62019CC0815
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 9. detsembril 2020 (
1
)
Kohtuasi C‑815/19
Natumi GmbH
versus
Land Nordrhein-Westfalen,
menetluses osales:
Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus))
Eelotsusetaotlus – Määrus (EÜ) nr 834/2007 – Määrus (EÜ) nr 889/2008 – Mahepõllumajanduslik tootmine ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamine – Teatavate põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosade kasutamine toiduainete töötlemisel – Punane vetikas (Lithothamnium
calcareum) – Märge „kaltsium“
I. Sissejuhatus
1.
Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada nõukogu 28. juuni 2007. aasta määrust (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta (
2
) ning komisjoni 5. septembri 2008. aasta määrust (EÜ) nr 889/2008, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 834/2007 (mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses mahepõllumajandusliku tootmise, märgistamise ja kontrolliga (
3
).
2.
See eelotsusetaotlus on esitatud vaidluse raames, mille pooled on Natumi GmbH ja Land Nordrhein-Westfalen (Nordrhein-Westfaleni liidumaa, Saksamaa), mida esindab Landesamt für Natur, Umwelt und Verbraucherschutz Nordrhein-Westfalen (Nordrhein-Westfaleni liidumaa loodus‑, keskkonna‑ ja tarbijakaitseamet, Saksamaa), ning mis puudutab mittemahepõllumajandusliku toote, käsitletaval juhul punase vetika (Lithothamnium calcareum) vaidlusalust kasutamist toiduaine töötlemisel ning niisuguste terminite kasutamist, mis viitavad mahepõllumajanduslikule tootmisviisile ja kaltsiumi olemasolule, selle nõnda töödeldud toiduaine märgistuses.
3.
Selles kohtuasjas saab Euroopa Kohus käsitleda küsimust, kas töödeldud mahepõllumajanduslikes toiduainetes võib kasutada ainet, mis on küll kantud seejuures lubatud põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosade ammendavasse loetellu, kuid mida kasutatakse mineraalaine või mikrotoitaine allikana, mis ei ole liidu õigusaktide või liidu õigusaktidega kooskõlas olevate liikmesriigi õigusaktide kohaselt lubatud. Niisugune on sisuliselt Euroopa Kohtule esitatud küsimus.
4.
Teen käesolevas ettepanekus Euroopa Kohtule ettepaneku vastata sellele küsimusele eitavalt.
II. Liidu õigus
A.
Määrus nr 834/2007
5.
Määruse nr 834/2007 põhjendustes 3, 5, 20, 22 ja 25 on märgitud:
„(3)
[Liidu] mahepõllumajanduslikku tootmist reguleeriva õigusliku raamistiku eesmärk peaks olema tagada aus konkurents ja mahepõllumajanduslike toodete siseturu nõuetekohane toimimine ning säilitada ja õigustada tarbija usaldust mahepõllumajanduslikena märgistatud toodete suhtes. […]
[…]
(5)
Seega on asjakohane veelgi selgesõnalisemalt määratleda mahepõllumajandusliku tootmise eesmärgid, põhimõtted ja eeskirjad, et suureneks nii läbipaistvus, tarbijausaldus kui ka ühtlustatud arusaam mahepõllumajandusliku tootmise kontseptsioonist.
[…]
(20)
Töödeldud toit tuleks märgistada mahepõllumajanduslikuna vaid juhul, kui kõik või peaaegu kõik selle põllumajanduslikku päritolu koostisosad on mahepõllumajanduslikud. Tuleks siiski kehtestada märgistamise erinõuded töödeldud toidu suhtes, mis sisaldab põllumajanduslikke koostisosi, mis ei ole mahepõllumajanduslikul kujul kättesaadavad, näiteks jahi- ja kalastussaadused. […]
[…]
(22)
On oluline säilitada tarbija usaldus mahepõllumajanduslike toodete vastu. Seepärast peaksid erandid mahepõllumajandusliku tootmise suhtes kohaldatavatest nõuetest rangelt piirduma vaid juhtudega, mil erandlike eeskirjade kohaldamist peetakse õigustatuks.
[…]
(25)
Peetakse […] kohaseks piirata [Euroopa Liidu mahepõllumajandusliku tootmise] logo kasutamist toodetega, mis sisaldavad ainult või peaaegu ainult mahepõllumajanduslikke koostisosi, et mitte eksitada tarbijaid kogu toote mahepõllumajandusliku laadi suhtes. Seetõttu ei tohiks lubada logo kasutamist üleminekujärgus toodete märgistuses või selliste töödeldud toiduainete puhul, mille põllumajanduslikku päritolu koostisosades jääb mahepõllumajanduslike koostisosade osakaal alla 95%.“
6.
Selle määruse artiklis 1 „Eesmärk ja reguleerimisala“ on sätestatud:
„1.   Käesolev määrus on aluseks mahepõllumajandusliku tootmise säästvale arengule, tagades samal ajal siseturu tõhusa toimimise, ausa konkurentsi ja tarbijate usalduse ning kaitstes tarbijate huve.
Määrusega kehtestatakse ühised eesmärgid ja põhimõtted, mis on aluseks selles sätestatud eeskirjadele järgmistes valdkondades:
a)
kõik mahepõllumajanduslike toodete tootmis-, ettevalmistus- ja turustusetapid ning nende kontroll;
b)
mahepõllumajanduslikele toodetele viitavate märgiste kasutamine märgistamisel ja reklaamimisel.
2.   Määrust kohaldatakse järgmiste põllumajandustoodete, sh vesiviljelustoodete suhtes, kui neid tooteid viiakse turule või kavatsetakse turule viia:
a)
elusloomad või töötlemata põllumajandustooted;
b)
töödeldud põllumajandustooted, mis on ette nähtud toiduna kasutamiseks;
c)
sööt;
[…]
4.   Määrust kohaldatakse ilma et see piiraks käesolevas artiklis kindlaks määratud tooteid reguleerivate [liidu] muude sätete või [liidu] õigusele vastavate tootmist, ettevalmistamist, turustamist, märgistamist ja kontrollimist reguleerivate siseriiklike sätete, sealhulgas toiduaineid ja loomasööta käsitlevate õigusaktide kohaldamist.“
7.
Määruse nr 834/2007 artiklis 6 „Mahepõllumajandusliku toidu töötlemise suhtes kohaldatavad konkreetsed põhimõtted“ on nähtud ette:
„[T]öödeldud mahepõllumajandusliku toidu tootmisel [lähtutakse] järgmistest konkreetsetest põhimõtetest:
a)
mahepõllumajandusliku toidu tootmine mahepõllumajanduslikest koostisosadest, välja arvatud juhul, kui koostisosad ei ole mahepõllumajanduslikul kujul turul saadaval;
b)
toidus kasutatavate lisaainete ning peamiselt tehnoloogilisi ja aistingulisi ülesandeid täitvate mittemahepõllumajanduslike koostisosade, samuti mikroelementide ja abiainete kasutamise piiramine selliselt, et neid kasutataks minimaalsel määral ning ainult vältimatu ja tehnoloogiaga seotud vajaduse korral või teatavatel toitumisalastel eesmärkidel;
c)
selliste ainete ja töötlemismeetodite välistamine, mis võiksid olla eksitavad toote tegeliku laadi osas;
d)
toidu hoolikas töötlemine, kasutades selleks eelistatavalt bioloogilisi, mehaanilisi ja füüsilisi meetodeid.“
8.
Selle määruse artiklis 13 „Merevetikate kasvatamise eeskirjad“ on sätestatud:
„1.   Looduslikult meres kasvavate merevetikate ja nende osade kogumist käsitatakse mahepõllumajandusliku tootmismeetodina tingimusel, et:
a)
kasvukohad on […] ökoloogiliselt kvaliteetsed […] ega ole tervise seisukohast ebasobivad. Rakendusaktide üksikasjalikumate õigusnormide vastuvõtmiseni ei koguta looduslikke söögikõlblikke merevetikaid aladelt, mis ei vasta [määruse nr 854/2004 (
4
)] II lisas määratletud A‑ või B‑klassi tootmisaladele kehtestatud nõuetele;
[…]“.
9.
Määruse nr 834/2007 artikli 14 lõike 1 punkti d alapunktis iv on nähtud ette:
„[M]ahepõllumajandusliku loomakasvatuse suhtes [kohaldatakse] järgmisi eeskirju:
[…]
d)
söödaga seotud põhimõtted:
[…]
iv)
taimset päritolu söödamaterjale, mis ei ole mahepõllumajanduslikud, loomset ja mineraalset päritolu söödamaterjale, söödalisandeid, teatavaid loomasöödana kasutatavaid tooteid ja abiaineid kasutatakse ainult juhul, kui neid on artikli 16 alusel lubatud mahepõllumajanduslikus tootmises kasutada.“
10.
Selle määruse artikli 19 „Töödeldud toidu tootmise üldeeskirjad“ lõikes 2 on sätestatud:
„Mahepõllumajandusliku töödeldud toidu koostise suhtes kohaldatakse järgmisi tingimusi:
a)
toote valmistamiseks kasutatakse peamiselt põllumajanduslikku päritolu koostisosi; tegemaks kindlaks, kas toode on valmistatud peamiselt põllumajanduslikku päritolu koostisosadest, ei võeta arvesse sellele lisatud vett ja keedusoola;
b)
lisandeid, abiaineid, lõhna- ja maitseaineid, mikroorganisme ja ensüüme sisaldavaid valmistisi, mineraal[aineid], mikroelemente, vitamiine ning aminohappeid ja teisi mikrotoitaineid kasutatakse toiduainetes konkreetsel toitumisalasel eesmärgil ainult juhul, kui nende kasutamine mahepõllumajanduslikus tootmises on artikli 21 kohaselt lubatud;
c)
muid kui mahepõllumajanduslikke põllumajanduslikke koostisosi võib kasutada ainult juhul, kui nende kasutamine mahepõllumajanduslikus tootmises on lubatud artikli 21 kohaselt või kui liikmesriik on andnud loa nende ajutiseks kasutamiseks;
[…]“. [täpsustatud tõlge]
11.
Selle määruse artikkel 21 „Teatavate toodete ja ainete töötlemisel kasutamise kriteeriumid“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Artikli 19 lõike 2 punktides b ja c osutatud toodete ja ainete mahepõllumajanduslikus tootmises kasutamise loa andmisel ja nende lisamisel toodete ja ainete piiratud loetelusse lähtutakse II jaotises sätestatud eesmärkidest ja põhimõtetest ning järgmistest kriteeriumidest, mida hinnatakse tervikuna:
i)
käesoleva peatüki kohaselt kasutada lubatud alternatiivid puuduvad;
ii)
nimetatud toodete kasutamiseta ei oleks võimalik toitu toota või säilitada või täita [liidu] õigusaktide alusel kehtestatud toitumisnõudeid.
[…]
2.   Komisjon otsustab käesoleva artikli lõikes 1 osutatud toodete ja ainete kasutamise lubamise ning nende lisamise piiratud loetelusse artikli 37 lõikes 2 osutatud korras ning kehtestab nende konkreetsed kasutustingimused ja -piirangud ning vajaduse korral kasutusest kõrvaldamise.
[…]“.
12.
Määruse nr 834/2007 artiklis 23 „Mahepõllumajandusliku tootmisega seotud mõistete kasutamine“ on sätestatud:
„1.   Käesolevas määruses peetakse toodet mahepõllumajanduslikule tootmismeetodile viitava märgistusega tooteks juhul, kui märgistamisel, reklaamimisel või äridokumentides kasutatakse kõnealuse toote, selle koostisosade või söödamaterjalide kirjeldamiseks mõisteid, millega antakse ostjale teada, et kõnealune toode, selle koostisosad või söödamaterjal on valmistatud vastavalt käesolevas määruses sätestatud eeskirjadele. Kogu [Euroopa Liidus] ja igas [liidu] keeles võib käesolevas määruses sätestatud või määrusest tulenevatele nõuetele vastava toote märgistamisel ning reklaamimisel kasutada eelkõige lisas loetletud mõisteid ning nende tuletisi või deminutiive nagu „mahe-“ ja „öko-“ kas eraldi või kombineerituna.
Elusloomade või töötlemata põllumajandustoodete märgistamisel ja reklaamimisel võib kasutada mahepõllumajanduslikule toomisviisile viitavaid mõisteid vaid siis, kui lisaks on ka kõnealuse toote kõik koostisosad toodetud vastavalt käesolevas määruses sätestatud eeskirjadele.
2.   Lõikes 1 osutatud mõisteid ei kasutata kusagil [liidus] ega üheski [liidu] keeles selliste toodete märgistamiseks, reklaamimiseks ja neid puudutavates äridokumentides, mis ei vasta käesoleva määruse nõuetele, välja arvatud juhul, kui neid ei kasutata toidus või söödas sisalduvate põllumajandustoodete kohta või kui neil puudub ilmne seos mahepõllumajandusliku tootmisega.
Lisaks sellele hoidutakse märgistamisel või reklaamimisel selliste mõistete (sealhulgas kaubamärkides kasutatavate mõistete) või meetodite kasutamisest, mis võiksid tarbijat või kasutajat eksitada, jättes neile mulje, et toode või selle koostisosad vastavad käesoleva määruse nõuetele.
[…]
4.   Töödeldud toiduainete puhul võib lõikes 1 nimetatud mõisteid kasutada:
a)
müüginimetuses, kui:
i)
töödeldud toiduaine vastab artikli 19 nõuetele;
ii)
mahepõllumajanduslikud koostisosad moodustavad vähemalt 95% selle põllumajanduslikku päritolu koostisosade kaalust;
b)
ainult koostisosade loetelus, kui toiduaine vastab artikli 19 lõike 1 ning artikli 19 lõike 2 punktide a, b ja d nõuetele;
[…]“.
B.
Määrus nr 889/2008
13.
Määruse nr 889/2008 põhjendustes 20 ja 21 on märgitud:
„(20)
Teatava töödeldud mahepõllumajandusliku toidu ja sööda tootmise tagamiseks on vaja teatavaid mittemahepõllumajanduslikke tooteid ja aineid. Veini töötlemise eeskirjade ühtlustamine [liidu] tasandil vajab rohkem aega. Seetõttu tuleks keelata kõnealuste toodete kasutamine veini töötlemisel, kuni edasises menetluses kehtestatakse erieeskirjad.
(21)
Määruse (EMÜ) nr 2092/91[ (
5
)] kohaselt oli mahepõllumajandusliku toidu töötlemisel täpselt määratletud tingimustel lubatud kasutada teatavaid põllumajandusest mittepärinevaid koostisosi, teatavaid toidutöötlemise abiaineid ja teatavaid põllumajandusest pärinevaid mittemahepõllumajanduslikke koostisosi. Mahepõllumajanduse jätkuvuse tagamiseks tuleks vastavalt määruse […] nr 834/2007 artikli 21 lõikele 2 lubada kõnealuste toodete ja ainete jätkuvat kasutamist. Selguse huvides on ka kohane loetleda määruse […] nr 2092/91 kohaselt lubatud tooted ja ained käesoleva määruse lisades. Tulevikus võib neisse loenditesse lisada muid tooteid ja aineid teistsugusel õiguslikul alusel, nimelt vastavalt määruse […] nr 834/2007 artikli 21 lõikele 2. Seetõttu on asjakohane eristada iga toodete või ainete kategooria staatus loendis sümboli abil.“
14.
Määruse nr 889/2008 II jaotise 1a. peatüki „Merevetikate tootmine“ artiklis 6a „Kohaldamisala“ on nähtud ette:
„Käesolevas peatükis kehtestatakse merevetikate üksikasjalikud tootmiseeskirjad.
Käesoleva peatüki kohaldamisel hõlmavad „merevetikad“ paljurakulisi merevetikaid, paljurakulist fütoplanktonit ja mikrovetikaid.“
15.
Selle määruse artikli 22 punktis d on sätestatud:
„Määruse […] nr 834/2007 artikli 14 lõike 1 punkti d alapunkti iv kohaldamisel võib mahepõllumajandusliku sööda töötlemiseks ja mahepõllumajanduslike loomade söötmiseks kasutada ainult järgmisi aineid:
[…]
d)
V lisa 1. osas loetletud mineraalse päritoluga söödamaterjalid.“
16.
Määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punkt f on sõnastatud järgmiselt:
„Määruse […] nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punkti b kohaldamisel võib mahepõllumajandusliku toidu töötlemiseks, v.a veinisektori tooted, mille puhul kohaldatakse 3.a peatükki, kasutada ainult järgmisi aineid:
[…]
f)
mineraal[aineid] (sh mikroelemente), vitamiine, aminohappeid ja mikrotoitaineid tingimusel, et:
i)
nende kasutamine tavatarbimiseks ette nähtud toidus on liidu õiguse kohaselt või liidu õigusega kooskõlas olevas liikmesriigi õiguses otseselt nõutav, millest tulenevalt ei ole kõnealust toitu võimalik üldse turule viia tavatarbimiseks ette nähtud toiduna, kui sellele ei ole lisatud neid mineraal[aineid], vitamiine, aminohappeid või mikrotoitaineid, või
ii)
tegemist on turule viidud toiduga, millel on eriomadused või mõju tervisele või toitumisele või seoses konkreetsete tarbijarühmade vajadustega:
–
toodetes, millele on osutatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 609/2013[ (
6
)] artikli 1 lõike 1 punktides a ja b, kui nende kasutamine on lubatud kõnealuse määrusega ja nimetatud määruse artikli 11 lõike 1 alusel asjaomaste toodete kohta vastu võetud õigusaktidega
–
komisjoni direktiiviga 2006/125/EÜ[ (
7
)] reguleeritavates toodetes, kui nende kasutamine on nimetatud direktiivi kohaselt lubatud, või
–
komisjoni direktiiviga 2006/141/EÜ[ (
8
)] reguleeritavates toodetes, kui nende kasutamine on nimetatud direktiivi kohaselt lubatud.“
[täpsustatud tõlge]
17.
Määruse nr 889/2008 artiklis 28 on sätestatud:
„Määruse […] nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punkti c kohaldamisel võib mahepõllumajandusliku toidu töötlemisel kasutada käesoleva määruse IX lisas loetletud põllumajandusest pärinevaid mittemahepõllumajanduslikke koostisosi.“
18.
Määruse nr 889/2008 V lisa puudutab „artikli 22 punktis d, artikli 24 lõikes 2 ja artikli 25m lõikes 1 osutatud söödamaterjale“. Selle punktis 1 on loetletud „mineraalsed söödamaterjalid“, mille hulgas on nimetatud muu hulgas mereloomade lubjarikkaid kodasid, lupja sisaldavaid merevetikaid (maerl), litotamniumi, kaltsiumglükonaati ja kaltsiumkarbonaati.
19.
Selle määruse VIII lisa A osas, millega koostoimes tuleb artiklit 27 tõlgendada, on täpsustatud, et kaltsiumkarbonaati (E 170) ei kasutata toodete värvainena ega kaltsiumilisandina.
20.
Selle määruse IX lisa „Artiklis 28 osutatud põllumajandusest pärinevad koostisosad, mis ei ole mahepõllumajanduslikult toodetud“ sisaldab punkti 1 „Töötlemata taimsed saadused ja nendest menetluste abil valmistatud tooted“. Selle alapunktis 1.3 on nimetatud „[v]etikad, k.a merevetikad, lubatud kasutada mittemahepõllumajanduslikul toiduainete valmistamisel“.
C.
Määrus (EÜ) nr 1925/2006
21.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1925/2006 vitamiinide, mineraaltoitainete ja teatud muude ainete toidule lisamise kohta (
9
) artikli 3 „Vitamiinide ja mineraaltoitainete lisamist käsitlevad nõuded“ lõikes 1 on nähtud ette:
„Toidule tohib lisada ainult I lisas loetletud vitamiine ja/või mineraaltoitaineid II lisas loetletud ühenditena vastavalt käesolevas määruses sätestatud eeskirjadele.“
22.
Määruse nr 1925/2006 I lisas „Vitamiinid ja mineraaltoitained, mida võib toidule lisada“ on punktis 2 loetletud „mineraaltoitaineid“, muu hulgas kaltsium.
23.
Selle määruse II lisas „Vitamiinide ja mineraaltoitainete ühendid, mida võib toidule lisada“ on punktis 2, mis käsitleb „mineraaltoitainete ühendeid“, nimetatud teiste hulgas kaltsiumkarbonaati, kaltsiumkloriidi, kaltsiumtsitraatmalaati, sidrunhappe kaltsiumisoolasid, kaltsiumglükonaati, kaltsiumglütserofosfaati, kaltsiumlaktaati, ortofosforhappe kaltsiumisoolasid, kaltsiumhüdroksiidi, kaltsiummalaati, kaltsiumoksiidi, kaltsiumsulfaati ja kaltsiumfosforüüloligosahhariide.
D.
Määrus (EL) nr 1169/2011
24.
Määruse (EL) nr 1169/2011 (
10
) artikli 2 lõike 2 punktis f on termin „koostisosa“ määratletud nii, et see on „toidu tootmisel või valmistamisel kasutatav mis tahes aine või toode, sealhulgas lõhna- ja maitseained, lisaained ja toidus kasutatavad ensüümid, ning liitkoostisosa komponendid, mida valmistoode – ka muudetud kujul – sisaldab; koostisosadeks ei peeta jääkaineid“.
25.
Selle määruse artikli 2 lõike 2 punktis s on „toitaine“ määratletud kui „valgud, süsivesikud, rasvad, kiudained, naatrium ja käesoleva määruse XIII lisa A osa punktis 1 loetletud vitamiinid ja mineraaltoitained ning ained, mis kuuluvad ühte nimetatud gruppidest või on selle koostisosad“.
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused
26.
Põhikohtuasja kaebaja ja kassatsioonkaebuse esitaja Natumi toodab soja‑ ja riisijooke, mida ta turustab eelnevalt pakendatud kujul. Ta lisab oma jookidesse kaltsiumisisaldusega punast vetikat (Lithothamnium calcareum) pulbri kujul, mis on saadud selle surnud vetika puhastatud, jahvatatud ja kuivatatud ladestustest. See vetikas sisaldab peamiselt kaltsiumkarbonaati ja magneesiumkarbonaati.
27.
Natumi turustab eelkõige jooki nimetusega Soja-Drink-Calcium, millel on märgis „mahe“ ja järgmised märked: „kaltsium“, „kaltsiumirikka merevetikaga“ ja „merevetikast Lithothamnium saadud väärtusliku kaltsiumiga“.
28.
Põhikohtuasja vastustaja, Nordrhein-Westfaleni liidumaa juhtis 16. veebruari 2005. aasta kirjaga Natumi tähelepanu sellele, et mahepõllumajanduslikes toodetes on keelatud kasutada mineraalainena kaltsiumkarbonaati, täpsustades, et nii on see ka siis, kui tooteid rikastatakse kaltsiumiga nõnda, et lisatakse vetikaid.
29.
Põhikohtuasja vastustaja alustas Natumi suhtes trahvimenetlust, mille tulemusena esitas viimane 14. juulil 2005 kaebuse Verwaltungsgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi halduskohus, Saksamaa).
30.
Et see kohus jättis tema kaebuse rahuldamata, esitas Natumi apellatsioonkaebuse Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalenile (Nordrhein-Westfaleni liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa). Menetlus peatati menetlusosaliste ühisel taotlusel, oodates liidu uute määruste vastuvõtmist.
31.
See kohus jättis 19. mai 2016. aasta kohtuotsusega Natumi apellatsioonkaebuse rahuldamata, leides, et punase vetika lisamine mahepõllumajanduslikule toiduainele ei ole sellest ajast peale jõustunud liidu õigusnormide kohaselt lubatud. Selle kohtu sõnul on selle määruse nr 889/2008 IX lisa punkt 1.3 kohaldatav ainult „toiduvetikate“ suhtes. Ehkki nendes sätetes ei ole sõnaselgelt mainitud, et vetikad peavad olema söögikõlblikud, kinnitab niisugust tõlgendust asjaolu, et kõik muud selle määruse IX lisa punktides 1.1 ja 1.2 loetletud ained peavad olema söödavad, samuti määruse nr 834/2007 artikli 13 lõike 1 punkti a teises lauses nimetatud vetikad. Punane vetikas ei ole aga söögikõlblik seetõttu, et sellele on iseloomulikud lubjaladestused raku seintes. Igal juhul ei kujuta punase vetika surmajärgselt allesjäänud lubjastunud jäägid endast põllumajandusest pärinevaid koostisaineid, vaid mineraalaineid, mille lisamine mahepõllumajanduslikele toodetele ei ole põhimõtteliselt lubatud.
32.
Natumi esitas apellatsiooniastmes tehtud kohtuotsuse peale Bundesverwaltungsgerichtile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) kassatsioonkaebuse.
33.
Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) arvab esiteks, et lahendus põhikohtuasjas sõltub sellest, kas määruse nr 889/2008 artikkel 28, tõlgendatuna koostoimes selle määruse IX lisa punktiga 1.3, võimaldab kasutada mahepõllumajanduslike toiduainete valmistamisel koostisosana elusat ja/või surnud punast vetikat.
34.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuna selles punktis 1.3 ei ole sätestatud mingit piirangut, mis puudutaks vetikate toidukõlblikkust, piisab sellest, et vetikat kasutatakse koostisosana. Ta on seisukohal, et komisjoni 30. märtsi 2015. aasta arvamust, mille Natumi on esitanud, tuleb mõista nii.
35.
Küll aga on sellel kohtul kahtlusi, kas vetikad on kooskõlas määruse nr 834/2007 artikli 21 lõike 1 punktis ii sätestatud tingimustega, sest ei ole alust väita, et ilma vetikate kasutamiseta ei saa toitu toota või säilitada või ei ole võimalik täita liidu õigusega kehtestatud toitumisalaseid erinõudeid.
36.
See kohus leiab siiski, et vetikas jääb – ka surnud kujul – põllumajandusest pärinevaks koostisosaks, olenemata selle kaltsiumisisaldusest, ning et punase vetika klassifitseerimine mineraalsöödaks määruse nr 889/2008 V lisaga, mis käsitleb loomasööta, ei ole ülekantav toiduainete tootmisele.
37.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seega seisukohal, et asjaolu, et koostisosana mahepõllumajanduslike toiduainete tootmisel kasutatakse punast vetikat ning konkreetsemalt pulbrit, mis on saadud selle surnud vetika ladestustest, mida on kogutud ning mis on kuivatatud ja jahvatatud, on määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punktiga c, tõlgendatuna koostoimes määruse nr 889/2008 artikli 28 ja IX lisa punktiga 1.3, lubatud.
38.
Teiseks tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas niisugust koostisosa sisaldava toote märgistus võib sisaldada viiteid kaltsiumile, mis on mineraalaine.
39.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus meenutab, et määruse (EÜ) nr 834/2007 artikli 23 lõike 1 esimese lõigu teise lause kohaselt võib termineid „mahepõllumajanduslik“ ja „mahe“ kasutada üksnes siis, kui toode on toodetud kooskõlas kõnealuses määruses sätestatud või määrusest tulenevate nõuetega. Määruse nr 834/2007 artikliga 19 on aga ühelt poolt lisandite, näiteks mineraalainete ja mikroelementide (selle määruse artikli 19 lõike 2 punkt b) ja teiselt poolt põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosade (selle määruse artikli 19 lõike 2 punkt c) kasutamise tingimuseks kehtestatud selle määruse artikli 21 kohaselt antud loa olemasolu. Otsuse, kas luba anda või mitte, teeb komisjon.
40.
Määruse nr 834/2007 rakendusmääruse, st määruses nr 889/2009 artikli 27 lõike 1 punktis f on sätestatud, et mineraalaineid võib põhimõtteliselt kasutada ainult siis, kui nende kasutamine tavatarbimiseks ette nähtud toidus on õigusaktidega otseselt nõutav. Põllumajandusest pärinevaid mittemahepõllumajanduslikke koostisosi võib määruse nr 889/2008 artikli 28 järgi kasutada, kui need on loetletud selle määruse IX lisas.
41.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et kuigi vastavalt määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punktile b koosmõjus määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punktiga f, mis piirab mineraalainete kasutamist nii, et neid on lubatud kasutada ainult rangetel tingimustel, võib igasugust viitamist niisugusele mineraalainele nagu kaltsium pidada eksitavaks, ei ole see nii juhul, kui see kaltsium pärineb koostisosast, mis on loomulikult suure kaltsiumisisaldusega, tingimusel et selle kasutamine on lubatud.
42.
Neil asjaoludel otsustas Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 889/2008 artiklit 28 koosmõjus IX lisa punktiga 1.3 tuleb tõlgendada nii, et mahepõllumajandusliku toidu töötlemisel võib koostisosana kasutada vetikat Lithothamnium calcareum?
2.
Kas juhul, kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, on lubatud kasutada ka surnud vetikaid?
3.
Kas juhul, kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, võib koostisosana (surnud) vetikat Lithothamnium calcareum sisaldava toote puhul, millel on märgis „mahe“ („bio“), kasutada viiteid „kaltsiumiga“, „kaltsiumirikka merevetikaga“ või „merevetikast Lithothamnium saadud väärtusliku kaltsiumiga“?“
43.
Natumi, Nordrhein-Westfaleni liidumaa, Kreeka valitsus ja Itaalia valitsus ning komisjon esitasid kirjalikke seisukohti. Need menetlusosalised, v.a Itaalia valitsus, vastasid määratud tähtaja jooksul Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele.
IV. Analüüs
44.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole kahtlust, et punane vetikas on vetikas ning et küsimust, kas märgise „mahe“ võib säilitada mahepõllumajanduslikul toiduainel, millele seda vetikat on lisatud, tuleb analüüsida põllumajandusest pärineva mittemahepõllumajandusliku koostisosa lisamise vaatevinklist. Arvan nagu komisjongi siiski, et seda küsimust tuleb käsitleda mineraalainete mahepõllumajanduslikku toiduainesse lisamise seisukohast.
45.
Seega analüüsin kohaldatavaid õigusnorme olenevalt sellest, kas lisatav toode on kvalifitseeritud „mineraalaineks“ või „põllumajandusest pärinevaks mittemahepõllumajanduslikuks koostisosaks“; seejärel käsitlen küsimust, kas punane vetikas on mineraalaine või taim nende õigusnormide tähenduses.
46.
Kõigepealt tundub mulle, et arvestades asjaolu, et elus ja surnud punase vetika koostis on peaaegu identne, tuleb Euroopa Kohtule esitatud esimest ja teist küsimust käsitleda koos ning kuna nendele tuleb vastata eitavalt, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
A.
Õigusaktid, mida kohaldatakse mittemahepõllumajanduslike toodete või ainete töödeldavatesse mahepõllumajanduslikesse toiduainetesse lisamise suhtes
47.
Meenutan, et toiduainete märgistamist mahepõllumajanduslikuna reguleerivad määrused nr 834/2007 ja nr 889/2008, millega on kehtestatud selle esimese määruse rakendussätted.
48.
Määrusega nr 834/2007 on kehtestatud teatav hulk põhimõtteid, mida kohaldatakse toiduainete suhtes, millele soovitakse anda nimetust „mahe“:
–
ausa konkurentsi tagamine, tarbijates usalduse äratamine ja nende huvide kaitse (määruse nr 834/2007 põhjendus 3 ja artikli 1 lõike 1 esimene lõik);
–
toidus kasutatavate lisaainete ning peamiselt tehnoloogilisi ja aistingulisi ülesandeid täitvate mittemahepõllumajanduslike koostisosade, samuti mikroelementide ja abiainete kasutamise piiramine selliselt, et neid kasutataks minimaalsel määral ning ainult vältimatu ja tehnoloogiaga seotud vajaduse korral või teatavatel toitumisalastel eesmärkidel (määruse nr 834/2007 artikli 6 punkt b);
–
luba lisada mahepõllumajanduslikku töödeldud toidusse esiteks eelkõige lisaaineid, mineraalaineid ja teisi mikrotoitaineid, mida kasutatakse toiduainetes konkreetsel toitumisalasel eesmärgil, ning teiseks põllumajandusest pärinevaid mittemahepõllumajanduslikke koostisosi ning nende lisamine toodete ja ainete ammendavasse loetelusse, kui mahepõllumajanduses puuduvad lubatud alternatiivid ja kui nimetatud toodete kasutamiseta ei oleks võimalik toitu toota või säilitada (määruse nr 834/2007 põhjendus 22, artikli 19 lõike 2 punktid b ja c ning artikli 21 lõike 1 punktid i ja ii) ning
–
märgistamine mahepõllumajanduslikuna on lubatud ainult juhul, kui kõik toote koostisosad on saadud määruse nr 834/2007 nõudeid järgides; eelkõige töödeldud toiduainete puhul on niisugune märgistamine lubatud, kui töötlemine toimus vastavalt artiklile 19 ja mahepõllumajanduslikud koostisosad moodustavad vähemalt 95% selle põllumajanduslikku päritolu koostisosade kaalust (selle määruse põhjendused 20 ja 25 ning artikli 23 lõige 1 ja lõike 4 punkt a).
49.
Määruses nr 889/2008 on täpsustatud määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punktides b ja c ette nähtud loeteludesse kandmise korda.
1. Määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punktis b nimetatud lisaainete, mineraalainete ja teiste mikrotoitainete lisamine
50.
Esiteks on konkreetselt määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punktis b nimetatud lisaainete, mineraalainete ja teiste mikrotoitainetega seoses määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punkti f alapunktis i sätestatud, et nende kasutamine tavatarbimiseks ette nähtud toidus peab olema õiguslikult sõnaselgelt nõutav, st liidu õiguse kohaselt või liidu õigusega kooskõlas olevas liikmesriigi õiguses otseselt nõutav. Järelikult ei tohi neid toiduaineid ühelgi juhul tavatarbimiseks ette nähtud toiduna turule viia, kui neile ei ole lisatud mineraalaineid, vitamiine, aminohappeid või mikrotoitaineid.
51.
Selle määruse artikli 27 lõike 1 punkti f alapunktis ii on mainitud ka juhtumit, mil turule viiakse toiduaineid, millel on eriomadused või mõju tervisele või toitumisele või mis vastavad konkreetsete tarbijate kategooriate vajadustele, mille puhul on mineraalainete, vitamiinide, aminohapete või mikrotoitainete lisamine võimalik ainult siis, kui see on mitmesuguste teiseste õigusaktide kohaselt lubatud.
52.
Nagu ilmneb rakendusmääruse 2018/1584 põhjendusest 2, on artikli 27 sõnastust muudetud, et võtta arvesse Euroopa Kohtu 5. novembri 2014. aasta kohtuotsust Herbaria Kräuterparadies (
11
). Selles kohtuotsuses on hukka mõistetud igasugune võimalus säilitada märgis „mahe“ mineraalainete ja muude mikrotoitainete lisamise järel, kui see lisamine ei ole ette nähtud riigisisestes või liidu õigusaktides, kusjuures tuleb meenutada, et asjaolu, et mineraalaineid tuleb lisada viite tõttu kasule, mida see tervise või toitumise seisukohast toob, ei kujuta endast näiteks liikmesriigi või liidu seadusandja kehtestatud õigusnormi.
53.
Sellise järelduse tegi Euroopa Kohus määruse nr 834/2007 artikli 21 ja määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punkti f teleoloogilise ja süstemaatilise tõlgenduse põhjal, mis kinnitab arusaama, et selliseid aineid nagu mineraalained ja vitamiinid võib kasutada mahepõllumajanduslike toiduainete töötlemisel üksnes siis, kui liidu õiguse säte või liidu õigusega kooskõlas olev riigisisese õiguse norm näeb selleks, et neid toiduaineid oleks võimalik turustada, otseselt ette nende mineraalainete ja vitamiinide kasutamise. (
12
)
54.
Euroopa Kohus tuletas meelde, et määruse nr 834/2007 artikli 21 kohaselt on komisjon volitatud andma ainete kasutamiseks luba ja lisama neid selles artiklis nimetatud piiratud loetelusse ainult rangetel tingimustel, kui neid aineid ei saa asendada määruse III jaotise 4. peatüki kohaselt kasutada lubatud alternatiividega ja kui nende kasutamine on vältimatu. (
13
)
55.
Euroopa Kohus määras 5. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Herbaria Kräuterparadies (
14
) kindlaks ka põhimõtte, et liidu õigus ei taga, et ettevõtja võib turustada oma tooteid mis tahes nimetustega, mis soodustab tema arvates tema toodete reklaamimist. (
15
)
56.
Selles etapis võin seega kinnitada, et Euroopa Kohus on määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punkti f kitsendavalt tõlgendanud määruse nr 834/2007 artiklist 21 lähtudes.
2. Määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punktis c nimetatud põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosade lisamine
57.
Teiseks on määruse nr 889/2008 artiklis 28 seoses põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosade lisamisega täpsustatud, et „[m]ääruse […] nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punkti c kohaldamisel võib mahepõllumajandusliku toidu töötlemisel kasutada [määruse nr 889/2008] IX lisas loetletud põllumajandusest pärinevaid mittemahepõllumajanduslikke koostisosi“.
58.
Selle määruse IX lisa punktis 1.3 on märgitud: „Muud[: v]etikad, k.a merevetikad, lubatud kasutada mittemahepõllumajanduslikul toiduainete valmistamisel“.
59.
Mahepõllunduse valdkonnas kohaldatavate õigusaktide ja eelkõige määruse nr 834/2007 artikli 21 kitsendava tõlgenduse tõttu, millele Euroopa Kohus rajas oma mahepõllumajanduslikesse toiduainetesse mineraalainete lisamise kitsendava tõlgenduse 5. novembri 2014. aasta kohtuotsuses Herbaria Kräuterparadies (
16
), võib tekkida küsimus, missugune on selle artikli 21 ja määruse nr 889/2008 IX lisas toodud ammendavasse loetelusse kandmise suhe.
60.
Määruse nr 834/2007 artikli 21 lõike 1 esimeses lõigus on nähtud ette, et „[a]rtikli 19 lõike 2 punktides b ja c osutatud toodete ja ainete mahepõllumajanduslikus tootmises kasutamise loa andmisel ja nende lisamisel toodete ja ainete piiratud loetelusse lähtutakse II jaotises sätestatud eesmärkidest ja põhimõtetest ning järgmistest kriteeriumidest, mida hinnatakse tervikuna:
i)
käesoleva peatüki kohaselt kasutada lubatud alternatiivid puuduvad;
ii)
nimetatud toodete kasutamiseta ei oleks võimalik toitu toota või säilitada või täita [liidu] õigusaktide alusel kehtestatud toitumisnõudeid“.
61.
Kas määruse nr 834/2007 artikli 21 sõnastusest tuleb järeldada, et ainuüksi määruse nr 889/2008 IX lisas toodud loetellu kandmine on samaväärne koostisosa kõikidel juhtudel ja kõikides toiduainetes kasutamise loaga või vastupidi, hinnangut selle artikliga 21 kehtestatud kriteeriumidele tuleb käsitleda iga toiduaine puhul eraldi, lähtudes selle ammendavasse loetellu kantud koostisosa kasutamise eesmärgist?
62.
Teiste sõnadega, kas hinnang määruse nr 834/2007 artikliga 21 kehtestatud kriteeriumidele, st mahepõllunduses lubatud alternatiivide puudumisele ja võimatusele toitu toota või säilitada või täita kehtestatud toitumisnõudeid, tuleb anda koostisosa ammendavasse loetellu kandmise hetke või iga toiduaine valmistamise hetke seisuga?
63.
Nõue, et kohaldatav õigusnorm peab olema toiduainetetööstuse ettevõtjatele ennustatav, võib viia järelduseni, et ammendavasse loetellu kandmisest piisab, tõendamaks, et määruse nr 834/2007 artikliga 21 kehtestatud kriteeriumid on täidetud.
64.
Nimetuse „mahe“ filosoofia on siiski selge: mittemahepõllumajanduslike koostisosade lisamist tuleb vähendada täieliku miinimumini.
65.
See suunis on antud määruse nr 834/2007 põhjendustes 3, 5, 20, 22 ja 25. Nii tutvustatud põhimõte on sätestatud selle määruse artiklis 6, milles – meenutan – on eelkõige ette nähtud, et töödeldud mahepõllumajanduslike toiduainete valmistamine rajaneb mitmel põhimõttel, sh punktis b täpsustatud põhimõte, et toidus kasutatavate lisaainete ning peamiselt tehnoloogilisi ja aistingulisi ülesandeid täitvate mittemahepõllumajanduslike koostisosade, samuti mikroelementide ja abiainete kasutamist piiratakse nii, et neid kasutataks minimaalsel määral ning ainult vältimatu ja tehnoloogiaga seotud vajaduse korral või teatavatel toitumisalastel eesmärkidel.
66.
Kohtujurist Sharpston kinnitas oma kohtuasjas Herbaria Kräuterparadies (
17
) esitatud ettepaneku punktis 42, et „[o]sutatud sätete (
18
) sõnastusest on selge, et neid tuleb tõlgendada kitsalt – nagu kinnitab ka määruse nr 834/2007 põhjendus 22, milles on märgitud, et tarbija usalduse säilitamiseks peaksid erandid mahepõllumajandusliku tootmise suhtes kohaldatavatest nõuetest rangelt piirduma
vaid õigustatud juhtudega“.
67.
Asjaolud, millest lähtus kohtujurist Sharpston, on kohaldatavad ka põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosade lisamise korral, mis võimaldab pidada mõeldavaks, et määruse nr 889/2008 IX lisas toodud ammendavasse loetelusse kantud koostisosa tohib konkreetses toiduaines kasutada ainult siis, kui see vastab selle konkreetse toiduaine puhul määruse nr 834/2007 artikliga 21 kehtestatud tingimustele, st mahepõllumajanduses puuduvad alternatiivid ja nimetatud toodete kasutamiseta ei oleks võimalik toitu toota või säilitada.
68.
Muidugi on niisuguse analüüsi eesmärk eelkõige reguleerida määruse nr 889/2008 IX lisas ilma vahetegemiseta nimetatud vetikate kasutamist, kuid see võimaldab ka vältida seda, et mahepõllunduse valdkonnas toodete ja ainete lisamist käsitlevaid rangeid õigusnorme eiratakse nii, et kasutatakse vetikaid, mille tehnoloogilised omadused on olulised.
B.
Punase vetika kvalifikatsioon
69.
Kõnesoleva toote, punase vetika – mida tuntakse ka nimetuse Phymatolithon calcareum (
19
) all – klassifikatsioon käesolevas kohtuasjas võib tunduda liidu õiguses ebaselge.
70.
See klassifitseerimine mineraalaineks ehk põllumajandusest pärinevaks mittemahepõllumajanduslikuks koostisosaks on peamine selle kindlaks tegemisel – nagu ma eespool täpsustasin –, missugust õiguslikku regulatsiooni kohaldatakse selle mahepõllumajanduslikule toiduainele lisamise suhtes ja kas on võimalus kasutada nimetust „mahe“.
71.
Kui see vetikas tuleb kvalifitseerida „mineraalaineks“ määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punkti b tähenduses, välistaks määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 punkti f kohaldamine igasuguse võimaluse säilitada märgis „mahe“ pärast punase vetika lisamist, sest ükski liidu ega riigisisene õigusnorm ei kohusta taimset jooki niimoodi kaltsiumiga rikastama.
72.
Kui aga punast vetikat tuleb pidada vetikaks määruse nr 889/2008 IX lisa tähenduses, oleks selle lisamine võimalik nii, et töödeldud toiduaine kvalifitseerimist mahetooteks ei kahjustata, kui kohaldada määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punkti c koostoimes määruse nr 889/2008 artikliga 28, tingimusel et määruse nr 834/2007 artiklis 21 sätestatud kriteeriumid on täidetud.
1. Katse kvalifitseerida punane vetikas ainult määrustest nr 834/2007 ja nr 889/2008 lähtudes
73.
Kui lähtuda määrusest nr 889/2008, siis punast vetikat on nimetatud ainult selle määruse V lisas „Artikli 22 punktis d, artikli 24 lõikes 2 ja artikli 25m lõikes 1 osutatud söödamaterjalid“ (
20
) kui mineraalainet, samamoodi nagu maerli või mereloomade lubjarikkaid kodasid (
21
), kusjuures tuleb täpsustada, et selle lisa esialgses redaktsioonis olid need ained koondatud kategooriasse „kaltsium“.
74.
Seevastu selle määruse IX lisa punktis 1.3 on – nagu sai märgitud eespool, käesoleva ettepaneku punktis 58 – nimetatud ainult vetikaid, sh merevetikaid, mille kasutamine mittemahepõllumajanduslike toiduainete valmistamisel on lubatud.
75.
Seega on punase vetika laadi küsimuses võimalikud kaks tõlgendust:
–
et punane vetikas on mineraalaine, ei olnud liidu seadusandja arvates vaja jätta seda vetikat välja punktist 1.3 määruse nr 889/2008 IX lisas, mis käsitleb põllumajandusest pärinevaid koostisosi, mis ei ole mahepõllumajanduslikult toodetud; samamoodi võib lisada esiteks, et selle määruse IX lisa punktides 1.1 ja 1.2 on täpsustatud, et need punktid puudutavad toidukõlblikke tooteid, ning teiseks, et söögikõlblikke vetikaid on konkreetselt nimetatud määruse nr 834/2007 artikli 13 lõike 1 punktis a; järelikult tuleb punast vetikat pidada mineraalaineks, või
–
vastupidi, kuigi liidu seadusandja teadis punase vetika eripära, ei võimalda asjaolu, et kõik vetikad, sh merevetikad on vahet tegemata mahepõllumajanduslike toodete valmistamisel lubatud – üheainsa tingimusega, et need on lubatud mittemahepõllumajanduslike toodete valmistamisel, –välistada punase vetika kasutamist, sest seda tuleb niisiis pidada põllumajandusest pärinevaks mittemahepõllumajanduslikuks koostisosaks.
76.
Järelikult näib, et argumendid, mis kõnelevad punase vetika ühe või teise kvalifikatsiooni kasuks ainult määruste nr 834/2007 ja nr 889/2008 sõnastuse põhjal, on liiga haprad, et oleks võimalik valida üks või teine nõnda, et sellega võib rahule jääda.
2. Katse kvalifitseerida punane vetikas muudest liidu õigusnormidest lähtudes
77.
Kui punast vetikat on mainitud teistes liidu õigusaktides, ei ole seda kas kvalifitseeritud teisiti kui „koostisosaks“ (
22
) või on see kvalifitseeritud „vetikaks“ (taimeks) (
23
) või „mineraalaineks“. (
24
)
78.
Tuleb siiski märkida, et „mineraalaineks“ on punane vetikas kvalifitseeritud toidu, ehkki küll loomasööda valdkonnas, samas kui kosmeetikas on see kvalifitseeritud lihtsalt „koostisosaks“ ning keskkonna valdkonnas „vetikaks“ ja seega „taimeks“. Neid erinevusi kvalifitseerimisel võivad seletada asjaomaste õigusnormide erinevad eesmärgid.
79.
Näiteks direktiivi 92/43 puhul tuleb punane vetikas seostada looma‑ või taimeliigiga, samas kui loomasööda valdkonnas käsitatakse seda selle toiteväärtusest lähtudes. Seevastu kosmeetikas on sellel, kas toode on kvalifitseeritud taimeks või mineraalaineks, vähe tähtsust, peaasi et seda saab koostisosana kasutada.
80.
See teleoloogiline hinnang punase vetika keerukale laadile ühtib hinnanguga, mille on välja pakkunud komisjon oma vastuses Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele.
81.
Komisjon tugineb „mikrotoitaine“ määratlusele, mis tuleneb selle aine otstarbest Euroopa Toiduohutusameti (EFSA) järgi: „Toitaine, mida keha vajab väga väikestes kogustes, et tagada normaalne kasv ja areng ning säilitada tervis; näiteks vitamiinid ja mineraalained“.
82.
Teistsugune arutluskäik viiks selleni, et mahepõllumajanduslikke toiduaineid lubatakse rikastada kaltsiumiga nii, et lisatakse punast vetikat, mis koosneb peamiselt kaltsiumkarbonaadist, samas kui määruse nr 889/2008 VIII lisas „Artikli 27 lõike 1 punktis a ja artikli 27a punktis a osutatud töödeldud mahepõllumajandusliku toidu, pärmi ja pärmitoodete tootmisel kasutatavad teatavad tooted ja ained“ on A osas „Toidulisandid, kaasa arvatud kandeained“ ette nähtud, et kaltsiumkarbonaati „[e]i kasutata toodete värvainena ega kaltsiumilisandina“.
83.
Ilmneb Natumi seisukoha kogu vastuolulisus, sest ta soovib viidata oma lõpptoodet käsitlevates toitumisväidetes kaltsiumiga rikastamisele, kuid eitab samas, et punane vetikas on selle toiduainesse lisamise hetkel mineraalaine.
84.
Tuletan meelde, et määruse nr 1925/2006 II lisa „Vitamiinide ja mineraaltoitainete ühendid, mida võib toidule lisada“ punktis 2 on nimetatud „mineraaltoitainete ühendeid“ ning teiste hulgas kaltsiumkarbonaati, kaltsiumkloriidi, kaltsiumtsitraatmalaati, sidrunhappe kaltsiumisoolasid, kaltsiumglükonaati, kaltsiumglütserofosfaati, kaltsiumlaktaati, ortofosforhappe kaltsiumisoolasid, kaltsiumhüdroksiidi, kaltsiummalaati, kaltsiumoksiidi, kaltsiumsulfaati ja kaltsiumfosforüüloligosahhariide. Seega võib toiduainetele kaltsiumina lisada ainult neid mineraalaineid: punast vetikat nende seas ei ole. Järelikult arvab Natumi selle lisamise puhul tõesti, et tegemist on kaltsiumiga kaltsiumkarbonaadi vormis.
85.
Kokkuvõttes tundub mulle, et punane vetikas tuleb õigusaktide raames, mis käsitlevad nimetust „mahe“, kvalifitseerida „mineraalaineks“, mis muudab võimatuks selle lisamise mahepõllumajanduslikku toiduainesse, vastasel korral see nimetus „mahe“ kaotatakse, sest selle lisamist ei nõuta ei liidu ega Saksamaa õiguses. Punane vetikas on kasutatav – ka kaltsiumiga rikastamise eesmärgil – mittemahepõllumajanduslikes toiduainetes.
3. Täiendavad selgitused
86.
Esiteks on vaja teabeks märkida, et ühe toote kohta, mida Natumi mainib oma vastuses Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele ja oma lisades, ning mida Marigot Ltd turustab nimetuse AquaminTMF all, esitati taotlus kanda see nende ainete loetellu, mis on mahepõllumajanduslike toodete valmistamisel Ameerika Ühendriikides lubatud.
87.
Taotluse Phymatolithon calcareum’i ehk lubjastunud Lithothamnium’i kohta sai 2. märtsil 2007 National Organic Standards Board (Ameerika Ühendriikide mahepõllundusstandardite nõukogu, lühendatult NOSB). (
25
) Kuivõrd Marigot pidi põhjendama, et toodet „peetakse tavaliselt ohutuks“ („Generally Recognized as Safe“), esitas ta oma taotluse 2. lisana US Food and Drug Administrationi (Ameerika Ühendriikide toiduaine‑ ja ravimiamet) pädeva talituse 21. aprilli 2000. aasta kirja, kes oli menetluse huvides toote selle koostise tõttu ümber kvalifitseerinud „vetikast saadud kaltsiumiks“, leides, et kasutatud väljend „lubjastunud merevetikad“ ei kirjelda kõnesolevat ainet adekvaatselt, sest see annab ebatäpselt mõista, et ainet iseloomustav omadus on pigem vetikas kui kaltsium. (
26
)
88.
Pärast analüüsi leidis NOSB 19. novembril 2008, (
27
) et AquaminTM F-i ei ole vaja lisada mahepõllumajanduslike toodete valmistamisel lubatud toodete loetellu, sest see on nüüd lubatud mineraaltoitainete loeteluga. (
28
)
89.
Seega on AquaminTM F Ameerika Ühendriikides alates 2008. aastast mahepõllumajanduslike toodete valmistamisel mineraalainena lubatud. See kinnitab ideed, et punase vetika klassifitseerimine taimeks või mineraalaineks võib sõltuda asjasse puutuvatest õigusaktidest.
90.
Teiseks ei ole ülearune mainida, et vastu on võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määrus (EL) 2018/848, mis käsitleb mahepõllumajanduslikku tootmist ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 834/2007 (
29
) ning mille artikli 24 lõike 2 punktidesse a ja b on üle võetud põhimõte, et kohaldatakse süsteemi, mille kohaselt peab komisjon andma loa teatavatele toodetele ja ainetele töödeldud mahepõllumajanduslike toiduainete valmistamisel ja need tuleb kanda ammendavatesse loeteludesse toidulisandite ja abiainete või põllumajandusest pärinevate mittemahepõllumajanduslike koostisosadena, mis on mõeldud kasutamiseks töödeldud mahepõllumajanduslike toiduainete valmistamisel. Selle artikli lõikesse 4 on võetud üle määruse nr 834/2007 praeguses artiklis 21 sätestatud nõuded.
91.
Oktoobris 2020 koostatud komisjoni rakendusmääruse projektis, mis töötati välja määruse 2018/848 artikli 24 lõike 9 alusel (
30
) ja mis peatselt vastu võetakse, (
31
) on V lisa B osas loetletud seejuures lubatud tooted ja ained ning nende hulgas on veel ainult kaks vetikat, mis on nimeliselt ära toodud (vetikad Arame ja Hijiki) kui põllumajandusest pärinevad mittemahepõllumajanduslikud koostisosad, mida võib mahepõllumajanduslikele toiduainetele lisada. Natumi on esitanud selle projekti varasema redaktsiooni (milles oli nimetatud kolm vetikaliiki: vetikad Wakame, Arame ja Hijiki).
92.
Lisaks on selle rakendusmääruse projekti artikli 7 teises lõigus ette nähtud, et luba lisada töödeldud mahepõllumajanduslikele toiduainetele põllumajandusest pärinevaid mittemahepõllumajanduslikke koostisosi ei toimi, kui neid viimaseid kasutatakse toidulisandite, abiainete või määruse 2018/848 II lisa IV osa punktis 2.2.2 nimetatud ainete ja toodete, st muu hulgas mineraalainetena.
93.
Määrus 2018/848 ja rakendusmääruse projekt, sh selle lisad, ei ole küll käsitletaval juhul kohaldatavad, kuid need näitavad mahepõllumajandusliku toidu alal toimunud arengut, milleks on piirata nii palju kui võimalik mittemahepõllumajanduslike koostisosade lisamist mahepõllumajanduslikesse toiduainetesse. Lisaks tuleb märkida, et kuna punast vetikat ei ole enam lisas põllumajandusest pärineva mittemahepõllumajandusliku koostisosana nimetatud, ei ole selle kasutamine niisuguses mahepõllumajanduslikus toiduaines nagu taimne jook nende uute määruste jõustumise korral enam lubatud.
94.
Need täiendavad asjaolud tugevdavad seega ainult mu veendumust, et punane vetikas tuleb kvalifitseerida toiduainete valdkonnas „mineraalaineks“ määruse nr 834/2007 artikli 19 lõike 2 punkti b tähenduses ning et selle kasutamine toiduaines toob kaasa selle, et kaotatakse võimalus kasutada nimetust „mahe“, sest puudub liidu või liidu õigusega kooskõlas olev riigisisene õigusnorm, mille kohaselt oleks selle kasutamine nõutav.
V. Ettepanek
95.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesverwaltungsgerichti (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Komisjoni 5. septembri 2008. aasta määruse (EL) nr 889/2008, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 834/2007 (mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses mahepõllumajandusliku tootmise, märgistamise ja kontrolliga (muudetud komisjoni 8. märtsi 2012. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 203/2012, komisjoni 14. juuni 2012. aasta rakendusmäärusega (EU) nr 505/2012, komisjoni 8. aprilli 2014. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 354/2014, komisjoni 29. aprilli 2016. aasta rakendusmäärusega (EL) 2016/673 ning komisjoni 22. oktoobri 2018. aasta rakendusmäärusega (EL) 2018/1584), artiklit 28 tuleb koostoimes selle määruse IX lisa punktiga 1.3 tõlgendada nii, et punast vetikat (Lithothamnium calcareum) ei tohi kasutada koostisosana mahepõllumajanduslike toiduainete töötlemisel selle koostise tõttu, kui selle lisamise peamine eesmärk on toiduaine rikastamine kaltsiumiga. See tuleb niisugusel juhul kvalifitseerida „mineraalaineks“ nõukogu 28. juuni 2007. aasta määruse (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta artikli 19 lõike 2 punkti b ning muudetud määruse nr 889/2008 artikli 27 lõike 1 tähenduses, milleks ei eksisteeri selle määruse artikli 27 lõike 1 punkti f kohaselt mingit luba.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT 2007, L 189, lk 1.
(
3
)	ELT 2008, L 250, lk 1; muudetud komisjoni 8. märtsi 2012. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 203/2012 (ELT 2012, L 71, lk 42), komisjoni 14. juuni 2012. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 505/2012 (ELT 2012, L 154, lk 12), komisjoni 8. aprilli 2014. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 354/2014 (ELT 2014, L 106, lk 7), komisjoni 29. aprilli 2016. aasta rakendusmäärusega (EL) 2016/673 (ELT 2016, L 116, lk 8) ning komisjoni 22. oktoobri 2018. aasta rakendusmäärusega (EL) 2018/1584 (ELT 2018, L 264, lk 1) (edaspidi „määrus nr 889/2008“).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus, millega kehtestatakse erieeskirjad inimtoiduks ettenähtud loomsete saaduste ametlikuks kontrollimiseks (ELT 2004, L 139, lk 206; ELT eriväljaanne 03/45, lk 75).
(
5
)	Nõukogu 24. juuni 1991. aasta määrus põllumajandustoodete mahepõllundustootmise ning põllumajandustoodete ja toiduainete puhul sellele viitavate märgiste kohta (EÜT 1991, L 198, lk 1; ELT eriväljaanne 15/02, lk 39), mis asendati määrusega nr 834/2007 (vt selle määruse artikkel 39).
(
6
)	12. juuni 2013. aasta määrus imikute ja väikelaste toidu, meditsiinilisel näidustusel kasutamiseks ettenähtud toidu ning kehakaalu alandamiseks ettenähtud päevase toidu asendajate kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 92/52/EMÜ, komisjoni direktiivid 96/8/EÜ, 1999/21/EÜ, 2006/125/EÜ ja 2006/141/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/39/EÜ ning komisjoni määrused (EÜ) nr 41/2009 ja (EÜ) nr 953/2009 (ELT 2013, L 181, lk 35).
(
7
)	5. detsembri 2006. aasta direktiiv imikutele ja väikelastele mõeldud teraviljapõhiste töödeldud toitude ja muude imikutoitude kohta (ELT 2006, L 339, lk 16).
(
8
)	22. detsembri 2006. aasta direktiiv imiku piimasegude ja jätkupiimasegude kohta ning millega muudetakse direktiivi 1999/21/EÜ (ELT 2006, L 401, lk 1).
(
9
)	ELT 2006, L 404, lk 26; muudetud komisjoni 30. novembri 2009. aasta määrusega (EL) nr 1170/2009 (ELT 2009, L 314, lk 36) ja komisjoni 5. juuli 2017. aasta määrusega (EL) 2017/1203 (ELT 2017, L 173, lk 9) (edaspidi „määrus nr 1925/2006“).
(
10
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta määrus, milles käsitletakse toidualase teabe esitamist tarbijatele ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 1924/2006 ja (EÜ) nr 1925/2006 ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni direktiiv 87/250/EMÜ, nõukogu direktiiv 90/496/EMÜ, komisjoni direktiiv 1999/10/EÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/13/EÜ, komisjoni direktiivid 2002/67/EÜ ja 2008/5/EÜ ning komisjoni määrus (EÜ) nr 608/2004 (ELT 2011, L 304, lk 18, ja parandus ELT 2013, L 163, lk 32).
(
11
)	C‑137/13, EU:C:2014:2335.
(
12
)	5. novembri 2014. aasta kohtuotsus Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335, punkt 41).
(
13
)	5. novembri 2014. aasta kohtuotsus Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335, punkt 43).
(
14
)	C‑137/13, EU:C:2014:2335.
(
15
)	5. novembri 2014. aasta kohtuotsus Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335, punkt 46).
(
16
)	C‑137/13, EU:C:2014:2335.
(
17
)	C‑137/13, EU:C:2014:318.
(
18
)
(
19
)	Vt viide „11.1.5 Litotamnium“, mida on mainitud käesoleva ettepaneku 24. joonealuses märkuses.
(
20
)	Lisa, mida viimati muudeti rakendusmäärusega nr 354/2014.
(
21
)	1. osas „Mineraalsöödad“.
(
22
)	Vt komisjoni 5. aprilli 2019. aasta otsuse (EL) 2019/701, millega luuakse kosmeetikatoodete märgistamisel kasutatav ühtne koostisainete nimestik (ELT 2019, L 121, lk 1) lisa „Ühtne koostisainete nimestik“, milles on toodud järgnev: 13532 Lithothamnion calcareum extract; 13533 Lithothamnion calcareum powder ja 18371 Phymatolithon calcareum extract.
(
23
)	Vt nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102; muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta direktiiviga 2006/105/EÜ; ELT 2006, L 363, lk 368; edaspidi „direktiiv 92/43“) V lisa „Ühenduse tähtsusega looma‑ ja taimeliigid, mille loodusest võtmise ja kasutamise suhtes võib kehtestada kaitsekorraldusmeetmeid“, mille „taimi“ käsitlevas punktis b on „algae“ kategoorias nimetatud järgmist: Rhodophyta, Corallinaceae, Lithothamnium coralloides Crouan frat. ja Phymat[o]lithon calcareum (Poll.) Adey & McKibbin.
(
24
)	Vt komisjoni 16. jaanuari 2013. aasta määruse (EL) nr 68/2013 söödamaterjalide kataloogi kohta (ELT 2013, L 29, lk 1; muudetud komisjoni 15. juuni 2017. aasta määrusega (EL) 2017/1017; ELT 2017, L 159, lk 48) lisa „Söödamaterjalide kataloog“, mille C osa sisaldab „söödamaterjalide loetelu“. Selle loetelu punktis 11 „Mineraalained ja nendest saadud tooted“ on punktid 11.1.4 Lupja sisaldavad merevetikad (maerl) ja 11.1.5 Lithothamne.
(
25
)	Vt selle taotluse kohta järgmiselt veebiaadressilt: https://www.ams.usda.gov/sites/default/files/media/Calcium%20Seaweed%20Petition.pdf.
(
26
)
(
27
)	Vt NOSB vastus, mis on kättesaadav järgmisel veebiaadressil: https://www.ams.usda.gov/sites/default/files/media/Calcium%20Seaweed%20Final%20Rec.pdf.
(
28
)
(
29
)	ELT 2018, L 150, lk 1.
(
30
)	Vt rakendusmääruse projekt ja selle lisad (kood D067068/03), mis on kättesaadavad järgmisel veebiaadressil: https://ec.europa.eu/transparency/comitology-register/screen/documents/067068/3/consult.
(
31
)	Vt mahepõllumajandusliku toodangu komitee 28. ja 29. oktoobri 2020. aasta koosoleku aruande punkt B.2, mis on kättesaadav järgmisel veebiaadressil: https://ec.europa.eu/transparency/comitology-register/screen/documents/070018/1/consult.