62009CC0337
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА J. KOKOTT
представено на 19 януари 2012 година (
1
)
Дело C‑337/09 P
Съвет на Европейския съюз
срещу
Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd
„Обжалване — Обща търговска политика — Дъмпинг — Член 2, параграф 7, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 384/96 — Страни без пазарна икономика — Статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика („СПИ“) — Внос на глифозат с произход от Китайската народна република“
I – Въведение
1.
Настоящото дело, свързано с антидъмпинг, е от основно значение за бъдещите търговски отношения между Европейския съюз и редица страни с бързоразвиващи се икономики като Китайската народна република, които понастоящем са в процес на преход от планова към пазарна икономика, но все още попадат в категорията на „страни без пазарна икономика“.
2.
Следва да се изясни дали в антидъмпингови процедури предприятия, които са от такива страни и са под контрола на държавни органи, могат да се позовават на това, че осъществяват дейност в условията на пазарна икономика. Предоставянето на този т.нар. СПИ води до привилегироването на съответните предприятия спрямо други производители: чрез дерогация от правилото, което иначе се прилага по отношение на страни без пазарна икономика, за тях се определят индивидуални антидъмпингови мита на основата на собствените им финансови резултати.
3.
В настоящия случай в рамките на антидъмпингова процедура, която се отнася до внос на глифозат от Китайската народна република, Европейската комисия и Съветът на Европейския съюз отказват да предоставят СПИ на установен в тази страна производител, и по-точно на дружеството Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd (наричано по-нататък „Xinanchem“). И двете институции мотивират това със съображението, че Xinanchem е контролирано от държавата. Представените от Xinanchem документи, с които предприятието цели да докаже, че въпреки доминиращото положение на държавата сред неговите акционери то осъществява дейност съобразно условията на пазарна икономика, са счетени от Комисията и от Съвета за ирелевантни предвид структурата на собственост на предприятието. В резултат на това в крайна сметка с Регламент (ЕО) № 1683/2004 (
2
) (наричан по-нататък „спорният регламент“) Съветът не прилага индивидуално антидъмпингово мито за вноса на глифозат от дружеството Xinanchem, а само изчисленото за цялата Китайска народна република общо антидъмпингово мито.
4.
В съдебното производство страните спорят основно дали за целите на антидъмпингови мерки наличието на държавен контрол върху дадено предприятие само по себе си е равнозначно на значителна намеса на държавата по отношение на неговите цени, разходи и вложени материали, в резултат на което от самото начало да не е възможно предоставянето на СПИ на съответното предприятие. Наред с това става въпрос за ролята на компетентната китайска търговска палата (
3
) във връзка с потвърждаването на договорите и контрола върху експортните цени.
5.
В първоинстанционното производство възприетата от Съвета и Комисията сравнително ограничителна позиция относно СПИ е отхвърлена. С Решение от 17 юни 2009 г. (
4
) (наричано по-нататък и „обжалваното съдебно решение“) Общият съд уважава жалбата на Xinanchem за отмяна на Регламент (ЕО) № 1683/2004. В конкретния случай с настоящата жалба Съветът оспорва това съдебно решение, подкрепян от Комисията. Решението, което Съдът ще постанови по настоящата жалба, ще бъде основополагащо за бъдещата административна практика на Комисията и на Съвета в антидъмпинговите процедури.
II – Правна уредба
6.
Приложимата в настоящия случай правна уредба се съдържа в Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (
5
) (наричан по-нататък и „основен регламент“). Този основен регламент се прилага в настоящия случай, в редакцията му след изменение с Регламент (ЕО) № 1972/2002 (
6
).
7.
Относно „принципите“ на европейското антидъмпингово право член 1 от основния регламент съдържа по-конкретно следните разяснения:
„1.   Антидъмпингово мито може да се прилага за всеки дъмпингов продукт, чието допускане за свободно обращение в Общността причинява вреда.
2.   Един продукт трябва да се счита за дъмпингов, ако експортната му цена за Общността е по-ниска от сравнимата с нея цена за сходен продукт при обичайни търговски условия в страната на износа.
[…]“.
8.
Определянето на антидъмпингово мито се извършва на основата на сравнение между „експортната цена“ на засегнатия продукт и „нормалната стойност“ на сходен продукт. Определянето на нормалната стойност, което представлява основен проблем на антидъмпинговото право, се извършва на основание член 2, параграфи 1—7 от основния регламент.
9.
Член 2, параграф 1 от основния регламент установява следния основен метод за определяне на нормалната стойност:
„Нормалната стойност [обикновено] се определя на основата на реално платената или подлежаща на плащане цена от независими купувачи в страната на износа при обичайни търговски условия“.
10.
От 1998 г. за вноса от страни без пазарна икономика (
7
) член 2, параграф 7 от основния регламент обаче съдържа специални правила, които в редакцията им, приложима в случая, имат за цел да се даде възможност да се отчетат променените икономически условия в Русия и в Китайската народна република (
8
):
а)
В случай на внос от страни без пазарна икономика […] нормалната стойност се определя на основата на цената или изградената стойност в трета страна с пазарна икономика или цената от такава трета страна към други страни, включително Общността, или ако това не е възможно, на всяка друга разумна основа, включително и цената, действително платена или платима в Общността за подобни продукти, подходящо коригирана, ако е необходимо, за да се включи разумен марж на печалба.
[…]
б)
В антидъмпингови разследвания, които се отнасят до внос от […] Китайската народна република, Украйна, Виетнам и Казахстан и всяка страна с непазарна икономика, която е член на СТО към датата на [започване на] разследване[то], нормална стойност ще се определя в съответствие с параграфи от 1 до 6, ако е [д]оказано, въз основа на надлежно мотивирани искания от един или повече производители, [по отношение на] които [се води] разследване и в съответствие с критериите и процедурите, посочени в буква в), че преобладават условия на пазарна икономика за този производител или производители по отношение на производството и търговията на въпросните подобни стоки. Когато случаят не е такъв, ще се прилагат правилата, описани в буква а).
в)
[Исканията] по [параграф 7,] буква б) се представят в писмен вид и трябва да съдържат достатъчни доказателства, че производителят действа в условията на пазарна икономика, тоест ако:
—
решенията на дружествата във връзка с цените, разходите и вложените материали, включително, например суровините, разходите за технологии и труд, продукция, продажби и инвестиции, се взимат в отговор на сигнали от пазара, които отразяват предлагането и търсенето, и без значителна намеса на държавата в това отношение, а разходите за основните вложени материали по същество отразяват пазарните стойности;
[…]“.
11.
Освен това следва да се посочи член 9, параграф 5 от основния регламент, втора алинея от който определя условията за т.нар. „индивидуално третиране“ на предприятия от страни без пазарна икономика:
„При все това, когато е приложим член 2, параграф 7, буква а), се определя индивидуално мито за износителите, които могат да докажат, на базата на надлежно обосновани искания, че:
[…]
в)
[мажоритарната част] от акциите принадлежат на частни лица. Държавните служители, участващи в борда на директорите или заемащи ключови позиции в управлението, са или малцинство или трябва да се докаже, че [дружеството], въпреки това е достатъчно независим[о] от държавна намеса;
[…]
д)
държавната намеса не е такава, че да позволи заобикаляне на мерките, ако на отделните износители се определят различни митнически ставки“.
12.
Междувременно влиза в сила нов основен регламент, а именно Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
9
), който обаче не може да се приложи в настоящия случай (
10
).
III – Обстоятелства, предхождащи спора
13.
Въз основа на констатациите на Общия съд (
11
) обстоятелствата, предхождащи настоящия спор, могат да бъдат обобщени, както следва.
14.
Xinanchem е дружество по китайското право, което се котира на борсата в Шанхай. Глифозатът е един от основните продукти, произвеждани и продавани от Xinanchem на китайския и световния пазар. Става въпрос за основен химически хербицид, широко използван от земеделските производители в целия свят и разрешен за употреба в рамките на Европейския съюз (
12
).
15.
В периода от февруари 1998 г. до декември 2010 г. въз основа на основния регламент Европейският съюз налага антидъмпингови мита върху вноса в Европейския съюз на глифозат с произход от Китайската народна република. За целта по предложение на Комисията в рамките на общата търговска политика Съветът приема няколко последователни регламента относно антидъмпингови мерки, сред които и спорният в случая Регламент № 1683/2004 (
13
).
16.
В рамките на процедурата по приемане на последния регламент Xinanchem моли Комисията да му предостави СПИ по силата на член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент. За тази цел Xinanchem изпраща на Комисията попълнения специално предвиден за това въпросник и освен това отговаря на няколко искания на Комисията за допълнителни сведения. Комисията обаче решава да не предостави СПИ на Xinanchem.
17.
Що се отнася до направеното от Xinanchem искане за предоставяне на СПИ, в съображения 13—15 от Регламент № 1683/2004 се посочва:
„(13)
Макар мажоритарният дял от акционерния капитал [на Xinanchem] да е собственост на частни лица поради широкото разпределение на акции, които не са собственост на държавата, предвид факта, че държавата държи най-големия пакет акции, беше констатирано, че фирмата е контролирана от държавата. [Управителният съвет] е на практика назначен от държавния акционер и по-голямата част от членовете на управителния съвет са или висши държавни служители, или представители на държавни предприятия. Това доведе до заключението, че фирмата е под значителен държавен контрол и влияние.
(14)
Установено беше, че правителството на КНР е възложило на Организацията на вносителите и износителите на метали, минерали и химикали към Китайската търговска палата (China Chamber of Commerce Metals, Minerals & Chemicals Importers and Exporters, наричано по-нататък „CCCMC“) задължението да потвърждава договори и [да проверява] експортни цени за [митническо оформяне]. Тази система включва определяне на минимална цена за експорт на глифозат и позволява на CCCMC да налага вето на експорт, който не се съобразява с определените цени.
(15)
След консултации с Консултативния комитет беше решено да не се предоставя [СПИ] на [Xinanchem], въз основа на това, че фирмата не отговаря на всички критерии на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент“.
18.
Във връзка с направеното от Xinanchem при условията на евентуалност искане за предоставяне на индивидуално третиране, а именно за определяне на индивидуален дъмпингов марж на базата на собствените му експортни цени, в съображение 17 от Регламент № 1683/2004 се посочва:
„В това отношение беше установено, че [Xinanchem] е обект на значителен държавен контрол по отношение определяне на експортни цени за засегнатия продукт, както е разяснено в съображение 14 […]“.
19.
След като направеното от Xinanchem искане за предоставяне на СПИ е отхвърлено, съгласно член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент нормалната стойност е определена въз основа на данните, получени от производители от трета страна с пазарна икономика, а именно Федеративна република Бразилия (
14
).
20.
Съгласно член 1 от Регламент № 1683/2004 за внос на глифозат с произход от Китайската народна република е въведено окончателно антидъмпингово мито в размер на 29,9 %.
21.
Xinanchem оспорва пред Общия съд Регламент № 1683/2004 с жалба за отмяна, която на първа инстанция е уважена. С обжалваното съдебно решение от 17 юни 2009 г. (
15
) Общият съд отменя член 1 от Регламент № 1683/2004, доколкото той се отнася до Xinanchem.
IV – Искания на страните и производство пред Съда
22.
С жалба от 17 август 2009 г., постъпила в Съда на 18 август 2009 г. (
16
), Съветът обжалва посоченото по-горе решение на Общия съд.
23.
Съветът иска от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение,
—
да отхвърли изцяло първоначалната жалба,
—
при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд и
—
при всички случаи да осъди жалбоподателя в първоинстанционното производство да заплати съдебните разноски, свързани с производството по обжалване и с производството пред Общия съд.
24.
Комисията, която встъпва в първоинстанционното производство в подкрепа на Съвета, поддържа исканията на Съвета.
25.
От своя страна Xinanchem иска от Съда:
—
да отхвърли жалбата изцяло,
—
при условията на евентуалност да потвърди обжалваното съдебно решение, като установи нарушение на правото на защита на Xinanchem и на това основание да отмени член 1 от спорния регламент, доколкото той се отнася до Xinanchem, и
—
да осъди Съвета да заплати направените от Xinanchem съдебни разноски във връзка с производството по обжалване, както и да заплати съдебните разноски, свързани с първоинстанционното производство.
26.
Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (AUDACE), която встъпва в първоинстанционното производство в подкрепа на Xinanchem, иска от Съда да отхвърли жалбата, доколкото почива на първото изтъкнато от Съвета правно основание (
17
); освен това тя иска от Съда да осъди Съвета да заплати направените от нея съдебни разноски във връзка с производството по обжалване.
27.
След писмената фаза на производството, на 29 ноември 2011 г. Съдът провежда устна фаза на производството по жалбата.
28.
С определение от 18 май 2011 г. председателят на Съда отхвърля искане за постановяване на незабавното изпълнение на обжалваното съдебно решение, което Xinanchem подава на 30 декември 2009 г., позовавайки се на членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС (
18
).
V – Анализ
А– Допустимост на жалбата
29.
Xinanchem се съмнява в допустимостта на жалбата като цяло. Предприятието упреква Съвета, че искал от Съда да извърши нова преценка на фактите и доказателствата по настоящото дело, без да посочва допускането на грешка при прилагането на правото, която опорочавала обжалваното съдебно решение.
30.
Този довод е неоснователен.
31.
Безспорно съгласно член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС във връзка с член 58, първа алинея от Статута на Съда обжалването се ограничава само до правни въпроси (
19
). В настоящия случай Съветът обаче е действал точно съобразно тази рамка.
32.
С първото си правно основание Съветът поставя ясно определен правен въпрос, а именно въпроса за тълкуването на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент, като подробно посочва грешките при прилагане на правото, които според него Общият съд е допуснал при тълкуването и прилагането на посочената разпоредба. Обратно на това, което изглежда приема Xinanchem, при положение че жалбоподателят оспорва — както в случая — тълкуването или прилагането на общностното право от страна на Общия съд, разгледаните в първоинстанционното производство правни въпроси несъмнено могат отново да бъдат обсъдени в хода на производството по обжалване (
20
). Всъщност, ако страната не може да основе жалбата си пред Съда на вече изложени пред Общия съд правни основания и доводи, производството по обжалване отчасти би се обезсмислило (
21
).
33.
По същия начин в рамките на второто и третото правно основание върху направената от Общия съд констатация за наличие на явна грешка в преценката също може да бъде упражнен контрол в хода на производството по обжалване. Всъщност въпросът докъде се простира обхватът на свободата на преценка на компетентните институции на Съюза при преценката на сложни икономически взаимовръзки (
22
) и къде в това отношение да се поставят границите на съдебния контрол е правен въпрос, по който Съдът следва да се произнесе в производството по обжалване. Ако в конкретния случай Общият съд не е съобразил границите на свободата на преценка на Съвета и на Комисията и е заместил със собствената си преценка на икономически взаимовръзки тази на посочените институции, следва да се приеме, че е налице грешка при прилагане на правото, която би обосновала отмяната на обжалваното съдебно решение (
23
).
34.
В обобщение следва да се приеме, че жалбата на Съвета е допустима.
Б– Наличие на основание за постановяване на съдебно решение по същество
35.
Преди да се анализира основателността на жалбата, следва накратко да се разгледа дали междувременно не е отпаднал предметът на спора. Всъщност, дори Съветът да има положението на привилегирован жалбоподател, който не е необходимо да доказва определен правен интерес (член 56, втора и трета алинея от Статута на Съда) (
24
), все пак по висящ спор може да бъде поставено съдебно решение по същество само ако поставените правни въпроси не са от чисто хипотетично естество вследствие на отпадането на предмета на спора (
25
).
36.
На пръв поглед, в подкрепа на хипотезата за такова отпадане би могъл да бъде фактът, че в хода на настоящото производство по обжалване с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1187/2010 Съветът отменя антидъмпинговите мерки срещу вноса на глифозат с произход от Китайската народна република и прекратява антидъмпинговата процедура. Преди това спорното антидъмпингово мито е било суспендирано, първоначално с Решение 2009/383/ЕО на Комисията (
26
) и впоследствие с Регламент за изпълнение (ЕС) № 126/2010 на Съвета (
27
).
37.
Посоченото суспендиране, съответно отмяна на антидъмпинговите мерки, обаче пораждат действие само в бъдеще (
28
). Те по никакъв начин не поставят под въпрос вече събраните антидъмпингови мита. Приложимият за всяко едно от тези мита регламент за изпълнение — в конкретния случай спорният Регламент № 1683/2004 — продължава да е валидно правно основание, освен в хипотезата на отмяната им от юрисдикциите на Съюза с влязло в сила съдебно решение.
38.
Безспорно в случая с обжалваното съдебно решение Общият съд отменя член 1 от Регламент № 1683/2004, доколкото той се отнася до Xinanchem. Съветът обаче подава настоящата жалба срещу това съдебно решение в предвидения срок. Съгласно член 60, втора алинея от Статута на Съда жалбата има за последица, че постановената от Общия съд отмяна може да влезе в сила едва след като Съдът отхвърли жалбата на Съвета (
29
). Следователно, независимо от постановената от Общия съд отмяна на член 1 от него, Регламент № 1683/2004 все още е могъл да бъде прилаган като правно основание за налагането на антидъмпингови мита върху внос на глифозат на производителя Xinanchem по време на целия срок на неговата валидност.
39.
Следователно, като се има предвид, че съдбата на събраните в миналото на основание на Регламент № 1683/2004 антидъмпингови мита върху глифозат на производителя Xinanchem, както и оставането на тези мита в бюджета на Съюза в значителна степен зависят от решението на Съда по настоящата жалба, няма никакво основание да се счита, че висящият спор е безпредметен.
В– Основателност на жалбата
40.
С жалбата си Съветът иска да се изясни от правна страна при какви обстоятелства в рамките на антидъмпингова процедура институциите на Съюза могат да разглеждат дейността на предприятие от страна без пазарна с икономика като повлияна от държавата, поради което на това предприятие следва да бъде отказана привилегията, свързана със СПИ. По този въпрос Съветът и Комисията, от една страна, и Xinanchem и AUDACE, от друга страна, застъпват диаметрално противоположни позиции.
41.
В основата на разрешаването на настоящия спор е член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент. Съгласно тази разпоредба производителите от Китайската народна република може да се разглеждат като осъществяващи дейност в условията на пазарна икономика само ако решенията им във връзка с цени, разходи и вложени материали се взимат „в отговор на сигнали от пазара“ и без „значителна намеса на държавата в това отношение“, като за целта самите те трябва да представят достатъчни доказателства.
42.
Въпросът за значението на посочените критерии, по-специално на критерия за липса на „значителна намеса на държавата“, е чисто правен въпрос, който подлежи на цялостен контрол от страна на юрисдикциите на Съюза и по отношение на който институциите на Съюза не могат да се позовават на свобода на преценка (
30
).
43.
Според Съвета, поддържан от Комисията, Общият съд неправилно тълкувал и приложил член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент. В подкрепа на това твърдение за нарушение Съветът изтъква общо три правни основания, първото от които се отнася до последиците от участието на държавата в Xinanchem в качеството ѝ на безспорно негов основен акционер, второто, до проверката на експортните цени на Xinanchem от страна на китайската търговска палата CCCMC, а третото правно основание, до неотчитането от страна на Комисията и Съвета на доказателства относно липсата на значителна намеса на държавата.
44.
Xinanchem и AUDACE излагат съображения в подкрепа на законосъобразността на решението на Общия съд.
1. По последиците от участието на държавата в Xinanchem (първо правно основание)
45.
Първото правно основание на Съвета е насочено срещу точки 82—107 от обжалваното съдебно решение. В тези точки Общият съд по същество заключава, че Съветът и Комисията не са могли да откажат предоставянето на СПИ на Xinanchem, позовавайки се единствено на доминиращото положение на държавата сред акционерите в това предприятие (
31
). Всъщност Общият съд приема, че наличието на контрол на държавата върху дадено предприятие все пак не изключва непременно възможността предприятието да осъществява дейност в условията на пазарна икономика (
32
). По-специално според Общия съд наличието на контрол на държавата по смисъла на дружественото право, а именно в качеството ѝ на акционер, не може да се приравнява на наличието на значителна намеса на държавата по смисъла на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент (
33
). Напротив, Съветът и Комисията е трябвало да проверят всяко едно от представените от Xinanchem доказателства относно липсата на значителна намеса на държавата в търговските решения на предприятието (
34
). Общият съд счита, че възприетият от Съвета и Комисията подход води до установяването на допълнително условие за предоставяне на СПИ — а именно липсата на държавен контрол по смисъла на дружественото право — надхвърлящо условията, предвидени в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент (
35
).
46.
Съветът, подкрепян от Комисията, счита изразеното в обжалваното съдебно решение правно становище на Общия съд относно член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент за неправилно. Той посочва общо пет довода срещу това становище. Първо, Общият съд елиминирал изискването за липса на значителна намеса на държавата като самостоятелен критерий. Второ, подходът на Общия съд противоречал на буквалния смисъл на прилагателното „значителна“. Трето, тълкуването на Общия съд било несъвместимо с характера на изключение на СПИ. Четвърто, контекстът, в който се вписвало правилото относно СПИ, и по-специално сравнение с член 9, параграф 5 от основния регламент, опровергавалo правното становище на Общия съд. Накрая, пето, възприетото от Общия съд тълкуване водело до неизползваеми резултати и до обръщане на възложената на предприятията тежест да докажат, че са изпълнени условията за предоставяне на СПИ.
47.
Нито един от тези доводи не е убедителен.
48.
Безспорно в периода на разследване китайската държава упражнява контрол върху предприятието Xinanchem по смисъла на дружественото право. Нещо повече, в съдебното заседание Комисията припомня обстоятелството, че китайската държава упражнява освен това фактически контрол посредством назначаването на управителния съвет на Xinanchem (
36
).
49.
Общият съд отчита това обстоятелство. Той обаче напълно основателно подчертава, че контролът на държавата върху дадено предприятие в качеството ѝ на акционер, включително назначаването на управителния съвет, не означава непременно, че е налице „значителна намеса на държавата“ в търговските решения на това предприятие, за която става въпрос в член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент (
37
). Ето защо Общият съд логично има възражения срещу обстоятелството, че в настоящия случай Комисията и Съвета са приели представените от Xinanchem доказателства във връзка с липсата на значителна намеса на държавата в търговските му решения за ирелевантни и не са ги проверили по-задълбочено.
а) По самостоятелния характер на критерия „без значителна намеса на държавата в това отношение“ (първи довод на Съвета)
50.
Първият довод на Съвета гласи, че чрез тълкуването си на член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент Общият съд елиминирал като самостоятелен критерий залегналото в израза „без значителна намеса на държавата“ изискване за липса на значителна намеса на държавата.
51.
На пръв поглед този упрек буди учудване, като се има предвид, че самият Общ съд изрично признава, че член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент поставя две условия: разпоредбата „изисква от съответния производител вносител да докаже, че решенията му се взимат, от една страна, „в отговор на сигнали на пазара“и от друга — „без значителна намеса на държавата“ (
38
). Освен това употребата на съюза „и“ в текста на спорната разпоредба ясно показва, че са налице два самостоятелни критерия.
52.
Именно по тази причина нито една страна не поставя под съмнение, че изискването за решение „в отговор на сигнали от пазара“ и изискването за липса на значителна намеса на държавата представляват две кумулативни условия за предоставяне на СПИ, които съществуват поотделно.
53.
Според Съвета и Комисията възприетото от Общия съд тълкуване на практика обаче има за последица, че прави излишен втория критерий („без значителна намеса на държавата в това отношение“). Техният довод гласи следното: ако не бъде допусната възможността държавният контрол върху дадено предприятие сам по себе си да е достатъчен като „значителна намеса на държавата“, както е предпочитано от участващите институции на Съюза, а както Общият съд, допълнително се изисква да е налице действие на публичните власти, „което може да доведе до несъвместимост на решенията на предприятието с условията на пазарна икономика“ (
39
), първият и вторият критерий ще съвпаднат.
54.
Този довод обаче не е убедителен.
55.
Действително възприетото от Общия съд тълкуване на член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент има за последица контролът по смисъла на дружественото право върху дадено предприятие от страна на държавата в качеството ѝ на акционер сам по себе си да не е достатъчно основание за отказ да се предостави СПИ на това предприятие. Напротив, освен това е необходимо държавата да упражнява и конкретно влияние върху търговските решения на предприятието по начин, несъвместим с условията на пазарна икономика (
40
).
56.
В резултат на това в рамките на втория критерий (тоест във връзка с липсата на значителна намеса на държавата) в крайна сметка се излагат съображения, които са от значение и в рамките на първия критерий (решения относно цени, разходи и вложени материали в отговор на сигнали от пазара). В този смисъл е налице известно сближаване на нормативното съдържание на двата критерия.
57.
Това сближаване обаче съответства на търсената от законодателя на Съюза цел, както подчертава употребата на израза „в това отношение“ в текста на член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент („без значителна намеса на държавата в това отношение“) (
41
). По този начин става ясно, че както първият, така и вторият критерий, предвидени в рамките на член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент, в крайна сметка се отнасят до търговските решения на дадено предприятие във връзка с неговите цени, разходи и вложени материали.
58.
Следвайки тази логика, при прилагането на втория критерий отказът да се предостави СПИ не може да се основава единствено на обстоятелството, че дадено предприятие е подложено на „значителна намеса на държавата“, а напротив, трябва да става въпрос за значителна държавна намеса по отношение на решенията на предприятието във връзка с неговите цени, разходи и вложени материали.
59.
Макар да са свързани, двата критерия по член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент не се сливат напълно, а напротив, всеки един от тях запазва самостоятелното си нормативно значение, поради което предоставянето на СПИ трябва да се отказва винаги когато единият от двата критерия не е изпълнен.
60.
Така по-специално е възможно дадено предприятие, например въз основа на дългосрочни и установени търговски отношения с клиенти и доставчици в система на планова икономика, да не подлежи в значителна степен на взаимодействието между търсене и предлагане по отношение на решенията си във връзка с цени, разходи и вложени материали и следователно да не ги взима главно в отговор на сигнали от пазара. В тази хипотеза първият критерий за отказ да се предостави СПИ е изпълнен, дори да се приеме, че в рамките на втория критерий не е налице контрол на държавата или дори значителна намеса на държавата в конкретни решения, взети от предприятието.
61.
Обратната хипотеза също е възможна. Така в страна, която е в процес на преход от планова към пазарна икономика, може да има предприятия, които, макар вече да взимат решенията си във връзка с цени, разходи и вложени материали по принцип в отговор на сигнали от пазара, в това отношение са обект на повече или по-малко интензивен контрол и намеса от страна на държавата. Наистина на такива предприятия по всяка вероятност не би било възможно да бъде отказано предоставяне на СПИ на основание на първия критерий по член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент (решения „в отговор на сигнали от пазара“), но може да бъде отказано в приложение на втория критерий („значителна намеса на държавата в това отношение“).
62.
При това положение в крайна сметка не толкова правното становище на Общия съд, колкото правното становище на Съвета и Комисията има за последица, че прави излишен единия от двата критерия, предвидени в член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент. Всъщност, ако се приеме подходът на Съвета и на Комисията по отношение на втория критерий, това би означавало държавните или контролираните от държавата предприятия никога да не се ползват от СПИ само поради участието на държавата в капитала и независимо дали с оглед на първия критерий те взимат или не търговските си решения в отговор на сигнали от пазара.
63.
Подобен подход не би съответствал на действителното икономическо положение. Всъщност, както самият Съвет посочва, положението в Китайската народна република „се [е] отдалечи[ло] от [предишните] икономически[…] предпоставки“ (
42
). В страни с бързоразвиващи се икономики като Китайската народна република, които са в процес на преход към пазарна икономика, напълно е възможно да има държавни предприятия, които определят своите цени, разходи и вложени материали, тъй като държавата в качеството ѝ на акционер се ограничава до роля, която до голяма степен съответства на тази на частен инвеститор в системите на пазарна икономика. Обратно на тезата на Съвета и на Комисията, дори този начин на дялово участие на държавата все още да не е общото правило в страни без дългогодишна традиция на пазарна икономика, възможността за съществуването му не може да бъде категорично изключена.
64.
Предпочитаното от Съвета и от Комисията тълкуване на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, а именно отказ за предоставяне на СПИ само поради наличието на контрол на държавата по смисъла на дружественото право, би надхвърлило необходимото за гарантиране предоставянето на СПИ само на такива предприятия от страни с бързоразвиващи се икономики, които действително осъществяват дейност главно в условията на пазарна икономика (
43
). Този извод може да се отнася и до държавни предприятия или предприятия, контролирани от държавата в качеството ѝ на акционер.
65.
При това положение първият довод на Съвета трябва да бъде отхвърлен.
б) По значението на прилагателното „значителна“ (втори довод на Съвета)
66.
Вторият довод на Съвета е изведен от значението на прилагателното „значителна“ в член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент. Съветът приема, че под „значителна“ се има предвид само степента на евентуална намеса на държавата в търговските решения на засегнатото предприятие, но не и видът на държавна намеса, последиците от нея или мотивите, на които тя се основава.
67.
Този довод също не може да бъде възприет.
68.
Наистина Съветът правилно отбелязва, че употребата на думата „значителна“ е насочена главно към степента на евентуална намеса на държавата. Всъщност употребата на тази дума само сочи, че незначителна намеса на държавата, която не може да има значителни последици по отношение на решенията на засегнатото предприятие във връзка с цени, разходи и вложени материали, не е пречка за предоставянето на СПИ. Както Общият съд правилно подчертава, волята на законодателя на Съюза е да позволи определена степен на влияние на държавата върху дейността на дадено предприятие или на участие в процеса по взимане на решения в него, които нямат никакви последици по отношение на начина за взимане на решения относно цените, разходите и вложени материали (
44
). По този начин се отчита фактът, че член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент се прилага към страни с бързоразвиващи се икономики, които са в процес на преход от планова към пазарна икономика.
69.
Съветът обаче допуска грешка, като от употребата на израза „значителна“ иска да направи извода, че в рамките на член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент от значение е само степента на евентуална намеса на държавата, но не и начинът и възможните последици от намесата на държавата.
70.
Всъщност целта на тази разпоредба е да се даде възможност на производителите от страни с бързоразвиващи се икономики, които във връзка с производството и продажбата на продуктите си са изправени предимно при условия на пазарна икономика, да се ползват от СПИ (
45
). В този контекст наличието на намеса на държавата в управлението на предприятието е пречка за предоставянето на СПИ само когато тя има за последица търговските решения на засегнатото предприятие да не се взимат в отговор на сигнали от пазара. От определящо значение е — като използваме точните думи на Общия съд — дали релевантните решения на съответните производители износители се основават на чисто търговски съображения, или са повлияни от други съображения, характерни за централизираните държавни икономики (
46
).
71.
Следователно не само в количествено, но и в качествено отношение трябва да става въпрос за намеса на държавата, която може да възпрепятства засегнатото предприятие да осъществява дейност в условията на пазарна икономика, поради което не би било обосновано да му бъде предоставено СПИ по силата на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент.
72.
Като се има предвид, че се основава едностранно на количествения елемент, посочен в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент („значителна намеса на държавата“), без същевременно надлежно да отчита и качествения елемент („че производителят действа в условията на пазарна икономика“), доводът на Съвета трябва да бъде отхвърлен.
в) По характера на изключение на СПИ (трети довод на Съвета)
73.
С третия си довод Съветът упреква Общия съд, че с тълкуването си не е отчел характера на изключение на член 2, параграф 7, букви б) и в) спрямо член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент.
74.
Този довод не може да бъде приет.
75.
В редица точки от обжалваното съдебно решение Общият съд подчертава, че СПИ представлява изключение. Така Общият съд изрично признава, че методът, уреден в член 2, параграф 7, буква б), представлява изключение от предвидения в член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент метод за определяне на нормалната стойност по отношение на страни без пазарна икономика, което трябва да се тълкува стеснително (
47
). Освен това Общият съд говори за „специално третиране“ на вноса от определени страни с бързоразвиващи се икономики, що се отнася до определянето на нормалната стойност, и подчертава, че до доказване на противното трябва да се приеме, че условията, в които предприятията в тези страни осъществяват дейност, не са сравними с тези в страните с пазарна икономика (
48
).
76.
Тези изявления на Общия съд в никакъв случай не представляват привидно признаване на изключителния характер на СПИ. Всъщност възприетите от Общия съд тълкуване и прилагане на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент и по същество са напълно съвместими с търсеното от законодателя съотношение между правило и изключение. СПИ не се превръща от правило в изключение само поради това че контролираните от държавата предприятия по принцип не се изключват от неговия обхват на прилагане. Напротив, като всички останали предприятия, и контролираните от държавата предприятия трябва да отговарят на общите критерии, посочени в член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент.
77.
В крайна сметка в случая става дума не толкова за въпроса дали член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент трябва да се тълкуват стеснително, колкото за въпроса колко стеснително трябва да бъдат тълкувани. Този въпрос трябва да се прецени с оглед на целта на разпоредбите относно СПИ.
78.
Както вече се посочи, целта на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент е да се даде възможност на производителите от страни с бързоразвиващи се икономики, които във връзка с производството и продажбата на продуктите си са поставени предимно пред условия на пазарна икономика, да се ползват от СПИ (
49
). Предпочитаното от Съвета и от Комисията тълкуване, че предоставянето на СПИ трябва от самото начало да бъде отказано на всички контролирани от държавата в качеството ѝ на акционер предприятия, не отчита в достатъчна степен тази цел. Такова тълкуване изглежда прекомерно ограничително и може да има за последица да бъде отказан СПИ на производители от страни с бързоразвиващи се икономики само поради структурата на акционерното участие в тях, въпреки че в действителност те осъществяват дейност в условията на пазарна икономика. Това противоречи на специфичната цел на законодателя на Съюза да се отчетат принципно променените икономически условия в страните с бързоразвиващи се икономики (
50
), както и на общата цел на основния регламент — в интерес на всички страни да се гарантира обективно сравнение между експортна цена и нормална стойност (
51
).
79.
Следователно третият довод на Съвета трябва също да се отхвърли.
г) По сравнението с член 9, параграф 5 от основния регламент (четвърти довод на Съвета)
80.
На четвърто място, Съветът твърди, че направеното от Общия съд тълкуване на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент било неправилно от систематична гледна точка. То противоречало на условията, при които институциите на Съюза предоставят на производители от трети държави т.нар. „индивидуално третиране“ по силата на член 9, параграф 5 от основния регламент. Тъй като според Съвета дори правилото по член 9, параграф 5, което има не толкова широко приложно поле, изцяло изключва от своя обхват на прилагане контролираните от държавата предприятия, той счита, че това трябва да важи a fortiori за СПИ съгласно член 2, параграф 7, букви б) и в).
81.
Наистина между правилото относно СПИ, съдържащо се в член 2, параграф 7, букви б) и в), и това относно индивидуалното третиране по член 9, параграф 5, втора алинея от основния регламент съществува връзка. И двете правила позволяват определянето на индивидуално антидъмпингово мито по отношение на производителите от страни с бързоразвиващи се икономики, като в рамките на СПИ както нормалната стойност, така и експортната цена се определят поотделно за всеки производител, докато в рамките на индивидуалното третиране се определя само експортната цена.
82.
Връзката между двете разпоредби подчертава и текстът на член 9, параграф 5, втора алинея от основния регламент с уводната формулировка „[…] когато е приложим член 2, параграф 7, буква а)“. Съгласно тази разпоредба предоставянето на индивидуално третиране изисква да е налице производител от страна без пазарна икономика, който освен това не се ползва от привилегията, свързана със СПИ, поради което за него продължава да се прилага общото правило, предвидено в член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент. При това положение много износители от страни с бързоразвиващи се икономики подават исканията си за предоставяне на индивидуално третиране при условията на евентуалност, в случай че не им бъде предоставен по-благоприятният за тях СПИ. Съветът и Комисията правилно отбелязват този факт.
83.
Посочената по-горе връзка между СПИ и индивидуално третиране със сигурност е аргумент в полза на извода, че при тълкуването на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент трябва, доколкото е възможно, да се следи да не възниква противоречие с член 9, параграф 5, втора алинея от основния регламент.
84.
Противно на поддържаното от Съвета и от Комисията становище, това обаче не означава непременно че на всички контролирани от държавата в качеството ѝ на акционер предприятия би следвало автоматично да се отказва СПИ по смисъла на член 2, параграф 7, букви б) и в) от основния регламент. Всъщност и член 9, параграф 5, втора алинея от основния регламент определено допуска привилегията, свързана с индивидуалното третиране, по отношение на определени контролирани от държавата предприятия. Макар индивидуалното третиране да се предоставя на предприятията, в които мнозинството от акциите принадлежат на частни лица (член 9, параграф 5, втора алинея, буква в), първо изречение от основния регламент), това не изключва възможността в такива предприятия държавата все пак да играе значителна, дори доминираща роля в качеството на акционер. Както всъщност, не на последно място, е видно от настоящия случай, предоставящ силна позиция миноритарен дял от акционерния капитал същo може да осигури на държавата фактически контрол върху дадено предприятие, когато останалото акционерно участие е разпръснато между множество частни лица (
52
).
85.
Дори в хипотезата на мнозинство на държавните служители, които участват в органите на управление на дадено предприятие или заемат ключови позиции в неговото управление, не е категорично изключена възможността за предоставянето на индивидуално третиране по член 9, параграф 5, втора алинея, буква в), второ изречение от основния регламент. Напротив, достатъчно е „да се докаже“, че засегнатото предприятие „въпреки това“, тоест въпреки мнозинство на държавните представители в органите му на управление или на ключови позиции в неговото управление „е достатъчно независим[о] от държавна намеса“ (
53
).
86.
Следователно член 9, параграф 5, втора алинея, буква в) от основния регламент дори предоставя на дадено предприятие, което фактически е контролирано от държавата в качеството ѝ на намиращ се в силна позиция миноритарен акционер, възможността да докаже, че „въпреки това е достатъчно независим[о] от държавна намеса“ (
54
).
87.
Ето защо в обобщение следва да се приеме, че предприятие като Xinanchem, мажоритарният дял от акционерния капитал на което е собственост на частни лица, въпреки доминиращото положение на държавата сред неговите акционери не би било автоматично изключено от приложното поле на индивидуалното третиране по член 9, параграф 5, втора алинея от основния регламент.
88.
Отнесено към член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, това означава, че в настоящия случай, противно на поддържаното от Съвета и от Комисията становище, не е имало императивно от систематична гледна точка основание от самото начало да бъде отказано предоставянето на СПИ на предприятие като Xinanchem.
89.
Следователно четвъртият довод на Съвета трябва също да бъде отхвърлен.
90.
Като се има предвид, че основаният на член 9, параграф 5 от основния регламент довод на Съвета изобщо не е приемлив, не е необходимо да се разглежда въпросът дали този довод допълнително не е омаловажен от доклада, наскоро приет от Органа за уреждане на спорове на Световната търговска организация (СТО) в рамките на процедура за уреждане на спор между Китайската народна република и Европейския съюз (
55
). По-специално за целите на настоящото производство не е необходимо да се разглежда какви последици има този доклад в рамките на Европейския съюз и дали предприятия като Xinanchem изобщо могат да се позовават на този доклад пред юрисдикциите на Съюза (
56
).
д) По тежестта на доказване, носена от засегнатите предприятия, и по свободата на преценка на институциите на Съюза (пети довод на Съвета)
91.
С петия си и последен довод Съветът изтъква, че възприетото от Общия съд тълкуване на член 2, параграф 7, буква в), първо тире от основния регламент водело до неизползваеми резултати и в действителност до обръщане на тежестта на доказване.
92.
Все пак считам, че и това опасение е неоснователно.
93.
В обжалваното съдебно решение Общият съд изрично подчертава и признава, че тежестта да се докаже, че са изпълнени условията за предоставянето на СПИ по силата на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, винаги пада върху засегнатото предприятие (
57
).
94.
Обстоятелството, че Общият съд не изключва от самото начало всички контролирани от държавата в качеството ѝ на акционер предприятия от приложното поле на СПИ, само по себе си все още не означава обръщане на тежестта на доказване. Всъщност и съгласно подхода, възприет от Общия съд, самото засегнато предприятие трябва да докаже, че взима решенията си във връзка с цени, разходи и вложени материали в отговор на сигнали от пазара и без значителна намеса на държавата в това отношение. Например Комисията и Съветът не трябва да доказват дали контролирано от държавата предприятие осъществява или не дейност в условията на пазарна икономика.
95.
Със сигурност административната тежест би била в значителна степен намалена, ако Комисията и Съветът можеха автоматично и без да извършват проверка за всеки отделен случай да отказват да предоставят СПИ на предприятие, контролирано от държавата в качеството ѝ на акционер. Правната уредба за предоставянето на СПИ, определена от самия Съвет в качеството му на законодател на Съюза с член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, обаче не позволява подобен подход. Тази разпоредба изисква от засегнатите предприятия да представят „достатъчни доказателства“, че те „действа[т] в условията на пазарна икономика“. При това положение компетентните за провеждането на антидъмпинговата процедура институции на Съюза неизбежно са длъжни да преценят в достатъчна степен представените доказателства. Не може, от една страна, да се изисква от засегнатите предприятия да представят доказателства, а от друга страна, от самото начало да се приема, че именно тези доказателства са ирелевантни.
96.
Обратно на тълкуването на понятието за „значителна намеса на държавата в това отношение“ (
58
), преценката на представените доказателства съпътства преценката на сложни икономически взаимовръзки, по отношение на която съгласно постоянната съдебна практика Комисията и Съветът разполагат с широка свобода на преценка („право на преценка“) (
59
). В рамките на тази свобода Комисията и Съветът несъмнено могат да прилагат оборимата презумпция, че в страна без пазарна икономика контролирано от държавата в качеството ѝ на акционер предприятие не осъществява дейност в условията на пазарна икономика във връзка с производството и продажбата на продуктите си, а по отношение на цени, разходи и вложени материали по правило е подложено на значителна намеса на държавата (
60
).
97.
Необорима презумпция за наличие на значителна намеса на държавата, както изглежда предлагат Комисията и Съветът, обаче би била нецелесъобразна. Всъщност, именно поради факта че разполагат с посочената широка свобода на преценка в качеството си на компетентни за антидъмпинговата процедура органи, институциите на Съюза са длъжни да разгледат внимателно и безпристрастно всички материали, относими към случая (
61
). Това обхваща, не на последно място, и проверката на представените от засегнатото предприятие доказателства, с които се цели да се удостовери, че въпреки контрола върху него от страна на държавата в качеството ѝ на акционер, това предприятие осъществява дейност в условията на пазарна икономика. Комисията и Съветът не могат на бърза ръка да приемат такива доказателства за ирелевантни, без задълбочено да са ги преценили.
98.
Взаимовръзката между свобода на преценка, оборима презумпция и задължение за преценка на представените доказателства води в контекста на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент до справедливо равновесие на интересите, при което е възможно отчитането в достатъчна степен както на икономическия интерес на засегнатото предприятие, така и на интереса на участващите институции на Съюза от надлежно протичане на антидъмпинговата процедура.
99.
При това положение и петият довод на Съвета трябва да бъде отхвърлен.
е) Междинно заключение
100.
Следователно, обобщено казано, Общият съд правилно е тълкувал член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в смисъл, че предоставянето на СПИ на предприятие като Xinanchem, контролирано от държавата в качеството ѝ на акционер, не може автоматично да бъде отказано. Общият съд не е допуснал и грешка при прилагане на правото, като е приел, че представените от такова предприятие доказателства, с които се цели да се удостовери, че то осъществява дейност в условията на пазарна икономика, трябва да бъдат преценени от институциите на Съюза и не може от самото начало да се приема, че са ирелевантни. Следователно първото правно основание на Съвета е неоснователно.
2. По проверката на експортните цени на Xinanchem от страна на CCCMC (второ правно основание)
101.
Второто правно основание на Съвета е насочено срещу точки 137—159 от обжалваното съдебно решение. В този пасаж от решението Общият съд разглежда ролята на търговската камара CCCMC и влиянието ѝ върху определянето на експортните цени за глифозат от китайските производители и в това отношение установява явна грешка в преценката на Комисията и на Съвета (
62
). В отговор на това Съветът твърди, подкрепян от Комисията, че на свой ред Общият съд е превишил границите на съдебния контрол, нарушил е свободата на преценка на двете институции на Съюза в антидъмпинговата процедура и е обърнал тежестта на доказване.
102.
Това правно основание е свързано с обстоятелството, че в хода на антидъмпинговата процедура двете институции на Съюза приемат, че CCCMC определя задължителна „минимална цена“ за износа на глифозат и че също така прилага тази цена посредством система на потвърждаване в сътрудничество с митническите органи. Двете институции на Съюза разглеждат това обстоятелство като важен показател, че експортните цени за разглеждания продукт не се определят в условията на пазарна икономика и че следователно Xinanchem е под сериозно влияние на държавата, поради което отказват да предоставят СПИ на предприятието (
63
). В хода на съдебното производство, включително в съдебното заседание пред Съда, Съветът и Комисията също основават всичките си доводи на тази версия на фактите.
103.
Приетите от Съвета и от Комисията факти обаче не съответстват на фактическите констатации на Общия съд по някои основни въпроси. Всъщност, противно на поддържаното от тези две институции на Съюза, Общият съд приема, че през периода на разследването за износа на глифозат от Китайската народна република не се прилага задължителна минимална цена, а само незадължителна референтна цена (
64
), която освен това е определена не от CCCMC, а от представените в CCCMC производители на глифозат (
65
), не на последно място за да се улесни спазването на антидъмпинговото законодателство в съответните страни по местоназначение (
66
). Общият съд отбелязва, че CCCMC, която е неправителствена организация (
67
), дава потвърждение и когато се прилагат цени, по-ниски от референтната (
68
), и че не е създаден механизъм, позволяващ намеса на китайската държава (
69
).
104.
Като се има предвид, че в хода на производството по обжалване Съветът и Комисията не излагат оплакване за изопачаване на доказателства от страна на Общия съд, а още по-малко посочват конкретни данни за наличие на такова изопачаване, релевантни са само констатираните от Общия съд факти (
70
). Двете институции на Съюза трябва да се придържат към констатираните от Общия съд факти и да ги приемат като основа за преразглеждането на обжалваното съдебно решение.
105.
Въз основа на констатираните от Общия съд факти обжалваното съдебно решение се основава на предпоставката, че разработеното в рамките на CCCMC ценово указание за глифозат не води до действително ограничение, що се отнася до дейността по износ на Xinanchem (
71
), и че двете институции на Съюза неоснователно са отказали на това предприятие да се ползва от СПИ (
72
).
106.
Съветът и Комисията упрекват Общия съд, че по този начин е превишил границите на съдебния контрол върху антидъмпингови мерки и е заместил със собствената си преценка тази на компетентните институции на Съюза.
107.
Посоченият довод е погрешен.
108.
Несъмнено е вярно, че в рамките на антидъмпингови процедури институциите на Съюза имат широка свобода на преценка („право на преценка“) по отношение на преценката на сложни икономически взаимовръзки (
73
).
109.
Наличието на такава свобода на преценка по икономическите въпроси обаче не означава, че юрисдикциите на Съюза трябва да се откажат да проверят дадената от компетентните институции на Съюза, Комисия и Съвет, квалификация на данните от икономическо естество. Напротив, юрисдикциите на Съюза могат да проверят материалната законосъобразност на антидъмпинговите мерки, за да преценят дали фактите са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката (
74
). Така те не само могат да проверят дали представените доказателства установяват действителното положение и дали същите са достоверни и съгласувани, но и трябва да проверят дали тези доказателства включват всички релевантни данни, които трябва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, както и това дали те са от такъв характер, че да подкрепят изведените от тях заключения (
75
).
110.
Ето защо в настоящия случай Общият съд правилно проверява по-специално дали двете институции на Съюза са взели предвид всички релевантни доказателства и дали фактите, както са изложени в преписката, са от такъв характер, че да подкрепят изведените от двете институции на Съюза заключения по отношение на твърдяното влияние на държавата, що се отнася до определянето на експортните цени за глифозат.
111.
В конкретния случай Общият съд изобщо не замества със своята собствена различна преценка на данните от икономическо естество преценката на Комисията и на Съвета. Напротив, той само заключава, че посочените две институции на Съюза са пренебрегнали някои релевантни обстоятелства и не са могли да подкрепят изведените от тях заключения с фактите, както са изложени в преписката (
76
).
112.
С това Общият съд по никакъв начин не е превишил правомощията си, а напротив, изпълнил е възложената му в Договорите задача за упражняване на контрол за законосъобразност на актовете на Съюза в рамките на производства по жалба за отмяна на основание член 263, първа алинея ДФЕС.
113.
В производството по обжалване Съдът не следва — в случая извън обхвата на упражняването на контрол за законосъобразност на обжалваното съдебно решение — да замества със своята собствена преценка на констатираните факти преценката на Общия съд. Това обаче се цели в крайна сметка с второто правно основание, поради което то не може да бъде уважено.
114.
Ето защо в обобщение следва да се приеме, че и второто правно основание на Съвета е неоснователно.
3. По неотчитането на доказателства относно липсата на значителна намеса на държавата (трето правно основание)
115.
Третото правно основание на Съвета е насочено конкретно срещу точка 160 от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд в обобщение приема за установено, че Съветът и Комисията не са взели предвид всички релевантни доказателства, представени от Xinanchem в хода на антидъмпинговата процедура с цел да докаже, че осъществява дейността си без значителна намеса на държавата. Общият съд подчертава, че грешките, установени на друго място от него, опорочават и общия извод, направен от Съвета.
116.
В рамките на посоченото трето правно основание Съветът не повдига никакви конкретни възражения срещу обжалваното съдебно решение. В сравнение с първите две правни основания, които вече са анализирани, третото правно основание няма самостоятелно значение. То не надхвърля вече разгледаното преди това.
117.
При това положение тук няма основание за излагане на други съображения. Напротив, третото правно основание трябва да бъде отхвърлено по същите съображения както първото и второто правно основание.
4. Обобщение
118.
Като се има предвид, че не е прието нито едно от правните основания, жалбата на Съвета следва да бъде изцяло отхвърлена. Ето защо не е необходим анализ на изявленията на Съвета във връзка с други правни основания, които са изтъкнати от Xinanchem в първоинстанционното производство в рамките на жалбата му за отмяна на спорния регламент и които не са разгледани от Общия съд.
VI – По съдебните разноски
119.
Ако жалбата бъде отхвърлена, както предлагам по настоящото дело, Съдът се произнася по съдебните разноски (член 122, параграф 1 от Процедурния правилник), по-конкретно в съответствие с член 69 във връзка с член 118 от Процедурния правилник.
120.
Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Съветът е загубил делото и Xinanchem, както и Audace, като друга страна в производството, съответно са направили искане в този смисъл, Съветът следва да бъде осъден да понесе направените от тях съдебни разноски.
121.
Що се отнася до Комисията, направените от нея искания са в подкрепа на Съвета и в това отношение също са отхвърлени. Поради това е уместно, в приложение по аналогия на член 69, параграф 4, първа алинея от Процедурния правилник, Комисията да бъде осъдена да понесе направените от нея съдебни разноски.
VII – Заключение
122.
С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да постанови следното решение:
„1.
Отхвърля жалбата.
2.
Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и направените от Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd и от Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne съдебни разноски.
3.
Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Регламент (ЕО) № 1683/2004 на Съвета от 24 септември 2004 година за въвеждане на окончателно антидъмпингово мито върху внос на глифозат с произход Китайската народна република (ОВ L 303, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 36, стр. 144).
(
3
)	China Chamber of Commerce Metals, Minerals & Chemicals Importers and Exporters.
(
4
)	Решение от 19 юни 2009 г. по дело Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group/Съвет (Т‑498/04, Сборник, стр. II-1969).
(
5
)	OВ L 56, стр 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223.
(
6
)	Регламент (ЕО) № 1972/2002 на Съвета от 5 ноември 2002 година за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 за защитата срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 305, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 30, стр. 38).
(
7
)	Включително, видно от бележка под линия към член 2, параграф 7, буква а) от основния регламент, Албания, Армения, Азербайджан, Беларус, Грузия, Северна Корея, Киргизстан, Република Молдова, Монголия, Таджикистан, Туркменистан и Узбекистан.
(
8
)	Четвърто и пето съображение от Регламент (ЕО) № 905/98 на Съвета от 27 април 1998 година за изменение на Регламент (ЕО) № 384/96 относно защитата срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 128, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 17, стр. 41), с който член 2, параграф 7, букви б) и в) за първи път е въведен в основния регламент.
(
9
)	ОВ L 343, стр. 51.
(
10
)	Видно от член 24 от Регламент (ЕО) № 1225/2009, той влиза в сила едва на 11 януари 2010 г., тоест повече от четири години след приемането на спорните в случая антидъмпингови мерки.
(
11
)	Вж. по този въпрос по-специално точки 4—10 и точки 12—15 от обжалваното съдебно решение.
(
12
)	Разрешението за употреба в рамките на Европейския съюз се основава на точка 25 от приложение I към Директива 91/414/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита (ОВ L 230, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 10, стр. 30), изменена с Директива 2010/77/ЕС на Комисията от 10 ноември 2010 година (ОВ L 293, стр. 48).
(
13
)	Спорните антидъмпингови мерки отново са отменени, считано от 17 декември 2010 г.; във връзка с това вж. Регламент за изпълнение (ЕС) № 1187/2010 на Съвета от 13 декември 2010 година за прекратяване на антидъмпинговата процедура във връзка с вноса на глифозат с произход от Китайската народна република (ОВ L 332, стр. 31).
(
14
)	Съображения 23—30 от Регламент № 1683/2004 и точка 14 от обжалваното съдебно решение.
(
15
)	Посочено в бележка под линия 4.
(
16
)	Оригиналът на изпратената по факс жалба е подаден в секретариата на Съда на 20 август 2009 г.
(
17
)	AUDACE не взема становище по второто и третото правно основание, посочено от Съвета. AUDACE не взема участие в съдебното заседание.
(
18
)	Определение на председателя на Съда от 18 май 2011 г. по дело Съвет/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group и др. (С‑337/09 P‑R).
(
19
)	Вж. също напр. Решение от 1 юни 1994 г. по дело Комисия/Brazzelli Lualdi и др. (C-136/92 P, Recueil, стр. I-1981, точки 47—49), Решение от 16 юли 2009 г. по дело Комисия/Schneider Electric (С‑440/07 Р, Сборник, стр. I‑6413, точки 103 и 104) и Решение от 29 март 2011 г. по дело ThyssenKrupp Nirosta/Комисия (С‑325/09 Р, Сборник, стр. I‑2359, точки 179 и 180).
(
20
)	Решение от 4 юли 2000 г. по дело Bergaderm и Goupil/Комисия (C-352/98 P, Recueil, стр. I-5291, точки 35 и 36), Решение на Съда от 12 септември 2006 г. по дело Reynolds Tobacco и др./Комисия, C‑131/03 Р, Recueil, стр. I‑7795, точка 51), Решение от 23 март 2004 г. по дело Омбудсман/Lamberts (C-234/02 P, Recueil, стр. I-2803, точка 75) и Решение от 21 септември 2010 г. по дело Швеция/API и Комисия (С‑514/07 Р, С‑528/07 Р и С‑532/07 Р, Сборник, стр. I‑8533, точка 116).
(
21
)	Решение по дело Reynolds Tobacco и др./Комисия (посочено в бележка под линия 20, точка 51), Решение по дело Омбудсман/Lamberts (посочено в бележка под линия 20, точка 75) и Решение по дело Швеция/API и Комисия (посочено в бележка под линия 20, точка 116).
(
22
)	Относно свободата на преценка (съответно „правото на преценка“) на институциите на Съюза при налагането на мерки за защита на търговията вж. Решение от 7 май 1987 г. по дело Nachi Fujikoshi/Съвет (255/84, Recueil, стр. 1861, точка 21), Решение от 22 октомври 1991 г. по дело Nölle (C-16/90, Recueil, стр. I-5163, точка 11), Решение от 27 септември 2007 г. по дело Ikea Wholesale (C-351/04, Сборник, стр. I-7723, точка 40), Решение от 28 февруари 2008 г. по дело AGST Draht- und Biegetechnik (C-398/05, Сборник, стр. I-1057, точка 33) и Решение от 11 февруари 2010 г. по дело Hoesch Metals and Alloys (С-373/08, Сборник, стр. I-951, точка 61).
(
23
)	По този въпрос вж. напр. Решение от 22 ноември 2007 г. по дело Испания/Lenzing (C-525/04 P, Сборник, стр. I-9947, точка 57, последно изречение), Решение от 2 септември 2010 г. по дело Комисия/Scott (C-290/07 P, Сборник, стр. I-7763, точка 66, първо изречение) и Решение от 29 юни 2010 г. по дело Комисия/Alrosa (C-441/07 P, Сборник, стр. I-5949, точки 67 и 68).
(
24
)	В този смисъл Решение от 8 юли 1999 г. по дело Комисия/Anic Partecipazioni (C-49/92 P, Recueil, стр. I-4125, точка 171).
(
25
)	Вж. в този смисъл и заключението ми, представено на 13 декември 2007 г. по дело Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (С‑413/06 Р, Сборник, 2008 г., стр. I‑4951, точка 74).
(
26
)	Решение 2009/383/ЕО на Комисията от 14 май 2009 година за суспендиране на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) № 1683/2004 на Съвета върху внос на глифозат с произход от Китайската народна република (ОВ L 120, стр. 20).
(
27
)	Регламент за изпълнение (ЕС) № 126/2010 на Съвета от 11 февруари 2010 година за удължаване на периода на суспендиране на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) № 1683/2004 върху вноса на глифозат с произход от Китайската народна република (ОВ L 40, стр. 1).
(
28
)	Съгласно член 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1187/2010 той влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз, а именно на 17 декември 2010 г.
(
29
)	Срещу този извод не може да се възрази, че регламентите за налагане на антидъмпингови мерки представляват само регламенти по изпълнение, които имат административен характер. Според неговия ясен текст, както и според смисъла и целта му член 60, втора алинея от Статута на Съда се прилага за всички регламенти, независимо дали става въпрос за законодателни или за изпълнителни актове. Всъщност при всяко положение такива регламенти могат и имат за цел да уреждат неопределен брой отделни случаи — тук става дума за неопределен брой операции по внос, отнасящи се до предполагаемия дъмпингов продукт, поради което изискването за правна сигурност налага да се допусне последиците от евентуална отмяна от страна на Общия съд да настъпят едва след като Съдът е упражнил контрол върху първоинстанционното съдебно решение или след като е изтекъл срокът за обжалване на това съдебно решение, без да бъде предявена жалба. От член 60, втора алинея от Статута на Съда не е видно да се прави разграничение между различните видове регламенти, например между тези, които са законодателни актове, и тези, които са истински „подзаконови актове“ (вж. по този въпрос член 263, четвърта алинея ДФЕС, от една страна, и член 289, параграф 3 ДФЕС, от друга страна).
(
30
)	По друг начин стои въпросът с конкретната преценка на данните от икономическо естество, въз основа на които Комисията и Съветът следва да преценят дали е налице съществена намеса на държавата. За тази цел двете институции на Съюза разполагат с широка свобода на преценка (вж. в това отношение по-специално точки 96, 108 и 109 от настоящото заключение).
(
31
)	Точки 92, 96—98 и 107 от обжалваното съдебно решение.
(
32
)	Точки 91 и 98 от обжалваното съдебно решение.
(
33
)	Точки 92 и 107 от обжалваното съдебно решение.
(
34
)	Точки 97, 99, 106 in fine и 107 от обжалваното съдебно решение.
(
35
)	Точки 82, 97, 105 и 107 от обжалваното съдебно решение.
(
36
)	Като цяло по този въпрос вж. съображение 13 от спорния регламент, както и точки 12, 79 и 80 от обжалваното съдебно решение.
(
37
)	Точки 91 и 93 от обжалваното съдебно решение.
(
38
)	Точка 84 от обжалваното съдебно решение (курсивът е мой).
(
39
)	Точка 85 от обжалваното съдебно решение.
(
40
)	В този смисъл са и точки 85 и 86 от обжалваното съдебно решение.
(
41
)	Курсивът е мой.
(
42
)	Четвърто съображение от Регламент № 905/98, с който е въведена възможността за предоставяне на СПИ специално за предприятия от Русия и от Китайската народна република.
(
43
)	Съгласно пето съображение от Регламент № 905/98 е достатъчно, че „пазарните условия преобладават […] във връзка с производството и продажбата на разглеждания продукт“.
(
44
)	Точка 86 от обжалваното съдебно решение.
(
45
)	Пето съображение от Регламент № 905/98.
(
46
)	Точка 88 от обжалваното съдебно решение.
(
47
)	Точка 107 от обжалваното съдебно решение.
(
48
)	Точка 89 от обжалваното съдебно решение.
(
49
)	Вж. по-горе, точка 70 от настоящото заключение.
(
50
)	Четвърто и пето съображение от Регламент № 905/98.
(
51
)	Съображение 9 от Регламент № 384/96.
(
52
)	Във връзка с това вж. съображение 13 от спорния регламент.
(
53
)	Обстоятелството, че във връзка с предоставянето на индивидуалното третиране се толерира определена степен на влияние на държавата върху процесите на взимане на решения в предприятието, е видно и от член 9, параграф 5, втора алинея, буква д) от основния регламент („[…] държавната намеса не е такава […]“); курсивът е мой.
(
54
)	Подобно в член 9, параграф 5, втора алинея, буква д) от основния регламент, посочен в бележка под линия 53.
(
55
)	Доклад на постоянния Апелативен орган на СТО от 15 юли 2011 г. (WT/DS397/AB/R, „European Communities — Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China“, на разположение на уебсайта на СТО: www.wto.org), в който член 9, параграф 5 от основния регламент „сам по себе си“ е обявен за несъвместим с различни разпоредби от правото на СТО. Докладът е приет от Органа за уреждане на спорове на СТО (Dispute Settlement Body) на 28 юли 2011 г.
(
56
)	Във връзка с това вж. Решение от 1 март 2005 г. по дело Van Parys (C-377/02, Recueil, стp. I-1465, по-специално точки 39 и 40) и Решение по дело Ikea Wholesale (посочено в бележка под линия 22, по-специално точки 29 и 30).
(
57
)	Точка 89 in fine и точка 90 от обжалваното съдебно решение.
(
58
)	Във връзка с това вж. по-горе, точка 42 от настоящото заключение.
(
59
)	Във връзка с това вж. съдебната практика, посочена в бележка под линия 22.
(
60
)	В този смисъл и Общият съд в точка 90 от обжалваното съдебно решение.
(
61
)	Решение от 21 ноември 1991 г. по дело Technische Universität München (C-269/90, Recueil, стp. I-5469, точка 14), Решение от 6 ноември 2008 г. по дело Нидерландия/Комисия (C-405/07 P, Сборник, стр. I-8301, точка 56) и Решение от 9 март 2010 г. по дело ERG и др. (С-379/08 и С-380/08, Сборник, стр. I-2007, точка 61).
(
62
)	Точки 158 и 159 от обжалваното съдебно решение (вж. освен това точка 151, второ изречение от това решение).
(
63
)	Съображения 14 и 15 от спорния регламент и точка 139 от обжалваното съдебно решение.
(
64
)	Точки 146, 149, 150 и 155 от обжалваното съдебно решение.
(
65
)	Точки 151 и 153 от обжалваното съдебно решение.
(
66
)	Точка 156 във връзка с точка 141 от обжалваното съдебно решение.
(
67
)	Точка 153 от обжалваното съдебно решение.
(
68
)	Точки 148—150 от обжалваното съдебно решение.
(
69
)	Точка 157 от обжалваното съдебно решение.
(
70
)	Още в хода на първоинстанционното производство Съветът не оспорва основните факти, посочени от Xinanchem; във връзка с това вж. по-специално точки 149, 151 и 155 от обжалваното съдебно решение.
(
71
)	Точки 151 и 157 от обжалваното съдебно решение.
(
72
)	Точки 158 и 159 от обжалваното съдебно решение.
(
73
)	Във връзка с това вж. съдебната практика, посочена в бележка под линия 22, и по-горе, точка 96 от настоящото заключение.
(
74
)	Постоянна съдебна практика; вж. напр. Решение по дело Nachi Fujikoshi (посочено в бележка под линия 22, точка 21), Решение по дело Ikea Wholesale (посочено в бележка под линия 22, точка 41 и цитираната съдебна практика) и Решение по дело Hoesch Metals и Alloys (посочено в бележка под линия 22, точка 62). От тези решения освен това е видно, че е възможно да се проверят антидъмпингови мерки, за да се прецени дали не са налице процесуални нарушения и злоупотреба с власт, което обаче в настоящия контекст е ирелевантно.
(
75
)	В този смисъл Решение от 15 февруари 2005 г. по дело Комисия/Tetra Laval (C-12/03 P, Recueil, стр. I-987, точка 39) и Решение от 10 юли 2008 г. по дело Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C-413/06 P, Сборник, стр. I-4951, точка 145). Тази съдебна практика, първоначално развита във връзка с контрола върху сливанията, понастоящем е относима към далеч по-голям брой правни отрасли и може да се приложи винаги когато трябва да се провери дали в решения на институциите на Съюза е допусната явна грешка в преценката; вж. Решение по дело Испания/Lenzing (посочено в бележка под линия 23, точка 57), Решение по дело Нидерландия/Комисия (посочено в бележка под линия 61, точка 55) и Решение по дело Комисия/Scott (посочено в бележка под линия 23, точка 65). В заключението си, представено на 14 април 2011 г. по дело Съвет/Interpipe Niko Tube и Interpipe NTRP (съединени дела С‑191/09 Р и С‑200/09 Р, висящи пред Съда), генералният адвокат Mengozzi прилага тази съдебна практика към антидъмпингова процедура.
(
76
)	Точка 158 от обжалваното съдебно решение.