62022CJ0255
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 26. septembra 2024 (
*1
)
„Pritožba – Konkurenca – Trgi plina v srednji in vzhodni Evropi – Člen 102 PDEU – Člen 54 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) – Zloraba prevladujočega položaja – Dobava plina strankam v srednji in vzhodni Evropi – Uredba (ES) št. 1/2003 – Člen 9(1) – Sklep Evropske komisije, s katerim ta individualne zaveze, ki jih predlaga podjetje, razglasi za zavezujoče – Ničnostna tožba – Ustreznost teh zavez glede na pomisleke v zvezi s konkurenco, ki so bili opredeljeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah – Narava nadzora sodišča Unije – Odpoved Komisije temu, da zahteva zaveze glede nekaterih prvotnih pomislekov – Načelo dobrega upravljanja – Načelo sorazmernosti – Obveznost obrazložitve – Cilji energetske politike Evropske unije – Člen 194 PDEU – Načelo energetske solidarnosti“
V zadevi C‑255/22 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 8. aprila 2022,
Orlen S.A., nekdanja Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., pravna naslednica Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A., s sedežem v Płocku (Poljska), ki jo zastopajo K. Karasiewicz, radca prawny, T. Kaźmierczak, K. Kicun in P. Moskwa, adwokaci,
pritožnica,
druge stranke v postopku so
Evropska komisija, ki jo zastopajo G. Meessen, I. Söderlund in J. Szczodrowski, agenti,
tožena stranka na prvi stopnji,
Republika Litva,
Republika Poljska, ki jo zastopajo B. Majczyna, K. Rudzińska in S. Żyrek, agenti,
Gazprom PJSC s sedežem v Moskvi (Rusija),
Gazprom export LLC s sedežem v Sankt Peterburgu (Rusija),
ki ju zastopajo E. Borovikov, J. Venit, avocats, J. T. Hainz, J. Karenfort, W. Murzin, Rechtsanwälte, in N. Tuominen, avocată,
Overgas Inc. s sedežem v Sofiji (Bolgarija), ki jo zastopajo S. Cappellari, S. Gröss, N. Jacobi, Rechtsanwälte, in J. Sroczyński, radca prawny,
intervenientke v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi A. Prechal, predsednica senata, F. Biltgen, N. Wahl (poročevalec), J. Passer, sodniki, in M. L. Arastey Sahún, sodnica,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodna tajnica: M. Siekierzyńska, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. februarja 2024,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. junija 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Družba Orlen S.A., nekdanja Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., pravna naslednica družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A., s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 2. februarja 2022, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Zaveze družbe Gazprom) (T‑616/18, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2022:43), s katero je navedeno sodišče zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2018) 3106 final z dne 24. maja 2018 v zvezi s postopkom na podlagi člena 102 [PDEU] in člena 54 Sporazuma EGP (zadeva AT.39816 – Dobava plina strankam v srednji in vzhodni Evropi) (v nadaljevanju: sporni sklep).
I. Dejansko stanje
2
Dejansko stanje je bilo v točkah od 1 do 36 izpodbijane sodbe predstavljeno tako:
„I. Dejansko stanje in razvoj dogodkov po vložitvi tožbe
1
Tožeča stranka, družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo […], je matična družba skupine PGNiG, ki deluje v plinskem in naftnem sektorju, predvsem na Poljskem. Ta skupina se med drugim ukvarja z dejavnostmi iskanja in pridobivanja plina in surove nafte ter uvoza, prodaje in distribucije plina.
2
Tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti [spornega sklepa], na podlagi katerega so postale zavezujoče zaveze, ki sta jih predložili družbi Gazprom PJSC in Gazprom export LLC (v nadaljevanju skupaj: Gazprom).
3
[S spornim] sklepom je bil končan upravni postopek, ki ga je vodila [Evropska k]omisija, ki je z vidika prepovedi zlorabe prevladujočega položaja iz člena 102 PDEU preučila skladnost nekaterih ravnanj družbe Gazprom, ki vplivajo na plinski sektor v nekaterih državah srednje in vzhodne Evrope (v nadaljevanju: države SVE), in sicer v Bolgariji, Češki republiki, Estoniji, Latviji, Litvi, na Madžarskem, Poljskem in na Slovaškem (v nadaljevanju: skupaj: zadevne države SVE).
A. Upravni postopek, v katerem je bil sprejet [sporni sklep]
4
Komisija je med letoma 2011 in 2015 sprejela več ukrepov, da bi preiskala delovanje trgov plina v srednji in vzhodni Evropi. Natančneje, na podlagi členov 18 in 20 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) je poslala zahteve po informacijah različnim udeležencem na trgu, vključno z družbo Gazprom in nekaterimi njenimi strankami, med katerimi je tudi tožeča stranka, ter opravila preglede, med drugim leta 2011 tudi v prostorih tožeče stranke. Upravni postopek v zvezi s to preiskavo, ki je neposredno predmet te zadeve, je bil vpisan pod opravilno številko ‚Zadeva AT.39816 – Dobava plina strankam v srednji in vzhodni Evropi‘ (v nadaljevanju: zadeva AT.39816).
5
Komisija je v okviru te zadeve 31. avgusta 2012 formalno začela postopek, da bi v skladu s členom 11(6) Uredbe št. 1/2003 in členom 2 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma [101] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 81) sprejela sklep na podlagi poglavja III Uredbe št. 1/2003.
6
Komisija je 22. aprila 2015 v skladu s členom 10 Uredbe št. 773/2004 družbi Gazprom poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (v nadaljevanju: OUK). Komisija je v [OUK] najprej ugotovila, da ima družba Gazprom prevladujoč položaj na nacionalnih trgih veleprodajne dobave plina višje v prodajni verigi v zadevnih državah SVE ter da je zlorabljala ta položaj z izvajanjem protikonkurenčne strategije, namenjene razdrobitvi in izolaciji teh trgov ter s tem preprečevanju prostega pretoka plina v zadevnih državah SVE v nasprotju s členom 102 PDEU.
7
Komisija je menila, da ta strategija družbe Gazprom zajema tri sklope protikonkurenčnih ravnanj, ki so vplivala na njene stranke v zadevnih državah SVE (v nadaljevanju: zadevne stranke) in njihove pogodbe, sklenjene z družbo Gazprom (v nadaljevanju: zadevne pogodbe):
–
prvič, družba Gazprom naj bi določila ozemeljske omejitve v teh pogodbah o dobavi plina s trgovci na debelo in z nekaterimi industrijskimi odjemalci v zadevnih državah SVE (v nadaljevanju: očitki glede ozemeljskih omejitev), ki naj bi izhajale iz pogodbenih klavzul, ki prepovedujejo izvoz z ozemlja dobave ali nalagajo uporabo dobavljenega plina na določenem ozemlju; družba Gazprom naj bi uporabljala tudi druge ukrepe, ki preprečujejo čezmejne tokove plina;
–
drugič, te ozemeljske omejitve naj bi družbi Gazprom omogočale, da je izvajala nelojalno politiko določanja cen v petih zadevnih državah SVE, in sicer v Bolgariji, Estoniji, Latviji, Litvi in na Poljskem (v nadaljevanju: pet držav SVE, na katere se nanašajo ravnanja, povezana z določanjem cen), s tem, da je določala cene, ki so bile pretirane zaradi tega, ker naj bi bile precej višje od ravni njenih stroškov ali nekaterih cen, ki se štejejo za referenčne cene (v nadaljevanju: očitki glede ravnanj, povezanih z določanjem cen);
–
tretjič, družba Gazprom naj bi, kar zadeva Bolgarijo in Poljsko, svoje dobave plina pogojevala s pridobitvijo nekaterih zagotovil trgovcev na debelo glede infrastrukture za prenos plina. Ta zagotovila naj bi se nanašala na eni strani na naložbe bolgarskega trgovca na debelo v projekt plinovoda Južni tok in na drugi strani na to, da poljski trgovec na debelo, to je tožeča stranka, pristane na okrepitev nadzora družbe Gazprom nad upravljanjem poljskega odseka plinovoda Yamal, to je enega od glavnih tranzitnih plinovodov na Poljskem (v nadaljevanju: očitki Yamal).
8
Družba Gazprom je 29. septembra 2015 odgovorila na OUK, pri čemer je izpodbijala pomisleke Komisije glede konkurence, nato pa je bila v skladu s členom 12 Uredbe št. 773/2004 zaslišana na obravnavi 15. decembra 2015.
9
Družba Gazprom je 14. februarja 2017, čeprav je še naprej izpodbijala pomisleke glede konkurence iz OUK, na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003 predložila uradni predlog zavez (v nadaljevanju: prvotne zaveze). Pred tem predlogom so bili predloženi neuradni predlogi zavez.
10
Komisija je 16. marca 2017, da bi zbrala pripombe zainteresiranih strank o prvotnih zavezah, v Uradnem listu Evropske unije objavila sporočilo v skladu s členom 27(4) Uredbe št. 1/2003 (UL 2017, C 81, str. 9), ki je vsebovalo povzetek zadeve AT.39816 in bistveno vsebino prvotnih zavez. Na podlagi navedene določbe so imele zainteresirane stranke na voljo sedem tednov od datuma objave navedenega obvestila za predložitev pripomb (v nadaljevanju: tržni preizkus). Komisija je prejela 44 sklopov pripomb zainteresiranih strank, med drugim tožeče stranke, poljske vlade, predsednika Urząd Regulacji Energetyki (poljski regulatorni urad za energetiko, v nadaljevanju: poljski urad) in družbe Gaz-System S.A., upravljavca poljskega odseka plinovoda Yamal.
11
Družba Gazprom je 15. marca 2018, potem ko je prejela nezaupne različice pripomb zainteresiranih strank glede prvotnih zavez, predložila spremenjen predlog zavez (v nadaljevanju: končne zaveze).
12
Komisija se je v skladu s členom 14 Uredbe št. 1/2003 posvetovala s Svetovalnim odborom za omejevalna ravnanja in prevladujoče položaje (v nadaljevanju: svetovalni odbor) in mu med drugim poslala predhodni osnutek sklepa. Svetovalni odbor je 2. maja 2018 izdal pozitivno mnenje o tem predhodnem osnutku. Poleg tega je pooblaščenec za zaslišanje v skladu s členom 16 Sklepa predsednika Evropske komisije 2011/695/EU z dne 13. oktobra 2011 o funkciji in mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci (UL 2011, L 275, str. 29) 2. maja 2018 izdal končno poročilo.
13
Komisija je 24. maja 2018 sprejela [sporni sklep], ki so mu bile priložene končne zaveze. S tem sklepom je odobrila navedene zaveze in jih razglasila za zavezujoče ter končala upravni postopek, pri čemer je ugotovila, da ni več razlogov za ukrepanje Komisije v zvezi z morebitnimi zlorabami, ki so bile prvotno ugotovljene v OUK.
B. [Sporni sklep]
14
Komisija je v [spornem sklepu] najprej podala predhodno oceno ravnanj družbe Gazprom, nato pa predstavila prvotne zaveze, rezultate tržnega preizkusa in končne zaveze. Nato je predstavila svojo oceno končnih zavez in razloge, iz katerih je menila, da so te zadovoljive z vidika njenih pomislekov glede konkurence.
1. Predhodna ocena zadevnih ravnanj
15
Komisija je v oddelku 4 [spornega sklepa], v katerem je predstavila predhodno oceno, upoštevne trge opredelila kot nacionalne trge veleprodajne dobave plina višje v prodajni verigi. V zvezi s tem je ugotovila tudi, da ima družba Gazprom prevladujoč položaj na upoštevnih trgih v zadevnih državah SVE.
16
Komisija je menila, da je družba Gazprom z izvajanjem protikonkurenčne strategije, katere namen je bil preprečiti prosti pretok plina v zadevnih državah SVE in s tem izolirati upoštevne trge teh držav, morda zlorabila svoj prevladujoči položaj, s čimer je kršila člen 102 PDEU. Natančneje, menila je, da ta strategija zajema tri skupine protikonkurenčnih ravnanj, ki v bistvu ustrezajo pomislekom glede konkurence, opredeljenim v OUK in predstavljenim v točki 7 zgoraj.
17
Kar zadeva očitke Yamal, je Komisija – medtem ko so v okviru tržnega preizkusa nekatere zainteresirane stranke izrazile pomisleke glede neobstoja zavez, namenjenih odpravi teh očitkov – v točki 138 obrazložitve ]spornega sklepa] pojasnila, da se njeni predhodni pomisleki glede konkurence po dodatni preiskavi niso potrdili. Na eni strani je navedla, da je poljski urad v odločbi z dne 19. maja 2015, s katero je bila družba Gaz-System certificirana kot neodvisni operater prenosnega sistema (v nadaljevanju: NOPS) za poljski odsek plinovoda Yamal (v nadaljevanju: odločba o certificiranju), med drugim ugotovil, da družba Gaz-System izvaja odločilen nadzor nad odločitvami o naložbah, ki se nanašajo na ta odsek, in nad njihovim izvajanjem. Zato naj niti družba System Gazociągów Tranzytowych EuRoPol Gaz S.A. (v nadaljevanju: EuRoPol) kot lastnica [tega] plinovoda niti družba Gazprom kot delničarka družbe EuRoPol ne bi mogli blokirati teh odločitev. Na drugi strani je Komisija poudarila medvladno naravo odnosov med strankami, ki delujejo v plinskem sektorju na Poljskem, zlasti glede gradnje in upravljanja poljskega odseka plinovoda Yamal, in ugotovila, da je lahko ta okoliščina v veliki meri določala ravnanje zadevnih strank.
2. Vsebina končnih zavez
18
Končne zaveze, ki so priložene [spornemu sklepu], naj bi odpravljale pomisleke Komisije glede konkurence.
19
Kar zadeva, na prvem mestu, zaveze za odpravo [očitkov] v zvezi z ozemeljskimi omejitvami (v nadaljevanju: zaveze, ki se nanašajo na ozemeljske omejitve), se je družba Gazprom v bistvu najprej zavezala, da bo iz [zadevnih] pogodb […] odstranila vse določbe, s katerimi se, neposredno ali posredno, prepoveduje ali ovira prosti pretok plina v regiji, ki jo sestavljajo [zadevne] države [SVE].
20
Dalje, družba Gazprom se je, da bi omogočila pretok plina med Bolgarijo in baltskimi državami na eni strani ter drugimi zadevnimi državami SVE na drugi strani, kljub infrastrukturni izolaciji prvonavedenih, zavezala sprejeti ukrepe, s katerimi bi zadevnim strankam omogočila, da izrazijo zahtevo, da se pogodbene količine plina, ki se dobavljajo na nekatera mesta dobave na Madžarskem, Poljskem in Slovaškem, v celoti ali delno dobavijo na drugo mesto dobave v Bolgariji ali baltskih državah. Družba Gazprom je po tržnem preizkusu v končnih zavezah med drugim izboljšala svoj predlog v zvezi s spremembo mest dobave.
21
Poleg tega se je družba Gazprom, da bi bolgarskemu upravljavcu prenosnega sistema omogočila nadzor pretokov v Bolgariji, zlasti zavezala, da bo sprejela ukrepe za spremembo upoštevnih pogodb o dobavi plina in njegovem prenosu, da se omogoči sklenitev sporazumov o povezovanju med Bolgarijo in drugimi državami članicami, zlasti Grčijo, in prilagoditev metode dodelitve plina.
22
Kar zadeva, na drugem mestu, zaveze za odpravo [očitkov v zvezi z določanjem cen] (v nadaljevanju: zaveze, ki se nanašajo na ravnanja, povezana z določanjem cen), se je družba Gazprom zavezala, da bo uvedla klavzule o spremembi cene ali, odvisno od primera, spremenila obstoječe klavzule v pogodbah z zadevnimi strankami v Bolgariji, Estoniji, Latviji, Litvi in na Poljskem). V teh novih ali spremenjenih klavzulah o spremembi cene je med drugim določeno, da če se stranke v 120 dneh ne sporazumejo o novi ceni, lahko vsaka od njih spor predloži arbitražnemu sodišču, ki se mora opreti na smernice za določanje cen, ki so vsebovane v teh klavzulah, in mora biti ustanovljeno v Evropski uniji. Poleg tega se spremenjene cene uporabljajo retroaktivno od datuma priglasitve zahteve za spremembo cene.
23
Kar zadeva, na tretjem mestu, zaveze, ki so povezane s pomisleki glede konkurence, ki se nanašajo na pogojevanje dobave plina po določeni ceni s pridobitvijo zagotovila bolgarskega trgovca na debelo glede naložb v projekt plinovoda Južni tok, se je družba Gazprom zavezala, da bo bolgarskim partnerjem, ki sodelujejo v tem projektu, omogočila, da se iz njega umaknejo, ne da bi od njih zahtevala prevzem civilne odgovornosti in vračilo popustov na cene plina, ki jih je odobrila v zameno za njihovo sodelovanje v navedenem projektu. Poleg tega se je družba Gazprom, glede na napovedano opustitev bolgarskega odseka tega projekta plinovoda, zavezala tudi, da ne bo uveljavljala pravice do odškodnine kot posebnega nadomestila, povezanega s to opustitvijo.
3. Ocena končnih zavez in njihovo izvajanje
24
Komisija je v [spornem sklepu] v bistvu ugotovila, da so končne zaveze učinkovite in potrebne za odpravo njenih pomislekov glede konkurence ter da niso nesorazmerne, pri čemer je navedla, da je v zvezi s tem upoštevala razvoj dogodkov na trgih plina od vročitve OUK. Zlasti je poudarila, prvič, da je družba Gazprom že sprejela nekatere ukrepe, da bi bilo njeno ravnanje skladnejše s pravili konkurenčnega prava, drugič, da se je v nekaterih zadevnih državah SVE, in sicer v Češki republiki ter na Madžarskem, Poljskem in Slovaškem, položaj z vidika plinske infrastrukture izboljšal, tako da je omogočen čezmejni pretok plina, čeprav so trgi plina v baltskih državah in v Bolgariji še vedno izolirani od drugih trgov plina Unije, in, tretjič, da so se po padcu cen nafte znižale tudi nekatere dolgoročne cene plina, oblikovane s formulami, ki vsebujejo indeksacijo glede na cene naftnih derivatov.
25
Komisija se je zato odločila, da končne zaveze na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003 razglasi za zavezujoče. Kar zadeva trajanje njihove uporabe, je v [spornem sklepu] določeno, da se uporabljajo osem let od dneva vročitve navedenega sklepa družbi Gazprom, razen zavez, ki se nanašajo na projekt plinovoda Južni tok in so navedene v točki 23 zgoraj, ki so zavezujoče za obdobje petnajstih let od tega datuma.
26
V izreku [spornega sklepa] je določeno:
‚Člen 1
Zaveze, navedene v Prilogi, so zavezujoče za [družbo Gazprom] in vse pravne subjekte, ki jih ta neposredno ali posredno nadzoruje, za obdobje osmih let, razen zavez iz točke 21 Priloge, ki so zavezujoče za obdobje petnajstih let, in sicer od datuma, določenega v zavezah.
Člen 2
Ugotovi se, da ni več razlogov za ukrepanje [Komisije] v tej zadevi.‘
C. Pritožba
27
Tožeča stranka je vzporedno z upravnim postopkom, ki ga je sprožila Komisija in v katerem je bil sprejet [sporni sklep], 9. marca 2017 na podlagi člena 5 Uredbe št. 773/2004 vložila pritožbo v zvezi z domnevnimi zlorabami družbe Gazprom (v nadaljevanju: pritožba). Ta ravnanja, ki so se v veliki meri prekrivala s pomisleki, ki so bili izraženi že v OUK, so med drugim vključevala trditve glede zlorab družbe Gazprom v zvezi s poljskim odsekom plinovoda Yamal.
28
Komisija je 29. marca 2017 potrdila prejem pritožbe, ki je bila nato vpisana pod opravilno številko ‚Zadeva AT.40497 – Poljske cene plina‘ (v nadaljevanju: zadeva AT.40497).
29
Komisija je v dopisu z dne 31. marca 2017, naslovljenem na tožečo stranko, navedla, da se zdi, da se ravnanja, navedena v pritožbi, in ravnanja, na katera se nanašajo prvotne zaveze, prekrivajo, ter tožečo stranko pozvala, naj predloži pripombe glede teh zavez v okviru tržnega preizkusa, ki se je začel 16. marca 2017. Potem ko je bil tožeči stranki podaljšan veljavni rok, je ta 19. maja 2017 predložila pripombe.
30
Družba Gazprom je 15. maja 2017 Komisiji sporočila svoje stališče v zvezi s pritožbo.
31
Komisija je v dopisu, ki ga je tožeči stranki poslala 23. januarja 2018 (v nadaljevanju: dopis o nameravani zavrnitvi), v skladu s členom 7(1) Uredbe št. 773/2004 navedla, da namerava pritožbo zavrniti, in tožečo stranko pozvala, naj v roku štirih tednov od prejema navedenega dopisa poda svoje mnenje. Komisija ji je poslala tudi nezaupno različico OUK in nezaupno različico stališča družbe Gazprom, navedenega v točki 30 zgoraj, glede te pritožbe.
32
Tožeča stranka je 2. marca 2018 predložila stališče v odgovor na dopis o nameravani zavrnitvi. Tožeča stranka je poleg tega, da je izrazila nezadovoljstvo glede ugotovitev iz navedenega dopisa, grajala izvedbo preiskave s strani Komisije in navedla, da je zadnjenavedena kršila njene pravice kot pritožnice v zadevi AT.39816, zlasti ker ji kljub večkratnim prošnjam skoraj eno leto ni omogočila dostopa do OUK niti ji ni omogočila, da bi predložila stališče v zvezi s tem obvestilom.
33
Tožeča stranka je 5. septembra 2018, to je po sprejetju [spornega sklepa], pooblaščencu za zaslišanje poslala obrazloženo zahtevo v smislu člena 7(2)(b) Sklepa 2011/695, v kateri je zahtevala dostop do vseh dokumentov, s katerimi je Komisija utemeljila začasno presojo iz dopisa o nameravani zavrnitvi, med drugim dostop do različice OUK, ki vsebuje manj izpuščenih informacij. Pooblaščenec za zaslišanje je 17. septembra 2018 Generalnemu direktoratu (GD) Komisije za konkurenco posredoval zahteve za dostop, ki so bile podane 5. septembra 2018. Komisija je z dopisom z dne 25. septembra 2018 zavrnila zahteve za dostop do dokumentov, ki jih je tožeča stranka podala v dopisih z dne 2. marca in 5. septembra 2018.
34
Tožeča stranka je 24. januarja 2019 poslala dopis članici Komisije, pristojni za konkurenco, v katerem je Komisijo na podlagi člena 265, drugi odstavek, PDEU pozvala, naj ukrepa bodisi tako, da sprejme sklep o zavrnitvi pritožbe, ali pa tako, da nadaljuje postopek v zadevi AT.40497. Komisija je 8. februarja 2019 odgovorila na ta dopis, pri čemer je spomnila, da sta si s tožečo stranko zaradi te pritožbe izmenjali že več dopisov. Komisija je navedla tudi, da je v zvezi z zadevo AT.39816 sprejela [sporni] sklep, v katerem je med drugim upoštevala pripombe, ki jih je tožeča stranka predložila v okviru tržnega preizkusa, in da je v zvezi z zadevo AT.40497 poslala dopis o nameravani zavrnitvi, na katerega je tožeča stranka odgovorila, ter da dokončuje svojo analizo pritožbe.
35
Komisija je 17. aprila 2019 sprejela Sklep C(2019) 3003 final o zavrnitvi pritožbe (Zadeva AT.40497 – Poljske cene plina).
36
Tožeča stranka je 25. junija 2019 pri Splošnem sodišču vložila tožbo zoper ta sklep o zavrnitvi pritožbe, ki je bila vpisana pod opravilno številko T‑399/19.“
II. Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
3
Družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo je 15. oktobra 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
4
Družba Gazprom je 26. februarja 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v podporo predlogom Komisije. Družba Overgas Inc., Republika Litva in Republika Poljska so 25. februarja, 27. februarja oziroma 28. februarja 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile predloge za intervencijo v podporo predlogom družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo.
5
Predsednica prvega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 5. aprila 2019 po zaslišanju glavnih strank dovolila intervencijo Republike Poljske. S sklepoma z dne 17. maja 2019 je po zaslišanju glavnih strank dovolila intervencijo Republike Litve ter družb Gazprom in Overgas.
6
Po spremembi sestave senatov Splošnega sodišča 4. oktobra 2019 je bil sodnik poročevalec razporejen v osmi senat, zato je bila zadeva T‑616/18 dodeljena temu senatu.
7
Z dopisom sodnega tajništva Splošnega sodišča z dne 17. decembra 2019 je bila družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvana, naj predloži več dokumentov, Komisija pa je bila pozvana, naj pisno odgovori na vprašanje glede zaupnosti nekaterih informacij v zaupni različici OUK.
8
Splošno sodišče je s sklepom z istega dne Komisiji na podlagi člena 24, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 91(b) in člena 92(3) Poslovnika Splošnega sodišča ter ob upoštevanju člena 103 tega poslovnika odredilo, naj predloži popoln izvod zaupne različice OUK.
9
Stranke so se v predpisanih rokih ustrezno odzvale na ukrepe procesnega vodstva, sprejete 17. decembra 2019, in na ta sklep.
10
Splošno sodišče je 8. junija 2020 na predlog svojega osmega senata odločilo, da se zadeva T‑616/18 predodeli osmemu razširjenemu senatu. Ker je bil eden od članov tega razširjenega senata zadržan, je bil s sklepom z dne 15. junija 2020 za dopolnitev navedenega razširjenega senata določen predsednik Splošnega sodišča.
11
Kar zadeva popoln izvod zaupne različice OUK, ki ga je predložila Komisija, se je Splošno sodišče odločilo, da s tem dokumentom seznani zastopnike družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, pod pogojem, da ti predhodno podpišejo izjave o zaupnosti, da bi ta družba lahko predložila stališče v zvezi s tem. Po tem, ko so ti zastopniki podpisali izjave o zaupnosti, jim je bil izročen navedeni dokument, družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo pa je 8. decembra 2020 predložila svoje stališče.
12
Stranke so na obravnavi 18. in 19. maja 2021 ustno podale stališča in odgovorile na vprašanja Splošnega sodišča. Ob tej priložnosti je Splošno sodišče tudi navedlo, da se je seznanilo s stališčem glede poročila za obravnavo, ki ga je Komisija predložila 27. aprila 2021.
13
Poleg tega je Komisija na drugi dan obravnave in v okviru vprašanj, ki jih je Splošno sodišče postavilo v zvezi z dopustnostjo tožbe, spremenila stališče glede njene dopustnosti in trdila, da družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ni dokazala pravnega interesa v tej zadevi, tako da naj tožba ne bi bila dopustna.
14
Družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo je vložila predloge za zaupno obravnavanje nekaterih informacij iz različnih aktov postopka v razmerju do Republike Litve, Republike Poljske ter družb Gazprom in Overgas. Te temu predlogu niso nasprotovale.
15
Družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo je v utemeljitev tožbe navedla šest tožbenih razlogov, ki so se v bistvu nanašali na:
–
prvi, kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003 v povezavi s členom 102 PDEU in načela sorazmernosti, ker naj bi Komisija s tem, da je ugotovila, da očitki Yamal niso bili utemeljeni, in s tem, da je sprejela zaveze, s katerimi se ti očitki nikakor ne odpravljajo, storila očitno napako pri presoji;
–
drugi, kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003 v povezavi s členom 102 PDEU in načela sorazmernosti, ker je Komisija sprejela končne zaveze, čeprav naj se z njimi ne bi ustrezno odpravljali očitki glede ravnanj, povezanih z določanjem cen;
–
tretji, kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003 v povezavi s členom 102 PDEU in načela sorazmernosti, ker je Komisija sprejela končne zaveze, čeprav naj se z njimi ne bi ustrezno odpravljali očitki glede ozemeljskih omejitev;
–
četrti, kršitev člena 194(1) PDEU v povezavi s členom 7 PDEU, ker naj bi bil sporni sklep v nasprotju s cilji energetske politike Unije in ker naj Komisija ne bi upoštevala negativnega vpliva tega sklepa na evropski trg dobave plina;
–
peti, kršitev člena 18(1) PDEU in načela enakega obravnavanja, ker naj bi Komisija diskriminirala med strankami družbe Gazprom, dejavnimi v državah članicah zahodne Evrope, in strankami, ki delujejo v zadevnih državah, in
–
šesti, zlorabo pooblastil in bistveno kršitev postopka, ker naj Komisija s spornim sklepom ne bi upoštevala cilja člena 9 Uredbe št. 1/2003 in omejitev svojih pooblastil pri vodenju upravnega postopka.
16
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo vse te tožbene razloge in zato tožbo v celoti zavrnilo.
III. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank v pritožbi in nasprotni pritožbi
17
Družba Orlen s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
sporni sklep razglasi za ničen;
–
podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno razsojanje, da to o sporu odloči v skladu s sodbo Sodišča, ter
–
Komisiji naloži plačilo stroškov na tej stopnji in stroškov postopka pred Splošnim sodiščem.
18
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
19
Družba Gazprom Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
20
Družba Overgas in Republika Poljska Sodišču predlagata, naj pritožbi ugodi.
21
Družba Overgas z nasprotno pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
22
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
nasprotno pritožbo zavrne in
–
družbi Overgas naloži plačilo stroškov te pritožbe.
23
Družba Gazprom Sodišču predlaga, naj:
–
nasprotno pritožbo zavrne in
–
družbi Overgas naloži plačilo stroškov te pritožbe.
24
Družba Orlen Sodišču predlaga, naj:
–
nasprotni pritožbi ugodi v zvezi z njenim prvim pritožbenim razlogom in
–
izpodbijano sodbo razveljavi.
IV. Glavna pritožba
25
Družba Orlen v utemeljitev pritožbe navaja štiri pritožbene razloge, od katerih se prvi nanaša na kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003, drugi na kršitev člena 194 PDEU v povezavi s členom 9 te uredbe, tretji na kršitev člena 9(1) navedene uredbe in četrti na kršitev člena 9(2) iste uredbe.
A. Dopustnost
1.
Trditve strank
26
Družba Gazprom trdi, ne da bi formalno uveljavljala ugovor nedopustnosti, da pritožba ni dopustna.
27
Družba Orlen naj tako ne bi imela obstoječega in dejanskega interesa za razveljavitev izpodbijane sodbe, saj se tak interes ne more nanašati na prihodnji in hipotetičen položaj. Pričakovana razveljavitev te sodbe pa naj ji ne bi mogla dati zadoščenja, saj naj bi že novembra 2019 družbo Gazprom obvestila, da po letu 2022 ne namerava podaljšati dolgoročne pogodbe o dobavi plina. Pred koncem zadnjenavedenega leta naj bi sprejela potrebne ukrepe za prekinitev poslovnih odnosov z družbo Gazprom. Zato naj družba Orlen in Republika Poljska ne bi bili več zainteresirani za dobavo plina s strani družbe Gazprom, tako da naj niti najugodnejši izid pritožbe ne bi zadovoljil družbe Orlen.
28
Družba Gazprom poleg tega meni, da mora Sodišče kot nedopustne zavreči očitke, navedene v točkah 154 in 161 pritožbe, in sicer zaradi njihove nejasnosti.
29
Komisija trdi, da sta prvi del prvega pritožbenega razloga v delu, v katerem naj bi družba Orlen z njim izpodbijala nadzor zakonitosti, ki ga je opravilo Splošno sodišče v zvezi z zapletenimi gospodarskimi transakcijami, ne da bi pri tem zatrjevala obstoj očitnih napak pri presoji, in drugi del tretjega pritožbenega razloga zaradi nejasnosti trditev, ki jih vsebujeta, delno nedopustna.
2.
Presoja Sodišča
30
Na prvem mestu, iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da mora imeti vsaka fizična ali pravna oseba, ki vloži pritožbo, enako kot kadar vloži ničnostno tožbo, pravni interes, katerega obstoj je treba presojati na eni strani glede na predmet te pritožbe ali te tožbe in na drugi strani glede na dan, ko je ta vložena. Neizpolnitev te bistvene zahteve je procesna predpostavka javnega reda, na izpolnjenost katere mora sodišče Unije ves čas paziti po uradni dolžnosti (sodba z dne 22. septembra 2022, IMG/Komisija, C‑619/20 P in C‑620/20 P, EU:C:2022:722, točka 81 in navedena sodna praksa).
31
Poleg tega mora ta pravni interes, enako kot predmet spora, obstajati do razglasitve sodne odločbe. Zato lahko sodišče Unije, če ta interes ali ta predmet med postopkom preneha, po potrebi po uradni dolžnosti ugotovi, da je treba postopek ustaviti (sodba z dne 22. septembra 2022, IMG/Komisija, C‑619/20 P in C‑620/20 P, EU:C:2022:722, točka 82 in navedena sodna praksa).
32
Na splošno obstoj in ohranitev pravnega interesa predpostavljata, da ima lahko fizična ali pravna oseba, ki je vložila tožbo ali pritožbo, od izida te tožbe ali pritožbe korist. To vprašanje je treba v vsakem primeru konkretno presoditi (sodba z dne 22. septembra 2022, IMG/Komisija, C‑619/20 P in C‑620/20 P, EU:C:2022:722, točka 83 in navedena sodna praksa).
33
V obravnavani zadevi družba Gazprom izpodbija dopustnost pritožbe, ker naj družba Orlen ne bi imela obstoječega in dejanskega interesa za razveljavitev izpodbijane sodbe, zlasti zaradi prenehanja njunega pogodbenega razmerja 31. decembra 2022. V zvezi s tem ni sporno, da so do tega datuma in torej tudi po vložitvi pritožbe 8. aprila 2022 med družbama Gazprom in Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo obstajala pogodbena razmerja.
34
Ker je imel sporni sklep v obdobju od 8. aprila 2022 do 31. decembra 2022 pravne učinke na poljskem trgu plina in nafte, na katerem deluje družba Orlen, saj je bila njena pravna prednica pogodbena partnerica družbe Gazprom, bi se lahko družba Orlen v skladu s sodno prakso sklicevala na posledice zatrjevanih nezakonitosti in na naravo škode, ki naj bi ji nastala (glej v tem smislu sodbo z dne 7. septembra 2023, Versobank/ECB, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, točka 160 in navedena sodna praksa), da bi dosegla povrnitev te škode.
35
Poleg tega je družba Orlen v repliki pojasnila, ne da bi ji kdo ugovarjal, da med njo in družbo Gazprom poteka več arbitražnih postopkov v zvezi z izvajanjem pogodbe o plinovodu Yamal, vključno z vprašanji glede cen. Poleg tega naj bi se po vložitvi pritožbe začel postopek v zvezi s prekinitvijo dobave plina s strani družbe Gazprom od 27. aprila 2022.
36
Iz navedenega izhaja, da družba Gazprom napačno izpodbija, da ima družba Orlen obstoječ in dejanski interes, da predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe.
37
Na drugem mestu, iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti grajane elemente sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, ki posebej utemeljujejo ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni razlog nista dopustna (sodba z dne 11. januarja 2024, Foz/Svet, C‑524/22 P, EU:C:2024:23, točka 26 in navedena sodna praksa).
38
V obravnavanem primeru so v nasprotju s trditvami Komisije glede nezadostne jasnosti drugega dela tretjega pritožbenega razloga in istovrstnimi trditvami družbe Gazprom glede očitkov iz točk 154 in 161 te pritožbe v vsakem od zadevnih odlomkov te pritožbe dovolj natančno opredeljeni grajani elementi izpodbijane sodbe in navedeni razlogi, zaradi katerih naj bi navedeni elementi kazali na neupoštevanje sodne prakse v zvezi s pojmom očitne napake pri presoji in napačno uporabo prava pri razlagi člena 9(2)(a) Uredbe št. 1/2003.
39
Te ugovore nedopustnosti je torej treba zavrniti.
40
Zavrniti je treba tudi nedopustnost prvega dela prvega pritožbenega razloga, ki jo Komisija zatrjuje, ker se družba Orlen ni sklicevala na obstoj očitne napake pri presoji v zvezi z zapletenimi gospodarskimi transakcijami. Družba Orlen je namreč ta prvi del predložila v okviru pritožbenega razloga, ki se je nanašal na to, da je Splošno sodišče kršilo člen 9 Uredbe št. 1/2003. V njem je – resda na kratko – trdila, da bi moralo Splošno sodišče preveriti, ali je Komisija s sprejetjem zavez družbe Gazprom te zaveze pravilno analizirala z vidika OUK, „to je, ne da bi storila očitno napako“. Družba Orlen je tako Sodišču v celoti omogočila, da opredeli obseg navedenega prvega dela in se izreče o utemeljenosti analize, ki je v zvezi s tem navedena v izpodbijani sodbi.
41
Iz vsega navedenega izhaja, da je pritožba dopustna.
B. Utemeljenost
1.
Uvodne ugotovitve
42
Iz člena 9 Uredbe št. 1/2003 je razvidno, da lahko Komisija, kadar namerava sprejeti sklep, s katerim zahteva prenehanje kršitve, zaveze, ki jih ponudijo zadevna podjetja, razglasi za zavezujoče, če te zaveze odpravljajo pomisleke, o katerih je ta podjetja obvestila v predhodni oceni.
43
Ta člen je namenjen zagotavljanju učinkovite uporabe pravil o konkurenci iz Pogodbe DEU s sprejemanjem sklepov, s katerimi se zaveze, ki jih predlagajo stranke in so po mnenju Komisije primerne, razglasijo za zavezujoče, da bi se hitreje odpravile težave glede konkurence, ki jih je ugotovila Komisija, namesto da bi se uradno ugotovila kršitev. Natančneje, navedeni člen temelji na razlogih ekonomičnosti postopka in podjetjem omogoča popolno sodelovanje v postopku, tako da predlagajo rešitve, ki se jim zdijo najprimernejše in ustrezne za odpravo navedenih pomislekov Komisije (glej v tem smislu sodbo z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točka 35).
44
Čeprav se člen 9 Uredbe št. 1/2003 v nasprotju s členom 7 te uredbe ne sklicuje izrecno na pojem sorazmernosti, je načelo sorazmernosti kot splošno načelo prava Unije merilo za presojo zakonitosti vsakega ravnanja institucije Unije, vključno s sklepi Komisije v vlogi organa za varstvo konkurence (sodba z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točka 36).
45
Ker člen 9 te uredbe zgolj določa, da Komisiji v okviru postopka, sproženega na podlagi tega člena – kot je potrjeno v uvodni izjavi 13 navedene uredbe – ni treba opredeliti in ugotoviti kršitve, je njena vloga omejena na preizkus in morebitno sprejetje zavez, ki jih predlagajo zadevna podjetja, glede na težave, ki jih je opredelila v svoji predhodni oceni, in cilje, za katere si prizadeva. Komisija pri izvajanju načela sorazmernosti v okviru navedenega člena 9 zgolj preveri, ali se z zadevnimi zavezami odpravljajo pomisleki, o katerih je obvestila zadevna podjetja, in ali so ta podjetja ponudila manj omejevalne zaveze, ki te pomisleke prav tako ustrezno odpravljajo (sodba z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točki 40 in 41).
46
Pri tem preverjanju pa mora Komisija upoštevati tudi interese tretjih oseb, saj to, da je Komisija enostranske zaveze, ki jih je predlagalo podjetje, razglasila za zavezujoče, ne pomeni, da druga podjetja ne morejo zaščititi svojih morebitnih pravic v okviru svojih odnosov s tem podjetjem (sodba z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točki 41 in 49). Kadar Komisija zavez ne preveri z vidika njihove ustreznosti za odpravo pomislekov glede konkurence, ampak z vidika njihovega vpliva na interese tretjih oseb, načelo sorazmernosti zahteva, da se pravicam, katerih imetniki so te tretje osebe, ne odvzame pomen (sodba z dne 9. decembra 2020, Groupe Canal +/Komisija, C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, točka 106).
47
Iz zgornjih ugotovitev izhaja, da je zaradi posebne narave člena 9 Uredbe št. 1/2003, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 39 sklepnih predlogov, na eni strani glede na pomisleke Komisije, kot so bili izraženi v njeni predhodni oceni, ustrezno merilo to, ali so zaveze zadostne za ustrezno odpravo navedenih pomislekov, ne da bi Komisija morala sama iskati manj omejevalne ali zmernejše rešitve od predloženih zavez, in da se na drugi strani sodni nadzor analize teh proizvodov, ki ga opravi Komisija, nanaša le na vprašanje, ali je ta institucija storila očitno napako pri presoji (glej v tem smislu sodbo z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točka 42).
48
Zato, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 97 sklepnih predlogov, se za tak nadzor ne zahteva, da je analiza Komisije brez kakršne koli nepravilnosti, saj ji je bilo priznano določeno polje proste presoje, če ni bil presežen prag očitne napake.
49
Poleg tega je treba s postopkovnega vidika poudariti, da člen 9 Uredbe št. 1/2003 Komisiji prepušča, da sama opredeli obliko, ki jo mora imeti njena „predhodna ocena“, navedena v odstavku 1 tega člena. V praksi, kot je Komisija potrdila na obravnavi, ta ocena pogosto ustreza obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, naslovljenem na podjetje, ki se mu na podlagi člena 7 te uredbe očitajo ravnanja, ki so v nasprotju s členom 101 ali 102 PDEU. Kadar je tako – kot v obravnavani zadevi – se uporablja sodna praksa v zvezi s takimi procesnimi akti, saj nobena določba navedene uredbe ne upravičuje, da se obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah obravnava različno glede na to, ali je to obvestilo podlaga za sklep, sprejet na podlagi člena 7 ali člena 9 iste uredbe, pri čemer zadnjenavedeni člen zlasti ne določa primera ponovnega pregleda predhodne ocene.
50
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah procesni in pripravljalni dokument, ki za zagotovitev učinkovitega izvajanja pravice do obrambe opredeljuje predmet upravnega postopka, ki ga je sprožila Komisija, in tako preprečuje, da bi se ta sklicevala na druge očitke v sklepu, s katerim se zadevni postopek konča. Zato je za to obvestilo značilno, da je začasno in da lahko presoja, ki jo Komisija pozneje opravi na podlagi pripomb, ki so ji jih v odgovor poslale stranke, in drugih ugotovitev o dejstvih, pripelje do drugačnih sklepov. Komisija mora namreč upoštevati dejavnike, ki izhajajo iz celotnega upravnega postopka, da bi bodisi odstopila od očitkov, ki ne bi bili utemeljeni, bodisi izboljšala ali dopolnila – glede dejanskega stanja in prava – svojo argumentacijo za utemeljitev očitkov, ki jih navede (sodba z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, točka 66 in navedena sodna praksa).
51
Komisija tako v sklepu, ki ga sprejme na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, ni dolžna pojasniti, iz katerih razlogov je odstopila od enega ali več očitkov, ki so ustrezali nekaterim njenim prvotnim pomislekom, naj bo to glede podjetja, katerega zaveze so bile razglašene za zavezujoče in ki je edini naslovnik obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in, splošneje, predhodne ocene iz tega člena 9, ali glede zainteresiranih tretjih oseb (glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, točka 67 in navedena sodna praksa).
52
To seveda ne preprečuje Komisiji, da na lastno pobudo presodi, da je koristno podati napotke v zvezi s tem, da bi se omogočilo boljše razumevanje tega sklepa.
2.
Predlog za nadomestitev obrazložitve Komisije
53
Splošno sodišče je v točki 83 izpodbijane sodbe presodilo, da „je bila Komisija v nasprotju s tem, kar trdi, v okoliščinah obravnavane zadeve in zlasti ob neobstoju spremenjene predhodne ocene, v skladu s členom 9 Uredbe št. 1/2003 dolžna imeti razloge, ki upravičujejo neobstoj zaveze, s katero se odpravljajo očitki Yamal“. V točki 85 te sodbe je dodalo, da je „[v] obravnavani zadevi […] vsekakor treba ugotoviti, da je Komisija obrazložitev, zakaj ni naložila zaveze, s katero se odpravljajo očitki Yamal, navedla v obliki dveh razlogov, ki sta navedena v točki 138 obrazložitve spornega sklepa“, in sicer odločbe o certificiranju in medvladne narave odnosov v plinskem sektorju na Poljskem.
54
Komisija je v odgovoru na pritožbo poudarila, da je ta analiza sicer pomenila napačno uporabo prava, vendar ni vplivala na izrek izpodbijane sodbe in zato ne more voditi do razveljavitve navedene sodbe. Zato je Sodišču predlagala, naj v zvezi s tem nadomesti obrazložitev.
55
Temu predlogu je treba ugoditi in ob upoštevanju preudarkov, navedenih v točkah od 49 do 52 te sodbe, razsoditi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da mora Komisija v primeru odstopa od nekaterih očitkov iz OUK, ki je izpolnjevalo zahteve za predhodno oceno v smislu člena 9(1) Uredbe št. 1/2003, poslati spremenjeno predhodno oceno.
56
Vendar ta napaka dejansko ni vplivala na izrek izpodbijane sodbe, saj je Splošno sodišče pravilno poudarilo, da je Komisija sporni sklep obrazložila v zvezi z razlogi za odstop od očitkov Yamal, kot je bilo opozorjeno v točki 53 te sodbe, kar je lahko storila.
57
Dodati je treba, da bi lahko, kar zadeva odstop od teh očitkov, družba Orlen zakonitost spornega sklepa zaradi tega odstopa upravičeno izpodbijala le, če bi dokazala, da so zaveze, ki jih je sprejela družba Gazprom in odobrila Komisija, zaradi navedenega odstopa postale očitno nezadostne.
3.
Prvi pritožbeni razlog
58
Prvi pritožbeni razlog iz glavne pritožbe, ki se nanaša na kršitev člena 9 Uredbe št. 1/2003, je sestavljen iz treh delov.
a)
Prvi del prvega pritožbenega razloga
1) Trditve strank
59
Družba Orlen s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 9 Uredbe št. 1/2003, ker je štelo, da je Komisija pravilno presodila ustreznost zavez, ki jih je ponudila družba Gazprom, čeprav s temi zavezami niso bili odpravljeni pomisleki, ki jih je navedla v OUK, in te zaveze niso bile prospektivne, to je take, da bi lahko po svoji naravi preprečile podobne prihodnje kršitve. V obravnavani zadevi pa naj bi moralo Splošno sodišče preveriti, ali je Komisija ustreznost teh zavez analizirala glede na težave v zvezi s konkurenco, ki jih je ugotovila v OUK.
60
Družba Orlen zlasti meni, da je Splošno sodišče v točkah 208, 209 in 237 izpodbijane sodbe ustreznost navedenih zavez analiziralo tako, da jih je v celoti ločilo od OUK.
61
Splošno sodišče naj bi s takim ravnanjem kršilo načelo varstva legitimnih pričakovanj, to je pričakovanje družbe Orlen, da čeprav sklep, s katerim so bile iste zaveze razglašene za zavezujoče, nima enake narave kot sklep na podlagi člena 7 Uredbe št. 1/2003, odpravlja vse pomisleke Komisije in odpravlja kršitve družbe Gazprom.
62
Komisija te trditve prereka.
2) Presoja Sodišča
63
Trditev družbe Orlen ni mogoče sprejeti.
64
Prvič, očitno je, da družba Orlen s tem, da graja to, da Splošno sodišče pri presoji zadostnosti zavez, ki jih je sprejela družba Gazprom, ni izčrpno upoštevalo očitkov, navedenih v OUK, vsaj implicitno vključuje očitke družbe Yamal, od katerih je Komisija odstopila pred sprejetjem spornega sklepa, kot to izhaja iz točke 17 izpodbijane sodbe, navedene v točki 2 te sodbe. Ta trditev je torej delno brezpredmetna.
65
Drugič, kot je pravilno navedla Komisija, družba Orlen v okviru prvega dela prvega pritožbenega razloga ni dokazala, da je Komisija pri preučitvi ustreznosti zavez, ki jih je družba Gazprom predlagala za odpravo pomislekov, ki jih je Komisija izrazila v OUK, storila očitno napako pri presoji, niti tega, da Splošno sodišče ni grajalo take očitne napake pri presoji. Družba Orlen v zvezi s tem navaja le preproste trditve. Kot pa je bilo opozorjeno v točkah 47 in 48 te sodbe, se sodni nadzor sklepa, sprejetega na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, nanaša le na vprašanje, ali je Komisija storila tako napako, kar mora konkretno dokazati stranka, ki to zatrjuje.
66
Tretjič, očitki družbe Orlen v zvezi z neobstojem prospektivne analize za presojo ustreznosti zavez, ki jih je predlagala družba Gazprom, na eni strani ne omogočajo ugotovitve obstoja očitne napake pri presoji v zvezi s tem, na drugi strani pa se nanašajo na preudarke Splošnega sodišča na podlagi ugotovitev glede dejstev, ki jih družba Orlen ne izpodbija, in sicer, da vsaj za določeno število zadevnih pogodb ni mogoče šteti, da njihove klavzule o določanju ali spremembi cen vsebujejo sklicevanja na konkurenčne in jasno opredeljene referenčne cene. Splošno sodišče je iz tega suvereno sklepalo, da je bil neobstoj jasno opredeljene, konkurenčne in javno dostopne referenčne cene (kot so cene na konkurenčnih vozliščih za trgovanje s plinom) v klavzulah o spremembi cene eden od glavnih dejavnikov, ki so lahko privedli do nepoštenih cen v vseh petih državah SVE, na katere se nanašajo ravnanja, povezana z določanjem cen.
67
Četrtič, napačna razlaga izpodbijane sodbe in spornega sklepa izhaja iz trditve, da je Splošno sodišče potrdilo odločitev Komisije, da dovoli poznejši popravek predlaganih zavez. Na prvem mestu, enostavna omemba – v točki 423 navedene sodbe – tega, da lahko institucije Unije ali nacionalni regulativni organi v plinskem sektorju posredujejo, da bi spremenili zakonodajo v tem sektorju ali, odvisno od primera, zagotovili spoštovanje te zakonodaje, se v nasprotju s trditvami družbe Orlen ne nanaša na možnost popravka takih obveznosti. Na drugem mestu, zgolj dejstvo, da Komisija opozori, da lahko na podlagi zadevnih zavez, če jih zadevno podjetje ne spoštuje, ponovno začne postopek na podlagi člena 9(2) Uredbe št. 1/2003, ne kaže na željo po naknadni dopolnitvi teh zavez, ampak na željo po zagotovitvi njihovega spoštovanja.
68
Petič, opozoriti je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso načelo varstva legitimnih pričakovanj eno od temeljnih načel Unije in da se nanj lahko sklicuje vsak gospodarski subjekt, ki mu je institucija s tem, da mu je dala natančna zagotovila, vzbudila utemeljena pričakovanja (sodba z dne 12. januarja 2017, Timab Industries in CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, točka 134 in navedena sodna praksa).
69
Gospodarski subjekt pa se ne more opreti na vsebino obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, na pripravljalno in začasno naravo katerega je bilo opozorjeno v točki 50 te sodbe, in to niti kadar to obvestilo nadomešča predhodno oceno, katere ime odraža njeno nedokončnost, da bi štel, da mu je Komisija dala natančna zagotovila glede tega, da bodo vsi pomisleki iz teh dokumentov ustrezali zavezam iz končnega sklepa (glej po analogiji sodbo z dne 12. januarja 2017, Timab Industries in CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, točka 135 in navedena sodna praksa).
70
Prvi del prvega pritožbenega razloga je zato treba zavrniti.
b)
Drugi del prvega pritožbenega razloga
1) Trditve strank
71
Družba Orlen z drugim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče večkrat očitno izkrivilo dejstva, zaradi česar naj bi napačno uporabilo člen 9 Uredbe št. 1/2003 in napačno ugotovilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji glede ustreznosti zavez, ki jih je ponudila družba Gazprom.
72
Tako naj bi Splošno sodišče najprej napačno ugotovilo, da je bil namen prakse družbe Gazprom predvsem preprečiti uvoz plina, čeprav je bil njen namen v resnici, kot naj bi bilo izrecno opisano v OUK, preprečiti ponovni izvoz plina s strani zadevnih operaterjev iz držav SVE, kar naj bi neposredno vplivalo na tekoče delovanje veleprodajnega trga s plinom. S tem naj bi Splošno sodišče zgrešilo jedro vprašanja ozemeljskih omejitev, ki jih je uporabljala družba Gazprom in so bile navedene v OUK, ki niso preprečevale uvoza plina v države SVE, ampak njegovo nadaljnjo prodajo s strani teh družb. Če takega izkrivljanja ne bi bilo, bi moralo Splošno sodišče priznati, da družba Gazprom ni ustrezno odgovorila na očitke v zvezi z ozemeljskimi omejitvami iz OUK.
73
Dalje, Splošno sodišče naj bi napačno presodilo, da je Komisija v OUK opredelila štiri oblike nepogodbenih metod, in ni upoštevalo grožnje družbe Gazprom z različnimi povračilnimi ukrepi, zaradi česar naj bi napačno ugotovilo, da je bila zaveza te družbe, ki ni zajemala vseh pomislekov Komisije, navedenih v OUK, vseeno primerna.
74
Nazadnje, napačno naj bi navedlo, da lahko to, da nacionalna sodišča ugodijo zahtevi po razglasitvi ničnosti arbitražne odločbe, če menijo, da je taka odločba v nasprotju s členom 102 PDEU ali sklepom na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, arbitražna sodišča spodbudi, da zagotovijo, da so njihove odločbe v skladu z določbami PDEU, čeprav naj bi bila taka trditev špekulativna in neutemeljena.
75
Komisija te trditve prereka.
2) Presoja Sodišča
76
Ponovno je treba poudariti, da je cilj Komisije, kadar sprejme sklep na podlagi člena 9(1) Uredbe št. 1/2003, s katerim zaveze podjetja razglasi za zavezujoče, odpraviti pomisleke, ki jih je izrazila glede obstoja protikonkurenčnih ravnanj, in zaradi ekonomičnosti postopka hitro doseči zadovoljivo konkurenčno delovanje na zadevnem trgu zaradi teh zavez. Glede na to v obravnavani zadevi ni izključeno, da po sprejetju spornega sklepa objektivni ukrepi, ki jih je odobrila Komisija in katerih namen je na poljskem trgu, na katerem deluje družba Orlen, ponovno vzpostaviti popolnoma konkurenčne pogoje za oskrbo in distribucijo plina, niso že na začetku učinkovali oziroma niso ustrezali subjektivnim pričakovanjem posameznega gospodarskega subjekta, v obravnavanem primeru družbe Orlen. Vendar iz tega ni mogoče sklepati, da ta sklep vsebuje očitne napake pri presoji, ki naj jih Splošno sodišče ne bi sankcioniralo.
77
Natančneje, kot trdi Komisija, je Splošno sodišče pravilno ocenilo uvoz plina iz Nemčije na Poljsko v okviru presoje obveznosti spremembe mest dobave, kar je bilo že navedeno v točki 170 obrazložitve spornega sklepa. Tako ni sporno, da je imela Poljska od sprejetja OUK pomembno korist od izboljšanja čezmejne infrastrukture za prenos plina, saj je uvoz postal mogoč brez spremembe mesta dobave. Zato Splošno sodišče nikakor ni napačno uporabilo prava pri nadzoru presoje, ki jo je Komisija opravila glede vprašanja uvoza plina na Poljsko v povezavi z oceno ustreznosti neobstoja zaveze družbe Gazprom glede vzpostavitve večjega števila dobavnih mest, ki se lahko spremenijo in ki vplivajo na Poljsko.
78
Čeprav družba Orlen trdi, da Splošno sodišče v zvezi z oceno ustreznosti zavez družbe Gazprom ni upoštevalo dejanj, kot so različne grožnje te družbe s povračilnimi ukrepi, je očitno, da taka trditev nima dejanske podlage, saj je Splošno sodišče taka ravnanja navedlo zlasti v točki 95 izpodbijane sodbe.
79
Nazadnje, Splošno sodišče je pravilno navedlo, da se bodo arbitražna sodišča nagibala k temu, da bi se prepričala, ali sprejeta arbitražna odločba spoštuje člen 102 PDEU, pri tem pa ta ugotovitev nikakor ne more povzročiti razveljavitve izpodbijane sodbe.
80
Drugi del prvega pritožbenega razloga je torej treba zavrniti.
c)
Tretji del prvega pritožbenega razloga
81
Družba Orlen s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo obveznosti Komisije, da v okviru izvajanja svoje zakonske pravice presoje zapletenih ekonomskih in tehničnih vprašanj ravna v skladu z določbami Pogodbe DEU in temeljnimi načeli pravnega reda Unije. Načelo energetske solidarnosti, ki izhaja iz člena 194 PDEU in ima status splošnega načela prava Unije, naj bi bilo eno od teh temeljnih načel. Diskrecijska pravica, ki jo ima Komisija na tem področju, naj bi bila torej omejena z njeno obveznostjo, da ravna v skladu z določbami Pogodbe DEU in splošnimi načeli prava Unije.
82
Splošno sodišče naj bi s tem, da je omejilo merila, ki naj bi jih morala Komisija upoštevati pri preučitvi zadevnih zavez, kršilo člen 9(1) Uredbe št. 1/2003, ker naj Komisija s tem, da se je oprla na preozko razlago smernic, ki izhajajo iz sodb z dne 29. junija 2010, Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377), in z dne 15. septembra 2016, Morningstar/Komisija (T‑76/14, EU:T:2016:481), ne le ne bi upoštevala načela energetske solidarnosti, ampak naj tudi ne bi upoštevala dejstva, da narava zadeve spada na področje energetike.
83
Komisija te trditve prereka.
84
Sodišče meni, da je treba tretji del prvega pritožbenega razloga preučiti skupaj z drugim pritožbenim razlogom.
4.
Drugi pritožbeni razlog
a)
Trditve strank
85
Drugi pritožbeni razlog družbe Orlen se nanaša na kršitev člena 194 PDEU v povezavi s členom 9 Uredbe št. 1/2003. Splošno sodišče naj bi tako storilo številne napake pri razlagi člena 194 PDEU.
86
Iz najnovejše sodne prakse, ponazorjene s sodbo z dne 15. julija 2021, Nemčija/Komisija (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, točke 43, 44, 47, 50 in 51), naj bi izhajalo, da vsi cilji energetske politike Unije temeljijo na načelu solidarnosti iz zadnjenavedenega člena, ker jih to načelo združuje in jim daje doslednost, in da je treba zato akte, ki jih sprejmejo institucije Unije, vključno s Komisijo, na podlagi te politike, razlagati in njihovo zakonitost presojati ob upoštevanju tega načela, ne da bi bila njegova uporaba odvisna od sklicevanja na vprašanja s področja energetike v postopku, ki ga vodi Komisija. Navedenega načela naj ne bi bilo mogoče enačiti z zahtevo po zagotavljanju zanesljivosti oskrbe ali ga omejiti na to zahtevo.
87
Člen 194 PDEU naj bi bilo torej mogoče pravilno razlagati v tristopenjskem testu. Na prvem mestu naj bi bilo treba presoditi, ali gre za akt, ki spada na področje energetike. Na drugem mestu naj bi morali organi Unije ne glede na to, ali so se stranke sklicevale na vprašanja, ki se nanašajo na to področje, preveriti, ali bi sprejetje tega akta poseglo v interese različnih akterjev. Na tretjem mestu naj bi bilo treba presoditi, ali prednosti, ki jih prinaša sprejetje navedenega akta, prevladajo nad njegovimi negativnimi učinki.
88
V obravnavani zadevi naj ne bi bilo sporno, da sporni sklep spada na področje energetike, ker naj bi Komisija s tem sklepom družbi Gazprom naložila, da spremeni načine sodelovanja z zadevnimi strankami, in ker je zato ta sklep imel učinke na trgu plina v Uniji in na pogoje, ki vsaj osem let po njegovem sprejetju obstajajo na tem trgu. Poleg tega naj bi Komisija postopek, ki je privedel do sprejetja istega sklepa, predstavila kot bistveni element ukrepov za spodbujanje odprtega in integriranega trga s plinom. Vendar naj bi Splošno sodišče tako kot Komisija popolnoma spregledalo dejstvo, da sporni sklep spada na področje energetike, pri čemer je med drugim napačno nakazalo, da Komisiji v okviru preučitve zavez družbe Gazprom ni treba upoštevati načela energetske solidarnosti. Na podlagi ničesar pa naj ne bi bilo mogoče trditi, da je uporaba tega načela izključena ali omejena v okviru ukrepanja Komisije, ki temelji na Uredbi št. 1/2003, vključno s členom 9 te uredbe, kadar je mogoče ugotoviti, da to ravnanje spada na področje energetike.
89
Po mnenju družbe Orlen naj bi pristop Splošnega sodišča členu 194 PDEU odvzel polni učinek v zvezi z ukrepi Komisije, katerih namen je hkratno uresničevanje ciljev konkurenčnega prava v širšem smislu in ciljev, povezanih z delovanjem energetskega trga Unije. Neobstoj analize teh zavez z vidika navedenega načela naj bi tudi odvzel polni učinek členu 9(1) Uredbe št. 1/2003.
90
Komisija te trditve prereka.
b)
Presoja Sodišča
91
Spomniti je treba, da v skladu s sodno prakso na podlagi ničesar ni mogoče sklepati, da načelo solidarnosti iz člena 194(1) PDEU ne more imeti zavezujočega pravnega učinka za države članice in institucije Unije. Nasprotno, to načelo je, kot izhaja iz besedila in strukture te določbe, podlaga vseh ciljev energetske politike Unije tako, da jih združuje in usklajuje (sodba z dne 15. julija 2021, Nemčija/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, točka 43).
92
Iz tega natančneje izhaja, da je treba akte, ki jih sprejmejo institucije Unije, vključno tiste, ki jih je Komisija sprejela na podlagi te politike, razlagati in njihovo zakonitost presojati glede na načelo energetske solidarnosti (sodba z dne 15. julija 2021, Nemčija/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, točka 44).
93
To načelo je – tako kot splošna načela prava Unije – merilo za presojo zakonitosti ukrepov, ki so jih sprejele institucije Unije (sodba z dne 15. julija 2021, Nemčija/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, točka 45).
94
Tako morajo institucije Unije in države članice načelo energetske solidarnosti iz člena 194 PDEU upoštevati pri vzpostavitvi ali delovanju notranjega trga, zlasti trga zemeljskega plina, pri čemer morajo zagotoviti zanesljivost oskrbe z energijo v Uniji, kar ne pomeni le, da se soočijo z izrednimi razmerami, ko te nastanejo, ampak tudi, da sprejmejo ukrepe za preprečevanje kriznih razmer. Za to je treba oceniti, ali obstajajo tveganja za energetske interese držav članic in Unije, zlasti za zanesljivost oskrbe z energijo (sodba z dne 15. julija 2021, Nemčija/Poljska, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, točka 69).
95
V obravnavanem primeru je Splošno sodišče, prvič, v točki 420 izpodbijane sodbe poudarilo, da zaveze, sprejete na podlagi postopka iz člena 9(1) Uredbe št. 1/2003, ne morejo privesti do izida, ki bi bil v nasprotju s posebnimi določbami Pogodb. Iz tega izhaja, da je Splošno sodišče tako pravilno ugotovilo, na eni strani, da mora Komisija pri ukrepanju na podlagi te določbe vseeno spoštovati obveznost, da ravna v skladu z določbami Pogodbe DEU in splošnimi načeli prava Unije, in na drugi, da mora preveriti, ali zaveze, ponujene v okviru tega postopka, ne kršijo določb Pogodbe DEU, vključno s členom 194(1) PDEU.
96
Te obveznosti pomenijo, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 58 sklepnih predlogov, da Komisija ne bi mogla sprejeti zavez, za katere bi se lahko izkazalo, da so v nasprotju s členom 194 PDEU, in tako ogroziti ciljev, ki se jim sledi z načelom energetske solidarnosti, ali zanesljivosti oskrbe z energijo v Uniji, čeprav bi se s temi zavezami lahko odpravili pomisleki Komisije glede konkurence na zadevnem trgu. Vendar to ne pomeni, da je Komisija, ki v okviru postopka iz Uredbe št. 1/2003 deluje kot regulator konkurence, pristojna za naložitev neodvisnih obveznosti, ki bi presegale obveznosti za odpravo težav glede konkurence, ugotovljenih med njeno preiskavo, tako da bi na tej podlagi zahtevala strožje zaveze.
97
Splošno sodišče torej s tem, da je v točki 422 izpodbijane sodbe zavrnilo izenačitev uporabe načela energetske solidarnosti s strani Komisije z naložitvijo pozitivnih obveznosti, ki jih je mogoče pripisati tej instituciji in ki presegajo okvir očitkov zoper družbo Gazprom, ali z naložitvijo strožjih obveznosti tej družbi, ni napačno uporabilo prava.
98
Poleg tega družba Orlen ne navaja, v čem naj bi bili s spornim sklepom kršeni posebni cilji energetske politike Unije.
99
V zvezi s tem to, da se Komisija v spornem sklepu ni izrecno sklicevala na načelo energetske solidarnosti, ne pomeni, da ni upoštevala tega načela in da se to načelo v tem sklepu ne spoštuje.
100
Nasprotno, sporni sklep vsebuje elemente, iz katerih je jasno razvidno, da je Komisija ob sprejetju tega sklepa upoštevala cilje energetske politike Unije s tem, da je pri presoji ustreznosti zavez družbe Gazprom stremela zlasti k zagotavljanju čezmejnega prostega pretoka plina in k temu, da se zadevnim odjemalcem iz držav SVE zagotovijo alternativne dobave iz sosednjih držav, ter jamčenju, da cene ne odstopajo od zahodnoevropskih konkurenčnih kazalcev.
101
Zato je treba tretji del prvega pritožbenega razloga in posledično prvi pritožbeni razlog v celoti ter drugi pritožbeni razlog zavrniti.
5.
Tretji pritožbeni razlog
102
Družba Orlen s tretjim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na kršitev člena 9(1) Uredbe št. 1/2003, trdi, da je Splošno sodišče pri preučitvi presoje Komisije glede zapletenih gospodarskih in tehničnih vprašanj, ki se nanašajo na analizo ustreznosti zavez družbe Gazprom, napačno razlagalo pojem „očitna napaka pri presoji“. Ta pojem naj bi v skladu s sodno prakso Sodišča ustrezal štirim primerom, in sicer neobstoju pravilne presoje upoštevnih dejstev, na katerih temelji analiza avtorja sklepa, neupoštevanju bistvenih elementov s strani slednjega, dejstvu, da je ta to analizo oprl na neupoštevni element, in neupoštevanju dokaznega standarda. V teh okoliščinah naj bi moralo Splošno sodišče zlasti presoditi, ali so dokazi, na katere se je oprla Komisija, dovolj natančni, zanesljivi in koherentni, ali vsebujejo vse ustrezne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji kompleksnega položaja, ali je z njimi mogoče utemeljiti sklepe, ki jih je iz njih izpeljala Komisija, in nazadnje, ali zaradi svoje kakovosti omogočajo izvedbo prospektivne analize.
103
Ta pritožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov.
a)
Prvi del tretjega pritožbenega razloga
1) Trditve strank
104
Družba Orlen s prvim delom tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na to, da Splošno sodišče ni upoštevalo kumulativnega učinka napak Komisije na njeno celovito analizo ustreznosti zavez družbe Gazprom, zlasti trdi, da nujnost upoštevanja tega kumulativnega učinka izhaja iz ustaljene sodne prakse sodišč Unije. Splošno sodišče pa naj bi v izpodbijani sodbi napačno menilo, da lahko te napake oceni neodvisno eno od druge ter torej ločeno analizira vse ukrepe in vse morebitne napake Komisije, s čimer se je odpovedalo celoviti presoji ravnanja te institucije. Splošno sodišče naj bi na podlagi takih ločenih analiz ugotovilo neobstoj očitne napake pri presoji, čeprav bi ga kumulativno upoštevanje navedenih napak pripeljalo do priznanja obstoja take očitne napake, saj različni elementi zavez družbe Gazprom niso bili niti izolirani niti brez medsebojnega vpliva. Zaveze družbe Gazprom v zvezi s praksami oblikovanja cen in ozemeljskimi omejitvami naj bi bile namreč zapleteni mehanizmi, sestavljeni iz elementov, ki naj bi bili v veliki meri medsebojno odvisni.
105
Taka napačna uporaba meril za nadzor očitne napake pri presoji naj bi bila zlasti podana pri presoji Splošnega sodišča glede odstopa Komisije od očitkov Yamal.
106
Vsekakor naj bi moralo tudi Splošno sodišče sporni sklep razglasiti za ničen, ker z njim niso bili odpravljeni vsi pomisleki glede konkurence, ki jih je izrazila Komisija.
107
Komisija te trditve prereka.
2) Presoja Sodišča
108
Prvič, trditve, ki se nanašajo na odstop od očitkov Yamal in na neobstoj odgovora na vse prvotne pomisleke Komisije, ki vključujejo te očitke, je treba zavrniti z napotitvijo na točki 57 in 64 te sodbe.
109
Drugič, to, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, mora dokazati tožeča stranka, ki predlaga razglasitev ničnosti sklepa, ki ga je Komisija sprejela na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003. V obravnavani zadevi pa se je družba Orlen zadovoljila z abstraktnim razlogovanjem, ki temelji na zamisli o kopičenju napak, ne da bi dokazala konkretno upoštevnost tega razlogovanja. V zvezi s tem Komisija pojasnjuje, da družba Orlen pred Splošnim sodiščem ni trdila, da bi bilo treba opraviti celovito presojo vseh napak, očitanih Komisiji. Iz točke 398 izpodbijane sodbe je namreč razvidno, da je samo družba Overgas navedla tako trditev, ki jo je Splošno sodišče preučilo in nato upravičeno zavrnilo.
110
Tretjič, v nasprotju s tem, kar trdi družba Orlen, niti iz spornega sklepa niti iz izpodbijane sodbe ne izhaja, da naj bi se Komisija ali Splošno sodišče odpovedala celoviti analizi zavez, ki jih je sprejela družba Gazprom.
111
Tako je, kar zadeva Komisijo, celovit pristop, ki ga je ta sprejela v okviru preučitve zavez, potrjen v točkah od 160 do 164 obrazložitve spornega sklepa. V zvezi s tem odločitev te institucije, da ločeno predstavi sorazmernost vsake zaveze glede na pomisleke, ki jih je navedla, ne more zadostovati za omajanje tega celovitega pristopa.
112
Kar zadeva Splošno sodišče, je iz točk od 195 do 202 oziroma od 310 do 319 izpodbijane sodbe razvidno, da je Splošno sodišče celovito presodilo tako zaveze glede praks oblikovanja cen kot zaveze glede ozemeljskih omejitev. Točka 398 izpodbijane sodbe, ki je bila že navedena v točki 109 te sodbe, je še en primer celovite presoje za preučitev morebitnega obstoja očitne napake pri presoji.
113
Četrtič, trditev družbe Orlen, da bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da je očitna napaka pri presoji Komisije v obravnavanem primeru izhajala iz kopičenja preprostih napak, ki naj bi jih ta storila, je treba zavrniti. To bi lahko bilo res le, če bi Splošno sodišče ugotovilo neustreznost vsaj ene od zavez, ki jih je sprejela Komisija in s katero bi bilo mogoče izpodbijati tudi druge zaveze, in če bi bilo dokazano, da so te zaveze med seboj povezane. Vendar ni tako.
114
Čeprav je res, da je Splošno sodišče v okviru analize ustreznosti zavez glede mest dobave ugotovilo nekatere nepravilnosti, ki so vplivale na oceno teh zavez s strani Komisije, pa ni menilo, da bi te nepravilnosti kakor koli vplivale na njihovo učinkovitost. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 96 sklepnih predlogov, se kritični preudarki Splošnega sodišča v zvezi s presojo Komisije nanašajo bolj na metodološki pristop, ki ga je Komisija uporabila v svoji analizi, kot pa na neustreznost zavez.
115
Prav tako je treba opozoriti, kot je bilo poudarjeno v točki 48 te sodbe, da obstoj očitne napake pri presoji ne more ustrezati obstoju preproste nepravilnosti ali opustitve Komisije, saj mora biti dosežen določen prag resnosti, primeren za izpodbijanje utemeljenosti analize, ki jo je ta opravila.
116
Iz tega izhaja, da je treba prvi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
b)
Drugi del tretjega pritožbenega razloga
1) Trditve strank
117
Družba Orlen z drugim delom tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na neupoštevanje prospektivnosti zavez družbe Gazprom v okviru analize ustreznosti različnih elementov teh zavez, trdi, da mora Komisija v skladu s sodno prakso Sodišča v zvezi z zavezami za odpravo pomislekov glede konkurence (in sicer preprečevanje protikonkurenčnih ravnanj, ki jih je Komisija ugotovila v predhodni oceni, ponovna vzpostavitev konkurence na trgu in preprečitev ponovitve kršitev) hipoteze, ki predvidevajo negativen razvoj položaja, obravnavati s posebno previdnostjo. V tem okviru naj bi moralo Splošno sodišče preveriti, ali je Komisija to analizo pravilno opravila, ob hkratnem opiranju na „veljavne zgodovinske izkušnje“ in na „preverjanje verjetnosti, da bodo izpolnjeni vsi pogoji, ki morajo biti izpolnjeni kumulativno“.
118
V obravnavanem primeru naj bi bila analiza ustreznosti zaveze, da se klavzula o spremembi cen vstavi le glede na položaj, ki je obstajal na trgu na dan sprejetja spornega sklepa, ob popolnem neupoštevanju prospektivnega elementa, prvi primer napake, ki naj bi jo storilo Splošno sodišče.
119
Drugi primer takega nezadostnega nadzora Splošnega sodišča nad obstojem zadostne prospektivne analize Komisije naj bi bil neobstoj preverjanja števila kumulativnih pogojev, ki morajo biti izpolnjeni za uresničitev cilja tarifne zaveze, navedenega v točki 135 spornega sklepa, da se strankam družbe Gazprom zagotovi jasna pogodbena pravica, s katero se jim jamči, da njihove cene plina ostanejo poštene in konkurenčne v prihodnosti.
120
Zato naj Splošno sodišče ne bi pravilno presodilo upoštevnih dejstev, na katerih temelji analiza Komisije, vsaka od zgoraj navedenih napak pa naj bi neposredno vplivala na sporni sklep.
121
Komisija te trditve prereka.
2) Presoja Sodišča
122
Trditve družbe Orlen so ovržene z vsebino spornega sklepa in izpodbijane sodbe.
123
Tako sta Komisija in Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdi družba Orlen, jasno upoštevala morebitni prihodnji razvoj trga, kot izhaja iz točke 158 izpodbijane sodbe, zaradi česar je Splošno sodišče v točki 155 navedene sodbe menilo, da zadostuje, da končne zaveze vsebujejo klavzulo o spremembi cen, in ne takojšnje spremembe formul za določanje cen iz obstoječih klavzul.
124
Družba Orlen s tem, da trdi, da je Splošno sodišče ustreznost klavzule o spremembi cen, ki jo je predlagala družba Gazprom, presojalo le glede na položaj na trgu, ki je obstajal ob sprejetju spornega sklepa, napačno razlaga zadnjenavedeno točko izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi samo potrdilo, da je Komisija pri presoji prav tako pravilno upoštevala položaj na trgu, ki je obstajal ob sprejetju tega sklepa. Poleg tega je iz točk od 156 do 158 izpodbijane sodbe jasno razvidno, da je Splošno sodišče dejansko opravilo nadzor nad pravilnostjo prospektivne presoje Komisije. V zvezi s tem je bilo treba dejstvo, da so bile ob sprejetju navedenega sklepa cene konkurenčne, razumeti v povezavi s tem, da je bil družbi Gazprom odobren desettedenski rok za spremembo vseh pogodb in uvedbo klavzule o spremembi cen v njih.
125
Poleg tega je Splošno sodišče tudi zadostno presodilo, kako se je bilo zaradi klavzul o spremembi cen, uvedenih z zavezami, mogoče izogniti ponovitvi položaja, v katerem bi bile cene previsoke.
126
Zato je treba drugi del tretjega pritožbenega razloga in zato ta pritožbeni razlog zavrniti.
6.
Četrti pritožbeni razlog
127
Četrti pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 9(2) Uredbe št. 1/2003.
128
Ta pritožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov.
a)
Prvi del četrtega pritožbenega razloga
1) Trditve strank
129
Družba Orlen s prvim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče možnost ponovnega začetka postopka, določeno v členu 9(2) Uredbe št. 1/2003, utemeljilo s kršitvijo zaveze, katere vsebino je Splošno sodišče razložilo na podlagi obrazložitve spornega sklepa, in ne njenega izreka.
130
Iz tega člena 9(2)(b) naj bi jasno izhajalo, da lahko Komisija, če zadevno podjetje ne izpolni zavez, ki jih je sprejela, ponovno začne postopek. Bistveno naj bi bilo torej nedvoumno določiti vsebino zadevne zaveze.
131
V zvezi s tem naj se z razlago izreka spornega sklepa ne bi smela dopolniti vsebina zavez iz tega izreka, kot naj bi to storilo Splošno sodišče, temveč naj bi se morale te zaveze razložiti, zlasti če obstaja dvom o jezikovni razlagi navedenega izreka. To naj bi potrjevala sodna praksa, v skladu s katero mora biti tožba načeloma vložena zoper izrek pravnega akta, in ne zoper njegovo obrazložitev, razen če vsebina te obrazložitve vpliva na vsebino odločitve iz izreka tega akta ali pomeni potrebno podlago zanj.
132
Splošno sodišče pa naj vsebine zavez glede praks oblikovanja cen, ki so del izreka spornega sklepa, ne bi le razložilo z vidika njegove obrazložitve, ampak naj bi na eni strani to vsebino napačno razširilo tako, da je vanjo vključilo elemente, ki očitno niso bili navedeni v tem izreku, in na drugi strani na podlagi tega tako razširjenega sklepa navedlo možnost ponovnega začetka postopka, zlasti če arbitražna sodišča ne spoštujejo podatkov o „cenah na vozliščih“, ki omogočajo določitev spremenjenih cen. Ker Komisija ni jasno opredelila, kaj razume kot neizpolnitev zaveze glede na razloge za ponovni začetek postopka, naj Splošno sodišče na podlagi tega ne bi moglo zakonito utemeljiti ustreznosti zadevne zaveze.
133
Poleg tega naj Komisiji ne bi bilo treba ponovno začeti postopka, če bi družba Gazprom kršila svoje zaveze, saj naj bi imela v zvezi s tem široko diskrecijsko pravico. Zato naj trditev, da bi možnost ponovnega začetka postopka, ki jo ima Komisija v primeru kršitve teh zavez, dokazovala njihovo ustreznost, ne bi bila utemeljena.
134
Komisija te trditve prereka.
2) Presoja Sodišča
135
Kot je bilo že navedeno v točki 67 te sodbe, zgolj dejstvo, da se opozori, da se lahko na podlagi zavez, če jih zadevno podjetje ne spoštuje, ponovno začne postopek na podlagi člena 9(2) Uredbe št. 1/2003, ne kaže na željo po naknadni dopolnitvi teh zavez, ampak na željo po zagotovitvi njihovega spoštovanja. Splošno sodišče je možnost ponovnega začetka postopka in naložitve globe na podlagi člena 23(2)(c) Uredbe št. 1/2003 v primeru, da družba Gazprom ne izpolni svojih zavez, navedlo v istem duhu. Gre zgolj za opomin družbi Gazprom, naj ravna v skladu s temi zavezami.
136
Poleg tega je popolnoma logično, da je Splošno sodišče vsebino izreka spornega sklepa razložilo ob upoštevanju njegove obrazložitve. Opiranje na obrazložitev tega sklepa za utemeljitev pravilne razlage njegovega izreka ne pomeni napačne uporabe prava, ampak običajno razlagalno tehniko. S tem Splošno sodišče v nasprotju s trditvami družbe Orlen tega izreka ni dopolnilo z elementi, ki v njem niso bili navedeni, ampak ga je samo razlagalo glede na vsebino te obrazložitve. Natančneje, Splošno sodišče je v odgovor na trditve družbe Orlen zgolj pojasnilo, kako je treba razumeti zavezo, opisano v točki 19(iv) končnih zavez, ne da bi nasprotovalo besedilu te točke ali ga preseglo, temveč z razumno razlago te zaveze na podlagi njene vsebine in cilja.
137
Prvi del četrtega pritožbenega razloga je zato treba zavrniti.
b)
Drugi del četrtega pritožbenega razloga
1) Trditve strank
138
Družba Orlen z drugim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče možnost ponovnega začetka postopka, določeno v členu 9(2)(a) Uredbe št. 1/2003, utemeljilo z navedbo okoliščin, na katerih sporni sklep ni temeljil in ki nimajo nobene zveze s predmetom tega sklepa.
139
Pravilna razlaga te določbe naj bi Komisiji omogočila, da ponovno začne postopek, če se eno od dejstev, na katerih zadevni sklep temelji, bistveno spremeni. Navedeni sklep naj bi se torej nanašal na dejstva, ki so obstajala, ko je Komisija sprejela sklep, in ki jih je zato preučila. Splošno sodišče pa naj te razlage ne bi upoštevalo, ker naj bi jo uporabilo zlasti v zvezi z dvema vrstama okoliščin.
140
Na eni strani naj bi Splošno sodišče ugotovilo, da čeprav je bila uskladitev cen plina in nafte kratkotrajno dejstvo, naj bi vsak neobstoj skladnosti v prihodnosti pomenil spremembo okoliščin, ki so obstajale ob sprejetju spornega sklepa, ki naj bi Komisiji dovoljevala, da ukrepa na podlagi iste določbe.
141
Na drugi strani družba Orlen trdi, da je Splošno sodišče prav tako menilo, da je treba upoštevati neobstoj nekaterih okoliščin ob sprejetju tega sklepa, kot so neoperativnost plinovoda Nord Stream 2, neobstoj omejitev oskrbe s plinom s strani družbe Gazprom ali neobstoj novih pogojev za dobavo plina, ki bi jih naložila družba Gazprom, saj bi lahko taka dejstva, če bi se pojavila v prihodnosti, povzročila, da Komisija na podlagi člena 9(2)(a) Uredbe št. 1/2003 ponovno začne postopek.
142
Zato naj bi Splošno sodišče menilo, da bodo prihodnji in nedoločeni dogodki, kar zadeva njihov obseg in naravo, ki po svojem bistvu ne pomenijo dejstev, na katerih temelji sporna odločba, upravičevali tak ponovni začetek, kar naj bi bilo v nasprotju s pravilno razlago te določbe.
143
Komisija te trditve prereka.
2) Presoja Sodišča
144
Kot je Komisija navedla v odgovoru na pritožbo, člen 9(2)(a) Uredbe št. 1/2003 ponazarja, da so zaveze, ki jih je odobrila ta institucija, smiselne le, če se okoliščine, zaradi katerih so bile sprejete, ne spremenijo bistveno, sicer je treba ponovno začeti postopek, da bi se zadevne zaveze prilagodile novim okoliščinam.
145
Prvič, v nasprotju s trditvami družbe Orlen je Splošno sodišče v točki 426 izpodbijane sodbe zgolj opozorilo, da lahko Komisija po potrebi uporabi možnost iz te določbe, da ponovno začne postopek, če bi prišlo do bistvene spremembe katerega koli od dejstev, na katerih temelji zadevni sklep, med drugim v primeru sprememb na trgih plina.
146
Drugič, Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava pri razlagi navedbe „kadar pride do materialne spremembe katerega koli od dejstev, na katerih je temeljila odločba“ iz navedene določbe. Zlasti ni navedlo, da vsi prihodnji dogodki, na katere so se nanašale bojazni družbe Orlen, zlasti v zvezi s plinovodom Nord Stream 2, pomenijo tako spremembo.
147
Splošno sodišče torej ni pretirano razširilo področja uporabe člena 9(2)(b) Uredbe št. 1/2003.
148
Zato je treba drugi del četrtega pritožbenega razloga zavrniti.
149
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba ta pritožbeni razlog in zato pritožbo v celoti zavrniti.
V. Nasprotna pritožba
150
Družba Overgas z nasprotno pritožbo predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe.
A. Dopustnost nasprotne pritožbe
1.
Trditve strank
151
Družba Gazprom trdi, da družba Overgas nima interesa za vložitev nasprotne pritožbe. Poleg tega naj se izpodbijana sodba ne bi neposredno nanašala nanjo. Zato naj ta pritožba ne bi bila dopustna.
152
Na eni strani naj končne zaveze ne bi škodile gospodarskim ali pravnim interesom družbe Overgas. Tudi če bi ta družba priznala, da bi verjetno bile potrebne boljše zaveze, naj to ne bi dokazovalo, da so končne zaveze škodljive za zadnjenavedeno družbo.
153
Na drugi strani naj razveljavitev končnih zavez družbi Overgas ne bi zagotovila nobene prednosti. Nasprotno, če bi bilo treba te zaveze razveljaviti, ne bi bilo gotovo, da bi Komisija strožje zaveze razglasila za zavezujoče ali da bi jih bila družba Gazprom pripravljena sprejeti. Zgolj hipotetična in teoretična možnost obstoja domnevno „boljših“ zavez naj ne bi zadostovala za ugotovitev dopustnosti nasprotne pritožbe.
154
Družba Overgas v repliki trdi, da je nasprotna pritožba dopustna, ker se sporni sklep nanjo neposredno nanaša v smislu člena 56(2) Statuta Sodišča Evropske unije. Očitno naj bi bilo v njenem gospodarskem interesu, da od Komisije pridobi ugodnejšo odločitev, ki bi jo sestavljali učinkoviti pravni ukrepi. Takega rezultata naj de iure ne bi bilo mogoče doseči, dokler sporni sklep ni razglašen za ničen.
155
Družba Orlen prav tako predlaga, naj se nasprotna pritožba razglasi za dopustno.
2.
Presoja Sodišča
156
Zadostuje ugotovitev, da je interes družbe Overgas za vložitev nasprotne pritožbe dokazan, čeprav ta družba deluje na trgu s plinom v Bolgariji, ki ni neposredno predmet končnih zavez, ki so bile s spornim sklepom razglašene za zavezujoče, ker je bila na prvi stopnji intervenientka v podporo predlogom družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo in ker je Splošno sodišče z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbo zadnjenavedene družbe.
B. Utemeljenost
157
Družba Overgas v utemeljitev nasprotne pritožbe navaja dva pritožbena razloga.
1.
Prvi pritožbeni razlog
a)
Trditve strank
158
Družba Overgas s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 40(2) v povezavi s členom 53(1) Statuta Sodišča Evropske unije, ker je menilo, da trditve, ki jih je družba Overgas navedla v intervencijski vlogi, niso dopustne v delu, v katerem se nanašajo na bolgarski plinski sistem.
159
Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da te trditve presegajo predmet spora. Za določitev predmeta spora v okviru ničnostne tožbe naj ne bi bilo pristojno Splošno sodišče, ampak samo tožeča stranka, v obravnavanem primeru družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo. Družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo pa naj bi predmet spora opredelila široko, vključno z ozemeljskimi omejitvami. Zato naj bi se zaveze v zvezi z Bolgarijo odražale v teh omejitvah. Poleg tega naj bi bila razlaga Splošnega sodišča glede pristopa družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, zlasti v zvezi z morebitnimi omejitvami predmeta spora, delno protislovna, v veliki meri dvoumna in na splošno nezdružljiva z jasnim stališčem družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo, kot je bilo navedeno v njeni tožbi.
160
Družba Overgas v utemeljitev te analize navaja, da so se tožbeni razlogi, ki jih je družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo navedla na prvi stopnji, nanašali na nekatere težave in napake, ugotovljene v vsebini spornega sklepa, pri katerih je bil poljski trg, s katerim je bila zadnjenavedena družba bolje seznanjena, le eden od primerov, kar pa ni pomenilo izključitve bolgarskega trga plina iz predmeta spora.
161
Družba Orlen meni, da je treba prvemu pritožbenemu razlogu in predlogu družbe Overgas, naj se izpodbijana sodba v celoti razveljavi, ugoditi.
162
Komisija predlaga zavrnitev prvega pritožbenega razloga.
b)
Presoja Sodišča
163
Najprej je treba opozoriti, da se je družba Gazprom v okviru zaveze glede Bolgarije zavezala, da bo spremenila pogodbe o dobavi in prenosu plina, da bi odpravila pogodbene ovire za bolgarskega upravljavca prenosnega sistema in tako to omrežje uskladila z zahtevami sekundarne zakonodaje Unije. Te zahteve se med drugim nanašajo na izvajanje sistema vstop-izstop, sklenitev sporazumov o medsebojnem povezovanju med upravljavci omrežij sosednjih držav in pravila o porazdelitvi količin plina med več uporabniki omrežja na povezovalnih točkah. Te zahteve olajšujejo čezmejno trgovanje s plinom, spodbujajo konkurenco in zagotavljajo integracijo notranjega trga.
164
Dalje, družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo se je v tožbi pred Splošnim sodiščem na zavezo v zvezi z Bolgarijo sklicevala le enkrat in ni navedla nobenega tožbenega razloga, ki bi se nanašal na ustreznost te zaveze. Prav nasprotno, trdila je, da bi morala družba Gazprom predlagati, Komisija pa za druge trge s plinom v državah SVE, vključno s Poljsko, za obvezno razglasiti zavezo, podobno tisti v zvezi z Bolgarijo. Tako ni dvoma, da je ta zaveza presegala predmet spora, ki je bil predložen Splošnemu sodišču.
165
Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 409 izpodbijane sodbe sicer res odgovorilo na tožbeni razlog družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo v zvezi z neprimernostjo zavez glede ozemeljskih omejitev v celoti in v zvezi s tem ugotovilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji. Vendar je Splošno sodišče pri presoji upoštevalo, da družba Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nikakor ni izpodbijala ustreznosti zaveze glede Bolgarije.
166
Ugotovljeno je torej, da zaveza glede Bolgarije ni spadala v predmet spora, kot je bil opredeljen v tožbi, vloženi pri Splošnem sodišču, tako da je navedeno sodišče pravilno razsodilo, da trditve, ki jih je družba Overgas navedla v intervencijski vlogi, niso dopustne v delu, v katerem se nanašajo na bolgarski plinski sistem.
167
Prvi pritožbeni razlog je treba torej zavrniti.
2.
Drugi pritožbeni razlog
a)
Trditve strank
168
Družba Overgas z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, ki jo ima na podlagi člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije v povezavi s členom 53(1) tega statuta.
169
Natančneje, Splošno sodišče naj ne bi pojasnilo načina izračuna štirih dejavnikov, ki omejujejo področje uporabe zavez glede mest dobave in načina, kako je treba izmeriti kumulativne učinke teh štirih dejavnikov, niti referenčne točke, ki je bila uporabljena za ugotovitev, da niti ti kumulativni učinki ne pomenijo očitne napake pri presoji, ki bi jo Komisija storila ob sprejetju teh zavez. Splošno sodišče naj ne bi podalo nobenega pojasnila glede metode, ki jo je uporabilo v zvezi s tem, in še manj glede njene uporabe za posebne okoliščine obravnavanega primera.
170
Družba Orlen se glede tega drugega pritožbenega razloga ni opredelila. Komisija meni, da ni dopusten, ker ni dovolj natančen.
b)
Presoja Sodišča
171
Opozoriti je treba, da obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče, temu sodišču nalaga le, da jasno in nedvoumno predstavi razlogovanje, ki mu je sledilo, tako da se zadevne osebe lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe in da Sodišče opravi sodni nadzor (sodba z dne 26. julija 2017, Staatliche Porzellan‑Manufaktur Meissen/EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, točka 28 in navedena sodna praksa), ne pa, da poda obrazložitev, ki izčrpno odgovarja na vse trditve strank v sporu (glej v tem smislu sodbo z dne 4. marca 2021, Liaño Reig/EOR, C‑947/19 P, EU:C:2021:172, točka 27 in navedena sodna praksa).
172
V obravnavanem primeru je zlasti iz točk 77 in 114 te sodbe razvidno, da je Splošno sodišče preverilo in obrazložilo svojo analizo presoje Komisije glede zavez v zvezi z mesti dobave. Na podlagi okoliščine, da zadevni deli izpodbijane sodbe niso tako podrobni, kot bi to želela družba Overgas, ni mogoče sklepati, da Splošno sodišče navedene sodbe ni dovolj obrazložilo v zvezi s tem.
173
Zato je treba drugi pritožbeni razlog in posledično nasprotno pritožbo v celoti zavrniti.
VI. Stroški
174
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
175
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
176
Ker družba Orlen v obravnavani zadevi s pritožbo ni uspela, se ji v skladu s predlogi Komisije in družbe Gazprom naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije in družbe Gazprom v okviru te pritožbe. Ker družba Overgas z nasprotno pritožbo ni uspela, se ji v skladu s predlogi Komisije in družbe Gazprom naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije in družbe Gazprom v okviru te nasprotne pritožbe.
177
Poleg tega se v skladu s členom 140(1) Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 184(1) tega poslovnika prav tako uporablja v pritožbenem postopku, državam članicam in institucijam, ki so intervenirale v postopku, naloži, da nosijo svoje stroške. Republika Poljska, intervenientka na prvi stopnji, zato nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Pritožba in nasprotna pritožba se zavrneta.
2.
Družba Orlen S.A. nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb Gazprom PJSC in Gazprom export LLC v okviru pritožbe.
3.
Družba Overgas Inc. nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb Gazprom PJSC in Gazprom export LLC v okviru nasprotne pritožbe.
4.
Republika Poljska nosi svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.