62024CJ0413
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 22. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Uredba (EGS) št. 4055/86 – Uporaba načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami – Člen 56 PDEU – Člen 191 Sporazuma o trgovini in sodelovanju med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani ter Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Nacionalna ureditev, ki določa plačilo pristojbine za obvezno uporabo storitev sistema za nadzor pomorskega prometa glede na dolžino zadevnega plovila (‚verkeersbegeleidingssysteem (VBS)‘) – Ureditev, ki se uporablja za pomorski promet v pristanišča Vlaams Gewest (Flamska regija (Belgija)), ki so vključena v ta sistem za nadzor, in prihajajo iz pristanišča v drugi državi članici, ki ni Kraljevina Belgija, vendar se ne uporablja za promet med temi flamskimi pristanišči – Sporazum o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (Brexit)“
V zadevi C‑413/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Ondernemingsrechtbank Gent, afdeling Oostende (gospodarsko sodišče v Gentu, oddelek v Ostendeju, Belgija) z odločbo z dne 6. junija 2024, ki je na Sodišče prispela 13. junija 2024, v postopkih
Vlaams Gewest
proti
P&O North Sea Ferries Limited,
P&O Ferries Limited,
ob udeležbi
P&O North Sea Ferries Limited,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi K. Jürimäe, predsednica senata, K. Lenaerts, predsednik Sodišča v funkciji sodnika drugega senata, F. Schalin (poročevalec), M. Gavalec in Z. Csehi, sodniki,
generalni pravobranilec: A. Biondi,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Vlaams Gewest J. Joos in J. Stuyck, advocaten,
–
za P&O North Sea Ferries Limited in P&O Ferries Limited A. Vroninks, advocate,
–
za belgijsko vlado C. Jacob, S. Baeyens in C. Pochet, agenti,
–
za Evropsko komisijo A. Bouquet in J. L. Buendía Sierra, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 26. junija 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 z dne 22. decembra 1986 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 174), člena 56 PDEU in člena 191 Sporazuma o trgovini in sodelovanju med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani ter Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani (UL 2021, L 149, str. 10, v nadaljevanju: STS).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru dveh sporov med Vlaams Gewest (Flamska regija, Belgija) ter družbo P&O North Sea Ferries Limited in družbo P&O Ferries Limited (v nadaljevanju: skupaj: družbi P&O) glede plačila računov za pristojbino, ki jo plovila, ki plujejo v pristanišča Flamske regije in so vključena v sistem za nadzor pomorskega prometa (v nadaljevanju: flamska pristanišča) ter prihajajo iz pristanišča, ki je v drugi državi članici, ki ni Kraljevina Belgija, dolgujejo za obvezno uporabo storitev tega sistema za nadzor.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
Sporazum o izstopu
3
Člena 126 in 127 Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (UL 2020, L 29, str. 7; v nadaljevanju: sporazum o izstopu) določata:
„Člen 126
Prehodno obdobje
Prehodno obdobje oziroma obdobje izvajanja se začne na datum začetka veljavnosti tega sporazuma in konča 31. decembra 2020. [(v nadaljevanju: ‚prehodno obdobje‘)].
Člen 127
Obseg prehoda
1. Če ni s tem sporazumom določeno drugače, se v prehodnem obdobju za Združeno kraljestvo in v njem uporablja pravo Unije.
[…]“
STS
4
Člen 4 STS, naslovljen „Mednarodno javno pravo“, določa:
„1.   Določbe tega sporazuma in katerega koli dopolnilnega sporazuma se razlagajo v dobri veri v skladu z njihovim običajnim pomenom v zadevnem kontekstu ter v smislu cilja in namena sporazuma, v skladu z običajnimi pravili razlage mednarodnega javnega prava, vključno s tistimi iz Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb, sestavljene 23. maja 1969 na Dunaju [(Recueil des traités des Nations unies, zvezek 1155, str. 331)].
2.   Pojasniti je treba, da niti ta sporazum niti noben dopolnilni sporazum ne določa obveznosti razlage določb teh sporazumov v skladu z notranjim pravom katere koli pogodbenice.
3.   Pojasniti je treba, da razlaga tega sporazuma ali katerega koli dopolnilnega sporazuma, ki jo poda sodišče katere koli pogodbenice, ni zavezujoča za sodišča druge pogodbenice.“
5
Člen 5 STS, naslovljen „Zasebne pravice“, določa:
„1.   Brez poseganja v člen SSC.67 Protokola o koordinaciji sistemov socialne varnosti in razen, glede [Evropske u]nije, tretjega dela tega sporazuma se nič v tem sporazumu ali katerem koli dopolnilnem sporazumu ne razlaga tako, da osebam dodeljuje pravice ali nalaga obveznosti, ki niso ustvarjene med pogodbenicama v skladu z mednarodnim javnim pravom, ali da dovoljuje neposredne sklice na ta sporazum ali kateri koli dopolnilni sporazum v notranjih pravnih sistemih pogodbenic.
2.   Pogodbenica ne omogoči pravice do tožbe na podlagi svojega prava proti drugi pogodbenici iz razloga, da je druga pogodbenica kršila ta sporazum ali kateri koli dopolnilni sporazum.“
6
Člen 191 STS, naslovljen „Obveznosti“, določa:
„1.   Brez poseganja v neskladne ukrepe ali druge ukrepe iz členov 133 in 139 vsaka pogodbenica izvaja načelo neomejenega dostopa do mednarodnih pomorskih trgov in trgovine na komercialni in nediskriminatorni podlagi […]
[…].“
Pravo Unije
7
Člen 1 Uredbe št. 4055/86 določa:
„1.   Svoboda opravljanja pomorskih storitev med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami se uporablja za državljane držav članic, ki imajo sedež v državi članici, ki ni država osebe, kateri so storitve namenjene.
2.   Določbe te uredbe se tudi uporabljajo za državljane držav članic, ki imajo sedež zunaj [Evropske s]kupnosti, in za ladjarske družbe, ki imajo sedež zunaj Skupnosti in ki jih nadzirajo državljani države članice, če so njihove ladje registrirane v tej državi članici v skladu z njeno zakonodajo.
3.   Določbe členov 55 do 58 in 62 Pogodbe se uporabljajo za zadeve iz te uredbe.
4.   Za namen te uredbe so ‚pomorske prevozne storitve med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami‘, če so običajno zagotovljeni za plačilo, naslednji prevozi:
(a)
ladijski prevozi znotraj Skupnosti:
prevoz potnikov ali blaga po morju med katerim koli pristaniščem države članice in katerim koli pristaniščem ali morskim tehničnim plovnim objektom druge države članice;
(b)
promet s tretjo državo:
prevoz potnikov ali blaga po morju med pristanišči države članice in pristanišči ali morskimi tehničnimi plovnimi objekti tretje države.“
8
Člen 8 te uredbe določa:
„Ne da bi posegel v določbe Pogodbe v zvezi s pravico do ustanavljanja, lahko ponudnik pomorskih prevoznih storitev za izvajanje svoje storitve začasno opravlja svojo dejavnost v državi članici, v kateri se storitev zagotavlja, pod enakimi pogoji, ki jih ta država opredeljuje za svoje lastne državljane.“
Belgijsko pravo
9
Člen 37 decreet betreffende de begeleiding van de scheepvaart op de maritieme toegangswegen en de organisatie van het Maritiem Reddings- en Coördinatiecentrum (odlok o pomoči pri plovbi na pomorskih pristopnih poteh in organizaciji „Maritiem Reddings- en Coördinatiecentrum“ (pomorski reševalni in koordinacijski center)) z dne 16. junija 2006 (Belgisch Staatsblad z dne 26. oktobra 2006, str. 57703) v različici, ki se uporablja za spora o glavni stvari (v nadaljevanju: odlok z dne 16. junija 2006), določa:
„Člen 37
1. Za uporabo storitev [Verkeersbegeleidingssysteem (sistem za nadzor pomorskega prometa, v nadaljevanju: VBS)] za plovila, katerih namembni kraj je pristanišče, vodna pot, sidrišče ali privez, ki je v sektorju VBS ali na območju, ki ga upravlja uprava plovnih poti ali pristaniška uprava v Belgiji, se plača pristojbina VBS.
[…]“
10
Člen 37a odloka z dne 16. junija 2006 določa:
„1.   Za namene tega člena:
(1) nadomestilo VBS pomeni: pristojbino VBS iz člena 37;
(2) območje zaračunavanja pomeni: območje, na katerem je zagotovljen nadzor prometa;
[…]
2.   Za vsako plovilo, ki pripluje z morja in katerega namembni kraj je flamsko pristanišče, vključeno v [VBS], se plača nadomestilo VBS; velja kot nadomestilo tako za vplutje kot za izplutje.
Če plovilo več kot enkrat na koledarski dan vstopi v območje zaračunavanja, se tarifa plača samo enkrat.
Nadomestilo VBS se ne plača v primeru plovbe med flamskimi pristanišči. […]
3.   Nadomestilo se ne dolguje za naslednje kategorije plovil:
(1) plovila za plovbo po celinskih plovnih poteh;
(2) plovila do 41 [metrov] dolžine;
[…].“
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11
Odlok z dne 16. junija 2006 določa več pravil, ki se uporabljajo za pomorski prevoz v flamska pristanišča. Člen 37 tega odloka določa plačilo pristojbine za obvezno uporabo storitev VBS s strani zadevnih plovil. Ta pristojbina se plača za vsa plovila dolžine 41 metrov ali več, katerih namembni kraj je pristanišče, ki je v operativnem sektorju tega sistema za nadzor. Navedena pristojbina se uporabi samo enkrat za zadevna plovila, kadar v flamska pristanišča priplujejo več kot enkrat v istem koledarskem dnevu. Za ta plovila pa je ni treba plačati, kadar plujejo le med flamskimi pristanišči.
12
Sistem VBS med drugim zajema radarsko opazovanje, telekomunikacije, napredni sistem za obdelavo podatkov in sistem samodejnega prepoznavanja. Vse te storitve so v bistvu namenjene temu, da se poveljstvu zadevnih plovil zagotovijo vsa potrebne smernice in celovite informacije o ovirah za plovbo, da bi ta plovila lahko povsem varno in neovirano dosegla ali zapustila zadevno pristanišče.
13
Družba P&O North Sea Ferries je v skladu s predlogom za sprejetje predhodne odločbe družba angleškega prava, ki je v Belgiji dejavna v sektorju pomorskega prevoza potnikov in tovora med Združenim kraljestvom in celinsko Evropo. Zagotavlja zlasti povezavo med pristaniščem Zeebrugge (Belgija) in Združenim kraljestvom.
14
Flamska regija od leta 1996 družbama P&O pošilja račune za pristojbino, dolgovano za obvezno uporabo storitev sistema VBS. Družbi P&O sta sistematično zavračali plačilo teh računov glede morskega prometa v ali iz pristanišča Zeebrugge.
15
Flamska regija je zadevo predložila Ondernemingsrechtbank Gent, afdeling Oostende (gospodarsko sodišče v Gentu, oddelek v Ostendeju, Belgija), ki je predložitveno sodišče, da bi to družbama P&O naložilo plačilo navedenih računov, ki so ostali neplačani od 30. aprila 1996, po potrebi skupaj z zakonskimi obrestmi. Terjatev Flamske regije naj bi znašala skupaj več kot 13 milijonov EUR.
16
Družbi P&O v bistvu trdita, da je pristojbina, ki je na podlagi odloka z dne 16. junija 2006 dolgovana za obvezno uporabo storitev VBS, v nasprotju s svobodo opravljanja storitev prevoza, kar zadeva pomorski promet v in iz pristanišča Zeebrugge, ob upoštevanju člena 56 PDEU in člena 1 Uredbe št. 4055/86. Oprostitev plačila te pristojbine, do katere so upravičena plovila, ki izvajajo povezavo med flamskimi pristanišči, naj bi namreč pomenila prepovedano diskriminacijo. Poleg tega naj navedena pristojbina ne bi bila zasnovana tako, da bi se upoštevala dejanska uporaba storitev VBS. Družbi P&O nazadnje trdita, da se lahko sklicujeta na to temeljno svoboščino na podlagi člena 191 STS tudi po koncu prehodnega obdobja, v katerem se je pravo Unije še naprej uporabljalo, to je od 1. januarja 2021.
17
Flamska regija trdi, da pravo Unije dovoljuje utemeljene omejitve svobode opravljanja storitev, kot naj bi Sodišče razsodilo v sodbi z dne 13. junija 2002, Sea-Land Service in Nedlloyd Lijnen (C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364). Poleg tega naj bi bil cilj oprostitve plačila iste pristojbine, do katere je upravičen prevoz med flamskimi pristanišči, izognitev temu, da se ta plača večkrat v primeru, da plovilo najprej prečka morje na poti v flamsko pristanišče in od tega prvega pristanišča pluje proti naslednjemu flamskemu pristanišču. Navaja, da je namen sistema VBS v bistvu zagotoviti varnost in pretočnost plovbe na pomorskih pristopnih poteh v in iz flamskih pomorskih pristanišč.
18
V teh okoliščinah je Ondernemingsrechtbank Gent, afdeling Oostende (gospodarsko sodišče v Gentu, oddelek v Ostendeju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali ureditev storitev [sistema za nadzor pomorskega prometa] in z njo povezana pavšalna pristojbina – pri kateri se upošteva dolžina plovila in ki se uporablja za pomorski promet v flamsko pristanišče iz pristanišča v drugi državi članici [, ki ni Kraljevima Belgija], ne uporablja pa se za promet med flamskimi pristanišči, ker je ta promet oproščen pristojbine – pomenita oviro za svobodo opravljanja storitev, določeno z Uredbo [št. 4055/86] v povezavi s členom 56 [PDEU]?
2.
Ali je posledica uporabe enotne pristojbine za [sistem VBS], ki temelji izključno na dolžini plovila, za dostop do pristanišč, ki se bistveno razlikujejo, to, da je pristojbina za [sistem VBS] v nasprotju s svobodo opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in Uredbe [št. 4055/86], ker ne upošteva drugih pomembnih dejavnikov, značilnih za pot plovbe do pristanišča, kot so razdalja, ki jo plovilo prepluje na območju [sistema za nadzor pomorskega prometa], razdalja med odprtim morjem in pristaniščem ter kompleksnost in posebnosti pristanišča?
3.
Ali je treba člen 191 [STS] razlagati tako, da se lahko ponudniki storitev s sedežem v Združenem kraljestvu […] tudi po izstopu [iz Unije] sklicujejo na pravo Unije, tako da je na prvo in drugo vprašanje treba odgovoriti enako tako pred izstopom Združenega kraljestva […] kot po njem?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
19
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1 Uredbe št. 4055/86 v povezavi s členom 56 PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da se za pomorski promet v določena pristanišča države članice in iz pristanišč v drugih državah članicah za obvezno uporabo storitev sistema za nadzor pomorskega prometa plača pristojbina, ki se izračuna samo glede na dolžino plovila brez kakršnih koli drugih dejavnikov in plačila katere je oproščen pomorski promet med temi določenimi pristanišči.
20
Najprej, opozoriti je treba, da so bili z Uredbo št. 4055/86, sprejeto na podlagi člena 84(2) Pogodbe EGS (postal člen 100 PDEU), sprejeti ukrepi za izvajanje načela svobode opravljanja storitev, določenega v členu 59 Pogodbe EGS (postal člen 56 PDEU), v sektorju pomorskega prometa. Sodišče je razsodilo, da so v členu 1(1) te uredbe upravičenci do svobode opravljanja pomorskih prevoznih storitev med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami v bistvu opredeljeni enako kot v členu 59 Pogodbe EGS (sodba z dne 13. junija 2002, Sea-Land Service in Nedlloyd Lijnen, C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364, točka 30).
21
Poleg tega zlasti iz člena 1(3) in člena 8 navedene uredbe izhaja, da se na področju, ki ga ureja, uporabljajo vsa pravila Pogodbe v zvezi s svobodo opravljanja storitev (sodba z dne 13. junija 2002, Sea-Land Service in Nedlloyd Lijnen, C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364, točka 31).
22
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso člen 56 PDEU ne zahteva samo odprave vsakršne diskriminacije ponudnika storitev zaradi državljanstva, temveč tudi odpravo vsakršnih omejitev, tudi če se te omejitve uporabljajo brez razlikovanja za nacionalne ponudnike in ponudnike iz drugih držav članic, kadar lahko te omejitve prepovedujejo ali drugače ovirajo dejavnosti ponudnika s sedežem v drugi državi članici, kjer zakonito opravlja podobne storitve (sodbi z dne 25. julija 1991, Säger, C‑76/90, EU:C:1991:331, točka 12, in z dne 5. junija 1997, SETTG, C‑398/95, EU:C:1997:282, točka 16).
23
Sodišče je razsodilo, da člen 1(1) Uredbe št. 4055/86 državi članici prepoveduje, da za enake storitve pilotaže uporablja različne tarife glede na to, ali podjetje – tudi če je iz te države – ki opravlja storitve pomorskega prevoza med navedeno državo in drugo državo članico, upravlja plovilo, ki izpolnjuje ali ne izpolnjuje pogojev za pomorsko kabotažo, ki je pridržana za plovila, ki plujejo pod zastavo te države (sodba z dne 17. maja 1994, Corsica Ferries, C‑18/93, EU:C:1994:195, točka 35).
24
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da se na podlagi ureditve iz postopka v glavni stvari pristojbina za obvezno uporabo storitev VBS naloži plovilom dolžine 41 metrov ali več, ki prihajajo iz druge države članice, ki ni Kraljevina Belgija, medtem ko so plovila, ki plujejo med flamskimi pristanišči, te pristojbine oproščena. Tako se storitve VBS za vsako plovilo, ki opravlja notranjo plovbo med flamskimi pristanišči, opravljajo brezplačno, medtem ko so plačljive za plovilo določene dolžine, ki pluje med pristaniščem v drugi državi članici, ki ni Kraljevina Belgija, in flamskim pristaniščem.
25
Zato taka nacionalna ureditev s tem, da to pristojbino nalaga le plovilom določene dolžine, ki plujejo med pristaniščem v drugi državi članici, ki ni Kraljevina Belgija, in flamskim pristaniščem, izvaja različno obravnavanje glede na to, ali je plovba zadevnega plovila notranja ali ne. Prav tako za prevozne storitve med flamskim pristaniščem in pristaniščem druge države članice, ki ni Kraljevina Belgija, uporablja manj ugoden režim od tistega, ki se uporablja za prevozne storitve med flamskimi pristanišči.
26
V zvezi s tem je treba pojasniti, da tudi če bi promet na navedenih notranjih pomorskih poteh pomenil le omejeno število plovil, kot trdi Flamska regija, to ne bi vplivalo na uporabo člena 56 PDEU. Pogojevanje uporabe člena 56 PDEU s kvantitativnim merilom bi ogrozilo enotno uporabo tega člena v Uniji, tako da takega merila ni mogoče sprejeti (sodba z dne 3. decembra 2020, BONVER WIN, C‑311/19, EU:C:2020:981, točka 29).
27
Zato je treba šteti, da ureditev države članice, kot je opisana v točki 24 te sodbe, lahko ovira ali zmanjšuje privlačnost opravljanja storitev, ki jih opravlja ponudnik s sedežem v drugi državi članici. Taka ureditev zato pomeni omejitev svobode opravljanja storitev (glej v tem smislu sodbo z dne 13. junija 2002, Sea-Land Service in Nedlloyd Lijnen, C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364, točka 38 in navedena sodna praksa).
28
Vendar je svobodo opravljanja storitev kot temeljno načelo Pogodbe mogoče omejiti le s predpisi, ki so upravičeni z nujnimi razlogi v splošnem interesu in se uporabljajo za vse osebe ali podjetja, ki opravljajo dejavnost na ozemlju države članice gostiteljice. Poleg tega mora biti zadevna nacionalna ureditev, da bi bila upravičena, primerna za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno za njegovo dosego (sodba z dne 13. junija 2002, Sea‑Land Service in Nedlloyd Lijnen, C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364, točka 39).
29
V obravnavanem primeru Flamska regija navaja, da je namen sistema VBS, katerega uporaba je obvezna in za katerega se plača pristojbina iz postopka v glavni stvari, v bistvu zagotoviti varnost in pretočnost plovbe na pomorskih pristopnih poteh v in iz flamskih pomorskih pristanišč.
30
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je Sodišče večkrat razsodilo, da je cilj zagotovitve varnosti v pristaniških vodah eden od takih nujnih razlogov v splošnem interesu (sodbi z dne 13. junija 2002, Sea-Land Service in Nedlloyd Lijnen, C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364, točki 41 in 42, ter z dne 17. marca 2011, Naftiliaki Etaireia Thasou in Amaltheia I Naftiki Etaireia, C‑128/10 in C‑129/10, EU:C:2011:163, točka 45 in navedena sodna praksa).
31
Dalje, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 33 sklepnih predlogov, je sistem nadzora navtična storitev, ki je bistvena za ohranjanje javne varnosti v obalnih in pristaniških vodah. Naložitev pristojbine za obvezno uporabo te storitve, ki jo morajo kot uporabniki plačati plovila dolžine 41 metrov ali več, se načeloma zdi taka, da lahko prispeva k cilju v splošnem interesu varnosti v pristaniških vodah.
32
Nazadnje, glede sorazmernosti take pristojbine, ki je odvisna le od dolžine zadevnih plovil, je treba opozoriti, da je Sodišče razsodilo, da je nacionalna ureditev, ki nalaga plačilo pristojbine za plovila za plovbo na odprtem morju, daljša od 41 metrov, sorazmerna, če obstaja dejanska korelacija med stroški, ki jih predstavlja storitev, ki jo ta plovila koristijo, in zneskom te pristojbine, vendar to ne velja, če tak znesek vključuje stroškovne dejavnike, ki jih je mogoče pripisati kategorijam plovil, ki niso plovila za plovbo na odprtem morju, daljša od 41 metrov (sodba z dne 13. junija 2002, Sea-Land Service in Nedlloyd Lijnen, C‑430/99 in C‑431/99, EU:C:2002:364, točka 43).
33
Ob upoštevanju te sodne prakse je treba ugotoviti, da čeprav je dolžina zadevnih plovil lahko merilo za naložitev obveznosti uporabe sistema VBS, za katero se plača ustrezna pristojbina, bi moral biti tudi znesek te pristojbine dejansko povezan s stroškom opravljenih storitev, da bi se dosegel zastavljeni cilj.
34
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče ugotavlja obstoj znatnih regionalnih razlik, pri čemer navaja, da se narava in kompleksnost dostopa do pristanišča Antwerpen (Belgija) in dostopa do pristanišča Zeebrugge bistveno razlikujeta, saj je zadnjenavedeno lahko dostopno z odprtega morja, medtem ko je za dostop do pristanišča v Antwerpnu potrebno zahtevno prečkanje ustja zahodne Šelde in torej večja uporaba sistema VBS.
35
V takih okoliščinah pa se zdi, da bi bilo določanje pristojbin, ki bi se razlikovalo glede na zadevno pristanišče in objektivne težave, značilne za plovbo in privez v tem pristanišču, bolj v skladu z zastavljenim ciljem. Ugotoviti je torej treba, da uporaba enotne pristojbine za plovila določene dolžine ne glede na objektivne težave, značilne za plovbo in privez v določenih pristaniščih, in glede na to, da se ta pristojbina ne uporablja za primerljiva plovila, ki opravljajo notranjo plovbo iz pristanišča ali v pristanišče, dostop do katerega se lahko izkaže za enako težaven kot za plovila, ki prihajajo iz druge države članice, kot je Kraljevina Belgija, ali so namenjene vanjo, presega to, kar je potrebno za dosego zatrjevanega cilja varnosti.
36
Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1 Uredbe št. 4055/86 v povezavi s členom 56 PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da se za pomorski promet v določena pristanišča države članice in iz pristanišč v drugih državah članicah za obvezno uporabo storitev sistema za nadzor pomorskega prometa plača pristojbina, ki se izračuna samo glede na dolžino plovila brez kakršnih koli drugih dejavnikov in plačila katere je oproščen pomorski promet med temi določenimi pristanišči, razen če obstaja dejanska korelacija med stroški, ki jih predstavljajo opravljene storitve, in zneskom te pristojbine.
Tretje vprašanje za predhodno odločanje
37
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 191 STS razlagati tako, da se lahko ponudniki storitev s sedežem v Združenem kraljestvu tudi po izstopu Združenega kraljestva iz Unije veljavno sklicujejo na uporabo prava Unije, zlasti člena 1 Uredbe št. 4055/86 v povezavi s členom 56 PDEU.
38
Najprej, navesti je treba, da sta člena 126 in 127 Sporazuma o izstopu določala prehodno obdobje. V tem obdobju je bilo treba Združeno kraljestvo šteti za državo članico, zato je odnose med Unijo in to prihodnjo nekdanjo državo članico urejalo pravo Unije, razen če je bilo določeno drugače. Pogodbenice tega sporazuma so torej določile nadaljnjo uporabo znatnega dela pravnega reda Unije, da bi se zmanjšale negotovosti in – kolikor je mogoče – omejile motnje, ki jih je povzročila okoliščina, da se na dan izstopa Pogodbi za državo, ki izstopa, prenehata uporabljati (glej v tem smislu sodbi z dne 16. novembra 2021, Governor of Cloverhill Prison in drugi, C‑479/21 PPU, EU:C:2021:929, točka 51, in z dne 4. oktobra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 43).
39
Po koncu prehodnega obdobja pravne odnose med Združenim kraljestvom in Unijo ureja STS.
40
Člen 191(1) STS določa, da „vsaka pogodbenica izvaja načelo neomejenega dostopa do mednarodnih pomorskih trgov in trgovine na komercialni in nediskriminatorni podlagi“.
41
Po mnenju družb P&O iz te določbe izhaja, da pomorski promet iz Združenega kraljestva v Unijo ne sme biti obravnavan manj ugodno kot pomorski promet med državami članicami. Družbi P&O trdita, da se ob upoštevanju navedene določbe svoboda opravljanja storitev še naprej uporablja tudi po izstopu Združenega kraljestva iz Unije in bi morala predložitvenemu sodišču nalagati, da uporabi Uredbo št. 4055/86 za del računov, ki se nanašajo na obdobje po tem izstopu.
42
Vendar je treba navesti, da člen 4(1) STS določa, da naj se „[d]oločbe tega sporazuma […] razlagajo v dobri veri v skladu z njegovim običajnim pomenom v zadevnem kontekstu ter v smislu cilja in namena sporazuma, v skladu z običajnimi pravili razlage mednarodnega javnega prava, vključno s tistimi iz Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb“. Člen 4(2) STS natančneje določa, da „[STS] […] ne določa obveznosti razlage [svojih] določb v skladu z notranjim pravom katere koli pogodbenice“. Poleg tega člen 5(1) STS določa, da se, razen v izjemnih primerih, „nič v tem sporazumu […] ne razlaga tako, da osebam dodeljuje pravice ali nalaga obveznosti, ki niso ustvarjene med pogodbenicama v skladu z mednarodnim javnim pravom, ali da dovoljuje neposredne sklice na ta sporazum […] v notranjih pravnih sistemih pogodbenic“.
43
Glede tega je treba navesti, da se lahko v skladu z načeli mednarodnega prava institucije Unije, ki so pristojne za pogajanja s tretjimi državami in za sklenitev mednarodnega sporazuma z njimi, s temi državami dogovorijo o učinkih, ki jih mora ta sporazum imeti v notranjem pravu pogodbenic. Le če to vprašanje ni bilo urejeno z navedenim sporazumom, je naloga pristojnih sodišč, zlasti Sodišča, da odločijo o tem vprašanju, kakor odločajo o vseh drugih vprašanjih o razlagi, ki se nanašajo na uporabo sporazuma v Uniji (sodba z dne 21. decembra 2011, Air Transport Association of America in drugi, C‑366/10, EU:C:2011:864, točka 49). Vendar, kot je razvidno iz točke 42 te sodbe, vprašanje uporabe člena 191 STS ureja ta sporazum.
44
Iz tega sledi – kot je generalni pravobranilec navedel v točki 53 sklepnih predlogov – da je z dnem začetka uporabe STS pravni red Unije prenehal urejati odnose med Unijo in Združenim kraljestvom. Družbi P&O se torej pred predložitvenim sodiščem nista mogli neposredno sklicevati niti na pravo Unije niti na sporazum STS.
45
Glede na vse zgornje preudarke je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 191 STS v povezavi s členom 5 tega sporazuma in členom 127 Sporazuma o izstopu razlagati tako, da se ponudniki storitev pomorskega prometa s sedežem v Združenem kraljestvu po izstopu Združenega kraljestva iz Unije pred nacionalnimi sodišči držav članic ne morejo več sklicevati na uporabo prava Unije, zlasti na člen 1 Uredbe št. 4055/86 v povezavi s členom 56 PDEU, v zvezi z dejstvi ali pravnimi položaji, ki so nastali po 31. decembru 2020.
Stroški
46
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Člen 1 Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 z dne 22. decembra 1986 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami v povezavi s členom 56 PDEU
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da se za pomorski promet v določena pristanišča države članice in iz pristanišč v drugih državah članicah za obvezno uporabo storitev sistema za nadzor pomorskega prometa plača pristojbina, ki se izračuna samo glede na dolžino plovila brez kakršnih koli drugih dejavnikov in plačila katere je oproščen pomorski promet med temi določenimi pristanišči, razen če obstaja dejanska korelacija med stroški, ki jih predstavljajo opravljene storitve, in zneskom te pristojbine.
2.
Člen 191 Sporazuma o trgovini in sodelovanju med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani ter Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani v povezavi s členom 5 tega sporazuma in členom 127 Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo
je treba razlagati tako, da
se ponudniki storitev pomorskega prevoza s sedežem v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska po izstopu Združenega kraljestva iz Evropske unije pred nacionalnimi sodišči držav članic ne morejo več sklicevati na uporabo prava Unije, zlasti na člen 1 Uredbe št. 4055/86 v povezavi s členom 56 PDEU, v zvezi z dejstvi ali pravnimi položaji, ki so nastali po 31. decembru 2020.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.