Дело T‑337/17
(публикуване на откъси)
Air France-KLM
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (четвърти разширен състав) от 30 март 2022 година
„Конкуренция — Картели — Пазар на въздушния превоз на товари — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС, на член 53 от Споразумението за ЕИП и на член 8 от Споразумението между Общността и Швейцария по въпроси на въздушния транспорт — Съгласуване на елементи от цената на услугите за въздушен превоз на товари (допълнителна такса за гориво, допълнителна такса за безопасност, плащане на комисиони върху допълнителните такси) — Обмен на информация — Териториална компетентност на Комисията — Едно-единствено продължаващо нарушение — Отговорност за неправомерното поведение — Условия за предоставяне на имунитет — Равно третиране — Задължение за мотивиране — Размер на глобата — Стойност на продажбите — Тежест на нарушението — Продължителност на участието в нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Насърчаване на антиконкурентното поведение от страна на публичните органи — Пропорционалност — Правомощие за пълен съдебен контрол“
1.      Конкуренция —Транспорт — Правила на конкуренцията — Въздушен транспорт — Регламент № 411/2004 — Приложно поле — Маршрути ЕС–трета страна и маршрути ЕИП с изключение на маршрутите ЕС–трета страна — Входящи услуги за въздушен превоз на товари — Включване
(членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС; членове 53 и 54 от Споразумението за ЕИП, приложение XIII и Протокол 21, изменени с решение № 40/2005 на Съвместния комитет на ЕИП; член 32, буква в) от Регламент № 1/2003 на Съвета и членове 1 и 3 от Регламент № 411/2004 на Съвета)
(вж. т. 90—97)
2.      Конкуренция — Правила на Съюза — Териториален обхват — Компетентност на Комисията — Допустимост от гледна точка на международното публично право — Прилагане или квалифицирани последици от злоупотребите в ЕИП — Алтернативни способи — Критерий за непосредствените, съществени и предвидими последици — Обхват при поведение, което има за цел да ограничи конкуренцията
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП)
(вж. т. 99—101, 116, 118—127, 138—140, 146—154, 156—158 и 167—173)
3.      Жалба за отмяна — Правни основания — Липса на компетентност на институцията, издала обжалвания акт — Служебно разглеждане от съда на Съюза — Условие — Спазване на принципа на състезателност
(член 263 ДФЕС)
(вж. т. 188 и 189)
4.      Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Определяне на санкционираните нарушения — Изисквания, произтичащи от принципа на ефективна съдебна защита — Яснота и точност на диспозитива на решението — Преценка — Предимство на текста на диспозитива пред мотивите
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 и член 11, параграф 2 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 195, 196 и 200—205)
5.      Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Действително упражняване на решаващо влияние върху поведението на дъщерното дружество, което може да бъде изведено от съвкупност от улики относно икономическите, организационните и юридическите връзки с неговото дружество майка — Обстоятелства, позволяващи да се установи наличието на решаващо влияние — Притежаване на почти целия капитал и почти половината от правата на глас на дъщерното дружество — Влияние върху стратегически решения — Съвместяване на длъжности в дружествените органи на дружеството майка и в тези на дъщерното му дружество
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт, член 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 220, 221, 255 и 270—278)
6.      Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Презумпция за решаващо влияние, упражнявано от дружеството майка върху дъщерните дружества, в които то притежава 100 % от капитала — Оборимост — Тежест на дружеството майка да докаже противното — Недостатъчни доказателства за оборване на презумпцията
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт, член 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 223, 224, 254, 256 и 258—268)
7.      Актове на институциите — Мотивиране — Задължение — Обхват — Решение, с което се налагат глоби за нарушение на правилата за конкуренция и се отнася до множество адресати — Вменяване на отговорността за практиките на дъщерно дружество на неговото дружество майка — Необходимост от достатъчно мотивиране — Съчетаване на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние от дружество майка върху дъщерното му дружество, притежавано на 100 % от него, с други доказателства
(член 101, параграф 1 ДФЕС и член 296 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 224—228)
8.      Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Нарушение, извършено от дъщерно дружество — Вменяване на отговорност на дружеството майка, основано на упражняването на решаващо влияние върху това дъщерно дружество от момента на придобиването му — Преобразуване на дружеството майка в холдинг и промяна на наименованието на дружеството — Липса на последици
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 243—248)
9.      Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Юридическо лице, отговорно за стопанисването на предприятието по време на нарушението — Преобразуване на това юридическо лице в холдингово дружество, придружено с прехвърляне на оперативната му дейност на друго дружество, притежавано от последното — Отговорност на холдинговото дружество в качеството му на правоприемник — Съответствие с принципите на лична отговорност и на индивидуализиране на наказанията и санкциите
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 245, 303, 309—313 и 318)
10.    Жалба за отмяна — Жалби, подадени поотделно от дружество майка и от негово дъщерно дружество срещу решение на Комисията, с което им се вменява неправомерното поведение на дружество, което ги е предхождало — Отговорност на дружеството майка в качеството на правоприемник — Оспорване от дружеството майка на отговорността за спорното поведение на дъщерното му дружество в качеството му на икономически наследник — Недопустимост на оплакването
(членове 101 ДФЕС и 263 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт)
(вж. т. 313 и 314)
11.    Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Използване на информацията и доказателствата, предоставени от предприятие в искане за освобождаване от глоби — Допустимост независимо от съдбата на искането за освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; точка 11, буква б) и точка 33 от Известие 2002/C 45/03 на Комисията и точки 31 и 37 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 326—338)
12.    Конкуренция — Глоби — Преценка в зависимост от индивидуалното поведение на предприятието — Значение на липсата на санкция по отношение на друг икономически оператор — Липса — Спазване на принципа на равно третиране, което трябва да се съвмести със спазването на принципа на законност — Обхват на задължението за мотивиране
(членове 101 ДФЕС и 296 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 20 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 347, 351, 352 и 357—361)
13.    Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Определяне на основния размер — Определяне на стойността на продажбите — Продажби, осъществени в пряка или косвена връзка с нарушението — Картел в сектора на услугите за въздушен превоз на товари — Картел, засягащ няколко елемента от цената на услугите за товарни превози — Вземане предвид на целия размер на продажбите, свързани с услугите за товарни превози — Допустимост — Нарушение на принципите на пропорционалност и на законоустановеност на престъплението и наказанието — Липса
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 6 и 13 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 401—408, 410—421 и 423—430)
14.    Конкуренция — Глоби —Размер — Определяне — Определяне на основния размер — Определяне на стойността на продажбите — Отчитане единствено на стойността на продажбите, реализирани в пряка или косвена връзка с нарушението в съответния географски район — Продажби, осъществени на територията на Европейското икономическо пространство — Картел в сектора на услугите за въздушен превоз на товари — Отчитане на стойността на продажбите на входящи услуги за товарни превози — Допустимост
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 13 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 439—451)
15.    Конкуренция — Глоби —Размер — Определяне — Определяне на основния размер — Тежест на нарушението — Критерии за преценка — Естество на нарушението — Хоризонтален ценови картел — Присъща на такова нарушение тежест, която може да обоснове избора на висок коефициент за тежест
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 19—23 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 470—475)
16.    Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Доказване на нарушението и на неговата продължителност в тежест на Комисията — Обхват на тежестта на доказване — Доказателство за прекъсване на нарушението
(член 101 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 2 и член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 534—547)
17.    Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Коригиране на основния размер — Смекчаващи обстоятелства — Участие, за което се твърди, че е принудително — Обхват на задължението на Комисията за мотивиране
(член 101, параграф 1 ДФЕС и член 296 ДФЕС; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт; член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 29 от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 553, 554 и 564—576)
18.    Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Съдебен контрол — Правомощие за пълен съдебен контрол на съда на Съюза — Обхват — Граници — Спазване на принципа на недопускане на дискриминация — Отчитане на Насоките относно метода за определяне на размера на глобите
(член 261 ДФЕС; член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 2006/C 210/02 на Комисията)
(вж. т. 586—592)
Резюме
Жалбоподателят, Air France-KLM, е дружество, създадено в резултат на преобразуване в холдинг и промяна на предмета на дейност и наименованието на бившето дружество Air France. То притежава 100 % от правата на глас и икономическите права в дружеството Air France (наричано по-нататък „Air France“) и 49 % от правата на глас и 93,63 % от икономическите права в Koninklijke Luchtvaartmaatschappij N. V. (наричано по-нататък „KLM“) — две авиокомпании, които извършват дейност на пазара на услуги за въздушен превоз на товари.
Жалбоподателят, Air France и KLM са сред 19‑те адресата на Решение C(2017) 1742 окончателен на Комисията от 17 март 2017 година относно производство по член 101 ДФЕС, по член 53 от Споразумението за ЕИП и по член 8 от Споразумението между Общността и Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело AT.39258 — Въздушен превоз на товари) (наричано по-нататък „обжалваното решение“). С това решение Европейската комисия установява наличието на едно-единствено продължаващо нарушение на тези разпоредби, с което разглежданите предприятия са координирали в периода между 1999 г. и 2006 г. поведението си във връзка с ценообразуването за предоставянето на услуги за товарни превози в целия свят. Поради това, като приема, че жалбоподателят е отговорен за това нарушение за действията на Air France между 7 декември 1999 г. и 14 февруари 2006 г. и за тези на KLM между 5 май 2004 г. и 14 февруари 2006 г., тя им налага две глоби, едната в размер на 182 920 000 EUR солидарно с Air France, а другата в размер на 124 440 000 EUR солидарно с KLM.
На 7 декември 2005 г. на основание на Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер от 2002 г.(1) Комисията получава искане за освобождаване от глоба, подадено от Lufthansa и две от неговите дъщерни дружества (наричани по-нататък „Lufthansa“). В това искане се посочва се посочва наличието на антиконкурентни контакти между няколко предприятия от сектора (наричани по-нататък „превозвачите“), които се отнасят до редица елементи, образуващи цената на предоставяните в тази връзка услуги, а именно въвеждането на допълнителни такси „гориво“ и „безопасност“, както и по същество отказът да се предостави на спедиторите отстъпка от тези допълнителни такси. В резултат от събраните доказателства и извършените разследвания на 19 декември 2007 г. Комисията изпраща изложение на възраженията на 27 превозвачи, след което на 9 ноември 2010 г. приема първоначално решение срещу 21 превозвачи, сред които са жалбоподателят, Air France и KLM(2). То обаче е отменено от Общия съд с решения от 16 декември 2015 г.(3) в рамките на съответните искания поради противоречия, опорочаващи мотивите на посоченото решение.
В решението си Общият съд отхвърля исканията за отмяна на обжалваното решение, както и исканията за намаляване на размера на наложените на жалбоподателя глоби. Така той потвърждава по-специално мотивите, възприети с цел жалбоподателят да бъде подведен под отговорност за разглежданите действия на неговите дъщерни дружества и на бившето дружество Air France. Той обаче внася уточнения относно използването на доказателствата, представени от предприятие в рамките на искане за освобождаване от глоби, относно обхвата на териториалната компетентност на Комисията при наличие на практики, прилагани отчасти извън Съюза, и относно прилагането на критериите за определяне на размера на глобите при такива обстоятелства.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд приема, че Комисията не е превишила пределите на собствената си териториална компетентност, като е установила наличието на едно-единствено продължаващо нарушение на член 101 ДФЕС, на член 53 от Споразумението за ЕИП, както и на член 8 от Споразумението ЕО—Швейцария по въпроси на въздушния транспорт по съответните маршрути и в очертаните в обжалваното решение териториални и времеви рамки(4).
На второ място, Общият съд констатира, че не може да упрекне Комисията за това, че е приела, че жалбоподателят носи отговорност за незаконните практики на Air France и KLM. Първо, той отбелязва, че жалбоподателят може да носи отговорност за незаконните практики на бившето дружество Air France, а от 5 май 2004 г. — за тези на KLM — датата, на която последното е придобито от бившето дружество Air France. Всъщност според Общия съд жалбоподателят и бившето дружество Air France са едно и също юридическо лице, а второто е „станало“ първото на 15 септември 2004 г. чрез преобразуването си в холдингово дружество, придружено от промяна на дружественото наименование и предмет на дейност.
Що се отнася до практиките на Air France след тази дата, от една страна, Общият съд припомня, че притежаването от жалбоподателя на целия капитал и всички права на глас, произтичащи от акциите на неговото дъщерно дружество, позволява да се презумира упражняването на решаващо влияние върху последното. Комисията е изложила надлежно и без да допусне грешка причините, поради които нито едно от представените от жалбоподателя доказателства не е достатъчно, за да обори тази презумпция. От друга страна, Комисията правилно се основава на поредица от улики, с които цели да установи, че жалбоподателят е упражнявал решаващо влияние върху Air France, а именно правомощията по управление, насочване и контрол на жалбоподателя по отношение на дейността му, наличието на обща структура на Air France и на KLM във връзка по-специално с товарните превози и съвместяването на функции на няколко ръководители между Air France и жалбоподателя.
Що се отнася до KLM, Комисията не е възприела презумпцията за упражняване на решаващо влияние, а е могла да се основе на улики, сравними с приетите по отношение на Air France, за да заключи, че KLM не е имала самостоятелно пазарно поведение.
На трето място, в отговор на правното основание, с което жалбоподателят твърди, че доказателствата, представени от Lufthansa във връзка с искането му за освобождаване от глоба, е трябвало да бъдат извадени от преписката, поради това че Lufthansa няма право на такова освобождаване предвид твърдяното продължаване на неправомерните му действия, Общият съд отбелязва, че условията за предоставяне на освобождаване от глоба не са свързани със законосъобразността на събирането на доказателства, от които зависи евентуално възможността Комисията да ги използва. При всички положения Общият съд отбелязва, че обуславянето на използването на доказателствата, представени в рамките на искане за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер, от спазването на тези условия би осуетило полезното действие на производството за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер.
На четвърто място, Общият съд разглежда оплакванията на жалбоподателя срещу определянето на размера на глобите, които Комисията му е наложила, и по-специално тези относно отчитането от Комисията на тежестта и продължителността на едно-единствено продължаващо нарушение при описаните в Насоките от 2006 г.(5) условия. В това отношение, първо, се приема, че изборът на коефициент за тежест от 16 % по скала от 0 до 30 % не е опорочен от грешка. Всъщност, от една страна, такъв коефициент за тежест е много благоприятен за жалбоподателя с оглед на присъщата тежест на спорните практики, които трябва да бъдат квалифицирани като споразумение или хоризонтална практика в областта на цените. От друга страна, жалбоподателят или не е оспорил, или не е успял да постави под въпрос трите допълнителни фактора, на които се основава Комисията, за да определи коефициента за тежест, а именно общите пазарни дялове на обвиняемите превозвачи, географския обхват на едно-единствено продължаващо нарушение и прилагането на спорните практики. Второ, доколкото жалбоподателят се позовава на липсата на достатъчно доказателства, установяващи непрекъснато участието на Air France в нарушението през разглеждания период, Общият съд констатира липсата на преки доказателства за продължаването на тайни контакти в продължение на единадесет месеца и тринадесет дни през периода на нарушението. При все това, при липсата на каквото и да било публично разграничаване от страна на Air France или на доказателства, че то е възприело лоялно и независимо поведение на пазара през този период, Общият съд подчертава, че подобни обстоятелства не могат да се разглеждат като прекъсване на участието му в едно-единствено продължаващо нарушение, а се обясняват с естеството на последното и с функционирането на пазара на превози и спорния картел.
На последно място, Общият съд отхвърля исканията за намаляване на размера на наложените глоби, без да се отклонява от метода за изчисляване, използван от Комисията в обжалваното решение.
1      Известие относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 45, 2002 г., стр. 3).
2      Решение C(2010) 7694 окончателен на Комисията от 9 ноември 2010 година относно производство по член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария за въздушния транспорт (дело COMP/39258 — Товарен въздушен транспорт).
3      Решения от 16 декември 2015 г., Air Canada/Комисия (T‑9/11, непубликувано, EU:T:2015:994), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij/Комисия (T‑28/11, непубликувано, EU:T:2015:995), Japan Airlines/Комисия (T‑36/11, непубликувано, EU:T:2015:992), Cathay Pacific Airways/Комисия (T‑38/11, непубликувано, EU:T:2015:985), Cargolux Airlines/Комисия (T‑39/11, непубликувано, EU:T:2015:991), Latam Airlines Group и Lan Cargo/Комисия (T‑40/11, непубликувано, EU:T:2015:986), Singapore Airlines и Singapore Airlines Cargo Pte/Комисия (T‑43/11, непубликувано, EU:T:2015:989), Deutsche Lufthansa и др./Комисия (T‑46/11, непубликувано, EU:T:2015:987), British Airways/Комисия (T‑48/11, непубликувано, EU:T:2015:988), SAS Cargo Group и др./Комисия (T‑56/11, непубликувано, EU:T:2015:990), Air France KLM/Комисия (T‑62/11, непубликувано, EU:T:2015:996), Air France/Комисия (T‑63/11, непубликувано, EU:T:2015:993) и Martinair Holland/Комисия (T‑67/11, непубликувано, EU:T:2015:984).
4      Вж. в това отношение представянето на решение от 30 март 2022 г., Japan Airlines/Комисия (T‑340/17).
5      Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г. стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264).