61994TO0331_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål T-331/94 DEP,
IPK-München GmbH,
München (Tyskland), företrädd av advokaten H.‑J. Prieß,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av J. Grunwald, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en begäran om fastställande av rättegångskostnader till följd av förstainstansrättens dom av den 6 mars 2001 i mål T-331/94, IPK-München mot kommissionen (REG 2001, s. II-779),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (tredje avdelningen)
sammansatt av ordföranden M. Jaeger samt domarna J. Azizi och E. Cremona,
justitiesekreterare: E. Coulon,
följande
Beslut
Domskäl
Bakgrund och förfarande
1. Sökanden väckte den 13 oktober 1994 talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 3 augusti 1994 att inte betala ut 212 000 euro som utgjorde resten av det finansiella stöd som sökanden hade beviljats inom ramen för sitt projekt Ecodata avseende skapandet av en databank med uppgifter om ekologisk turism i Europa (nedan kallat Ecodata-projektet eller projektet).
2. Genom förstainstansrättens dom av den 15 oktober 1997 i mål T‑331/94, IPK mot kommissionen (REG 1997, s. II-1665, nedan kallad domen av den 15 oktober 1997), ogillades talan. Den 22 december 1997 överklagade sökanden domen av den 15 oktober 1997. Genom domstolens dom av den 5 oktober 1999 i mål C-433/97 P, IPK mot kommissionen (REG 1999, s. I-6795, nedan kallad domen av den 5 oktober 1999), undanröjdes domen av den 15 oktober 1997, återförvisades målet till förstainstansrätten och förordnades att beslut om rättegångskostnader skulle meddelas senare.
3. Genom dom av den 6 mars 2001 i mål T-331/94, IPK-München mot kommissionen (REG 2001, s. II-779, nedan kallad domen av den 6 mars 2001), biföll förstainstansrätten sökandens talan och förpliktade kommissionen att bära sin rättegångskostnad och ersätta sökandens samtliga rättegångskostnader vid förstainstansrätten och domstolen.
4. Genom dom av den 29 april 2004 i de förenade målen C-199/01 P och C‑200/01 P, IPK-München och kommissionen (REG 2004, s. I-4627), ogillade domstolen de av sökanden och kommissionen ingivna överklagandena av domen av den 6 mars 2001 samt förpliktade vardera parten att bära sin rättegångskostnad hänförlig till överklagandet.
5. Genom skrivelse av den 30 juli 2004 underrättade sökanden kommissionen om att dess ersättningsgilla rättegångskostnader som avsågs i domen av den 6 mars 2001 uppgick till 38 373,99 euro.
6. Genom skrivelse av den 22 september 2004 tillbakavisade kommissionen sökandens betalningsuppmaning med motiveringen att de relevanta rättsfrågorna redan hade diskuterats under det administrativa förfarandet. Kommissionen ansåg att enbart kostnaderna för juridisk rådgivning, till ett belopp på 13 000 euro, var ersättningsgilla.
7. Sökanden har därefter genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 oktober 2004 begärt att rättegångskostnaderna skall fastställas i enlighet med artikel 92.1 i förstainstansrättens rättegångsregler.
Parternas yrkanden
8. Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall fastställa att de ersättningsgilla rättegångskostnaderna uppgår till ett belopp på 38 373,99 euro eller i andra hand till det belopp som förstainstansrätten finner skäligt.
9. Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall fastställa att de ersättningsgilla rättegångskostnaderna uppgår till ett belopp på 13 000 euro eller i andra hand till det belopp som förstainstansrätten finner skäligt.
Rättslig bedömning
1. Parternas argument
Sökandens argument
Specifikation av sökandens rättegångskostnader
10. Enligt sökanden består de rättegångskostnader om 38 373,99 euro som sökanden begärt i de mål som inför förstainstansrätten har gett upphov till domarna av den 15 oktober 1997 och av den 6 mars 2001, samt inför domstolen till domen av den 5 oktober 1999, av följande poster.
– För förfarandet inför förstainstansrätten fram till domen av den 15 oktober 1997
11. Sökanden har uppgett att den hade kommit överens med sina advokater om ett fast pris på 630 000 belgiska franc (BEF), vilket motsvarar 15 617,29 euro, jämte omkostnader, avseende advokatarvodena för att föra dess talan i förfarandet inför förstainstansrätten fram till avkunnandet av domen av den 15 oktober 1997. Till stöd för detta har sökanden ingett två fakturor som uppgår till ett belopp om 315 000 BEF respektive 15 000 tyska mark (DEM).
12. Betalningen av de överenskomna 630 000 BEF utgjorde enligt sökanden ersättning för följande arbetsinsatser: författande av ansökan (60 sidor), författande av replik (80 sidor), förberedelse av förhandlingen – inklusive besvarandet av förstainstansrättens frågor, granskning av förhandlingsrapporten och författandet av slutanförandet –, deltagande i förhandlingen samt korrespondens med klienten och förstainstansrätten.
13. Vidare har sökanden ingett två fakturor som i detalj redogör för de olika kostnaderna hänförliga till detta förfarande. Fakturan av den 26 oktober 1995 omfattar följande kostnader: bankavgifter (745 BEF), portokostnader (1 087 BEF), kostnader för resa till Luxemburg (den 13 oktober 1994 och den 18 april 1995) (9 074 BEF), avgifter för att söka i databaser (455 BEF) samt telefon- och faxkostnader (9 094 BEF). Fakturan av den 14 juli 1997 omfattar följande kostnader: kopieringskostnader (379 BEF), kostnad för kurir (661 BEF), faxkostnader (1 026 BEF) samt resekostnader (advokat H.-J. Prieß, resa till Luxemburg den 24 och 25 juni 1997) (33 032 BEF).
14. Sökanden anser därför att det sammanlagda beloppet avseende kostnader och arvoden för att föra dess talan i förstainstansrätten fram till avkunnandet av domen av den 15 oktober 1997 uppgår till 685 553 BEF, motsvarande 16 994,41 euro.
– För förfarandet inför domstolen fram till domen av den 5 oktober 1999
15. Sökanden har uppgett att den hade kommit överens med sina advokater om ett fast pris på 307 500 BEF, vilket motsvarar 7 622,73 euro, jämte omkostnader, avseende advokatarvodena för att föra dess talan i överklagandeförfarandet inför domstolen som ledde fram till domen av den 5 oktober 1999.
16. Enligt sökanden utgör betalningen om 307 500 BEF ersättning till dess advokater för författandet av överklagandet samt korrespondens med sökanden och domstolen.
17. Dessutom har sökanden i en faktura av den 31 december 1999 i detalj redogjort för de olika kostnaderna hänförliga till detta förfarande. Denna faktura omfattar följande kostnader: bankavgifter (560 BEF), kopieringskostnader (5 140 BEF), portokostnader (81 BEF), telefon- och faxkostnader (2 441 BEF), taxikostnader (440 BEF) samt resekostnader (advokat Andrade, resa till Luxemburg den 22 december 1997) (3 399 BEF). Sökanden har i sin ansökan preciserat att resekostnaderna för advokat Andrade uppstod i samband med att överklagandet lämnades in till domstolen.
18. Sökanden anser att det sammanlagda beloppet som den erlagt för arvoden och kostnader hänförliga till det första överklagandet till domstolen, som ledde till domen av den 5 oktober 1999, uppgår till 319 561 BEF, motsvarande 7 921,71 euro.
– För det fortsatta förfarandet inför förstainstansrätten fram till domen av den 6 mars 2001
19. Sökanden har uppgett att advokatarvodet för att föra dess talan inför förstainstansrätten fram till domen av den 6 mars 2001 har beräknats på basis av arbetade timmar och att tre advokater arbetade med detta förfarande. Enligt sökanden uppgår dessa tre advokaters arvoden till 10 535 euro. Dessa arvoden består av följande poster.
20. Med avseende på advokat Prieß uppgår arvodena till ett sammanlagt belopp om 9 360 euro, motsvarande 20,8 timmar till ett timarvode om 450 euro. Dessa arbetade timmar avser följande: 0,5 timme för granskning av dokument och telefonsamtal, 0,5 timme för granskning av dokument, juridisk analys och interna diskussioner, 9,5 timmar för affärsresa mellan Berlin och Luxemburg samt förberedelse inför förhandlingen, 10 timmar för deltagande i förhandlingen inför förstainstansrätten och affärsresa mellan Luxemburg och Berlin samt 0,3 timme för granskning av dokument, juridisk analys och telefonsamtal.
21. Med avseende på advokat C. Pitschas uppgår arvodena till ett sammanlagt belopp om 650 euro, motsvarande två timmar till ett timarvode om 325 euro. Av dessa två timmar avser en timme arbetet med att författa en promemoria om frågan huruvida nya faktiska omständigheter kan tas upp till sakprövning efter att ett mål återförvisats till förstainstansrätten och en timme ett internt möte med advokat Prieß rörande bland annat förhandlingen inför förstainstansrätten.
22. Med avseende på advokat A.C. Muner uppgår arvodena till ett sammanlagt belopp om 525 euro, motsvarande fem timmar till ett timarvode om 105 euro. Denna tid avser 2,5 timmars arbete med en promemoria rörande åberopandet av nya faktiska omständigheter samt 2,5 timmars arbete med att söka rättsfall angående frågan om åberopandet av nya faktiska omständigheter under det skriftliga förfarandet vid återförvisning till förstainstansrätten.
23. Sökanden har påpekat att de tillämpade timarvodena motsvarar de gängse marknadspriserna som tillämpas av advokater, delägare och anställda, som är specialiserade på gemenskapsrättsliga mål och att advokatarvodena exakt motsvarar den arbetsbörda som förelåg från domen av den 5 oktober 1999 till domen av den 6 mars 2001.
24. Till beloppet om 10 535 euro för arvoden har lagts 1 066,61 euro för resekostnader och mervärdesskatt. De sammanlagda kostnaderna för det fortsatta förfarandet inför förstainstansrätten fram till domen av den 6 mars 2001 uppgår således till 13 457,87 euro.
Motivering av sökandens kostnader
25. Sökanden anser att beloppet om 38 373,99 euro är ersättningsgillt fullt ut mot bakgrund av tillämplig rättspraxis rörande fastställande av rättegångskostnader (domstolens beslut av den 4 februari 2004 i mål C-77/99 DEP, kommissionen mot Oder-Plan Architektur m.fl. (REG 2004, s. I-1267, punkt 18).
26. I detta avseende har sökanden för det första påpekat att de aktuella förfarandena har gett upphov till mycket viktiga gemenskapsrättsliga frågor. De berör frågan huruvida kommissionen kan vägra att utbetala en del av ett utlovat stöd med motiveringen att det aktuella projektet inte har genomförts på ett tillfredsställande sätt när förseningen av projektets genomförande har orsakats av att kommissionens tjänstemän har blandat sig i saken och vem som i ett sådant fall har bevisbördan för att visa att en gemenskapsinstitution har (eller inte har) blandat sig i saken. Enligt sökanden har domstolens och förstainstansrättens domar tillfört viktiga upplysningar som är ägnade att klargöra dessa frågor.
27. För det andra anser sökanden att de aktuella förfarandena, som har pågått i minst sju år, har inneburit en betydande arbetsbörda, eftersom de på grund av att många ytterst komplexa sak- och rättsfrågor underställts gemenskapsdomstolarna har varit förenade med en hög svårighetsgrad.
28. I detta avseende har sökanden uppgett att den varit tvungen att ägna sig åt en detaljerad tolkning av villkoren för beviljandet och utbetalningen av stödet. Sökanden har dessutom framhävt att det dels varit erforderligt att mycket noggrant undersöka hur flera tjänstemän vid kommissionens generaldirektorat (GD) för företagspolitik, handel, turism och näringsdrivande föreningar har agerat konkret, dels att göra en korrekt klassificering och bedömning av deras agerande mot bakgrund av gemenskapsrättens allmänna principer samt att från dessa principer härleda de regler som är tillämpliga på frågan om bevisbördans fördelning.
29. Dessutom har sökanden bestritt kommissionens påstående att sökanden kände till de väsentliga omständigheterna i tvisten redan under det administrativa förfarandet. Enligt sökanden var de för domstolsförfarandena väsentliga frågorna inte föremål för diskussion mellan sökanden och kommissionen under det administrativa förfarandet. Sökanden har särskilt hänvisat till sin skrivelse av den 28 december 1993. Enligt sökanden framgår det av denna skrivelse att sökanden inte hade berört de frågor som låg bakom kommissionens vägran att utbetala den andra delen av stödet, en vägran som var föremål för talan om ogiltigförklaring (domen av den 6 mars 2001, punkt 35 och följande punkter). Enligt sökanden har detta medgetts av kommissionen, som motiverade en ansökan om anstånd med ingivande av svaromålet av den 28 oktober 1994 med omfattningen av de bilagor som skulle granskas och nödvändigheten av att konsultera de berörda tjänstemännen. Följaktligen anser sökanden att arbetsbördan för dess advokater inte på något sätt minskats genom det administrativa förfarandet.
30. Sökanden har även bestritt att man från det faktum att sökanden fakturerat kommissionen ett belopp om 41 832 DEM för kostnader avseende juridisk rådgivning som projektkostnad kan härleda att dess advokater hade ett övergripande uppdrag med avseende på de väsentliga delarna av tvisten. Sökanden anser, såsom redan nämnts i dess ansökan av den 13 oktober 1994, att dessa kostnader var hänförliga till juridisk rådgivning i samband med förhandlingarna med de tre avtalspartner som påtvingats av kommissionen inom ramen för Ecodata-projektet samt avvärjandet av de olagliga försöken till inblandning i projektet och i konsortiets sammansättning av vissa tjänstemän inom det berörda GD. Enligt sökanden saknar denna juridiska rådgivning varje samband med tvisterna inför förstainstansrätten och domstolen, eftersom den inte rörde vägran att utbetala den andra delen av stödet.
31. För det tredje anser sökanden att den konkreta arbetsbördan som följde av tvistens komplexa frågor redan av effektivitetsskäl gjorde det nödvändigt att tidvis flera advokater inom den valda advokatbyrån arbetade med olika aspekter av tvisten. Sökanden har i detta avseende åberopat fast rättspraxis enligt vilken huvudsakligen skall beaktas det totala antalet arbetade timmar som objektivt sett varit nödvändiga med anledning av förfarandet inför gemenskapsdomstolarna oberoende av hur många advokater arbetsinsatsen har delats upp emellan (se för ett liknande resonemang förstainstansrättens beslut av den 15 juli 1998 i mål T‑115/94 DEP, Opel Austria mot rådet, REG 1998, s. II-2739, punkt 29, och av den 10 januari 2002 i mål T-80/97 DEP, Starway mot rådet, REG 2002, s. II-1, punkt 31).
32. F ör det fjärde anser sökanden att det begärda beloppet motiveras av den ekonomiska betydelse som tvisten har för sökanden. Sökanden anser att den andra delen av stödet utgör mer än 20 procent av projektets totala finansiering, som sökanden själv skulle ansvara för till 47 procent. Detta är anledningen till att ett ogillande av ansökan om ogiltigförklaring skulle ha fått svåra ekonomiska konsekvenser för sökanden, såsom förstainstansrätten konstaterade i punkt 51 i sin dom av den 15 oktober 1997.
33. För att även påvisa den ekonomiska betydelse som tvisten har för sökanden har företaget hänvisat till tvistens påverkan på den marknad där det är aktivt. Enligt sökanden berörde tvisten bland annat kvalitén på dess arbete samt (ogrundade) påståenden om otillbörlig samverkan. Detta kunde enligt sökanden allvarligt ha skadat dess affärsverksamhet.
Svarandens argument
34. Enligt svarandens uppfattning kan ett ersättningsyrkande om 38 373,99 euro vid en tillämpning av de i rättspraxis uppställda kriterierna inte grundas på de argument sökanden anfört i sin ansökan.
35. För det första anser sökanden, med avseende på tvistens gemenskapsrättsliga betydelse, att det förevarande målet rör ett stödprojekt som inte genomförts enligt föreskrifterna, det vill säga en kategori av mål där tyngdpunkten ligger på de särskilda omständigheterna i målet, vilken är en kategori som sedan länge många mål kan inordnas i.
36. För det andra anser svaranden att målets höga svårighetsgrad på sin höjd berörde det administrativa förfarandet, i vilket enligt akterna i målet sökandens advokater redan spelat en avgörande roll och under vilken de erhöll information som de sedan bara kunde bygga vidare på under domstolsförfarandet. Svaranden anser att till och med svårigheterna i det administrativa förfarandet var mindre av rättslig än faktisk art med beaktande av att sökanden dels inte ville riskera sina goda relationer med den ansvarige avdelningschefen Tzoanos, som senare avslöjats som korrumperad och avsatts, dels försökte att ge intryck av att acceptera det inflytande som den nämnda avdelningschefens generaldirektör påstås ha utövat. Enligt svaranden skedde den av sökanden åberopade noggranna undersökningen och analysen av kommissionstjänstemännens faktiska agerande inom ramen för projektet inte enbart inom ramen för domstolsförfarandet utan även långt tidigare, vilket är orsaken till att ett belopp om 41 832 DEM har fakturerats kommissionen för juridisk rådgivning.
37. För det tredje anser svaranden att den av sökanden åberopade höga arbetsbördan även har minskats avsevärt genom det administrativa förfarandet och genom det faktum att sökanden på ett olagligt sätt fick tillgång till kommissionens interna handlingar genom Tzoanos och/eller genom en journalist.
38. Dessutom anser svaranden att alla väsentliga omständigheter i det senare domstolsförfarandet tvärt emot vad sökanden påstått redan hade påtalats, analyserats av sökandens advokater och beaktats inom ramen för det administrativa förfarandet. I detta avseende har svaranden åberopat det faktum att sökanden anser att den höga svårighetsgraden hos de sak- och rättsfrågor som behövde behandlas och sökandens stora arbetsbörda i stor utsträckning berodde på den noggranna undersökningen och analysen av kommissionstjänstemännens faktiska agerande inom ramen för projektet. Svaranden har också åberopat att sökanden medgett att de påstådda kostnaderna för juridisk rådgivning var relaterade till avvärjandet av de olagliga försök som gjordes av vissa tjänstemän inom det berörda GD att påverka projektet.
39. Slutligen anser svaranden att sökanden har framfört ett helt felaktigt och missvisande påstående om att advokaternas juridiska rådgivning under det administrativa förfarandet inte hade något som helst samband med tvisterna inför förstainstansrätten och domstolen, eftersom sökanden själv har argumenterat just för att detta påstådda inflytande och dess avvärjande stod i centrum för förfarandet. Enbart denna omständighet möjliggjorde att sökandens talan hade framgång trots ett uppenbart bristfälligt genomförande av projektet.
40. Svaranden anser att de advokatkostnader som uppstått inom det administrativa förfarandet inte utgör ersättningsgilla kostnader i den mening som avses i artikel 92.1 i rättegångsreglerna och att samma kostnader inte kan ligga till grund för begäran om ersättning i två fall. Följaktligen anser svaranden att sökandens yrkande om ersättning för rättegångskostnader skall ogillas i denna del.
41. Med beaktande av alla andra omständigheter i målet och i väsentligen jämförbara mål anser svaranden att de ersättningsgilla rättegångskostnaderna i detta fall skäligen kan uppskattas till 8 000 euro för förfarandena inför förstainstansrätten och 5 000 euro för förfarandet inför domstolen, motsvarande ett sammanlagt belopp om 13 000 euro.
2. Förstainstansrättens bedömning
Allmänna synpunkter
42. Enligt artikel 91 b i rättegångsreglerna skall ”nödvändiga kostnader som parterna haft med anledning av förfarandet, särskilt utgifter för resor och uppehälle samt arvode för ombud, rådgivare eller advokat” anses som ersättningsgilla kostnader. Av denna bestämmelse följer att de ersättningsgilla kostnaderna endast omfattar utgifter för förfarandet vid gemenskapsdomstolarna samt att dessa måste ha varit nödvändiga i detta avseende (förstainstansrättens beslut i det ovan i punkt 31 nämnda målet Opel Austria mot rådet, punkt 26, och förstainstansrättens beslut av den 19 september 2001 i mål T-64/99 DEP, UK Coal mot kommissionen, REG 2001, s. II-2547, punkt 25).
43. Vidare skall påpekas att med uttrycket ”förfarande” enligt artikel 91 i rättegångsreglerna avses enbart förfarandet inför gemenskapsdomstolarna och inte det föregående förfarandet. Detta framgår särskilt av artikel 90 i samma rättegångsregler, som handlar om ”[f]örfarandet inför rätten” (se analogt domstolens beslut av den 21 oktober 1970 i mål 75/69, Hake mot kommissionen, REG 1970, s. 901 och 902, och av den 30 november 1994 i mål C‑294/90 DEP, British Aerospace mot kommissionen, REG 1994, s. I-5423, punkterna 11 och 12).
44. Med avseende på rättegångskostnaderna inför förstainstansrätten skall det även påpekas att gemenskapsdomstolarna inte är behöriga att fastställa de arvoden som parterna är skyldiga sina egna advokater utan endast behöriga att bestämma det arvodesbelopp som kan utkrävas av den part som har förpliktats att ersätta rättegångskostnaderna. När gemenskapsdomstolarna fastställer rättegångskostnaderna har de varken att beakta en nationell taxa för fastställande av advokatarvoden eller en eventuell överenskommelse som den berörda parten och dennes ombud eller rådgivare har ingått i detta avseende (förstainstansrättens beslut av den 8 november 1996 i mål T-120/89 DEP, Stahlwerke Peine-Salzgitter mot kommissionen, REG 1996, s. II-1547, punkt 27, det ovan i punkt 31 nämnda målet Opel Austria mot kommissionen, punkt 27, och det ovan i punkt 42 nämnda målet UK Coal mot kommissionen, punkt 26).
45. Det framgår vidare av fast rättspraxis att då gemenskapsrätten saknar bestämmelser av taxekaraktär ankommer det på förstainstansrätten att fritt bedöma omständigheterna i målet med beaktande av tvistens föremål och art, dess betydelse för gemenskapsrättens utveckling samt svårigheterna i målet, omfattningen av det arbete som domstolsförfarandet har kunnat föranleda för ombud eller rådgivare som har medverkat i målet och de ekonomiska intressen som parterna har haft av tvisten (beslut meddelat av ordföranden för domstolens tredje avdelning den 26 november 1985 i mål 318/82 DEP, Leeuwarder Papierwarenfabriek mot kommissionen, REG 1985, s. 3727, punkterna 2 och 3, förstainstansrättens beslut av den 8 mars 1995 i mål T‑2/93 DEP, Air France mot kommissionen, REG 1995, s. II-533, punkt 16, det ovan i punkt 31 nämnda målet Opel Austria mot kommissionen, punkt 28, och i det ovan i punkt 42 nämnda målet UK Coal mot kommissionen, punkt 27).
46. I detta hänseende beror gemenskapsdomstolens möjligheter att bedöma värdet av det utförda arbetet på hur detaljerade uppgifter parterna lämnat (domstolens beslut av den 9 november 1995 i mål C-89/85 DEP, Ahlström m.fl. mot kommissionen, ej publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 20, och förstainstansrättens beslut i det ovan i punkt 44 nämnda målet Stahlwerke Peine‑Salzgitter mot kommissionen, punkt 31, och av den 28 juni 2004 i mål T-342/99 DEP, Airtours mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 30).
47. Det är med beaktande av dessa omständigheter som de ersättningsgilla kostnaderna skall bedömas i förevarande fall.
Om tvistens föremål och art, dess betydelse för gemenskapsrättens utveckling och svårigheterna i målet
Bakgrund till tvisten
48. Förfarandena i huvudsaken rör ett finansiellt stöd för ett projekt avseende skapandet av en databank med uppgifter om ekologisk turism i Europa.
49. Både innan och efter att sökanden beviljades stödet blandade sig kommissionen i sökandens angelägenheter genom att försöka få med Studienkreis für Tourismus eV (Studiecirkel för turism) – ett företag som inte nämnts i sökandens förslag – i Ecodata-projektet.
50. Dessutom blandade sig under projektets genomförande en av de projektansvariga tjänstemännen, Tzoanos, i ledningen av projektet, genom att föreslå att huvuddelen av stödet skulle tillerkännas en av sökandens partner.
51. Slutligen beslutade kommissionen, mot bakgrund av sökandens genomförande av projektet, att inte betala ut resten av det finansiella stödet till sökanden med motiveringen att sökanden inte inom utsatt tid fullständigt hade fullgjort sina skyldigheter enligt beslutet om beviljande av finansiellt stöd.
52. Det är mot bakgrund av dessa omständigheter som sökanden tagit upp tvisten med kommissionen om huruvida det var berättigat att inte betala ut resten av det finansiella stödet inför förstainstansrätten och därefter inför domstolen.
Bedömning av tvistens föremål och art, dess betydelse för gemenskapsrättens utveckling och svårigheterna i målet
53. Till den del tvisten rör frågan om att villkor kopplade till ett beviljande av finansiellt stöd inte uppfyllts, skiljer sig den inte mycket från andra tvister rörande finansiellt stöd. Det krävs nämligen ingen särskilt komplex analys för att tolka villkoren i beslutet om beviljande av finansiellt stöd. Dessutom är bedömningen av huruvida de villkor som är kopplade till ett beviljande av ett sådant finansiellt stöd som i förevarande fall har uppfyllts inte förenad med några särskilda juridiska svårigheter och är inte av någon särskild betydelse för gemenskapsrätten.
54. Tvisten rör däremot även kommissionens inblandning innan och under det att sökanden genomförde det subventionerade projektet. Nödvändigheten av att fastställa de exakta omständigheterna bakom denna inblandning och av att på ett noggrant sätt analysera dess konsekvenser för tvistens lösning medför i viss utsträckning specifika svårigheter som särskiljer detta mål från andra mål rörande icke-uppfyllelse av villkor kopplade till ett beviljande av finansiellt stöd.
55. Under tvistens handläggning har nämligen domstolen uttalat sig om fördelningen av bevisbördan mellan parterna när kommissionen blandar sig i ett subventionerat projekt. Domstolen har klargjort att i de fall sökanden har förebringat indikationer på att tjänstemän vid kommissionen blandat sig i ledningen av projektet och detta är ägnat att påverka projektets ändamålsenliga genomförande, ankommer det på kommissionen att visa att sökanden trots detta var i stånd att genomföra projektet på ett tillfredsställande sätt. I detta avseende är förevarande tvist av betydelse för gemenskapsrätten såtillvida att den har inneburit ett förtydligande av bevisbördans fördelning mellan parterna när kommissionen blandat sig i genomförandet av ett subventionerat projekt, som dessutom enligt kommissionen inte genomförts på grund av oaktsamhet.
56. Härav följer att tvisten i fråga har ett visst nyhetsvärde och följaktligen har en viss betydelse för gemenskapsrättens utveckling.
Omfattningen av det arbete som domstolsförfarandet kan ha föranlett
Inledande synpunkter
57. Beträffande omfattningen av det arbete som krävts för förfarandet inför gemenskapsdomstolarna framgår det av det ovan sagda att tvisten verkligen kan ha gett upphov till en avsevärd arbetsbörda för sökandenas advokater.
58. För en fullständig bedömning av omfattningen av arbetet som domstolsförfarandet kan ha föranlett måste dock hänsyn även tas till advokaternas förkunskaper och till hur detaljerade uppgifter om kostnader och arvoden parterna lämnat.
Advokaternas förkunskaper
59. Det bör framhävas att gemenskapsdomstolarna vid bedömningen av omfattningen av arbetet som domstolsförfarandet kan ha föranlett skall beakta det arbete som objektivt sett varit nödvändigt för domstolsförfarandet i dess helhet. Har däremot sökandens advokater biträtt sökanden i samband med förfaranden eller åtgärder som föregått tvisten skall även hänsyn tas till att dessa advokater förfogar över kunskaper om omständigheter som är relevanta för tvisten och som är av den art att de kan underlätta advokaternas arbete samt minska den tid som är nödvändig för att förbereda domstolsförfarandet (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens beslut av den 8 november i mål T-65/96 DEP, Kish Glass mot kommissionen, REG 2001, s. II-3261, punkt 25, av den 6 mars 2003 i de förenade målen T-226/00 DEP och T-227/00 DEP, Nan Ya Plastics och Far Eastern Textiles mot rådet, REG 2003, s. II-685, punkt 43, och av den 7 december 2004 i mål T-251/00 DEP, Lagardère och Canal+ mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 30).
60. Härav följer att advokaternas biträde under den administrativa fasen inte skall beaktas vid bedömningen av de ersättningsgilla rättegångskostnaderna om det visas att detta biträde saknar betydelse för domstolsfasen.
61. I förevarande fall har det inte bestritts att samma advokater har agerat för sökanden både i projektets administrativa fas och i dess domstolsfas.
62. Sökanden anser däremot att de väsentliga sak- och rättsfrågor som har uppstått under förfarandena vid domstolen och förstainstansrätten inte var föremål för diskussion mellan sökanden och kommissionen under det administrativa förfarandet (se ovan punkterna 29 och 30). Sökanden har i detta avseende hänvisat till skrivelsen av den 28 december 1993 i vilken sökanden föreslog en samförståndslösning efter att kommissionen hade vägrat att betala ut resten av det finansiella stödet.
63. Förstainstansrätten anser ändock att den omständigheten att en samförståndslösning föreslagits under projektets administrativa fas inte visar att sökandens advokater i förevarande fall saknade kunskap om faktiska och rättsliga omständigheter som var ägnade att underlätta deras arbete under domstolsförfarandena avseende Ecodata-projektet.
64. Den som kan föreslå en samförståndslösning efter kommissionens vägran att utbetala resten av ett finansiellt stöd med motiveringen att projektet på grund av oaktsamhet inte genomförts måste nämligen åtminstone ha förvärvat en viss kunskap om de faktiska omständigheterna bakom denna vägran samt ha gjort en första bedömning av huruvida motiveringen för denna vägran är välgrundad.
65. Detta konstaterande motsägs inte av det faktum att kommissionen har motiverat en ansökan om anstånd med att inge svaromålet med omfattningen av de bilagor som skulle granskas och att det var nödvändigt att konsultera de berörda tjänstemännen. Denna begäran visar nämligen inte på något sätt att sökandens advokater under den administrativa fasen inte hade kunskap om de relevanta faktiska och rättsliga omständigheterna.
66. Sökanden bestrider även att man från det faktum att sökanden fakturerat kommissionen för kostnader avseende juridisk rådgivning som projektkostnad kan härleda att dess advokater hade ett övergripande uppdrag med avseende på de väsentliga delarna av tvistens omständigheter under den administrativa fasen.
67. Förstainstansrätten noterar i detta avseende att sökanden själv anser att dessa kostnader var hänförliga bland annat till avvärjandet av de olagliga försöken till inblandning i projektet och i konsortiets sammansättning av vissa tjänstemän vid kommissionen.
68. Vidare erinrar förstainstansrätten om att sökanden under det domstolsförfarande som ledde fram till domen av den 15 oktober 1997 ansåg att förseningarna vid projektets genomförande hade förorsakats av att vissa tjänstemän vid kommissionen lagt sig i saken, bland annat i syfte att anförtro en av sökandens partner huvuddelen av de beviljade medlen samt att få Studienkreis für Tourismus eV accepterad som partner. Sökanden ansåg att det redan av denna anledning var obefogat att bestraffa sökanden genom att neka företaget betalning just på grund av att projektets genomförande blivit försenat (dom av den 15 oktober 1997, punkt 34).
69. Det framgår således att sökandens advokater hade lämnat juridisk rådgivning med avseende på kommissionens inblandning i ledningen av projektet under projektets administrativa fas och att denna inblandning har åberopats som anledning till att genomförandet av projektet blivit försenat. Den rådgivning som lämnats sökanden under projektets administrativa fas och som fakturerats som projektkostnad har därmed möjliggjort för sökandens advokater att erhålla kunskap om vissa faktiska och rättsliga omständigheter som visat sig vara relevanta för projektets domstolsfas.
70. Visserligen har rådgivningen med avseende på kommissionens inblandning i ledningen av projektet inte utformats i relation till kommissionens vägran att utbetala resten av det finansiella stödet, eftersom rådgivningen låg före denna i tiden. Rådgivningen har dock satt sökandens advokater i stånd att under den administrativa fasen bedöma huruvida inblandningarna verkligen förelåg och vilka juridiska konsekvenser som kunde följa av dessa. Denna rådgivning måste därför ha underlättat advokaternas arbete samt minskat den tid som var nödvändig för att förbereda särskilt det första domstolsförfarandet. Följderna av detta konstaterande måste dock bedömas mot bakgrund av hur arvodena har beräknats i det förevarande fallet.
Kostnader och arvoden
71. Med avseende på de av sökanden åberopade kostnaderna och arvodena bekräftas sökandens uppfattning att då det står sökanden fritt att anförtro åt flera advokater att föra sin talan är det förstainstansrättens uppgift att i första hand beakta vilket totala antal arbetstimmar som objektivt sett kan förefalla nödvändigt med avseende på domstolsförfarandet, oavsett hur många advokater arbetsinsatsen har kunnat delas upp emellan (förstainstansrättens beslut i de ovan i punkt 59 nämnda förenade målen Nan Ya Plastics och Far Eastern Textiles mot rådet, punkt 44, förstainstansrättens beslut i det ovan i punkt 46 nämnda målet Airtours mot kommissionen, punkt 30, och i förstainstansrättens beslut av den 29 oktober 2004 i mål T-77/02 DEP, Schneider Electric mot kommissionen, ej publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 58).
72. Det skall däremot påpekas att möjligheten för gemenskapsdomstolarna att bedöma värdet av det utförda arbetet beror på hur detaljerade uppgifter parterna lämnat (se ovan punkt 46 och där anförd rättspraxis).
73. Med avseende på arvodena rörande de förfaranden som ledde till domarna av den 15 oktober 1997 och den 5 oktober 1999 har sökanden uppgett att dess advokater arbetat på basis av ett fast pris och listat de arbetsinsatser som omfattades av det fasta priset. Sökandens fakturor avseende advokatarvodena som omfattas av detta fasta pris innehåller däremot inte några uppgifter om de arbetsinsatser som utförts eller om antalet arbetade timmar, vilket gör det svårt att granska rättegångskostnaderna hänförliga till dessa förfaranden.
74. De begärda beloppen kan däremot, oberoende av vad som utvecklats om advokaternas förkunskaper ovan i punkterna 59­­–70, anses stå i proportion till den arbetsbörda som förfarandena kan ha medfört. Dessa kostnader kan därför skäligen anses som nödvändiga med anledning av dessa förfaranden.
75. Även arvodena rörande förfarandet som ledde till domen av den 6 mars 2001 kan, trots vad som utvecklats ovan i punkterna 59–70, anses stå i proportion till den arbetsbörda som förfarandet kan ha orsakat. Dessa kostnader kan därför skäligen anses som nödvändiga med anledning av detta förfarande.
76. Med avseende på övriga kostnader hänförliga till de tre förfarandena har sökanden bland annat begärt ersättning för bankavgifter och för kostnader för resor till Luxemburg.
77. Förstainstansrätten finner att de bankavgifter som tagits upp i fakturorna av den 26 oktober 1995 och den 31 december 1999 inte är ersättningsgilla. Sökanden har nämligen inte förmått visa på vilket sätt dessa kostnader skulle anses vara nödvändiga med anledning av domstolsförfarandet.
78. Med avseende på resekostnaderna noterar förstainstansrätten att sökanden bland annat har begärt ersättning för kostnaderna för resor till Luxemburg den 13 oktober 1994 och den 18 april 1995 för inlämnande av inlagor. Dessa tidpunkter motsvarar tidpunkterna för ingivandet av ansökan respektive repliken i förfarandet som ledde till domen av den 15 oktober 1997. På samma sätt har sökanden med avseende på målet som ledde till domen av den 5 oktober 1999 begärt ersättning för kostnaderna för resan till Luxemburg den 22 december 1997, som enligt sökandens egen uppgift var hänförliga till att advokat Andrade lämnade in överklagandet till domstolen.
79. Det framgår emellertid dels av artikel 102.2 i rättegångsreglerna att gemenskapslagstiftaren i detta avseende har föreskrivit en förlängning av tidsfristerna med hänsyn till avstånd, dels att det finns andra säkra och uppenbarligen mindre kostsamma sätt att inge inlagor till gemenskapsdomstolarna (se för en liknande resonemang förstainstansrättens beslut av den 8 juli 2004 i de förenade målen T-7/98 DEP, T-208/98 DEP och T-109/99 DEP, De Nicola mot EIB, REG 2004, s. II-0000, punkt 40).
80. Följaktligen finner förstainstansrätten att resekostnaderna inte kan anses vara nödvändiga.
81. De övriga kostnader för vilka sökanden begär ersättning har inte bestritts av kommissionen och verkar skäligen kunna anses som nödvändiga.
De ekonomiska intressen som parterna har haft av tvisten
82. Med avseende på de ekonomiska intressen som stod på spel får utgången av tvisten, mot bakgrund av sökandens påståenden, som inte bestritts av kommissionen eller motsagts av handlingarna i målet, anses haft en mycket stor betydelse för sökanden.
Helhetsbedömning
83. Mot bakgrund av det ovan anförda finner förstainstansrätten att de ersättningsgilla kostnader som kommissionen med anledning av målen i fråga skall ersätta sökanden för skäligen skall fastställas till ett sammanlagt belopp om 34 260 euro.
84. Eftersom parterna inte begärt någon ersättning för kostnader hänförliga till förevarande förfarande om fastställande av rättegångskostnader finns det ingen anledning att fatta beslut om dessa kostnader.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (tredje avdelningen)
följande:
Den sammanlagda rättegångskostnad som kommissionen skall ersätta IPK‑München för fastställs till 34 260 euro.
Luxemburg den 13 januari 2006