62007CC0343
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JÁNA MAZÁKA,
predstavljeni 18. decembra 2008 (
1
)
Zadeva C-343/07
Bavaria NV et Bavaria Italia Srl
proti
Bayerischer Brauerbund eV
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Presoja veljavnosti — Dopustnost — Uredbi (EGS) št. 2081/92 in (ES) št. 1347/2001 — Veljavnost — Generično ime — Soobstoj znamke in zaščitene geografske označbe“
I – Uvod
1.
Corte d’Appello di Torino (pritožbeno sodišče Torino) (Italija) je v skladu s členom 234 ES s sklepom z dne 6. julija 2007, ki ga je Sodišče prejelo, predložilo več vprašanj za predhodno odločanje glede veljavnosti Uredbe Sveta (ES) št. 1347/2001 z dne o dopolnitvi Priloge k Uredbi Komisije (ES) št. 1107/96 o registraciji geografskih označb in označb porekla po postopku iz člena 17 Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 (
2
) (v nadaljevanju: Uredba št. 1347/2001) in veljavnosti Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (
3
) (v nadaljevanju: Uredba št. 2081/92) ter glede razlage Uredbe št. 1347/2001.
2.
Natančneje, predložitveno sodišče želi z vprašanji v bistvenem izvedeti, ali je bilo ob upoštevanju formalnih in vsebinskih pogojev, določenih v Uredbi št. 2081/92, ime „Bayerisches Bier“ veljavno registrirano na podlagi Uredbe št. 1347/2001 kot zaščitena geografska označba (v nadaljevanju: ZGO) in, če to drži, v kakšnem obsegu ta ZGO vpliva na veljavnost ali uporabnost prej obstoječih blagovnih znamk, ki se uporabljajo za pivo, na katerem se pojavlja ime „Bavaria“.
3.
Vprašanja za predhodne odločanje so bila postavljena v postopku med Bayerischer Brauerbund eV (v nadaljevanju: Bayerischer Brauerbund) na eni strani in družbama Bavaria N.V. in Bavaria Italia S.r.l. (v nadaljevanju: Bavaria in Bavaria Italia) na drugi strani glede njune uporabe mednarodnih blagovnih znamk, ki vsebujejo besedo „Bavaria“.
4.
Sorodni postopki so bili sproženi pred sodišči Skupnosti, in sicer 6. decembra 2007 pred Sodiščem prve stopnje v zadevi Bavaria proti Svetu (T-178/06) in pred Sodiščem v zadevi Bayerischer Brauerbund (C-120/08). Oba postopka sta bila in prekinjena do izdaje sodbe v predmetni zadevi.
II – Pravni okvir
A – Uredba št. 2081/92
5.
Namen uredbe št. 2081/92 je vzpostaviti okvirna pravila Skupnosti za zaščito registriranih označb porekla in geografskih označb za določene kmetijske proizvode in živila, kadar obstaja povezava med značilnostmi proizvoda ali živila in njegovim geografskim izvorom. Uredba določa sistem registracije na ravni Skupnosti geografskih označb in označb porekla, s katerim bo zagotovljena zaščita v vseh državah članicah.
6.
Člen 1(1) in (2) Uredbe št. 2081/92 določa:
„1.   Ta Uredba določa pravila o zaščiti označb porekla in geografskih označb za kmetijske proizvode, namenjene za prehrano ljudi iz Priloge II k Pogodbi in živila iz Priloge I k tej Uredbi ter kmetijske proizvode, navedene v Prilogi II k tej Uredbi.
[…]
2.   Ta Uredba se uporablja brez poseganja v druge posebne določbe Skupnosti.“
7.
Priloga I k tej Uredbi, naslovljena „Živila iz člena 1(1)“, omenja „Pivo“ v prvi alineji.
8.
Člen 2(2) Uredbe št. 2081/92 določa:
„Za namene te Uredbe:
[…]
(b)
geografska označba: pomeni ime regije, posebnega kraja ali, v izjemnih primerih, državo, ki se uporablja za opis kmetijskega proizvoda ali živila:
—
s poreklom iz navedene regije, posebnega kraja ali države, in
—
ki ima posebno kakovost, sloves ali druge značilnosti, ki jih je mogoče pripisati navedenemu geografskemu poreklu in katerega proizvodnja in/ali predelava in/ali priprava za trg se opravlja znotraj definiranega geografskega območja.“
9.
Člen 3(1) določa:
„Imena, ki so postala generična, se ne smejo registrirati.
Za namene te Uredbe pomeni ‚ime, ki je postalo generično‘ ime kmetijskega proizvoda ali živila, ki je, čeprav se nanaša na kraj ali regijo, kjer je bil ta proizvod ali živilo prvotno proizvedeno ali trženo, postalo splošno ime kmetijskega proizvoda ali živila.
Da bi ugotovili, ali je ime postalo generično ali ne, se upoštevajo vsi faktorji, zlasti:
—
obstoječe stanje v državi članici, od koder izvira poreklo imena in na območjih potrošnje,
—
obstoječe stanje v drugih državah članicah,
—
zadevna nacionalna zakonodaja ali zakonodaja Skupnosti.
Kjer se v skladu s postopkom iz členov 6 in 7 vloga za registracijo zavrne, ker je ime postalo generično, Komisija objavi navedeno odločitev v Uradnem listu Evropskih skupnosti.“
10.
V skladu s členom 13(1) Uredbe št. 2081/92:
„1.   Registrirana imena so zaščitena proti:
(a)
vsaki neposredni ali posredni komercialni uporabi registriranega imena za proizvode, ki niso zajeti v registraciji, če so ti proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod istim imenom ali če uporaba imena izkorišča ugled zaščitenega imena;
(b)
vsaki zlorabi, posnemanju ali navajanju, četudi je pravo poreklo proizvoda označeno ali je zaščiteno ime prevedeno ali mu je dodan izraz kot je ‚slog‘, ‚tip‘, ‚metoda‘, ‚kakor se proizvaja v‘, ‚imitacija‘ in podobno;
(c)
vsaka drugačna napačna ali zavajajoča označba izvora, porekla, vrste ali bistvenih lastnosti proizvoda na notranji ali zunanji embalaži, reklamnem materialu ali dokumentih, ki se nanašajo na zadevni proizvod in pakiranje proizvoda v posode, ki daje lažen vtis o poreklu;
(d)
vsaka druga praksa, ki lahko zavaja javnost glede pravega porekla proizvoda.
[…]“
11.
Člen 14 Uredbe št. 2081/92 se nanaša na razmerje med zaščiteno označbo porekla ali geografsko označbo in blagovnimi znamkami. Člen 14(2) (v prvotni različici) in (3) določa:
„2.   Z ustreznim upoštevanjem zakonodaja Skupnosti se lahko nadaljuje uporaba blagovne znamke, ki ustreza eni od situacij iz člena 13, katera je bila registrirana v dobri veri pred datumom, ko je bila vložena vloga za registracijo označbe porekla ali geografske označbe, ne glede na registracijo označbe porekla ali geografske označbe, če ni razlogov za neveljavnost ali preklic blagovne znamke, kakor predvidevata člen 3(1)(c) in (g) in člen 12(2)(b) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o usklajevanju zakonodaj držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami.[ (
4
)]
3.   Na podlagi ugleda blagovne znamke, slovesa ter dolžine časa, ko se je le ta uporabljala, se označba proizvoda ali geografska označba ne registrira, kadar omenjena registracija zavaja potrošnike glede prave identitete proizvoda.“
12.
Člen 14 Uredbe št. 2081/92 je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES) št. 692/2003 (
5
) z učinkom od 24. aprila 2003.
13.
Enajsta uvodna izjava preambule Uredbe št. 692/2003 v zvezi s tem določa:
„Člen 24(5) Sporazuma TRIPS se uporablja ne le za registrirane ali prijavljene blagovne znamke, ampak tudi za tiste, ki so pravice pridobile z uporabo pred določenim datumom, zlasti datumom zaščite imena v izvorni državi. Člen 14(2) Uredbe (EGS) št. 2081/92 se torej spremeni: predvideni referenčni datum postane datum zaščite v izvorni državi ali datum predložitve zahtevka za registracijo geografske označbe ali označbe porekla glede na to, ali ime spada pod člen 17 ali člen 5 te uredbe; prav tako postane v njenem členu 14(1) referenčen datum predložitve zahtevka za registracijo namesto datuma prve objave.“
14.
Člen 14(2) Uredbe št. 2081/92, kot je spremenjen z Uredbo št. 692/2003, določa:
„2.   Ob ustreznem upoštevanju zakonodaje Skupnosti, blagovna znamka, katere uporaba pomeni eno od stanj iz člena 13 in ki je bila prijavljena, registrirana ali, če to možnost predvideva zadevna zakonodaja, v dobri veri uveljavljena z rabo na ozemlju Skupnosti pred datumom zaščite v državi porekla ali datumom predložitve zahtevka za registracijo označbe porekla ali geografske označbe Komisiji, se zadevna blagovna znamka lahko še naprej uporablja ne glede na registracijo označbe porekla ali geografske označbe, pod pogojem, da ne obstajajo razlogi za razveljavitev ali preklic registracije iz Direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1998 o usklajevanju zakonodaj držav članic glede blagovnih znamk in/ali Uredbi Sveta (ES) št. 40/94 z dne o blagovni znamki Skupnosti.“
15.
Kot odstop od normalnega postopka, urejenega v členih od 5 do 7 Uredbe št. 2081/92, je v členu 17 te uredbe urejen poenostavljeni postopek za registracijo ZGO ali zaščitene označbe porekla, ki se uporablja za registracijo imen, ki že obstajajo na dan začetka veljavnosti te uredbe. Člen 17 določa:
„1.   V šestih mesecih od začetka veljavnosti uredbe države članice obvestijo Komisijo, katera od njihovih pravno zaščitenih ali, v tistih državah članicah, kjer ni nobenega zaščitenega imena, katera od njihovih z rabo uveljavljenih imen, želijo registrirati v skladu s to uredbo.
2.   Na podlagi postopka, predvidenega v členu 15, Komisija registrira imena iz odstavka 1, ki so v skladu s členoma 2 in 4. Člen 7 se ne uporablja. Kljub temu se generična imena ne registrirajo.
3.   Države členice lahko obdržijo nacionalno zaščito imen, ki so sporočena v skladu z odstavkom 1, do takrat, ko se sprejme odločitev o registraciji.“
16.
Poenostavljeni postopek iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 je bil odpravljen z Uredbo št. 692/2003 z učinkom od 24. aprila 2003.
B – Uredba št. 1347/2001
17.
Posledici Uredbe št. 1347/2001 sta bili registracija imena „Bayerisches Bier“, ki ga je prijavila Nemčija, kot ZGO po poenostavljenem postopku iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 in vpis imena v Prilogo k Uredbi (ES) št. 1107/96 (
6
) z učinkom od 5. julija 2001.
18.
V tretji in četrti uvodni izjavi preambule Uredbe št. 1347/2001 je zapisano:
„(3)
Na podlagi predloženih podatkov je mogoče ugotoviti, da blagovna znamka ‚Bavaria‘ obstaja in je dovoljena. Vendar se na podlagi dejstev in razpoložljivih podatkov predpostavlja, da registracija imena ‚Bayerisches Bier‘ ne zavaja potrošnika glede prave identitete proizvoda. Zato geografska označba ‚Bayerisches Bier‘ in blagovna znamka ‚Bavaria‘ nista v položaju iz člena 14(3) Uredbe (EGS) št. 2081/92.
(4)
Uporaba nekaterih blagovnih znamk, na primer nizozemske blagovne znamke ‚Bavaria‘ in danske blagovne znamke ‚Høker Bajer‘ se lahko nadaljuje kljub registraciji geografske označbe ‚Bayerisches Bier‘, dokler izpolnjujeta pogoje iz člena 14(2) Uredba št. 2081/92.“
III – Dejansko stanje, postopek in vprašanja za predhodno odločanje
19.
Bayerischer Brauerbund, ki je bil ustanovljen leta 1880, je nemško združenje s ciljem podpiranja skupnega interesa bavarskih pivovarskih družb in zlasti varovati v Nemčiji in na tujem ZGO „Bayerisches Bier“, katere imetnik je vse od njene registracije z Uredbo št. 1347/2001. Od leta 1968 je tudi imetnik mednarodnih kolektivnih blagovnih znamk „Bayerisch Bier“ in „Bayerisches Bier“.
20.
Družba Bavaria je nizozemski proizvajalec piva, ki deluje na mednarodnem trgu. Prvotno se je imenovala „Firma Gebroeders Swinkels“, vendar je „Bavaria“ njena uradna firma od leta 1930. Družba Bavaria Italia je del skupine družb Bavaria.
21.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia sta imetnici oziroma uporabnici več mednarodnih blagovnih znamk, ki se uporabljajo v Italiji in drugod in ki poleg drugih izrazov ali figurativnih elementov vsebujejo besedo „Bavaria“ kot jedro teh blagovnih znamk.
22.
V postopku, začetem 17. septembra 2004 pred Tribunale di Torino (okrožno sodišče Torino), ki je sledilo podobnim postopkom v raznih drugih evropskih državah, zlasti v Nemčiji in Španiji, je Bayerischer Brauerbund poskušal preprečiti družbama Bavaria in Bavaria Italia uporabo teh blagovnih znamk v Italiji z zahtevo za izdajo vmesne sodbe, s katero bi sodišče ugotovilo neveljavnost teh znamk ali bi jih preklicalo. Bayerischer Brauerbund je menil, da so te znamke v skladu s členoma 13 in 14 Uredbe št. 2081/92 v nasprotju z ZGO „Bayerisches Bier“ in da v vsakem primeru vsebujejo geografsko označbo – besedo „Bavaria“ – ki je generična in zavaja glede geografskega izvora piva, saj so obravnavana piva nizozemska.
23.
Tribunale di Torino je s sodbo z dne 30. novembra 2006 ugodilo tožbi Bayerischer Brauerbund in v Italiji prepovedalo uporabo zadevnih znamk iz razloga, da so zavajajoče in da nasprotujejo ZGO „Bayerisches Bier“.
24.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia sta proti tej odločitvi pravočasno sprožili pritožbeni postopek pred predložitvenim sodiščem z uveljavljanjem številnih razlogov.
25.
Po mnenju predložitvenega sodišča se glavni pritožbeni razlog nanaša na stališče Tribunale di Torino, da glede veljavnosti Uredbe št. 1347/2001 ni moglo vložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe po členu 234 ES, saj bi morala družba Bavaria Italia izpodbijati ta akt neposredno na podlagi člena 230 ES, to je v roku dveh mesecev po njegovi objavi.
26.
Predložitveno sodišče v zvezi s tem navaja, naj izraženi dvom glede možnosti izdaje predhodne odločbe v zadevnih okoliščinah obravnava Sodišče.
27.
Poleg tega se predložitveno sodišče podrobno sklicuje na več trditev, ki sta jih podali družbi Bavaria in Bavaria Italia z namenom izpodbijanja veljavnosti Uredbe št. 1347/2001 in registracije „Bayerisches Bier“ kot ZGO s to uredbo, vključno s kršitvijo splošnih pravnih načel in nespoštovanjem postopkovnih in vsebinskih pogojev, ki so določeni v Uredbi št. 2081/92, zlasti v členih 2(2)(b), 14(3) in 17.
28.
V teh okoliščinah je Corte d’Appello di Torino (pritožbeno sodišče Torino) prekinilo postopek in predložilo Sodišču ta vprašanja:
„1.
Ali je [Uredba št. 1347/2001] nična, morebiti zaradi ničnosti drugih aktov, iz naslednjih razlogov:
Kršitev splošnih načel
—
ker je člen 1(1) Uredbe št. 2081/92 v zvezi s Prilogo št. 1 k tej uredbi v delu, v katerem dopušča registracijo geografskih označb v zvezi s ‚pivom‘, ki je alkoholna pijača in ki je (napačno) vključena v navedeni Prilogi I med ‚živila‘ iz člena 1(1) in ni zajeta v ‚kmetijskih proizvodih‘ iz Priloge I Pogodbe ES in tistih iz njenih členov 32 (prej 38) in 37 (prej 43), na podlagi katerih je Svet sprejel Uredbo EGS št. 2081/1992, ničen;
—
ker je člen 17 Uredbe št. 2081/1992 v delu, v katerem določa pospešeni postopek registracije, v katerem se lahko bistveno omejijo in prejudicirajo pravice zainteresiranih subjektov, saj ne predvideva pravice ugovora in očitno krši načeli preglednosti in pravne varnosti in to zlasti glede na zapletenost postopka registracije obravnavane zaščitene geografske označbe ‚Bayerisches Bier‘, ki je trajal več kot sedem let, od 1994 do 2001, in glede na izrecno priznanje v trinajsti uvodni izjavi preambule Uredbe št. 692/2003, katere člen 15 je zaradi zgoraj navedenih razlogov razveljavil člen 17 Uredbe št. 2081/1992, ničen;
Neizpolnitev formalnih pogojev
—
ker označba ‚Bayerisches Bier‘ ne izpolnjuje zahtevanih pogojev iz člena 17 Uredbe št. 2081/92, da bi lahko bila registrirana po poenostavljenem postopku, ki ga ureja ta določba, ker ta označba ob predložitvi zahteve za registracijo v Nemčiji ni bila ‚pravno zaščitena‘ niti ‚uveljavljena z rabo‘;
—
ker niti nemška vlada, pred predložitvijo zahteve za registracijo Komisiji, niti sama Komisija, po prejemu zahteve, nista ustrezno preučili, ali so bili izpolnjeni pogoji za registracijo označbe ‚Bayerisches Bier‘, kar je v nasprotju s sodno prakso Sodišča (sodba z dne 6. decembra 2001 v zadevi Carl Kühne in drugi, C-269/99);
—
ker nemška vlada zahteve za registracijo označbe ‚Bayerisches Bier‘ v skladu s členom 17 (1) Uredbe št. 2081/92 ni vložila pravočasno (v šestih mesecih od začetka veljavnosti Uredbe 24. julija 1993) in ker je bilo v zahtevi, ki jo je predlagateljica najprej vložila, predvidenih osem različnih označb, z možnostjo naknadnih in neskončnih variacij, ki so se v trenutno enotno označbo ‚Bayerisches Bier‘ izoblikovale šele dolgo po končnem roku, ki se je iztekel ;
Neizpolnitev vsebinskih pogojev
—
ker označba ‚Bayerisches Bier‘ ne izpolnjuje vsebinskih pogojev iz člena 2(2)(b) Uredbe št. 2081/1992 za namen registracije kot zaščitena geografska označba, upoštevajoč generičnost te označbe, ki je zgodovinsko označevala pivo, ki je bilo pridelano po posebni metodi pridelave, ki se je razvila v 19. stoletju na Bavarskem in ki se je nato razširila po predrugi Evropi in po celem svetu (tako imenovana ‚bavarska metoda‘ z nizko fermentacijo), ki je tudi danes v določenih evropskih jezikih (danščina, švedščina, finščina) generični pojem za pivo in ki lahko v vsakem primeru izključno in generično pomeni le ‚pivo, ki je pridelano na nemškem Bavarskem‘ kakršne koli izmed zelo številnih in različnih obstoječih vrst, ne da bi bilo mogoče določiti ‚neposredno povezavo‘ (sodba Sodišča z dne 7. novembra 2000 v zadevi Warsteiner, C-312/98) med določeno kakovostjo, slovesom ali drugimi značilnostmi proizvoda (pivo) in njegovim posebnim geografskim poreklom (Bavarska), ne da bi bili to ‚izjemni primeri‘, ki so določeni v zgoraj navedeni določbi in v katerih je mogoča odobritev registracije geografske označbe, ki zajema ime določene dežele;
—
ker je, upoštevajoč presojo iz prejšnjega odstavka, označba ‚Bayerisches Bier‘‚generična‘ označba, ki sama po sebi, ne more biti predmet registracije v smislu členov 3(1) in 17(2) Uredbe št. 2081/92;
—
ker označba ‚Bayerisches Bier‘ ne bi smela biti registrirana v smislu člena 14(3) Uredbe št. 2081/92, saj lahko ‚Bayerisches Bier‘, upoštevajoč ‚sloves, poznanost in trajanje uporabe‘ znamk Bavaria, ‚potrošnika zapelje v zmoto glede resnične identitete proizvoda‘?
2.
Podredno, če bo ugotovljeno, da je prvo vprašanje nedopustno ali neutemeljeno, ali je treba Uredbo št. 1347/2001 z dne 28. junija 2001 razlagati tako, da priznanje ZGO ‚Bayerisches Bier‘, ki je tam zajeta, ne škoduje veljavnosti in uporabi prej obstoječih znamk tretjih oseb, v katerih se pojavlja beseda ‚Bavaria‘?“
IV – Pravna presoja
A – Prvo vprašanje
29.
S prvim vprašanjem, ki je razdeljeno v osem podvprašanj (ali razlogov za ničnost), Corte d’Appello di Torino dvomi o veljavnosti Uredbe št. 1347/2001 zaradi morebitne kršitve splošnih načel prava Skupnosti ali pogojev iz Uredbe št. 2081/92, bodisi formalnih bodisi vsebinskih. Podvprašanja glede skladnosti s splošnimi pravili prava Skupnosti se nanašajo na Uredbo št. 2081/92 kot na pravni temelj Uredbe št. 1347/2001.
1. Dopustnost
a) Glavne trditve strank
30.
V predmetni zadevi so pisna stališča predložili družbi Bavaria in Bavaria Italia (skupaj), Bayerischer Brauerbund, Komisija, Svet ter nemška, grška, italijanska in nizozemska vlada. Te stranke so bile zastopane na obravnavi 18. septembra 2008, na kateri je podala ustna stališča tudi češka vlada. Ta je navedla, da se glede vsebine prvega vprašanja za predhodno odločanje strinja s stališčem Komisije, Sveta, Nemčije in Italije, poleg tega pa je stališče osredotočila na vprašanje dopustnosti prvega vprašanja in na drugo predloženo vprašanje.
31.
Bayerischer Brauerbund, Svet ter češka, nemška, grška in italijanska vlada trdijo, da vprašanje ni dopustno. Čeprav Uredba št. 1347/2001 zadeva družbi Bavaria in Bavaria Italia neposredno in posamično, kar jasno izhaja iz njene tretje in četrte uvodne izjave, ni nobena vložila ničnostne tožbe po členu 230 ES, zato pred nacionalnim sodiščem ne moreta zatrjevati, da je uredba nezakonita. Po mnenju Sveta je jasno izhajalo iz registracije, ki je bila izvedena s to uredbo, da bo lahko to vplivalo na uporabo znamke „Bavaria“. Družba Bavaria bi torej očitno lahko doumela posledice te registracije.
32.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia, Komisija in nizozemska vlada nasprotno navajajo, da je prvo vprašanje dopustno. Te intervenientke zatrjujejo, da bi lahko imeli družbi Bavaria in Bavaria Italia upravičeno pomisleke, ali ju določbe Uredbe št. 1347/2001 zadevajo neposredno in posamično, saj so učinki te uredbe v razmerju do teh družb izhajali iz uporabe členov 13 in 14 Uredbe št. 2081/92, ki urejata soobstoj obstoječih blagovnih znamk z ZGO, ki jih je kasneje registriralo nacionalno sodišče v obravnavanem primeru. Komisija je v zvezi s tem poudarila, da obravnavana registracija ne pomeni nujno, da znamke „Bavaria“ ni mogoče več uporabljati.
b) Presoja
33.
Uvodno vprašanje, ki ga je v tem okviru zastavilo predložitveno sodišče in nekaj strank, je, ali je prvo vprašanje za predhodne odločanje, ki dvomi o veljavnosti Uredbe št. 1347/2001 in nekaterih določb Uredbe št. 2081/92, na katerih temelji, nedopustno, če upoštevamo dejstvo, da družbi Bavaria in Bavaria Italia nista vložili tožbe za ugotovitev ničnosti Uredbe št. 1347/2001 pred Sodiščem prve stopnje v roku iz člena 230 ES, čeprav bi lahko bili do tega upravičeni.
34.
Kot izhaja iz sodbe TWD Textilwerke Deggendorf, fizična ali pravna oseba načeloma ne more posredno izpodbijati veljavnosti akta organa Skupnosti s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, če bi ta oseba bila upravičena to storiti neposredno na podlagi člena 230 ES. (
7
)
35.
Ta omejitev možnosti izpodbijanja akta Skupnosti s predlogom za sprejetje predhodne odločbe je namenjena spoštovanju načela pravne varnosti s preprečevanjem časovno neomejenega izpodbijanja ukrepov Skupnosti, ki imajo pravne učinke. V nasprotnem primeru bi lahko posameznik obšel dokončnost, ki jo v razmerju do njega pridobi ukrep Skupnosti, ki je temelj za sprejetje zanj nekoristne odločbe, tudi po preteku roka za vložitev neposredne tožbe po členu 230(4) ES. (
8
)
36.
Vendar iz ustaljene sodne prakse jasno izhaja, da oseba ne sme izpodbijati veljavnosti akta Skupnosti pred nacionalnim sodiščem in izpodbijati njegove veljavnosti posredno na podlagi člena 234 ES, razen če je bilo njeno upravičenje zahtevati razglasitev ničnosti tega akta po členu 230 ES očitno in nedvomno. (
9
)
37.
Ker se predmetna zadeva nanaša na uredbo, se je treba vprašati, ali bi bila tožba družb Bavaria in Bavaria Italia proti Uredbi št. 1347/2001 brez dvoma dopustna, saj njene določbe dejansko pomenijo odločbo, ki ju zadeva neposredno in posamično. (
10
)
38.
Menim, da to v tem primeru ni izkazano.
39.
Najprej, glede zahteve po neposrednem zadevanju (
11
) je treba navesti, da je vprašanje, ali in v kakšnem obsegu Uredba št. 1347/2001 vpliva na pravni položaj družb in imetnikov blagovnih znamk poleg tistih družb, ki uporabljajo ime „Bayerisches Bier“, ki je registrirano s to uredbo kot ZGO, dejansko odvisno od obsega zaščite, predvidenega v tej uredbi. Tako je to, ali registracija „Bayerisches Bier“ kot ZGO zadeva uporabnika imena, kot je „Bavaria“, v bistvenem odvisno od tega, ali uporaba zadevnega imena posega – pod pogoji iz člena 13 Uredbe št. 2081/92 ali, če je zadevno ime zaščiteno kot blagovna znamka, pod pogoji iz člena 14 te uredbe – v ZGO.
40.
Vendar odgovor na to vprašanje ne izhaja samodejno in brez nadaljnjega iz Uredbe št. 1347/2001 ali Uredbe št. 2081/92, kar je razvidno tudi iz same vsebine predmetne zadeve.
41.
Poleg tega je v zvezi s tem nekaj strank tega postopka pravilno poudarilo, da je zlasti glede člena 14(2) Uredbe št. 2081/92 nacionalno sodišče tisto, ki odloči, ali so izpolnjeni pogoji iz te določbe in ali se zato lahko nadaljuje uporaba znamke, kakršna je „Bavaria“. (
12
)
42.
Nazadnje pa je vsaj dvomljivo – in to je tudi vprašanje, ki se poraja v obravnavani zadevi – v kakšnem obsegu lahko četrta in peta uvodna izjava k preambuli Direktive neposredno zadevata pravni položaj družbe Bavaria.
43.
Glede na navedeno menim, da ni mogoče reči, da je za namene vložitve ničnostne tožbe po členu 230, odstavek 4, ES očitno, da Uredba št. 1347/2001 v povezavi z Uredbo št. 2081/92 neposredno zadeva družbo Bavaria.
44.
Drugič, menim, da je v zvezi z zahtevo, da izpodbijani ukrep posamično zadeva osebo, ki ga izpodbija, oziroma da v skladu s „preizkusom Plaumann“„zaradi nekaterih lastnosti, ki so njihova posebnost, ali na podlagi okoliščin, ki jih ločijo od vseh drugih oseb“ (
13
) nanjo učinkuje, treba obravnavano zadevo razlikovati od sodbe Codorníu, na katero se je v tem postopku sklicevalo več strank.
45.
Prvič, drugače kot pri sodbi Codorníu, kjer je bilo očitno, da je v tistem primeru upoštevna določba Skupnosti z določitvijo, da imajo pravico uporabljati pojem „crémant“ le proizvajalci iz Francije in Luksemburga, preprečevala družbi Codorníu uporabo njene grafične blagovne znamke „Grand Cremant de Codorníu“, (
14
) je v obravnavnem primeru veliko manj očitno, v kakšnem obsegu ZGO „Bayerisches Bier“ vpliva na uporabo blagovne znamke „Bavaria“ in s tem razlikuje imetnika te blagovne znamke od vseh drugih trgovcev v smislu te sodne prakse.
46.
Drugič in verjetno pomembneje, menim, da je treba, čeprav drži, da je blagovna znamka „Bavaria“ izpostavljena – skupaj z blagovno znamko „Høker Bajer“ – z izrecno navedbo v tretji in četrti uvodni izjavi preambule izpodbijane uredbe, upoštevati tudi vsebino te navedbe, zlasti trditev, da registracija „Bayerisches Bier“ kot ZGO ne bo negativno vplivala na uporabo blagovne znamke „Bavaria“.
47.
Iz navedenega izhaja, da sta po mojem mnenju družbi Bavaria in Bavaria Italia lahko upravičeno dvomili, ali ju Uredba št. 1347/2001 v povezavi z Uredbo št. 2081/92 zadeva neposredno in posamično, ter da torej ni očitno, da bi bila tožba, ki bi jo vložili po členu 230 ES, dopustna. (
15
)
48.
Tako menim, da je prvo vprašanje za predhodno odločanje dopustno.
2. Vsebina
a) Prvo podvprašanje glede pravne podlage Uredbe št. 2081/92
49.
S tem vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje o zakonitosti Uredbe št. 2081/92, glede na to, da se nanaša tudi na pivo. Ker je pivo alkoholna pijača, ga ni mogoče obravnavati kot „živilo“, kakor je obravnavano v tej uredbi, in bi posledično moralo biti izključeno s področja uporabe te uredbe. Predložitveno sodišče prav tako dvomi o zakonitosti Uredbe št. 2081/92, saj zato, ker piva ni med „kmetijskimi proizvodi“ iz Priloge I Pogodbe ES, člena 32 ES in 37 ES nista primerni pravni podlagi za sprejetje te uredbe.
i) Glavne trditve strank
50.
Nizozemska vlada, družbi Bavaria in Bavaria Italia se strinjajo z dvomi, izraženimi v prvem podvprašanju. Družbi Bavaria in Bavaria Italia trdita, da je vključitev piva med „živila“ arbitrarna in nepravilna in da bi moralo biti pivo izključeno iz obsega Uredbe št. 2081/92, enako kot je bilo izključeno vino na podlagi njenega člena 1(1), drugi pododstavek. Dodajata, da Uredbi št. 2081/92 in št. 1347/2001 piva ne urejata samo bežno. Po mnenju družb Bavaria in Bavaria Italia mora zaradi pravne narave ZGO kot pravih pravic intelektualne lastnine Uredba št. 2081/92 temeljiti ne na členu 37 ES, ampak na členu 308 ES in/ali na členih 94 ES in 95 ES.
51.
Bayerischer Brauerbund, Komisija in Svet ter nemška, grška in italijanska vlada nasprotujejo razlagi, ki jo predlaga predložitveno sodišče in zatrjujejo, da je člen 37 ES pravilna pravna podlaga za sprejetje Uredbe št. 2081/92. Poleg tega in na splošno se italijanska vlada ne strinja, da se z namenom izpodbijanja zakonitosti Uredbe št. 1347/2001 lahko dvomi o zakonitosti Uredbe št. 2081/92.
52.
Po mnenju nemške vlade in Sveta je pivo živilo, če ga obravnavamo v smislu definicije „živila“ iz člena 2 Uredbe (ES) št. 178/2002. (
16
) Nemška vlada tako kot italijanska prav tako zatrjuje, da shematska razlaga Uredbe št. 2081/92 pokaže, da temelji izključitev vina in žganih pijač na drugih razlogih in da ni potrebe po izključitvi vseh alkoholnih pijač.
53.
Bayerischer Brauerbund, Komisija in Svet ter nemška in italijanska vlada prav tako navajajo, da je primarni ali najpomembnejši cilj Uredbe št. 2081/92 tisti, ki je določen v členu 37 ES, in da je treba v skladu s sodno prakso Sodišča uporabiti to določbo kot pravno osnovo.
ii) Presoja
54.
Najprej je treba zavrniti stališče, da piva ne smemo šteti za „živilo“ in ga zaradi tega kot takega ni mogoče vključiti v Prilogo I Uredbo št. 2081/92. Temu stališču ne nasprotuje le pomembna vloga, ki jo ima pivo, tradicionalno v gastronomiji in prehranjevalnih navadah več držav članic, kot je na obravnavi poudarila češka vlada. Prav tako pa, kot sta navedli nemška vlada in Svet, pivo očitno ustreza, na primer, definiciji „živila“ iz člena 2 Uredbe št. 178/2002, po kateri pomeni „hrana“ ali „živilo“„vsako snov ali izdelek, v predelani, delno predelani ali nepredelani obliki, namenjen za uživanje ali se smiselno pričakuje, da ga bodo uživali ljudje“.
55.
Drugič, navesti je treba, da iz dejstva, da se je zakonodajalec Skupnosti, kot je opredeljeno v členu 1(1) Uredbe št. 2081/92, odločil za izključitev vin in žganih pijač s področja uporabe te uredbe, ni mogoče sklepati, da ni imel pristojnosti za vključitev nobene alkoholne pijače ali, pomembneje, piva na področje uporabe te uredbe. Kot jasno izhaja iz sedme uvodne izjave v preambuli Uredbe št. 2081/92, vina in žgane pijače niso bili vključeni v Uredbo, ker so bile te pijače že urejene v posebni zakonodaji Skupnosti, ki je zagotavljala višjo raven zaščite.
56.
Tretjič, glede uporabe člena 37 ES kot pravne podlage – čeprav pivo ni eden od kmetijskih izdelkov iz Priloge I k Pogodbi ES, izhaja iz ustaljene sodne prakse, da je ta člen primerna pravna podlaga za vsako zakonodajo glede proizvodnje in prodaje kmetijskih izdelkov iz Priloge I k Pogodbi, ki prispeva k doseganju enega ali več ciljev skupne kmetijske politike, določene v členu 33 ES. (
17
)
57.
Prav tako izhaja iz ustaljene sodne prakse, da mora, če se pri preizkusu ukrepa Skupnosti izkaže, da ima dva cilja ali da ima dva sestavna dela, pri čemer je eden od teh ciljev ali sestavnih delov glavni ali prevladujoč, drugi pa samo stranski, akt temeljiti na samo eni pravni podlagi, in sicer tisti, ki se zahteva za glavni ali prevladujoči cilj oziroma sestavni del. (
18
)
58.
Podobno je Sodišče v okoliščinah, ki so primerljive s temi v obravnavani zadevi, ugotovilo, da je zakonodajni ukrep, kadar prispeva k doseganju enega ali več ciljev skupne kmetijske politike iz člena 33 ES, treba sprejeti na podlagi člena 37 ES čeprav, poleg tega, da se uporablja predvsem za proizvode iz Priloge I k Pogodbi, na katero se ta člen sklicuje, pokriva tudi druge proizvode, ki niso vključeni v tej prilogi. (
19
)
59.
V tem okviru se zdi, da je bila Uredba št. 2081/92 veljavno sprejeta na podlagi člena 37 ES, saj je jasno, da pokriva predvsem proizvode, ki so navedeni v Prilogi I k Pogodbi, in le omejeno število drugih proizvodov, kot je pivo, ki niso omenjeni v tej prilogi. Tako zaradi samega dejstva, da se Uredba nanaša tudi na pivo, ki ni omenjeno v Prilogi I k Pogodbi, po mojem mnenju ni mogoče dvomiti o izbiri člena 37 ES za pravno podlago, zlasti ker je pivo proizvod, katerega proizvodnja in prodaja očitno prispevata k doseganju ciljev skupne kmetijske politike.
60.
Tako menim, da ugovor neveljavnosti, ki se nanaša na pravno podlago Uredbe št. 2081/92, ni utemeljen.
b) Drugo podvprašanje glede veljavnosti člena 17 Uredbe št. 2081/92
61.
Z drugim podvprašanjem nacionalno sodišče v bistvu sprašuje, ali je člen 17 Uredbe št. 2081/92 – na podlagi katerega je bila sprejeta Uredba št. 1347/2001 – ničen, ker pospešeni postopek registracije, ki ga določa, jasno krši načeli preglednosti in pravne varnosti, saj nobena določba ne zagotavlja pravice ugovora zadevnim gospodarskim subjektom.
i) Glavne trditve strank
62.
Nizozemska vlada, družbi Bavaria in Bavaria Italia menijo, da so razlogi za neveljavnost iz drugega podvprašanja utemeljeni.
63.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia opozarjata na razliko med členom 17 Uredbe št. 2081/92 in členom 7 te uredbe, ki izrecno določa pravico ugovora proti normalnemu postopku registracije. Besedilo trinajste uvodne izjave preambule Uredbe št. 692/2003 implicitno potrjuje, da je člen 17 Uredbe št. 2081/92 ničen. Poleg tega menita, da se sodba Kühne (
20
) v obravnavanem primeru ne more uporabiti, ker so v tistem primeru zadevne tretje osebe lahko tvorno sodelovale v nacionalnem postopku, v skladu s katerim je nemška vlada podala vlogo za registracijo.
64.
Bayerischer Brauerbund, Komisija in Svet ter nemška, grška in italijanska vlada oporekajo razlagi, ki jo je predlagalo predložitveno sodišče. V bistvenem zatrjujejo, da lahko, čeprav člen 17 Uredbe št. 2081/92 nima določbe o pravici do ugovora kot člen 7, zadevne tretje osebe svobodno podajajo ugovore organom držav članic, ki jih lahko nato posredujejo regulatornemu odboru, ki je bil ustanovljen v skladu s členom 15 Uredbe, kot se je tudi zgodilo v obravnavanem primeru. Prav tako poudarjajo, da je bil bistveni razlog za razveljavitev člena 17 Uredbe št. 2081/92 ta, da je bil prvotno zasnovan kot začasen in da so bili njegovi učinki izčrpani.
65.
Komisija in Svet poudarjata, da je Sodišče v več zadevah potrdilo zakonitost člena 17 Uredbe št. 2081/92 in da postopek, ki ga ureja ta določba, ne pomeni, da se vsebinski pogoji za registracijo preverijo brez dolžne skrbnosti – prej nasprotno, kot izhaja iz obravnavane zadeve. Dodajata, da trinajsta uvodna izjava preambule Uredbe št. 692/2003 vsebuje samo nekatere opazke glede težav, ki nastanejo zaradi neobstoja pravice do ugovora po členu 17 Uredbe št. 2081/92; vendar ne dvomi o zakonitosti te določbe.
ii) Presoja
66.
V nasprotju s stališčem nizozemske vlade ter družb Bavaria in Bavaria Italia izhaja iz sodbe Kühne (
21
), da Sodišče poenostavljenega postopka registracije iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 ni štelo za nezakonitega iz razloga, ker – v nasprotju s položajem v normalnem postopku, za katerega se uporablja člen 7 – zainteresiranim tretjim osebam ni omogočil ugovora zoper predlagano registracijo.
67.
V tisti zadevi je Sodišče kljub navedbi, da poenostavljeni postopek registracije ne zagotavlja tretjim osebam pravice do ugovora zoper predlagano registracijo, ugotovilo, da je uporaba tega postopka zakonita tudi, kadar so tretje osebe na nacionalni ravni podale ugovore zoper registracijo zadevne označbe. (
22
) V zvezi s tem je Sodišče prav tako potrdilo, da je morebitne ugovore tretjih oseb, ki menijo, da so njihove pravice kršene z registracijo ali vložitvijo zahteve za registracijo, treba upoštevati na nacionalni ravni. (
23
)
68.
Glede tega, kot je navedla nemška vlada, so imele tudi zainteresirane osebe iz drugih držav članic možnost podati ugovore pristojnim nemškim organom ali svojim državam članicam glede registracije zadevnega ZGO, čeprav zakonitost uporabe poenostavljenega postopka, kot nasprotno izhaja iz sodbe Kühne, ni odvisna od tega, ali tretje osebe dejansko izkoristijo to možnost. (
24
)
69.
Poleg tega izhaja iz informacij, ki so bile predložene Sodišču, da bi družba Bavaria dejansko lahko v okviru zakonodajnega postopka za sprejetje Uredbe št. 1347/2001 pri nizozemskih organih podala stališče Komisiji in vložila natančne pripombe v zvezi s tem.
70.
Dalje, glede ukinitve poenostavljenega postopka z Uredbo št. 692/2003 in glede trinajste uvodne izjave preambule te uredbe, ki se sklicuje na to ukinitev, se strinjam s Svetom in Komisijo, da ta uvodna izjava ni „priznanje“ zakonodajalca Skupnosti, da je bil tako ukinjen poenostavljeni postopek nezakonit. Prvič, to uvodno izjavo je mogoče razumeti kot priznanje, da ta postopek vzbuja dvome glede pravne varnosti in preglednosti, kar je manj kot reči, da je zaradi tega nezakonit. Drugič in v vsakem primeru pa to, ali je določba sekundarne zakonodaje Skupnosti, kot je člen 17 Uredbe št. 2081/92, dejansko zakonita ali ne, ni odvisno od morebitnega namiga zakonodajalca Skupnosti v tej smeri v preambuli akta Skupnosti, ki spreminja to določbo.
71.
Zato razlog za izpodbijanje veljavnosti člena 17 Uredbe št. 2081/92 ni utemeljen.
c) Tretje, četrto in peto podvprašanje glede morebitnega neizpolnjevanja formalnih pogojev
72.
S temi vprašanji, ki jih je primerno obravnavati skupaj, predložitveno sodišče sprašuje najprej, ali je označba „Bayerisches Bier“ izpolnjevala pogoje za uporabo poenostavljenega postopka po členu 17 Uredbe št. 2081/92, to pomeni, ali je bila ob vložitvi zahteve za registracijo zadevna označba „pravno zaščitena“ ali „uveljavljena z rabo“ v državi članici, ki je vložila zahtevo. Drugič, predložitveno sodišče sprašuje, ali je Uredba št. 1347/2001 nična, ker ne Komisija ne nemška vlada nista ustrezno preučili pogojev za registracijo ZGO „Bayerisches Bier“ z dolžno skrbnostjo in zahteva za registracijo označbe ni bila vložena v roku.
i) Glavne trditve strank
73.
Nizozemska vlada ter družbi Bavaria in Bavaria Italia zatrjujejo, da ni bil izpolnjen noben pogoj iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 in da je iz razlogov, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, Uredba št. 1347/2001 nična.
74.
Glede pogoja, da je ime „pravno zaščiteno“, družbi Bavaria in Bavaria Italia poudarjata, da ob vložitvi zahteve za registracijo v Nemčiji ni bil vzpostavljen sistem, ki bi posebej urejal pravno zaščito geografskih označb. V tej točki navajata, da ni mogoče šteti ne pravil o nelojalni konkurenci ne kolektivnih znamk, ki so bile registrirane na ime Bayerischer Brauerbund, kot pravno zaščito za namene člena 17 Uredbe št. 2081/92 – enako velja tudi za dvostranske sporazume za zaščito geografskih označb, ki so bili podpisani med Nemčijo in Francijo (1960), Italijo (1963), Grčijo (1964), Švico (1967) in Španijo (1970). (
25
)
75.
Glede pogoja, da je ime „uveljavljeno z rabo“, družbi Bavaria in Bavaria Italia zatrjujeta, da označba „Bayerisches Bier“ ni nikoli označevala posamičnega proizvoda: nasprotno, označuje vsako vrsto piva, ki je proizvedena na Bavarskem, čeprav se njihove značilnosti močno razlikujejo.
76.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia dalje navajata, da je bilo iz izjav v podporo registraciji in v njih vsebovanih vsebinskih navedbah očitno, da je bila zahteva za registracijo brez podlage in da je bila zato presoja, ki sta jo opravili nemška vlada in Komisije glede izpolnitve pogojev iz Uredbe št. 2081/92, polna očitnih napak. Družbi Bavaria in Bavaria Italia v zvezi s tem zatrjujeta, da se je prvotna zahteva na splošno nanašala na vse vrste piva, ki so proizvedene na Bavarskem, brez opredelitve razlik do drugih piv, in da je obrazložitev v Uredbi št. 1347/2001 neprimerna.
77.
Nazadnje, družbi Bavaria in Bavaria Italia zatrjujeta, da so spremembe zahteve za registracijo, ki so bile podane po preteku roka iz člena 17 Uredbe št. 2081/92, pomembne in da je zato dopustno sklepati, da zahteva ni bila vložena v roku.
78.
Nasprotno pa menijo Bayerischer Brauerbund, Komisija, Svet ter nemška, grška in italijanska vlada, ki v bistvenem zatrjujejo, da so v obravnavanem primeru ob upoštevanju zgoraj omenjenih dvostranskih sporazumov in dokumentov, ki so jih predložili nemški organi, pogoji iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 izpolnjeni. Svet in italijanska vlada navajata, da v vsakem primeru države članice same presojajo, ali je bila označba pravno zaščitena ali uveljavljena z rabo. Poleg tega trditve glede presoje pogojev za registracijo niso utemeljene, ker je bila zahteva preučena z dolžno skrbnostjo, zahteva za registracijo pa je bila vložena pravočasno. Komisija v zvezi s tem poudarja, da bistveni elementi opredelitve proizvoda iz člena 4(2) Uredbe št. 2081/92 nikoli niso bili spremenjeni.
ii) Presoja
79.
Glede vprašanja spoštovanja šestmesečnega obdobja iz člena 17 Uredbe št. 2081/92, ki ga je treba preučiti najprej, je treba že na začetku navesti, da je splošno znano, da je nemška vlada vložila prvotno zahtevo 20. januarja 1994, torej pred potekom tega obdobja dne .
80.
Glede kasnejših sprememb prvotne zahteve, na katere se sklicuje predložitveno sodišče, in izmenjave informacij med Komisijo in nemškimi organi po preteku šestmesečnega obdobja je treba spomniti, da je Sodišče v sodbi Kühne, ki se je prav tako nanašala na zahtevo, ki jo je vložila nemška vlada, ugotovilo, da je „drugače kot v členu 5 Uredbe št. 2081/92, ki izrecno določa, naj bo v normalnem postopku k zahtevi za registracijo priložena specifikacija, je člen 17 Uredbe omejen na zahtevo, da države članice obvestijo Komisijo, katera od njihovih pravno zaščitenih imen ali, v tistih državah članicah, kjer ni nobenega zaščitenega imena, katera od njihovih z rabo uveljavljenih imen želijo registrirati.“ Ugotovilo je, da v teh okoliščinah člena 17 Uredbe št. 2081/92 „ni mogoče razlagati, kot da državam članicam nalaga, naj v šestmesečnem roku vložijo končno različico specifikacije in druge pomembne dokumente, tako da bi vsaka sprememba prvotno vložene specifikacije pomenila uporabo normalnega postopka“. (
26
)
81.
Zato je Sodišče v tem primeru ugotovilo, da zaradi obravnavanih sprememb, (
27
) ki so bile opravljene po preteku šestmesečnega obdobja, uporaba poenostavljenega postopka ni bila nezakonita. (
28
)
82.
V zvezi s tem in upoštevajoč stopnjo natančnosti in popolnosti, ki jo je mogoče realno pričakovati od držav članic pri prvotni zahtevi, ki jo je treba vložiti v šestmesečnem obdobju iz člena 17 Uredbe št. 2081/92, se ne zdi, da so spremembe zahteve za registracijo in naknadni dokumenti in informacije, ki jih je v obravnavanem primeru podala nemška vlada predvsem glede vrst piva, na katere se nanaša zahteva, tako bistveno spremenile predmet prvotne zahteve, da bi bil zaradi tega postopek registracije nezakonit.
83.
V zvezi s tem je treba zlasti navesti, da so bistveni elementi specifikacije proizvoda, kot so ime proizvoda in geografska označba „Bayerisches Bier“, opis proizvoda in opredelitev geografskega območja, ostali nespremenjeni v vsem postopku.
84.
Tako menim, da ni mogoče šteti, da je bila zahteva za registracijo označbe „Bayerisches Bier“ podana zunaj obdobja iz člena 17 Uredbe št. 2081/92.
85.
Za presojo, ali so razlogi, ki jih je navedlo predložitveno sodišče glede izpolnjevanja formalnih pogojev po poenostavljenem postopku, utemeljeni, se je primerno spomniti delitve pristojnosti in obveznosti v sistemu registracije, ki je bil vzpostavljen z Uredbo št. 2081/92, med zadevno državo članico na eni strani in Komisijo na drugi strani, kot jo je opredelilo Sodišče v sodbi Kühne. (
29
)
86.
V skladu s sistemom mora tako v normalnem kot v poenostavljenem postopku zadevna država članica preveriti, ali je zahteva za registracijo utemeljena glede na pogoje iz Uredbe št. 2081/92, in če meni, da so pogoji iz te uredbe izpolnjeni, poslati zahtevo Komisiji. Komisija nato opravi samo „poenostavljen formalni preizkus“, ali so ti pogoji izpolnjeni. (
30
)
87.
Sodišče je ta sistem delitve pristojnosti pripisalo zlasti dejstvu, da registracija predpostavlja, da je bilo preverjeno, ali so nekateri pogoji izpolnjeni, kar zahteva večinoma natančno poznavanje zadev, ki so specifične za zadevno državo članico, zadev, ki jih lahko najbolje preverijo pristojni organi držav članic. (
31
)
88.
V tem okviru, če se predložitveno sodišče sklicuje, najprej, na domnevno neizpolnitev obveznosti nemške vlade, da pred vložitvijo zahteve opravi primerno presojo glede izpolnjevanja pogojev za registracijo označbe „Bayerisches Bier“, zadošča, če navedem, da je naloga nacionalnega sodišča, da odloči o zakonitosti zahteve za registracijo. (
32
)
89.
Drugič, glede vprašanja, ali je Komisija v obravnavani zadevi ustrezno izpolnila svojo obveznost preveriti, ali so pogoji za registracijo iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 izpolnjeni, je treba navesti, da v spisu ni ničesar, kar bi na splošno kazalo, da Komisija ni izpolnila svoje obveznosti opraviti zahtevane formalne preizkuse. Ravno nasprotno, kot pravilno poudarjata Komisija in Svet, zdi se, da je bila obravnavana označba registrirana šele po dolgotrajnem postopku, ki je trajal sedem let, in posledično po izčrpni razpravi in presoji vprašanja, ali so bili v obravnavanem primeru izpolnjeni različni pogoji za registracijo. V zvezi s tem je treba navesti, da je v prvi uvodni izjavi preambule Uredbe št. 1347/2001 navedeno, da so bili zahtevani dodatni podatki, da se zagotovi, da je registracija „Bayerisches Bier“ usklajena s členoma 2 in 4 Uredbe št. 2081/92.
90.
Tako menim, da splošna kritika, da izpolnitev pogojev za registracijo po členu 17 Uredbe št. 2081/92 ni bila skrbno preučeno, očitno ni utemeljena.
91.
Nazadnje, glede vprašanja predložitvenega sodišča, ali je bila označba „Bayerisches Bier“„pravno zaščiteno ime“ ali „uveljavljena z rabo“, kot to zahteva člen 17 Uredbe št. 2081/92, je treba ponovno navesti, da je naloga pristojnih organov zadevne države članice, da opravijo to presojo, na podlagi katere lahko Komisija nadaljuje registracijo označbe, razen kadar se zdi, da je bila pri presoji narejena očitna napaka. (
33
)
92.
V zvezi s tem je treba v obravnavani zadevi dodati, da ker družbi Bavaria in Bavaria Italia zatrjujeta, da v Nemčiji ni bil vzpostavljen poseben sistem za reševanje pravne zaščite geografskih označb ali vsaj sistem z enakovrednim učinkom ali namenom, njune trditve po mojem mnenju temeljijo na nepravilnem razumevanju ali vsaj preozkem razumevanju člena 17(1) Uredbe št. 2081/92. Upoštevati je treba, da takrat, ko je začel veljati sistem zaščite, ki je bil uveljavljen z Uredbo št. 2081/92, takega sistema za zaščito označb porekla in geografskih označb v več državah članicah, vključno z Nemčijo, ni bilo. (
34
) Pojmov „pravno zaščiteno ime“ in „uveljavljenost z rabo“ tako ne smemo razlagati ozko, saj mora vsaka razlaga omogočiti različnim državam članicam, da kljub različnim pravnim tradicijam zahtevajo registracijo označb porekla in geografskih označb po poenostavljenem postopku.
93.
Glede na to se strinjam z nemško vlado, da bi pet dvostranskih sporazumov o zaščiti označbe „Bayerisches Bier“, na katere se sklicuje v zahtevi za registracijo, zadoščalo za ugotovitev pravne zaščite tega imena v Nemčiji za namene uporabe poenostavljenega postopka.
94.
Poleg tega se v vsakem primeru zdi, da je Komisija na podlagi teh sporazumov v povezavi z različnimi pivskimi nalepkami z označbo „Bayerisches Bier“ in določenimi objavami, ki jih je predložila nemška vlada, sklepala, da je to ime uveljavljeno z rabo; menim, da je to utemeljen sklep oziroma da ga je mogoče narediti, ne da bi storili očitno napako. V zvezi s tem je treba tudi dodati, da pravna zaščita in uporaba imena nista nujno medsebojno izključujoča pojma, zlasti ker je lahko uporaba imena v nekaterih sistemih celo pogoj za njegovo pravno zaščito.
95.
Tako se zdi, da je Komisija lahko upravičeno sklepala, da je označba „Bayerisches Bier“ izpolnjevala pogoja glede pravne zaščite ali uveljavljenosti z rabo za izvedbo registracijo po poenostavljenem postopku iz člena 17 Uredbe št. 2081/92.
96.
Tako je treba ugotoviti, da razlogi, ki jih je navedlo predložitveno sodišče glede morebitnega neizpolnjevanja formalnih pogojev za uporabo poenostavljenega postopka po členu 17 Uredbe št. 2081/92, niso utemeljeni.
d) Šesto in sedmo podvprašanje glede morebitnega neizpolnjevanja vsebinskih pogojev iz členov 2(2)(b), 3(1) in 17(2) Uredbe št. 2081/92
97.
S tema podvprašanjema, ki ju je primerno preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali bi bila registracija „Bayerisches Bier“ kot ZGO lahko nična, ker je dejansko „generičen izraz“ in ne izraža „neposredne povezave“ v smislu sodbe Warsteiner (
35
) med posebno kakovostjo, slovesom ali drugo značilnostjo proizvoda in njegovim posebnim izvorom (Bavarska), zaradi česar ne izpolnjuje vsebinskih pogojev iz členov 2(2)(b), 3(1) in 17(2) Uredbe št. 2081/92.
i) Glavne trditve strank
98.
Po mnenju nizozemske vlade ter družb Bavaria in Bavaria Italija so razlogi za neveljavnost, ki so navedeni v teh vprašanjih, utemeljeni.
99.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia najprej navajata, da je zato, ker je Bavarska država, registracija ZGO z enakim imenom v okoliščinah, v katerih za to ni posebnega razloga, kršitev člena 2(2)(b) Uredbe št. 2081/92. Drugič, nobene neposredne povezave ni med kakovostjo, slovesom ali drugo značilnostjo obravnavanega piva in njegovim geografskim izvorom na Bavarskem.
100.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia dalje zatrjujeta, da se je označba „Bayerisches Bier“ začela generično uporabljati zaradi široko razširjene uporabe bavarske metode proizvodnje, ki temelji na nizki fermentaciji. Eden od razlogov, ki potrjujejo resničnost te trditve, je uporaba besede „Bavaria“ ali njenega prevoda v druge jezike, kot sestavnega dela imen, blagovnih znamk ali oznak družb po vsem svetu, vključno z Nemčijo, in kot sopomenke za pivo v vsaj treh državah članicah (Danska, Švedska in Finska).
101.
Bayerischer Brauerbund, Komisija in Svet ter nemška, grška in italijanska vlada nasprotujejo razlagi predložitvenega sodišča.
102.
V zvezi s pogoji, določenimi v členu 2(2)(b) Uredbe št. 2081/92, Komisija navaja, prvič, da mora država članica sama preveriti, ali so ti izpolnjeni, medtem ko so preverjanja, ki jih izvedeta Svet in Komisija, obrobna in omejena na potrditev, da ni bila strojena očitna napaka.
103.
V vsakem primeru, kot navajajo Bayerischer Brauerbund, Komisija in Svet ter nemška in italijanska vlada, pri Uredbi št. 1347/2001 niso bili odločilen razlog za registracijo „Bayerisches Bier“ kot ZGO toliko kakovost piva ali kakšne druge značilnosti, ampak njegov sloves. Poleg tega je jasno, da se „država“ nanaša na državo članico ali tretjo državo, ne pa na regijo.
104.
Glede generičnosti izraza se stranke strinjajo, da v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni ničesar, kar bi ovrglo navedbe iz uvodnih izjav preambule Uredbe št. 1347/2001. Italijanska vlada dodaja, da je mogoče takšen ugovor podati le v postopku registracije in da v vsakem primeru družbi Bavaria in Bavaria Italia nista izkazali, da je izraz ob vložitvi zahteve za registracijo postal generičen. Bayerischer Brauerbund navaja, da je to dejansko vprašanje, katerega presoja je zunaj pristojnosti Sodišča v okviru sprejemanja predhodne odločbe. Nemška vlada se ponovno sklicuje na dvostranske sporazume, navedene zgoraj v točki 74, kot dokaz, da označba ni generična.
ii) Presoja
105.
Že na začetku je treba navesti, da čeprav registracija po poenostavljenem postopku predpostavlja, da obravnavano ime izpolnjuje vsebinske pogoje iz Uredbe št. 2081/92, ki izhajajo iz opredelitve pojma geografskih označb v členu 2(2)(b) te Uredbe in iz prepovedi registracije imen, ki so ali so postala generična, v členih 3(1) in 17(2) te uredbe, (
36
) in čeprav je Komisija dolžna pred registracijo preveriti, ali ime izpolnjuje te pogoje, (
37
) mora ostati pravna presoja vsebine teh vprašanj v določenih vidikih omejena.
106.
Po eni strani te omejitve izhajajo iz dejstva, da je – kot je bilo že navedeno zgoraj – obveznost Komisije glede preverjanja izpolnjevanja vsebinskih pogojev iz Uredbe št. 2081/92 lahko sama po sebi omejena zaradi delitve pristojnosti med zadevnimi državami članicami in Komisijo, saj takšno preverjanje zahteva natančno poznavanje zadev, ki so jih najbolj sposobne presojati pristojne oblasti te države članice. (
38
)
107.
Po drugi strani pa, če mora Komisija prevzeti nalogo obvezne presoje izpolnjevanja vsebinskih pogojev za registracijo, je treba opozoriti, da lahko takšna presoja vključuje zapletene in v okviru dejstev občutljive odločitve – kar velja zlasti glede vprašanja, ali se izraz splošno uporablja v državi članici – tako da je treba Komisiji dejansko priznati določeno diskrecijsko pravico. (
39
)
108.
Glede tega menim, da razlogi, ki jih je navedlo predložitveno sodišče glede vsebinskih pogojev v Uredbi št. 2081/92, ne izkazujejo, da bi morali šteti registracijo imena „Bayerisches Bier“ z Uredbo št. 1347/2001 za neveljavno.
109.
Glede skladnosti s členom 2(2)(b) Uredbe št. 2081/92 – ta zahteva najprej neposredno povezavo med posebno kakovostjo, slovesom ali drugimi značilnostmi proizvoda in njegovim posebnim geografskim izvorom. (
40
)
110.
V zvezi s tem, kot sta pojasnila Komisija in Svet, je odločitev za registracijo imena „Bayerisches Bier“ kot ZGO v skladu s predloženo specifikacijo temeljila prvenstveno na slovesu, ki se po njunem mnenju na splošno pripisuje pivu, ki izvira z Bavarske.
111.
Komisija je očitno ugotovila, da poseben sloves piva, proizvedenega na Bavarskem, ob registraciji izhaja iz dolge tradicije varjenja piva na Bavarskem in zgodnjih ukrepov, ki so jih tam sprejeli za zagotovitev določene kakovosti proizvodnje, kot na primer dokazuje nemški „Reinheitsgebot“ iz leta 1516. Menim, da je bilo takšno sklepanje utemeljeno.
112.
Glede navedbe predložitvenega sodišča, da na trgu trenutno ni proizvoda z imenom „Bayerisches Bier“, ki bi imel neposredno povezavo z izvorom, ampak le širok razpon piv različnih vrst, ki jim je skupno samo to, da so proizvedena v pivovarnah na Bavarskem, se zdi, da ta ugovor temelji na napačni predstavi o naravi ZGO in določeni stopnji zmede v zvezi s pojmoma ZGO in blagovne znamke. Za namene registracije ZGO ni odločilno, ali je mogoče kakovost, sloves ali drugo značilnost posebnega tipa ali znamke piva pripisati njegovemu geografskemu izvoru, ampak ali je mogoče vzpostaviti takšno povezavo med pijačo „pivo“ in zadevnim geografskim območjem. Podobno, ZGO niso namenjeni razlikovanju posameznega proizvoda ali proizvajalca, ampak jih lahko uporabljajo vsi proizvajalci in v zvezi z vsemi proizvodi, v obravnavanem primeru pa za vse vrste piva, ki izvirajo z zadevnega geografskega območja in ki izpolnjujejo ustrezne specifikacije proizvoda.
113.
Drugič, opredelitev geografske označbe v členu 2(2)(b) Uredbe št. 2081/92 zahteva, da takšna označba vsebuje „ime regije, posebnega kraja ali, v izjemnih primerih, državo“.
114.
Čeprav bi bilo izjemoma mogoče registrirati obravnavani ZGO, tudi če bi bila Bavarska obravnavana kot „država“, menim, da je stališče družb Bavaria in Bavaria Italia ter nizozemske vlade treba zavrniti. Bavarska je Land in tako ena od zveznih enot nemške zvezne države ter zato ni primerno – saj je očitno, da je Nemčija država – obravnavati tudi Bavarsko kot „državo“ v smislu člena 2(2)(b) Uredbe št. 2081/92. Prej je torej treba v smislu tega člena Bavarsko obravnavati kot „regijo“ – regijo, kot je treba opozoriti, z zelo močno kulturno identiteto in posebnimi tradicijami, med katerimi ima pivo pomembno mesto.
115.
Tako iz preudarkov, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, ne izhaja, da registracija „Bayerisches Bier“ ni izpolnjevala pogojev iz člena 2(2)(b) Uredbe št. 2081/92.
116.
Glede vprašanja, ali bi bilo treba šteti označbo „Bayerisches Bier“ za generični izraz v smislu členov 3(1) in 17(2) Uredbe št. 2081/92, je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri presoji generičnosti imena „upoštevati kraje proizvodnje zadevnega proizvoda v državi članici in zunaj nje, ki je pridobila registracijo zadevnega imena; potrošnje tega proizvoda in način, kako potrošniki sprejemajo to ime v navedeni državi članici in zunaj nje; obstoj posebne nacionalne zakonodaje v zvezi z navedenim proizvodom in način uporabe navedenega imena v pravu Skupnosti“. (
41
)
117.
Glede trditve predložitvenega sodišča, da se obravnavana označba zgodovinsko uporablja od 19. stoletja za označevanje posebne metode proizvodnje, ki temelji na nizki fermentaciji in izvira z Bavarske, vendar se je od tedaj razširila po celi Evropi, je treba najprej navesti, da tudi če to drži, tako kot lahko postane ime, ki izvorno povezuje proizvod z določeno regijo, generično, je prav tako možno, da se generični izraz ponovno začne uporabljati v smislu geografske označbe proizvoda, kot se je po navedbah Komisije in Sveta zgodilo v primeru „Bayerisches Bier“ po letu 1940.
118.
V zvezi s tem, kot je izpostavila Komisija in kot jasno izhaja tudi iz pete uvodne izjave preambule Uredbe št. 1347/2001, je Komisija pozvala vse države članice, naj predložijo informacije glede uporabe imena „Bayerisches Bier“ ali njegovega dela, da bi lahko presodila, ali je, glede na splošni položaj v Skupnosti, ta izraz postal generičen.
119.
Čeprav drži, da naj bi pet držav članic, kot sta poudarili družbi Bavaria in Bavaria Italia, navedlo, da naj bi to ime ali njegovi prevodi postali generični v posamezni državi članici, je Komisija po presoji vseh dokazov, ki jih je imela na voljo, ugotovila, da se samo na Danskem izraza „bajersk“ in „bajer“ skoraj že uporabljata generično za označevanje piva.
120.
Ta ugotovitev Komisije, da v eni državi članici izrazi, povezani z „Bayerisches Bier“, postajajo generični, ki temelji na presoji dokazov in se mi ne zdi očitno napačna, sama po sebi ne pomeni, da označba ni primerna za registracijo na podlagi členov 3(1) in 17(2) Uredbe št. 2081/92. (
42
)
121.
Tako se zdi, da dejavniki, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, ne utemeljujejo ugotovitve, da je bila označba „Bayerisches Bier“ registrirana v nasprotju s prepovedjo registracije imen, ki so ali so postala generična, ki je določena v členih 3(1) in 17(2) te uredbe, ali da je Komisija pri presoji, ali je bil ta pogoj za registracijo izpolnjen, prekoračila diskrecijsko pravico.
122.
Iz tega izhaja, da razlogi za neveljavnost iz šestega in sedmega podvprašanja niso utemeljeni.
e) Osmo podvprašanje glede morebitne neizpolnitve vsebinskih pogojev iz člena 14(3) Uredbe št. 2081/92
123.
S tem vprašanjem želi predložitveno sodišče v bistvenem izvedeti, ali ne bi bilo treba registracijo „Bayerisches Bier“ v skladu s členom 14(3) Uredbe št. 2081/92 zavrniti, saj lahko glede na „sloves in ugled“ znamk Bavaria ter trajanje njihove uporabe označba „Bayerisches Bier“„zavaja potrošnike glede prave identitete proizvoda“.
i) Glavne trditve strank
124.
Po navedbah nizozemske vlade ter družb Bavaria in Bavaria Italia je treba na to vprašanje odgovoriti pritrdilno.
125.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia menita, da je to vprašane tesno povezano z drugim vprašanjem, ki se nanaša na soobstoj ZGO „Bayerisches Bier“ in blagovne znamke „Bavaria“. Trdita, da je, ker je v tretji uvodni izjavi preambule Uredbe št. 1347/2001 navedeno, da ni verjetnosti zavajanja potrošnika v smislu člena 14(3) Uredbe št. 2081/92, treba takšno verjetnost zavrniti tudi v okviru analize soobstoja zgoraj navedenih izrazov in zato dovoliti soobstoj.
126.
Bayerischer Brauerbund, Komisija in Svet ter nemška, grška in italijanska vlada zatrjujejo, da položaj, opisan v členu 14(3) Uredbe št. 2081/92, ni enak temu pri izrazih „Bayerisches Bier“ in „Bavaria“.
127.
Komisija in Svet opozarjata na široko diskrecijo, ki jo daje organom člen 14(3) Uredbe št. 2081/92. Skupaj z nemško vlado poudarjajo, da na podlagi informacij in dejstev, ki so bili zbrani med postopkom, in upoštevajoč število registriranih blagovnih znamk, ki vsebujejo besedo „Bavaria“ ali podobne izraze, in čeprav ni mogoče izključiti, da so te znamke pridobile razlikovalen značaj z dolgotrajno in intenzivno uporabo, predloženi dokazi ne zadoščajo za ugotovitev, da bodo potrošniki povezovali piva z oznako „Bavaria“ z (družbama) Bavaria in Bavaria Italia in ne z nemško regijo deželo Bavarsko. To velja še toliko bolj, ker je bilo takrat na trgu na voljo več „bavarskih“ piv in drugih proizvodov z Bavarske, ki so bili označeni s tem imenom. Tako je bilo ugotovljeno na podlagi dostopnih informacij, da ni verjetno, da bi registracija „Bayerisches Bier“ zavajala potrošnike glede prave identitete proizvoda.
ii) Presoja
128.
Člen 14(3) Uredbe št. 2081/92 je očitno namenjen zaščiti blagovnih znamk, ki so obstajale ob registraciji, tako da prepoveduje registracijo označbe porekla ali geografske označbe, če bi registracija lahko zavajala potrošnike glede prave identitete proizvoda. To določbo razumem tako, da je njen namen preprečiti, da bi potrošnik zamenjal proizvod z ZGO s proizvodom določene blagovne znamke.
129.
je res tako, mora presoditi zakonodajalec Skupnosti v skladu s samim besedilom določbe „na podlagi ugleda blagovne znamke, slovesa ali dolžine časa, ko se je ta uporabljala“.
130.
V tem primeru sta, kot izhaja iz tretje uvodne izjave preambule Uredbe št. 1347/2001, Svet in Komisija, ob priznanju obstoja imena „Bavaria“ kot veljavne blagovne znamke, na podlagi dostopih dejstev in informacij ugotovila, da registracija „Bayerisches Bier“ kot ZGO, glede blagovne znamke „Bavaria“, ne zavaja potrošnika glede prave identitete proizvoda.
131.
V zvezi s tem je treba navesti, da ne predložitveno sodišče ne stranke v tem postopku, zlasti ne družbi Bavaria in Bavaria Italia ter nizozemska vlada, dejansko niso predložile nobenega gradiva, ki bi dokazovalo, da bi bila ta ugotovitev lahko napačna.
132.
Torej zadošča, če ugotovimo, da je ime „Bavaria“ brez dvoma znana in uveljavljena znamka, ki se uporablja že dolgo časa, kot sta poudarili družbi Bavaria in Bavaria Italia. Prav tako izhaja iz navedb Komisije in Sveta, da sta pri presoji, ali so izpolnjeni pogoji iz člena 14(3) Uredbe št. 2081/92, upoštevali zlasti trajanje in intenzivnost uporabe znamke Bavaria ter razlikovalni učinek, ki ga je temu ustrezno pridobila.
133.
Glede na navedeno se zdi, da ugotovitev, da geografska označba „Bayerisches Bier“ in blagovna znamka „Bavaria“ nista v položaju, ki ga pokriva člen 14(3) Uredbe št. 2081/92, ni napačna oziroma da ne prekorači diskrecijske pravice, ki jo imata Komisija in Svet pri presoji tega vprašanja, (
43
) če upoštevamo, da večja kot sta sloves ali ugled znamke in s tem močnejši njen razlikovalni značaj, manjša je verjetnost, da bodo potrošniki toliko zavedeni, da bodo pripisali proizvod z določeno ZGO tej znamki.
134.
Iz tega izhaja, da je treba razlog za neveljavnost zaradi morebitnega neizpolnjevanja člena 14(3) Uredbe št. 2081/92 šteti za neutemeljenega.
f) Predlog glede presoje veljavnosti
135.
Glede na vse navedeno je treba ugotoviti, da ta presoja ni razkrila ničesar, kar bi povzročilo neveljavnost Uredbe št. 1347/2001 ali Uredbe 2081/92, na kateri temelji.
B – Drugo vprašanje
136.
Z drugim vprašanjem, ki je postavljeno, če bi bilo prvo vprašanje spoznano za nedopustno ali neutemeljeno, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, kakšen učinek ima lahko registracija „Bayerisches Bier“ na prej obstoječe blagovne znamke, ki vsebujejo besedo „Bavaria“. Izvedeti želi zlasti, ali je treba Uredbo št. 1347/2001 razlagati tako, da ta registracija ne sme škodovati veljavnosti in uporabi teh blagovnih znamk.
1. Glavne trditve strank
137.
Družbi Bavaria in Bavaria Italia zatrjujeta, da je soobstoj ZGO „Bayerisches Bier“ in prej obstoječe znamke, ki vsebuje besedo„Bavaria“, izrecno dovoljen v četrti uvodni izjavi preambule Uredbe št. 1347/2001, kar ima zavezujoč učinek za nacionalna sodišča. V vsakem primeru izhaja iz tretje in četrte uvodne izjave preambule te Uredbe, da so pogoji iz člena 14(2) Uredbe št. 2081/92 izpolnjeni.
138.
Poudarjata, prvič, da imajo blagovne znamke zgodnejši datum kot registracija ZGO, kar velja tudi za uporabo izraza „Bavaria“ kot firme. Poleg tega so bile veljavnost in dobrovernost blagovnih znamk ter odsotnost tveganja, da so zavajajoče, potrjene tako s stališčem različnih predstavnikov med travaux préparatoires za Uredbo št. 1347/2001, ki je bilo izraženo v več dokumentih in v četrti uvodni izjavi preambule te uredbe, kot z nenehnim navajanjem Nizozemske kot države izvora piva ob zgornjih znamkah in označbah.
139.
Nizozemska vlada pritrjuje stališču družb Bavaria in Bavaria Italia in zatrjuje, da sta se med vsem postopkom registracije Komisija in nemška vlada zavzemali za soobstoj registriranih blagovnih znamk „Bavaria“ in ZGO „Bayerisches Bier“ ter da to izhaja iz zapisnikov, ki so bili vloženi v spis, in iz četrte uvodne izjave preambule Uredbe št. 1347/2001. Čeprav je nacionalno sodišče tisto, ki uporabi člen 14(2) Uredbe št. 2081/92, ni mogoče razumno trditi, da ugotovitev zakonodajalca Skupnosti ne velja hkrati za Skupnost in za države članice. V vsakem primeru lahko nacionalna sodišča uporabijo člen 14(2) glede obdobja po registraciji.
140.
Poleg tega je v nasprotju s splošno logiko Uredbe št. 2081/92, da se označbo „Bayerisches Bier“ zaščiti kot ZGO, ker sta Komisija in Svet ugotovila, da ni v nasprotju z registriranimi znamkami „Bavaria“, medtem ko se, ravno nasprotno, če nacionalna sodišča ugotovijo obstoj takšnega konflikta, zaščita dodeli „Bayerisches Bier“ na škodo znamk „Bavaria“.
141.
Bayerischer Brauerbund in Komisija ter češka, nemška, grška in italijanska vlada izpostavljajo, nasprotno, da v vsakem primeru nacionalno sodišče presoja, ali so izpolnjeni pogoji iz člena 14(2) Uredbe št. 2081/92, in posledično, ali je mogoče nadaljevati uporabo blagovnih znamk Bavaria.
142.
Češka vlada navaja, da ima člen 14(2) in (3) Uredbe št. 2081/92 različna cilja, ki jih ni mogoče združiti. Medtem ko je treba skladnost s členom 14(3) presoditi pred registracijo, se člen 14(2) nanaša na uporabo blagovne znamke po registraciji in tako lahko povzroči prepoved nacionalnega sodišča prejšnje blagovne znamke.
143.
Po navedbah Komisije iz Uredbe št. 1347/2001 ni mogoče razbrati dokončne opredelitve glede soobstoja ZGO „Bayerisches Bier“ in blagovnih znamk, ki vsebujejo besedo „Bavaria“. Po mnenju grške vlade so uvodne izjave v preambuli te uredbe dokaz, da potrošniki ne bodo zavedeni.
144.
Bayerischer Brauerbund zatrjuje, da se tretja uvodna izjava preambule Uredbe št. 1347/2001 nanaša le na člen 14(3) Uredbe št. 2081/92 in se ne more uporabiti za člen 14(2). Po navedbah Bayerisches Brauerbund v tej zadevi pogoji iz člena 14(2) niso izpolnjeni, če, prvič, je verjetno, da bodo zadevne znamke zavajale potrošnike glede geografskega izvora zadevnega piva, in, drugič, znamke niso bile registrirane v dobri veri, saj so v nasprotju z veljavno nacionalno in mednarodno zakonodajo, ki velja v državi registracije znamke ob vložitvi zahteve za registracijo.
2. Presoja
145.
Kot izhaja iz predloga za sprejetje predhodne odločbe in pisnih stališč, med drugim družb Bavaria in Bavaria Italia, je vprašanje, ali registracija „Bayerisches Bier“ kot ZGO z Uredbo št. 1347/2001 lahko vpliva na veljavnost ali uporabo prej obstoječih znamk, ki vsebujejo besedo „Bavaria“, postavljeno zlasti v zvezi s tretjo in četrto uvodno izjavo preambule te uredbe.
146.
Tako je treba že na začetku navesti, da preambula akta Skupnosti opisuje motiv in namen zakonodajalca Skupnosti glede sprejetja tega akta. Kot take lahko uvodne izjave v preambuli akta Skupnosti služijo Sodišču kot podlaga za presojo veljavnosti zadevnega akta (
44
), če razkrivajo razloge za njegov sprejem oziroma jih je lahko, če ponazarjajo predmet in namen zakonodajnega akta, prav tako mogoče upoštevati pri razlagi operativnih določb tega akta. (
45
)
147.
Vendar uvodne izjave v preambuli akta Skupnosti same po sebi in neodvisno od operativnih določb tega akta nimajo zavezujočega pravnega učinka. (
46
)
148.
Tako se v obravnavani zadevi ni mogoče sklicevati na tretjo in četrto uvodno izjavo preambule Uredbe št. 1347/2001 kot podlagi za soobstoj znamk, ki vsebujejo besedo „Bavaria“, in ZGO „Bayerisches Bier“.
149.
Pravni učinki akta o registraciji ZGO, kot je v obravnavani zadevi Uredba št. 1347/2001, so opredeljeni v Uredbi št. 2081/92, na kateri ta registracija temelji. (
47
) Če in v kakšni meri lahko registracija „Bayerisches Bier“ kot ZGO, ustanovljena z Uredbo št. 1347/2001, vpliva na veljavnost in uporabo prej obstoječih znamk „Bavaria“, je treba torej presoditi na podlagi člena 14 Uredbe št. 2081/92, ki natančno ureja razmerje med imeni, registriranimi po tej uredbi, in blagovnimi znamkami.
150.
V zvezi s tem, kot je pravilno ugotovilo več strank, imata člena 14(2) in 14(3) Uredbe št. 2081/92 različne cilje in funkcije pri zagotavljanju ravnovesja, ki ga želi doseči ta uredba, med zaščito geografskih označb in označb porekla na eni strani in blagovnih znamk na drugi strani.
151.
Glede člena 14(3) Uredbe, kot je navedeno zgoraj, ta določba zagotavlja zaščito prej obstoječim znamkam, če preprečuje registracijo geografske označbe ali označbe porekla, katerih uporaba bi povzročila verjetnost zmede s prejšnjo znamko. (
48
)
152.
Tako pomeni ob pravilni uporabi zakonodajalca Skupnosti člen 14(3) Uredbe št. 2081/92 oviro za registracijo geografskih označb in označb porekla, glede katerih obstaja verjetnost zmede z obstoječo znamko znotraj posebnega pomena te določbe, vendar ne izključuje možnosti, da je prej obstoječa blagovna znamka lahko v nasprotju z registriranim imenom v smislu člena 13 Uredbe št. 2081/92.
153.
„Preizkus združljivosti“, ki temelji na verjetnosti zmede v smislu člena 14(3) te uredbe, ne pokriva vseh položajev, v katerih lahko v skladu z obsegom zaščite iz člena 13 Uredbe blagovne znamke posegajo v imena, ki so registrirana po tej uredbi. Na primer, jasno je, da bi se lahko na podlagi člena 13(1)(b) Uredbe št. 2081/92 sklicevali na zaščiteno označbo, kadar ni verjetnosti zmede med obravnavanimi proizvodi in celo kadar se skupnostna zaščita ne razteza na dele označbe, ki se pojavljajo v točki ali točkah, ki so sporne. (
49
)
154.
To pomeni, da ugotovitev zakonodajalca Skupnosti v obravnavani zadevi, ki je navedena v tretji uvodni izjavi preambule Uredbe št. 1347/2001, da je pogoj za registracijo iz člena 14(3) izpolnjen, ne pomeni zavezujoče določitve, da je možen soobstoj geografske označbe „Bayerisches Bier“ in blagovne znamke, ki vsebuje besedo „Bavaria“.
155.
Nasprotno, načelo soobstoja izhaja iz člena 14(2) Uredbe št. 2081/92, ki določa pogoje, pod katerimi se lahko nadaljuje uporaba prejšnje znamke – čeprav ustreza eni od okoliščin iz člena 13 uredbe (
50
) – kljub registraciji geografske označbe ali označbe porekla.
156.
Kot jasno izhaja iz besedila, ta določba dovoljuje nadaljnjo uporabo blagovne znamke, ki nasprotuje zaščiteni geografski označbi ali označbi porekla v smislu člena 13 Uredbe št. 2081/92, le pod pogojem, da je bila, prvič, znamka registrirana v dobri veri pred datumom vložitve zahteve za registracijo označbe porekla ali geografske označbe in, drugič, da ni razlogov za neveljavnost ali preklic blagovne znamke, kakor predvidevata člen 3(1)(c) in (g) ter člen 12(2)(b) Direktive o znamkah.
157.
Z drugimi besedami, v teh omejenih okoliščinah, to pomeni, ko prejšnja znamka ni bila registrirana v dobri veri – kar se v skladu s sodbo Gorgonzola ugotavlja predvsem z vprašanjem, ali je bila zahteva za registracijo zadevne blagovne znamke vložena v skladu z nacionalnimi in mednarodnimi pravnimi pravili, ki so veljala ob vložitvi zahteve – ali, čeprav je bila registrirana v dobri veri, če jo je mogoče razglasiti za neveljavno ali preklicati iz posebnih razlogov iz upoštevnih določb Direktive o znamkah, bo zaščita registrirane označbe porekla ali geografske označbe prevladala nad prej obstoječo znamko. (
51
)
158.
V zvezi s tem je pomembno navesti, da je Sodišče v sodbi Gorgonzola jasno navedlo, da nacionalno sodišče ugotavlja, ali je bila zadevna blagovna znamka registrirana v dobri veri in ali jo je mogoče razglasiti za neveljavno ali preklicati na podlagi Direktive o znamkah. (
52
)
159.
To pomeni, da ni naloga zakonodajalca Skupnosti, da odloči o tem pri registraciji označbe porekla ali geografske označbe po Uredbi št. 2081/92.
160.
Iz predhodno navedenega jasno izhaja, da je z navedbo v četrti uvodni izjavi preambule Uredbe št. 2081/92, da se uporaba določenih blagovnih znamk, kakršna je „Bavaria“, lahko nadaljuje kljub registraciji geografske označbe „Bayerisches Bier“, če izpolnjujejo pogoje iz člena 14(2) Uredbe št. 2081/92, zakonodajalec Skupnosti samo ponovil pravni položaj, ki v vsakem primeru izhaja iz tega člena.
161.
Tako predlagam, naj se na drugo predloženo vprašanje odgovori, da je treba Uredbo št. 1347/2001 v povezavi z Uredbo št. 2081/92 razlagati tako, da registracija „Bayerisches Bier“ kot zaščitene geografske označbe ne vpliva na veljavnost ali uporabo prej obstoječih blagovnih znamk tretjih oseb, ki vsebujejo besedo „Bavaria“, vendar le če so bile te znamke registrirane v dobri veri in niso neveljavne ali jih ni mogoče preklicati na podlagi člena 14(2) Direktive o znamkah, kar pa ugotovi nacionalno sodišče.
V – Predlog
162.
Sodišču zato predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje odgovori:
1.
Presoja predloženega vprašanja ni razkrila nobenih dejavnikov, ki bi lahko vplivali na veljavnost Uredbe Sveta (ES) št. 1347/2001 z dne 28. junija 2001 o dopolnitvi Priloge k Uredbi Komisije (ES) št. 1107/96 o registraciji geografskih označb in označb porekla po postopku iz člena 17 Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 ali Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila, na kateri temelji.
2.
Uredbo št. 1347/2001 v povezavi z Uredbo št. 2081/92 je treba razlagati tako, da registracija „Bayerisches Bier“ kot zaščitene geografske označbe ne vpliva na veljavnost ali uporabo prej obstoječih blagovnih znamk tretjih oseb, ki vsebujejo besedo „Bavaria“, vendar le če so bile te znamke registrirane v dobri veri in niso neveljavne ali jih ni mogoče preklicati na podlagi člena 14(2) Direktive o znamkah, kar pa ugotovi nacionalno sodišče.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	UL L 182, str. 3.
(
3
)	UL L 208, str. 1.
(
4
)	UL 1989, L 40, str. 1 (Direktiva o znamkah).
(
5
)	Uredba z dne 8. aprila 2003 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (UL L 99, str. 1).
(
6
)	Uredba z dne 12. junija 1996 o registraciji geografskih označb in označb porekla po postopku iz člena 17 Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 (UL L 148, str. 1).
(
7
)	Glej sodbi z dne 9. marca 1994 v zadevi TWD Textilwerke Deggendorf (C-188/92, Recueil, str. I-833, točke od 13 do 15) in z dne v zadevi Nachi Europe (C-239/99, Recueil, str. I-1197, točke 36).
(
8
)	V zvezi s tem glej sodbe v zadevah TWD Textilwerke Deggendorf, navedena v opombi 7, točke od 16 do 18; Nachi Europe, navedena v opombi 7, točka 37, ter sodbo z dne 8. marca 2007 v zadevi Roquette Frères (C-441/05, ZOdl., str. I-1993, točka 40).
(
9
)	V zvezi s tem glej, med drugim, sodbe v zadevah TWD Textilwerke Deggendorf, navedena v opombi 7, točki 24 in 25; Nachi Europe, navedena v opombi 7, točka 37; Roquette Frères, navedena v opombi 8, točki 40 in 41, in sodbo z dne 12. decembra 1996 v zadevi Accrington Beef in drugi (C-241/95, Recueil, str. I-6699, točka 15).
(
10
)	Glej sodbi v zadevah Roquette Frères, navedena v opombi 8, točka 41, in Nachi Europe, navedena v opombi 7, točka 37.
(
11
)	V zvezi s to zahtevo glej med drugim sodbo z dne 5. maja 1998 v zadevi Dreyfus proti Komisiji (C-386/96 P, Recueil, str. I-2309, točka 43 in navedena sodna praksa).
(
12
)	Glej sodbo z dne 4. marca 1999 v zadevi Gorgonzola (C-87/97, Recueil, str. I-1301, točka 36); glej tudi spodaj točke od 156 do 158.
(
13
)	Glej sodbe z dne 15. julija 1963 v zadevi Plaumann proti Komisiji (25/62, Recueil, str. 199); z dne v zadevi Codorníu (C-309/89, Recueil, str. I-1853, točka 20) in z dne v zadevi Union de Pequenos Agricultores proti Svetu (C-50/00 P, Recueil, str. I-6677, točka 36).
(
14
)	Glej sodbo Cordoníu, navedeno v opombi 13, točki 21 in 22.
(
15
)	Naj dodam, da če Sodišče v dejanskih in pravnih okoliščinah primera, v katerem je bilo v uredbi sami verjetno vsaj namignjeno, da obravnavana registracija ne bo vplivala na družbo Bavaria, ugotovi, da bi družba Bavaria kljub temu morala vložiti ničnostno tožbo, in če bo Sodišče tako sprejelo razmeroma strogo držo glede dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe v zvezi z veljavnostjo, bi to lahko spodbudilo nepotrebne „preventivne“ ničnostne tožbe, na primer imetnikov blagovnih znamk, kar pa ne bi bilo v interesu učinkovitega delovanja pravosodnega sistema v Skupnosti.
(
16
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL L 31, str. 1).
(
17
)	Glej v tej zvezi sodbe z dne 23. februarja 1988 v zadevi Združeno kraljestvo proti Svetu (68/86, Recueil, str. 855, točka 14); z dne v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji (131/86, Recueil, str. 905, točka 19); z dne v zadevi Komisija proti Svetu (C-131/87, Recueil, str. 3743, točka 28) in z dne v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji (C-180/96, Recueil, str. I-2265, točka 133).
(
18
)	Glej med drugim sodbe z dne 29. aprila 2004 v zadevi Komisija proti Svetu (C-338/01, Recueil, str. I-4829, točka 55); z dne v zadevi Komisija proti Svetu (C-155/91, Recueil, str. I-939, točki 19 in 21) in z dne v zadevi Španija proti Svetu (C-36/98, Recueil, str. I-779, točka 59).
(
19
)	Glej v zvezi s tem sodbi z dne 16. novembra 1989 v zadevi Komisija proti Svetu (C-11/88, Recueil, str. 3799, točka 15), in v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji, navedena v opombi 17, točki 133 in 134.
(
20
)	Sodba z dne 6. decembra 2001 (C-269/99, Recueil, str. I-9517).
(
21
)	Navedena v opombi 20.
(
22
)	V zvezi s tem glej zlasti točki 35 in 40 sodbe.
(
23
)	V zvezi s tem glej točke 41, 57 in 58 sodbe.
(
24
)	Glej točko 40 sodbe.
(
25
)	Francija: BGBl. 1961 II, str. 23 (Konvencija z dne 8. marca 1960, Zbirka odločb Združenih narodov (ZOZN) 1969 II št. 2064, knj. 747, str. 2); Italija: BGBl. 1965 II, str. 157 (Konvencija z dne, Zbirka odločb Združenih narodov (ZOZN) 1967 II št. 1815); Grčija: BGBl. 1965 II, str. 177 (Konvencija z dne, Zbirka odločb Združenih narodov (ZOZN) 1972 II št. 564, knj. 609, str.. 27); Švica: BGBl. 1969 II, str. 139, in BGBl. 1965 II, str. 157 (Konvencija z dne ); in Španija: BGBl. 1972 II, str. 110 (Konvencija z dne, Zbirka odločb Združenih narodov (ZOZN) 1995 II str. 492, knj. 992, str. 87).
(
26
)	Glej sodbo Kühne, navedeno v opombi 20, točka 32.
(
27
)	Obravnavane spremembe so se nanašale na zahtevo za registracijo geografske označbe in ne na označbo porekla, spremembo zadevnega območja in spremembo deleža surovin, ki jih lahko pridobijo zunaj tega območja. Glej v zvezi s tem sklepne predloge generalnega pravobranilca Jacobsa, navedene v opombi 20, točki 40 in 44.
(
28
)	Glej točki 33 in 34 sodbe.
(
29
)	Navedeno v opombi 20, točke od 50 do 54.
(
30
)	Glede sodbo Kühne, navedeno v opombi 20, točka 52.
(
31
)	Glej točko 53 te sodbe.
(
32
)	Glej v zvezi s tem sodbo Kühne, navedeno v opombi 20, točki 57 in 58.
(
33
)	Glej v zvezi s tem sodbo Kühne, navedeno v opombi 20, zlasti točko 60.
(
34
)	Glej sodbo Kühne, navedeno v opombi 20, točka 32; glej v tem okviru tudi sodbo z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Nemčija in Danska proti Komisiji (C-465/02 in C-466/02, ZOdl., str. I-9115, točka 98).
(
35
)	Sodba z dne 7. novembra 2000 (C-312/98, Recueil, str. I-9187).
(
36
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 16. marca 1999 v zadevi Danska, Nemčija in Francija proti Komisiji (C-289/96, C-293/96 in C-299/96, Recueil, str. I-1541, točka 92).
(
37
)	Glej v zvezi s tem zgornjo točko 86 in sodbo v zadevi Danska, Nemčija in Francija proti Komisiji, navedeno v opombi 36, zlasti točko 54.
(
38
)	Glej v zvezi s tem zgoraj točke od 85 do 87 in sodbo Kühne, navedeno v opombi 20, točke od 50 do 54 in 59 ter naslednje.
(
39
)	V zvezi s tem glej sodno prakso na različnih področjih prava Skupnosti glede izvrševanja pristojnosti organov Skupnosti v zadevah, ki zahtevajo kompleksno gospodarsko in/ali družbeno presojo: med drugim sodbe z dne 14. decembra 2000 v zadevi Italija proti Komisiji (C-99/99, Recueil, str. I-11535, točka 26); z dne v zadevi Združeno kraljestvo proti Svetu (C-150/94, Recueil, str. I-7235, točka 49); z dne v združenih zadevah Omega Air in drugi (C-27/00 in C-122/00, Recueil, str. I-2569, točka 65); z dne v zadevi Nicoli proti Eridania (C-87/00, ZOdl., str. I-9397, točka 37), z dne v zadevi Italija proti Komisiji (C-372/97, Recueil, str. I-3679, točka 83) in z dne v zadevi Španija proti Komisiji (C-169/95, Recueil, str. I-135, točka 34).
(
40
)	Glej sodbo Warsteiner, navedeno v opombi 35, točka 43, in sodbo z dne 7. maja 1997 v zadevi Pistre in drugi (od C-321/94 do C-324/94, Recueil, str. I-2343, točka 35).
(
41
)	Glej sodbo z dne 26. februarja 2008 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-132/05, že neobjavljena v Zodl., točka 53) in sodbo Nemčija in Danska proti Komisiji, navedeno v opombi 34, točke od 76 do 99.
(
42
)	V tej zvezi glej sodbo Nemčija in Danska proti Komisiji, navedeno v opombi 34, točka 84.
(
43
)	Glej v zvezi s tem zgoraj točki 106 in 107.
(
44
)	Glej na primer sodbe z dne 9. septembra 2004 v zadevi Španija proti Komisiji (C-304/01, ZOdl., str. I-7655, točka 50); z dne v zadevi Martin Huber ( C-336/00, Recueil, str. I-7699, točka 35) in z dne v zadevi Eridania in drugi (250/84, Recueil, str. 117, točka 37).
(
45
)	Glej na primer sodbi z dne 16. oktobra 2007 v zadevi Palacios de la Villa (C-411/05, ZOdl., str. I-8531, točki 42 in 44) in z dne v zadevi Grzelczyk (C-184/99, Recueil, str. I-6193, točka 44).
(
46
)	V zvezi s tem glej na primer sodbo z dne 19. novembra 1998 v zadevi Nilsson (C-162/97, Recueil, str. I-7477, točka 54).
(
47
)	Dejstvo, da se je predložitveno sodišče sklicevalo v tem vprašanju le na Uredbo št. 1347/2001, ne preprečuje Sodišču, da bi upoštevalo tudi Uredbo št. 2081/92: v zvezi s tem glej med drugim sodbi z dne 2. februarja 1994 v zadevi Verband Sozialer Wettbewerb, (Clinique) (C-315/92, Recueil, str. I-317, točka 7) in z dne v zadevi Weide (C-153/03, ZOdl., str. I-6017, točka 25).
(
48
)	Glej zgoraj točki 128 in 129.
(
49
)	Glej sodbo Gorgonzola, navedeno v opombi 12, točka 26.
(
50
)	V nasprotnem primeru, s stališča zaščite, ki jo zagotavlja Uredba št. 2081/92, a priori ni nikakršnega navzkrižja med registriranim imenom in zadevno blagovno znamko.
(
51
)	Glej sodbo Gorgonzola, navedeno v opombi 12, točki 35 in 38.
(
52
)	Glej sodbo Gorgonzola, navedeno v opombi 12, točki 36 in 42.