SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 27. februarja 2025(*)
„ Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Začasna zaščita v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb – Direktiva 2001/55/ES – Člena 8 in 11 – Izvedbeni sklep (EU) 2022/382 – Zaporedne prošnje za dovoljenje za prebivanje zaradi dodelitve začasne zaščite v več državah članicah – Obravnavanje naknadne prošnje – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva “
V zadevi C‑753/23 [Krasiliva](i),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika) z odločbo z dne 30. novembra 2023, ki je na Sodišče prispela 7. decembra 2023, v postopku
A. N.
proti
Ministerstvo vnitra,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi D. Gratsias, predsednik senata, I. Jarukaitis, predsednik četrtega senata, in Z. Csehi (poročevalec), sodnik,
generalni pravobranilec: M. Szpunar,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za češko vlado M. Smolek, A. Edelmannová in J. Vláčil, agenti,
–        za grško vlado G. Karipsiadis in T. Papadopoulou, agenta,
–        za Evropsko komisijo A. Azéma, A. Katsimerou in M. Salyková, agentke,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 8(1) in člena 11 Direktive Sveta 2001/55/ES z dne 20. julija 2001 o najnižjih standardih za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb in o ukrepih za uravnoteženje prizadevanj in posledic za države članice pri sprejemanju takšnih oseb (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 162) ter člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med A. N., ukrajinsko državljanko, in Ministerstvo vnitra (ministrstvo za notranje zadeve, Češka republika) glede izdaje dovoljenja za prebivanje v okviru začasne zaščite, določene z Direktivo 2001/55.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2001/55
3        Člen 1 Direktive 2001/55 določa:
„Namen te direktive je določiti najnižje standarde za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb iz tretjih držav, ki se ne morejo vrniti v svojo matično državo in podpirati uravnoteženje prizadevanj med državami članicami pri sprejemanju teh oseb in posledicah takega sprejema.“
4        Člen 5, od (1) do (3), te direktive določa:
„1.      Obstoj množičnega prihoda razseljenih oseb se ugotovi s sklepom Sveta [Evropske unije], ki ga sprejme s kvalificirano večino na predlog [Evropske k]omisije, ki tudi preuči kakršenkoli zahtevek držav članic, da vloži predlog Svetu.
2.      Predlog Komisije vključuje vsaj:
(a)      opis posebnih skupin oseb za katere se bo uporabljala začasna zaščita;
(b)      datum začetka učinkovanja začasne zaščite;
(c)      oceno o obsegu premikov razseljenih oseb.
3.      Posledica sklepa Sveta je uvedba začasne zaščite za tiste razseljene osebe, na katere se nanaša, v vseh državah članicah v skladu z določbami te direktive. Sklep mora vključevati vsaj:
(a)      opis posebnih skupin oseb za katere se uporablja začasna zaščita;
(b)      datum začetka učinkovanja začasne zaščite;
(c)      podatke prejete od držav članic o njihovih sprejemnih zmogljivostih;
(d)      podatke Komisije, [Agencije Združenih narodov za begunce (UNHCR)] in drugih pomembnih mednarodnih organizacij.“
5        Člen 8 navedene direktive določa:
„1.      Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev dovoljenj za prebivanje osebam, ki uživajo začasno zaščito, za ves čas trajanja zaščite. Za ta namen se izdajo dokumenti ali druga enakovredna dokazila.
2.      Ne glede na obdobje veljavnosti dovoljenja za prebivanje iz odstavka 1, države članice oseb, ki uživajo začasno zaščito, ne smejo obravnavati manj ugodno, kakor je določeno v členih 9 do 16.
3.      Če je to potrebno, države članice ustvarijo za namen začasne zaščite osebam, ki vstopajo na njihovo ozemlje, vse možnosti za pridobitev potrebnih vizumov, vključujoč tranzitne vizume. Formalnosti se morajo zmanjšati na najmanjšo možno mero zaradi nujnosti razmer. Vizumi morajo biti brezplačni ali stroški za njih zmanjšani na najmanjšo možno mero.“
6        Člen 11 iste direktive določa:
„Država članica ponovno sprejme osebo, ki uživa začasno zaščito na njenem ozemlju, če ta oseba ostane ali poskuša vstopiti brez dovoljenja na ozemlje druge države članice v obdobju iz sklepa Sveta iz člena 5. Države članice lahko na podlagi dvostranskega sporazuma odločijo, da se ta člen ne uporablja.“
7        Člen 28 te direktive določa primere, v katerih lahko države članice osebe, na katere se nanaša ta direktiva, izključijo iz začasne zaščite v smislu te direktive.
8        Člen 29 navedene direktive določa:
„Osebe, ki jih je država članica izključila iz ugodnosti začasne zaščite ali ponovne združitve družine, imajo v zadevni državi članici pravico do sodnega varstva.“
Izvedbeni sklep (EU) 2022/382
9        V uvodnih izjavah 15 in 16 Izvedbenega sklepa Sveta (EU) 2022/382 z dne 4. marca 2022 o ugotovitvi obstoja množičnega prihoda razseljenih oseb iz Ukrajine v smislu člena 5 Direktive 2001/55/ES in z učinkom uvedbe začasne zaščite (UL 2022, L 71, str. 1) je navedeno:
„(15)      Opozoriti je treba, da so se države članice v izjavi dogovorile, da ne bodo uporabljale člena 11 Direktive [2001/55].
(16)      Začasna zaščita je v trenutnih razmerah najustreznejši instrument. Glede na izredne in izjemne razmere, vključno z vojaško invazijo Ruske federacije na Ukrajino ter obsegom množičnega prihoda razseljenih oseb, bi morala začasna zaščita razseljenim osebam omogočiti, da po vsej Uniji uživajo usklajene pravice, ki zagotavljajo ustrezno raven zaščite. Uvedba začasne zaščite naj bi koristila tudi državam članicam, saj bi se s pravicami, ki spremljajo začasno zaščito, omejila potreba, da razseljene osebe nemudoma zaprosijo za mednarodno zaščito, in zmanjšalo tveganje, da preobremenijo njihove azilne sisteme, formalnosti pa bi se zaradi nujnosti razmer zmanjšale na minimum. Poleg tega imajo državljani Ukrajine po tem, ko so sprejeti na območje Unije, kot potniki, ki ne potrebujejo vizuma, 90 dni pravico do prostega gibanja v EU. Tako se lahko odločijo, v kateri državi članici želijo uživati pravice, povezane z začasno zaščito, in se pridružijo svoji družini ali prijateljem v obširnih mrežah diaspore, ki trenutno prebiva po vsej Uniji. V praksi bo to olajšalo uravnoteženje prizadevanj med državami članicami in s tem zmanjšalo pritisk na nacionalne sprejemne sisteme. Ko država članica izda dovoljenje za prebivanje v skladu z Direktivo [2001/55], bi morala oseba, ki uživa začasno zaščito, pravice, ki izhajajo iz nje, koristiti samo v državi članici, ki je izdala dovoljenje za prebivanje, čeprav ima pravico, da v obdobju 180 dni 90 dni prosto potuje v Uniji. To ne bi smelo vplivati na možnost, da država članica kadar koli izda dovoljenje za prebivanje osebam, ki uživajo začasno zaščito v skladu s tem sklepom.“
10      Člen 1 tega izvedbenega sklepa določa:
„Ugotavlja se obstoj množičnega prihoda razseljenih oseb, ki so morale zaradi oboroženega spopada zapustiti Ukrajino, v Unijo.“
11      Člen 2(1)(a) navedenega izvedbenega sklepa določa:
„Ta sklep se uporablja za naslednje kategorije oseb, ki so 24. februarja 2022 ali pozneje razseljene iz Ukrajine zaradi vojaške invazije ruskih oboroženih sil, ki se je začela na navedeni datum:
(a)      ukrajinske državljane, ki so pred 24. februarjem 2022 prebivali v Ukrajini“.
Češko pravo
Zakon št. 221/2003 o začasni zaščiti tujcev
12      Direktiva 2001/55 je bila v češko pravo prenesena z zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců (zakon št. 221/2003 o začasni zaščiti tujcev).
13      Člen 1 tega zakona, naslovljen „Predmet urejanja“, določa:
„1.      Ta zakon ureja:
(a)      pogoje za vstop in prebivanje tujih državljanov na ozemlju Češke republike (v nadaljevanju: ozemlje) zaradi dodelitve začasne zaščite ter za njihov izstop z ozemlja;
(b)      postopek za priznanje ali odvzem pravice do prebivanja zaradi dodelitve začasne zaščite na ozemlju (v nadaljevanju: pravica do prebivanja zaradi začasne zaščite);
[…].“
Zakon „Ukrajina“
14      Zákon č. 65/2022 Sb., o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazi vojsk Ruské federace (částka 36/2022) (zakon št. 65/2022 o nekaterih ukrepih v zvezi z oboroženim spopadom na ozemlju Ukrajine, ki ga je povzročil vdor vojske Ruske federacije) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon „Ukrajina“), v členu 2 določa, da „‚začasna zaščita‘ pomeni pravico do prebivanja na ozemlju Češke republike na podlagi zakona [št. 221/2003] o začasni zaščiti tujcev […]“.
15      Člen 4 zakona „Ukrajina“, naslovljen „Postopek za začasno zaščito“, v odstavku 3 določa:
„Če ta zakon ne določa drugače, dodelitev začasne zaščite na podlagi tega zakona ureja zakon [št. 221/2003] o začasni zaščiti tujcev.“
16      Člen 5(1) in (2) zakona „Ukrajina“ določa:
„1.      Prošnja za začasno zaščito ni dopustna, če:
(a)      ni bila vložena osebno;
(b)      jo je vložil tujec, ki ni naveden v členu 3;
(c)      jo je vložil tujec, ki je zaprosil za začasno zaščito ali mednarodno zaščito v drugi državi članici Unije;
(d)      jo je vložil tujec ki uživa začasno zaščito ali mednarodno zaščito v drugi državi članici Unije; ali
(e)      jo je vložil tujec, ki je državljan Unije, države, ki jo z Unijo veže mednarodni sporazum, ki mu zagotavlja pravico do prostega gibanja oseb, enakovredno tisti, ki jo uživajo državljani Unije, ali države, ki jo veže Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru [z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3)].
2.      V primeru nedopustnosti ministrstvo za notranje zadeve ali policija Češke republike prošnjo tujca zavrže in ga obvesti o razlogu za nedopustnost prošnje, pri čemer je izključen kakršen koli sodni nadzor.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
17      A. N., ukrajinska državljanka, je 15. julija 2022 vstopila na ozemlje Unije. 19. julija 2022 je vložila prošnjo za dodelitev začasne zaščite v Nemčiji. Dva meseca pozneje, 20. septembra 2022, je podobno prošnjo vložila v Češki republiki. Ministrstvo za notranje zadeve je zadnjenavedeno prošnjo zavrglo kot nedopustno, zlasti ker je A. N. vložila prošnjo za začasno zaščito v drugi državi članici ali ji je bila ta zaščita dodeljena.
18      A. N. je zoper to zavrženje prošnje vložila tožbo pri Městský soud v Praze (mestno sodišče v Pragi, Češka republika). Navedeno sodišče je na prvem mestu štelo, da je pristojno za odločanje o tem pravnem sredstvu, ne glede na to, da upoštevna nacionalna ureditev izključuje možnost sodnega nadzora nad odločbo, s katero je bila prošnja za dodelitev začasne zaščite zavržena kot nedopustna. Menilo je, da pravica do takega pravnega sredstva izhaja iz člena 29 Direktive 2001/55 v povezavi s členom 47 Listine.
19      Na drugem mestu, na eni strani je ugotovilo, da čeprav je A. N. v Nemčiji vložila prošnjo za dodelitev začasne zaščite, ji ta doslej ni bila dodeljena, na drugi strani pa, da Direktiva 2001/55 ne določa, da se taka prošnja lahko zavrne zato, ker je bila prošnja za dodelitev začasne zaščite predhodno vložena v drugi državi članici. Razlogi za izključitev osebe iz začasne zaščite naj bi bili namreč izčrpno določeni v členu 28 Direktive 2001/55, zaradi česar naj nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari ne bi bila v skladu s pravom Unije. Iz teh razlogov je Městský soud v Praze (mestno sodišče v Pragi) ugodilo tožbi A. N., odpravilo odločbo ministrstva za notranje zadeve in zadevo vrnilo ministrstvu za notranje zadeve.
20      Ministrstvo za notranje zadeve je zoper to sodbo vložilo kasacijsko pritožbo pri Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika), ki je predložitveno sodišče. Trdilo je, da če je oseba zaprosila za dodelitev začasne zaščite v neki državi članici, mora o tej prošnji odločiti ta država članica. Te zaščite naj namreč ne bi bilo mogoče uživati v več državah članicah. Po mnenju ministrstva za notranje zadeve položaj iz postopka v glavni stvari ne spada na področje uporabe člena 28 Direktive 2001/55. Določba nacionalnega prava o nedopustnosti prošnje, kakršna je prošnja A. N., naj bi se uporabljala za položaje, ki jih ta direktiva ne ureja.
21      V teh okoliščinah je Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali člen 8(1) Direktive [2001/55], tudi ob upoštevanju dogovora držav članic, da ne bodo uporabljale člena 11 te direktive, nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje zaradi [dodelitve] začasne zaščite nedopustna, če je tujec zaprosil za dovoljenje za prebivanje v drugi državi članici ali če mu je bilo v drugi državi članici že izdano dovoljenje za prebivanje?
2.      Ali ima oseba, ki uživa začasno zaščito, v skladu z Direktivo [2001/55] pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem na podlagi člena 47 [Listine], če država članica ne izda dovoljenja za prebivanje v smislu člena 8(1) [te direktive]?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
22      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 8(1) Direktive 2001/55 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se osebi, ki uživa začasno zaščito iz Izvedbenega sklepa 2022/382, zavrne izdaja dovoljenja za prebivanje iz navedene določbe, če je ta oseba za tako dovoljenje za prebivanje že zaprosila v drugi državi članici. Poleg tega v tem okviru sprašuje o obsegu dogovora držav članic, sklenjenega v okviru sprejetja Izvedbenega sklepa 2022/382, da ne bodo uporabljale člena 11 Direktive 2001/55.
23      V skladu s členom 8(1) Direktive 2001/55 države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev dovoljenj za prebivanje osebam, ki uživajo začasno zaščito, za ves čas trajanja zaščite. Ta določba poleg tega določa, da se za to izdajo dokumenti ali druga enakovredna dokazila.
24      Kot je navedeno v členu 1 Direktive 2001/55, je njen namen določiti najnižje standarde za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb iz tretjih držav, ki se ne morejo vrniti v svojo matično državo, in podpirati uravnoteženje prizadevanj med državami članicami pri sprejemanju teh oseb in posledicah takega sprejema (sodba z dne 19. decembra 2024, Kaduna, C‑244/24 in C‑290/24, EU:C:2024:1038, točka 81).
25      V skladu s členom 5 Direktive 2001/55 se obstoj množičnega prihoda razseljenih oseb ugotovi s sklepom Sveta, sprejetim s kvalificirano večino na predlog Komisije. Ta sklep temelji med drugim na pregledu stanja in obsega premikov razseljenih oseb ter na oceni smotrnosti uveljavljanja začasne zaščite, upoštevajoč zmogljivosti za nujno pomoč in delovanje na terenu, ali neustreznosti takšnih ukrepov. Navedeni sklep učinkuje tako, da povzroči izvajanje začasne zaščite v vseh državah članicah v odnosu do posebnih skupin oseb, opisanih v istem sklepu, od datuma, določenega v njem (sodba z dne 19. decembra 2024, Kaduna, C‑244/24 in C‑290/24, EU:C:2024:1038, točka 83).
26      Svet je 4. marca 2022 na podlagi člena 5 Direktive 2001/55 sprejel Izvedbeni sklep 2022/382 o ugotovitvi obstoja množičnega prihoda razseljenih oseb iz Ukrajine. Z začetkom veljavnosti tega izvedbenega sklepa, to je istega dne, se je torej začela od tega datuma izvajati obvezna začasna zaščita kategorij oseb, opredeljenih v členu 2 navedenega izvedbenega sklepa, zlasti ukrajinskih državljanov, ki so pred 24. februarjem 2022 prebivali v Ukrajini (glej v tem smislu sodbo z dne 19. decembra 2024, Kaduna, C‑244/24 in C‑290/24, EU:C:2024:1038, točka 84).
27      Poleg tega je iz uvodne izjave 16 Izvedbenega sklepa 2022/382 razvidno, da imajo državljani Ukrajine po tem, ko so sprejeti na območje Unije, kot potniki, ki ne potrebujejo vizuma, 90 dni pravico do prostega gibanja v Uniji in se lahko odločijo, v kateri državi članici želijo uživati pravice, povezane z začasno zaščito.
28      Glede na zgornje preudarke je treba ugotoviti, da imajo osebe, ki spadajo v kategorije iz člena 2 Izvedbenega sklepa 2022/382, pravico, da se za pridobitev dovoljenja za prebivanje iz člena 8(1) Direktive 2001/55 obrnejo na organe države članice po svoji izbiri.
29      Iz tega izhaja, da če je oseba, ki uživa začasno zaščito, v prvi državi članici zaprosila za dovoljenje za prebivanje na podlagi člena 8(1) Direktive 2001/55, vendar ga še ni pridobila, in se nato preseli v drugo državo članico in tam vloži podobno prošnjo, zadnjenavedena država članica zadnjenavedene prošnje ne more zavreči kot nedopustne zgolj zato, ker je bila prošnja že vložena v prvi državi članici. Zadnjenavedena država članica mora torej preučiti utemeljenost prošnje, ki ji je bila predložena.
30      Vendar lahko organi države članice v okviru obravnavanja take prošnje preverijo, ali osebe, ki zaprosijo za dovoljenje za prebivanje iz člena 8(1) Direktive 2001/55, spadajo v kategorije oseb iz člena 2 Izvedbenega sklepa 2022/382 in uživajo začasno zaščito ter ali so že pridobile dovoljenje za prebivanje v drugi državi članici.
31      Poleg tega, ker predložitveno sodišče – za odgovor na prvo vprašanje – sprašuje tudi o pomenu izjave držav članic, navedene v uvodni izjavi 15 Izvedbenega sklepa 2022/382, da ne bodo uporabljale člena 11 Direktive 2001/55, je treba poudariti, da v skladu s tem členom država članica ponovno sprejme osebo, ki uživa začasno zaščito na njenem ozemlju, če ta oseba ostane ali poskuša vstopiti brez dovoljenja na ozemlje druge države članice v obdobju začasne zaščite.
32      Kot pa izhaja iz izjave držav članic, navedene v prejšnji točki te sodbe, se navedeni člen ne uporablja za osebe, ki uživajo začasno zaščito in ki spadajo na področje uporabe Izvedbenega sklepa 2022/382. Poleg tega je iz uvodne izjave 16 Izvedbenega sklepa 2022/382 razvidno, da imajo državljani Ukrajine po tem, ko so sprejeti na območje Unije, kot potniki, ki ne potrebujejo vizuma, 90 dni pravico do prostega gibanja v Uniji, med drugim zato, da bi se odločili, v kateri državi članici želijo uživati pravice, povezane z začasno zaščito. Ta člen torej ni upošteven za odgovor na prvo vprašanje.
33      Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8(1) Direktive 2001/55 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se osebi, ki je upravičena do začasne zaščite iz Izvedbenega sklepa 2022/382, zavrne izdaja dovoljenja za prebivanje, če je ta oseba za tako dovoljenje že zaprosila v drugi državi članici, vendar ga še ni pridobila.
Drugo vprašanje
34      Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 8(1) Direktive 2001/55 v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da ima oseba, ki uživa začasno zaščito na podlagi te direktive, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem zoper odločbo, s katero je bila prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje v smislu tega člena 8 zavržena kot nedopustna.
35      V skladu z ustaljeno sodno prakso je za priznanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine v posameznem primeru potrebno, da se oseba, ki to pravico uveljavlja, sklicuje na pravice ali svoboščine, zagotovljene s pravom Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2024, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, točka 71).
36      V zvezi s tem, kot je v bistvu razvidno iz točk od 23 do 26 te sodbe, sklep Sveta, sprejet na podlagi člena 5 Direktive 2001/55, učinkuje tako, da povzroči izvajanje začasne zaščite v vseh državah članicah v odnosu do posebnih skupin oseb, opisanih v tem sklepu. V skladu s členom 8(1) te direktive morajo države članice sprejeti potrebne ukrepe, ki tem osebam omogočajo, da imajo ves čas trajanja te zaščite dovoljenja za prebivanje, in jim za to izdati dokumente ali druga enakovredna dokazila. Zato je pravica navedenih oseb do pridobitve dovoljenja za prebivanje in dokazil v zvezi s tem pravica, zagotovljena s pravnim redom Unije.
37      Zato člen 47 Listine zahteva, da je zoper odločbo, s katero je prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje na podlagi člena 8(1) Direktive 2001/55, ki jo je vložila oseba, ki uživa začasno zaščito v smislu te direktive, zavržena kot nedopustna, mogoče vložiti učinkovito pravno sredstvo pred sodiščem.
38      V tem okviru je treba opozoriti, da člen 47 Listine pomeni potrditev načela učinkovitega sodnega varstva. Ta člen pa je dovolj sam po sebi in ga za to, da bi se posameznikom podelila pravica, na katero se kot tako lahko sklicujejo, ni treba natančneje opredeliti z določbami prava Unije ali nacionalnega prava. Torej ne more veljati drugače za člen 8(1) Direktive 2001/55 (glej po analogiji sodbo z dne 4. oktobra 2024, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, točka 86 in navedena sodna praksa).
39      Poleg tega te razlage nikakor ne omaje dejstvo, da člen 29 Direktive 2001/55 dostop do pravnih sredstev v zadevni državi članici izrecno določa le za osebe, ki jih je država članica izključila iz ugodnosti začasne zaščite ali ponovne združitve družine. Kot je namreč razvidno iz preudarkov, navedenih v točkah od 35 do 38 te sodbe, iz navedene določbe ni mogoče a contrario sklepati, da bi morale dostop do takih pravnih sredstev imeti le te osebe.
40      Glede na vse zgornje preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8(1) Direktive 2001/55 v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da ima oseba, ki uživa začasno zaščito na podlagi te direktive, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem zoper odločbo, s katero je bila prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje v smislu tega člena 8 zavržena kot nedopustna.
Stroški
41      Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
1.      Člen 8(1) Direktive Sveta 2001/55/ES z dne 20. julija 2001 o najnižjih standardih za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb in o ukrepih za uravnoteženje prizadevanj in posledic za države članice pri sprejemanju takšnih oseb
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se osebi, ki uživa začasno zaščito iz Izvedbenega sklepa Sveta (EU) 2022/382 z dne 4. marca 2022 o ugotovitvi obstoja množičnega prihoda razseljenih oseb iz Ukrajine v smislu člena 5 Direktive 2001/55/ES in z učinkom uvedbe začasne zaščite, če je ta oseba za tako dovoljenje že zaprosila v drugi državi članici, vendar ga še ni pridobila.
2.      Člen 8(1) direktive 2001/55 v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
ima oseba, ki uživa začasno zaščito na podlagi te direktive, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem zoper odločbo, s katero je bila prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje v smislu tega člena 8 zavržena kot nedopustna.
Podpisi
*      Jezik postopka: češčina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.