61998CO0428_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-428/98 P,
Deutsche Post AG, kotipaikka Bonn (Saksa), edustajanaan asianajaja D. Schroeder, Köln, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Loesch & Wolter, 11 rue Goethe,
valittajana,
jossa valittaja vaatii muutoksenhaussaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (laajennettu kolmas jaosto) yhdistetyissä asioissa T-133/95 ja T-204/95, IECC vastaan komissio, 16.9.1998 antaman tuomion (Kok. 1998, s. II-3645) kumoamista,
muina osapuolina:
International Express Carriers Conference (IECC), kotipaikka Geneve (Sveitsi), edustajinaan asianajaja E. Morgan de Rivery, Pariisi, ja asianajajat J. Derenne ja M. Cunningham, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto A. Schmitt, 7 Val Sainte-Croix,
kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies K. Wiedner, avustajanaan N. Forwood, QC, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
La Poste, edustajanaan asianajaja H. Lehman, Pariisi, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto A. May, 398 route d'Esch,
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
ja
The Post Office
väliintulijoina ensimmäisessä oikeusasteessa,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. A. O. Edward sekä tuomarit P. J. G. Kapteyn (esittelevä tuomari) ja A. La Pergola,
julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kirjaaja: R. Grass,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1 Deutsche Post AG (jäljempänä Deutsche Post) on yhteisöjen tuomioistuimeen 30.11.1998 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan (josta on tullut EY 225 artikla) ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-133/95 ja T-204/95, IECC vastaan komissio, 16.9.1998 antamaan tuomioon (Kok. 1998, s. II-3645; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kumonnut komission 6.4.1995 tekemän päätöksen International Express Carriers Conferencen (jäljempänä IECC) tekemästä kantelusta, siltä osin kuin päätös koski "kaupallista fyysistä ABA-edelleenpostitusta".
Asian tosiseikat
2 IECC on eräiden pikalähetyspalveluja tarjoavien yritysten etuja valvova järjestö. Sen jäsenet tarjoavat muun muassa edelleenpostitukseksi kutsuttuja palveluja, mikä tarkoittaa valtiosta A peräisin olevan postin kuljettamista valtion B alueelle, jossa se jätetään johonkin kansallisen postilaitoksen postitoimipaikkaan kannettavaksi lopulliselle vastaanottajalle tässä valtiossa (ns. ABB-edelleenpostitus) tai edelleen kohti valtiota A (ns. ABA-edelleenpostitus) tai valtiota C (ns. ABC-edelleenpostitus).
3 IECC teki komissiolle 13.7.1988 kantelun 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204) 3 artiklan 2 kohdan nojalla.
4 Kantelu jakautui kahteen osaan, joista toinen perustui EY:n perustamissopimuksen 85 artiklaan (josta on tullut EY 81 artikla) ja toinen EY:n perustamissopimuksen 86 artiklaan (josta on tullut EY 82 artikla). Tässä asiassa on merkitystä ainoastaan kantelun toisella osalla, jossa IECC väitti, että tietyt kansalliset postilaitokset pyrkivät Maailman postiliiton yleissopimuksen 23 artiklan perusteella soveltamaan markkinoiden jakamista koskevaa sopimusta kieltäytyäkseen kantamasta sellaista postia, jonka asiakas on jättänyt muun kuin sen valtion kansallisen postilaitoksen kuljetettavaksi, jossa asiakkaan kotipaikka sijaitsee.
5 Maailman postiliiton yleissopimus, joka tehtiin Yhdistyneiden Kansakuntien puitteissa 10.7.1964, sääntelee postihallintojen välisiä suhteita kaikkialla maailmassa. Kaikki Euroopan yhteisön jäsenvaltiot ovat liittyneet siihen.
6 Kansallisille postilaitoksille aiheutuu postijärjestelmässä huomattavia kustannuksia saapuvan postin lajittelusta ja jakelusta lopullisille vastaanottajille. Tämän vuoksi Maailman postiliiton jäsenet toteuttivat vuonna 1969 postinlähetyksen lajiin perustuvaa päätemaksuksi kutsuttua kiinteämääräistä korvausta koskevan järjestelmän, jolla muutettiin Maailman postiliiton perustamisesta alkaen voimassa ollutta järjestelmää, jonka mukaan kansalliset postilaitokset vastaavat saapuvan postin lajittelusta ja jakelusta syntyvistä kustannuksista laskuttamatta tästä postin lähtömaan kansallista postilaitosta. Eri postihallintojen tarjoamien postin jakeluun liittyvien palvelujen taloudellinen arvo, hallinnolle aiheutuvien kustannusten rakenne ja asiakkailta perittävät maksut voivat vaihdella huomattavasti. Kansallisista ja kansainvälisistä postilähetyksistä perittävien maksujen erot eri jäsenvaltioiden välillä sekä päätemaksujen suuruus käytössä oleviin kansallisiin maksuihin verrattuna ovat edelleenpostituksen syntyyn vaikuttaneita määrääviä tekijöitä. Edelleenpostitusta harjoittavat toimijat pyrkivät nimittäin muun muassa hyötymään näistä maksujen eroista tarjoutumalla kuljettamaan kaupallisten yhtiöiden postilähetykset niihin kansallisiin postilaitoksiin, joiden tarjoamien palvelujen hinta-laatusuhde on markkinoiden edullisin tietyn kohdemaan suhteen.
7 Maailman postiliiton vuoden 1984 yleissopimuksen 23 artiklassa, josta on tullut vuoden 1989 yleissopimuksen 25 artikla, on sovittu seuraavaa:
"1. Mikään jäsenmaa ei ole velvollinen kuljettamaan eikä jakamaan vastaanottajille kirjelähetyksiä, joita ketkä tahansa sen alueella vakinaisesti asuvat lähettäjät jättävät postiin tai postituttavat vieraassa maassa hyötyäkseen siellä sovellettavista alemmista maksuista. Sama koskee tällaisia suurina määrinä postitettavia lähetyksiä, suoritetaanpa tällaiset postitukset sitten alemmista maksuista hyötymistarkoituksessa tai ei.
2. Pykälä 1 soveltuu erotuksetta joko lähettäjän asumassa maassa valmistettuihin tai rajan yli kuljetettuihin tai vieraassa maassa valmistettuihin lähetyksiin.
3. Asianomaisella postilaitoksella on oikeus joko palauttaa lähetykset lähtömaahan tai periä niistä kotimaan maksut. Jos lähettäjä kieltäytyy maksamasta näitä maksuja, voi postilaitos käsitellä lähetyksiä kotimaan lainsäädännön mukaisesti.
4. Mikään jäsenmaa ei ole velvollinen hyväksymään, kuljettamaan eikä jakamaan vastaanottajille kirjelähetyksiä, joita ketkä tahansa lähettäjät ovat postituttaneet suurina määrinä muussa kuin siinä maassa, missä niiden kotipaikka on. Asianomaisilla postilaitoksilla on oikeus palauttaa tällaiset lähetykset lähtömaahan tai antaa ne lähettäjille maksamatta takaisin suoritettua maksua."
8 Kantelunsa toisessa osassa, jolla on merkitystä tässä valitusasiassa, IECC väitti tiettyjen kansallisten postilaitosten soveltavan Maailman postiliiton yleissopimuksen 23 artiklan perusteella kansallisten postimarkkinoiden jakamiseen tähtäävää järjestelmää. IECC väitti, että Ison-Britannian, Saksan ja Ranskan postilaitokset eli The Post Office, Deutsche Post ja La Poste yrittivät muun muassa saada kaupalliset yhtiöt luopumaan IECC:n jäsenten kaltaisten edelleenpostitusta harjoittavien yksityisten yhtiöiden tarjoamista palveluista tai muut kansalliset postilaitokset luopumaan yhteistyöstä näiden yksityisten toimijoiden kanssa.
9 IECC väitti myös, että Deutsche Post oli keväällä 1988 yrittänyt kannustaa olemaan käyttämättä edelleenpostituspalveluja huomauttamalla saksalaisille asiakkaille Maailman postiliiton yleissopimuksen 23 artiklasta ja keskeyttämällä ja palauttamalla maan rajojen ulkopuolelta saapuvan postin, jonka vastaanottajat sijaitsivat Saksassa.
10 Komissio osoitti IECC:lle 6.4.1995 tämän tekemän kantelun toista osaa koskevan päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös), jossa se totesi muun muassa seuraavaa:
"4. - - Tämän kirjeen tarkoituksena on ilmoittaa teille komission lopullisesta päätöksestä niiden väitteiden suhteen, joita tekemässänne kantelussa on esitetty Maailman postiliiton yleissopimuksen 23 artiklaan perustuvasta postin kulun keskeyttämisestä.
5. - -
6. Fyysisen kaupallisen ABA-edelleenpostituksen osalta komissio toteaa, että mikäli kaupallisessa tarkoituksessa tapahtuvalla valtion B asukkaiden postin keräämisellä edelleenpostitettavaksi valtion A alueella valtiossa B sijaitsevalle lopulliselle vastaanottajalle kierretään valtionsisäistä postin jakelua koskevaa kansallista monopolia, nimittäin valtion B lainsäädännön mukaista monopolia, kyseisen postin kulun keskeyttämistä sen palatessa takaisin valtioon B voidaan tässä tilanteessa pitää oikeutettuna eikä se siten ole EY:n perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua määräävän aseman väärinkäyttöä. [- - Komissio on - -] huomannut erityisesti, että tällainen kansallisen monopolin kiertäminen on tuottoisaa juuri sen vuoksi, että päätemaksut ovat tällä hetkellä epätasapainoisia, ja että jonkinlaisen suojan antaminen on siten perusteltua tässä vaiheessa - - .
7. - -
8. Edellä esitetyn perusteella komissio ilmoittaa, että asetuksen N:o 17 3 artiklan 2 kohdan perusteella 13.7.1988 tekemänne kantelu hylätään kaupallisen fyysisen ABA-edelleenpostituksen - - keskeyttämistä koskevilta osin."
11 IECC nosti 20.6.1995 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään kannekirjelmällä EY:n perustamissopimuksen 173 artiklaan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) perustuvan kanteen, joka kirjattiin rekisteriin numerolla T-133/95 ja jossa se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Valituksenalainen tuomio
12 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi valituksenalaisella tuomiollaan riidanalaisen päätöksen kaupallisen fyysisen ABA-edelleenpostituksen osalta ja hylkäsi kanteen muilta osin. Komissio velvoitettiin korvaamaan IECC:n oikeudenkäyntikulut asiassa T-133/95 ja väliintulijat velvoitettiin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
13 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusteli riidanalaisen päätöksen kumoamista seuraavasti:
"94 Komissio katsoi 6.4.1995 tekemässään päätöksessä, että kaupallisella ABA-edelleenpostituksella itse asiassa kierretään lakiin perustuvaa kansallisten postilaitosten monopolia. Komission mukaan tällaisen edelleenpostituksen keskeyttäminen oli oikeutettua esillä olevissa olosuhteissa, eikä sitä siten voitu pitää perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettuna väärinkäyttönä. Tämän vuoksi komissio totesi, että ABA-edelleenpostitus esti kohdemaan kansallista postilaitosta saamasta postinkannosta aiheutuvat kustannuksensa katetuksi, koska päätemaksut eivät perustu tosiasiallisiin kustannuksiin.
95 Komission esittämät perustelut huomioon ottaen on tutkittava, ovatko komission mainitsemat olosuhteet sellaisia, että ne estävät perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisen.
96 Postimonopolin olemassaoloa ja sen väitettyä kiertämistä ABA-edelleenpostituksella ei voida sellaisenaan pitää kyseisen edelleenpostituksen keskeyttämisperusteena.
97 Kansallisia postilaitoksia ei velvoiteta niiden lakiin perustuvista monopoleista säätävissä kansallisissa laeissa tai Maailman postiliiton yleissopimuksessa keskeyttämään edelleenpostitettuja postilähetyksiä. Niillä on siten harkintavaltaa olla tarvittaessa keskeyttämättä postin kulkua.
98 Kansallisten postilaitosten tarve monopolinsa puolustamiseen ei sellaisenaan johda siihen, että perustamissopimuksen 86 artiklaa ei sovelleta ABA-postitusten keskeyttämiseen. Muussa tapauksessa päädyttäisiin nimittäin siihen, että jokin menettelytapa jätettäisiin tämän määräyksen soveltamisalan ulkopuolelle vain määräävän aseman olemassaolon perusteella.
99 Toisin kuin komissio väittää, riidanalaisia keskeytyksiä ei voida perustella objektiivisesti sillä, että päätemaksut, jotka ovat kansallisten postilaitosten saamia korvauksia ABA-edelleenpostitustapauksissa, eivät riitä kattamaan niille postinkannosta aiheutuvia kustannuksia.
100 Vaikka saapuvan postin jakelusta aiheutuvat, kansallisten postilaitosten vastattavina olevat kustannukset ja niiden saamat korvaukset ovatkin epätasapainossa keskenään, tämän on todettava johtuvan kansallisten postilaitosten, mukaan lukien tässä asiassa kyseessä olevat postilaitokset, itsensä tekemästä sopimuksesta, jonka mukaan päätemaksut ovat kiinteämääräisiä, ja ne määritellään ottamatta huomioon kohdemaan kansallisen postilaitoksen vastattavina olevia tosiasiallisia kustannuksia.
101 Tällaista menettelytapaa, jolla pyritään korjaamaan määräävässä asemassa olevalle yritykselle sellaisesta yleissopimuksesta aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia, jonka laatimiseen ja tekemiseen se on itse osallistunut, ei voida pitää objektiivisena perusteena, jonka vuoksi kaupallisen ABA-postituksen keskeyttäminen jäisi perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle.
102 Ei sitä paitsi vaikuta siltä, että saapuvan postin keskeyttäminen olisi ainoa keino, jolla kohdemaan kansallinen postilaitos voisi turvata postinkannosta aiheutuvien kustannusten kattamisen, mistä on osoituksena se, että Deutsche Post on useaan otteeseen perinyt saataviaan lähettäjiltä. Riidanalaisesta päätöksestä ei käy ilmi, että komissio olisi tutkinut sitä, voitaisiinko joitakin muita toimenpiteitä pitää vähemmän rajoittavina kuin postin keskeytystä.
103 La Poste ja Post Office sekä epäsuoralla tavalla myös Yhdistynyt kuningaskunta ovat korostaneet sitä, että kaupallisen ABA-edelleenpostituksen keskeyttäminen oli perusteltua perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohtaan nähden, koska on varmistettava, että kansalliset postilaitokset täyttävät yleispalveluvelvollisuutensa. Kuitenkin 6.4.1995 tehdystä päätöksestä ilmenee, että komissio ei ole viitannut kyseiseen määräykseen eikä myöskään soveltanut sitä tässä asiassa, minkä se on vahvistanut istunnossa.
104 Näin ollen kyseisten väliintulijoiden tältä osin esittämät väitteet eivät koske tämän oikeudenkäynnin kohteena olevaa asiaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei siten ole lausua näistä väitteistä harjoittaessaan perustamissopimuksen 173 artiklan mukaista laillisuusvalvontaa.
105 On todettava, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että kaupallisten ABA-edelleenpostitusten keskeyttämiset eivät ole perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä.
106 Siten 6.4.1995 tehty päätös on kumottava siltä osin kuin se koskee komission arviointeja kansallisten postilaitosten suorittamien kaupallisten ABA-postitusten keskeyttämisten lainmukaisuudesta."
Valitus
14 Deutsche Post, komissio ja La Poste vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin
- kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin sillä kumotaan riidanalainen päätös
- velvoittaa IECC:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
15 Deutsche Post väittää valituksessaan komission tukemana, että valituksenalainen tuomio perustuu oikeudelliseen virheeseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on sen mukaan soveltanut väärin yhteisön oikeutta, tässä tapauksessa perustamissopimuksen 86 artiklaa, kun se on katsonut valituksenalaisen tuomion 105 kohdassa, että kaupallisen ABA-edelleenpostituksen keskeyttäminen merkitsi tässä artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä.
16 Deutsche Post katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on päätynyt tähän kantaan valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa, 100 ja 101 kohdassa sekä 102 kohdassa esitetyn kolmen toteamuksen perusteella, jotka ovat itsessään perustamissopimuksen 86 artiklan vastaisia.
17 Deutsche Postin ja La Posten mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti tutkinut yksinomaan, saattoiko kaupallisen ABA-edelleenpostituksen keskeyttämistä koskeva menettelytapa olla perusteltu tai jäikö se 86 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, pohtimatta ensin sitä, oliko tällainen menettelytapa itsessään väärinkäyttöä.
18 Tältä osin valittaja vetoaa erityisesti siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole missään vaiheessa tutkinut tai selittänyt, mistä syystä Maailman postiliiton yleissopimuksen 25 artiklan soveltaminen (kansallinen postilaitos kieltäytyy kantamasta sen alueella vakinaisesti asuvien lähettäjien tämän valtion ulkopuolelta lähettämää postia) merkitsee väärinkäyttöä.
19 IECC vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
- hylkää valituksen kokonaisuudessaan perusteettomana ja pysyttää valituksenalaisen tuomion 94-97 kohdan
- velvoittaa Deutsche Postin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20 IECC katsoo, että valituksen tueksi esitetyt väitteet ovat perusteettomia, koska ne perustuvat siihen, että valituksenalaista tuomiota on luettu ja tulkittu väärin. IECC:n mukaan tämä virhe koskee valitusta kokonaisuudessaan, ja valitus on hylättävä selvästi täysin perusteettomana.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
21 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 119 artiklassa määrätään, että jos valituksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai jos valitus on selvästi perusteeton, yhteisöjen tuomioistuin voi milloin tahansa hylätä valituksen perustellulla määräyksellä aloittamatta asian suullista käsittelyä.
22 Aluksi on huomattava, että perustamissopimuksen 168 a artiklasta ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin ja että muutoksenhaun perusteena saadaan käyttää yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta puuttuvaa toimivaltaa, asian käsittelyssä yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta oikeudenkäyntivirhettä, joka on hakijan edun vastainen, tai yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunutta yhteisön oikeuden rikkomista (ks. mm. asia C-8/95 P, New Holland Ford v. komissio, tuomio 28.5.1998, Kok. 1998, s. I-3175, 22 kohta).
23Tältä osin on todettava, että oikeudellinen virhe, johon valittaja vetoaa, perustuu todellisuudessa valituksenalaisen tuomion selvästi virheelliseen tulkintaan. Toisin kuin Deutsche Post väittää, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole katsonut, että kaupallisen ABA-edelleenpostituksen keskeyttämiset olisivat perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitettua väärinkäyttöä, eikä myöskään, että kaupallisella fyysisellä ABA-edelleenpostituksella toimitetun postin palauttaminen Maailman postiliiton yleissopimuksen 25 artiklan mukaisesti olisi 86 artiklassa tarkoitettua määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä.
24 Valituksenalaisen tuomion 95 kohdasta ilmenee selvästi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ainoastaan tutkinut, kuten sen toimivaltaan kuuluu perustamissopimuksen 173 artiklan mukaisen kumoamiskanteen yhteydessä, olivatko komission perustelut päteviä.
25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 96-98 kohdassa, että postimonopolin olemassaoloa ja sen väitettyä kiertämistä ABA-edelleenpostituksella ei voida sellaisenaan pitää kyseisen edelleenpostituksen keskeyttämisperusteena. Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut 99-101 kohdassa, että saapuvan postin jakelusta aiheutuvien, kansallisten postilaitosten vastattavina olevien kustannusten ja niiden saamien korvausten välistä epätasapainoa ei voida sellaisenaan pitää objektiivisena perusteena, jonka vuoksi postin keskeyttämistä koskeva menettelytapa jäisi perustamissopimuksen 86 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut vielä 102 kohdassa, että postin keskeyttäminen ei sitä paitsi vaikuta ainoalta keinolta, jolla tätä epätasapainoa voitaisiin korjata, ja että riidanalaisesta päätöksestä ei käy ilmi, että komissio olisi tutkinut sitä, voitaisiinko joitakin muita toimenpiteitä pitää vähemmän rajoittavina.
26 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut näiden arviointien pohjalta, että komission riidanalaisessa päätöksessä esittämien perustelujen nojalla ei voitu jättää soveltamatta perustamissopimuksen 86 artiklaa kyseisiin edelleenpostituksen keskeyttämisiin, ja tämän vuoksi kumonnut riidanalaisen päätöksen kyseisen osan.
27 Toisin kuin valittaja väittää, tämä kumoaminen ei merkitse sitä, että väärinkäytön olisi katsottu tapahtuneen.
28 Kuten IECC on perustellusti tuonut esiin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiana ei ole ratkaista, onko kyse ollut määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä sen käsitellessä sellaisen päätöksen kumoamiseksi nostettua kannetta, jossa tällaista väärinkäyttöä ei todeta. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei ole perustamissopimuksen 173 artiklassa tarkoitetun laillisuusvalvonnan perusteella täyteen harkintavaltaan perustuvaa toimivaltaa esillä olevan kaltaisessa tapauksessa, toisin kuin yhteisön tuomioistuimilla on EY:n perustamissopimuksen 172 artiklan (josta on tullut EY 229 artikla) nojalla esimerkiksi sellaisten päätösten osalta, joissa määrätään seuraamuksia, se ei voi käsiteltävänä olevassa asiassa korvata riidanalaista päätöstä toisella päätöksellä tai ryhtyä muuttamaan tätä päätöstä.
29 Tämän vuoksi ei voida hyväksyä tämän määräyksen 15-18 kohdassa esitettyä valittajan väitettä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt ensin pohtia, merkitsikö kaupallisen edelleenpostituksen keskeyttäminen itsessään väärinkäyttöä.
30 Valitusperuste ei näin ollen selvästikään ole perusteltu.
31 Tästä seuraa, että työjärjestyksen 119 artiklan mukaisesti valitus on hylättävä selvästi täysin perusteettomana.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
32 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn 118 artiklan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Deutsche Post on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. IECC ja La Poste vastaavat 69 artiklan 3 kohdan mukaisesti omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Valitus hylätään.
2) Deutsche Post AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
3) International Express Carriers Conference ja La Poste vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.