62009CJ0099_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑99/09,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (Poljska) z odločbo z dne 19. decembra 2008, ki je prispela na Sodišče 11. marca 2009, v postopku
Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.
proti
Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, C. Toader, sodnica, K. Schiemann, P. Kūris (poročevalec) in L. Bay Larsen, sodniki,
generalni pravobranilec: Y. Bot,
sodni tajnik: K. Malacek, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. marca 2010,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. S. Dudzik in M. Korcz, odvetnika,
– za Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej M. Kołtoński in M. Chmielewska, odvetnika,
– za poljsko vlado sprva M. Dowgielewicz, nato K. Zawisza in S. Sala, zastopniki,
– za slovaško vlado B. Ricziová, zastopnica,
– za Evropsko komisijo K. Mojzesowicz in C. Vrignon, zastopnici,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 15. aprila 2010
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 30(2) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. (v nadaljevanju: PTC) in Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (predsednik urada za elektronske komunikacije, v nadaljevanju: UKE) zaradi odločbe z dne 1. avgusta 2006, s katero je UKE družbi PTC naložil globo 100.000 PLN (približno 24.350 EUR).
Pravni okvir
Ureditev Unije
3. V uvodnih izjavah 40 in 41 Direktive o univerzalnih storitvah je navedeno:
„(40)	Prenosljivost številk potrošnikom ključno olajšuje izbiranje in učinkovito konkurenco v konkurenčnem telekomunikacijskem okolju, tako da imajo končni uporabniki, ki to zahtevajo, možnost, da zadržijo svojo(-e) številko(‑e) v javnem telefonskem omrežju neodvisno od organizacije, ki storitev izvaja. Ta direktiva pa ne zajema zagotavljanja prenosljivosti številk med priključki na javno telefonsko omrežje na fiksnih in nefiksnih lokacijah. Vendar lahko države članice uporabijo določbe o prenašanju številk med omrežji, ki zagotavljajo storitve na fiksni lokaciji, in mobilnimi omrežji.
(41) Učinek prenosljivosti številk se bistveno poveča, če obstajajo transparentne informacije o tarifah za končne uporabnike, ki prenesejo svoje številke, in tudi za končne uporabnike, ki kličejo tiste, ki so svoje številke prenesli. Nacionalni regulativni organi [(v nadaljevanju: NRO)] naj, kadar je izvedljivo, omogočijo ustrezno transparentnost tarif kot del izvedbe prenosljivosti številk.“
4. Člen 30 Direktive o univerzalnih storitvah določa:
„1. Države članice zagotovijo, da lahko vsi naročniki javno dostopnih telefonskih storitev, vključno z mobilnimi storitvami, ki tako zahtevajo, ohranijo svojo(-e) številko(-e) neodvisno od podjetja, ki storitev izvaja, v naslednjih primerih:
(a) pri geografskih številkah na specifični lokaciji; in
(b) pri negeografskih številkah na vsaki lokaciji.
Ta odstavek se ne uporablja za prenos številk med omrežji, ki zagotavljajo storitve na fiksni lokaciji, in mobilnimi omrežji.
2. [NRO] zagotovijo, da je oblikovanje cen za medomrežno povezovanje v zvezi z zagotavljanjem prenosljivosti številk stroškovno naravnano in da morebitne neposredne pristojbine za naročnike nimajo zaviralnega učinka na uporabo teh zmogljivosti.
3. [NRO] ne naložijo maloprodajnih tarif za prenos številk na način, ki bi izkrivljal konkurenco, na primer z določitvijo posebnih ali skupnih maloprodajnih tarif.“
Nacionalna ureditev
5. Člen 41 zakona o telekomunikacijah (ustawa-Prawo telekomunikacyjne) z dne 16. julija 2004 (Dz. U. št. 171, poz. 1800) v različici, ki velja v sporu v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o telekomunikacijah), določa:
„1. Cene medomrežnega povezovanja, povezane z zagotovitvijo prenosa številk med omrežji, so stroškovno naravnane.
2. Cene medomrežnega povezovanja in cene za dostop do telekomunikacijskih storitev v zvezi s svobodno izbiro ponudnika storitev so stroškovno naravnane.“
6. Člen 71 zakona o telekomunikacijah določa:
„1. Naročnik, ki je s ponudnikom storitev sklenil pogodbo o zagotovitvi priključka na javno telefonsko omrežje operaterja, lahko ob zamenjavi operaterja zahteva prenos številke, ki mu je bila dodeljena, v omrežje drugega operaterja: 1) na območju omrežne klicne številke, če so številke geografske; 2) v vsej državi, če številke niso geografske.
2. Določbe iz odstavka 1 se ne uporabljajo za prenos številk med fiksnimi in mobilnimi javnimi telefonskimi omrežji.
3. Ponudnik storitev lahko ob zamenjavi operaterja naročniku za prenos številke zaračuna enkratno pristojbino, ki je določena z njegovim cenikom in katere znesek naročnika ne sme odvrniti od uporabe te možnosti.“
7. Člen 74 zakona o telekomunikacijah določa:
„1. Ponudnik storitev, ki zagotavlja priključitev na javno telefonsko omrežje, in operater, na katerega omrežje je bil priključen naročnik, ki je s ponudnikom storitev, ki zagotavlja priključitev na javno telefonsko omrežje, sklenil pogodbo, morata zagotoviti možnosti za izvajanje naročnikovih pravic iz členov od 69 do 72, ki se nanašajo na vzpostavitev primernih tehničnih pogojev ali na sklenitev pogodbe iz členov 31 ali 128, in če te možnosti že obstajajo, zagotoviti njihovo izvajanje.
[…]
3. Predsednik UKE lahko ponudniku storitev ali operaterju, ki sta navedena v odstavku 1, naloži globo iz člena 209(1), točke od 15 do 17, če:
1) ne zagotavljata možnosti za uveljavljanje pravic naročnika, ki so določene v odstavku 1;
2) ne uresničujeta pravic naročnikov, čeprav so podane možnosti za njihovo uresničevanje;
3) pravice naročnikov uresničujeta v nasprotju z določbami zakona ali uredbe, ki je navedena v členu 73.
8. Člen 209(1), točka 16, navedenega zakona določa:
„Tistemu, ki naročniku onemogoča uveljavljanje pravic do prenosa številke […], se naloži globa.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je predsednik UKE družbi PTC naložil globo 100.000 PLN (približno 24.350 EUR), ker naj bi bil z enkratno pristojbino 122 PLN, ki jo je družba PTC od 28. marca 2006 do 31. maja 2006 zaračunavala za spremembo operaterja, kršen člen 71(3) zakona o telekomunikacijah, saj naj bi tak znesek naročnike družbe PTC odvračal od uveljavljanja njihove pravice do prenosa številke.
10. Družba PTC je zoper odločbo predsednika UKE vložila tožbo pri Sąd Okręgowy w Warszawie (okrožno sodišče v Varšavi). To je s sodbo z dne 6. marca 2007 navedeno tožbo zavrnilo.
11. Družba PTC je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Sąd Apelacyjny w Warszawie (pritožbeno sodišče v Varšavi), ki je s sodbo z dne 5. februarja 2008 razveljavilo izpodbijano odločbo s tem, da je razsodilo, da zneska enkratne pristojbine za prenos številke ni mogoče izračunati brez upoštevanja stroškov operaterja za izvajanje te storitve. Predsednik UKE je zoper to sodbo vložil pritožbo.
12. V teh okoliščinah je Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je člen 30(2) Direktive [o univerzalnih storitvah] treba razlagati tako, da mora pristojni NRO pri zagotavljanju, da neposredne pristojbine za naročnike pri uporabi storitve prenosa številk nimajo odvračilnega učinka, upoštevati stroške, ki jih imajo operaterji omrežij mobilne telefonije v zvezi z izvajanjem te storitve?“
Vprašanje za predhodno odločanje
13. Predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba člen 30(2) Direktive o univerzalnih storitvah razlagati tako, da morajo NRO pri presoji odvračilnega učinka pristojbine, ki jo morajo potrošniki plačati za prenos številke, upoštevati stroške, ki jih imajo operaterji mobilnih telefonskih omrežij zaradi izvajanja storitve prenosa številke.
14. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da spor o glavni stvari izvira iz trditev družbe PTC, da člen 30(2) Direktive o univerzalnih storitvah NRO nalaga, da morajo v okviru navedene presoje upoštevati stroške, ki jih imajo operaterji zaradi izvajanja storitve prenosa številke.
15. Najprej je treba poudariti, da pojem prenosljivosti številk zajema možnost, da telefonski naročnik v primeru zamenjave operaterja obdrži isto telefonsko številko (sodba z dne 13. julija 2006 v zadevi Mobistar, C‑438/04, ZOdl., str. I‑6675, točka 23).
16. Pogoji za zagotavljanje te možnosti so, da so platforme med operaterji skladne, da je številka naročnika prenesena z enega operaterja na drugega in da tehnične operacije dovoljujejo usmerjanje telefonskih klicev na preneseno številko (glej zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 24).
17. V skladu z uvodno izjavo 40 Direktive o univerzalnih storitvah je namen prenosljivosti številk odstranitev ovir proste izbire potrošnikov zlasti med mobilnimi operaterji in tako zagotavljanje razvoja učinkovite konkurence na trgu telefonskih storitev (glej zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 25).
18. Da bi bili ti cilji doseženi, je zakonodajalec Unije v členu 30(2) Direktive o univerzalnih storitvah določil, da NRO zagotovijo, da je oblikovanje cen za medomrežno povezovanje v zvezi z zagotavljanjem prenosljivosti številk stroškovno naravnano in da morebitne neposredne pristojbine za potrošnike nimajo odvračilnega učinka na uporabo teh storitev (glej zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 26).
19. Poleg tega je treba poudariti, da člen 30(2) Direktive o univerzalnih storitvah NRO nalaga, naj zagotovijo, da operaterji cene oblikujejo glede na svoje stroške in da cena ne deluje odvračilno na potrošnika (glej zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 33).
20. Ko je ugotovljeno, da je oblikovanje tarif stroškovno naravnano, daje navedena določba NRO določeno mero proste presoje pri ugotavljanju položaja in določitvi metode, ki se jim zdi najprimernejša za zagotovitev popolne učinkovitosti prenosljivosti, tako da potrošnikov ne odvrača od uporabe te možnosti (glej zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 34).
21. V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da člen 30(2) Direktive o univerzalnih storitvah ne nasprotuje temu, da NRO vnaprej in z uporabo teoretičnega modela stroškov določijo najvišje cene, ki jih iz naslova stroškov vzpostavitve operater, dajalec številke, lahko zahteva od operaterja, prejemnika številke, če je oblikovanje tarif stroškovno naravnano tako, da potrošnikov ne odvrača od uporabe možnosti prenosa (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Mobistar, točka 37).
22. Iz navedenega je razvidno, da so stroški medomrežnega povezovanja, ki jih ima operater, in znesek neposredne pristojbine, ki jo mora plačati potrošnik, načeloma povezani. Ta povezava zagotavlja uskladitev med interesi potrošnikov in operaterjev.
23. Opozoriti je treba, da morajo NRO v skladu z uvodno izjavo 41 Direktive o univerzalnih storitvah omogočiti ustrezno preglednost tarif kot del izvedbe prenosa številk.
24. Prav tako je treba poudariti, kot je navedel generalni pravobranilec v točkah 52, 53 in 55 sklepnih predlogov, da mora biti metoda, ki jo za presojo odvračilnega učinka pristojbine izberejo NRO, v skladu z načeli določitve tarif za medomrežno povezovanje, tako da se zagotovijo objektivnost, popolna učinkovitost in preglednost te določitve tarif.
25. Iz sistematike Direktive o univerzalnih storitvah je tako razvidno, da morajo NRO z objektivno in zanesljivo metodo ugotoviti tako stroške, ki jih imajo operaterji zaradi izvajanja storitve prenosa številke, kot prag pristojbine, nad katerim se potrošniki lahko odpovejo navedeni storitvi.
26. Če je treba, morajo NRO po takem preizkusu nasprotovati uporabi pristojbine, ki ima ob upoštevanju vseh podatkov, s katerimi NRO razpolagajo, in čeprav je povezana z navedenimi stroški, odvračilni učinek na potrošnika.
27. Iz tega je razvidno, da bi v takem primeru NRO lahko ocenil, da mora biti pristojbina, ki jo je mogoče zahtevati od potrošnika, nižja od zneska, določenega zgolj na podlagi stroškov, ki so ocenjeni z objektivno in zanesljivo metodo in ki jih imajo operaterji zaradi zagotovitve prenosljivosti številk.
28. Glede na vse te ugotovitve je na predloženo vprašanje treba odgovoriti, da je člen 30(2) Direktive o univerzalnih storitvah treba razlagati tako, da mora NRO pri presoji odvračilnega učinka pristojbine, ki jo morajo potrošniki plačati za prenos številke, upoštevati stroške, ki jih imajo operaterji mobilnih telefonskih omrežij z zagotovitvijo takega prenosa. Vendar pa ima možnost določiti najvišji znesek te pristojbine, ki ga operaterji lahko zaračunajo in ki je nižji od njihovih stroškov, če bi pristojbina, izračunana zgolj na podlagi teh stro škov, uporabnike lahko odvrnila od uporabe možnosti prenosa.
Stroški
29. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člen 30(2) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) je treba razlagati tako, da mora nacionalni regulativni organ pri presoji odvračilnega učinka pristojbine, ki jo morajo potrošniki plačati za prenos številke, upoštevati stroške, ki jih imajo operaterji mobilnih telefonskih omrežij z zagotovitvijo takega prenosa. Vendar pa ima možnost določiti najvišji znesek te pristojbine, ki ga operaterji lahko zaračunajo in ki je nižji od njihovih stroškov, če bi pristojbina, izračunana zgolj na podlagi teh stroškov, uporabnike lahko odvrnila od uporabe možnosti prenosa.