikmete esindajana ja nende antud volituse alusel, mis tähendab, et ta tegutseb kõigi osanike nimel ja eest ning et tema toimingud toovad selle seadustiku § 2736 kohaselt nende puhul kaasa solidaarvastutuse.
25      Ent mis käesolevas asjas puudutab küsimust, kuidas „ühinguga“ seotud juriidilised isikud, kes tegutsevad asjaomaste filiaalide kaudu, tegid lõpptarbijatega
tehinguid nende filiaalide kaudu, siis rõhutab eelotsuse taotluse esitanud kohus, et viimased tegutsesid enda nimel ja teenuslepingud sõlmiti nende, mitte Česká síťi poolt. Asjaolu, et lepingudokumendid sisaldasid mõningaid tema kontaktandmeid, ei mõjuta maksukohustuslase kindlaksmääramist kõnealuste maksustatavate tehingute puhul.
26      Haldustoimikust aga ei nähtu, et klientidega sõlmitud lepingutes või tarbijatega suheldes oleksid ülejäänud liikmed maininud Česká síťi viisil, mida võiks võrrelda tema nimetamisega liikmeks.
27      Neil asjaoludel otsustas Nejvyšší správní soud (Tšehhi kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„Kas olukord, kus nn ühingute (isikute ühendused, mis ei ole juriidilised
isikud) suhtes kohaldatavate riigisiseste käibemaksu käsitlevate erinormide alusel on kogu ühingu eest kohustatud käibemaksu tasuma nn määratud liige, kuigi teenuste osutamisel tegutses suhetes lõpptarbijaga teine liige, on kooskõlas direktiiviga 2006/112[…], eelkõige selle direktiivi artikli 9 lõikega 1 ja artikliga 193?
Kas niisuguse olukorra kooskõla direktiiviga 2006/112 sõltub sellest, kas teine liige eiras ühingu asjades tegutsemise reegleid ja tegutses suhetes lõpptarbijaga enda nimel?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
28      Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2006/112 artikli 9 lõiget 1 ja artiklit 193 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et sellise isikuteühenduse, mis ei ole
oma liikmetest eraldiseisev juriidiline isik ja mis osutab maksustatavaid teenuseid, üks liige, keda nimetatakse „määratud liikmeks“, on kohustatud tasuma käibemaksu ühingu teiste liikmete osutatud maksustatavatelt teenustelt, olgugi et nende teenuste osutamisel on oma lõpptarbijatega
tehinguid teinud teised liikmed, ning kas sellega seoses on oluline, et teised liikmed – tehes oma lõpptarbijatega tehinguid enda nimel –
on selleks eiranud tsiviilõiguse norme, mis käsitlevad ühingu esindamist suhetes kolmandate isikutega.
29      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt annab direktiivi 2006/112 artikli 9 lõikes 1 kasutatud sõnastus, eelkõige sõnad „iga isik“, mõistele „maksukohustuslane“ laia tõlgenduse, mis on keskendunud iseseisvusele majandustegevusega tegelemisel selles tähenduses, et käibemaksukohustuslasena käsitatakse iga isikut: selles sättes toodud kriteeriumidele objektiivselt vastavaid füüsilisi ning nii avalik- kui ka eraõiguslikke juriidilisi isikuid, samuti üksusi, mis ei ole juriidilised isikud (16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Selleks et teha kindlaks, keda põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel tuleb kõnealuste tarnete puhul pidada „käibemaksukohustuslaseks“, tuleb kontrollida, kes teostas asjaomast majandustegevust iseseisvalt. Iseseisvuse kriteerium puudutab nimelt küsimust, kas asjaomane tehing on seotud konkreetse isiku või üksusega, tagades samas selle, et soetajal on võimalik kasutada oma võimalikku mahaarvamisõigust õiguslikult kindlalt (vt selle kohta 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).
31      Sellega seoses nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et majandustegevuse iseseisvuse tuvastamiseks tuleb kontrollida, kas asjaomane isik teostab tegevust oma nimel, enda eest ja oma vastutusel ning kas ta kannab oma tegevuse teostamisega seotud majanduslikku riski (16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
32      Samuti tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et kui isik osaleb suhetes kolmandate isikutega üksinda, tegutsedes enda nimel ja arvel, ning kannab ainsana kõnealuste maksustatavate tehingutega seotud majanduslikku riski, ei saa tema maksukohustuslase staatust mõjutada asjaolu, et ta on sõlminud lepingu, mille kohaselt tegutseb ta suhetes kolmandate isikutega kõigi lepingupoolte või selle lepinguga moodustatud üksuse nimel (vt selle kohta 16. septembri 2020. aasta kohtuotsus Valstybinė mokesčių inspekcija (seltsinguleping), C‑312/19, EU:C:2020:711, punktid 43–47).
33      Lisaks ei piisa mitme ettevõtja vahelise isegi tiheda koostöö olemasolust, et seada kahtluse alla nende iseseisvus direktiivi 2006/112 artikli 9 lõike 1 tähenduses. Nimelt on koostöövormi valik nende ettevõtete organisatsiooniline küsimus ega saa iseenesest viia järelduseni, et nad ei tegutse iseseisvalt või et nad ei kanna oma majandustegevusega seotud majanduslikku riski (vt selle kohta 12. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus, Nigl jt, C‑340/15, EU:C:2016:764, punktid 31 ja 32).
34      Kuigi käesoleval juhul peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana pädev faktilisi asjaolusid hindama, eespool viidatud kohtupraktikat arvestades kindlaks tegema, kas asjaomaseid üksusi, st asjaomaseid filiaale, tuleb pidada kõnealuse majandustegevuse teostamisel „iseseisvaks“, on Euroopa Kohus, kes peab andma sellele kohtule tarviliku vastuse, pädev andma põhikohtuasja toimikust ja talle esitatud kirjalikest seisukohtadest tuletatud juhiseid, mis võimaldavad viimasel lahendada tema menetluses oleva konkreetse vaidluse (vt selle kohta 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, punktid 72 ja 73 ning seal viidatud kohtupraktika).
35      Sellega seoses nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et viimase hinnangul tuli põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal Česká síťi ja asjaomaseid filiaale pidada asjakohaste tsiviilõigusnormide kohaselt ühe „ühingu“ – s.o tsiviilõiguslik ühing, mis ei ole eraldiseisev juriidiline isik – liikmeteks, kuivõrd kirjaliku lepingu olemasolu ei olnud sellele hinnangule vastamiseks vajalik.
36      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul oli Česká síť kui „ühingu“ „määratud liige“ käibemaksuseaduse sätete kohaselt, mis nägid ette sellise liikme suhtes kohaldatava erikorra ja mis olid kohaldatavad põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, seega direktiivi 2006/112 artikli 9 lõike 1 tähenduses „käibemaksukohustuslane“ mitte ainult seoses tema enda maksustatavate teenustega, vaid ka „ühingu“ teiste liikmete osutatud teenustega, ning vastavalt selle direktiivi artiklile 193 oli ta kohustatud tasuma käibemaksu kõigilt nendelt teenustelt.
37      Nimetatud kohus märgib muu hulgas, et kõnealune erikord, mis oli sätestatud käibemaksuseaduses põhikohtuasja asjaolude ajal, ei olnud mõeldud direktiivi 2006/112 artikli 11 ülevõtmiseks ning et maksuamet ei tuginenud selle ülevõtmist reguleerivate riigisisese õiguse normide kohaldatavusele, olgugi et ta tõi välja rea faktilisi asjaolusid, millest nähtub, et Česká síť ja asjaomased filiaalid olid rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu üksteisega tihedalt seotud
artikli 11 lõike 1 tähenduses.
38      Siiski tuleb tõdeda, et nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 34–38 sisuliselt märkis, ei näi olevat välistatud, et neid tihedaid seoseid arvestades võib direktiivi 2006/112 artiklit 11 üle võtvate riigisiseste õigusnormide kohaldamine käesoleval juhul võimaldada Česká síťi ja asjaomaseid filiaale käsitada ühe maksukohustuslasena, vaatamata sellele, et nad on õiguslikult iseseisvad, kui on tõendatud, et müügitegevuse jagamine nende nelja äriühingu vahel, keda kõiki näib otseselt või kaudselt kontrollivat Česká síťi ainuosanik, tuleneb puhtalt fiktiivsest skeemist, mis kujutab endast kuritarvitust. Selline järeldus tähendaks, et direktiivi 2006/112 artikli 287 punktis 7 Tšehhi Vabariigile ette nähtud maksuvabastus ei ole kohaldatav, kuna nende äriühingute kogukäive ületab selles sättes ette nähtud künnise.
39      Kui sellist järeldust teha ei saa, siis tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul käesoleva kohtuotsuse punktides 29–33 meenutatud kohtupraktikat arvestades kindlaks määrata, kes on Česká síťi või asjaomaste filiaalide puhul käibemaksukohustuslane direktiivi 2006/112 artikli 9 lõike 1 tähenduses seoses nende filiaalide osutatud maksustatavate teenustega. Viimati nimetatud on maksukohustuslased siis, kui on tõendatud, et nad osutasid neid teenuseid Česká síťi suhtes iseseisvalt tegutsedes. Nii on see juhul, kui on tõendatud, et nimetatud filiaalid teostasid asjaomast majandustegevust enda nimel, enda eest ja omal vastutusel, ning kui nad kannavad selle tegevusega seotud majanduslikku riski.
40      Sellega seoses tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitusi arvestades ja tingimusel, et see kohus kõiki põhikohtuasja asjaolusid arvestades eelnevat
kontrollib, tõdeda, et vaatamata Česká síťi seotusele asjaomaste filiaalide poolt lõpptarbijatele teenuste osutamise korraldamisega, tuleb neid filiaale pidada nende teenustega maksukohustuslasteks.
41      Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, osutasid need filiaalid oma lõpptarbijatele maksustatavaid teenuseid, mis seisnesid peamiselt internetiühenduse pakkumises. Iga filiaal osutas neid teenuseid enda nimel ja registreeris asjaomasel maksustamisaastal teenuste osutamisest saadud tulu.
42      Sellega seoses on käesoleva kohtuotsuse punktis 33 meenutatud kohtupraktikat arvestades eriti oluline asjaolu, et suhetes kolmandate isikutega esitlesid asjaomased filiaalid end sisuliselt lepingupoolena, mainimata „ühingut“ või ühte selle liikmetest, konkreetsemalt Česká síťi, isegi kui lepingudokumendid sisaldasid teatavaid elemente, mis a priori võimaldasid viimast kaudselt tuvastada.
43      Selle asjaolu tähtsus tuleneb eelkõige tõsiasjast, et nende kriteeriumide kohaldamine, mis võimaldavad tuvastada käibemaksukohustuslase olukorras, kus maksustatavaid teenuseid osutavad erinevad ettevõtjad, kes on õiguslikult iseseisvad, kuid rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu üksteisega tihedalt seotud, peab tagama selle, et selline tuvastamine oleks suhteliselt hõlpsasti
ettenähtav, ning lõpuks ka asjaomaste kolmandate ettevõtjate õiguskindluse, eelkõige selleks, et viimased saaksid tõhusalt kasutada oma võimalikku mahaarvamisõigust õiguslikult kindlalt, nagu nõuab käesoleva kohtuotsuse punktis 30 viidatud kohtupraktikas välja toodud põhimõte.
44      Küsimusele, kas eelotsuse küsimusele antavat vastust võib mõjutada asjaolu, et asjaomased filiaalid eirasid põhikohtuasjas arutusel olevate maksustatavate tehingute tegemiseks riigisiseseid õigusnorme, mis käsitlevad „ühingu“ esindamist suhetes kolmandate isikutega, kuna nad tegid lõpptarbijaga tehinguid enda nimel, tuleb vastata eitavalt.
45      Asjaolu, et need filiaalid ei tegutsenud suhetes kolmandate isikutega vastavalt kohaldatavas riigisiseses tsiviilõiguses ette nähtud „ühingu“ esindamise reeglitele, ei ole asjakohane vastamaks küsimusele, kes on Česká síťi või nimetatud filiaalide puhul maksukohustuslane samade filiaalide osutatud maksustatavate teenustega seoses, vaid selle ainus tagajärg on, et „ühingut“ ei saa mingil juhul pidada neid teenuseid ise osutanuks ja seega ei saa ta olla nende teenustega seoses käibemaksukohustuslane (vt selle kohta 16. septembri 2020. aasta kohtuotsus Valstybinė mokesčių inspekcija (seltsinguleping), C‑312/19, EU:C:2020:711, punkt 45).
46      Lõpuks, kuigi käesoleval juhul ei ole kohaldatav ükski direktiivi 2006/112 artiklis 193 ette nähtud eranditest – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, tuleneb sellest sättest, et käibemaksukohustuslane on kohustatud seda maksu tasuma ka asjaomaste filiaalide osutatavate teenustega seoses.
47      Sellest tuleb järeldada, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks erinevate kontrollide tulemusel leidma, et vastavalt direktiivi 2006/112 artikli 9 lõikele 1 ja artiklile 193 on asjaomased filiaalid kohustatud tasuma käibemaksu nende poolt osutatud maksustatavatelt teenustelt, siis on viimati nimetatud sättega vastuolus, kui selliste riigisiseste õigusnormide alusel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kohustatakse Česká síťi seda maksu tasuma põhjusel, et viimane on neid filiaale hõlmava „ühingu“ „määratud liige“.
48      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2006/112 artikli 9 lõiget 1 ja artiklit 193 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et sellise isikuteühenduse, mis ei ole oma liikmetest eraldiseisev juriidiline isik ja mis osutab maksustatavaid teenuseid, üks liige, keda nimetatakse „määratud liikmeks“, on kohustatud tasuma käibemaksu ühingu teiste liikmete osutatud maksustatavatelt teenustelt, olgugi et nende teenuste osutamisel on oma lõpptarbijatega tehinguid teinud teised liikmed, ning sellega seoses ei ole oluline, et teised liikmed – tehes oma lõpptarbijatega tehinguid enda nimel – on selleks eiranud tsiviilõiguse norme, mis käsitlevad ühingu esindamist suhetes kolmandate isikutega.
Kohtukulud
49      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, mida on muudetud nõukogu 22. juuli 2013. aasta direktiiviga 2013/43/EL, artikli 9 lõiget 1 ja artiklit 193
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et sellise isikuteühenduse, mis ei ole oma liikmetest eraldiseisev juriidiline isik ja mis osutab maksustatavaid teenuseid, üks liige, keda nimetatakse „määratud liikmeks“, on kohustatud tasuma käibemaksu ühingu teiste liikmete osutatud maksustatavatelt teenustelt, olgugi et nende teenuste osutamisel on oma lõpptarbijatega tehinguid teinud teised liikmed, ning sellega seoses ei ole oluline, et teised liikmed – tehes oma lõpptarbijatega tehinguid enda nimel – on selleks eiranud tsiviilõiguse norme, mis käsitlevad ühingu esindamist suhetes kolmandate isikutega.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: tšehhi.