62007CC0429
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
PAOLO MENGOZZI
esitatud 5. märtsil 2009 (
1
)
Kohtuasi C-429/07
Inspecteur van de Belastingdienst
versus
X BV
„Konkurentsipoliitika — EÜ artiklid 81 ja 82 — Määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 15 lõige 3 — Komisjoni esitatud kirjalikud märkused — Komisjoni otsusega määratud trahvi mahaarvamist puudutav siseriiklik kohtuvaidlus”
I. Sissejuhatus
1.
Esimest korda on palutud Euroopa Kohtul kontrollida Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt liikmesriikide kohtutele nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (
2
) artikli 15 lõike 3 alusel kirjalike märkuste esitamise eeldust või eeldusi.
2.
See Gerechtshof te Amsterdami (Madalmaad) esitatud eelotsuse küsimus on tõstatatud komisjoni otsusega määratud trahvi osalist mahaarvamist puudutava erilise maksuvaidluse raames.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
3.
Määruse nr 1/2003 artikkel 15 pealkirjaga „Koostöö siseriiklike kohtutega” näeb ette:
„1.   Asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud menetluste puhul võivad liikmesriikide kohtud paluda komisjonil edastada neile tema valduses olev teave või esitada oma arvamus ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisega seotud küsimuste kohta.
2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile koopia siseriiklike kohtute kõigist kirjalikest otsustest, mis käsitlevad asutamislepingu artikli 81 või 82 kohaldamist. Koopia edastatakse kohe pärast seda, kui osapooltele on kirjalikult esitatud kohtuotsuse terviktekst.
3.   Liikmesriikide konkurentsiasutused võivad omal algatusel esitada oma liikmesriigi siseriiklikele kohtutele kirjalikke märkusi asutamislepingu artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimuste kohta. Kõnealuse kohtu loal võivad nad esitada oma liikmesriigi siseriiklikele kohtutele ka suulisi märkusi. Kui see on vajalik asutamislepingu artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks, võib komisjon omal algatusel esitada kirjalikke märkusi liikmesriikide kohtutele. Kõnealuse kohtu loal võib ta esitada ka suulisi märkusi.
Liikmesriikide konkurentsiasutused ja komisjon võivad ainult oma märkuste ettevalmistamise eesmärgil paluda liikmesriigi asjaomasel kohtul edastada neile juhtumi hindamiseks vajalikud dokumendid või tagada nende edastamine.
[…]”.
4.
Määruse nr 1/2003 põhjenduses 21 on öeldud:
„Peale selle eeldab konkurentsieeskirjade järjekindel kohaldamine seda, et tuleb ette näha liikmesriikide kohtute ja komisjoni vahelise koostöö kord. See on asjakohane kõigi liikmesriikide kohtute puhul, kes kohaldavad asutamislepingu artikleid 81 ja 82, olenemata sellest, kas nad kohaldavad neid eeskirju eraisikute vahelistes kohtumenetlustes või tegutsevad rakendava riigiasutusena või apellatsioonikohtuna. Siseriiklikel kohtutel peaks olema võimalik küsida komisjonilt teavet või komisjoni arvamust ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisega seotud küsimustes. Peale selle peaks komisjonil ja liikmesriikide konkurentsiasutustel olema võimalik esitada kohtutele kirjalikke või suulisi märkusi asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud küsimustes. Need märkused tuleks esitada siseriiklike menetluseeskirjade ja -tavade, sealhulgas osapoolte õiguste kaitset käsitlevate eeskirjade kohaselt. Seepärast tuleks võtta meetmed tagamaks, et komisjonile ja liikmesriikide konkurentsiasutustele antakse piisavalt teavet siseriiklikes kohtutes algatatud menetluste kohta.”
B. Siseriiklikud õigusaktid
5.
22. mai 1997. aasta Mededingingswet’i (uus konkurentsiseadus), mida on muudetud 30. juuni 2004. aasta seadusega (edaspidi Mededingingswet), artikkel 89h näeb ette:
„1.   Kui nõukogu [Nederlandse Mededingingsautoriteiti (Madalmaade konkurentsiasutus, edaspidi „NMa”) juhtorgan] või Euroopa Ühenduste Komisjon ei ole kohtuasjas poolteks, võivad nad halduskohtule esitatud kaebuse menetlemiseks vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimesele lõigule esitada kirjalikke märkusi, kui [NMa] nõukogu või Euroopa Ühenduste Komisjon on selleks soovi avaldanud. Kohus võib selleks määrata tähtaja. Kohtu loal võivad nad kohtuistungil esitada ka suulisi märkusi.
2.   Määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 teise lõigu alusel esitatud taotluse põhjal edastab kohus [NMa] nõukogule ja Euroopa Ühenduste Komisjonile kõik selles sättes nimetatud dokumendid. Pooled võivad kohtu poolt määratud tähtaja jooksul teatavaks teha oma arvamuse edastatavate dokumentide kohta.
3.   Pooled võivad [NMa] nõukogu või Euroopa Ühenduste Komisjoni märkustele reageerida kohtu poolt määratud tähtaja jooksul. Viimati nimetatu võib pooltel lubada reageerida vastaspoole märkustele.”
6.
Mededingingswet’i muutva 30. juuni 2004. aasta seaduse seletuskiri täpsustab, et komisjoni esitatud kirjalike või suuliste märkuste puhul on tegemist arvamusega ja nende eesmärk on lihtsustada konkurentsieeskirjade ühetaolist kohaldamist. Selleks on komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused kohustatud järgima Madalmaade menetlusnorme. Nimelt on kahe poole vahelises menetluses kohus passiivne. […]Pealegi ei ole komisjoni arvamus kohtule siduv. Seega ei ole kohtu sõltumatus kahtluse alla seatud. Komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused peavad austama poolte õigusi ja tagama, et kohtuasja konfidentsiaalsed andmed jääksid konfidentsiaalseks. Lõpetuseks on siseriiklikul kohtul vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikele 1 õigus komisjonilt paluda, et ta edastaks talle teavet või oma arvamuse.
7.
2001. aasta Wet Inkomstenbelasting’i (tulumaksuseadus) artikkel 3.14 näeb ette:
„1.
Kasumi arvutamisel ei saa maha arvata järgmiste kirjetega seotud maksusid ja kulusid:
[…]
c.
Madalmaade kohtu poolt määratud trahvid ja menetluse algatamise vältimiseks Madalmaades või karistuse kandmisest vabastamise otsusega seotud eelduse täitmiseks riigile makstud summad, Euroopa Liidu institutsiooni määratud trahv ning Algemene wet inzake rijksbelastingeni (üldine riiklike maksude seadus), Douanewet’i (tolliseadus), Coördinatiewet Sociale Verzekering’i (sotsiaalkindlustuse seadus), Wet administratiefrechtelijke handhaving verkeersvoorschriften’i (seadus liikluseeskirjade rikkumiste kohta) ja konkurentsiseaduse alusel määratud trahvid ja trahvi suurendamised; […]”.
III. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
8.
Komisjon märkis 27. novembri 2002. aasta otsuses, et BPB plc, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Lafarge SA ja Gyproc Benelux NV on rikkunud EÜ asutamislepingu artikli 81 lõiget 1, osaledes kokkulepetes ja kooskõlastatud tegevuses kuivkrohvplaadisektoris aastatel 1992 kuni 1998 (
3
). Sama otsusega määras komisjon kõigile nimetatud äriühingutele trahvi. Need trahvid tasuti esialgselt või tagati pangagarantiiga.
9.
Komisjoni määratud trahvid kinnitati Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsustega (
4
).
10.
Enne kui Esimese Astme Kohus need trahve kinnitavad otsused tegi, kandis üks neljast eespool nimetatud äriühingust, keda eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetab X KG, osaliselt trahvi üle ühele oma Madalmaades asutatud tütarettevõtjale X BV-le (edaspidi „äriühing X”).
11.
Madalmaade maksuhaldur saatis 13. märtsil 2004 äriühingule X 2002. aasta ettevõtte tulumaksu kohta maksuteate. See äriühing esitas 8. aprilli 2004. aasta kirjaga selle maksuteate peale vaide Inspecteur van de Belastingdienst/P/kantoor P-le, kes jättis selle 11. märtsi 2005.aasta otsusega rahuldamata.
12.
Äriühing X esitas 19. aprillil 2005 kaebuse maksuvaidlustes pädevale Arrondissementsrechtbank Haarlemile (Haarlemi kohus). Põhikohtuasja pooled vaidlesid selle üle, kas komisjoni määratud trahv, mis oli äriühingule X üle kantud, on trahv 2001. aasta tulumaksuseaduse artikli 3.14 lõike 1 punkti c tähenduses, mille kohaselt ei ole lubatud äriühingu maksustamisele kuuluva kasumi arvutamisel maha arvata ühenduse institutsioonide määratud trahve.
13.
Arrondissementsrechtbank Haarlem leidis 22. mai 2006. aasta otsuses, et selle trahvi võib osaliselt maha arvata, kuna trahvi eesmärk oli olnud jätta õigusrikkumise toime pannud isik ilma rikkumisega saadud kasust.
14.
Madalmaade maksuhaldur esitas 30. juunil 2006 selle otsuse peale Gerechtshof te Amsterdamile (Amsterdami apellatsioonikohus) apellatsioonkaebuse.
15.
Komisjon, kes sai Arrondissementsrechtbank Haarlemi otsuse ja käimasoleva menetluse kohta teabe ajakirjanduse ja NMa kaudu, teatas Gerechtshof te Amsterdamile 15. märtsi 2007. aasta kirjas oma soovist sekkuda kui amicus curiae vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikele 3. Lisaks palus komisjon, et selleks määrataks tähtaeg ja et talle edastataks vaidlusest arusaamiseks vajalikud dokumendid.
16.
Gerechtshof te Amsterdami 22. augusti 2007. aasta kohtuistungil paluti põhikohtuasja pooltel ja komisjonil anda oma arvamus selle kohta, kas määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 alusel on komisjonil õigus esitada omal algatusel põhikohtuasja menetluses kirjalikke märkusi.
17.
Leides, et esineb põhjendatud kahtlus määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 tõlgendamise osas, otsustas Gerechtshof te Amsterdam menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas komisjonil on määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 alusel õigus esitada omal algatusel kirjalikke märkusi menetluses, mille esemeks on küsimus, kas Euroopa konkurentsiõiguse rikkumise eest X KG-le komisjoni poolt määratud trahvi, mis kanti (osaliselt) üle asjaomasele ettevõtjale, võib maha arvata selle ettevõtja 2002. aasta (maksustatavast) kasumist?”
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
18.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 alusel on kirjalikud märkused esitanud äriühing X, Madalmaade valitsus ja komisjon. Nemad ja samuti Itaalia valitsus kuulati ära ka 18. detsembril 2008 toimunud kohtuistungil.
V. Analüüs
19.
Määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause kohaselt võib komisjon omal algatusel esitada kirjalikke märkusi liikmesriikide kohtutele „kui see on vajalik [EÜ] artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks”.
20.
Eespool viidatud väljendi tõlgendamises on Euroopa Kohtule märkused esitanud pooled eriarvamusel.
21.
Äriühing X ja Madalmaade valitsus väidavad sisuliselt, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandat lauset tuleb tõlgendada kitsalt ja selle eesmärk on tagada EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaoline tõlgendamine, samuti aidata siseriiklikel kohtutel neid sätteid kohaldada. Komisjoni sekkumine amicus curiae’na on seega piiratud kitsalt siseriikliku kohtu poolt EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamisega. Sellist lähenemist kinnitab määruse nr 1/2003 artikli 15 sõnastus, eesmärk ja kujunemislugu, samuti seda määrust tõlgendavad tekstid, nagu komisjoni teatis komisjoni ja siseriiklike kohtute vahelise koostöö kohta EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisel (
5
). Lisaks ei saa Madalmaade valitsuse arvates komisjon toetuda määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikes 3 ette nähtud menetlusele, kui tema eesmärk on tagada EÜ artiklite 81 ja 82 üldisem tõhus kohaldamine. Lõpuks leiab ta, et EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaolist kohaldamist ei kahjustata juhul, kui siseriiklikul kohtul ei paluta tõlgendada ega kohaldada kumbagi nendest sätetest. Nendest põhjendustest tulenevalt ei või komisjon esitada sellises siseriiklikus maksuvaidluses nagu see, mida menetleb eelotsusetaotluse esitanud kohus, määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel märkusi.
22.
Komisjon, keda põhimõtteliselt toetab Itaalia valitsus, leiab, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause, mis näeb ette kirjalike märkuste esitamise siseriiklikule kohtule, kohaldamisala tuleb tõlgendada laiemalt, eriti mis puudutab väljendit „[EÜ] artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks”. Komisjoni arvates ei ole õige väita, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel kirjalike märkuste esitamine on lubatud vaid täiendava eelduse täitmisel, et siseriiklikus menetluses kohaldatakse EÜ artikleid 81 ja 82. Vastupidi, piisab kui kohtuvaidlus võib kahjustada ühenduse konkurentsieeskirjade ühetaolist kohaldamist. Lisaks on määruse nr 1/2003 põhjenduse 21 ja teatise komisjoni ja siseriiklike kohtute vahelise koostöö kohta EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamisel sätted üksnes suunavad ega saa piirata selle määruse artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause laia tõlgendust. Nendel põhjendustel ja kuna komisjonil on oluline kaalutlusruum hindamisel, kas kohtuasjas on vaja esitada siseriiklikule kohtule kirjalikke märkusi, rõhutab komisjon, et tal on pädevus ja õigustatud huvi esitada põhikohtuasjas arutatavas maksuvaidluses kirjalikke märkusi. Trahvid on seotud EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamisega, kuna nendega karistatakse konkurentsivastase tegevuse eest, nagu näeb ette EÜ artikli 83 lõike 2 punkt a. Seega võimalus arvata maha, isegi osaliselt, komisjoni otsusega määratud trahve võib märkimisväärselt piirata nende hoiatavat mõju ja kahjustada EÜ asutamislepingu eesmärke, eriti mis puudutab ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamist. Lõpuks märgib komisjon ühelt poolt, et tema esitatud kirjalikud märkused ei ole siseriiklikule kohtule siduvad, ja teiselt poolt, et ta ei saa määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 alusel põhikohtuasjas menetlusse astuja seisundit.
23.
Eelotsusetaotluses tõstatatud küsimuse konkreetsemaks kokkuvõtmiseks tuleb uurida, kas määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud eelduse kohaldamisala hõlmab olukorda, kui komisjon soovib siseriiklikule apellatsioonikohtule kirjalike märkuste esitamisega tagada ühe oma EÜ artikli 81 rakendamist käsitleva otsuse tagajärgede ühetaolist kohaldamist, mida siseriiklik kohus võib komisjoni arvates esimese astme kohtu antud tõlgenduse ja otsuse kinnitamisega ohustada.
24.
Sissejuhatuseks on oluline märkida, et komisjon on Euroopa Kohtus tunnistanud, et kõnealuses kohtuasjas esinev olukord kuulub nende „ebatüüpiliste” juhtumite hulka, milles tal võib olla vaja kasutada määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandast lausest tulenevat menetluspädevust. On selge, et selle sättega ette nähtud „tüüpilised juhtumid” on need, kui siseriiklikul kohtul on palutud kohaldada EÜ artikleid 81 ja 82 teatud olukorras ja/või kui ta kohaldab neid konkreetses asjas.
25.
Selle täpsustuse järel ei saa nõustuda määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 piirava tõlgendusega, mida kaitsevad äriühing X ja Madalmaade valitsus.
26.
Esiteks tuleb jätta tähelepanuta nende väide, mille kohaselt on komisjonil õigus algatada määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud meneltlus üksnes siis, kui liikmesriigi kohtu otsus ohustab EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaolist kohaldamist. Piisab, kui märkida, et selle sätte sõnastus viitab nende artiklite „ühetaolisele kohaldamisele”, mitte üksnes nende tõlgendamisele.
27.
Veenvaks ei saa pidada ka Madalmaade valitsuse väidet, et komisjonil ei ole õigust esitada määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel kirjalikke märkusi siseriikliku õiguse kohaldamist puudutavas vaidluses, kuna see ei saa kuidagi kahjustada EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaolist kohaldamist, kõige rohkem vaid nende tõhusat kohaldamist.
28.
Kuna ühetaolisuse mõiste on mitmetähenduslik, võib määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmas lause viidata nii olukordadele, kui siseriiklik kohus võib kahjustada EÜ artiklite 81 ja 82 sisemist ühetaolisust, see tähendab sisuliselt nendes sätetes sisalduvate eelduste ühetaolist kohaldamist, kui ka nende välist ühetaolisust, see tähendab nende sätete loogilise ja mõistetava koha säilitamist ühenduse konkurentsieeskirjade või asutamislepingu kõige üldisemas süsteemis (
6
).
29.
Kui siiski leida, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmas lause viitab ühetaolisuse mõistele viimati mainitud mõttes, siis ei ole välistatud, nagu ma järgnevalt põhjendan, et siseriikliku õiguse alusel vaidlust lahendav siseriiklik kohus võib siiski kahjustada EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaolist kohaldamist.
30.
Selles osas võib minu arvates juba oletada, et siseriiklik otsus, mis lubab maha arvata tervikuna või osaliselt komisjoni otsusega EÜ artikli 81 alusel määratud trahvi, võib kahjustada selle otsuse ühetaolist kohaldamist liikmesriikides, kus asjassepuutuvad ettevõtjad asuvad.
31.
Käesoleval juhul võib muidugi väita vastu, et komisjoni kirjalike märkuste esitamine määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel on seotud juhtumiga, kus küsimus on pigem EÜ artikli 81 alusel tehtud otsuse ühtse kohaldamise tagamises, mitte viimati nimetatud sätte ühetaolise kohaldamise tagamises.
32.
Mulle siiski tundub, et kui teha määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause teise tõlgenduse kohta otseselt sellised järeldused, nagu esitati eespool punktis 28, oldaks süüdi liigses formalismis.
33.
Esiteks, kuigi ühetaolisuse mõiste erineb ühtsuse mõistest, kuna esimene võib olla astmeline, samas kui teine mitte, on oluline märkida, et viimast mõistet kasutatakse määruse nr 1/2003 teatud keeleversioonides „ühetaolisuse” või mõiste „ühetaoline kohaldamine” asemel, mida kasutatakse selle akti teistes keeleversioonides. Väljendit „ühtne kohaldamine” on kasutatud määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause taanikeelses („ensartede anvendelse”), itaaliakeelses („applicazione uniforme”) ja rootsikeelses („enhetliga tillämpningen”) versioonis, samal ajal kasutatakse mõistet „ühtne” ka määruse saksakeelse („einheitliche”), taanikeelse ja rootsikeelse versiooni põhjendustes.
34.
Lisaks tundub, et ühetaolisuse mõiste, täpsemalt väljend „ühetaoline kohaldamine” tundub olevat piisavalt paindlik, et kuuluda määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud korra kohaldamisalasse ka olukordades, kui siseriiklik kohus kahjustab või võib kahjustada EÜ artiklite 81 ja 82 ühtset või isegi tõhusat kohaldamist (
7
). Selline lähenemine tundub olevat eriti sobiv, kuna määruse nr 1/2003 eesmärk on tagada EÜ artiklite 81 ja 82 ühtne ja tõhus kohaldamine (
8
) ja komisjonil on selles osas talle ühenduse õigusega pandud järelevalveülesande täitmise raames (
9
) oluline koht.
35.
Lõpuks, kuna EÜ artikli 81 tõlgendamine on tihedalt seotud selle sätte endaga, on mul raske mõista, miks ei võiks komisjon toetuda määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud korrale sel võimalikul põhjusel, et see institutsioon soovib lihtsalt tagada sellise otsuse ühetaolist kohaldamist, mille endaga kohaldatakse ja tõlgendatakse EÜ artiklit 81. Selles osas on minu meelest võimatu välistada EÜ artiklites 81 ja 82 sätestatud viite ulatusest, mis sisaldub määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikes 3, mitte üksnes Euroopa Kohtu tõlgendust neile sätetele, vaid ka just neil sätetel põhinevat komisjoni otsustuspraktikat, kui Euroopa Kohus muidugi ei pea seda praktikat ebaseaduslikuks.
36.
Võib muidugi veel vastata, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmas lause näeb ette ühetaolise kohaldamise tagamise üksnes EÜ artiklite 81 ja 82 ja mitte muude ühenduse õiguse sätete osas, nagu EÜ artikkel 83, mille alusel eelkõige on komisjonil pädevus määrata trahve ettevõtjatele, kes on rikkunud EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu.
37.
Selline vastuväide ei võta aga arvesse EÜ artikli 83 lõike 2 punkti a kohase trahvi „lõpptulemusele suunatud” iseloomu, mille eesmärk on „tagada kinnipidamine [EÜ] artikli 81 lõikes 1 ja [EÜ] artiklis 82 sätestatud keeldudest” ja mis seega on üks komisjonile antud vahenditest selleks, et tagada talle ühenduse õigusega pandud järelevalveülesande täitmine (
10
).
38.
Nendel asjaoludel oleks üksnes kunstlik väita, et hoolimata nende trahvide olemuslikust seotusest EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamisega, on selline siseriiklikku õigust puudutav kohtuvaidlus, mis tõstatab küsimuse EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu tagamiseks komisjoni otsusega määratud trahvi olemusest, ei saa a priori mõjutada EÜ artikli 81 ühetaolist kohaldamist.
39.
See toob mind tagasi Madalmaade valitsuse ja äriühingu X peamise vastuväite juurde, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud kord on mõeldud aktiivseks kasutamiseks üksnes siis, kui siseriiklikul kohtul palutakse kohaldada EÜ artikleid 81 ja 82.
40.
Ma möönan, et see argumentatsioon ei ole täiesti alusetu, kuna määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud kord on kahtlemata mõeldud aktiivseks kasutamiseks peamiselt siis, kui siseriiklikel kohtutel palutakse teha otsus EÜ artikli 81 ja/või artikli 82 kohaldamise kohta.
41.
Seega tundub olevat selge, et üleminek EÜ artiklite 81 ja 82 eriti tsentraliseeritud kohaldamiselt, mida järgiti nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] kohta (
11
), alusel, ühenduse konkurentsieeskirjade detsentraliseeritud rakendamisele, mille näeb ette määrus nr 1/2003, nõuab selliste kordade kasutamist, mis tagaksid EÜ artiklite 81 ja 82 sätete „tegeliku”, „tõhusa”, „ühtse” ja/või „ühetaolise” kohaldamise, vastavalt määruses nr 1/2003 kasutatud erinevatele väljenditele (
12
). On samuti tõsi, et need korrad sisaldavad ühelt poolt liikmesriikide kohtute ja teiselt poolt komisjoni ja konkurentsiasutuste koostöökorda, nagu on ette nähtud määruse nr 1/2003 artiklis 15.
42.
Ma leian siiski, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud eriline koostöökord ei saa olla seotud eeltingimusega, et siseriikliku kohtu menetletav kohtuvaidlus puudutab EÜ artikli 81 ja 82 kohaldamist, vaid võib vabalt hõlmata ka olukorda, kus siseriiklik kohus otsustab, kuigi vaidlus puudutab siseriiklikku õigust, kõnealuse kohtuvaidluse raames ühenduse õiguse mõiste või väljendi tähenduse või ulatuse üle, nagu komisjoni määratud trahv, mis on olemuslikult seotud EÜ artikli 81 ja/või 82 kohaldamisega.
43.
Esiteks tuleb tõesti meenutada, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmas lause viitab üksnes EÜ artiklite 81 ja 82 „ühetaolisele kohaldamisele”. Seega esiteks vastupidi sama määruse artikli 15 lõikele 1, mis viitab liikmesriikide kohtute palvele, et komisjon esitaks teabe või oma arvamuse „asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud menetluste puhul” ja teiseks sama määruse artikli 15 lõikele 2, mis puudutab liikmesriikide poolt komisjonile siseriiklike kohtute otsustest koopiate saatmist, „mis puudutavad asutamislepingu artikli 81 või 82 kohaldamist”, siis määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmas lause ei seo komisjoni kirjalike märkuste esitamist asjaoluga, et siseriiklikus kohtus menetlemisel olevas kohtuasjas palutakse viimasel teha otsus EÜ artikli 81 või 82 kohaldamise kohta.
44.
Kuigi määruse nr 1/2003 põhjendus 21 sätestab, et „komisjonil [peaks] olema võimalik esitada kohtutele kirjalikke märkusi asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud küsimustes” (
13
), ei piira see fraas iseenesest komisjonile antud võimalust esitada neid muudes olukordades, siis kui asjaomase määruse artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses sätestatud eeldus on täidetud.
45.
Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 1/2003 põhjenduse 21 eelmises punktis osaliselt refereeritud lause kordab üksnes ebatäpselt sama määruse artikli 15 lõike 3 sõnastust. Esiteks on oluline märkida, et see lause ei tee vahet komisjoni poolt siseriiklikule kohtule esitatud kirjalikel ja suulistel märkustel, samas kui määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu neljas lause seob suuliste märkuste esitamise õiguse siseriikliku kohtu eelneva loaga. Teiseks asetab see lause komisjoni ja liikmesriikide konkurentsiasutuste esitatavad märkused samale tasemele, samas kui, nagu Madalmaade valitsus möönab, komisjonile kohaldatav eeldus („kui asutamislepingu artiklite 81 ja 82 ühetaoline kohaldamine seda eeldab”) erineb vähemalt sõnastustelt sellest, mida kohaldatakse liikmesriikide konkurentsiasutustele, kes võivad omal algatusel esitada kirjalikke märkusi liikmesriigi kohtutele „asutamiselepingu artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimuste” kohta.
46.
Põhjenduse 21 viidatud lause ei anna seega alust nii jäiga järelduse tegemiseks nagu on teinud Madalmaade valitsus määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause tõlgendamiseks.
47.
Kuigi samamoodi on kindlasti olemas seos selle vahel, et komisjonile edastatakse määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 2 alusel kõik siseriiklike kohtute kirjalikud otsused, mis „käsitlevad asutamislepingu artikli 81 või 82 kohaldamist”, ja selle vahel, et sellel institutsioonil on sama määruse artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel õigus esitada liikmesriigi kohtutele kirjalikke märkusi, ei saa sellist seost pidada nende märkuste esitamise eeltingimuseks.
48.
Kui see oleks nii, ei saaks komisjon kunagi esitada kirjalikke märkusi siseriiklikele kohtutele, kes arutavad asja esimeses kohtuastmes või siis, kui määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikes 2 sätestatud eeldust ei ole täidetud, kuigi komisjon on muid teid kaudu saanud teada kohtuotsusest, mis tema arvates võib kahjustada EÜ artiklite 81 või 82 ühetaolist kohaldamist, ja nõuab, et ta võiks esitada kirjalikke märkusi ka siis, kui need siseriiklikud kohtud teevad otsuse EÜ artiklite 81 ja/või 82 kohaldamise kohta.
49.
Järeldan eelnevast, et komisjoni poolt kirjalike märkuste esitamine liikmesriikide kohtutele ei või olla seotud lisa- või kaudse tingimusega, mille kohaselt siseriikliku kohtu hinnang, mis võib mõjutada EÜ artiklite 81 või 82 ühetaolist kohaldamist, peab olema tehtud kohtuvaidluse raames, milles seda kohut on palutud kohaldada nimetatud artikleid.
50.
Madalmaade valitsus leidis oma märkustes, et selline lähenemine looks õiguskindlusetuse, kuna siis oleks komisjonil piiramatu võimalus esitada siseriiklikele kohtutele määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel märkusi.
51.
See etteheide ei ole veenev. Määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud korra kasutamise piirangud on sätestatud samas lõikes. Nagu olen käesolevas ettepanekus juba rõhutanud, tundub mulle, et hoolimata asjaomase kohtuvaidluse olemusest, võivad just siseriikliku kohtu antavad hinnangud EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamise kohta kahjustada nende ühetaolist kohaldamist ja need hinnangud on otsustava tähtsusega selleks, et komisjon võiks kasutada määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud korda.
52.
Minu arvates on käesolevas asjas olukord just selline ja seetõttu on komisjon soovinud esitada oma kirjalikud märkused eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
53.
Kohtutoimiku materjalidest nähtub, et selleks, et jätta kõrvale Madalmaade 2001. aasta tulumaksuseaduse artikli 3.14 lõike 1 punkt c, leidis Arrondissementsrechtbank Haarlem, kes lahendab maksuvaidlusi esimeses astmes, et EÜ artikli 81 kohaldamist puudutava komisjoni otsusega määratud trahvide puhul on peamiselt küsimus „kasu äravõtmises” ja seega võib trahvi vähemalt osaliselt maha arvata.
54.
Selline hinnang komisjoni määratud trahvidele puudutab kahtlemata ühenduse õigusesse kuuluvat mõistet, millel on olemuslik seos EÜ artiklite 81 ja/või 82 kohaldamisega. Teiste sõnadega, isegi kui Arrondissementsrechtbank Haarlemi menetluses on maksuvaidlus, siis selle kohtu hinnangud puudutavad selgelt küsimust, millel on olemuslik seos EÜ artiklite 81 ja/või 82 kohaldamisega.
55.
Nagu nähtub eelotsusetaotluse punktist 2.3 ja komisjoni Euroopa Kohtule esitatud märkustest, siis just see hinnang, mis puudutab EÜ artikli 81 kohaldamisega seotud komisjoni otsusega määratud trahve, kahjustab komisjoni arvates selle artikli ühetaolist kohaldamist, arvestades eelkõige Euroopa Kohtu kohtupraktikat, mille kohaselt sellistel asjaoludel määratud trahvide eesmärk on karistada õigusvastase tegevuse eest ning ennetada sellise tegevuse kordumist (
14
). Selle kohtupraktika alusel leiab komisjon, et „kasu äravõtmine” ei ole kindlasti nende trahvide esimene eesmärk, mida komisjon määrab ettevõtjatele ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest. (
15
)
56.
Komisjoni määratud trahvidele Arrondissementsrechtbank Haarlemi antud hinnangust tulenevalt leidis komisjon, kes sai ajakirjanduse ja NMa kaudu teada eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevast asjast, et EÜ artikli 81 ühetaoline kohaldamine nõuab, et ta esitab sellele kohtule kirjalikud märkused eespool viidatud Arrondissementsrechtbank Haarlemi tehtud otsuse hinnangute kohta.
57.
Nendel asjaoludel tundub mulle, et komisjoni seisukoht käesolevas asjas, et tal on õigus esitada kirjalikke seisukohti määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel, ei ületa selles sättes ette nähtud eeldust.
58.
Vastupidiselt sellele, mida väidavad äriühing X ja Madalmaade valitsus, ei moonuta selline lahendus minu meelest määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud korda ega tekita kahju liikmesriikide menetlusautonoomiale.
59.
Esimese väite osas tuletan meelde, et äriühing X väidab, et komisjonil, kuigi tal ei ole põhikohtuasjas poole staatust, on huvi, et asi lahendataks nii, et selle institutsiooni poolt konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvi ei või maha arvata, mis tähendab, et ületataks sellele institutsioonile määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikes 3 amicus curiae rolli raames antud volitust.
60.
Lisaks sellele, et määrus nr 1/2003 ei kasuta väljendit „amicus curiae” ja veel vähem määratleb selle ülesannet (
16
), on veel kaks olulist põhjendust selle väite kõrvaletõrjumiseks.
61.
Esiteks, nagu olen juba korduvalt märkinud käesolevas ettepanekus, on ainus määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud eeldus selleks, et komisjon võiks esitada omal algatusel liikmesriikide kohtutele kirjalikke märkusi, see, et kahjustatakse EÜ artikli 81 või 82 ühetaolist kohaldamist. See säte ei välista seda, et sellisele kohustuslikule eeldusele lisaks võib komisjonil olla rohkem või vähem vahetu ja/või rohkem või vähem selgelt väljendatud huvi selleks, et kohtuvaidlus, milles ta kavatseb esitada kirjalikud märkused, lahendataks teatud viisil. Lisaks oleks ühenduse õiguse ja eelkõige konkurentsieeskirjade suhtes komisjonil oleva järelevalveülesande tõttu väga keeruline, kui mitte võimatu, eristada praktikas ühenduse üldist huvi ja seda huvi, mis on komisjonil endal, eeldusel, et tal selline huvi on. Käesoleval juhul näiteks leian, et on olemas selline üldine huvi, et komisjoni otsust, millega määrati trahvid ettevõtjatele, kes on rikkunud EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu, kohaldatakse kogu ühenduses ühetaoliselt, ühtselt ja tõhusalt.
62.
Tegelikult on minu arvates mõttetu proovida piiritleda määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandas lauses ette nähtud korra ulatust selliste rohkem või vähem vahetute ja tunnistatud huvide osas, mida komisjon väidetavalt järgib, kui ainus selles sättes sisalduv eeldus muidu täidetakse.
63.
Teiseks ei tohi unustada, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause alusel esitatud komisjoni kirjalikud märkused ei ole siduvad siseriiklikule kohtule, kellele need on esitatud, nagu on lisaks selgelt sedastatud käesolevas asjas kohaldamisele kuuluva Mededingingsweti muutva 30. juuni 2004. aasta seaduse seletuskirjas, st komisjonil ei ole põhikohtuasjas poole staatust ning teda ei samastata poolega, nagu äriühing X ise istungil möönis (
17
), ja et nende märkuste esitamine ei kahjusta kuidagi põhikohtuasja poolte menetlusõigusi (
18
).
64.
Niisiis ei nähtu millestki, et komisjon oleks eelotsusetaotluse esitanud kohtule märkuste esitamisega ületanud selliste märkuste esitamist käsitlevaid piire, mis on ette nähtud määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikes 3, või et ta ei järgiks selles sättes ette nähtud menetlusnorme või siseriiklikke menetlusnorme.
65.
Tulenevalt sellest menetlust puudutavast märkusest olen kaalunud ja lükanud tagasi käesoleva ettepaneku punktis 58 esitatud Madalmaade valitsuse teise väite, mis puudutab liikmesriikide menetlusautonoomiale kahju tekitamist. Eelmises punktis väidetule lisaks piisab kui lisada, et selline menetlusautonoomia kahjustamine ei ole kõne all siis, kui komisjoni tegevus jääb määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause kohaldamisalasse nagu käesoleval juhul.
66.
Lõpuks märgin igaks juhuks, et käesolevas ettepanekus pakutud lähenemine on seotud üksnes komisjoni võimalusega esitada eelotsusetaotluse esitanud kohtule kirjalikke märkusi. See lähenemine ei piira loomulikult kõnealuse kohtu võimalust paluda Euroopa Kohtul anda EÜ artikli 234 alusel vastus sisulisele küsimusele, kas ühenduse õigusega on vastuolus see, kui liikmesriik, sealhulgas siseriiklikud kohtud, lubavad maksumaksjal arvata oma maksustatavast tulust maha komisjoni otsusega EÜ artikli 81 alusel määratud trahv. (
19
)
67.
Kõikidest esitatud põhjendustest lähtudes leian, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause kohaldamisalasse kuulub selline olukord, nagu on põhikohtuasjas, kus komisjon soovib esitada liikmesriigi kohtule kirjalikke märkusi menetluses, mis käsitleb võimalust arvata maksustamisele kuuluvast summast maha EÜ artikli 81 alusel vastu võetud komisjoni otsusega määratud trahv.
VI. Ettepanek
68.
Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Gerechtshof te Amsterdami esitatud küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmanda lause kohaldamisalasse kuulub selline olukord, nagu on põhikohtuasjas, kus Euroopa Ühenduste Komisjon soovib esitada liikmesriigi kohtule kirjalikke märkusi menetluses, mis käsitleb võimalust arvata maksustamisele kuuluvast summast maha EÜ artikli 81 alusel vastu võetud komisjoni otsusega määratud trahv.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205.
(
3
)	Komisjoni 27. novembri 2002. aasta otsus 2005/471/EÜ, EÜ asutamislepingu artikli 81 kohase menetluse kohta BPB PLC, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA ja Gyproc Benelux N.V. vastu (Juhtum COMP/E-1/37.152 – Kuivkrohvplaat) (ELT L 166, lk 8).
(
4
)	Otsused kohtuasjades T-50/03: Saint-Gobain Gyproc Belgium vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata), T-52/03: Knauf Gips vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata), T-53/03: BPB vs. komisjon (EKL 2008, lk II-1333) ja T-54/03: Lafarge vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata). Tuleb märkida, et otsuste peale kohtuasjades Knauf Gips vs. komisjon ja Lafarge vs. komisjon on esitatud apellatsioonkaebused Euroopa Kohtusse; praegu on need kohtuasjad, vastavalt numbritega C-407/08 P ja C-413/08 P, Euroopa Kohtus pooleli.
(
5
)	ELT 2004 C 101, lk 54.
(
6
)	Olgugi et õigusteoreetikud ei ole jõudnud ühetaolisuse mõiste osas üksmeelele, leiavad nad üldiselt ja piltlikult, et kõnealuse mõiste all peetakse silmas sisuliselt õiguskorra elemente, mis koos moodustavad mõistliku terviku (vt selles osas eelkõige MacCormick, N., Coherence in Legal Justification teoses Peczenik, A. (toim.), Theory of Legal Science, Reidel, 1984, lk 235). Nad eristavad üldisemalt ka kohalikku süstemaatilist ühetaolisust ja globaalset süstemaatilist ühetaolisust. Esimese all mõeldakse olukorda, kus üksnes õiguskorra teatud valdkonnad on ühetaoliselt seotud, teise all aga olukorda, kus õiguskorra kõik valdkonnad toimivad omavahel loogiliselt ja mõistetavalt. Vt selles osas Amaya Navarro, A., An Inquiry into the Nature of Coherence and its Role in Legal Argument, doktoritöö, Euroopa Ülikooli Instituut, Firenze, 2006, eelkõige lk 35–37; samuti Bertea, S., Looking for Coherence within the European Community, European Law Journal, nr 2, 2005, lk 157.
(
7
)	Tahtmata alustada diskussiooni põhikohtuasja sisu üle või võtta seisukohta selles tõstatatud probleemi osas, tundub EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaolise kohaldamise ja tõhusa kohaldamise vahelist seost trahvide mahaarvamise osas olevat käsitletud vähemalt kaudselt Esimese Astme Kohtu 10. märtsi 1992. aasta otsuses kohtuasjas T-10/89: Hoechst vs. komisjon (EKL 1992, lk II-629, punktid 368 ja 369), milles kohus on välistanud selle, et komisjon võib EÜ artikli 81 lõike 1 alusel trahvisumma määramisel lähtuda oletusest, et see trahv arvatakse maksustatavast kasumist maha, kuna sellise oletuse tagajärjel see riik, kelle ees äriühing on maksukohustuslane, peab kandma osa trahvist, kuna äriühingu tasutav maks väheneb. Nõudes, et komisjon „ei või lähtuda sellisest oletusest”, tundub mulle, et Esimese Astme Kohus on tahtnud rõhutada, et olukord ei vastaks selliste ettevõtjate, kes rikuvad EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeldu, vastutust reguleerivale korrale, ja muudavad ebatõhusaks selle keelu ning nende trahvide ennetava mõju, mida määratakse kõnealuse sätte järgimiseks.
(
8
)	Vt eelkõige määruse nr 1/2003 põhjendused 1 ja 34.
(
9
)	Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon (EKL 1983, lk 1825, punkt 105) ja 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-76/06 P: Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon (EKL 2007, lk I-4405, punkt 22).
(
10
)	Eespool viidatud otsused kohtuasjas Musique Diffusion française jt vs. komisjon (punkt 105) ja kohtuasjas Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon (punkt 22).
(
11
)	EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 8/01, lk 3. Määrust on viimati muudetud nõukogu 10. juuni 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 1216/1999 (EÜT L 148, lk 5).
(
12
)	Määruse nr 1/2003 prantsuskeelses versioonis kasutatakse mõistet „tegelik” põhjendustes 5 ja 8 ning omandussõna vormis sama määruse artikli 35 lõikes 1; mõistet „tõhus” on kasutatud põhjendustes 6 ja 34; mõistet „ühtne” on kasutatud põhjenduses 22 ja määruse nr 1/2003 artikli 16 pealkirjas; mõistet „ühetaoline” on kasutatud põhjendustes 14, 17, 19 ja 21 ning määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikes 3. Nagu ma rõhutasin käesoleva ettepaneku punktis 33, ei pruugi need erisused olla asjakohased kõikides määruse nr 1/2003 keeleversioonides.
(
13
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
14
)	Vt Euroopa Kohtu 15. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 41/69: ACF Chemiefarma vs. komisjon (EKL 1970, lk 661, punkt 173); 29. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-308/04 P: SGL Carbon vs. komisjon (EKL 2006, lk I-5977, punkt 37) ja eespool viidatud 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon (punkt 22).
(
15
)	Võtmata lõplikku seisukohta selles küsimuses, tundub komisjoni väidet toetatavat hinnang, mis anti 28. juunil 2005. aastal tehtud otsuses liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon (EKL 2005, lk I-5425, punktid 292-294), mille kohaselt tulu, mille ettevõtjad on saanud konkurentsivastasest tegevusest, on vähemalt kaudselt üks asjaoludest, mida rikkumise raskusastme hindamisel arvestada, kuna sellise asjaolu arvestamisega soovitakse tagada trahvi hoiatavat mõju.
(
16
)	Tegelikult on raske seda ülesannet määratleda, eriti seoses sekkumisega. Vt De Schutter, O., Le tiers à linstance devant la Cour de justice de l’Union européenne, Ruiz Fabri, H. ja Sorel, J.-M., teoses Le tiers à l’instance, Pedone, Paris, 2005.
(
17
)	Selles osas tuleb meenutada, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 teine lõik annab komisjonile õiguse paluda edastada juhtumi hindamiseks vajalikud dokumendid ainult oma märkuste ettevalmistamise eesmärgil.
(
18
)	Vt sellega seoses määruse nr 1/2003 põhjendus 21 ja põhikohtuasja puudutavas osas Mededingingsweti artikli 89h lõige 3.
(
19
)	Selles osas tuleb märkida, et Madalmaade valitsus nõustub komisjoniga, et Madalmaade 2001. aasta tulumaksuseadus välistab komisjoni poolt EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu rikkumise eest määratud trahvide mahaarvamise.