62015CO0129
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (yhdeksäs jaosto)
7 päivänä heinäkuuta 2016 (
*1
)
”Ennakkoratkaisupyyntö — Julkiset tavarahankinnat — Direktiivi 2004/18/EY — 1 artiklan 9 kohta — Käsite ”julkisoikeudellinen laitos” — Voitontavoittelutarkoituksessa perustettu sairaala, jonka osakekanta on kokonaan yksityisessä omistuksessa — Tulot ovat yli 50-prosenttisesti tai yli 30-prosenttisesti peräisin julkisesta sairausvakuutusjärjestelmästä vastikkeena sairaanhoitopalveluista suoritetuista maksuista — 7 artiklan b alakohta — Hankintasopimuksen ennakoitu arvo — Kynnys, jota ei saavuteta — Varma rajat ylittävä intressi — Tietojen puuttuminen — Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohta — Tutkittavaksi ottamisen edellytysten selvä puuttuminen”
Asiassa C‑129/15,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Administrativen sad Sofia-grad (Sofian hallintotuomioistuin, Bulgaria) on esittänyt 4.3.2015 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 16.3.2015, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
H. M.
vastaan
Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (ADFI),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit E. Juhász (esittelevä tuomari) ja C. Vajda,
julkisasiamies: H. Saugmandsgaard Øe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (EUVL 2004, L 134, s. 114), sellaisena kuin se on muutettuna 30.11.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1251/2011 (EUVL 2011, L 319, s. 43) (jäljempänä direktiivi 2004/18), 1 artiklan 9 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain yksityisen sairaalan johtaja M ja Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (varainkäytön valvontaviranomainen, Bulgaria) ja joka koskee viimeksi mainitun M:lle määräämän hallinnollisen seuraamuksen lainmukaisuutta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2004/18 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jäsenvaltioissa valtion, paikallisten yhteisöjen ja muiden julkisoikeudellisten laitosten puolesta tehtyjen hankintasopimusten osalta on noudatettava perustamissopimuksen periaatteita ja erityisesti tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta, sijoittautumisvapauden periaatetta ja palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta ja niistä johtuvia periaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, syrjimättömyyden periaatetta, vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, suhteellisuusperiaatetta ja avoimuusperiaatetta. Tietyn arvon ylittävien julkisten hankintojen osalta on kuitenkin suotavaa laatia säännökset, joiden mukaan näitä sopimuksia koskevat kansalliset sopimuksentekomenettelyt sovitetaan yhteisössä yhteen ja jotka perustuvat edellä mainittuihin periaatteisiin, jotta voidaan varmistaa niiden vaikutus ja taata julkisten hankintojen avaaminen kilpailulle. Näitä yhteensovittamista koskevia säännöksiä olisi siten tulkittava edellä mainittujen sääntöjen ja periaatteiden sekä perustamissopimuksen muiden määräysten mukaisesti.”
4
Kyseisen direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 9 kohdassa säädetään seuraavaa:
”’Hankintaviranomaisina’ pidetään valtiota, alueellisia tai paikallisia viranomaisia, julkisoikeudellisia laitoksia sekä yhden tai useamman edellä tarkoitetun viranomaisen tai julkisoikeudellisen laitoksen muodostamia yhteenliittymiä.
’Julkisoikeudellisella laitoksella’ tarkoitetaan laitosta,
a)
joka on nimenomaisesti perustettu tyydyttämään yleisen edun mukaisia tarpeita, joilla ei ole teollista tai kaupallista luonnetta,
b)
joka on oikeushenkilö, ja
c)
jota joko rahoittaa pääosin valtio, alueellinen tai paikallinen viranomainen taikka muu julkisoikeudellinen laitos tai jonka johto on näiden laitosten valvonnan alainen taikka jonka hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenistä valtio, alueellinen tai paikallinen viranomainen taikka muu julkisoikeudellinen laitos nimittää yli puolet.
Liitteessä III ovat ohjeelliset luettelot toisen alakohdan a, b ja c alakohdassa säädetyt edellytykset täyttävistä julkisoikeudellisista laitoksista ja niiden ryhmistä. Jäsenvaltioiden on määräajoin ilmoitettava komissiolle niiden luetteloihin tehdyt muutokset.”
5
Mainitun direktiivin 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Julkisten hankintojen kynnysarvot”, asetetaan ennakoiduille arvoille kynnysarvot, joita suuremmissa hankinnoissa sopimuskumppani on valittava kyseisen direktiivin säännösten mukaisesti, ja siinä oli pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikaan säädetty 200000 euron kynnysarvosta muiden hankintaviranomaisten kuin keskushallintoviranomaisten tekemille julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskeville sopimuksille.
6
Saman direktiivin 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Julkista hankintaa koskevien sopimusten, puitejärjestelyjen ja dynaamisten hankintajärjestelmien ennakoidun arvon laskentamenetelmät”, säädetään seuraavaa:
– –
5.   – –
b)
Jos samanlaisten tavaroiden hankintaa koskeva suunnitelma voi johtaa siihen, että hankintasopimuksia tehdään samanaikaisesti erillisinä osina, kaikkien näiden osien ennakoitu yhteisarvo on otettava huomioon 7 artiklan a ja b alakohdan soveltamiseksi.
Jos osien yhteenlaskettu arvo on yhtä suuri tai suurempi kuin 7 artiklassa säädetty kynnysarvo, tätä direktiiviä sovelletaan kutakin osaa koskevan sopimuksen tekoon.
Hankintaviranomaiset saavat kuitenkin olla soveltamatta tätä direktiiviä niiden osien osalta, joiden arvioitu arvo ilman arvonlisäveroa on alle 80000 euroa, jos tällaisten osien yhteenlaskettu arvo on enintään 20 prosenttia kaikkien osien yhteisarvosta.
– –
7.   Säännöllisesti toistuvien tai määräajoin uudistettavien julkisten tavara- tai palveluhankintoja koskevien sopimusten ennakoidun arvon laskentaperusteena käytetään:
a)
viimeksi kuluneiden 12 kuukauden tai viimeksi kuluneen varainhoitokauden aikana peräkkäin tehtyjen vastaavien hankintasopimusten todellista yhteisarvoa mahdollisuuksien mukaan oikaistuna alkuperäisen sopimuksen alkamista seuraavien 12 kuukauden aikana odotettavissa olevien määrän tai arvon muutosten mukaisesti; tai
b)
niiden sopimusten ennakoitua yhteisarvoa, jotka tehdään ensimmäistä tavarantoimitusta seuraavien 12 kuukauden aikana tai, jos se on pitempi kuin 12 kuukautta, sitä seuraavan varainhoitokauden aikana.
Julkisen hankintasopimuksen ennakoidun arvon laskentamenetelmän valintaa ei saa tehdä tämän direktiivin soveltamisen välttämiseksi.
– –”
Bulgarian oikeus
7
Julkisista hankinnoista annetun lain (zakon za obshtestvenite porachki; DV nro 28, 6.4.2004), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikastoon, 7 §:n 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hankintaviranomaisia ovat
– –
3.
julkisoikeudelliset laitokset.”
8
Mainitun lain 8 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hankintaviranomaisten on noudatettava julkisia hankintoja koskevaa sopimuksentekomenettelyä laissa säädettyjen kriteerien täyttyessä
– –
3)
Jos hankintaviranomainen on kollektiivinen yksikkö tai oikeushenkilö, 2 momentissa tarkoitettua toimivaltaa käyttää henkilö, joka edustaa mainittua kollektiivista yksikköä tai oikeushenkilöä.”
9
Mainitun lain lisäsäännösten 1 §:n 21 momentissa säädetään seuraavaa:
”’Julkisoikeudellinen laitos’ on oikeushenkilö, joka on taloudellisesta tai teollisesta luonteestaan riippumatta perustettu tyydyttämään yleistä etua koskevia tarpeita ja joka täyttää yhden seuraavista edellytyksistä:
а)
se saa yli 50 prosenttia rahoituksestaan valtion talousarviosta taikka valtion sairausvakuutuksen tai valtakunnallisen sairausvakuutuskassan talousarvioista, kuntien talousarvioista tai 7 §:n 1 tai 3 momentissa tarkoitetuilta hankintaviranomaisilta
b)
sen hallinto- tai valvontaelin koostuu jäsenistä, joista yli puolet on nimennyt 7 §:n 1 tai 3 momentissa tarkoitettu hankintaviranomainen
c)
sen johtoon käyttää määräysvaltaa 7 §:n 1 tai 3 momentissa tarkoitettu hankintaviranomainen; tällaisesta johtoon kohdistuvasta määräysvallasta on kyse silloin, kun henkilö voi millä tavalla tahansa käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa toisen henkilön toiminnassa.
Julkisoikeudellisia laitoksia ovat myös sellaiset terveydenhoitoalan laitokset, jotka ovat kauppayhtiöitä ja jotka ovat saaneet yli 30 prosenttia edellisvuoden tuloistaan valtion talousarviosta, kuntien talousarviosta tai valtakunnallisen sairausvakuutuskassan talousarviosta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
10
M on sellaisen sairaalan johtaja, joka on rekisteröity rajoitetun vastuun kauppayhtiöksi, jonka osakekannan omistaa kokonaan yksityinen henkilö, joka on samalla elinkeinonharjoittaja. Kyseistä sairaalaa koskeneessa toimivaltaisen tarkastusviranomaisen tarkastajan suorittamassa toiminnantarkastuksessa todettiin eri toimittajien laskujen perusteella, että sairaala oli 10.1.2012–19.12.2012 vastaanottanut lääketieteellisiä tarvikkeita 339052,76 Bulgarian levin (BGN) arvonlisäverottomasta yhteisarvosta mutta ettei kyseinen sairaala, jota ei ollut rekisteröity hankintaviranomaiseksi julkisia hankintoja koskevaan rekisteriin, ollut koko vuonna 2012 toteuttanut yhtään julkisia hankintoja koskevaa sopimuksentekomenettelyä. Samalla todettiin myös, että 66,27 prosenttia kyseisen laitoksen vuoden 2011 tuloista oli peräisin valtakunnallisen sairausvakuutuskassan, joka oli julkisista hankinnoista annetussa laissa tarkoitettu hankintaviranomainen, suorittamista maksuista.
11
Tarkastuksen suorittanut tarkastaja katsoi ensin, että mainittu sairaala oli julkisista hankinnoista annetun lain lisäsäännösten 1 §:n 21 momentin toisessa kohdassa tarkoitettu julkisoikeudellinen laitos, ja totesi sitten, ettei sen johtaja ollut toteuttanut julkisia hankintoja koskevaa sopimuksentekomenettelyä, vaikka hän olisi ollut siihen velvollinen. Tarkastaja totesi näin ollen 12.7.2013 tekemällään päätöksellä julkisista hankinnoista annetun lain merkityksellisiä säännöksiä koskevan hallinnollisen rikkomuksen. Mainitulle johtajalle määrättiin kyseisen päätöksen jälkeen 3000 BGN:n suuruinen sakko kyseisen lain tätä koskevan säännöksen nojalla. Viimeksi mainittu haki kyseiseen seuraamukseen muutosta toimivaltaisessa tuomioistuimessa, joka hylkäsi valituksen. Tämän jälkeen M valitti ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
12
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää, että pääasian oikeusriita koskee olennaisilta osin sitä, onko sairaala, jonka osakekanta on kokonaan yksityisessä omistuksessa ja joka saa muiden varojen lisäksi suorituksia myös valtakunnallisesta sairausvakuutuskassasta vastikkeena suorittamistaan palveluista, hankintaviranomainen. Tässä yhteydessä on tarpeen ratkaista, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella säännöstöllä ottaa käyttöön direktiivin 2004/18 1 artiklan 9 kohdassa määriteltyjä kriteereitä täydentäviä kriteereitä, millä myöntävän vastauksen tapauksessa laajennettaisiin niiden henkilöiden joukkoa, joiden on noudatettava julkisia hankintoja koskevia sopimuksentekomenettelyjä.
13
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää pääasian kohteena olevasta kysymyksestä, että kyseisen sairaalan valtakunnallisesta sairausvakuutuskassasta ja näin ollen julkisista varoista peräisin olevat tulot muodostivat vuoden 2011 varainhoitokaudella yli 66 prosenttia sen tuloista. Niinpä julkisista hankinnoista annetun lain lisäsäännösten 1 §:n 21 momentin ensimmäisen kohdan a alakohdan perusteella olisi sen mielestä katsottava, että mainittu sairaala on omistusmuodostaan riippumatta hankintaviranomainen. Tällainen päätelmä on sen mukaan välttämätön paitsi siitä syystä, että huomattava osa sen tuloista on peräisin julkisista varoista, myös siksi, että sen suorittamat sairaanhoitopalvelut kuuluvat yleisen edun mukaisen toiminnan piiriin.
14
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää lisäksi, että direktiivin 2004/18 1 artiklan 9 kohdan mukainen määritelmä eroaa sen mukaan huomattavasti julkisista hankinnoista annetussa laissa esiintyvästä määritelmästä. Se katsoo nimittäin, että kyseisen direktiivin 1 artiklan 9 kohdan a–c alakohdassa määriteltyjen kriteerien mukaan kyseessä on julkisoikeudellinen laitos, jos kyseiset kriteerit täyttyvät kumulatiivisesti, kun taas kyseisessä laissa julkisoikeudelliseksi laitokseksi on määritelty elin, joka täyttää ainakin yhden analogisista kriteereistä. Lisäksi on mainittava, että toisin kuin direktiivissä 2004/18 säädetään, Bulgarian oikeudessa se, että elin on luonteeltaan kaupallinen tai teollinen, ei ole esteenä sen pitämiselle julkisoikeudellisena laitoksena.
15
Erityisesti on todettava, että julkisista hankinnoista annetun lain lisäsäännösten 1 §:n 21 momentin toinen kohta on selvästi ristiriidassa direktiivissä 2004/18 asetettujen kriteerien kanssa, koska on katsottava, että kyseisen direktiivin 1 artiklan 9 kohdan toisen alakohdan c alakohdassa esiintyvällä ilmaisulla ”jota joko rahoittaa pääosin valtio, alueellinen tai paikallinen viranomainen taikka muu julkisoikeudellinen laitos” tarkoitetaan yli 50-prosenttista rahoitusta, joka ylittää selvästi kansallisessa laissa asetetun 30 prosentin kynnyksen.
16
Näiden seikkojen perusteella Administrativen sad Sofia-grad (Sofian hallinto-oikeus, Bulgaria) on päättänyt lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 2004/18 1 artiklan 9 kohtaa tulkittava siten, että laitosta/kauppayhtiötä on pidettävä julkisoikeudellisena laitoksena jo siitä syystä, että yli 30 prosenttia sen edellisen vuoden toiminnoista saaduista tuloista on peräisin valtakunnallisen sairausvakuutuskassan rahoittamista lääketieteellisistä toimista, jotka on tuotettu muiden terveyslaitosten kanssa käydyn todellisen kilpailun olosuhteissa?
2)
Onko direktiivin 2004/18 1 artiklan 9 kohtaa tulkittava siten, että voittoa tavoittelevien yksityisten kauppayhtiöiden todellisen kilpailun olosuhteissa tuottamia lääketieteellisiä palveluja voidaan pitää ’yleisen edun mukaisten tarpeiden tyydyttämisenä’?
3)
Onko direktiivin 2004/18 1 artiklan 9 kohtaa tulkittava siten, että sen kanssa on ristiriidassa julkisista hankinnoista annetun lain lisäsäännösten 1 §:n 21 momentti, jonka mukaan laitoksen luokittelemiseksi julkisoikeudelliseksi laitokseksi riittää, että yksi direktiivissä säädettyjä kumulatiivisia edellytyksiä vastaavista edellytyksistä täyttyy?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
17
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos asia on selvästi unionin tuomioistuimen toimivaltaan kuulumaton tai jos vaatimuksen tai kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, unionin tuomioistuin voi julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa päättää asian käsittelyä jatkamatta ratkaista sen perustellulla määräyksellä.
18
Nyt käsiteltävään asiaan on sovellettava kyseistä määräystä.
19
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 6.11.2014, Cartiera dell’Adda, C-42/13, EU:C:2014:2345, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
On muistutettava, että julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetuissa unionin direktiiveissä säädettyjä erityisiä menettelyjä sovelletaan ainoastaan sopimuksiin, joiden arvo ylittää kussakin näissä direktiiveissä nimenomaisesti säädetyn kynnysarvon. Kyseisten direktiivien sääntöjä ei siis sovelleta hankintasopimuksiin, joiden arvo ei saavuta näissä direktiiveissä säädettyä kynnysarvoa (tuomio 15.5.2008, SECAP ja Santorso, C-147/06 ja C-148/06, EU:C:2008:277, 19 kohta).
21
Kuten unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, pääasiassa kyseessä olevaa yksityistä sairaalaa moititaan siitä, että sille toimitettiin 10.1.2012–19.12.2012 lääketieteellisiä tarvikkeita, joiden arvonlisäveroton yhteishinta oli 339052,76 BGN, ilman julkisia hankintoja koskevien sopimuksentekomenettelyjen noudattamista.
22
Koska euron ja Bulgarian levin vaihtokurssi oli Euroopan keskuspankin tietojen mukaan koko kyseisenä aikana 1,9558, mainittujen toimitusten yhteenlaskettu arvo oli 173357,58 euroa. Lisäksi on mainittava, ettei unionin tuomioistuimelle toimitettuun aineistoon sisälly mitään selvitystä kyseisten liiketoimien määrästä, kunkin liiketoimen arvosta tai toimittajien, joiden kanssa liiketoimista sovittiin, määrästä.
23
Kuten edellä 5 kohdasta ilmenee, direktiivin 2004/18 7 artiklan b alakohdassa säädettiin pääasiassa kyseessä olevana aikana 200000 euron kynnysarvosta kyseisen direktiivin soveltamiselle julkisiin tavarahankintoihin. Tästä seuraa, ettei kyseistä kynnystä saavuteta siinäkään tapauksessa, että kaikkien kyseisenä aikana suoritettujen toimitusten arvot voitaisiin ottaa yhteenlaskettuna huomioon.
24
Joka tapauksessa on todettava, että pääasiassa suoritettujen eri toimitusten arvot voidaan ottaa yhteenlaskettuna huomioon direktiivin 2004/18 7 artiklassa säädettyyn kynnykseen liittyvässä laskelmassa vain siinä tapauksessa, että kyseisen direktiivin 9 artiklassa, erityisesti sen 5 kohdan b alakohdassa ja 7 kohdassa, säädetyt edellytykset täyttyvät. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole kuitenkaan toimittanut mitään tietoja, joiden perusteella tilanteen voitaisiin katsoa olleen tällainen.
25
Koska mainitut edellytykset eivät täyty, kunkin kyseessä olevan toimituksen arvoa olisi tarkasteltava erikseen ja yksilöllisesti, ja näin ollen pääasiassa kyseessä olevien eri hankintasopimusten arvot jäisivät väistämättä huomattavasti mainitun kynnyksen alapuolelle.
26
Niinpä on katsottava, ettei direktiivin 2004/18 säännöksiä voida soveltaa pääasiassa kyseessä oleviin tavarahankintasopimuksiin. Lisäksi on mainittava, ettei ennakkoratkaisupyynnöstä ilmene nimenomaisesti, että merkityksellisiin Bulgarian oikeuden säännöksiin sisältyisi suora ja ehdoton viittaus kyseisen direktiivin säännöksiin.
27
On kuitenkin huomattava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sellaisten hankintasopimusten tekemiseen, jotka eivät arvonsa perusteella kuulu mainitun direktiivin soveltamisalaan, sovelletaan siitä huolimatta EUT-sopimuksen perustavanlaatuisia sääntöjä ja yleisiä periaatteita, erityisesti yhdenvertaista kohtelua ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa koskevia periaatteita sekä niistä seuraavaa avoimuusvelvollisuutta, mikäli kyseisiin sopimuksiin liittyy varma rajat ylittävä intressi (ks. vastaavasti tuomio 15.5.2008, SECAP ja Santorso, C-147/06 ja C-148/06, EU:C:2008:277, 20 ja 21 kohta; tuomio 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ym., C-113/13, EU:C:2014:2440, 45 ja 46 kohta; tuomio 18.12.2014, Generali-Providencia Biztosító, C-470/13, EU:C:2014:2469, 32 kohta ja tuomio 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C-278/14, EU:C:2015:228, 16 kohta).
28
Unionin tuomioistuin on jo todennut objektiivisista kriteereistä, jotka ovat omiaan viittaamaan varman rajat ylittävän intressin olemassaoloon, että tällaisia kriteereitä voivat olla muun muassa kyseessä olevan hankintasopimuksen arvon huomattavuus yhdessä rakennusurakan toteuttamispaikan tai hankintasopimuksen teknisten ominaispiirteiden ja kyseisten tuotteiden erityispiirteiden kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi kokonaisarviossaan varman rajat ylittävän intressin olemassaolosta ottaa huomioon myös muihin jäsenvaltioihin sijoittuneiden toimijoiden tekemät kantelut sillä ehdolla, että varmistutaan siitä, että ne ovat todellisia eivätkä tekaistuja (ks. vastaavasti tuomio 15.5.2008, SECAP ja Santorso, C-147/06 ja C-148/06, EU:C:2008:277, 31 kohta ja tuomio 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C-278/14, EU:C:2015:228, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
On huomautettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole ennakkoratkaisupyynnössään esittänyt mitään sellaisia seikkoja, joiden perusteella unionin tuomioistuimella olisi käytössään tietoa siitä, onko pääasiassa olemassa varma rajat ylittävä intressi. On palautettava mieleen, että – kuten työjärjestyksen 94 artiklasta ilmenee – unionin tuomioistuimen on pystyttävä löytämään ennakkoratkaisupyynnöstä selostus niistä tosiseikoista, joihin kysymykset perustuvat, sekä muun muassa yhteydestä näiden tosiseikkojen ja kysymysten välillä. Sellaisten tarpeellisten seikkojen toteaminen, joiden perusteella voidaan tarkistaa, onko olemassa varma rajat ylittävä intressi, samoin kuin yleisesti kaikki toteamiset, jotka kansallisten tuomioistuinten on tehtävä ja joista unionin primaarioikeuden tai johdetun oikeuden toimen sovellettavuus riippuu, olisi näin ollen tehtävä ennen asian saattamista unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi (tuomio 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ym., C-113/13, EU:C:2014:2440, 47 kohta ja tuomio 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C-278/14, EU:C:2015:228, 18 kohta).
30
On totta, että unionin tuomioistuin voi tietyissä tilanteissa, joissa se ei ole saanut ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta tätä koskevaa nimenomaista tietoa, päätellä ennakkoratkaisupyynnössä esitetyistä seikoista varman rajat ylittävän intressin mahdollisen olemassaolon (ks. vastaavasti tuomio 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino ym., C-113/13, EU:C:2014:2440, 48 kohta ja tuomio 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C-278/14, EU:C:2015:228, 19 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuin katsoo kuitenkin, ettei se voi tehdä tällaista päätelmää, koska ennakkoratkaisupyynnöstä ei ilmene mitään tämänkaltaista seikkaa.
31
Tässä tilanteessa unionin tuomioistuimen on mahdotonta antaa hyödyllistä vastausta kysymyksiin, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt käsiteltäväkseen saatetun oikeusriidan ratkaisemiseksi, mikä on SEUT 267 artiklan mukaisen yhteistyön tavoite.
32
Tästä seuraa, että työjärjestyksen 53 artiklan 2 kohdan nojalla on todettava, että ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Oikeudenkäyntikulut
33
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on määrännyt seuraavaa:
Administrativen sad Sofia-gradin (Sofian hallintotuomioistuin, Bulgaria) 4.3.2015 tekemällään päätöksellä esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.