62024TJ0055_RES
Asia T‑55/24
Meta Platforms Ireland Ltd
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu ensimmäinen jaosto) 10.9.2025
Digitaaliset palvelut – Asetus (EU) 2022/2065 – Valvontamaksun määrän vahvistamisesta vuodelle 2023 annettu komission päätös – Asetuksen 2022/2065 43 artiklan 3–5 kohta – Delegoidun asetuksen (EU) 2023/1127 4 artiklan 2 kohta – Aktiivisten vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmä – Kumoamisen ajallisten vaikutusten mukauttaminen
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Digitaaliset palvelut – Asetus 2022/2065 – Erittäin suuriin verkkoalustoihin ja erittäin suuriin verkossa toimiviin hakukoneisiin sovellettavan valvontamaksun määrittäminen – Aktiivisten vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmä – Erittäin suurille verkkoalustoille ja erittäin suurille verkossa toimiville hakukoneille yhteinen menetelmä – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2022/2065 33 artiklan 3 ja 4 kohta, 43 artiklan 3–5 kohta ja 87 artiklan 4–6 kohta; komission asetuksen 2023/1127 4 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 30 ja 32 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Digitaaliset palvelut – Asetus 2022/2065 – Erittäin suuriin verkkoalustoihin ja erittäin suuriin verkossa toimiviin hakukoneisiin sovellettavan valvontamaksun määrittäminen – Aktiivisten vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmä – Hyväksyminen yksittäisessä täytäntöönpanosäädöksessä – Lainvastaisuus – Velvollisuus hyväksyä tällainen menetelmä delegoidulla säädöksellä
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2022/2065 33 artiklan 3 ja 4 kohta, 43 artiklan 3–5 kohta ja 87 artiklan 4–6 kohta; komission asetuksen 2023/1127 4 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 35, 39–41, 43, 44, 48 kohta)
Kumoamiskanne – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Unionin tuomioistuimen asettamat rajoitukset – Valvontamaksun määrän vahvistamisesta annettu komission täytäntöönpanopäätös – Kumoaminen – Riidanalaisen toimen vaikutusten pysyttäminen, kunnes se on kohtuullisessa kahdentoista kuukauden enimmäismääräajassa korvattu uudella toimella – Perusteleminen oikeusvarmuuteen ja komission asetuksen 2022/2065 mukaisten valvontatehtävien asianmukaiseen hoitamiseen liittyvillä syillä
(SEUT 264 artikla ja SEUT 266 artiklan ensimmäinen kohta)
(ks. 58, 59, 61, 63, 64 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu kaksi kumoamiskannetta yhtäältä Facebookiin ja Instagramiin ja toisaalta TikTokiin sovellettavan valvontamaksun määrän vahvistamisesta vuodelle 2023 annetuista Euroopan komission päätöksistä, lausuu ensimmäistä kertaa niiden säännösten tulkinnasta, jotka koskevat erittäin suurten verkkoalustojen (
1
) tarjoajien valvontamaksun määrittämistä komission digipalvelusäädöksen mukaisten valvontatehtävien rahoittamiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo molemmissa asioissa, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen hyväksyessään palvelun vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän (jäljempänä vastaanottajien kuukausittainen keskimäärä) yhteisen laskentamenetelmän täytäntöönpanosäädöksessä eikä delegoidussa säädöksessä, ja tämän seurauksena kumoaa riidanalaiset päätökset.
Kantajat, yhtäältä Meta Platforms Ireland Ltd Facebook- ja Instagram-palvelujen osalta ja toisaalta TikTok Technology Ltd TikTok-palvelun osalta, ovat yhtiöitä, jotka tarjoavat erittäin suuriksi verkkoalustoiksi nimettyjä palveluita. Digipalvelusäädöksen 43 artiklan mukaan niiden on maksettava vuotuinen valvontamaksu, jonka tarkoituksena on kattaa komissiolle aiheutuneet valvontakustannukset.
Komissio vahvisti 27.11.2023 antamassaan kahdessa täytäntöönpanopäätöksessä yhtäältä Facebookiin ja Instagramiin sekä toisaalta Tiktokiin sovellettavan vuotuisen valvontamaksun määrän vuodelle 2023. (
2
) Kyseinen määrä määritettiin digipalvelusäädöksen 43 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti delegoidussa asetuksessa 2023/1127 (
3
) ja erityisesti sen 5 artiklassa säädettyjä menetelmiä ja menettelyjä noudattaen. Komissio noudatti kyseistä määrää määrittäessään kunkin riidanalaisen päätöksen liitteessä olevaa kaikille erittäin suurille verkkoalustoille ja erittäin suurille verkossa toimiville hakukoneille yhteistä menetelmää nimettyjen palvelujen vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän määrittämiseksi ja vuotuisen valvontamaksun jakamiseksi viimeksi mainittujen kesken digipalvelusäädöksen 43 artiklassa ilmaistujen periaatteiden mukaisesti.
Kantajat riitauttivat nämä päätökset unionin yleisessä tuomioistuimessa ja vetosivat muun muassa vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmän lainvastaisuuteen, koska komissio on käyttänyt siirrettyä säädösvaltaansa yksittäisillä täytäntöönpanosäädöksillä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi
Unionin yleinen tuomioistuin tutkii aluksi, sallitaanko digipalvelusäädöksessä vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän yhteisen laskentamenetelmän käyttäminen, ja arvioi seuraavaksi, onko komissio rikkonut käsiteltävässä asiassa kyseisen asetuksen 43 artiklaa hyväksyessään tällaisen menetelmän täytäntöönpanosäädöksessä.
Se toteaa ensinnäkin, ettei mikään digipalvelusäädöksen säännös tai delegoidun asetuksen 2023/1127 säännös ole esteenä sille, että komissio noudattaa vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskennassa tiettyä menetelmää. Se huomauttaa lisäksi, että digipalvelusäädöksen 43 artiklan soveltamisen kannalta merkityksellinen seikka ei ole kunkin nimetyn palvelun absoluuttinen vastaanottajien kuukausittainen keskimäärä vaan sen suhteellinen arvo suhteessa muihin nimettyihin palveluihin.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo käsiteltävässä asiassa, että komissio saattoi perustellusti epäillä eri tarjoajien käyttämien vastaanottajien kuukausittaista keskimäärää koskevien laskentamenetelmien johdonmukaisuutta, varsinkin, kun sillä ei ollut käytettävissään joidenkin tarjoajien tietoja. Tästä seuraa, että komissio saattoi perustellusti käyttää yhteistä menetelmää avoimuuden ja kyseisten palveluntarjoajien yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi, kun otetaan huomioon se, että digipalvelusäädöksen 43 artiklan mukaan valvontakustannusten jakautumisen on oltava oikeassa suhteessa kunkin nimetyn palvelun vastaanottajien kuukausittaiseen keskimäärään.
Lisäksi on niin, että koska delegoidun asetuksen 2023/1127 4 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan sanamuodosta ilmenee, että siinä ei aseteta minkäänlaista hierarkiaa siinä mainittujen kolmen tietolähteen välille, vaan ne esitetään selvästi vaihtoehtoisiksi, komissiolla ei ollut velvollisuutta suosia tai jättää huomiotta yhtä niistä. Näin ollen komissio on perustellusti päättänyt käyttää tässä säännöksessä tarkoitettuja muita käytettävissään olevia tietoja.
Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa toiseksi, että digipalvelusäädöksen yleisestä rakenteesta ja tavoitteista ilmenee, että vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän käsitettä on tulkittava yhtenäisesti ja johdonmukaisesti riippumatta sen täytäntöönpanon asiayhteydestä ja tarkoituksesta. Jos näet lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut säätää erillisistä oikeudellisista järjestelmistä sen mukaan, oliko vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän käytön tarkoituksena palvelun nimeäminen erittäin suureksi verkkoalustaksi tai erittäin suureksi verkossa toimivaksi hakukoneeksi vai valvontamaksun määrittäminen, se olisi säätänyt tästä nimenomaisesti selkein ja täsmällisin sanamuodoin.
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että vaikka komissiolla onkin oikeus hyväksyä vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän yhteinen laskentamenetelmä, se ei voi kuitenkaan välttyä delegoitujen säädösten antamismenettelyn valvonnalta, sellaisena kuin siitä säädetään muun muassa digipalvelusäädöksen 87 artiklan 4 ja 6 kohdassa, sisällyttämällä tämän yhteisen menetelmän ainoastaan kunkin täytäntöönpanosäädöksen liitteeseen.
Vaikka tältä osin onkin totta, että – toisin kuin digipalvelusäädöksen 33 artiklan 3 kohta – saman asetuksen 43 artikla ei koske nimenomaisesti delegoidun säädöksen antamista vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmän vahvistamiseksi, on kuitenkin niin, että kyseisessä artiklassa asetetaan komissiolle velvollisuus varmistaa delegoidussa säädöksessä eikä täytäntöönpanosäädöksessä, että vuotuiset valvontamaksut ovat oikeassa suhteessa kunkin nimetyn palvelun vastaanottajien kuukausittaiseen keskimäärään, samalla kun se vahvistaa menetelmät ja menettelyt, joita käytetään niiden määrittämiseksi.
Toisin sanoen digipalvelusäädöksen merkityksellisten säännösten kontekstuaalisesta ja systemaattisesta tulkinnasta ilmenee, että vaikka digipalvelusäädöksen 43 artiklassa ei viitatakaan nimenomaisesti saman asetuksen 33 artiklassa mainittuun menetelmään, sillä luodaan nimenomainen yhteys vuotuisten valvontamaksujen määrittämismenetelmän, joka voidaan vahvistaa vain delegoidulla säädöksellä, ja nimettyjen palvelujen, joiden perusteella valvontamaksut on määritettävä, vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän välille. Vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmä kuuluu näin ollen olennaisesti valvontamaksun määrittämiseen, ja sitä on pidettävä valvontamaksun olennaisena ja välttämättömänä osana.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa kolmanneksi, että koska vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskeminen on olennainen ja välttämätön osa valvontamaksun määrittämistä, digipalvelusäädöksen 43 artiklan 4 kohdassa säädetystä komission velvollisuudesta vahvistaa delegoidussa säädöksessä valvontamaksujen ”yksityiskohtaiset” määrittämismenetelmät ja ‑menettelyt seuraa implisiittisesti mutta väistämättä velvollisuus vahvistaa tällaisessa säädöksessä ainakin riittävän yksityiskohtaiset tiedot vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmästä.
Joka tapauksessa digipalvelusäädöksen 43 artiklan 4 kohdassa lähinnä velvoitetaan komissio täsmentämään ja konkretisoimaan digipalvelusäädöstä täsmentämällä delegoidussa säädöksessä yksityiskohtia, joita lainsäätäjä ei ole määrittänyt. Koska komissio tyytyy delegoidussa asetuksessa 2023/1127 ilmoittamaan yleisesti kolme tietolähdettä eli tiedot, jotka palveluntarjoaja on toimittanut digipalvelusäädöksen 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti, digipalvelusäädöksen 24 artiklan 3 kohdan nojalla pyydetyt tiedot ja muut sen käytettävissä olevat tiedot, komission ei voida katsoa noudattaneen digipalvelusäädöksen 43 artiklan 4 kohtaa.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että koska vastaanottajien kuukausittainen keskimäärä on sekä valvontamaksun määrittämismenetelmän olennainen osa että käsite, joka on ymmärrettävä yhtenäisesti ja johdonmukaisesti koko digipalvelusäädöksessä, digipalvelusäädöksen 43 artiklan 3 kohdasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 33 artiklan 3 kohdan kanssa, seuraa, että komissio rikkoi saman asetuksen 43 artiklan 3, 4 ja 5 kohtaa ja 87 artiklaa, kun se hyväksyi vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmän täytäntöönpanosäädöksessä eikä delegoidussa säädöksessä. Unionin yleinen tuomioistuin kumoaa näin ollen riidanalaiset päätökset.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin päättää pysyttää riidanalaisen päätöksen vaikutukset voimassa siihen asti, kunnes unionin yleisen tuomioistuimen tuomioiden noudattamisen edellyttämät toimenpiteet on toteutettu kohtuullisessa ajassa, joka ei saa ylittää kahtatoista kuukautta siitä päivästä, jona nämä tuomiot tulevat lainvoimaisiksi.
Kun otetaan huomioon syyt, jotka oikeuttavat riidanalaisten päätösten kumoamisen, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin katsoo, että komissio ei voi tehdä uusia päätöksiä, joilla kantajat velvoitetaan maksamaan valvontamaksu, ennen kuin se on vahvistanut ensin delegoidulla säädöksellä menetelmän vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskemiseksi. Näin ollen uudet päätökset, joissa vahvistetaan valvontamaksut vuodelle 2023, voidaan antaa vasta sen jälkeen, kun delegoitua asetusta 2023/1127 on muutettu tai kun vastaanottajien kuukausittaisen keskimäärän laskentamenetelmän vahvistamisesta on annettu uusi delegoitu säädös. Riidanalaisten päätösten vaikutusten voimassa pysyttämistä koskevan vaatimuksen hylkääminen saattaisi siten vaarantaa oikeusvarmuuden ja komission digipalvelusäädöksen mukaisten valvontatehtävien asianmukaisen hoitamisen.
(
1
)	Joita tarkoitetaan digitaalisten palvelujen sisämarkkinoista ja direktiivin 2000/31/EY muuttamisesta 19.10.2022 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2022/2065 (digipalvelusäädös) (EUVL 2022, L 277, s. 1 jäljempänä digipalvelusäädös) 33 artiklan 4 kohdassa.
(
2
)	Facebookiin ja Instagramiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2022/2065 43 artiklan 3 kohdan nojalla sovellettavan valvontamaksun määrän vahvistamisesta 27.11.2023 annettu komission täytäntöönpanopäätös C(2023) 8176 final sekä TikTokiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2022/2065 43 artiklan 3 kohdan nojalla sovellettavan valvontamaksun määrän vahvistamisesta 27.11.2023 annettu komission täytäntöönpanopäätös C(2023) 8173 final.
(
3
)	Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2022/2065 täydentämisestä komission erittäin suurten verkkoalustojen ja erittäin suurten verkossa toimivien hakukoneiden tarjoajilta perimiä valvontamaksuja koskevilla yksityiskohtaisilla menetelmillä ja menettelyillä 2.3.2023 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2023/1127 (EUVL 2023, L 149, s. 16).