62001C0213
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PHILIPPE LÉGER
26 päivänä marraskuuta 2002 (
1
)
1.
Tässä asiassa haetaan muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-52/99, T. Port vastaan komissio, 20.3.2001 antamaan tuomioon. (
2
) Tuomio liittyy yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa C-364/95 ja C-365/95, T. Port (
3
)10.3.1998 antamaan tuomioon.
2.
Kuten muistamme, Finanzgericht Hamburg (Saksa) esitti vuonna 1995 epäilynsä banaanialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 404/93 pätevyydestä. (
4
) Se jätti välitoimimenettelyssä antamassaan päätöksessä soveltamatta väliaikaisesti asetusta N:o 404/93 ja esitti yhteisöjen tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä. Se antoi lisäksi välitoimimääräyksiä, joissa T. Port GmbH & Co. KG:lle annettiin myös lupa tietyn banaanimäärän tuontiin Euroopan yhteisöön. Nyt esillä olevassa asiassa on kysymys siitä, voidaanko tämä tuomioistuimen väliaikaisesti vahvistama määrä ottaa huomioon laskettaessa perinteisille toimijoille komission asetuksen N:o 2362/98 mukaan myönnettävää viitemäärää. (
5
)
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.
Asiaa koskevat oikeussäännöt voidaan esittää seuraavasti. (
6
)
4.
Asetuksella N:o 404/93 on otettu käyttöön banaanialan yhteinen tuontijärjestelmä, jolla on korvattu eri kansalliset järjestelmät. Tällöin on tehty ero yhteisössä kerättyjen ”yhteisön banaanien”, muista maista kuin Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioista peräisin olevien ”kolmansien maiden banaanien”, ”perinteisten AKT-banaanien” ja ”muiden kuin perinteisten AKT-banaanien” välillä. Perinteisten AKT-banaanien ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien määrät vastasivat AKT-valtioiden viemiä banaanimääriä, jotka ensin mainittujen osalta eivät ylittäneet ja viimeksi mainittujen osalta ylittivät kunkin näistä valtioista perinteisesti viemät, asetuksen N:o 404/93 liitteessä vahvistetut määrät.
5.
Alunperin asetuksessa N:o 404/93 säädetään 2,2 miljoonan tonnin (nettopaino) vuosittaisen tariffikiintiön käyttöönottamisesta kolmansien maiden banaanien ja muiden kuin perinteisten AKT-banaanien tuonnille.
6.
Asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 1 kohdassa vahvistettiin tämä tariffikiintiö siten, että siitä jaettiin 66,5 prosenttia sellaisten toimijoiden luokalle, jotka olivat pitäneet kaupan kolmansien maiden banaaneja ja/tai muita kuin perinteisiä AKT-banaaneja (A-luokka), 30 prosenttia sellaisten toimijoiden luokalle, jotka olivat pitäneet kaupan yhteisön banaaneja ja/tai perinteisiä AKT-banaaneja (B-luokka), ja 3,5 prosenttia sellaisten yhteisöön sijoittautuneiden toimijoiden luokalle, jotka olivat alkaneet pitää kaupan vuodesta 1992 alkaen muita kuin yhteisön banaaneja ja/tai muita kuin perinteisiä AKT-banaaneja (C-luokka).
7.
Asetuksen N:o 404/93 19 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettiin seuraavaa:
”Kukin toimija saa kullekin 1 kohda[ssa] — — tarkoitettujen toimijoiden luokalle erillisten laskutoimitusten mukaisesti tuontitodistukset keskimääräisen banaanien määrän perusteella, jonka toimija on myynyt kolmen viimeisen vuoden aikana, joista on saatavissa tietoja.”
8.
Tämä tuontijärjestelmä asetettiin kyseenalaiseksi Maailman kauppajärjestön (WTO) puitteissa. WTO:n riitojenratkaisuelin totesi 25.9.1997 tekemällään päätöksellä yhteisön järjestelmän useiden kohtien olevan ristiriidassa WTO:n sääntöjen kanssa.
9.
Neuvosto antoi 20.7.1998 tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi asetuksen N:o 404/93 muuttamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 1637/98. (
7
) Komissio antoi sen jälkeen asetuksen N:o 2362/98.
10.
Uudessa tuontijärjestelmässä tariffikiintiön jako kolmeen eri toimijaluokkaan on poistettu, sillä asetuksessa N:o 2362/98 säädetään pelkästä jaosta ”perinteisiin toimijoihin” ja ”uusiin toimijoihin”.
11.
Asetuksen N:o 2362/98 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.
Kukin jäsenvaltiossa — — rekisteröity perinteinen toimija saa kutakin vuotta varten kaikkien liitteessä I mainittujen alkuperien osalta yhden viitemäärän, joka vahvistetaan toimijan viitekauden aikana tosiasiallisesti tuomien banaanimäärien perusteella.
2.
Vuonna 1999 tapahtuvassa tuonnissa tariffikiintiöiden ja perinteisten AKT-banaanien osalta viitekautena käytetään vuosia 1994, 1995 ja 1996.”
12.
Asetuksen N:o 2362/98 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.
Kunkin toimijan on ilmoitettava viitemääränsä vahvistamista varten toimivaltaiselle viranomaiselle ennen kunkin vuoden 1 päivää heinäkuuta:
a)
liitteessä I mainittua alkuperää olevien banaanien kokonaismäärä, jonka toimija on tosiasiallisesti tuonut viitekauden kunkin vuoden aikana;
b)
3 kohdassa mainitut todistusasiakirjat.
3.
Tosiasiallinen tuonti on osoitettava seuraavasti:
a)
esittämällä jäljennös tuontitodistuksista — — jota todistuksenhaltija — — on käyttänyt todistuksessa ilmoitettujen määrien luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen; ja
b)
esittämällä lisäksi selvitys tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä voimassa olleiden tullien maksamisesta — —.”
II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
13.
Kantaja toi vuosina 1989, 1990 ja 1991 pieniä määriä banaaneita yhteisöön. Se sai siten ainoastaan vähäisen määrän tuontitodistuksia vuosille 1993, 1994 ja 1995.
14.
Kantaja on hakenut vuodesta 1994 lähtien toimivaltaisilta viranomaisilta lisätodistuksia ja nostanut asiassa useita kanteita saksalaisissa tuomioistuimissa.
15.
Finanzgericht Hamburg määräsi 19.5.—28.6.1995 välisenä aikana antamillaan neljällä välitoimimääräyksellä Hauptzollamt Hamburg-Jonasin luovuttamaan tietyt kantajan Ecuadorista ostamat banaanierät vapaaseen liikkeeseen. Finanzgericht Hamburg katsoi, että asetuksella N:o 404/93 ja asetuksella N:o 478/95 (
8
) rikotaan tiettyjä tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT) sääntöjä. Se päätti siten jättää väliaikaisesti soveltamatta näitä asetuksia ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle neljä ennakkoratkaisukysymystä. (
9
) Kantajalle annettiin näillä välitoimimääräyksillä lupa 9860571 banaanikilon tuontiin tariffikiintiön puitteissa ilman, että sitä varten olisi ollut esitettävä tuontitodistuksia, ja siten, että niistä oli maksettava kiintiötä koskeva tulli, jonka suuruus oli 75 ecua tonnilta.
16.
Bundesfinanzhof (Saksa) kumosi 22.8.1995 antamallaan tuomiolla Finanzgericht Hamburgin antamat määräykset. Hauptzollamt Hamburg-Jonas vahvisti tämän tuomion perusteella 29.8. ja 1.9.1995 tekemillään päätöksillä kantajalta kannettavan tullin määräksi 850 ecua tonnilta, joka on tullitariffin ulkopuolella tuoduista banaaneista kannettavan tullin määrä.
17.
Kantaja vaati sen jälkeen Finanzgericht Hamburgia määräämään uusista välitoimista. Kyseinen tuomioistuin päätti 22.9. ja 27.9.1995 antamallaan määräyksellä lykätä Hauptzollamt Hamburg-Jonasin päätösten täytäntöönpanoa ilman, että se olisi vaatinut kantajaa asettamaan vakuutta. Finanzgericht Hamburg esitti yhteisöjen tuomioistuimelle uudelleen alunperin esittämänsä neljä ennakkoratkaisukysymystä ensimmäisissä ennakkoratkaisupyynnöissään esittämistään syistä. (
10
)
18.
Kantaja on pyytänyt, että vahvistettaessa viitemäärää vuodelle 1999 huomioon otetaan sen Finanzgericht Hamburgin välitoimimääräysten nojalla tuomat banaanimäärät. Saksan viranomaiset hylkäsivät kuitenkin tämän pyynnön keskusteltuaan asiasta komission virkamiesten kanssa.
19.
Kantaja nosti tällaisessa tilanteessa 19.2.1999 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kannekirjelmällä EY:n perustamissopimuksen 178 artiklaan ja 215 artiklan toiseen kohtaan (joista on tullut EY 235 artikla ja EY 288 artiklan toinen kohta) perustuvan kanteen. Kantaja vaati korvausta siitä vahingosta, joka sille on aiheutunut sen takia, että komissio on saanut Saksan viranomaiset olemaan sisällyttämättä kantajan vuoden 1999 viitemäärään useita banaanimääriä ja erityisesti sitä määrää, jonka tuontiin se oli saanut luvan Finanzgericht Hamburgin välitoimimääräyksien nojalla. (
11
)
20.
Kantaja vetosi kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, jotka olivat seuraavat: 1) GATT-sopimuksen, WTOsopimuksen liitteessä 1 olevien palvelukauppaa koskevan yleissopimuksen (GATS) ja tuontilisensoinnin menettelytavoista tehdyn sopimuksen rikkominen, 2) yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaaminen ja 3) omaisuudensuojan ja luottamuksensuojan periaatteen sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen.
III Valituksenalainen tuomio
21.
Kantaja esittää tämän asian kannalta ainoana merkityksellisenä perusteena olevan toisen perusteen osalta, että viitemäärän pienentäminen riidanalaisella määrällä oli yhdenvertaisen kohtelun periaatteen vastaista. (
12
)
22.
Kantaja toteaa, että Finanzgericht Hamburg oli välitoimimääräyksillään antanut luvan riidanalaisen määrän tuontiin ilman sitä varten esitettävää tuontitodistuksia sillä edellytyksellä, että niistä oli maksettava normaali tulli. Kantaja oli maksanut tämän tullin. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti näiden välitoimimääräysten nojalla toteutettujen banaanien tuontien perusteella on voitava saada samat oikeudet kuin tuontitodistusten perusteella toteutettujen tuontien perusteella.
23.
Komissio korostaa vastauksessaan näihin väitteisiin, (
13
) että tuomioistuimen vahvistamat banaanimäärät voidaan myöntää viitemäärinä edellyttäen, että tuontitullit on tosiasiallisesti maksettu ja että tuonnit on toteutettu viitejakson aikana.
24.
Kantaja ei ollut kuitenkaan komission mukaan täyttänyt ensimmäistä edellytystä. Nimittäin, vaikka Hauptzollamt Hamburg-Jonas oli määritellyt riidanalaista määrää koskevan tullivelan, Finanzgericht Hamburg oli määrännyt tämän velan maksamisen lykkäämisestä ilman sitä varten asetettavaa vakuutta. Lisäksi riidanalainen määrä oli tuotu ilman tuontitodistusta ja näin ollen tariffikiintiön ulkopuolella, mikä merkitsi sitä, että siihen on sovellettava yhteistä tullitariffia täysimääräisesti. Komissio päätyi tämän perusteella siihen, että koska tullia ei ole maksettu, riidanalaista määrää oli mahdotonta ottaa huomioon viitemäärää laskettaessa.
25.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi nämä kantajan väitteet valituksenalaisessa tuomiossa seuraavista syistä:
”88
Siitä kantajan väitteestä, jonka mukaan se voi saada hyväkseen Finanzgericht Hamburgin välitoimia koskevalla määräyksellä vahvistaman banaanimäärän, on todettava ainoastaan, että komissiolla on oikeus vaatia, että ne tuonnit, jotka voidaan ottaa huomioon viitemäärinä, on oltava tosiasiallisesti suoritettu. Määrä, johon kantaja vetoaa, on kuitenkin tuotu tariffikiintiön ulkopuolella ja siihen on sovellettu yhteistä tullitariffia täysimääräisenä. Vastaavien tullimaksujen maksaminen on sittemmin keskeytetty Finanzgericht Hamburgin välitoimia koskevalla määräyksellä. Näin ollen kantajalla ei ole perustetta vaatia, että tämä määrä otettaisiin huomioon sen viitemäärää määritettäessä. Kantajan on näytettävä toteen, että kyseiset tullimaksut on tosiasiallisesti maksettu, mitä se ei ole tehnyt. Tähän on lisättävä, että komissio on suullisessa käsittelyssä väittänyt ilmoittaneensa toimivaltaisille saksalaisille viranomaisille, että on tarpeen ottaa huomioon tämä määrä, jos edellä tarkoitetut tullit on maksettu, eikä tätä komission väitettä ole kiistetty.”
26.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kantajan muut kanneperusteet ja katsoi loppupäätelmänään, että kantaja ei ole näyttänyt toteen lainvastaista menettelyä, jonka perusteella yhteisölle saattaisi syntyä sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu, ja hylkäsi täten vahingonkorvauskanteen.
IV Muutoksenhaku
27.
Valittaja on hakenut muutosta tällä 23.5.2001 yhteisöjen tuomioistuimeen toimittamallaan valituksella. Se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt sen riidanalaisen määrän osalta esittämät väitteet.
28.
Vaikka valitus on melko sekava, näyttää siltä, että valittaja vetoaa muutoksenhakunsa tueksi kahteen valitusperusteeseen. Ensimmäisen perusteen kohteena on asetuksen N:o 2362/98 5 artiklan 3 kohdan rikkominen. Toinen koskee yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka liittyy kansallisten tuomioistuinten valtuuteen määrätä välitoimista yhteisön oikeuden oikeusriidoissa.
29.
Tutkin seuraavassa nämä valitusperusteet peräkkäin.
A Ensimmäinen valitusperuste
30.
Valittaja esittää ensimmäisenä valitusperusteenaan, (
14
) että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut asetuksen N:o 2362/98 5 artiklan 3 kohtaa. Valittaja arvostelee tuomioistuinta siitä, että tämä on päättänyt, että jotta valittaja voi sisällyttää riidanalaisen määrän viitemääräänsä, valittajan on täytynyt todistaa maksaneensa tullitariffin ulkopuolella tapahtuvaan tuontiin sovellettavat tullit.
31.
Valittaja katsoo, että asetuksen N:o 2362/98 5 artiklan 3 kohdan b alakohdassa vaaditaan ainoastaan, että esitetään selvitys ”tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä voimassa olleiden tullien maksamisesta — — ”. Nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisen määrän tuonnin tapahtumapäivänä voimassa oli kuitenkin Finanzgericht Hamburgin vahvistama kiintiötä koskeva tulli, eli 75 ecua tonnilta. Sillä, että Bundesfinanzhof kumosi myöhemmin Finanzgericht Hamburgin määräykset ja että Hauptzollamt Hamburg-Jonas vahvisti sen jälkeen sovellettavan tullin määräksi 850 ecua tonnilta, ei ole merkitystä asetuksen N:o 2362/98 5 artiklan 3 kohdan b alakohdan sanamuodon takia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt valittajan mukaan näin ollen todeta, että kiintiötä koskevan tullin maksaminen riitti siihen, että riidanalainen määrä sisällytetään viitemäärään.
32.
Katson komission tavoin, että tämä valitusperuste on selvästi perusteeton. Valittajan väittämässä ei ollenkaan oteta huomioon sitä, että ”tuon[nin] — — päivänä voimassa olleiden tullien” määrittäminen voidaan riitauttaa. Samoin valittajalta on jäänyt huomaamatta periaate, joka koskee yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisutuomioilla olevaa taannehtivaa vaikutusta.
33.
Asiassa on selvää, että asianomaiset osapuolet voivat riitauttaa ”tuon[nin] — — päivänä voimassa olleiden tullien” määrittämisen. Riitauttaminen saattaa koskea tullien laskutapaa, yhteisön oikeuden oikeussäännön tulkintaa tai (kuten tässä asiassa) oikeussäännön pätevyyttä. Näissä tapauksissa on ilmeistä, että voimassa olevien tullien tarkka määrä ei voinut olla lopullisesti tiedossa tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä. Tämä määrä on tiedossa vasta kun asiasta on olemassa lainvoimainen päätös. Sellaisessa päätöksessä vahvistetaan täsmällisellä ja lopullisella tavalla niiden tullien määrä, joka oli maksettava tuontia koskevien tullimuodollisuuksien täyttymispäivänä.
34.
Samoin on selvää, että yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisutuomioilla on oikeuskäytännön perusteella periaatteessa taannehtiva vaikutus. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut tulkintaa koskevissa tuomioissaan, että se tulkinta, jonka se antaa yhteisön oikeussäännölle, selventää ja täsmentää tämän oikeussäännön merkitystä ja ulottuvuutta sellaisena kuin sitä piti tulkita sen voimaantulohetkestä lähtien. (
15
) Tämän vuoksi näin tulkittua oikeussääntöä voidaan täten soveltaa oikeussuhteisiin, jotka ovat syntyneet ja jotka on perustettu ennen ennakkoratkaisupyynnöstä annettua tuomiota, jos edellytykset, joiden mukaisesti oikeusriidat voidaan saattaa kansallisten tuomioistuinten käsiteltäväksi, täyttyvät. Samaa periaatetta voidaan soveltaa pätevyyden arviointia koskevissa ennakkoratkaisutuomioissa. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut asiassa C-228/92, Roquette Frères, 26.4.1994 antamassaan tuomiossa (
16
) nimenomaisesti, että ”yhteisöjen tuomioistuimen tuomiolla, jossa yhteisön toimi todetaan ennakkoratkaisumenettelyssä pätemättömäksi, on periaatteessa taannehtiva vaikutus”. Sitä suuremmalla syyllä näin on silloin kun yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että ennakkoratkaisukysymysten tutkinnassa ei ole tullut esille sellaisia seikkoja, jotka vaikuttaisivat riitautetun yhteisön toimen pätevyyteen.
35.
Valittajan esittämä väittämä on tämän periaatteen vastainen.
36.
Tässä on palautettava mieliin se, että valittajan Finanzgericht Hamburgin määräysten nojalla tuoma 9860571 kilon banaanimäärä jää tullitariffin ulkopuolelle. Valittaja oli saanut luvan tuoda banaaneja tässä kiintiössä ainoastaan siitä syystä, että Finanzgericht Hamburg oli epävarma siitä, olivatko asetus N:o 404/93 ja asetus N:o 4748/95 yhteensoveltuvia GATT:n sääntöjen kanssa. Finanzgericht Hamburg katsoi siten, että riidanalaiseen tuonnin osalta ”voimassa olleiksi tulleiksi” täytyi vahvistaa etuustulli, jonka suuruus oli 75 ecua tonnilta, eikä tullia, jonka suuruus oli 850 ecua tonnilta.
37.
Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin kiistänyt edellä mainitussa asiassa T. Port antamassaan tuomiossa (
17
) tämän Finanzgericht Hamburgin päätelmän oikeellisuuden. Yhteisöjen tuomioistuin totesi vastauksena sille esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin, että kyseisessä asiassa ei sovellettu GATT:n sääntöjä ja niihin ei voitu tehokkaalla tavalla vedota asetuksen N:o 404/93 ja asetuksen N:o 478/95 soveltamisen estämiseksi.
38.
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisutuomioiden taannehtivaa vaikutusta koskevan periaatteen mukaan yhteisöjen tuomioistuimen arvioinnin vaikutukset alkavat riidanalaisen määrän tuontipäivästä. Tämä tarkoittaa sitä, että riidanalaisen määrän ”tuon[nin] — — päivänä voimassa olleiden tullien” määrä on — ja on täytynyt aina ollut — tullitariffin ulkopuolella tapahtuvaan tuontiin sovellettava tullin määrä, eli 850 ecua tonnilta.
39.
Valittaja tukee tältä osin väittämänsä siihen, että yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisutuomioiden vaikutuksia voidaan rajoittaa kansallisen tuomioistuimen välitoimimenettelyssä antamilla väliaikaismääräyksillä. Tämä väittämä on selvästi oikeuskäytännön vastainen, sillä yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että se on ainoana toimivaltainen rajoittamaan ennakkoratkaisutuomioiden ajallisia vaikutuksia. (
18
) Kuten komissio on korostanut, (
19
) valittajan väittämä loukkaa merkittävällä tavalla yhteisön oikeuden ensisijaisuuden ja sen yhtenäistä soveltamista koskevia periaatteita.
40.
Ehdotan näin ollen yhteisöjen tuomioistuimelle, että se hylkää ensimmäisen valitusperusteen selvästi perusteettomana.
B Toinen valitusperuste
41.
Valittaja väittää toisessa valitusperusteessaan, (
20
) että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, joka liittyy kansallisten tuomioistuinten valtuuteen määrätä välitoimista yhteisön oikeuden oikeusriidoissa.
42.
Valittaja arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä on katsonut, että riidanalainen määrä oli tuotu tullitariffin ulkopuolella. Valittajan mukaan Finanzgericht Hamburg oli välitoimimääräyksissään nimenomaan antanut luvan tähän tullitariffien puitteissa tapahtuvaan tuontiin. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt noudattaa Finanzgericht Hamburgin tekemää päätöstä. Valittaja muistuttaa siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kansalliset tuomioistuimet saavat jättää väliaikaisesti soveltamatta yhteisön oikeuden säädöksiä. Valittaja lisää, että yksityiselle annettava väliaikainen oikeussuoja vähennettäisiin olemattomiin, jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi kyseenalaistaa Finanzgericht Hamburgin päätöksen.
43.
Katson komission tavoin, että tämä valitusperuste on selvästi täysin perusteeton.
44.
Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut yhdistetyissä asioissa C-143/88 ja C-92/89, Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest (
21
) ja asiassa C-465/93, Atlanta Fruchthandelgesellschaft ym. (I), (
22
) että kansalliset tuomioistuimet voivat jättää väliaikaisesti soveltamatta sellaista yhteisön asetusta, jonka pätevyys on riitautettu. Kansalliset tuomioistuimet voivat lykätä sellaiseen asetuksen perusteella tehdyn kansallisen hallintotoimen täytäntöönpanoa tai antaa väliaikaismääräyksiä, joilla säännellään riidanalaisia oikeusasemia tai oikeussuhteita asiassa, jossa on kyse sellaisen yhteisön asetuksen perusteella tehdystä kansallisesta hallintotoimesta. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että tällaisen toimivallan käyttäminen edellyttää neljän edellytyksen täyttymistä. Edellä mainittujen tuomioiden (
23
) mukaan, kansalliset tuomioistuimet voivat päättää täytäntöönpanon lykkäämisestä tai antaa väliaikaismääräyksiä ainoastaan
—
jos tuomioistuin epäilee vakavasti yhteisön säädöksen (tai muun toimenpiteen) pätevyyttä ja jos se esittää tämän pätevyyttä koskevan ennakkoratkaisukysymyksen yhteisöjen tuomioistuimelle, jos asia ei jo ole sen käsiteltävänä,
—
jos asia on kiireellinen siksi, että täytäntöönpanon lykkääminen tai väliaikaismääräykset ovat tarpeen, jottei sitä (tai niitä) hakevalle asianosaiselle aiheudu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa,
—
jos kansallinen tuomioistuin ottaa asianmukaisesti huomioon yhteisön edun ja
—
jos kansallinen tuomioistuin kaikkia näitä edellytyksiä harkitessaan noudattaa ratkaisuja, jotka yhteisöjen tuomioistuin tai yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt asetuksen lainmukaisuudesta, tai määräystä, joka on annettu yhteisön tasolla vastaavien väliaikaismääräysten myöntämisestä.
45.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut kolmannesta edellytyksestä, että kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon yhteisön etu siten, että riidanalaista asetusta ei saa jättää soveltamatta ilman asianmukaisia takeita. (
24
) Tämä tarkoittaa sitä, että kun väliaikaismääräyksen antaminen voi aiheuttaa yhteisölle taloudellisen riskin, kansallisen tuomioistuimen on vaadittava hakijalta riittävä vakuus, kuten takaus tai pantti. (
25
)
46.
Tässä tapauksessa on selvää, että Finanzgericht Hamburg ei ole täyttänyt kolmatta edellytystä. Se on antanut välitoimimääräyksissään valittajalle luvan tuoda riidanalaisen määrän tullitariffin puitteissa vaatimatta vakuuden asettamista. Kansallinen tuomioistuin on siten vapauttanut valittajan maksamasta yhteisön lainsäädännön mukaan sovellettavia tulleja varmistamatta yhteisön taloudellisten etujen säilymistä siten, että se olisi määrännyt vakuuden asettamisesta tai muusta sitä vastaavasta toimenpiteestä.
47.
Tässä tilanteessa on todettava, että valittaja ei voi menestyksellisesti vedota Finanzgericht Hamburgin määräyksissä sille sen välittämän mukaan annettuihin oikeuksiin. (
26
) Koska näissä määräyksissä ei noudateta oikeuskäytännössä asetettuja edellytyksiä, ne eivät millään tavalla voi aikaansaada siitä, että riidanalainen määrä sisällytetään valittajan viitemäärään.
48.
Esitän näin ollen yhteisöjen tuomioistuimelle, että se hylkää toisen valitusperusteen selvästi perusteettomana.
V Ratkaisuehdotus
49.
Edellä olevan perusteella ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se hylkää valituksen selvästi perusteettomana ja velvoittaa T. Port GmbH & Co. KG:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut kummassakin oikeusasteessa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Kok. 2001, s. II-981 (jäljempänä valituksenalainen tuomio).
(
3
)	Kok. 1998, s. I-1023.
(
4
)	EYVL L 47, s. 1.
(
5
)	Asetuksen N:o 404/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä banaanien tuontia yhteisöön koskevan järjestelmän osalta 28 päivänä lokakuuta 1998 annettu komission asetus (EY) N:o 2362/98 (EYVL L 293, s. 32).
(
6
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 1—11 kohta.
(
7
)	EYVL L 210, s. 28.
(
8
)	Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 404/93 täydentävistä yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön alueelle tuotavien banaanien tariffikiintiöjärjestelmästä ja asetuksen (ETY) N:o 1442/93 muuttamisesta 1 päivänä maaliskuuta 1995 annettu komission asetus (EY) N:o 478/95 (EYVL L 49, s. 13).
(
9
)	Asia C-182/95, T. Port, poistettu rekisteristä 12.3.2001 annetulla määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(
10
)	Edellä mainitut yhdistetyt asiat C-364/95 ja C-365/95, T. Port.
(
11
)	Jäljempänä riidanalainen määrä.
(
12
)	Valituksenalaisen tuomion 70—72 kohta.
(
13
)	Valituksenalaisen tuomion 78—80 kohta.
(
14
)	Valituksen 2 kohta.
(
15
)	Ks. esimerkiksi yhdistetyt asiat 66/79, 127/79 ja 128/79, Salumi ym, tuomio 27.3.1980 (Kok. 1980, s. 1237, Kok. Ep. V, s. 165, 9 ja 10 kohta) ja asia 826/79, Mireco, tuomio 10.7.1980 (Kok. 1980, s. 2559, 7 ja 8 kohta).
(
16
)	Asia C-228/92, Roquette Frères, tuomio 26.4.1994 (Kok. 1994, s. I-1445, 17 kohta).
(
17
)	Tuomion 58—67 kohta.
(
18
)	Ks. esimerkiksi edellä alaviitteessä 15 mainittu asia Mireco, tuomion 9 kohta.
(
19
)	Vastineen 12 kohta.
(
20
)	Valituksen 3 kohta.
(
21
)	Yhdistetyt asiat C-143/88 ia C-92/89, Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomio 21.2.1991 (Kok. 1991, s. I-415, Kok. Ep. XI, s. I-29, 14—21 kohta).
(
22
)	Asia C-465/93, Atlanta Fruchthandelgesellschaft vm. (I), tuomio 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3761, 19—30 kohta).
(
23
)	Edellä alaviitteessä 21 mainitut yhdistetyt asiat Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomion 33 kohta sekä edellä alaviitteessä 22 mainittu asia Atlanta Fruchthandelgesellschaft ym. (I), tuomion 51 kohta.
(
24
)	Edellä alaviitteessä 21 mainitut yhdistetyt asiat Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomion 30 kohta sekä edellä alaviitteessä 22 mainittu asia Atlanta Fruchthandelgesellschaft ym. (I), tuomion 42 kohta.
(
25
)	Edellä alaviitteessä 21 mainitut yhdistetyt asiat Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomion 32 kohta sekä edellä alaviitteessä 22 mainittu asia Atlanta Fruchthandelgesellschaft ym. (I), tuomion 45 kohta.
(
26
)	Voidaan kysyä, eikö tämä lopputulos seuraa jo siitä, että Bundesfinanzhof kumosi Finanzgericht Hamburgul määräykset.