62019CC0697
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
GIOVANNI PITRUZZELLA
3 päivänä kesäkuuta 2021 (
1
)
Asiat C‑697/19 P–C‑700/19 P
Sony Corporation ja Sony Electronics, Inc. (C‑697/19 P),
Sony Optiarc ja Sony Optiarc America (C‑698/19 P),
Quanta Storage, Inc. (C‑699/19 P),
Toshiba Samsung Storage Technology Corp. ja
Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (C‑700/19 P)
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Optiset levyasemat – Päätös, jossa todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Kahden tietokoneiden valmistajan järjestämiin tarjouskilpailuihin liittyvät kollusiiviset sopimukset – Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen – Erilliset rikkomiset, joista se muodostuu – Perusteluvelvollisuus – Puolustautumisoikeuksien rikkominen – Sakkojen määrän laskenta – Sakkojen laskennasta annetut vuoden 2006 suuntaviivat – Suhteellisuusperiaate ja yhdenvertaisen kohtelun periaate
1.
Tämän ratkaisuehdotuksen aiheena on neljä optisten levyasemien tuottajien (Sony Corporation, Sony Electronics, Sony Optiarc; Sony Optiarc America; Quanta Storage, Toshiba Samsung, Storage Technology Corp. ja Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp.) (jäljempänä valittajat) tekemää valitusta, joilla valittajat vaativat kumoamaan neljä unionin yleisen tuomioistuimen tuomiota, (
2
) joilla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi niiden SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT. 39639 – optiset levyasemat) 21.10.2015 tehtyä komission päätöstä C(2015) 7135 final 39639 (jäljempänä riidanalainen päätös) (
3
) koskevat kanteet.
2.
Unionin tuomioistuin on nimenomaisesti pyytänyt minua syventymään kahteen oikeudelliseen kysymykseen, jotka ovat suurelta osin yhteneviä kaikissa asioissa, ja näin ollen tässä ratkaisuehdotuksessa keskitytään seuraaviin erityisiin aiheisiin: 1) sanamuotoon, jota komissio käytti riitauttaessaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen ohella myös erilliset rikkomiset, joista tällainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu, esittämättä yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua rikkomista luonnehdittaessa esitetyistä perusteluista riippumattomia perusteluja; 2) seuraamuksen laskentatapaan, kun kysymyksessä on kartellin jäsenten välinen myynti tai voitonjakomekanismi.
3.
Unionin tuomioistuimelle tarjoutuu ensinnäkin tilaisuus lausua yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen ja erillisten toimien suhteesta erityisesti lopullisen päätöksen perusteluvelvollisuuden ja asianosaisten puolustautumisoikeuksien osalta ja toiseksi selventää komission harkintavallan rajoja yhdenvertaisen kohtelun ja oikeasuhteisuuden periaatteiden osalta silloin, kun kysymyksessä on kartellin jäsenten välinen myynti tai voitonjakomekanismi.
4.
Kuvaan seuraavassa kaikille neljälle valitukselle yhteiset tosiseikat tiiviisti ja yksinomaan niiden kysymysten tarkastelun kannalta, joihin minua on pyydetty syventymään. (
4
)
I. Tosiseikat
5.
Philips pyysi 14.1.2009 sakoista vapauttamista sakoista vapauttamisesta ja lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon nojalla. (
5
) Tätä pyyntöä täydennettiin 29.1. ja 2.3.2009, jotta sen piiriin kuuluisivat Philipsin lisäksi Lite-On ja niiden yhteisyritys Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation.
6.
Komissio lähetti 29.6.2009 tietopyynnön optisten levyasemien alalla toimiville yrityksille. Komissio myönsi 30.6.2009 ehdollisen vapautuksen sakoista Philipsille, Lite-Onille ja Philips & Lite-On Digital Solutions Corporationille. Hitachi-LG Data Storage, Inc. ja Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc. (jäljempänä yhdessä HLDS) esittivät 4.8. ja 6.8.2009 komissiolle pyynnön sakkojen lieventämisestä komission tiedonannon nojalla.
7.
Komissio lähetti 18.7.2012 väitetiedoksiannon kolmelletoista optisten levyasemien tuottajalle, joiden joukossa olivat Sony Corporation ja Sony Electronics, Sony Optiarc ja Sony Optiarc America, Quanta Storage, Toshiba Samsung Storage Technology ja Toshiba Samsung Storage Technology Korea.
8.
Komissio katsoi, että nämä yhtiöt olivat rikkoneet SEUT 101 artiklaa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla 5.2.2004–29.6.2009 optisia levyasemia koskevaan kartelliin, jossa ne olivat koordinoineet käyttäytymistään kahden tietokonevalmistajan, Dellin ja HP:n, järjestämissä tarjouskilpailuissa.
9.
Komissio teki riidanalaiset päätökset 21.10.2015.
10.
Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että kartellin jäsenet olivat koordinoineet kilpailukäyttäytymistään ainakin 23.6.2004–25.11.2008. Se täsmensi, että tämä koordinointi toteutettiin samanaikaisten kahdenvälisten yhteyksien verkoston avulla. Komissio totesi, että kartellin jäsenet pyrkivät mukauttamaan tuotantomääriään markkinoilla ja varmistamaan, että hinnat pysyivät korkeampina kuin mitä ne olisivat olleet ilman näitä kahdenvälisiä yhteyksiä.
11.
Komissio täsmensi riidanalaisessa päätöksessä, että kartellin jäsenten välinen koordinointi koski Dellin ja HP:n, jotka ovat henkilökohtaisten tietokoneiden maailmanmarkkinoiden kaksi suurinta alkuperäistuotteiden valmistajaa, asiakastilejä. Komission mukaan sen lisäksi, että Dell ja HP kävivät kahdenvälisiä neuvotteluja optisten levyasemien toimittajien kanssa, ne käyttivät vakiomuotoisia tarjouskilpailumenettelyjä, joita toteutettiin vähintään neljännesvuosittain. Se totesi, että kartellin jäsenet käyttivät kahdenvälisten yhteyksien verkostoaan kyseisten tarjouskilpailujen manipuloimiseen ja torjuivat näin asiakkaidensa pyrkimykset edistää hintakilpailua.
12.
Kantajille määrättävän sakon määrän laskennassa komissio tukeutui asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annettuihin suuntaviivoihin (
6
) (jäljempänä sakkojen laskennasta annetut suuntaviivat).
13.
Ensinnäkin määrittääkseen sakon perusmäärän komissio katsoi, että kun otetaan huomioon toimittajien osallistumisen keston huomattava vaihtelu ja jotta voidaan ottaa paremmin huomioon kartellin tosiasiallinen vaikutus, oli asianmukaista käyttää vuotuista keskiarvoa, joka lasketaan yritysten niiden täysien kalenterikuukausien aikana, joina ne osallistuivat kilpailusääntöjen rikkomiseen, toteuttaman myynnin todellisen arvon perusteella. Komissio selitti, että myynnin arvo oli laskettu kannettaviin tietokoneisiin ja pöytätietokoneisiin tarkoitettujen optisten levyasemien sellaisen myynnin perusteella, jota laskutettiin ETA:ssa sijaitsevilta HP:n ja Dellin yksiköiltä.
14.
Komissio katsoi myös, että koska kilpailunvastainen toiminta HP:hen nähden oli alkanut myöhemmin ja jotta voidaan ottaa huomioon kartellin kehittyminen, merkityksellinen myynnin arvo laskettaisiin erikseen HP:n ja Dellin osalta ja että niihin sovellettaisiin kahta eri korotuskerrointa keston mukaan.
15.
Sony Corporationin, Sony Electronicsin, Sony Optiarcin ja Sony Optiarc American osalta todettiin, että koska Sonyn osallistumista yhteydenpitoon HP:n osalta ei ole näytetty toteen, komissio on katsonut niiden olevan vastuussa koordinoinnista ainoastaan Dellin osalta.
16.
Komissio päätti tämän jälkeen, että koska hintojen koordinointisopimukset olivat jo luonteensa vuoksi vakavimpien SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisten joukossa ja koska kartelli oli vähintään ETA:n laajuinen, nyt käsiteltävässä asiassa rikkomisen vakavuuden perusteella sovellettava korotus on 16 prosenttia kaikkien riidanalaisen päätöksen adressaattien osalta.
17.
Lisäksi komissio totesi, että kun otetaan huomioon asian olosuhteet, se oli päättänyt lisätä 16 prosentin määrän varoittavassa tarkoituksessa.
18.
Komissio alensi Sony Corporationille, Sony Electronicsille, Sony Optiarcille ja Sony Optiarc Americalle määrättävän sakon määrää kolmella prosentilla sen huomioon ottamiseksi, etteivät ne olleet tietoisia yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen HP:hen liittyvästä osasta, jotta niiden toiminnan vähemmän vakava luonne otetaan huomioon asianmukaisesti ja riittävällä tavalla.
19.
Komissio katsoi lopuksi, että koska Sonyn maailmanlaajuinen liikevaihto oli 59252000000 euroa riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltäneen tilikauden aikana, perusmäärään oli aiheellista soveltaa korotuskerrointa 1,2.
20.
Lopuksi, koska Toshiba Samsung Storage Technologylle ja Toshiba Samsung Storage Technology Korealle määrätyn sakon asianmukainen perusmäärä saavutti kymmenen prosentin ylärajan niiden liikevaihdosta, komission oli kohtuullistettava sitä asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla.
21.
Riidanalaisen päätöksen päätösosa, siltä osin kuin se koskee kantajia, kuuluu seuraavasti:
”1 artikla
Seuraavat yritykset ovat rikkoneet SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistumalla mainittujen ajanjaksojen aikana yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen, joka koostuu useista erillisistä rikkomisista optisten levyasemien alalla koko ETA:ssa ja jossa tehtiin hintojen koordinointisopimuksia:
– –
e)
Toshiba Samsung Storage Technology ja Toshiba Samsung Storage Technology Korea 23.6.2004–17.11.2008 Delliä ja HP:tä koskevan koordinoinnin osalta;
f)
Sony Corporation ja Sony Electronics 23.8.2004–15.9.2006 Delliä koskevan koordinoinnin osalta;
g)
Sony Optiarc – – 25.7.2007–29.10.2008, Sony Optiarc America – – 25.7.2007–31.10.2007 Delliä koskevan koordinoinnin osalta;
(h)
Quanta Storage 14.2.2008–28.10.2008 Delliä ja HP:tä koskevan koordinoinnin osalta.
– –
2 artikla
Yrityksille määrätään 1 artiklassa tarkoitetusta rikkomisesta seuraavat sakot:
– –
e)
Toshiba Samsung Storage Technology ja Toshiba Samsung Storage Technology Korea yhteisvastuullisesti: 41304000 euroa;
f)
Sony Corporation ja Sony Electronics yhteisvastuullisesti: 21024000 euroa;
g)
Sony Optiarc [– –]: 9782000 euroa, joista 5433000 euroa yhteisvastuullisesti yrityksen Sony Optiarc America kanssa [– –];
h)
Quanta Storage: 7146000 euroa.”
II. Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalaiset tuomiot
22.
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 29.12.2015, 31.12.2015 ja 5.1.2016 jättämillään kannekirjelmillä kantajat nostivat neljä erillistä kannetta, jotka kirjattiin asianumeroilla T‑762/15, T‑763/19, T‑772/15, T‑8/16 ja joilla ne vaativat ensisijaisesti kumoamaan riidanalaisen päätöksen niitä koskevilta osin ja toissijaisesti alentamaan niille määrätyn sakon määrää.
23.
Valituksenalaisilla tuomioilla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kaikki kantajien esittämät kanneperusteet ja näin ollen kanteet kokonaisuudessaan.
III. Menettely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
24.
Valituksissaan valittajat vaativat unionin tuomioistuinta ensisijaisesti kumoamaan valituksenalaiset tuomiot ja hyväksymään niiden ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät lausumat ja velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Toissijaisesti, mikäli unionin tuomioistuin ei voi antaa asiassa lopullista tuomiota, valittajat vaativat palauttamaan asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja päättämään ensimmäisen oikeusasteen ja muutoksenhaun oikeudenkäyntikuluista myöhemmin.
25.
Komissio vaatii unionin tuomioistuinta hylkäämään valittajien valitukset ja velvoittamaan valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
IV. Valitusten tarkastelu (
7
)
26.
Valittajat asioissa C‑697/19 P ja C‑698/19 P esittävät valitustensa tueksi neljä valitusperustetta, joiden sisältö on lähes identtinen ja jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen arviointia yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaolosta, kestosta ja määritelmästä sekä niille määrätyn sakon määrästä.
27.
Asiassa C‑699/99 P valittaja esittää valituksensa tueksi viisi valitusperustetta, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen arviointia riidanalaisen päätöksen päätösosasta, jonka mukaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen, josta valittajia moititaan, koostuu useista erillisistä rikkomisista, sitä, että eräät todisteet on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, valittajan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen osallistumisen kestoa, väitettyä mutta ei toteen näytettyä lausumaa, jonka mukaan valittaja oli tietoinen yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, ja määrätyn sakon määrää.
28.
Asiassa C‑700/19 P valittajat esittävät valituksensa tueksi neljä valitusperustetta, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen arviointia riidanalaisen päätöksen päätösosasta, jossa täsmennetään, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen, josta valittajaa moititaan, koostuu useista erillisistä rikkomisista, yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen olemassaoloa, puolustautumisoikeuden rikkomista ja komission toimivaltaa.
29.
Aluksi totean, että näiden neljän valituksen eräissä valitusperusteissa esitetään lähes yhteneviä lausumia. (
8
)
30.
Kaikki valittajat näet moittivat riidanlaisen päätöksen päätösosaa, jossa komissio totesi yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen lisäten siihen ilmaisun ”koostuu useista erillisistä rikkomisista”. Valittajien mukaan tällaiseen ”kaksinkertaiseen luonnehdintaan” – yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen ja erillisiin rikkomisiin – ei selkeästi viitattu väitetiedoksiannossa eikä sitä perusteltu riittävästi riidanalaisessa päätöksessä.
31.
Lisäksi myös seuraamuksen laskentaan liittyvä aihepiiri, erityisesti suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen väitettyyn rikkomiseen viitaten, on eräille valittajille yhteinen.
32.
Unionin tuomioistuimen pyynnöstä keskityn tarkastelemaan ennen kaikkea ”kaksinkertaisen luonnehdinnan” aihepiiriä, joka, kuten edellä on todettu, on kaikille valittajille yhteinen, sekä valitusperusteita, joissa siihen viitataan (A), ja toiseksi syvennyn asioissa C‑697/19 P ja C‑698/19 P esitettyyn neljänteen, seuraamuksen määrittämistä koskevaan valitusperusteeseen (B).
A.
Kaksinkertainen luonnehdinta
1. Tiivistelmä asianosaisten lausumista
– a) Puolustautumisoikeuden loukkaaminen
33.
Valittajat katsovat, että valituksenalainen tuomio sisältää oikeudellisia virheitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin teki päätellessään, että komissio ei rikkonut niiden puolustautumisoikeuksia panemalla useisiin erillisiin rikkomisiin osallistumisen niiden vastuulle ensimmäistä kertaa vasta riidanalaisessa päätöksessä.
34.
Väitetiedoksiannossa, erityisesti sen 310, 317 ja 318 kohdassa, todettiin kilpailusääntöjen yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen. Kuitenkin komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä ensimmäistä kertaa, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu useista erillisistä rikkomisista.
35.
Tällainen päätös poikkeaa siten olennaisesti väitetiedoksiannon luonnehdinnasta eikä valittajille näin ollen ennen tämän päätöksen tekemistä tarjottu mahdollisuutta vastustaa kunkin erillisen yhteydenpidon luonnehtimista erilliseksi ja itsenäiseksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin jätti huomiotta 6.12.2012 annetun tuomion komissio v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778) ja 10.10.2014 annetun tuomion Soliver v. komissio (T‑68/09, EU:T:2014:867).
36.
Lisäksi väitetiedoksiannossa todettujen kilpailunvastaisten yhteyksien erinäiset yhdistelmät olisi voitu nähdä useina erilaisina rikkomisina. Näin ollen, vaikka katsottaisiin, että tosiseikat ja niihin liittyvät todisteet oli esitetty jo väitetiedoksiannossa, siitä ei käy ilmi sitä, kuinka komissio aikoi luokitella ne oikeudellisesti. Tästä seuraa, että valittajat eivät voineet puolustautua, koska ne eivät ymmärtäneet jokaisen mahdollisen rikkomisen oikeudellista luokittelua.
37.
Huomautuksissaan komissio muistuttaa aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin vahvisti riidanalaisen päätöksen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen ja sakon osalta. Valittajien väitteitä, jotka koskevat sitä päätösosan osaa, jossa todetaan sivumennen, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu useista erillisistä rikkomisista, ei sen mukaan voida siten ottaa tutkittaviksi.
38.
Tämän jälkeen komissio toteaa, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi perustellusti valittajien esittämät väitettyä puolustautumisoikeuksien rikkomista koskevat väitteet. Ensinnäkin valittajat perustavat väitteensä virheelliseen arvioon tosiseikoista. Valituksenalaisista tuomioista käy selkeästi ilmi, että jo väitetiedoksianto sisälsi tiedon yksittäisistä rikkomisista. Valittajien väite, jonka mukaan komissio ei kuullut niitä erillisistä rikkomisista, on ristiriidassa väitetiedoksiannon 353, 354 ja 375 perustelukappaleen selkeän sanamuodon kanssa ja perustuu oikeuskäytännön virheelliseen tulkintaan, koska unionin tuomioistuin on jo todennut, että yksi tai useampi seikka useiden toimenpiteiden kokonaisuudessa tai jatkuvan toiminnan osana saattaa itsessään rikkoa SEUT 101 artiklaa.
39.
Edelleen komissio esittää, että valittajia kuultiin sekä yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen että sen muodostavien erillisten rikkomisten osalta eikä niiden puolustautumisoikeuksia näin ollen voida katsoa rikotun. Hallinnollisessa menettelyssä valittajilla oli tilaisuus ymmärtää, että niitä syytettiin myös erillisistä toimista, joista yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu.
– b) Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu väistämättä useista erillisistä rikkomisista
40.
Valittajat katsovat unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen katsoessaan, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu väistämättä useista erillisistä rikkomisista.
41.
Katsoessaan, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu väistämättä erillisistä rikkomisista, unionin yleinen tuomioistuin teki johtopäätöksen, joka on vastoin unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä (
9
) ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, (
10
) jonka mukaan on mahdollista mutta ei väistämätöntä, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu erillisistä rikkomisista.
42.
Komission mukaan valittajat esittävät riidanalaisten tuomioiden sisällön vääristyneellä tavalla. Unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan katsoi, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen edellyttää ”useiden toimenpiteiden kokonaisuutta”, johon sisältyviä toimenpiteitä voidaan pitää erillisinä rikkomisina. Unionin yleinen tuomioistuin lisäsi, että nyt käsiteltävässä asiassa yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen tosiasiallisesti koostui erillisistä rikkomisista, joista valittajia oli kuultu.
– c) Puutteelliset ja ristiriitaiset perustelut
43.
Valittajat moittivat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen päätellessään, että riidanalainen päätös oli useiden erillisten rikkomisten osalta oikeudellisesti riittävällä tavalla perusteltu.
44.
Perustelujen nojalla menettelystä ei ollut mahdollista muodostaa oikeaa käsitystä, niissä ei esitetty sen syitä ja ne olivat sisäisesti ristiriitaiset. (
11
)
45.
Komissio ei selventänyt riidanalaisessa päätöksessä näiden erillisten rikkomisten luonnetta ja laajuutta eikä sitä, luonnehdittiinko ne SEUT 101 artiklassa tarkoitetuiksi sopimuksiksi vai yritysten yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi. Unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään selventänyt kutakin luonnehdintaa tukevia perusteluja ja todisteita eikä yksilöinyt kustakin yksittäisestä rikkomisesta vastaavia yrityksiä.
46.
Komissio katsoo vastauksessaan, että nämä väitteet on hylättävä.
47.
Valittajat ovat sen mukaan voineet ymmärtää päätöksen perusteet ja niillä on ollut mahdollisuus esittää omat lausumansa kustakin kilpailunvastaisesta yhteydenpidosta, johon niiden katsottiin osallistuneen.
48.
Edelleen komissio toteaa, että kun se on todennut SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisen edellytysten täyttyvän, on merkityksetöntä, luonnehditaanko kollusiivinen yhteistyö sopimukseksi vai yritysten yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi. (
12
) Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti, että valittajat tekivät arviointivirheen esittäessään, että riidanalaisessa päätöksessä olisi pitänyt luonnehtia erilliset rikkomiset yksitellen joko ”sopimuksiksi” tai ”yritysten yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi”.
2. Arviointi
49.
Oikeudellinen kysymys, jota keskityn tarkastelemaan, koskee sitä, oliko valituksenalainen tuomio oikeellinen siltä osin kuin siinä todettiin sanamuodon, jota komissio käytti nyt käsiteltäviin asioihin liittyvän päätöksen päätösosassa, olevan unionin oikeuden mukainen.
50.
Erityisesti asiassa C‑697/19 P ja C‑698/19 P esitetyssä kolmannessa valitusperusteessa ja asiassa C‑699/19 P ja C‑700/19 P esitetyssä ensimmäisessä valitusperusteessa unionin tuomioistuinta pyydetään tutkimaan, tekikö unionin yleinen tuomioistuin oikeudellisen virheen hylätessään valittajien väitteet, joiden mukaan komissio loukkasi niiden puolustautumisoikeuksia syyttäessään niitä ensimmäistä kertaa vasta riidanalaisessa päätöksessä osallistumisesta useisiin erillisiin rikkomisiin.
51.
Todettuaan lopullisessa päätöksessään SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen sen vuoksi, että asianosaiset osallistuivat yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen mainittuina ajanjaksoina, komissio lisäsi, että tämä yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen ”koostuu” useista erillisistä rikkomisista.
52.
Vahvistaessaan ensimmäisessä oikeusasteessa komission päätöksen unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisessa tuomiossa, että ”yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen käsite edellyttää useiden samaa kilpailunvastaista taloudellista päämäärää tavoittelevien osapuolten toimintatapojen kokonaisuutta” (238 kohta). ”Itse yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen käsitteestä johtuu siten se, että sillä viitataan toimintatapaan. Kantajat eivät näin ollen voi esittää, että komissio olisi muuttanut päätelmiään sisällyttämällä niihin kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen ohella myös erinäiset kahdenväliset yhteydet, sillä tällainen yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen muodostuu juuri näistä kahdenvälisistä yhteyksistä” (239 kohta). Ja edelleen, että ”riidanalaisen päätöksen 352 perustelukappale ei siten ole epäjohdonmukainen, koska komissio toteaa siinä, että yhteydet olivat erillisiä rikkomisia ja täyttivät samaan aikaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tunnusmerkistön” (240 kohta). (
13
)
53.
Unionin yleinen tuomioistuin näyttää siten tukevan näkemystä, jonka mukaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen edellyttää, että lainvastaisia toimintatapoja on useita, ja näin ollen se, että komissio nimenomaisesti moitti asianosaisia väitetiedoksiannossa vain yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikkomisesta, ei estänyt sitä pitämästä lopullisessa päätöksessä selvitettynä, että myös ne erinäiset toimintatavat, joista yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostui, olivat kilpailuoikeuden vastaisia.
54.
Asianosaisten mukaan tästä seuraa, että komissio piti selvitettynä, että sekä yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen että erilliset kilpailevien yritysten väliset toimet yhtenä kokonaisuutensa pidettävän rikkomisen ajankohtana olivat kilpailulainsäädännön vastaisia toimia, minkä unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi.
55.
Näiden periaatteellisten toteamusten ulottuvuuden arvioimiseksi on mielestäni välttämätöntä tarkastella ensinnäkin yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen käsitettä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, jotta voitaisiin selvittää, onko unionin yleisen tuomioistuimen komission päätöksen oikeellisuutta tukeva kanta sekä tutkintamenettelyn ja oikeudenkäynnin asianosaisten puolustautumisoikeuksien että komission ja viime kädessä myös unionin yleisen tuomioistuimen perustelujen asianmukaisuuden osalta yhteensopiva mainitun oikeuskäytännön kanssa.
56.
Tarkasteltavat kysymykset liittyvät lähinnä: a) komission velvollisuuteen luonnehtia jokainen kilpailusääntöjen rikkominen oikeudellisesti, kun kysymyksessä on yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen; b) erilaisten käytettyjen ilmaisujen (rikkominen, toimintatavat, yhteydenpito, menettelyt) tosiasialliseen laajuuteen; c) siihen, kuinka paljon komission lopullinen päätös voi poiketa väitetiedoksiannosta; d) seurauksiin, joita käytetyllä sanamuodolla voi olla paitsi kilpailusääntöjen julkisoikeudelliseen täytäntöönpanoon myös niiden yksityisoikeudelliseen täytäntöönpanoon.
57.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkominen voi johtua paitsi yksittäisestä toimenpiteestä myös useista toimenpiteistä tai jatkuvasta käyttäytymisestä, vaikka yksi tai useampi tästä useiden toimenpiteiden sarjasta tai tästä jatkuvasta käyttäytymisestä voisi sellaisenaankin ja erikseen tarkasteltuna merkitä kyseisen määräyksen rikkomista. Kun siis eri toimenpiteet kuuluvat ”kokonaissuunnitelmaan”, koska ”niiden yhtenäisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen” yhteismarkkinoilla, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena arvioiden. (
14
)
58.
Yritys, joka on osallistunut tällaiseen yhtenä kokonaisuutena pidettävään monitahoiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen omalla toiminnallaan, joka kuuluu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kilpailua rajoittavan sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelyn alaan ja jolla pyrittiin myötävaikuttamaan kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuudessaan, voi siis olla vastuussa myös muiden yritysten käyttäytymisestä saman kilpailusääntöjen rikkomisen osalta koko siltä ajalta, jolloin se osallistui kyseiseen rikkomiseen. Näin on, kun on näytetty toteen, että kyseinen yritys aikoi omalla toiminnallaan myötävaikuttaa kaikkien osallistujien yhteisten päämäärien tavoittelemiseen ja että yritys tiesi muiden samoihin päämääriin pyrkivien yritysten
suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin. (
15
)
59.
Yrityksen osallistuminen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen ei edellytä sen välitöntä osallistumista kaikkeen tämän rikkomisen muodostavaan kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen eikä myöskään edellytetä, että kaikki yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistuneet yritykset toimisivat samoilla markkinoilla. (
16
)
60.
Edellä sanotusta käy ilmi, että sen osoittamiseksi, että yritys on osallistunut yhtenä kokonaisuutena pidettävään unionin kilpailuoikeuden rikkomiseen, on osoitettava, että 1) kyseinen yritys aikoi omalla toiminnallaan myötävaikuttaa kaikkien osallistujien yhteisen päämäärän tavoittelemiseen ja 2) se tiesi muiden samaan päämäärään pyrkivien yritysten suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin. (
17
)
61.
Yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen käsite edellyttää näin ollen ”kokonaissuunnitelmaa”, johon kuuluu erinäisiä toimia, joiden yhtenäisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen yhteismarkkinoilla, riippumatta siitä, että yksi tai useampi tällainen toimi voisi myös sellaisenaan ja erikseen tarkasteltuna merkitä SEUT 101 artiklan rikkomista.
62.
Juuri tämä on mielestäni keskeinen seikka: yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen on jatkuvaa käyttäytymistä, joka koostuu useista toimenpiteistä tai on osa jatkuvaa toimintaa (nyt käsiteltävässä asiassa esillä olevan kartellin kaltaisissa tapauksissa eri yritysten välisestä yhteydenpidosta), mutta se ei ole useiden lainvastaisten, SEUT 101 artiklaa rikkovien menettelytapojen yhteenlaskettu summa.
63.
On mahdollista, että tietyt toimintatavat, toimenpiteet tai yhteydet, jotka ovat olleet olemassa yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tapahtuma-aikana, eivät sellaisenaan ole kilpailusääntöjen vastaisia, tai tutkintamenettelyssä saattaa käydä ilmi, että niiden aineellista tai oikeudellista rakennetta ei täysin voida selvittää.
64.
Mihin kilpailusääntöjen yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen teoria perustuu?
65.
Yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen oppi perustuu Euroopan unionin jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä yleisesti hyväksyttyyn käsitteeseen usean tekijän tekemästä lainvastaisesta teosta seuraavasta vastuusta, joka määräytyy sen mukaan, missä määrin tekijät ovat osallistuneet tekoon kokonaisuudessaan. (
18
)
66.
Se on lakisääteinen olettama, jonka nojalla komissio (tai kansallinen kilpailuviranomainen) voi todeta, että tietyn ajanjakson aikana tapahtunut ja tiettyjä, määrättyjä yrityksiä koskeva kilpailuoikeuden yhtenä kokonaisuutena pidettävä rikkominen voi perustua ”paitsi yksittäiseen toimenpiteeseen, myös useiden toimenpiteiden kokonaisuuteen taikka jatkuvaan toimintaan”. (
19
)
67.
Se, että komissio soveltaa ”yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen” oppia, helpottaa epäilemättä komission asemaa julkisoikeudellisesta täytäntöönpanosta vastaavana viranomaisena sen soveltaessa SEUT 101 artiklan 1 kohtaa ennen kaikkea silloin, kun kyseessä on useiden osapuolten välinen kollusiivinen yhteistyö.
68.
Rikkomisen katsominen ”yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi ja jatketuksi” toimintatavaksi määrätyn ajanjakson aikana ratkaisee useita vanhentumisaikaa koskevia hankalia käytännön kysymyksiä, jotka voivat nousta esiin kaikkien monimutkaisten kollusiivista yhteistyötä koskevien syytösten yhteydessä, ja se keventää tuomioistuinvalvonnan edellyttämää velvollisuutta näyttää toteen, että kollusiivinen toiminta jatkui koko tutkimuksen ajan. (
20
)
69.
Myös oikeuskirjallisuudessa huomautetaan, että ”yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen” järjestelmä ”keventää merkittävästi todistustaakkaa, joka komission olisi muuten täytettävä voidakseen näyttää kollusiivisen yhteistyön toteen, erityisesti silloin, kun kartelli on ollut pitkäkestoinen ja kollusiivinen yhteistyö on voinut sen aikana vaihdella eri osapuolten kesken ja eri ajanjaksoina”. (
21
)
70.
Nimenomaisia ajanjaksoja ja tapahtumia koskevan todistustaakan keventämisen vastapainona edellytetään näin ollen, että yritysten yhteinen päämäärä ja se, että ne olivat tietoisia muiden yritysten toimista, on näytettävä toteen.
71.
Jos sen sijaan yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua rikkomista ei todeta, yksittäisiä menettelytapoja (nyt käsiteltävässä asiassa esimerkiksi kilpailevien yritysten keskinäisiä yhteyksiä) koskeva todistustaakka on erityisen raskas.
72.
Näin ollen on aivan mahdollista ja täysin hyväksyttävää, että todetessaan SEUT 101 artiklan rikkomisen komissio luonnehtii erinäiset toimintatavat sellaisinaan sääntöjenvastaisiksi ja samalla sellaisen yhtenäisen salaisen yhteistyöstrategian osiksi, joka täyttää edellä kuvatut yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tunnusmerkistön.
73.
Tässä tapauksessa komissiolla on kuitenkin erilainen perusteluvelvollisuus ja todistustaakka kuin tapauksessa, jossa se luonnehtii yritysten toimintatavan ainoastaan yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi.
74.
Kuten edellä on osoitettu, viimeksi mainittu muodostuu näet aina useista tapauksista ja yhteyksistä, joiden katsominen kilpailuoikeuden vastaisiksi yhtenä kokonaisuutena edellyttää, että ne täyttävät edellä kuvatun tunnusmerkistön. Yksittäisiä kokonaisuutena pidettävään toimintaan liittyviä tapahtumia tai yhteyksiä ei välttämättä sellaisinaan voida luonnehtia kilpailuoikeuden vastaisiksi toimiksi.
75.
Eräissä päätöksissään unionin tuomioistuin on selventänyt, että jos yritys on osallistunut välittömästi yhteen tai useampaan yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavaan toimintaan, mutta ei ole näytetty toteen, että kyseinen yritys aikoi omalla toiminnallaan myötävaikuttaa muiden kartellin osallistujien yhteisten päämäärien tavoittelemiseen ja että yritys tiesi kaikesta kyseisten samaan päämäärään pyrkivien osallistujien suunnittelemasta tai toteuttamasta kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä tai että se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin, komissiolla on oikeus katsoa tämän yrityksen olevan vastuussa ainoastaan toiminnasta, johon se on osallistunut välittömästi, ja muiden samaan päämäärään pyrkivien osallistumasta ja toteuttamasta käyttäytymisestä, jonka osalta on todistettu, että se tiesi siitä tai että se on saattanut kohtuudella ennakoida sen ja ollut valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin. (
22
)
76.
Tämä ei voi kuitenkaan johtaa siihen, että tämä yritys vapautetaan vastuustaan sellaisen käyttäytymisen osalta, johon se on kiistatta osallistunut tai josta sen voidaan tosiasiallisesti katsoa olevan vastuussa. Sillä, että yritys ei ole osallistunut kaikkiin kartellin muodostaviin osatekijöihin tai että sen osuus on ollut vähäinen niillä osa-alueilla, joihin se on osallistunut, ei nimittäin ole merkitystä näytettäessä toteen kilpailusääntöjen rikkomista sen osalta, koska nämä seikat on otettava huomioon ainoastaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta arvioitaessa ja mahdollisesti sakkoa määritettäessä. (
23
)
77.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin selventänyt, että ”komission päätös, jossa kartellikokonaisuus katsotaan yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi kilpailusääntöjen rikkomiseksi, voidaan kuitenkin jakaa tällä tavoin ainoastaan, jos yhtäältä kyseiselle yritykselle on hallinnollisen menettelyn aikana annettu mahdollisuus ymmärtää, että sitä moitittiin kustakin kartellin osatekijänä olevasta käyttäytymisestä, ja näin ollen puolustautua tätä moitetta vastaan ja jos toisaalta kyseinen päätös on tältä osin riittävän selvä”. (
24
)
78.
Kuten edellä on osoitettu, yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen keventää komission perusteluvelvollisuutta ja todistustaakkaa, sillä kun kokonaissuunnitelma ja yhteinen kilpailunvastainen tavoite on näytetty toteen, komissio ei ole velvollinen osoittamaan kunkin yksittäisen toimen lainvastaisuutta.
79.
Tästä syystä komissio ei sen sijaan voi perustellusti väittää, että kun yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen on todettu ja näytetty toteen, myös kaikkien yksittäisten tapahtumien ja yhteyksien kilpailunvastaisuutta olisi pidettävä selvitettyinä ja toteen näytettyinä.
80.
Tällä tavoin komissio näet hyötyisi perusteettomasti siitä, että sen todistustaakka ja perusteluvelvollisuus kevenisi, koska rikkominen on luonnehdittu yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi ja jatketuksi, mutta samaan aikaan, mikäli oikeudelliset seikat, joihin toimintatavan luonnehdinta yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi ja jatketuksi perustui, hylättäisiin tuomioistuinvalvonnassa, päätös voitaisiin ”pelastaa” ja pysyttää tuomioistuinvalvonnassa sen vuoksi, että yksittäiset toimet, joista yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu, ovat kilpailuoikeuden vastaisia.
81.
Näin ollen komission argumentti, jonka mukaan tällainen valitusperuste on tehoton, koska se edellyttää sen vahvistamista, että yhtenä kokonaisuutena pidettävää jatkettua rikkomista ei ole tapahtunut, ei ole vakuuttava.
82.
Toisin kuin komissio esittää vastauksessaan, valituksessa esitetyt argumentit, jotka koskevat päätöksen toissijaista päätelmää, jonka mukaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen sisälsi useita erillisiä rikkomisia, eivät ole tehottomia. Niillä päinvastoin on merkittävä vaikutus menettelyyn ja päätöksen seurauksiin.
83.
Komissio voi tehdä kaksinkertaisen luonnehdinnan, mutta jotta se olisi perusteltu, sen olisi täsmennettävä tämä seikka asianosaisille jo väitetiedoksiannossa ja täytettävä siihen liittyvä perusteluvelvollisuus ja todistustaakka.
84.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (
25
) tosin myönnetään, että väitetiedoksiannon ja lopullisen päätöksen välillä voi olla eroja, jotka johtuvat kontradiktorisesta käsittelystä oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä ja oikeudellisten ja taloudellisten seikkojen täsmentymisestä tutkinnan aikana, mutta tosiseikkojen ja toimintatapojen luonnehdinnan on oltava johdonmukaista menettelyn alusta loppuun saakka.
85.
Puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kilpailupolitiikan alaan liittyvissä hallinnollisissa menettelyissä on unionin oikeuden yleinen oikeusperiaate, jonka noudattamista unionin tuomioistuin valvoo. (
26
) Tämä periaate edellyttää, että asianomainen yritys saa hallinnollisen menettelyn kuluessa ilmaista asianmukaisesti näkemyksensä esiin tuotujen tosiseikkojen ja olosuhteiden paikkansapitävyydestä ja merkityksestä sekä niistä asiakirjoista, joita komissio on käyttänyt EUT-sopimuksen rikkomista koskevan väitteensä tukena. (
27
)
86.
Asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdassa säädetään siitä, että osapuolille on lähetettävä väitetiedoksianto. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tässä tiedoksiannossa on esitettävä selkeästi kaikki ne olennaiset seikat, joihin komissio menettelyn tässä vaiheessa perustaa näkemyksensä.
87.
Tämä voidaan kuitenkin tehdä tiivistelmänomaisesti, eikä päätöksen tarvitse välttämättä täydellisesti vastata väitetiedoksiantoa, sillä väitetiedoksianto on valmisteleva asiakirja, jossa tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista tehdyt arviot ovat täysin väliaikaisia. (
28
)
88.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisissa tuomioissa toteaa, väitetiedoksiantoon sisältyvien tosiseikkojen oikeudellinen luonnehdinta voi todella määritelmällisestikin olla vain väliaikainen, eikä komission myöhempää päätöstä voida kumota pelkästään sillä perusteella, että näistä tosiseikoista tehdyt lopulliset päätelmät eivät täsmällisesti vastaa tätä väliaikaista luonnehdintaa. (
29
) Komission on siten voitava täsmentää tätä luonnehdintaa lopullisessa päätöksessään ja ottaa huomioon hallinnollisessa menettelyssä esille tulleet seikat joko hylätäkseen sellaiset väitteet, jotka ovat osoittautuneet perusteettomiksi, tai muuttaakseen ja täydentääkseen niin tosiseikkojen kuin oikeudellisten seikkojen osalta perustelujaan, edellyttäen kuitenkin, että se perustaa päätöksensä ainoastaan sellaisiin seikkoihin, joista asianosaisilla on ollut tilaisuus esittää näkemyksensä, ja että näille on annettu hallinnollisen menettelyn kuluessa niiden puolustuksen kannalta tarpeelliset tiedot. (
30
)
89.
Mikäli tutkinnan aikana kuitenkin tulee esiin seikkoja, joiden vuoksi komissio todella muuttaa käsiteltävänään olevan asian rajoja, tällainen merkittäväkin muutos on menettelyssä mahdollinen, jos käytetään välinettä, joka samalla takaa myös asianosaisten puolustautumisoikeuden, eli täydentävää väitetiedoksiantoa.
90.
Tässä menettelyssä komission on tutkittava analyyttisesti kaikki asianosaisten väliset yhteydet ja perusteltava kunkin yhteyden oikeudellinen luonnehdinta ja lainvastainen luonne.
91.
Tämä mahdollistaisi asianosaisten puolustautumisoikeuden täysimääräisen toteutumisen ja jokaisen erillisen toimenpiteen, josta asianosaisia syytetään, sekä luonnollisesti myös yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen täysimääräisen tuomioistuinvalvonnan.
92.
Nyt käsiteltävässä asiassa riitautetut seikat esitettiin väitetiedoksiannossa yksityiskohtaisesti. Komissio kuitenkin vain luonnehti kartellin jäsenten välisten kahdenvälisten yhteyksien kokonaisuuden yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi viitaten pelkästään mahdollisuuteen luonnehtia kukin yksittäinen yhteydenpito erilliseksi rikkomiseksi, täsmällisempiä yksityiskohtia mainitsematta. Lopullisessa päätöksessään komissio toimi samoin kaikissa perusteluissaan päätöksen päätösosassa esitettyä kaksinkertaista luonnehdintaa lukuun ottamatta.
93.
En voi yhtyä unionin yleisen tuomioistuimen näkemykseen, joka vastaa komission argumentteja ja jonka mukaan asianosaiset olivat tietoisia yksittäisistä toimenpiteistä, joista niitä syytettiin, ja puolustautuivat niitä koskevia väitteitä vastaan, koska yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu useista tosiseikoista, yhteyksistä ja tapahtumista, jotka kaikki komissio on luetellut ja joista asianosaiset ovat tietoisia.
94.
Tällaisessa päättelyssä sekoitetaan toisiinsa yhtäältä asianosaisten välisten tapahtumien tai yhteydenpidon pelkkä olemassaolo, niiden luettelointi ja niiden tiedoksiantaminen asianosaisille ja toisaalta niiden oikeudellinen luonnehdinta.
95.
Mielestäni komission argumentit johtivat unionin yleistä tuomioistuinta harhaan juuri tässä kohdassa.
96.
Tästä on todisteena esimerkiksi asiassa T‑762/15 annetun tuomion 242 kohta, jossa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että ”kuten komissio toteaa, kantajien riitauttamatta sen kantaa tässä asiassa, kantajat vastustivat väitetiedoksiantoon antamassaan vastauksessa jokaista yhteydenpitoa erikseen ja yksityiskohtaisesti, ja ne saivat komission luopumaan eräitä kahdenvälisiä yhteyksiä koskevista syytteistä”.
97.
Ei ole epäilystä siitä, että tosiseikkojen osalta komissio viittasi jo väitetiedoksiannossa kaikkiin yksittäisiin kilpailijoiden välisiin yhteyksiin seikkoina, joista lainvastaisen kollusiivisen yhteistyön kokonaisuus saattoi koostua, ja asianosaisilla on varmasti ollut tilaisuus puolustautua tapaamisten ja muiden yhteyksien olemassaoloa ja toteuttamistapoja koskevia lausumia vastaan.
98.
Seikka, jonka komissio kuitenkin laiminlöi ja jonka vuoksi nyt käsiteltävässä asiassa valittajina olevat yritykset eivät voineet käyttää puolustautumisoikeuttaan täysimääräisesti, oli mainittujen yhteyksien oikeudellinen luonnehdinta, ja komissio laiminlöi myös omien valintojensa ilmoittamisen ennen lopullisen päätöksen tekemistä.
99.
On totta, ettei jokaisen kilpailunvastaisen toimintatavan luonnehtiminen kartelliksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi ole välttämätöntä; julkisoikeudellisesta täytäntöönpanosta vastaavana viranomaisena komission on kuitenkin välttämätöntä luonnehtia määrätty toimi oikeudenvastaiseksi tai kielletyksi, jotta asianosaiset voivat puolustautua paitsi toimen olemassaoloa ja tosiasiallisia olosuhteita koskevia väitteitä vastaan myös niiden oikeudellisten seikkojen osalta, joiden nojalla katsotaan, että mainittua tointa voidaan pitää SEUT 101 artiklan vastaisena toimintatapana.
100.
Edellä esitetyn nojalla on huomautettava, että väitteellä, jonka mukaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen on useiden erillisten rikkomisten kokonaisuus ja niistä jokaista voidaan automaattisesti pitää vahvistettuna sen vuoksi, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen on vahvistettu, ei ole mitään loogista tai oikeudellista perustetta eikä mitään perustaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä.
101.
Voidaan katsoa, että menettelyn molemmille osapuolille (julkisoikeudellisesta täytäntöönpanosta vastaavalle viranomaiselle ja syytettynä olevalle yritykselle) saattaa olla edullista, että toistuvat toimintatavat luonnehditaan yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi rikkomiseksi: julkisoikeudellisesta täytäntöönpanosta vastaavalle viranomaiselle sen vuoksi, että kuten edellä on osoitettu, se saattaa keventää todistustaakkaa jatketun rikkomisen muodostavien erillisten tapahtumien osalta, ja syytettyinä oleville yrityksille sen vuoksi, että koska seuraamus määrätään laskemalla liikevaihdon prosenttiosuuksia suhteessa yksittäisiin rikkomisiin, useista erillisistä toimenpiteistä määrättävän sakon välttäminen saattaa olla taloudellisesti edullisempaa.
102.
Kuten oikeuskirjallisuudessa vakuuttavasti osoitetaan, yritykselle ei kuitenkaan välttämättä ole edullisempaa joutua vastuuseen erillisistä rikkomisista, mikä riippuu tapauksen olosuhteista, ja siten ”on selvää, että syyttömyysolettama on otettava huomioon käsiteltäessä tosiseikkoja, joiden nojalla yksittäinen rikkominen näytetään toteen. Joko nämä tosiseikat voidaan näyttää toteen tai ei”. (
31
)
103.
Näin ollen ei ole olemassa ”erillisten rikkomisten olettamaa”, jota sovelletaan epävarmoissa tapauksissa olettaen, että se olisi tuossa tilanteessa yritykselle välttämättä ”parempi”. Kun komissio näet toteaa erilliset rikkomiset, valittajat, joiden tilanne olisi ollut parempi, jos rikkomisen olisi katsottu olevan yhtenä kokonaisuutena pidettävä, voivat vastustaa tällaista toteamista (kuten usein on tapahtunutkin) ja komission on vakuutettava tuomioistuin siitä, että rikkomiset ovat olleet erillisiä, mikä osoittaa, että erillisten rikkomisten olemassaolo on osoitettava, ei ”oletettava” (
32
).
104.
Sillä, että kaksinkertainen luonnehdinta esitetään myöhään, vasta lopullisessa päätöksessä, voi olla moninaisia vaikutuksia paitsi edellä tarkasteltuun julkisoikeudelliseen täytäntöönpanoon, myös yksityisoikeudelliseen täytäntöönpanoon.
105.
Komission toteamus, joka ei rajoitu ainoastaan yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen vaan ulottuu myös erillisiin toimiin tarkasteltavana olevan ajanjakson aikana, saattaa vaikuttaa merkittävästi mahdollisiin kansallisissa tuomioistuimissa nostettaviin vahingonkorvauskanteisin.
106.
Yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen tapauksessa komissio voi nimittäin pitää yrityksen toiminnan lainvastaisuutta toteen näytettynä koko tarkastelun ajanjakson ajalta siitä huolimatta, että saattaa olla mahdollista, ettei sillä ole tosiasiallista näyttöä kaikkien tai joidenkin asianosaisten välisistä yhteyksistä joidenkin, jopa pitkienkin ajanjaksojen ajalta. Tämä luonnollisesti edellyttää sitä, että seikat, joiden nojalla rikkomisen voidaan katsoa olevan yhtenä kokonaisuutena pidettävä ja jatkettu – eli yhteinen päämäärä ja yritysten osallistuminen muiden yritysten yhteistoimintaan edellä kuvatulla tavalla –, voidaan näyttää toteen.
107.
Lainvastaisen toiminnan keston näkökulmasta yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen saattaa siten asettaa yritykset, joita menettely koskee, tilanteeseen, jossa ne joutuvat vastuuseen lainvastaisesta toiminnasta, jonka kesto on pitempi kuin se olisi ollut, jos yritystä olisi syytetty ajallisesti erillisistä toimenpiteistä, joiden välillä ei ollut jatkuvuutta.
108.
Kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisen intensiteetin ja siihen liittyvän todistustaakan näkökulmasta asia voidaan kuitenkin nähdä päinvastoin. Yritykset, joita menettely koskee, joutuvat tilanteeseen, jossa juuri sen vuoksi, että kaikkia yksittäisiä yhteyksiä ja toimintatapoja, joista yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen muodostuu, ei ole todettu lainvastaisiksi, kilpailuoikeuden rikkomisesta määrättäviä vahingonkorvauksia koskevissa oikeudenkäynneissä kansallisissa tuomioistuimissa kantajia ei voida kokonaan vapauttaa yksittäisten yhteyksien tai toimintatapojen lainvastaisuutta koskevasta näytöstä komission selvityksen perusteella.
109.
Tällä on huomattava käytännön merkitys ennen kaikkea sen vuoksi, että niiden toimijoiden joukko, joilla on asiavaltuus vaatia väitettyjen vahinkojen korvaamista yrityksiltä, joita komission päätös koskee, on hyvin laaja myös unionin tuomioistuimen viimeaikaisen oikeuskäytännön nojalla, jonka mukaan ”sekä SEUT 101 artiklan täyden tehokkuuden ja tehokkaan vaikutuksen takaaminen että kilpailuoikeuden rikkomisen vahingollisia seurauksia koskeva tehokas suoja vaarantuisivat vakavasti, jos mahdollisuus vaatia kartellin aiheuttaman vahingon korvaamista rajoittuisi kartellin kohteena olevien markkinoiden tavarantoimittajiin ja ostajiin”. (
33
)
110.
Nyt käsiteltävää asiaa vastaavissa tapauksissa, joissa on kyse tarjouskilpailuiden yhteydessä toteutetuista menettelyistä, kuhunkin yksittäiseen tarjouskilpailuun voi osallistua useita toimijoita ja huomattavan paljon toimijoita, jotka voisivat vaatia korvaamaan kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuneen sisämarkkinoiden pelisääntöjen vääristymisen aiheuttamat vahingot.
111.
Edellä esitetyn perusteella katson voivani todeta, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että komission lopullisessa päätöksessä käyttämä sanamuoto, jonka mukaan yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu useista erillisistä rikkomisista, oli unionin oikeuden mukainen.
112.
Näin ollen valituksenalainen tuomio olisi kumottava siltä osin kuin sillä hylättiin valittajien ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät toinen ja neljäs kanneperuste, jotka koskevat kartellin kaksinkertaista luonnehdintaa.
113.
Kun ensimmäisen asteen tuomioistuimen ratkaisu kumotaan, unionin tuomioistuin voi perussääntönsä 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaan ratkaista asian itse, jos se on ratkaisukelpoinen.
114.
Mielestäni nyt käsiteltävässä asiassa asia on näin, ainakin tämän valitusperusteen osalta.
115.
Komission päätös on kumottava siltä osin kuin siinä esitetään, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen koostuu väistämättä useista erillisistä rikkomisista.
116.
Asianosaisten puolustamisoikeutta on näet osin rajoitettu ja käytetyllä sanamuodolla on ollut ja saattaa olla merkittävä, asianosaisia yrityksiä vahingoittava vaikutus.
117.
Tämä oikeudellinen virhe ei mielestäni kuitenkaan vaikuta valituksenalaisen tuomion ja riidanalaisen päätöksen rakenteeseen. Vaikka päätösosasta näet poistettaisiin ”kaksinkertaisen luonnehdinnan” muodostava ilmaus, yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu rikkominen on kuitenkin näytetty toteen ja seuraamus on ymmärtääkseni laskettu vain yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen perusteella.
118.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (
34
) tarkastelemaani kysymykseen liittyvän valitusperusteen osittainen hyväksyminen tältä osin ei edellytä koko päätöksen vaan ainoastaan sen edellä kuvatun osan kumoamista.
119.
Koska komission päätös, jolla yrityksen todetaan osallistuneen SEUT 101 artiklan vastaiseen kartelliin, koskee yhtä tai useampaa tällaisen rikkomisen muodostavaa toimintatapaa, osittainen kumoaminen ei muuta tällaisen päätöksen asiasisältöä.
B.
Seuraamuksen määrittäminen
1. Tiivistelmä asianosaisten perusteluista
120.
Neljännessä valitusperusteessaan valittajat asioissa C‑697/19 P ja C‑698/19 P esittävät, että vahvistaessaan niille määrätyn sakon samojen tuottojen perusteella, joita käytettiin laskettaessa erillisiä sakkoja, jotka määrättiin vastaavasti Lite-Onille ja Quantalle, unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta ja laiminlöi perusteluvelvollisuutensa. Tämä valitusperuste on jaettu kolmeen osaan.
121.
Yksinkertaisuuden vuoksi esitän jäljempänä valittajien lausumat viitaten ainoastaan asiaan C‑697/19 P.
a) Neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa
122.
Ensimmäisessä osassa valittajat esittävät unionin yleisen tuomioistuimen rikkoneen yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, joka nyt käsiteltävässä asiassa niiden mukaan perustuu sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa esitettyyn arviointiperusteeseen, jonka mukaan myynnin arvon on heijastettava rikkomisen taloudellista merkitystä ja kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen suhteellista osuutta.
123.
Sony katsoo, että väitetyn rikkomisen tapahtuma-aikana Lite-On tuotti optisia levyasemia, jotka sittemmin myytiin Sonyn liikemerkillä. Valittajien ja Lite-Onin välisten liikevaihdon jakoa koskevien sopimusten nojalla valittajat olivat maksaneet Lite-Onille sen suunnittelemia ja valmistamia tuotteita vastaavan liikevaihdon. Sen sijaan, että nämä myynnit olisi liitetty yritykseen, jolle liikevaihto viime kädessä siirrettiin, toisin sanoen Lite-Oniin, päätöksessä näitä tuloja käsiteltiin sakon laskennan perusteena käytettyä myynnin arvoa määriteltäessä kuitenkin sekä Sonyn että Lite-Onin liikevaihtona. Toisin sanoen päätöksessä samat tulot otettiin huomioon kahdesti. Näin tehdessään komissio poikkesi sen mukaan vakiintuneesta käytännöstään.
124.
Komissio katsoo alustavasti, ettei neljännen valitusperusteen ensimmäistä osaa voida ottaa tutkittavaksi, koska siinä valittajat vaativat tutkimaan uudelleen unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyn kysymyksen osoittamatta valituksenalaisessa tuomiossa mitään nimenomaista virhettä, eikä asia siten kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan. (
35
)
125.
Joka tapauksessa tämä osa on komission mukaan hylättävä perusteettomana. Ensinnäkin sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 13 kohdassa viitataan rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyviin myynteihin eikä kilpailusääntöjen rikkomisen kohteena oleviin myynteihin. Tämä merkitsee, ettei komissio ole velvollinen määrittämään sitä, mitkä yksittäiset myynnit ovat olleet rikkomisen kohteena. Yhtäältä on siis kiinnitettävä erityistä huomiota rikkomisen taloudelliseen merkitykseen, mutta toisaalta tätä seikkaa on punnittava ottaen huomioon se, että samalla on taattava, että sakko mahdollistaa seuraamuksen laillisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisen tehokkaan soveltamisen.
126.
Toiseksi, koska valittajien toiminta ei poikkea olennaisesti muiden riidanalaisen tuomion adressaattien toiminnasta, valittajille määrätty sakko, joka laskettiin niiden Dellille myymien optisten levyasemien liikevaihto ja siten niiden osallistumisen suhteellinen osuus huomioon ottaen, on komission mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukainen.
127.
Kolmanneksi valittajien väitteet eivät komission mukaan perustu niinkään niille määrätyn sakon laskutapaan vaan pikemminkin Lite-Onille määrätyn sakon laskutapaan. Lite-Onille määrätyn sakon asianmukaisuus ei kuitenkaan kuulu nyt käsiteltävään asiaan eikä sitä voida käyttää objektiivisena perusteena, jonka nojalla sakkoa voitaisiin lieventää. Neljänneksi valittajien yhteistyö Lite-Onin kanssa ei vähennä valittajien suhteellista painoarvoa rikkomisessa. Laskutapa, jota valittajat pitävät oikeana, johtaisi siten muiden riidanalaisen päätöksen adressaattien mielivaltaiseen syrjintään, mikä rikkoisi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Viidenneksi, viitaten siihen, että valittajat vetoavat komission aiempaan päätöskäytäntöön, unionin yleinen tuomioistuin on todennut perustellusti, että riidanalaisen päätöksen oikeellisuutta ei voida kyseenalaistaa vertailemalla päätöksen adressaatin tilannetta muiden yritysten tilanteeseen siltä osin kuin päätöksessä todetaan rikkominen ja määrätään sille seuraamus. (
36
)
b) Neljännen valitusperusteen toinen osa
128.
Toisessa osassa valittajat esittävät unionin yleisen tuomioistuimen rikkoneen perusteluvelvollisuuttaan jättäessään ottamatta huomioon valittajien väitteen, jonka mukaan kaksinkertainen laskeminen korotti perusteettomasti väitetyn rikkomisen taloudellista merkitystä ja näin ollen niille määrätyn sakon määrää.
129.
Komissio pitää tätä osaa perusteettomana. Unionin yleinen tuomioistuin on vahvistanut, että myynnin arvo, joka riidanalaisessa päätöksessä otettiin huomioon sakon perusmäärää laskettaessa, perustui valittajien välittömään myyntiin Dellille. Valituksenalaisen tuomion 265–269 kohdassa mainitun oikeuskäytännön nojalla unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, että komission oli otettava huomioon näiden välittömien myyntien arvo voidakseen määrittää rikkomiseen liittyvien tuotteiden arvon. Lopuksi valituksenalaisessa tuomiossa todetaan, että valittajien esittämä laskentatapa saattaisi johtaa väärinkäytöksiin ja päätöksen muiden adressaattien epätasa-arvoiseen kohteluun.
c) Neljännen valitusperusteen kolmas osa
130.
Kolmannessa osassa valittajat esittävät unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen hylätessään valittajien väitteen, jonka mukaan komissio ei perustellut poikkeamista vakiintuneesta käytännöstään.
131.
Komission mukaan unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti, että riidanalaisessa päätöksessä ilmoitetaan syyt, joiden vuoksi valittajille määrätty sakko on laskettu sakkojen laskennasta annettujen yleisten suuntaviivojen 13 kohdan mukaisesti, ja että siinä selitetään myös se, minkä vuoksi tällaisesta lähestymistavasta ei ole syytä poiketa valittajien tapauksessa. Näin ollen, siltä osin kuin riidanalaisessa päätöksessä sovelletaan sakkojen laskennasta annettujen yleisten suuntaviivojen 13 kohtaa konventionaalisesti, siinä ei ole tarpeen perustella olematonta poikkeamista näistä suuntaviivoista.
2. Arviointi
132.
Tarkastelen neljännen valitusperusteen kolmea osaa yhdessä, koska oikeudellinen kysymys, johon unionin tuomioistuin on pyytänyt minua syventymään, koskee väitettyä oikeudellista virhettä, jonka unionin yleinen tuomioistuin teki todetessaan, että komission päätös, siltä osin kuin siinä otettiin Sonyn ja Lite-Onin yhteistyösopimuksen alaiset tulot huomioon kahdesti, ei sisältänyt virhettä. Valittajien mukaan tässä rikottiin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta ja unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi erityistä perusteluvelvollisuuttaan. Komissio poikkesi sakkojen laskennasta annetuissa yleisissä suuntaviivoissa esitetystä laskentatavasta, kun se otti huomioon kartellin jäsenten väliset myynnit ja korosti siten valittajien taloudellista merkitystä kartellissa.
133.
Alustavasti katson, että seuraamuksen laskentaa koskevat valitusperusteet voidaan, toisin kuin komissio esittää, ottaa tutkittaviksi, koska valittajien lausumien asiayhteydestä käy implisiittisesti mutta selkeästi ilmi, että niillä viitataan valituksenalaisen tuomion 263–276 kohtaan.
134.
Mitä tulee asianosaisten moittimaan seikkaan eli väitettyyn ”kaksinkertaiseen laskemiseen”, unionin yleinen tuomioistuin toteaa komission seuranneen sakkojen laskennasta annetuissa yleisissä suuntaviivoissa esitettyä laskentatapaa ja määrittäneen sakon perusmäärän Delliltä laskutettujen optisten levyasemien yksikkömyynnin perusteella (riidanalaisen päätöksen 528 perustelukappale).
135.
Valittajana olevan Sonyn kanssa tekemänsä yhteistyösopimuksen vuoksi Lite-On ei toteuttanut välitöntä myyntiä Dellille. Näin ollen komission päätös perustui Lite-Onin – mutta ei valittajien – osalta Lite-Onin valittajille tekemän myynnin arvoon eikä sen (olemattomiin) myynteihin Dellille.
136.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi tässä yhteydessä, että ”kantajien selvitysten mukaan Lite-Onin ja Sonyn sopimusten nojalla Lite-On suunnitteli ja valmisti optisia levyasemia, jotka myöhemmin myytiin Sonyn liikemerkillä. Asiakkaiden sopimukset ja tilaukset tehtiin muodollisesti Sonyn kanssa, ja asiakkaat maksoivat Sonylle. Näin ollen valittajien väitettä, jonka mukaan komissio laski Dellille toteutetut myynnit kahdesti, on vaikea ymmärtää, sillä juuri Sony vastaanotti Dellin maksut. Joka tapauksessa on muistutettava siitä, että sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 13 kohdan nojalla komissio määrittää sakon perusmäärän käyttäen perusteena yrityksen myymien, rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvien tavaroiden tai palveluiden myynnin arvoa”. (
37
)
137.
Edelleen ”määrittäessään kilpailuoikeuden rikkomisesta määrättävän sakon määrän komission on otettava huomioon paitsi rikkomisen vakavuus ja asian erityiset olosuhteet myös asiayhteys, jossa rikkominen on tapahtunut, ja varmistettava, että sen toimella on varoittava vaikutus, erityisesti silloin, kun kyseessä olevat rikkomiset ovat erityisen vahingollisia unionin tavoitteiden saavuttamiselle. Rikkomisen vakavuus on todettava useiden tekijöiden, muun muassa asian erityisten olosuhteiden, asiayhteyden ja sakkojen varoittavan vaikutuksen nojalla, mutta sitovaa tai tyhjentävää luetteloa arviointiperusteista, jotka on välttämättä otettava huomioon, ei ole laadittu. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on jo todennut, ettei komissio ollut velvollinen määrittämään kaikissa tapauksissa, mitkä nimenomaiset myynnit liittyivät kartelliin”. (
38
)
138.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin päätteli, että ”nyt käsiteltävässä asiassa, jossa komissio on tutkinut rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvien tavaroiden myynnin arvoa sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 13 kohdan nojalla, kantajien Dellille toteuttamien välittömien myyntien käyttäminen sakkojen laskennan perustana oli loogista. Tässä yhteydessä kantajien esittämä laskentatapa, jossa ’kaksinkertaisen laskemisen’ välttämiseksi Sonyn Delliltä saamasta tulosta vähennettäisiin tulot, jotka maksettiin Lite-Onille Sonyn ja Lite-Onin välisten viitatun ajanjakson aikana voimassa olleiden sopimusten nojalla, huolimatta kantajien selityksestä, jonka mukaan ne eivät voi toimittaa tätä seikkaa koskevia täsmällisiä lukuja, heikentäisi kartellikiellon tehokkuutta, koska siinä tapauksessa yritysten tarvitsisi vain liittyä toiseen kartellin jäseneen voidakseen vähentää niille määrätyn sakon määrää”. (
39
)
139.
Näin ollen, toisin kuin valittajat väittävät, unionin yleinen tuomioistuin ei pelkästään esitä yleisluonteisia huomioita sakkojen laskennasta (
40
) vaan torjuu asianosaisten jo ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät, väitettyä ”kaksinkertaista laskemista” koskevat lausumat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti.
140.
Näin ollen katson, että jäljempänä esitetyistä syistä unionin yleinen tuomioistuin perusteli seuraavat seikat mielestäni asianmukaisesti.
141.
Ensinnäkin komissio kuvasi selkeästi adressaateille määrättyjen sakkojen laskennassa käyttämänsä laskentatavan, eikä se rikkonut suhteellisuusperiaatetta. Se sovelsi sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen periaatteita oikein ja otti teknistä harkintavaltaansa käyttäessään huomioon rikkomisen vakavuuden ja asian erityiset olosuhteet.
142.
Toiseksi komissio ei ole rikkonut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Määrätessään seuraamusta nyt käsiteltävän asian valittajille se näet otti huomioon Dellille tehdyn myynnin arvon eikä vähentänyt Sonyn tulosta sen Lite-Onille maksamaa summaa. Tämä oli ainoa perusteltu laskentatapa, kun otetaan huomioon yhtäältä se, että sille ei toimitettu tätä koskevia täsmällisiä lukuja, ja toisaalta se, että asianosaisten ehdottama laskentatapa olisi päätöksen tehokkuuden kannalta sekä kartellin jäseninä olevien yritysten suhteiden että seuraamuksen välttämättömän pelotevaikutuksen näkökulmasta haitallinen.
143.
Muutoksenhaussa asianosaiset ainoastaan esittävät uudelleen kaksinkertaista laskemista koskevat argumenttinsa esittämättä uusia seikkoja, joiden nojalla unionin tuomioistuin voisi arvioida asiaa toisin.
144.
Kuten komissio perustellusti huomauttaa, valittajien argumentti ei perustu tapaan, jolla komissio laski niille määrätyn sakon ja joka on täsmälleen sama kuin useimpiin päätöksen muihin adressaatteihin sovellettu, vaan tapaan, jolla komissio laski Lite-Onille määrätyn sakon.
145.
Kuten edellä on esitetty, unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli tapaa, jolla komissio perusteli sakon laskentatavan määrittämistä, ja totesi, että se perustui oikeudellisesti riittävällä tavalla riidanalaisen päätöksen sisältämiin tietoihin valittajien taloudellisen voiman osalta. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin käytti SEUT 261 ja SEUT 263 artiklan mukaista toimivaltaa ja täytti täyttä tuomiovaltaa käyttäen toteutetun valvonnan vaatimukset, kun se tutki kaikki valittajien tässä yhteydessä esittämät oikeudellisia seikkoja tai tosiseikkoja koskevat väitteet. (
41
)
146.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy selkeästi ilmi, että vaikka asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa jätetään komissiolle harkintavaltaa, siinä kuitenkin rajoitetaan sen käyttöä asettamalla objektiiviset kriteerit, joissa komission on periaatteessa pitäydyttävä. Siten yhtäältä mahdollisesti määrättävällä sakolla on numeroina ilmaistavissa oleva ja ehdoton enimmäismäärä, joten yritykselle määrättävissä olevan sakon määrä on määritettävissä etukäteen. Toisaalta tämän harkintavallan käyttämistä rajoittavat myös komission itselleen erityisesti sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa asettamat käytännesäännöt. (
42
)
147.
Perusteluvelvollisuus, joka mahdollistaa harkintavallan käytön valvonnan, on olennainen edellytys, joka täyttyy, jos komissio ilmoittaa päätöksessään seikat, joiden nojalla se on arvioinut rikkomisen vakavuuden ja keston. Nämä vaatimukset eivät kuitenkaan edellytä sitä, että komission olisi ”ilmoitettava päätöksessään sakkojen laskentatapaan liittyviä numerotietoja” (
43
). Kuitenkaan komissio ei missään tapauksessa ”saa viedä itseltään harkintavaltaansa sitä kautta, että se käyttäisi yksinomaan ja mekaanisesti laskentakaavoja”, (
44
) ja [sen on] ”kussakin yksittäistapauksessa ja asiayhteydessä sekä mainitulla asetuksella käyttöön otetun seuraamusjärjestelmän tavoitteet huomioon ottaen arvioitava kyseessä olevalle yritykselle tavoiteltua vaikutusta erityisesti sen liikevaihdon perusteella, joka kuvastaa yrityksen tosiasiallista taloudellista tilannetta aikana, jona rikkomiseen on syyllistytty”. (
45
)
148.
Sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 13 kohdan nojalla ”määrittääkseen sakon perusmäärän komissio käyttää sellaisten rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvien tavaroiden tai palveluiden myyntiarvoa, jotka yritys on myynyt Euroopan talousalueen (ETA) alueella sijaitsevalla asian kannalta merkityksellisellä maantieteellisellä alueella. Komissio käyttää yleensä lähtökohtana yrityksen myyntiä sen ajanjakson viimeisenä täytenä vuotena, jona yritys osallistui rikkomiseen”.
149.
Kuten unionin tuomioistuin on todennut, sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 13 kohdan tavoitteena on käyttää yrityksille määrättävän sakon laskentapohjana määrää, joka heijastaa rikkomisen taloudellista merkitystä ja kyseisen yrityksen suhteellista osuutta siinä. Vaikka näiden suuntaviivojen 13 kohdassa tarkoitettu ”myynnin arvon” käsite ei tosin voi ulottua kattamaan kyseessä olevan yrityksen toteuttamaa myyntiä, joka ei kuulu moititun kartellin soveltamisalaan, tämän määräyksen tavoite kuitenkin vaarannettaisiin, jos tällä käsitteellä olisi ymmärrettävä tarkoitettavan ainoastaan liikevaihtoa, joka on saatu pelkästään myynnistä, johon tämän kartellin on osoitettu tosiasiallisesti vaikuttaneen. (
46
)
150.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on todennut, että samaan yritykseen kuuluvien toimijoiden välillä toteutuneiden myyntien huomiotta jättäminen suosisi väistämättä perusteettomasti vertikaalisesti integroituneita yrityksiä, sillä ne välttyisivät seuraamukselta, joka on oikeassa suhteessa niiden asemaan rikkomisen kohteena olevien tuotteiden markkinoilla. Tästä seuraa, että rikkomisen kohteena olevien tuotteiden myynnistä johtuvaa liikevaihtoa määriteltäessä vertikaalisesti integroituneiden yritysten asema vastaa muiden kuin vertikaalisesti integroituneiden tuottajien tilannetta. Näitä kahdenlaisia yrityksiä on siten kohdeltava samalla tavalla. Sisäisten myyntien sulkeminen merkityksellisen liikevaihdon ulkopuolelle suosisi ensiksi mainittuja, sillä se pienentäisi niiden suhteellista osuutta viimeksi mainittujen vahingoksi, ja tällainen peruste olisi mainitun liikevaihdon määrittämisen tarkoituksen vastaista, sillä sen tarkoituksena on heijastaa rikkomisen taloudellista merkitystä ja kunkin rikkomiseen osallistuneen yrityksen suhteellista osuutta. (
47
)
151.
Sovellettaessa unionin tuomioistuimen päättelyä kaikkiin kartellin sisäisiin myyntitapahtumiin ”myynnin arvon” laaja määritelmä saattaisi antaa komissiolle mahdollisuuden soveltaa sitä myös nyt käsiteltävän asian kaltaisissa tapauksissa, toisin sanoen siten, että myynnin arvolla viitattaisiin kaikkeen rikkomiseen suoraan tai epäsuorasti liittyvään myyntiin. Päinvastaisessa tapauksessa jotkut kartellin jäsenet voisivat välttää sakon keinotekoisesti liittymällä kartellin toiseen jäseneen.
152.
Tässä asiayhteydessä unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 271 kohdassa mielestäni perustellusti, että valittajien esittämän laskutavan käyttäminen heikentäisi kartellikiellon tehokkuutta, koska yritysten tarvitsisi vain liittyä kartellin jäseneen, jotta niille määrätyn sakon määrää vähennettäisiin.
153.
Unionin kilpailusääntöjen tarkoitus tukee tätä tulkintaa. Valittajien esittämä tulkinta näet merkitsisi sitä, että määritelläkseen sakon perusmäärän kartelleja koskevissa tapauksissa komission olisi kussakin tapauksessa määritettävä yksittäiset myyntitapahtumat, joita kartelli koskee. Unionin tuomioistuimet, kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti toteaa valituksenalaisen tuomion 268 kohdassa, eivät ole koskaan edellyttäneet tätä.
154.
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti valittajille määrätty sakko laskettiin samalla tavalla kuin kaikille muille kartellin jäsenille, jotka toteuttivat välittömiä myyntejä Dellille ja/tai HP:lle. Yrityksen asiakkaille toteuttaman kyseessä olevien tuotteiden myynnin arvon käyttäminen on konventionaalinen tapa arvioida adressaatin toiminnan taloudellista merkitystä, ja sen on aina katsottu olevan unionin oikeuden periaatteiden mukainen.
155.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa valituksenalaisen tuomion 272 kohdassa, valittajien toimintatapa ei Delliä koskevien yhteyksien osalta ollut olennaisesti erilainen kuin päätöksen muiden adressaattien. Näin ollen niiden suhteellinen osuus todetaan ottaen niiden toteuttama optisten levyasemien myynti Dellille asianmukaisesti huomioon. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli näin ollen perustellusti, että komission päätös määrittää valittajille määrätty sakko Euroopan talousalueella toteutetun Dellille suunnatun myynnin arvon perusteella oli johdonmukainen (valituksenalaisen tuomion 270 kohta). Tällainen lähestymistapa takaa yhdenvertaisen kohtelun muiden osallistujien kanssa.
156.
Se, että valittajat tekivät Lite-Onin kanssa yhteistyötä optisten levyasemien tuotannossa, kehityksessä ja myynnissä Dellin laskuun, ei vähennä valittajien suhteellista painoarvoa rikkomisessa. Yhteistyösopimuksesta huolimatta valittajat ovat vastuussa omasta toiminnastaan, ja päätöksessä niiden katsotaan olevan vastuussa omasta rikkomisestaan, Lite-Onin rikkomisesta riippumatta. Valittajille määrätyn sakon lieventäminen vain sen vuoksi, että ne palauttivat Lite-Onille osan Dellille myytyjen optisten levyasemien tuotosta, johtaisi päätöksen muiden adressaattien mielivaltaiseen syrjintään, mikä olisi vastoin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta (eikä suinkaan sen mukaista, niin kuin valittajat esittävät).
157.
Valittajien väitteeseen, jonka mukaan komissio on eräissä aiemmissa tapauksissa käyttänyt laskentatapaa, jolla pyrittiin välttämään kyseisen kartellin jäsenten toteuttamien myyntien kaksinkertaisen laskemisen mahdollisuus, voidaan vastata viittaamalla vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan komission päätöskäytäntö ei kuulu kilpailuoikeuden alalla sakkoihin sovellettaviin oikeussääntöihin, koska komissiolla on sakkojen määrän vahvistamisen alalla laaja harkintavalta, jota sen aikaisemmat arvioinnit eivät sido. (
48
)
158.
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli valituksenalaisen tuomion 275 kohdassa perustellusti, että valittajien pelkkä vetoaminen aiempaan päätökseen on sellaisenaan tehoton, kun otetaan huomioon, että komissio ei ollut velvollinen arvioimaan käsiteltävänä olevaa asiaa samalla tavalla.
159.
Myös valittajien mainitsemista aiemmista päätöksistä käy ilmi, että komission päätöksille ominaisia piirteitä ovat päätöstä tehtäessä harjoitettu kokonaisarviointi ja kohtuullisuus.
160.
Seuraamuksia määrättäessä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen on ”merkityksellistä ennen kaikkea saman kartellin jäseninä olleiden yritysten välillä. Vertailu muihin tapauksiin sallitaan vain poikkeustapauksissa”. (
49
)
161.
Toisaalta on korostettava, että sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen määräykset tarjoavat erityisesti myynnin arvon määrittämisen osalta arviointiperusteen, jota kuitenkin on soviteltava käytäntöön ja sovellettava erityisiin olosuhteisiin.
162.
Nyt käsiteltävässä käytännön tapauksessa komissio käsitteli kartellia, joka oli todettu sellaisten toimijoiden välillä, joiden markkinavoima on erittäin huomattava, ja erityisesti nyt käsiteltävän asian valittajilla, Sonylla ja Sony Optiarcilla, on valtava merkityksellinen liikevaihto.
163.
Tämän lisäksi toinen kahdesta voitonjakoa koskevan sopimuksen tehneestä toimijasta, Lite-On, vapautettiin kaikista seuraamuksista sakkovapautusohjelman vuoksi. Tapaus on siten varsin erikoinen, ja seuraamuksen välttämätön pelotevaikutus edellyttää näin ollen, että on arvioitava kaikki asiaa koskevat erityiset seikat.
164.
Asiakirja-aineiston mukaan Lite-On ei myynyt lainkaan tuotteita suoraan Dellille, koska sillä oli aiempi sopimus Sonyn kanssa. Sony toteutti kaikki välittömät myynnit Dellille, ja sen vuoksi komissio otti ne kokonaisuudessaan huomioon, koska ne olivat yhteydessä rikkomiseen.
165.
Seuraamusta määriteltäessä Lite-Onin, jonka sakoista vapauttamista koskevaa pyyntöä ja myöhempää yhteistyötä komissio piti tehokkaana ja vilpittömänä, asemaa ei voida edes tarkastella, koska komissio vapautti sen sakoista kokonaan.
166.
Joka tapauksessa Sony oli yleisesti vastuussa yhteistyösopimuksen mukaisesta myynnistä, kun taas Lite-On vastasi laadusta ja teknisistä kysymyksistä ja sai valittajilta osan optisten levyasemien myynnin tuotosta. Koska lähes kaikki Lite-Onin optisten levyasemien myynnistä Dellille saamat tuotot syntyivät tällä tavalla, Lite-Onin välitön myynti Dellille oli erittäin vähäistä. Jos komissio olisi laskenut Lite-Onille määrättävän sakon yksinomaan Dellille myytyjen yksiköiden välittömän myynnin perusteella, niin kuin se teki lähes kaikkien päätöksen muiden adressaattien tapauksissa (valittajat mukaan lukien), menettely olisi johtanut siihen, että Lite-Onille määrätyn sakon määrä olisi ollut mitätön.
167.
Kun otetaan huomioon Lite-Onin suora osallistuminen kollusiiviseen yhteistyöhön muiden optisten levyasemien tuottajien kanssa ja se, että se osallistui kartelliin kaikin tavoin huolimatta siitä, että sille lopulta myönnettiin vapautus sakosta, tällainen tulos ei olisi heijastanut asianmukaisesti Lite-Onin rikkomiseen osallistumisen vakavuutta eikä sillä olisi ollut toivottua pelotevaikutusta. Näin ollen komissio sisällytti Lite-Onin vuosittaisen myynnin arvon arvioon Sonyn Dellin kannettaviin tietokoneisiin ja pöytätietokoneisiin liittyvästä myynnistä sen ajanjakson aikana, jonka Lite-Onin rikkomisen katsottiin kestäneen (riidanalaisen päätöksen 529 perustelukappale).
168.
Näin ollen yhtäältä Lite-Onille määrätyn sakon mahdollista laskentamenetelmää ei voida käyttää arviointiperusteena, koska tätä sakkoa ei tosiasiallisesti määrätty, ja toisaalta komissio käytti teknistä harkintavaltaansa ja katsoi, että kokonaismäärän, jonka perusteella seuraamus lasketaan, mahdollinen korotus oli välttämätön, jotta sakon hyödyllinen pelotevaikutus voitiin turvata myös niiden toimijoiden osalta, joiden liikevaihto on erityisen suuri. Tässä yhteydessä on muistettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella. (
50
)
169.
Olosuhteiden erityispiirteet huomioon ottaen en näin ollen ole täysin vakuuttunut siitä, että valittajien (perusteetonta) kaksinkertaista laskemista koskeva lausuma vastaa totuutta.
170.
Sen sijaan komission toteamus, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on sen vahvistanut, on sen sijaan uskottava erityisesti, jos sitä tarkastellaan komission noudattamaa seuraamuksen laskentamenetelmää määrittävien periaatteiden nojalla.
171.
Kuten edellä on todettu, sakkojen laskennasta annetuissa suuntaviivoissa ei mainita mitään erityisistä tilanteista, ja niissä ilmaistuja periaatteita on näin ollen sovellettava sellaisina kuin niitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä.
172.
Periaatteet, joiden on oltava tasapainossa, ovat yhtäältä suhteellisuusperiaate ja yhdenvertaisen kohtelun periaate ja toisaalta tehokkuusperiaate ja seuraamuksen pelotevaikutuksen periaate.
173.
Määrittäessään sakkojen asianmukaisen tason komission on otettava huomioon käsiteltävän asian erityiset olosuhteet ja taattava, että sen toimella on tarpeellinen pelotevaikutus. Tämän päämäärän saavuttamiseksi komissio käyttää sakkojen määrän laskennan perusteena rikkomiseen liittyvien tavaroiden tai palveluiden myynnin arvoa sekä rikkomisen kestoa ja vakavuutta. Tällaiset tekijät kuvaavat hyvin rikkomisen taloudellista merkitystä ja kunkin yrityksen suhteellista osuutta, mutta niitä ei kuitenkaan pidä käyttää automaattisen ja aritmeettisen laskentamenetelmän perustana.
174.
Sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen tarkoituksena on tarjota asianosaisille ja tuomioistuimelle objektiiviset arviointiperusteet, joiden nojalla komission päätösten oikeellisuus voidaan arvioida, mutta ne sisältävät rajoituksia ja poikkeuksia, jotka vahvistavat komission harkintavaltaa. On muistettava erityisesti suuntaviivojen 37 kohta, jonka mukaan ”vaikka näissä suuntaviivoissa esitellään yleiset sakon laskentamenetelmät, erityistapauksissa voi olla kuhunkin asiaan liittyvien erityispiirteiden vuoksi tai pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi perusteltua, että komissio poikkeaa näistä menetelmistä tai 21 kohdassa vahvistetuista raja-arvoista”.
175.
Näistä syistä valituksenalaisissa tuomioissa ei mielestäni voida todeta sakon laskentamenetelmiä koskevaa perusteluvelvollisuuteen tai suhteellisuusperiaatteeseen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen liittyvää ilmeistä oikeudellista virhettä.
176.
Unionin yleinen tuomioistuin on perustellut asianmukaisesti kaikki arvostellut kohdat ja osoittanut, että komissio on käyttänyt sille annettua harkintavaltaa suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen.
177.
On muistutettava, että silloin, kun unionin yleinen tuomioistuin on ratkaissut täyden tuomiovaltansa perusteella unionin oikeuden rikkomisesta yrityksille määrättyjen sakkojen suuruuden, unionin tuomioistuimen asiana ei ole korvata kohtuullisuussyistä unionin yleisen tuomioistuimen harkintavaltaa omallaan, kun se käsittelee oikeuskysymyksiä valituksen yhteydessä. Ainoastaan, jos unionin tuomioistuin arvioi, että seuraamuksen taso on paitsi epäasianmukainen myös liiallinen, minkä vuoksi se on suhteeton, olisi todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen sen vuoksi, että sakon määrä on epäasianmukainen. (
51
)
178.
On muistutettava, että SEUT 261 artiklassa ja asetuksen N:o 1/2003 31 artiklassa tarkoitettu täyden tuomiovallan käyttö ei vastaa viran puolesta suoritettavaa valvontaa, ja korostettava, että menettely unionin tuomioistuimissa on kontradiktorista. Lukuun ottamatta oikeusjärjestyksen perusteisiin pohjautuvia perusteita, jotka unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta, kantajan on esitettävä riidanalaista päätöstä koskevat kanneperusteet ja todisteet niiden tueksi. (
52
)
179.
Koska komission esittämät ja unionin yleisen tuomioistuimen vahvistamat sakon laskentamenetelmiä koskevat perustelut perustuvat seuraamuksen määrittelyssä noudatettavia periaatteita koskeviin oikeudellisiin argumentteihin, jotka vaikuttavat edellä esitettyjen unionin tuomioistuimen ohjeiden mukaisilta, kun taas valittajien lausumissa toistetaan jo ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty arvostelu eikä esitetä mitään uusia arviointiin vaikuttavia seikkoja, ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää edellä käsiteltyä oikeudellista kysymystä koskevan valitusperusteen.
V. Ratkaisuehdotus
180.
Edellä esitettyjen huomautusten perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy edellä täsmennetyin varauksin asioissa C‑697/19 P ja C‑698/19 P esitetyn kolmannen valitusperusteen ja asioissa C‑699/19 P ja C‑700/19 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ja hylkää asioissa C‑697/19 P ja C‑698/19 P esitetyn neljännen valitusperusteen perusteettomana.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 12.7.2019, Sony ja Sony Electronics v. komissio (T‑762/15, ei julkaistu, EU:T:2019:515) (jäljempänä valituksenalainen tuomio), tuomio Sony Optiarc ja Sony Optiarc America v. komissio (T‑763/15, ei julkaistu, EU:T:2019:517), tuomio Quanta Storage v. komissio (T‑772/15, ei julkaistu, EU:T:2019:519) ja tuomio Toshiba Samsung Storage Technology Korea v. komissio (T‑8/16, ei julkaistu, EU:T:2019:522) (jäljempänä yhdessä valituksenalaiset tuomiot).
(
3
)	Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT. 39639 – optiset levyasemat) 21.10.2015 tehty komission päätös C(2015) 7135 final 39639, EUVL 2015, C 484, s. 22.
(
4
)	Yksityiskohtaisen kuvauksen osalta viittaan valituksenalaisiin tuomioihin ja erityisesti tuomion T‑762/15 ja tuomion T‑763/15 1–37 kohtaan ja tuomion T‑772/15 ja tuomion T‑8/16 1–32 kohtaan.
(
5
)	EUVL 2006, C 298, s. 17.
(
6
)	EUVL 2006, C 210, s. 2.
(
7
)	Kaikki tekstissä käytetyt kursiivit ovat omiani.
(
8
)	Asian C‑697/19 P ja asian C‑698/19 kolmas valitusperuste ja asian C‑699/19 P ja asian C‑700/19 P ensimmäinen valitusperuste.
(
9
)	Ks. tuomio 10.10.2014, Soliver v. komissio (T‑68/09, EU:T:2014:867).
(
10
)	Ks. tuomio 26.1.2017, Villeroy & Boch Belgium v. komissio (C‑642/13 P, EU:C:2017:58, 54 kohta).
(
11
)	Ks. tuomio 16.12.2015, Singapore Airlines ja Singapore Airlines Cargo Pte v. komissio (T‑43/11, ei julkaistu, EU:T:2015:989).
(
12
)	Ks. tuomio 23.11.2006, Asnef-Equifax ja Espanjan valtio (C‑238/05, EU:C:2006:734, 30–32 kohta).
(
13
)	”Suhteessa kaikkiin asiakkaisiin, joita asia koskee (Dell tai HP) ilmenevien kaikenlaisten käyttäytymisen aspektien tai kaikenlaisten kahdenvälisten yhteyksien kokonaisuuden (tai useamman kokonaisuuden) tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen ja se rikkoo näin ollen SEUT 101 artiklan 1 kohtaa” (komission päätöksen 352 perustelukappale).
(
14
)	Vastaavasti aiemmin voimassa olleeseen EY 81 artiklaan viitaten, ks. tuomio 24.6.2015, Fresh Del Monte Produce v. komissio ja komissio v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2015:416), 156 kohta.
(
15
)	Vastaavasti aiemmin voimassa olleeseen EY 81 artiklaan viitaten ks. tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778), 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
16
)	Ks. tuomio 22.10.2020, Silver Plastics ja Johannes Reifenhäuser v. komissio (C‑702/19 P, EU:C:2020:857), 81 ja 82 kohta. Ks. myös tuomio 26.1.2017, Villeroy & Boch v. komissio (C‑644/13 P, EU:C:2017:59), 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
17
)	Ks. tuomio 24.9.2020, Prysmian ja Prysmian Cavi e Sistemi v. komissio (C‑601/18 P, EU:C:2020:751), 130 kohta. Vastaavasti myös tuomio 26.9.2018, Infineon Technologies v. komissio (C‑99/17 P, EU:C:2018:773), 172 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
18
)	Ks. tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356), 84 kohta.
(
19
)	Ks. tuomio 8.7.1999, komissio v. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356), 81 kohta.
(
20
)	Ks. vastaavasti oikeuskirjallisuudessa Alexiadis, P., Swanson, D. G. ja Guerrero-Perez, A., Raising the EU evidentiary bar for the“single and continuous infringement”doctrine, Concurrences, 2016, s. 3.
(
21
)	Siragusa, M. ja Rizza, C. (toim.), EU Competition law. Nide III. Cartels & Collusive Behaviour. Restrictive Agreements and Practices Between Competitors, 2012, 1.7. kohta. Ks. myös Simonsson, I., Legitimacy in EU Cartel Control, Hart Publishing, Modern Studies in European Law, 2010, 135 kohta.
(
22
)	Ks. tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778), 44 kohta.
(
23
)	Ks. tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778), 45 kohta.
(
24
)	Ks. tuomio 6.12.2012, komissio v. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778), 46 kohta.
(
25
)	Ks. tuomio 5.12.2013, SNIA v. komissio (C‑448/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:801), 42–44 kohta.
(
26
)	Ks. tuomio 3.9.2009, Prym ja Prym Consumer v. komissio (C‑534/07 P, EU:C:2009:505), 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
27
)	Ks. tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6), 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
28
)	Ks. tuomio 7.1.2004, Aalborg Portland ym. v. komissio (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6), 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
29
)	Ks. tuomio 5.12.2013, SNIA v. komissio (C‑448/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:801, 42 ja 43 kohta).
(
30
)	Ks. tuomio 5.12.2013, SNIA v. komissio (C‑448/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:801, 44 kohta).
(
31
)	Castillo de la Torre, F. ja Gippini Fournier, E., Evidence, proof and judicial review
in EU competition law, 2017, s. 92
(
32
)	Castillo de la Torre, F. ja Gippini Fournier, E., Evidence, proof and judicial review in
EU competition law, 2017, s. 92.
(
33
)	Ks. tuomio 12.12.2019, Otis ym. (C‑435/18, EU:C:2019:1069) 27 kohta.
(
34
)	Ks. tuomio 31.10.2019, Repower v. EUIPO (C‑281/18 P, EU:C:2019:916), 38 kohta; tuomio 1.7.2010, Knauf Gips v. komissio (C‑407/08 P, EU:C:2010:389), 28 kohta.
(
35
)	Ks. tuomio 4.7.2000, Bergaderm ja Goupil v. komissio (C‑352/98 P, EU:C:2000:361, 34 ja 35 kohta).
(
36
)	Ks. tuomio 28.11.2019, ABB v. komissio (C‑593/18 P, ei julkaistu, EU:C:2019:1027, 80–86 kohta).
(
37
)	Tuomio 12.7.2019, Sony ja Sony Electronics v. komissio (T‑762/15, EU:T:2019:515, 263–266 kohta).
(
38
)	Tuomio 12.7.2019, Sony ja Sony Electronics v. komissio (T‑762/15, EU:T:2019:515) 267–269 kohta.
(
39
)	Tuomio 12.7.2019, Sony ja Sony Electronics v. komissio (T‑762/15, EU:T:2019:515) 271–272 kohta.
(
40
)	Valitus C‑697/19 P, 79 kohta.
(
41
)	Ks. tuomio 10.7.2014, Telefónica ja Telefónica de España v. komissio (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062), 214 kohta.
(
42
)	Ks. tuomio 12.11.2014, Guardian Industries ja Guardian Europe v. komissio (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Schindler Holding ym. v. komissio (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 58 kohta).
(
43
)	Vastaavasti tuomio 19.12.2013, Siemens v. komissio (C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:866), 394 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
44
)	Vastaavasti tuomio 19.12.2013, Siemens v. komissio (C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, ei julkaistu, EU:C:2013:866), 395 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
45
)	Ks. viimeksi tuomio 25.3.2021, Lundbeck v. komissio (C‑591/16 P, EU:C:2021:243), 185 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
46
)	Ks. viimeksi tuomio 25.3.2021, Lundbeck v. komissio (C‑591/16 P, EU:C:2021:243), 187 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
47
)	Ks. tuomio 1.2.2018, Kühne + Nagel International ym. v. komissio (C‑261/16 P, ei julkaistu, EU:C:2018:56, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
48
)	Ks. tuomio 19.3.2009, Archer Daniels Midland v. komissio (C‑510/06 P, EU:C:2009:166, 82 kohta)
(
49
)	Ks. oikeuskirjallisuudessa Galokho, S., Les atteintes au principe d'égalité dans le cadre du calcul des amendes en droit européen des ententes, Revue internationale de droit économique, s. 186, Bernardeau L. ja Christienne, J.-Ph., Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l'Union, coll. Europe(s), Bryssel, Larcier, 2013, s. 1267. Oikeuskäytännön mukaan toteamus, jonka mukaan muita asioita koskevat päätökset voivat periaatteessa ainoastaan viitata syrjintään; vertailu muihin komission päätöksiin voi olla yhdenvertaisuuden periaatteen kannalta merkityksellistä vain, jos osoitetaan, että kyseisiin tapauksiin liittyvät erityiset seikat ovat suoraan verrannollisia, ks. tuomio 19.12.2012, Heineken Nederland ja Heineken v. komissio (C‑452/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:829), 108 kohta.
(
50
)	Ks. tuomio 14.9.2010, Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals v. komissio (C‑550/07 P, EU:C:2010:512), 54 ja 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
51
)	Ks. viimeksi tuomio 25.3.2021, Lundbeck v. komissio (C‑591/16 P, EU:C:2021:243), 197–198 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
52
)	Ks. tuomio 22.10.2015, AC-Treuhand v. komissio (C‑194/14 P, EU:C:2015:717), 75 kohta.