62000CJ0228_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-228/00,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään G. zur Hausen, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Saksan liittotasavalta, asiamiehenään T. Jürgensen, avustajanaan Rechtsanwalt D. Sellner,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 (EYVL L 30, s. 1) 7 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on esittänyt perusteettomia vastalauseita jätteiden muihin jäsenvaltioihin pääasiassa polttoaineena käytettäväksi tapahtuvia tiettyjä siirtoja vastaan,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Wathelet sekä tuomarit C. W. A. Timmermans (esittelevä tuomari), D. A. O. Edward, P. Jann ja S. von Bahr,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan komission, asiamiehenään G. zur Hausen ja Saksan liittotasavallan, asiamiehenään W.-D. Plessing, avustajanaan D. Sellner, 25.4.2002 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 26.9.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.6.2000 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 (EYVL L 30, s. 1; jäljempänä asetus) 7 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on esittänyt perusteettomia vastalauseita jätteiden muihin jäsenvaltioihin pääasiassa polttoaineena käytettäväksi tapahtuvia tiettyjä siirtoja vastaan.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivi 75/442/ETY
2 Jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39), sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY (EYVL L 135, s. 32; jäljempänä direktiivi), pääasiallisena tavoitteena on ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta. Direktiivin neljännessä perustelukappaleessa todetaan erityisesti, että jätteiden hyödyntämistä sekä uusiomateriaalien käyttöä olisi edistettävä luonnonvarojen säästämiseksi.
3 "Huolehtimisella" tarkoitetaan direktiivin 1 artiklan e alakohdan mukaan "mitä tahansa liitteessä II A mainittuja toimintoja" ja "hyödyntämisellä" tämän artiklan f alakohdan mukaan "mitä tahansa liitteessä II B mainittua toimintaa".
4 Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet edistääkseen:
a) ensiksi jätteiden tuotannon ja niiden haitallisuuden estämistä tai vähentämistä - -
b) toiseksi:
- jätteen hyödyntämistä kierrättämisen, uudelleenkäytön tai talteenoton tai jonkin muun toiminnan avulla tarkoituksena erottaa siitä uusioraaka-aineita
tai
- jätteen käyttämistä energianlähteenä."
5 Direktiivin liitteessä II A, jonka otsikkona on "Huolehtimistoimet", olevassa D 10 kohdassa mainitaan "polttaminen maalla".
6 Direktiivin liitteessä II B, jonka otsikkona on "Hyödyntämistoimet", olevassa R 1 kohdassa mainitaan "käyttö pääasiassa polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi".
Asetus
7 Asetuksessa säädetään erityisesti jäsenvaltioiden välillä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta.
8 "Huolehtimisella" tarkoitetaan asetuksen 2 artiklan i alakohdan mukaan "direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan e alakohdassa tarkoitettuja toimia" ja "hyödyntämisellä" tämän artiklan k alakohdan mukaan "direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan f alakohdassa määriteltyjä toimia".
9 Asetuksen II osasto, jonka otsikkona on "Jäsenvaltioiden väliset jätteiden siirrot", sisältää muun muassa kaksi erillistä lukua, joista ensimmäisessä, joka muodostuu 3-5 artiklasta, käsitellään huolehdittavaksi tarkoitettuihin jätteisiin sovellettavaa menettelyä ja toisessa, joka muodostuu 6-11 artiklasta, hyödynnettäväksi tarkoitettuihin jätteisiin sovellettavaa menettelyä. Tätä toista jätteiden ryhmää koskeva menettely on lievempi kuin ensimmäiseen ryhmään sovellettava menettely.
10 Asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa todetaan, että kun jätteiden tuottaja tai haltija aikoo siirtää yhdestä jäsenvaltiosta toiseen ja/tai yhden tai useamman jäsenvaltion kautta asetuksen liitteessä III (keltainen jäteluettelo) mainittuja hyödynnettäväksi tarkoitettuja jätteitä, se ilmoittaa asiasta vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle ja osoittaa jäljennöksen ilmoituksesta lähettävälle ja kauttakulkuvaltion sekä vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle.
11 Asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan se määräaika sekä ne edellytykset ja menettelytavat, joita jätteen vastaanottavan, lähettävän ja kauttakulkuvaltion toimivaltaisten viranomaisten on noudatettava vastustaakseen hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden ilmoitettua siirtosuunnitelmaa. Kyseisessä säännöksessä todetaan erityisesti, että vastustamisen on perustuttava tämän artiklan 4 kohtaan.
12 Asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Jätteen vastaanottavat ja lähettävät viranomaiset voivat esittää perusteltuja vastalauseita suunniteltua siirtoa vastaan:
- direktiivin 75/442/ETY ja erityisesti sen 7 artiklan mukaisesti,
tai
- jos se ei ole ympäristönsuojelua, yleistä järjestystä ja turvallisuutta ja terveydensuojelua koskevien kansallisten säännösten mukainen,
tai
- jos ilmoituksen tekijä tai vastaanottaja on aikaisemmin syyllistynyt laittomiin siirtoihin; tässä tapauksessa jätteen lähettävä toimivaltainen viranomainen voi kansallisen lainsäädännön mukaisesti kieltää minkä tahansa siirron, jossa kyseinen henkilö on mukana,
tai
- jos siirto on ristiriidassa asianomaisen jäsenvaltion tai asianomaisten jäsenvaltioiden tekemistä kansainvälisistä sopimuksista johtuvien velvoitteiden kanssa,
tai
- jos hyödynnettävien ja sellaisten jätteiden suhde, joita ei hyödynnetä, lopulta hyödynnettävien aineiden arvioitu arvo tai hyödyntämisestä aiheutuvat kulut taikka sen osan, jota ei hyödynnetä, huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei hyödyntäminen kannata taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä."
Saksan lainsäädäntö
13 Nordrhein-Westfalenin ympäristöministeriö antoi 19.6. ja 8.12.1995 ja Baden-Württembergin ympäristöministeriö 24.3.1995 yleiskirjeet, jotka koskivat sellaisten jätteiden siirtoa muihin jäsenvaltioihin, jotka oli tarkoitettu poltettaviksi sementtiteollisuuden uuneissa.
14 Näissä yleiskirjeissä vahvistettiin erotteluperusteet sen määrittämiseksi, onko jätteiden siirto hyödyntämis- vai huolehtimistoimi.
15 Nämä perusteet perustuivat 27.9.1994 annetussa Kreislaufwirtschafts- und Abfallgesetzissä (kierrätyksestä ja jätteistä annettu laki; BGBl. 1994 I, s. 2705) säädettyihin yleisiin perusteisiin energiankäytön erottamiseksi lämpökäsittelystä eli huolehtimisesta täysin kansallisissa toimissa.
16 Tämän tuomion 13 kohdassa mainittujen yleiskirjeiden mukaisesti direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa tarkoitetussa toimessa voidaan näin ollen käyttää vain jätteitä,
- jotka on tarkoitettu käytettäväksi pääasiassa polttoaineena
- joiden vähimmäislämpöarvo on 11 000 kJ/kg
- joiden polttamisessa saavutetaan ainakin 75 prosentin lämpöhyötysuhde
- joiden epäpuhtaudet voidaan hyödyntää aiheuttamatta haittaa
- jotka noudattavat tiettyjä kynnysarvoja haitallisten aineiden pitoisuuksien osalta, ja
- jotka täyttävät edellä esitetyt edellytykset ilman, että ne on sekoitettava tai käsiteltävä erittäin tulenarkojen jätteiden kanssa.
17 Saksan hallitus totesi lisäksi, että Ala-Saksin ja Rheinland-Pfalzin osavaltioissa on myös tukeuduttu Kreislaufwirtschafts- und Abfallgesetziin hyödyntämisen ja huolehtimisen välisten erotteluperusteiden määrittelemiseksi jätteitä poltettaessa.
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
18 Sen jälkeen, kun komissiolle oli tehty kantelu, se kehotti Saksan liittotasavallalle 3.7.1997 osoittamallaan virallisella huomautuksella tätä jäsenvaltiota esittämään kahden kuukauden kuluessa huomautuksensa väitteestä, jonka mukaan Saksan toimivaltaiset viranomaiset olivat rikkoneet asetuksen 7 artiklan 2 ja 4 kohdan säännöksiä vastustamalla jätteiden siirtoja Belgiaan sillä perusteella, että kyseessä olivat huolehdittavaksi tarkoitetut jätteet eivätkä hyödynnettäväksi tarkoitetut jätteet, kuten ilmoituksen tekijä oli todennut. Komission mukaan kyseessä olevat jätteet piti käyttää pääasiassa polttoaineena Belgian sementtiteollisuuden uuneissa ja ne oli näin ollen todellakin tarkoitettu hyödynnettäviksi, joten Saksan viranomaiset saattoivat vastustaa niiden siirtoa ainoastaan asetuksen 7 artiklan 4 kohdan perusteella.
19 Vastausajan pidentämisen jälkeen Saksan hallitus väitti 30.12.1997 toimitetussa vastauksessaan viralliseen huomautukseen, että sikäli kuin kyseessä olevien jätteiden polton pääasiallisena tarkoituksena ei erilaisten erotteluperusteiden valossa voitu katsoa olevan energian tuottaminen, näitä jätteitä ei käsitelty direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa tarkoitetussa hyödyntämistoimessa vaan kyseisen direktiivin liitteessä II A olevassa D 10 kohdassa tarkoitetussa pelkässä huolehtimistoimessa.
20 Koska komissio oli tyytymätön tähän vastaukseen, se osoitti Saksan liittotasavallalle 19.2.1999 päivätyllä kirjeellä perustellun lausunnon, jossa se toisti näkemyksensä toisaalta siitä, että kyseessä olevat jätteiden siirrot todellakin ovat hyödyntämistoimia, ja toisaalta siitä, että Saksan toimivaltaisten viranomaisten käyttämät erotteluperusteet jätteiden käsittelytoimen luokittelemiseksi eivät ole yhteisön oikeuden mukaiset, ja mainitsi myös toisen vastaanottamansa kantelun, joka koski jätteiden siirtoja Belgiaan. Komissio totesi lopuksi, että se katsoi Saksan liittotasavallan rikkoneen asetuksen 7 artiklan 2 ja 4 kohdan säännöksiä, ja kehotti kyseistä jäsenvaltiota toteuttamaan tämän perustellun lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
21 Pyydettyään tämän määräajan pidentämistä Saksan liittotasavalta toimitti 23.7.1999 vastauksensa komissiolle. Tässä vastauksessa Saksan viranomaiset lähinnä toistivat aiemmin esittämänsä väitteet korostaen sitä, että kansallisten viranomaisten on voitava täsmentää perusteet, joilla voidaan erottaa huolehtimis- ja hyödyntämistoimet jätteitä poltettaessa, kun yhteisön tasolla ei tämän osalta ole täsmällisesti määriteltyjä erotteluperusteita.
22 Komissio nosti tässä tilanteessa käsiteltävänä olevan kanteen.
Tutkittavaksi ottaminen
23 Saksan liittotasavalta esittää oikeudenkäyntiväitteen, joka perustuu siihen, että sen mukaan komissio ei oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä eikä kanteessa todennut oikeudenkäynnin tarkkaa kohdetta riittävän selkeästi, jotta Saksan liittotasavalta voisi puolustautua sille esitettyjä väitteitä vastaan.
24 Saksan hallitus väittää tämän osalta, että komissio ei yksilöinyt selkeästi kyseessä olevia yksittäisiä hallintopäätöksiä. Saksan hallituksen mukaan tämän tuomion 13 kohdassa mainittujen Nordrhein-Westfalenin ja Baden-Württembergin osavaltioiden kolme yleiskirjettä eivät ole vastalauseita määrättyjen jätteiden tiettyjä siirtoja vastaan, koska niissä tyydytään määrittelemään yleisesti tietyt perusteet, joilla voidaan erottaa jätteiden lämpökäsittely energiankäytöstä.
25 Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn tarkoituksena on antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle toisaalta tilaisuus täyttää yhteisön oikeuden mukaiset velvoitteensa ja toisaalta tilaisuus puolustautua asianmukaisesti komission esittämiä väitteitä vastaan (ks. mm. asia C-152/98, komissio v. Alankomaat, tuomio 10.5.2001, Kok. 2001, s. I-3463, 23 kohta ja asia C-439/99, komissio v. Italia, tuomio 15.1.2002, Kok. 2002, s. I-305, 10 kohta).
26 Tästä seuraa ensinnäkin se, että EY 226 artiklan nojalla nostetun kanteen kohde rajataan kyseisessä määräyksessä tarkoitetussa oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä (em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 23 kohta). Kanteen on näin ollen perustuttava samoihin syihin ja perusteisiin kuin perusteltu lausuntokin (ks. mm. asia C-35/96, komissio v. Italia, tuomio 18.6.1998, Kok. 1998, s. I-3851, 28 kohta).
27 Perustellussa lausunnossa on toiseksi mainittava johdonmukaisesti ja yksityiskohtaisesti ne syyt, joiden vuoksi komissio on päätynyt katsomaan, että asianomainen jäsenvaltio on jättänyt noudattamatta jotakin EY:n perustamissopimuksen mukaista velvoitettaan (ks. mm. asia C-207/96, komissio v. Italia, tuomio 4.12.1997, Kok. 1997, s. I-6869, 18 kohta).
28 On todettava, että näitä vaatimuksia on noudatettu tässä asiassa.
29 Komissio totesi selvästi sekä oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana että kanteessaan, että se moittii Saksan liittotasavaltaa asetuksen 7 artiklan 2 ja 4 kohdan säännösten rikkomisesta, koska tämä on esittänyt perusteettomia vastalauseita jätteiden muihin jäsenvaltioihin pääasiassa polttoaineena käytettäväksi tapahtuvia tiettyjä siirtoja vastaan. Komissio totesi, että se viittaa tämän osalta tiettyjen osavaltioiden hallinnollisiin käytäntöihin ja mainitsi Saksan toimivaltaisten viranomaisten tiettyjen yksittäisten hallintopäätösten tekopäivät sekä kyseisten viranomaisten niiden yleiskirjeiden antamispäivät, jotka ovat näiden hallinnollisten käytäntöjen perustana.
30 Saksan hallitus ei oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana kieltänyt hallinnollisten käytäntöjen olemassaoloa, mutta se esitti perusteluja, joilla oli tarkoitus osoittaa, että nämä käytännöt ovat asetuksen säännösten mukaisia.
31 Vaikka komissio ei ole esittänyt eikä yksilöinyt yksityiskohtaisin viittauksin niitä yksittäisiä hallintopäätöksiä, joihin se viittaa, on näin ollen todettava, että se on antanut Saksan liittotasavallalle tilaisuuden puolustautua asianmukaisesti esittämiään väitteitä vastaan.
32 Kanne on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Pääasia
33 Aluksi on muistutettava, että asetuksella käyttöön otetussa järjestelmässä kaikkien toimivaltaisten viranomaisten, joille ilmoitus jätteiden siirtosuunnitelmasta tehdään, on tutkittava, että ilmoituksen tekijän tekemä luokittelu on asetuksen säännösten mukainen, ja vastustettava siirtoa, jos tämä luokittelu on virheellinen (asia C-6/00, ASA, tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. I-1961, 40 kohta).
34 Jos lähettävä toimivaltainen viranomainen katsoo, että siirron tarkoitus on luokiteltu ilmoituksessa virheellisesti, sen on perustettava siirtoa vastaan esittämänsä vastalause tähän luokitteluvirheeseen, eikä sen pidä viitata johonkin niistä asetuksen yksittäisistä säännöksistä, joissa määritellään ne vastalauseet, joita jäsenvaltiot voivat esittää jätteiden siirtoja vastaan (em. asia ASA, tuomion 47 kohta).
35 Asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat vastustaa hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoa ainoastaan kyseisen artiklan 4 kohdassa tyhjentävästi luetelluissa tapauksissa, ei siis periaatteessa estetä näitä viranomaisia esittämästä vastalausetta määrättyä siirtoa vastaan sillä perusteella, että kyseessä ovat tosiasiassa huolehdittavaksi tarkoitetut jätteet, eikä siinä estetä jäsenvaltioita määrittelemästä soveltamisalaltaan yleisin toimin perusteet, joilla hyödyntämis- ja huolehtimistoimet voidaan erottaa toisistaan.
36 Nämä hallinnolliset käytännöt eivät kuitenkaan ole asetuksen 7 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaiset kuin siinä tapauksessa, että niissä sovelletaan jätteistä huolehtimisen ja niiden hyödyntämisen välisiä erotteluperusteita, jotka ovat direktiivin niissä säännöksissä vahvistettujen perusteiden mukaiset, joihin asetuksen 2 artiklan i ja k alakohdassa viitataan näiden käsitteiden määrittelemiseksi.
37 Jotta voidaan ratkaista, onko Saksan liittotasavalta jättänyt kyseessä olevilla hallinnollisilla käytännöillä noudattamatta asetuksen 7 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, on näin ollen tutkittava, ovatko Saksan toimivaltaisten viranomaisten esittämät vastalauseet toiseen jäsenvaltioon tapahtuvia jätteiden tiettyjä siirtoja vastaan sekä yleiskirjeet, joissa määritellään yleiset perusteet, joita soveltaen nämä vastalauseet on esitetty, direktiivin liitteissä II A ja II B vahvistetun huolehtimis- ja hyödyntämistoimien välisen erottelun mukaiset.
38 Komissio väittää, että jäteseoksen käyttö polttoaineena sementtiuuneissa on direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa tarkoitettu hyödyntämistoimi.
39 Saksan hallituksen mukaan kyseessä olevat jätteiden siirrot koskevat jätteitä, jotka on tarkoitus polttaa maalla, mikä on direktiivin liitteessä II A olevassa D 10 kohdassa mainittu toimi, ja ne kuuluvat siis kyseisessä direktiivissä tarkoitettuihin huolehtimistoimiin.
40 Tämän osalta on muistutettava, että jätteiden "käyttö pääasiassa polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi" on direktiivin liitteessä II B olevan R 1 kohdan mukaan niiden hyödyntämistoimi.
41 Kyseistä säännöstä on tulkittava siten, että siihen kuuluu jätteiden käyttö polttoaineena sementtiuuneissa, koska ensinnäkin kyseisen toimen pääasiallisena tarkoituksena on mahdollistaa jätteiden käyttö energian tuottamiseksi. Direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa käytetty sana "käyttö" merkitsee sitä, että tässä säännöksessä tarkoitetun toimen pääasiallinen tarkoitus on se, että jätteillä voi olla hyödyllinen tehtävä eli energian tuottaminen.
42 Jätteiden käyttö polttoaineena sementtiuuneissa on toiseksi direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa tarkoitettu toimi, koska niiden olosuhteiden perusteella, joissa tämä toimi on toteutettava, voidaan katsoa, että se todellakin on "energian tuottamista". Tämä edellyttää toisaalta, että jätteitä polttamalla syntyvän ja talteen otettavan energian määrä on suurempi kuin polttoprosessissa käytettävän energian määrä, ja toisaalta, että osa tämän polttamisen yhteydessä vapautuvasta energiaylijäämästä todella käytetään joko välittömästi poltossa tuotettuna lämpönä tai muuntamisen jälkeen sähkönä.
43 Direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa käytetystä sanasta "pääasiassa" seuraa kolmanneksi, että jätteet on käytettävä pääasiassa polttoaineena tai muutoin energian tuottamiseksi, mikä merkitsee sitä, että suurin osa jätteistä on kulutettava toimen aikana ja että suurin osa vapautuvasta energiasta on otettava talteen ja käytettävä.
44 Tällainen tulkinta on direktiiviin perustuvan hyödyntämisen käsitteen mukainen.
45 Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan b alakohdasta samoin kuin direktiivin neljännestä perustelukappaleesta seuraa, että jätteiden hyödyntämistoimen olennainen ominaispiirre on, että sen pääasiallinen tavoite on, että jätteillä voi olla hyödyllinen tehtävä sellaisten muiden materiaalien käytön korvaajina, joita olisi pitänyt käyttää tämän tehtävän täyttämiseksi, mikä mahdollistaa luonnonvarojen säästämisen (em. asia ASA, tuomion 69 kohta).
46 Jätteiden poltto on siis hyödyntämistoimi, kun sen pääasiallinen tavoite on, että jätteillä voi olla hyödyllinen tehtävä energian tuottamisessa sellaisen primaarienergianlähteen käytön korvaajana, jota olisi pitänyt käyttää tämän tehtävän täyttämiseksi.
47 Koska jätteiden käyttö polttoaineena siis täyttää tämän tuomion 41-43 kohdassa mainitut edellytykset, se on direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa mainittu hyödyntämistoimi, eikä sellaisia perusteita kuin jätteiden lämpöarvo, poltettavien jätteiden haitallisten aineiden pitoisuus tai se, että jätteet on tai että niitä ei ole sekoitettu, voida ottaa huomioon.
48 Tämän osalta on muistutettava, että vaikka määrätty jätteiden käyttötoimi polttoaineena voidaan luokitella hyödyntämistoimeksi, vastaanottavat ja lähettävät toimivaltaiset viranomaiset voivat esittää sellaista jätteiden siirtoa koskevia vastalauseita, joka toteutetaan tällaista toimea varten, asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdassa mainituissa tapauksissa.
49 Erityisesti kyseisen säännöksen viidennessä luetelmakohdassa annetaan kyseisille toimivaltaisille viranomaisille lupa vastustaa hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoja, jos hyödynnettävien ja sellaisten jätteiden suhde, joita ei hyödynnetä, lopulta hyödynnettävien aineiden arvioitu arvo tai hyödyntämisestä aiheutuvat kulut taikka sen osan, jota ei hyödynnetä, huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei hyödyntäminen kannata taloudellisista tai ympäristöllisistä syistä.
50 Nämä viranomaiset voivat muun muassa ottaa huomioon tämän tuomion 47 kohdassa mainitun kaltaiset perusteet osoittaakseen tapauskohtaisesti, että asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa säädetyt edellytykset, joilla voidaan vastustaa määrättyä jätteiden siirtoa, täyttyvät.
51 Tässä asiassa on todettava, että Saksan toimivaltaisten viranomaisten hallinnolliset käytännöt eivät täytä asetuksen vaatimuksia sellaisina, kuin ne on esitetty edellä.
52 Saksan toimivaltaiset viranomaiset vastustivat näiden hallinnollisten käytäntöjen puitteissa Belgian sementtiteollisuuden uuneissa polttoaineena käytettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtoja sillä perusteella, että nämä siirrot suoritettaisiin huolehtimis- eikä hyödyntämistoimea varten, eikä tätä vastalausetta perusteltu yhdelläkään tämän tuomion 41-43 kohdassa mainitun edellytyksen noudattamatta jättämisellä.
53 Vaikka kyseiset jätteet oli tarkoitettu käytettäviksi polttoaineena Belgiassa, missä niiden piti korvata primaarienergianlähteet sementtiuunien kuumentamisessa, Saksan toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyivät katsomasta, että kyseessä olevat siirtotoimet olivat direktiivin liitteessä II B olevassa R 1 kohdassa mainittu hyödyntämistoimi, ja nojautuivat pelkästään siihen, että kyseiset toimet eivät olleet tiettyjen yleisten erotteluperusteiden mukaiset, jotka esitettiin niiden antamissa yleiskirjeissä ja joihin kuuluu esimerkiksi jätteiden vähimmäislämpöarvoa koskeva peruste.
54 Kuten tämän tuomion 47 kohdasta seuraa, nämä perusteet eivät ole merkityksellisiä sen määrittämiseksi, onko jätteiden käyttö sementtiuunin polttoaineena direktiivissä ja asetuksessa tarkoitettu huolehtimis- vai hyödyntämistoimi.
55 Näin ollen on todettava, että Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut asetuksen 7 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on esittänyt perusteettomia vastalauseita jätteiden muihin jäsenvaltioihin pääasiassa polttoaineena käytettäväksi tapahtuvia tiettyjä siirtoja vastaan.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
56 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Saksan liittotasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Saksan liittotasavalta ei ole noudattanut Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 7 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on esittänyt perusteettomia vastalauseita jätteiden muihin jäsenvaltioihin pääasiassa polttoaineena käytettäväksi tapahtuvia tiettyjä siirtoja vastaan.
2) Saksan liittotasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.