62002CC0159_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Johdanto
1. Tällä House of Lordsin esittämällä ennakkoratkaisukysymyksellä on hälvennettävä epävarmuus, joka liittyy tietynlaisten kieltomääräysten (anti-suit injunction) pätevyyteen Brysselin yleissopimuksen(2) mukaan. Kyse on tuomioistuinmääräyksistä, joilla asianosaista kielletään oikeuden halventamisen uhalla aloittamasta tai jatkamasta oikeudenkäyntiä toisessa, myös ulkomaisessa, tuomioistuimessa. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa määräyksellä halutaan estää kyseiseltä asianosaiselta oikeudenkäynnin väärinkäyttö siten, että tämä nostaa haitanteon luonteisia kanteita.
Pääasian tosiseikat
2. Kuten ennakkoratkaisupyyntöä koskevaan päätökseen sisältyvästä Lord Hobhouse of Woodborough’n selvityksestä ilmenee, tämän ennakkoratkaisumenettelyn tosiseikat voidaan tiivistää seuraavasti.
3. Erääseen konserniin kuuluva yhtiö nimitti konsernin oikeudelliseksi neuvonantajaksi Gregory Paul Turnerin, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen ja jolla on pätevyys toimia solicitorina Englannin oikeuden mukaan.
Tätä Chequepoint Group -nimistä konsernia johti Grovit, ja siihen kuului useita eri maihin perustettuja yhtiöitä, muiden muassa Turnerin palvelukseensa ottanut China Security Ltd, jonka kotipaikka on Hong Kong, Harada Ltd, jonka kotipaikka on Yhdistynyt kuningaskunta, sekä Changepoint SA, jonka kotipaikka on Espanja.
Turnerin tehtäviin oikeudellisena neuvonantajana kuuluivat avustaminen ja neuvonta kiinteistö- ja liikeasioissa, asianajo Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä muut konserniin liittyvät oikeudelliset tehtävät.
4. Turner harjoitti ammattiaan Lontoossa. Hän anoi kuitenkin toukokuussa 1997 siirtoa konsernin toimistoon Madridissa, mihin hänen työnantajansa suostui. Hänet nimitettiin saman vuoden marraskuussa Haradaan samoin työehdoin. Turnerin oli siis määrä jatkaa samanlaisissa tehtävissä kuin aiemmin.
5. Työskenneltyään Madridissa 35 päivää Turner pyysi Haradan kanssa tekemänsä sopimuksen purkamista ja nosti sitä vastaan kanteen maaliskuussa 1998 Lontoon Employment Tribunalissa, joka on sosiaaliasioissa toimivaltainen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin. Hän väitti, että häntä oli yritetty saada sekaantumaan laittomiin menettelyihin, jotka koskivat sosiaaliturvavähennysten säännönvastaista käsittelyä. Tällainen vehkeily vastasi kantajan mukaan aiheetonta irtisanomista.
6. Employment Tribunal hylkäsi Haradan väitteen toimivallan puuttumisesta, ja sen päätös vahvistettiin muutoksenhakumenettelyssä.
Prosessin päätteeksi Employment Tribunal määräsi Turnerille maksettavaksi vahingonkorvausta.
7. Tällä välin, heinäkuussa 1998, Changepoint ja Harada ryhtyivät oikeustoimiin Turneria vastaan eräässä madridilaisessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa sekä vaativat korvausta vahingoista, joita tämän puutteellinen ammatillinen toiminta oli niille aiheuttanut.
Turner sai haasteen luultavasti 15.12.1997, mutta hän ei ottanut sitä vastaan.
Myöhemmässä kannekirjelmässä häneltä vaadittiin hyvin huomattavaa rahamäärää (yli 85:tä miljoonaa pesetaa) Changepoint SA:n kanssa tehdyssä sopimuksessa edellytettyjen palvelujen puutteellisesta suorittamisesta. Kannekirjelmässä esitettiin väitteet seitsemästä tapauksesta, joissa Turner oli suorittanut tehtävänsä epäasianmukaisesti, sekä väitettiin, että hän oli aiheettomasti kadonnut Madridin toimistosta etukäteen ilmoittamatta ja nostanut sitten perusteettoman kanteen Yhdistyneessä kuningaskunnassa salaten totuuden englantilaiselta tuomioistuimelta.
8. Turner ei ollut koskaan läsnä Espanjassa pidetyssä oikeudenkäynnissä. Hän haki 18.12.1998 Lontoon High Courtilta(3) määräystä, jolla Grovitia, Haradaa ja Changepointia kiellettäisiin jatkamasta Espanjassa nostettua kannetta. High Court hyväksyi hakemuksen 22.12.1998 antamalla väliaikaisen kieltomääräyksen.
Kun High Court kieltäytyi helmikuussa 1999 jatkamasta kieltomääräystä, Turner valitti Court of Appealiin, joka antoi 28.5.1999 määräyksen, jonka mukaan vastaajien on yhteisvastuullisesti
”1) toteutettava kaikki tarvittavat toimet lopettaakseen niiden kanteiden käsittelyn, jotka yksi tai useampi vastaaja on nostanut kantajaa vastaan Madridin Juzgado de Primera Instancia nro 67:ssä asianumerolla 70/98, tai myötävaikuttaakseen niiden käsittelyn lopettamiseen,
2) pidättäydyttävä toimimasta yhden tai useamman vastaajan Madridin Juzgado de Primera Instancia nro 67:ssä asianumerolla 70/98 nostamassa kanteessa, lukuun ottamatta tämän määräyksen 3 kohdan 1 alakohdan toteuttamista,
3) pidättäydyttävä aloittamasta tai jatkamasta muita oikeudenkäyntejä tai myötävaikuttamasta siihen, että muu henkilö (mukaan luettuna vastaajien suorassa tai epäsuorassa määräysvallassa oleva yhtiö tai mikä tahansa Chequepoint Group -konserniin kuuluva tai siihen sidoksissa oleva yhtiö sekä ensimmäisen vastaajan osalta mikä tahansa yhtiö, jonka johtajana hän toimii) aloittaa tai jatkaa muita oikeudenkäyntejä kantajaa vastaan (hänen työsopimuksensa perusteella) Espanjassa tai muualla; tätä kohtaa ei kuitenkaan sovelleta Englannissa ja Walesissa aloitettaviin tai jatkettaviin oikeudenkäynteihin.”
9. Court of Appeal totesi tältä osin, että Madridissa aloitetun oikeudenkäynnin tarkoituksena oli pelkästään tehdä haittaa asianosaiselle ja ahdistella tätä, joten se katsoi olevansa toimivaltainen estämään kieltomääräyksellä Changepointia ja Haradaa jatkamasta ulkomaista oikeudenkäyntiä. Court of Appealin tuomiosta voidaan epäsuorasti päätellä, että se arveli, että ilman kieltomääräystä vastaajat jatkaisivat kohtuutonta käyttäytymistä.
10. Edellä mainitut yhtiöt valittivat House of Lordsiin.
Sovellettava kansallinen lainsäädäntö
11. Pääasiassa kyseessä olevan kieltomääräyksen kaltaisten kieltomääräysten oikeudellinen perusta on Supreme Court Act 1981:n (ylimmästä tuomioistuimesta annetun lain) 37 §:n 1 momentti, jossa todetaan yleisesti seuraavaa:
”High Court voi antaa väliaikaisen tai lopullisen kieltomääräyksen – – aina, kun se katsoo sen oikeaksi ja asianmukaiseksi.”
Court of Appealilla on samanlainen toimivalta High Courtin tuomioista tehtyjen valitusten osalta.
12. Kansallisissa tuomioistuinratkaisuissa rajoitetaan tällaisten määräysten antamista. On osoitettava, että kieltomääräyksen kohteena oleva asianosainen on käyttäytynyt sopimattomasti ja että on kieltomääräyksen hakijan perustellun edun mukaista pyrkiä estämään se.
13. Tällaisen suojan on koskettava oikeudenkäynnin väärinkäytön kohteena olevia henkilöitä, toisin sanoen niitä, joihin saattaa kohdistua kohtuutonta käyttäytymistä haitanteon luonteisen tai ahdistelevan oikeudenkäynnin muodossa, riippumatta siitä, onko oikeudenkäynti aloitettu Englannissa, Walesissa tai ulkomailla.
Ennakkoratkaisukysymys
14. House of Lords päätti 13.12.2001 esittää yhteisöjen tuomioistuimelle vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksen tulkinnasta 3.6.1971 tehdyn pöytäkirjan 3 artiklan 1 kohdan nojalla seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 Brysselissä allekirjoitetun yleissopimuksen (johon Yhdistynyt kuningaskunta on sittemmin liittynyt) vastaista antaa kieltomääräys sellaisia vastaajia vastaan, jotka uhkaavat aloittaa oikeudenkäynnin ja jatkaa sitä toisessa yleissopimukseen kuuluvassa valtiossa, kun nämä vastaajat toimivat vilpillisessä mielessä tarkoituksenaan häiritä ja estää menettelyjä, joita asianmukaisesti käydään englantilaisissa tuomioistuimissa?”
House of Lordsin arviointi
15. Kuten ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmenee, Court of Appealin toimivallalla nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ei pyritä ratkaisemaan ulkomaisen tuomioistuimen toimivaltaa, vaan sitä perustellaan sillä, että kieltomääräyksen kohteena oleva asianosainen on henkilöllisesti englantilaisen tuomioistuimen toimivallan alainen. Näin ollen kieltomääräys kohdistuu ainoastaan kieltomääräyksen antaneen tuomioistuimen tutkiman asian asianosaiseen, ei ulkomaiseen tuomioistuimeen.
Osoituksena siitä, ettei kieltomääräyksissä arvioida toisen valtion tuomioistuimen toimivaltaa, on se, että kieltomääräyksiä annetaan yleensä silloin, kun ulkomainen tuomioistuin käyttää tai on halukas käyttämään toimivaltaa asian tutkimiseksi.
Koska tällainen määräys vaikuttaa välillisesti kyseiseen tuomioistuimeen, kieltomääräyksiä on kuitenkin annettava harkitusti ja vain, jos hyvä lainkäyttö sitä edellyttää.
16. Vastaavasti keskeytettäisiin myös englantilaisessa tuomioistuimessa vireillä oleva oikeudenkäynti, jos yksi asianosaisista käyttäytyisi kohtuuttomasti.
Vaikka edellä todetusta voidaan päätellä, ettei kieltomääräys perustu siihen, ettei kannetta olisi nostettu asianmukaisessa tuomioistuimessa (forum non conveniens ‑periaate), ennakkoratkaisupyyntöä koskevan päätöksen mukaan kysymys siitä, onko ulkomainen tuomioistuin asianmukainen oikeuspaikka, on tärkeä osoitettaessa väärinkäyttöä, ja se vaikuttaa siihen, onko aiheellista toteuttaa kieltomääräyksen kaltainen turvaamistoimi.
17. House of Lordsin mukaan kieltomääräyksen hakeminen edellyttää vastaavanlaista perusteltua etua kuin sillä asianosaisella, joka vetoaa sopimusperusteiseen oikeuteen, jonka nojalla häntä vastaan ei voida nostaa kannetta tietyssä tuomioistuimessa (esimerkiksi yksinomaista toimivaltaa tai välimiesmenettelyä koskeva lauseke).
18. Tämän vuoksi ne olennaiset seikat, joiden perusteella Court of Appeal antoi Englannin oikeuden mukaan riidanalaisen määräyksen, ovat seuraavat:
a) Hakija on Englannissa vireillä olevan oikeudenkäynnin asianosainen.
b) Vastaajat ovat vilpillisessä mielessä aloittaneet hakijaa vastaan toisen oikeudenkäynnin ja aikoneet jatkaa sitä toisessa tuomioistuimessa häiritäkseen ja estääkseen Englannissa vireillä olevaa oikeudenkäyntiä.
c) Tuomioistuin katsoo, että hakijan perustellun edun turvaamiseksi englantilaisessa oikeudenkäynnissä on tarpeen myöntää hakijalle kieltomääräys vastaajia vastaan.
19. Sitä paitsi mikään Brysselin yleissopimuksen määräys ei estäisi kieltomääräysten antamista. Päinvastoin, kieltomääräys edistäisi tehokkaasti yhtä yleissopimuksen tavoitteista, nimittäin ristiriitaisia tuomioita koskevan vaaran rajoittamista.
20. Päätöksessä todetaan niin ikään, että englantilaisen – ei siis espanjalaisen – tuomioistuimen on hallussaan olevat tiedot arvioituaan selvitettävä, vaarantaako ulkomailla vireillä oleva oikeudenkäynti sen tutkiman kanteen asianmukaisen käsittelyn.
21. Lopuksi siinä torjutaan väite, jonka mukaan sopimusvaltioiden tuomioistuinten yhdenvertaisuuden periaatetta voisi heikentää se, että niissä kaikissa ei tunnusteta toimivaltaa kieltomääräysten antamiseen. House of Lordsin mukaan yleissopimuksella ei pyritä saavuttamaan yhdenmukaisuutta vaan antamaan kansainvälisen toimivallan määrittämistä koskevat selkeät säännöt.
22. Siinä todetaan vielä, että jos tulkintakysymys olisi vain House of Lordsin ratkaistavissa, sen mukaan kieltomääräys olisi yhteensopiva yleissopimuksen kanssa.
Asian käsittelyn vaiheet yhteisöjen tuomioistuimessa
23. Ennakkoratkaisupyyntö saapui yhteisöjen tuomioistuimeen 30.4.2002. Julkinen istunto pidettiin asiaankuuluvien menettelyjen jälkeen 9.9.2003.
24. Pääasian vastaajien asiamiehet, Yhdistyneen kuningaskunnan, Saksan ja Italian hallitukset sekä komissio ovat esittäneet huomautuksia.
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
25. Sekä oikeusriidan vastaajat että Saksan ja Italian hallitukset ja komissio väittävät, että yhteisöjen tuomioistuimessa käsiteltävinä olevat tuomioistuinmääräykset ovat ristiriidassa Brysselin yleissopimuksen kanssa. Asiassa huomautuksia esittäneistä ainoastaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus yhtyy ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen arvioon, jonka mukaan määräykset ovat yhteensopivia yleissopimuksen kanssa.
26. Tällaiset kieltomääräykset juontavat juurensa 1400-luvulle, ja vaikka niiden tarkoitus onkin kehittynyt, ne ovat aina liittyneet equity-käsitteeseen ja perustuneet tuomioistuimen tulkintaan common law’sta. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mielestä nyt kyseessä olevat kieltomääräykset (ns. anti-suit injunctions; tällä ilmaisulla tarkoitetaan menettelyn keskeyttämistä tai estämistä koskevia määräyksiä) eivät kohdistu toisen valtion tuomioistuimeen vaan kieltomääräyksen antaneen tuomioistuimen toimivallan alaiseen henkilöön. Siksi se pitää – House of Lordsin tavoin – niistä käytettyä nimitystä virheellisenä ja käyttää mieluummin nimitystä ”restraining order”. Ne eivät siis sen mielestä ole englantilaisen tuomioistuimen arvio ulkomaisen tuomioistuimen toimivallasta vaan vastaavanlainen oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä toimi kuin se, jota yhteisöjen tuomioistuin piti perusteltuna asiassa Van Uden antamassaan tuomiossa.(4) Brysselin yleissopimus ei rajoita niitä toimenpiteitä, joista tuomioistuin voi päättää suojatakseen tutkimansa oikeusriidan kohdetta.
27. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa pyrittiin estämään, että vastaajien monenlaiset oikeudenkäyntiä häiritsevät toimenpiteet vaikeuttavat Turnerin nostaman kanteen tutkimista.
28. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa vielä, että ainoastaan englantilainen tuomioistuin voi päättää, onko tarpeen turvata Englannissa vireillä olevan oikeudenkäynnin koskemattomuus.
29. Se toteaa lopuksi, että tällaiset määräykset edistävät yhtä Brysselin yleissopimuksen tavoitteista, nimittäin yhden oikeusriidan tutkimiseen toimivaltaisten tuomioistuinten määrän vähentämistä.
30. Tässä ennakkoratkaisumenettelyssä esitetyt väitteet, joiden mukaan kieltomääräys ei ole yhteensopiva yleissopimuksen kanssa, perustuvat siihen ajatukseen, että yksi tämän kansainvälisen säädöksen pilareista on kansallisten oikeudenkäyntijärjestysten keskinäinen luottamus, jonka Englannin kieltomääräykset kyseenalaistaisivat.
31. Tämä toteamus on mielestäni ratkaiseva.(5) Eurooppalaisessa oikeudellisessa yhteistyössä, jonka tärkeä tukipylväs yleissopimus on, vallitsee keskinäisen luottamuksen käsite, jossa edellytetään, että kukin valtio tunnustaa muiden oikeusjärjestysten kyvyn edistää itsenäisesti, joskin yhtenäisesti, yhdentymistavoitteiden saavuttamista.(6) Ei ole luotu ylemmäntasoisia tutkintarakenteita, yhteisöjen tuomioistuimelle kuuluvaa tulkintatehtävää lukuun ottamatta, eikä varsinkaan tietyn valtion tuomioistuinten ole sallittu omia itselleen toimivaltaa niiden vaikeuksien ratkaisemiseen, jotka eurooppalaisella aloitteella pyritään selvittämään.
32. Tämän hengen vastaista olisi, että jäsenvaltion tuomioistuin voisi, vaikkakin välillisesti, vaikuttaa toisen sopimusvaltion tuomioistuimen toimivaltaan tietyn asian tutkimisessa.(7)
33. Keskinäisen luottamuksen periaatteeseen kuuluu erottamattomasti myös se, että valtion tuomioistuinten toimivallan määrittämistä koskevat kysymykset selvitetään yhdenmukaisten sääntöjen mukaan, tai yhtä lailla se, että kukin tuomioistuin on tältä osin yhdenvertaisessa asemassa muiden tuomioistuinten kanssa.
Tästä syystä väite, jonka mukaan Brysselin yleissopimuksessa ei nimenomaisesti kielletä nyt kyseessä olevien toimenpiteiden kaltaisia oikeudellisia toimia, ei tunnu vakuuttavalta. Yleissopimuksella halutaan luoda kattava järjestelmä, joten on syytä kysyä, sopiiko sen soveltamisalaan vaikuttava toimenpide sillä perustettuun yhteiseen järjestelmään. Useimmiten vastaus on kieltävä.
Vertaileva oikeustutkimus osoittaa, että tällaisia määräyksiä on ainoastaan common law -oikeuteen perustuvissa oikeusjärjestyksissä. Tällaista epätasapainoa ei tunneta yleissopimuksen järjestelmässä, eikä siinä määrätä minkäänlaisesta mekanismista, jonka avulla voitaisiin ratkaista ristiriita englantilaisen tuomioistuimen ulkomaisen oikeudenkäynnin kohtuuttomuuteen perustuvan kieltomääräyksen ja espanjalaisen tuomioistuimen mahdollisesti eriävän arvion välillä. On vaikeaa hyväksyä, että tällaisen kieltomääräyksen antava valtio voisi yksipuolisesti ottaa itselleen yksinomaisen toimivallan. Jos kaikki eurooppalaiset tuomioistuimet omisivat itselleen vastaavan vallan, tuloksena olisi kaaos. Jos ainoastaan englantilaiset tuomioistuimet käyttäisivät tätä valtaa, ne hoitaisivat itse toimivallan jaon, jonka Brysselin yleissopimus suorittaa joustamattomammin mutta puolueettomammin, kaikille yhdenvertaisin perustein.(8)
Yleissopimuksessa ei myöskään ole mitään sääntöä sellaisen tilanteen ratkaisemiseksi, jossa kahden kieltomääräykset sallivan valtion tuomioistuimet antavat ristiriitaiset kieltomääräykset,(9) vaikka tilanne on syntynyt kahden common law -järjestelmään kuuluvan valtion välillä. Esimerkkinä tästä on asia Laker Airways, jossa vastakkain olivat englantilaiset ja yhdysvaltalaiset tuomioistuimet.(10)
34. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää luonnollisesti House of Lordsia myötäillen, että kyseisten määräysten kohteena ei ole espanjalaisen tuomioistuimen toimivalta; ne kohdistuvat ainoastaan kanteen nostaneeseen asianosaiseen, ja niiden tarkoituksena on pelkästään häiritä toisessa tuomioistuimessa nostettua kannetta.
Tämä arvio on muodollisesti oikea. On kuitenkin kiistatonta, että kun asianosaista kielletään seuraamuksen uhalla nostamasta kannetta tietyssä tuomioistuimessa, kyseiseltä tuomioistuimelta evätään toimivalta tuon asian ratkaisemiseen, jolloin puututaan suoraan sen täyteen tuomiovaltaan. Vaikka englantilaisessa oikeuskirjallisuudessa kannatettiin jonkin aikaa tätä ajatusta, uusimmissa teoksissa myönnetään, ettei perustelu ole enää pätevä,(11) sillä asian tutkiminen tuomioistuimessa edellyttää, että kantaja nostaa vastaavan kanteen. Jos tämä mahdollisuus evätään, puututaan ulkomaisen tuomioistuimen toimivaltaan, koska sen ei anneta käsitellä eikä ratkaista asiaa. Yhdysvaltojen oikeuskirjallisuudessa(12) ja tuomioistuinratkaisuissa(13) on myönnetty, että ero asianosaiselle henkilöllisesti annetun määräyksen ja ulkomaiseen tuomioistuimeen kohdistuvan määräyksen välillä on todellakin hiuksenhieno.
35. Kieltomääräysten vaikutukset muistuttavat forum non conveniens ‑periaatteen soveltamisen vaikutuksia, sillä sen mukaan kanteet voidaan jättää tutkimatta, jos niitä ei ole nostettu asianmukaisessa tuomioistuimessa. Vaikka kieltomääräykset osoitetaan asianosaisille eikä tuomioistuimelle, nekin edellyttävät jonkinlaista arviota siitä, onko kanteen nostaminen tietyssä tuomioistuimessa asianmukaista. Joitakin nyt esillä olevan asian kannalta merkityksettömiä poikkeuksia lukuun ottamatta sopimusvaltion tuomioistuin ei voi yleissopimuksen mukaan tutkia toisen sopimusvaltion tuomioistuimen toimivaltaa.(14)
36. Vaikka yleissopimuksen 26 artiklassa tarkoitetussa järjestelmässä, jossa sopimusvaltioissa annetut tuomiot tunnustetaan vastavuoroisesti vaatimatta minkään erityisen menettelyn noudattamista, sallitaan oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvä poikkeus (27 artiklan 1 kohta), tämän poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetään nimenomaisesti toimivalta (28 artikla), jolloin voitaisiin joutua siihen ristiriitaiseen tilanteeseen, että kieltomääräyksen (anti-suit injunction) antaneen tuomioistuimen olisi annettava sellaisen tuomion eksekvatuuri, joka on annettu sen nimenomaisesta kieltämisestä huolimatta. Englantilaisen tuomioistuimen on jossakin vaiheessa ennen kieltomääräyksen antamista tutkittava ulkomaisen tuomioistuimen toimivalta, mikä on selvästi Brysselin yleissopimuksen hengen, kirjaimen ja tavoitteen vastaista.
37. Lopuksi väitetään, että kieltomääräykset ovat prosessioikeudellisia suojakeinoja, joita edellä mainittu kansainvälinen sopimus ei kata. Ne olisivat näin vastaavia välineitä kuin turvaamis- tai säilyttämistoimet, jotka ovat täysin epäilyksettä yhteensopivia eurooppalaisen järjestelmän kanssa.
On totta, ettei yleissopimus juuri sisällä prosessioikeudellisia sääntöjä. Näin ollen sopimusvaltiot voivat vapaasti päättää tuomioistuimissaan nostettavien kanteiden käsittelystä. Niiden on kuitenkin taattava, että niiden antamat säännökset eivät loukkaa edellä mainitun tekstin perusajatusta. Toisin sanoen valtioiden itsenäistä sääntelyvaltaa prosessioikeuden alalla rajoittaa yleissopimuksessa tarkoitetun yleisen järjestelmän noudattaminen.(15)
Ratkaisuehdotus
38. Edellä todetun perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa House of Lordsin esittämään kysymykseen seuraavasti:
Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevaa 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitettua yleissopimusta on tulkittava siten, että sen vastaisena on pidettävä sitä, että sopimusvaltion tuomioistuimet voivat antaa määräyksiä asianosaisia vastaan, jotta nämä pidättäytyisivät aloittamasta tai jatkamasta oikeudenkäyntiä toisen sopimusvaltion tuomioistuimissa.
(1) .
(2)
–	Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskeva 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitettu yleissopimus (jäljempänä Brysselin yleissopimus tai pelkkä yleissopimus). Konsolidoitu versio EYVL 1990, C 189, s. 2.
(3)
–	Kieltomääräysten antamiseen toimivaltainen ylemmän oikeusasteen tuomioistuin (ks. jäljempänä 11 kohta).
(4)
–	Asia C-391/95, Van Uden Maritime, tuomio 17.11.1998 (Kok. 1998, s. I-7091).
(5)
–	Samaa mieltä on myös oikeusoppineiden enemmistö. Ks. Dohm, Ch., Die Einrede ausländischer Rechtshängigkeit im deutschen internationalen Zivilprozeßrecht, Berlin, 1996, s. 207; Jasper, D., Forum Shopping in England und Deutschland, Berlin, 1990, s. 90; Jayme, E., ja Kohler, Ch., ”Europäisches Kollisionsrecht 1994: Quellenpluralismus und offene Kontraste”, Praxis des internationalen Privat- und Verfahrensrechts
(IPRax), 1994, s. 405 ja varsinkin s. 412.
(6)
–	Esimerkiksi tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) 16 perustelukappaleessa todetaan, että ”keskinäinen luottamus lainkäyttöön edellyttää, että jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan ilman erityistä menettelyä paitsi, jos riidan kohteena on kysymys tuomion tunnustamisesta”. 17 perustelukappaleessa todetaan vielä seuraavaa: ”Tämä sama keskinäinen luottamus tekee oikeutetuksi sen, että menettely, jolla jäsenvaltiossa tunnustetaan täytäntöönpanokelpoiseksi toisessa jäsenvaltiossa annettu tuomio, on tehokas ja nopea. Tämän vuoksi tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisen olisi tapahduttav a toimitettujen asiakirjojen muodollisen tarkastuksen jälkeen lähes ilman enempiä toimenpiteitä ja ilman mahdollisuutta, että tuomioistuin ottaa omasta aloitteestaan huomioon tämän asetuksen mukaisia täytäntöönpanon epäämisperusteita.”
(7)
–	Tällainen tilanne olisi ristiriidassa myös sen tuomioistuimen valintaa koskevan subjektiivisen oikeuden kanssa, joka asianosaisella voidaan yleissopimuksen perusteella olettaa olevan. Ks. tältä osin Kropholler, J., Europäisches Zivilprozeßrecht, 7. painos, Heidelberg, 2002, s. 345 ja 396 ja sitä seuraavat sivut.
(8)
– Muir-Watt, H., ”Des conceptions divergentes du droit fondamental d’accéder à la justice dans l’espace conventionnel européen”, Revue général des procédures, nro 4, lokakuu/joulukuu 1999, s. 761.
(9)
– Ks. tältä osin Hau, W., Zum Verhältnis von Art. 21 zu Art. 22 EuGVÜ, IPRax, 1996, s. 44, varsinkin s. 48. Vaikka teoksessa Hartley, T. C., ”Antisuit injunctions and the Brussels Jurisdiction and Judgments Convention”, International and Comparative Law Quarterly, tammikuu 2000, nide 49, osa I, s. 171, puolustetaan kiivaasti näitä kieltomääräyksiä, siinä myönnetään nimenomaisesti, että yleissopimuksen säännöillä on oma soveltamismekanisminsa, johon edellä mainitut toimenpiteet eivät sisälly.
(10)
– Ks. Hartley, T. C., ”Comity and the Use of Antisuit Injunctions in International Litigation”, American Journal of Comparative Law, no 35, kevät 1987, s. 496 ja sitä seuraavat sivut.
(11)
– Teoksessa Jackson, D. C., Enforcement of Maritime Claims, LLP, 3. painos, 2000, myönnetään seuraavaa: ”It is, however, now recognised that it does reflect indirect interference in the power of the relevant foreign court.”
(12)
– Bermann, G. A., ”The use of antisuit injunction in international litigation”, Columbia Journal of Transnational Law, nide 28, 1990, s. 630 ja 631.
(13)
– Asiasta Peck v. Jennes, 48 U.S. (7 How.) s. 612, 624 ja 625, joka mainitaan teoksessa Collins, L., Essays in International Litigation on the conflict of Laws, Clarendon Press, 1994, s. 112, todetaan, että ” – – as the Supreme Court held over a century ago, there is no difference between addressing an injunction to the parties and addressing it to the foreign court itself”.
(14)
–	Asia C-351/89, Overseas Union Insurance ym., tuomio 27.6.1991 (Kok. 1991, s. I-3317, 24 kohta).
(15)
– Ks. asia 365/88, Hagen, tuomio 15.5.1990 (Kok. 1990, s. I-1845, 20 kohta).