62005CC0301_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az Elsőfokú Bíróság T-315/03. sz., Hans-Peter Wilfer kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ügyben hozott ítélete(2) elleni jelen fellebbezés számos kérdést vet fel, beleértve a leíró jelleg fogalmának helyes értelmezését és alkalmazását a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet(3) (a továbbiakban: rendelet) 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében.
A rendelet
2. A rendelet 7. cikkének (1) bekezdése a megjelölés védjegyoltalomban részesülésének „feltételen” kizáró okait sorolja fel. A feltétlen kizáró okok eleve kizárják a lajstromozást, míg a viszonylagos kizáró okok (mint például a megjelölés korábbi védjeggyel való hasonlósága) a körülményektől függően bizonyos esetekben kizárhatják a lajstromozást.
3. A 7. cikk (1) bekezdésének jelen esetben releváns része a következőképpen szól:
„A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha:
…
(b) nem alkalmas a megkülönböztetésre;
(c) kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak.
4. A 7. cikk (1) bekezdésének c) pontja alá tartozó jelekre és adatokra „leíró”-ként fogok hivatkozni a továbbiakban.
5. A rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja értelmezésekor figyelembe kell venni a Bíróságnak a védjegyirányelv(4) azonos módon megszövegezett 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja értelmezését illető ítélkezési gyakorlatát is.
6. A rendelet 59. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A fellebbezést a határozat kézbesítésének napjától számított két hónapon belül, írásban kell benyújtani a Hivatalhoz [OHIM]. […] A fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő írásbeli nyilatkozatot a határozat kézbesítésének napjától számított négy hónapon belül kell benyújtani.”
7. A rendelet 63. cikkének (1)-(3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)	A fellebbezési tanácsok fellebbezés tárgyában hozott határozatai a Bíróság előtt keresettel támadhatók meg.
(2)	A kereset hatáskör hiányára, lényeges eljárási szabálysértésre, a Szerződés vagy e rendelet, illetve ezek alkalmazásával kapcsolatos bármely jogszabály megsértésére vagy hatáskörrel való visszaélésre alapítva indítható.
(3)	A Bíróság a jogvita tárgyát képező határozatot megsemmisítheti [hatályon kívül helyezheti] vagy megváltoztathatja.”(5)
8. A rendelet 74. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)	A Hivatal [OHIM] az előtte folyó eljárásban a tényeket hivatalból vizsgálja. A lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban azonban a Hivatal [OHIM] a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van.
(2)	A Hivatal [OHIM] figyelmen kívül hagyhatja azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeket az érintett felek nem kellő időben terjesztettek elő.”
A fellebbezés előzményei
9. 2001 októberében H. P. Wilfer a ROCKBASS szóvédjegy közösségi védjegyként való lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be a „hangtechnikai készülékek, keverőpultok, hangeffekt-készülékek, erősítők, készülékházak, aktív készülékházak (kombók); ezen árucikkekhez tokok, ládák és hordtáskák”; „hangszerek, különösen gitárok, elektromos gitárok, basszusgitárok, akusztikus gitárok, gitártartozékok, éspedig húrok, hangolókulcsok és hevederek; ezen árucikkekhez tokok, ládák és hordtáskák”; valamint „tokok, ládák és hordtáskák” vonatkozásában(6) . 2002. március 11-én az elbíráló a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja alapján elutasította a védjegybejelentést. 2002. március 25-én H. P. Wilfer fellebbezést terjesztett elő az OHIM első fellebbezési tanácsához (a továbbiakban: fellebbezési tanács). H. P. Wilfer 2003. július 3-án a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő írásbeli nyilatkozatot nyújtott be, és 2003. július 2-án kiegészítő írásbeli beadványt nyújtott be, amely egy zenei folyóirat szerkesztőjének, D. Roesbergnek a nyilatkozatát, valamint a ROCKBASS védjegy Kanadában, Ausztráliában és Új-Zélandon történt lajstromozására vonatkozó adatokat tartalmazta.
10. A fellebbezési tanács 2003. július 11-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján elutasította a fellebbezést. A fellebbezési tanács lényegében azon az állásponton volt, hogy az érintett – zeneértőkből álló – fogyasztók körében a „rockbass” szó a – különösen rockzene játszásához használt – basszusgitárra utal, és egy basszusgitár-technikát is jelöl (basszusrock). Következésképpen a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a ROCKBASS szómegjelölés közvetlenül a hangszernek és tartozékainak, valamint a kérelemben részletezett más termékeknek a leírására szolgál annyiban, amennyiben ezek leírása a basszusgitárokkal összefüggésben használt termékeket foglal magában.
11. H. P. Wilfer a megtámadott határozat Elsőfokú Bíróság általi hatályon kívül helyezését kérte, a következő négy jogalapra hivatkozva: az OHIM – megsértve ezzel a rendelet 74. cikkének (1) bekezdését – nem vizsgálta hivatalból a tényállást, nem vette figyelembe a H. P. Wilfer által benyújtott bizonyítékokat, valamint megsértette a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontját.
12. Az Elsőfokú Bíróság a keresetet teljes egészében elutasította. Amennyiben a fellebbezést illetően releváns, az Elsőfokú Bíróság ítélete összegezve az alábbiakban, a kapcsolódó fellebbezési jogalapokat követően olvasható.
A fellebbezés
13. H. P. Wilfer hét fellebbezési jogalapra hivatkozik.
Az első fellebbezési jogalap
14. A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság elutasította H. P. Wilfer-nek a tárgyaláson előterjesztett arra vonatkozó kérelmét, hogy az Elsőfokú Bíróság fogadja el, hogy képviseletét egy ügyvéd és egy Patentanwalt (szabadalmi ügyvivő) közösen látják el, illetve másodlagosan egy ügyvéd egy Patentanwalt segítségével látja el. A Bíróság alapokmánya 19. cikkének értelmében – az ugyanezen cikk első és második bekezdésében említett államok és intézmények kivételével – feleket csak olyan ügyvéd képviselhet vagy segíthet, aki valamely tagállam bírósága előtt vagy az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás más részes államának bírósága előtt eljárni jogosult.(7)
15. H. P. Wilfer első fellebbezési jogalapja szerint az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte a Bíróság alapokmányának 19. cikkét, amikor elutasította azon kérelmét, hogy a szabadalmi ügyvivője az ügyvédjével közösen képviselhesse.
16. Mivel azonban a tárgyaláson H. P. Wilfer visszavonta első fellebbezési jogalapját, nem javaslom e kérdés további vizsgálatát.
A második fellebbezési jogalap
17. A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság egy igazolásra hivatkozik, amelyet H. P. Wilfer terjesztett elő a tárgyaláson, és amely a ROCKBASS megjelölésnek az egyesült államokbeli lajstromozási eljárásával kapcsolatos. A Bíróság megállapította, hogy a rendelet 63. cikkének (2) és (3) bekezdéséből kitűnik, hogy a fellebbezési tanácsok valamely határozatának hatályon kívül helyezése éppúgy, mint megváltoztatása csak akkor lehetséges, ha a határozat érdemi vagy alaki hibában szenved, továbbá hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely közösségi jogi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi tényezők függvényében kell elbírálni. Ennélfogva a fellebbezési tanács határozatának jogszerűsége az Elsőfokú Bíróság előtt új tényekre való hivatkozással csak abban az esetben vitatható, ha bizonyítják, hogy a fellebbezési tanácsnak az illető ügyben bármilyen határozat meghozatala előtt e tényeket hivatalból figyelembe kellett vennie. Mivel a H. P. Wilfer által benyújtott igazolás a megtámadott határozat meghozatalánál későbbi, és a ROCKBASS megjelölésnek az egyesült államokbeli lajstromozási eljárásával kapcsolatos adatok nem olyan tények, amelyeket a fellebbezési tanácsnak hivatalból kellett volna figyelembe vennie a megtámadott határozat meghozatala előtt, a kérdéses igazolás nem kérdőjelezheti meg e határozat jogszerűségét, így tehát azt az eljárás során figyelmen kívül kell hagyni.(8)
18. H. P. Wilfer második fellebbezési jogalapja szerint az Elsőfokú Bíróság azzal, hogy nem vette figyelembe ezen igazolást, tévesen alkalmazta a rendelet 74. cikke (1) bekezdésének első mondatát és a 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontját. Az, hogy egy megjelölés lajstromozható-e mind a lajstromozás iránti kérelem, mind a lajstromozás időpontjában releváns.
19. H. P. Wilfer képviselője a tárgyaláson előadta, hogy ügyfele a második fellebbezési jogalapban nem állítja azt, hogy magának az Elsőfokú Bíróságnak kellett volna alkalmaznia a rendelet 74. cikkének (1) bekezdését. Az érvelése inkább arra irányult, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte a 74. cikk (1) bekezdését, amennyiben úgy találta, hogy a fellebbezési tanácsnak nem kellett hivatalból vizsgálnia azt a tényt, hogy más joghatóságok esetében a párhuzamos lajstromozások sikerrel jártak. E tényre a H. P. Wilfer által 2003. július 2-án benyújtott írásbeli beadványa hívta fel a fellebbezési tanács figyelmét.(9)
20. Ezen írásbeli beadvány jelentősége a harmadik fellebbezési jogalap tárgya, amelyet az alábbiakban vizsgálok meg. Amennyiben a második fellebbezési jogalapot érinti, amely kifejezetten az Elsőfokú Bíróság ítéletének 14. pontjára irányul, nem értem miként lehet az írásbeli beadvány releváns. E pontban az Elsőfokú Bíróság a H. P. Wilfer által a tárgyaláson előterjesztett igazolás elfogadhatóságáról határozott.
21. E kérdést illetően semmi nem utal az anyagi jognak az Elsőfokú Bíróság ítélete 13. pontjában meghatározott összefoglalójában, sem e jognak a 14. pontban az elé terjesztett ügyre történt alkalmazásában arra, hogy e Bíróság tévesen értelmezte, illetve alkalmazta volna a jogot.(10) Következésképpen a második fellebbezési jogalapot mint megalapozatlant elutasítanám.
A harmadik fellebbezési jogalap
22. Az Elsőfokú Bíróság előtt H. P. Wilfer kifejtette, hogy a fellebbezési tanács nem vette figyelembe a 2003. július 2-i kiegészítő beadványát és annak mellékleteit, amelyek D. Roesbergnek, egy zenei folyóirat szerkesztőjének az esküvel egyenértékű írásbeli nyilatkozatát, valamint a ROCKBASS védjegy korábbi lajstromozására vonatkozó adatokat tartalmazták.
23. A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság úgy határozott, hogy a rendelet 59. cikke nem értelmezhető úgy, mintha tiltaná a feltétlen kizáró okkal kapcsolatos fellebbezés során szolgáltatott új tényállási elemek vagy bizonyítékok figyelembe vételét a fellebbezés alapjául szolgáló okok megjelölésére nyitva álló határidő lejárta után. A rendelet 74. cikkének (2) bekezdése mérlegelési jogkört ad a fellebbezési tanácsnak az e határidő lejártát követően szolgáltatott bizonyítékok figyelembe vételével kapcsolatosan. Következésképpen a fellebbezési tanácsnak meg kellett volna vizsgálnia ezen írásbeli beadványt, annak érdekében, hogy meggyőződjék legalábbis arról, hogy az nem tartalmaz újabb tényállási elemeket vagy bizonyítékot. Minthogy tehát elmulasztotta e beadvány vizsgálatát, a fellebbezési tanács eljárási szabályt sértett. Mindazonáltal egy eljárási szabálytalanság csak akkor vonja maga után a határozat teljes vagy részleges hatályon kívül helyezését, ha megállapítást nyer, hogy e szabálytalanság hiányában a megtámadott határozatnak más lett volna a tartalma(11) . Az írásbeli beadvány nem tartalmazott olyan új érveket vagy bizonyítékokat, amelyek a megtámadott határozat lényegét befolyásolták volna. Az esküvel egyenértékű írásbeli nyilatkozatot csupán a H. P. Wilfer által az elbíráló és a fellebbezési tanács előtt már hivatkozott két érv alátámasztására terjesztették elő, így az nem befolyásolta volna a megtámadott határozat lényegét. Ami a ROCKBASS védjegy Kanadában, Ausztráliában és Új-Zélandon történt lajstromozásával kapcsolatos adatokat illeti, mivel a tagállamokban korábban történt lajstromozás nem meghatározó tényező(12), ebből még inkább az következik, hogy az olyan harmadik országokban történt lajstromozás, amelynek jogszabályai nem tartoznak a közösségi harmonizálás hatálya alá, semmiképpen sem bizonyíthatják, hogy a rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjában foglaltakkal megegyező szempontokat megvalósultnak vették. Az Elsőfokú Bíróság úgy találta, hogy mivel a beadvány nem tartalmazott olyan új elemeket, amelyek a megtámadott határozat lényegét befolyásolták volna, a fellebbezési tanács által történő vizsgálatának hiánya nem vonhatja maga után a határozat hatályon kívül helyezését(13) .
24. H. P. Wilfer harmadik fellebbezési jogalapja szerint az Elsőfokú Bíróság helytelenül alkalmazta a rendelet 74. cikkét, valamint a közösségi bíróságoknak az eljárási szabálytalanságokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát. A 2003. július 2-i írásbeli beadvány tartalmazott olyan új érveket és bizonyítékokat, amelyek a fellebbezési tanács határozatának lényegét befolyásolták volna. Ha a fellebbezési tanács figyelembe vette volna e bizonyítékokat, nem tarthatta volna fent azon álláspontját, miszerint a „rockbass” kifejezés különösen rockzene játszásához használt basszusgitárra utal. Ennélfogva az írásbeli beadvány figyelembe vétele bizonyára befolyásolta volna a megtámadott határozat lényegét. Ugyanez a helyzet a ROCKBASS védjegy Kanadában, Ausztráliában, Új-Zélandon és az Egyesült Államokban [sic] történt lajstromozására vonatkozó információk esetében is, mivel a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács az angol nyelv használatára és lexikai szabályaira hivatkozott. Ha a fellebbezési tanács figyelembe vette volna az angol-nyelvű joghatóságok értékelését, miszerint a ROCKBASS a fantázia szüleménye, és így kellő megkülönböztető képességgel bír, és nem csupán leíró, a megtámadott határozatnak más lett volna a tartalma.
25. Véleményem szerint a harmadik fellebbezési jogalap is megalapozatlan. Az Elsőfokú Bíróság helyesen értelmezte a rendelet 74. cikkének (2) bekezdését, és helyesen összegezte a Bíróság ítélkezési gyakorlatát az ítéletének 33. pontjában. E nézetet megerősíti a Bíróságnak a Kaul-ügyben a közelmúltban hozott ítélete(14) .
A negyedik, ötödik és hetedik fellebbezési jogalap
26. A negyedik, ötödik és hetedik fellebbezési jogalap az Elsőfokú Bíróság ítéletének arra a részére vonatkozik, amely a H. P. Wilfer azon kifogásával kapcsolatos, miszerint a fellebbezési tanács két szempontból is megsértette a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontját.
Az Elsőfokú Bíróság ítélete
27. Először is H. P. Wilfer idézi a ROCKBASS megjelölés összetevőinek különféle jelentéseit. Előadja továbbá, hogy az angol nyelvben a „rock bass” szókapcsolat pontos jelentéssel rendelkezik (kősügér), amely a kért termékek tekintetében rendkívül szokatlan. A kérdéses megjelölést, amelyre szokatlan nyelvtani szerkezet és kétértelmű jelentés jellemző, ily módon az érintett fogyasztók fantázianévként értelmeznék(15) .
28. Az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy egy megjelölés leíró jellegét a lajstromoztatni kívánt árukra vagy szolgáltatásokra tekintettel kell elbírálni(16) . A fellebbezési tanács joggal állapította meg az érintett árukhoz sajátosan kötődő jelentéseket. Ebből az következik, hogy – amint azt a fellebbezési tanács megállapította – a „rockbass” szó egy olyan gitárt jelöl, amely alkalmas rockzene játszására, vagy fordítva: egy basszusgitárral játszott zenei stílust jelöl. Ezt az értékelést nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a kérdéses szó ilyen formában nem szerepel a szótárakban. A lajstromoztatni kívánt áruk vagy szolgáltatások jellemzőit leíró elemek összetételéből képzett neologizmusból álló megjelölés leíró jellegű, kivéve ha a neologizmus és alkotóelemei egyszerű összetétele között érzékelhető eltérés áll fenn. Ez azt feltételezi, hogy – az összetételnek az említett árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban szokatlan jellege miatt – a neologizmus keltette benyomás kellően különbözik attól, ami a neologizmus alkotóelemei által hordozott jelentések egyszerű összetételéből adódik(17) . A ROCKBASS megjelölés nem mutat eltérést az angol nyelv szóösszetételi szabályaihoz képest, mivel az azt alkotó két szó szintaktikailag helyes összetételt képez. Ily módon, a megjelölés szerkezetét tekintve nem szokatlan(18), és nem kelt az alkotóelemek egyszerű összetétele által hordozott jelentéstől eltérő benyomást(19) .
29. Másodszor H. P. Wilfer azt állítja, hogy ezen esetleges leíró jellegű jelentések ellenére, a ROCKBASS megjelölés a szóban forgó áruk tekintetében nem alkot világos, tiszta és félre nem érthető jelzést. Különösen mivel a basszusgitár nem rendelkezik a rockzenéhez kapcsolódó sajátos jellemzőkkel, nem lenne természetes a „rockbass” kifejezést valamiféle sajátos basszusgitár-fajtaként vagy a basszusgitár valamely funkciójának elnevezéseként érteni. Még ha feltételeznénk is, hogy a „rockbass” kifejezés a basszusgitáron való játék egy technikáját jelöli, ez a jelentés az áruk használatára nézve nem lenne leíró jellegű, minthogy bármilyen hangszeren gyakorlatilag bármely zenei stílust el lehet játszani. Következésképpen a megjelölés és a basszusgitárok közötti összefüggés nem közvetlen, különösen mivel az nem vonatkozik a hangszer lényeges jellemzőire(20) .
30. Az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alkalmazása szempontjából elegendő, ha a megjelölés a szóban forgó áruk egyik lehetséges rendeltetésével kapcsolatban leíró jellegű, amely rendeltetést az érintett vásárlóközönség döntésekor számításba vesz, és amely ennélfogva a megjelölés egyik lényeges jellemzőjének minősül(21) . Annyi bizonyos, hogy a rockzene játszása a szóban forgó termékek egyik lehetséges rendeltetését képezi. A rock az elektromos gitárhoz társított, nagyon ismert, modern zenei stílus. Következésképpen az erre a stílusra, majd az elektromos basszusgitárra történő utalás alkalmas arra, hogy a gitár kiválasztásakor számításba vétessék, különösen ha a fogyasztó rockzenét kíván játszani. Egyébiránt, amint az egyes internet-oldalakra utalva a fellebbezési tanács kimutatatta, a „rock” és a „bass” szavakból álló megjelölés vélhetően széles körben használt a kereskedelemben a rockzene játszására szánt basszusgitár elnevezésére. Egy ilyen elnevezés technikai pontosságának kérdése nem lényeges az érintett – különös műszaki ismeretekkel nem rendelkező – fogyasztó szempontjából. Az Elsőfokú Bíróság következésképpen megállapította, hogy a fellebbezési tanács a basszusgitárokat illetően joggal ítélte meg úgy, hogy a ROCKBASS megjelölés közvetlenül ezekre az árukra vonatkozik, valamint ezek egyik olyan rendeltetésére, amelyet az érintett vásárlóközönség vélhetően figyelembe vesz a választásakor, és ebből következőleg leíró jellegű volt(22) .
A negyedik és ötödik fellebbezési jogalap
31. H. P. Wilfer negyedik fellebbezési jogalapjaként előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság figyelmen kívül hagyta a „rockbass” szó más lehetséges jelentéseit. A német nyelvben az angol „rock” szónak több, mint 25 különböző jelentése van, a „bass” szónak pedig legalább hat, amelyek közül a zenei jelentés rendkívül sokrétű. Ráadásul a német „Rock” szó legalább öt különböző jelentéssel bír, a „Bass” szó pedig legalább néggyel. H. P. Wilfer kifejtette az Elsőfokú Bíróság előtt, hogy a „rockbass” kifejezés ennek megfelelően számos jelentéssel bírhat. Az Elsőfokú Bíróság – anélkül, hogy megindokolta volna – nem vette ezt figyelembe, ily módon eltorzítva vagy félremagyarázva a H. P. Wilfer által nyújtott magyarázatot, és megsértve az indokolási kötelezettséget. Továbbá sem a megtámadott határozat, sem azon internet-oldalak, amelyekre a fellebbezési tanács a határozatban hivatkozik, nem utalnak arra, hogy a „rockbass” kifejezést a kereskedelemben általánosan a rockzene játszására szánt elektromos basszusgitár jelölésére használnák. Az Elsőfokú Bíróság következésképpen eltorzította azon tényeket is, amelyekre az ítéletét alapította, és megsértette az indokolási kötelezettséget.
32. H. P. Wilfer ötödik fellebbezési jogalapjaként előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság amikor úgy találta, hogy a ROCKBASS megjelölés szerkezete nem szokatlan, nem csak azt hagyta figyelmen kívül, hogy a kifejezésnek számos különböző jelentése lehet, hanem azt is, hogy számos nyelvtani variációja lehetséges, például főnév/főnév, ige/melléknév, stb. E magyarázatot figyelmen kívül hagyva az Elsőfokú Bíróság következésképpen eltorzította azon tényeket, amelyekre az ítéletét alapította, és megsértette az indokolási kötelezettséget.
33. A negyedik fellebbezési jogalapot illetően elegendő megjegyezni, hogy a Bíróság kimondta, hogy egy szómegjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha valamely lehetséges jelentése az érintett áruk vagy szolgáltatások jellemzőjét írja le (23) .
34. Véleményem szerint ugyanezen megközelítés alkalmazandó analógia útján az ötödik fellebbezési jogalap esetében.
35. Ennélfogva úgy vélem, hogy a negyedik és ötödik fellebbezési jogalap megalapozatlan.
A hetedik fellebbezési jogalap
36. H. P. Wilfer hetedik fellebbezési jogalapjaként előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság több szempontból is megsértette a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontját.
37. Először is nem megfelelő sorrendben végezte el a vizsgálat különböző szakaszait. Az Elsőfokú Bíróság először kizárólag azokat a lehetséges jelentéseket vette figyelembe, amelyek valamiképpen az lajstromoztatni kívánt áruk jellemzőit jelölhetik. Ez tehát egy ördögi kör volt. H. P. Wilfer szerint a vizsgálat első szakaszában az elfogulatlan átlagszemlélő szemszögéből lehetséges jelentéseket kell figyelembe venni, és csak a második szakaszban kell e jelentéseket az érintett árukhoz kapcsolni. Ha az Elsőfokú Bíróság ezt a megközelítést alkalmazta volna, a „rockbass” valamennyi olyan jelentését figyelembe kellett volna vennie, amely az átlag elfogulatlan hivatásos vagy amatőr zenész számára nyilvánvaló. E nyilvánvaló jelentések között szerepel egy halfajta neve is, tudniillik a kősügéré (angolul „rockbass”).
38. Ezzel nem értek egyet. Véleményem szerint az Elsőfokú Bíróság megközelítése, miszerint kizárólag azon lehetséges jelentéseket vette figyelembe, amelyek valamiképpen a lajstromoztatni kívánt áruk jellemzőit jelölhetik, nyilvánvalóan nem képez ördögi kört. Ez azon elvnek a folyománya, amely szerint egy szómegjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha valamely lehetséges jelentése az érintett áruk vagy szolgáltatások jellemzőjét írja le. Ennélfogva még ha H. P. Wilfer helyesen is állítja, hogy a „rockbass” kifejezésnek az átlag hivatásos vagy amatőr zenész (akik közül számosan nem angol anyanyelvűek) számára nyilvánvaló jelentései között szerepel az észak-amerikai édesvízi halfajta, a kősügér neve(24), ez nem kérdőjelezi meg az Elsőfokú Bíróság által alkalmazott megközelítést.
39. Másodszor H. P. Wilfer előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság nem a megjelölés által keltett összbenyomásra alapította ítéletét, hanem annak összetevőit elemezte. Figyelmen kívül hagyta a ROCKBASS kétségtelenül ötletes és rejtett jelentéseit, és inkább azon jelentéseire hivatkozott, amelyek szerinte leíró jellegűek. Figyelmen kívül hagyta a „basszusgitárral játszott zenei stílus” jelentést, és kizárólag a „rockzene játszására szánt gitár” jelentést tulajdonította a kifejezésnek. Csupán a kifejezés két külön kifejezésre – azaz a „rock” szóra, rock zene értelemben, illetve a „bass” szóra, basszusgitár értelemben – történő szétvágásából következő lehetséges jelentésekre hivatkozott. Tehát teljesen figyelmen kívül hagyta a ROCKBASS által keltett általános benyomást.
40. Ezzel nem értek egyet. Az Elsőfokú Bíróság kétségkívül először a megjelölés alkotó elemeit vizsgálta. Ez azonban teljes mértékben összhangban van a Bíróságnak a lajstromoztatni kívánt áruk vagy szolgáltatások jellemzőit leíró elemek összetételéből képzett neologizmusból álló megjelölésekre vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlatával: általános szabályként e megjelölések önmagukban is leíró jellegűek(25) . Az Elsőfokú Bíróság ezt követően az általános szabály azon korlátozására hivatkozott, miszerint az nem alkalmazandó, amennyiben a neologizmus és alkotóelemei egyszerű összetétele között érzékelhető eltérés áll fenn, helyesen megállapítva, hogy ez azt feltételezi, hogy – az összetételnek az említett árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban szokatlan jellege miatt – a neologizmus keltette benyomás kellően különbözik attól, ami az alkotóelemei által hordozott jelentések egyszerű összetételéből adódik. Az Elsőfokú Bíróság ezt követően megállapította, hogy a ROCKBASS megjelölés nem mutat eltérést az angol nyelv szóösszetételi szabályaihoz képest, mivel az azt alkotó két szó szintaktikailag helyes összetételt képez. Az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy a megjelölés szerkezetét tekintve egyáltalán nem szokatlan, és nem kelt az alkotóelemek egyszerű összetétele által hordozott jelentéstől eltérő benyomást.
41. Véleményem szerint az ítélet e részében az Elsőfokú Bíróság a Bíróság ítélkezési gyakorlatának hibátlan elemzését kapcsolta össze ténymegállapításokkal, amelyek nem vizsgálhatóak felül a fellebbezés keretében.
42. Harmadszor H. P. Wilfer előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a rendeltetés
maga nem elegendő annak megállapításához, hogy a megjelölés közvetlenül leíró jellegű. Az ítélet 62. pontjából kitűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság úgy találta, hogy a rockzene játszása az érintett áruk egyik lehetséges rendeltetése. Ebből arra következtetett, hogy ezen utalás lényeges lehet a basszusgitár – rockzenét játszani kívánó – vásárlójának szempontjából. Úgy találta ugyanakkor, hogy az ilyen elnevezés technikai pontosságának kérdése nem lényeges. Az Elsőfokú Bíróság ily módon tévesen figyelmen kívül hagyta azt a tényt, miszerint ahhoz, hogy adott körülményt az érintett közönség lényegesnek találjon, legalábbis tudnia kell a létezéséről. A jelen esetben semmi sem utal arra, hogy a lajstromoztatni kívánt áruk, nevezetesen a „hangszerek”, illetve az „elektromos basszusgitárok”, kifejezetten egy adott zenei stílus játszására lennének alkalmasak. Ilyenformán az a tény, hogy lehetséges egy adott zenei stílust, mint a rockbass-t, a lajstromoztatni kívánt áruk némelyikén – például az elektromos basszusgitáron – játszani, nem képezheti az érintett áruk, és még kevésbé egyéb hangszerek, illetve tartozékaik lényeges jellemzőjét. Amint azt az Elsőfokú Bíróság maga is kiemelte a 66. pontban, a megjelölés leíró mivoltát a lajstromoztatni kívánt valamennyi árukategória vonatkozásában külön-külön kell elbírálni.
43. H. P. Wilfer itt úgy tűnik arra hivatkozik, hogy az a puszta tény, hogy a kifejezés a lajstromoztatni kívánt szómegjelölés által érintett áruk vagy szolgáltatások egyik rendeltetését jelöli nem elegendő ahhoz, hogy kizárja e megjelölés védjegyoltalomban való részesülését azon az alapon, hogy az leíró jellegű. Bevallom nehezen érthető számomra, hogy ezen érvelés hogyan állná meg a helyét a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja megszövegezésének legfelületesebb vizsgálatával szemben is. E rendelkezés világosan megállapítja, hogy az a megjelölés, amely „kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás […] rendeltetése […] feltüntetésére használhatnak” nem részesülhet védjegyoltalomban.
44. H. P. Wilfer képviselője a tárgyaláson kiemelte, hogy a „rock bass” zenei stílus nem megkülönböztető jellemzője az áruknak, illetve a hangszereknek. Azonban ismét nem értem, hogy ezen érvelés miként segíti H. P. Wilfert. Kétségkívül nyilvánvaló, hogy a basszusgitár egyik rendeltetése a rock zene játszása. Ezen állítás nem lesz kevésbé igaz attól, hogy egy adott személy azzal a (vélhetően indokolatlan) elképzeléssel vásárol basszusgitárt, hogy klasszikus zenét játsszon rajta. Még kevésbé kérdőjelezi meg ezen állítást a H. P. Wilfer képviselője által felhozott példa, amely arra hivatkozik, hogy ennek logikus folyománya az lenne, hogy a Honda Jazz védjegy nem részesülhet védjegyoltalomban, mert lehetséges jazz zenét játszani a kocsikban.
45. Ennek megfelelően véleményem szerint a hetedik fellebbezési jogalap megalapozatlan.
A hatodik fellebbezési jogalap
46. Az Elsőfokú Bíróság előtt H. P. Wilfer a gitártartozékokat illetően kifejtette, hogy az ítélkezési gyakorlat(26) megköveteli minden kért áru- és szolgáltatáskategória önálló vizsgálatát. Jelen e setben a „rockbass” szó nem kötődik nyilvánvalóan sem a 15. áruosztályban lévő gitártartozékok alapvető jellemzőihez, sem a 9. és 18. áruosztályban megjelölt árukhoz(27) .
47. Az Elsőfokú Bíróság kimondta a 18. áruosztályban tartozó tokokat, ládákat és hordtáskákat illetően, hogy mivel H. P. Wilfer nem eszközölt megkülönböztetést ezen átfogó kategórián belül, helyben kell hagyni a fellebbezési tanács értékelését abban a vonatkozásában, hogy az e kategória egészét vizsgálta. Ami a 9. áruosztályba tartozó készülékeket illeti, a felek érveiből kitűnik, hogy ugyanazok a készülékek különböző hangszerekhez használhatók. Ily módon a basszusgitárral kapcsolatos használatuk csupán az egyik lehetséges felhasználásuk. Kellően közvetlen és konkrét kapcsolat áll fenn a szóban forgó megjelölés és áruk között, ha a megjelöléssel kifejezett technika magában foglalja, vagy megköveteli e termékek használatát. E technika ebben az esetben nemcsak ezen áruk vagy szolgáltatások egyik alkalmazási területét képezi, hanem egyik sajátos rendeltetését is(28) . E körülmények között az a tény, hogy a szóban forgó termékek más – a kérdéses megjelöléssel ki nem fejezett – összefüggésben is használhatók, nem cáfolja meg ezt a megállapítást(29) . Jelen esetben, noha a szóban forgó készülékek rendeltetése nem kizárólag a basszusgitárral kapcsolatos használat, mégsem rendelkeznek az elektromos hangszerek kezelésével kapcsolatos önálló rendeltetéssel. Ezen kívül e készülékek használata szükséges az elektromos gitáron való játszáshoz, mivel az önmagában alkalmatlan zenei hangok kiadására. Ily módon az elektromos basszusgitáron való játszás lehetősége a kérelemben említett készülékek egyik rendeltetése, nem pedig egyszerűen sokrétű alkalmazásuk egyik területe. E két árukategória együttes használata követelmény vagy legalábbis belső jellemzőikből adódik(30) .
48. Hatodik fellebbezési jogalapjában H. P. Wilfer először is előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság nem vette figyelembe azt a tényt, hogy a hangszerek és tartozékaik szállítására szánt tokok, ládák és hordtáskák a 15. áruosztályba tartoznak. Ezzel összhangban a H. P. Wilfer által lajstromoztatni kívánt, a 15. áruosztályba tartozó áruk jegyzéke tartalmazta a „ezen árucikkekhez tokok[at], ládák[at] és hordtáskák[at]”. A 18. áruosztályba tartozó „tokok, ládák és hordtáskák” tehát a „hangszerek és tartozékaik” szállításán kívüli
bármi egyéb célra szántak. Az Elsőfokú Bíróság indokolás nélkül elferdítette.
49. Másodszor H. P. Wilfer kifejti, hogy azon állítással, amely szerint a H. P. Wilfer által lajstromoztani kívánt, a 9. áruosztályba tartozó áruk nem „rendelkeznek az elektromos hangszerek kezelésével kapcsolatos önálló rendeltetéssel”(31), az Elsőfokú Bíróság indokolás nélkül eltorzította a tényeket. H. P. Wilfer kifejtette, hogy a 9. áruosztályba tartozó áruk közül egyik sem feltételezi „hangszerek” vagy „elektromos gitárok” használatát. Épp ellenkezőleg, a „hangtechnikai készülékek, keverőpultok, hangeffekt-készülékek, erősítők, készülékházak, aktív készülékházak (kombók)” egyaránt használhatóak sok más hangjelzés – például állathangok, vagy videó, televízió, illetve rádiójelek – sugárzására. Ennélfogva valószerűtlen és önkényes azt feltételezni, hogy e készülékek elsődleges funkciója az elektromos basszusgitárokkal együtt való használat. Ez még inkább igaz a [hangtechnikai készülékekhez, keverőpultokhoz, hangeffekt-készülékekhez, erősítőkhöz, készülékházakhoz, aktív készülékházakhoz (kombókhoz) készített] „tokok, ládák és hordtáskák” esetében, mivel ezeket nem a hangszerekkel vagy elektromos basszugitárokkal együtt kínálják, hanem kizárólag a 9. áruosztályba tartozó árukkal.
50. Egyetértek az OHIM-mal, hogy a hatodik fellebbezési jogalap első fele, bár a tények eltorzítására hivatkozik, valójában az Elsőfokú Bíróság, illetve korábban a fellebbezési tanács által megállapított tények újbóli megvizsgálására irányul. A megtámadott határozatból kitűnik, hogy H. P. Wilfer nem zárta ki annak lehetőségét, hogy a 18. áruosztályba tartozó tokok, ládák és hordtáskák gitárokkal együtt lennének használhatóak. Ennek alapján a fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy ezen áruk rendeltetését leírja a lajstromoztatni kívánt védjegy. Ezen állításnak az Elsőfokú Bíróság általi megerősítése nem képezheti felülvizsgálat tárgyát a fellebbezés keretében.
51. A második pontot illetően H. P. Wilfer úgy tűnik, nem vitatja az Elsőfokú Bíróság azon megállapítását, amely szerint a 9. áruosztályba tartozó áruk egyik lehetséges használata a basszusgitárokkal kapcsolatos. A tény, hogy e készülékek más módon is használhatóak, amelyre a szóban forgó megjelölés nem utal, nem jelenti azt, hogy e megjelölés ne lenne leíró jellegű(32) . Az Elsőfokú Bíróság következésképpen helyesen állapította meg, hogy a megjelölés nem lajstromozható a 9. áruosztályba tartozó készülékek vonatkozásában.
52. Ennek megfelelően véleményem szerint a hatodik fellebbezési jogalap részben elfogadhatatlan, és részben megalapozatlan.
Végkövetkeztetések
53. A fenti kifejtett okok alapján azt javaslom, hogy a Bíróság:
– utasítsa el a fellebbezést;
– H. P. Wilfer-t kötelezze a költségek viselésére.
(1) .
(2)  –	2005. június 8-án hozott ítélet (EBHT 2005., II-1981. o.)
(3)  –	HL 1994 L 11, 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.
(4)  –	A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.). A 89/104. irányelv és a rendelet további, lényegében azonos rendelkezéseit illetően a Bíróság megállapította, hogy az egyik rendelkezésre vonatkozó értelmezése a másik rendelkezésre is alkalmazandó: a C-425/98. sz. Marca Mode ügyben 2000. június 22-én hozott ítélet [EBHT 2000, I-4861. o.] 26-28. pontja.
(5)  –	A rendelet 13. preambulumbekezdése megállapítja, hogy a rendelet által a Bíróságra ruházott, a fellebbviteli bíróságok határozatainak hatályon kívül helyezésére és megváltoztatására vonatkozó hatáskört első fokon az Elsőfokú Bíróság gyakorolja az 1993. június 8-i 93/350/ESZAK, EGK, Euratom tanácsi határozattal módosított (HL 1993. L 144., 21. o.), az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának létrehozásáról szóló, 1988. október 24-i 88/591/ESZAK, EGK, Euratom tanácsi határozattal (HL 1988. L 319., 1 o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 181. o.) összhangban.
(6)  –	A védjegyekkel ellátható áruk és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 9., 15. és 18. osztályába tartozó áruk.
(7)  –	A megtámadott ítélet 10. és 11. pontja, amely az Elsőfokú Bíróság T-14/04. sz., Alto de Casablanca kontra OHIM – Bodegas Chivite (Veramonte) ügyben 2004. szeptember 9-én hozott végzésének [EBHT 2004., II-3077. o.] 9. pontjára és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatra hivatkozik.
(8)  –	A megtámadott ítélet 12-14. pontja, amely az Elsőfokú Bíróság T-222/02. sz., HERON Robotunits kontra OHIM [ROBOTUNITS] ügyben 2003. november 26-án hozott ítéletének [EBHT 2003., II-4995. o.] 50. és 51. pontjára és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatra hivatkozik.
(9)  –	Lásd a fenti 9. pontot.
(10)  –	Lásd még a Bíróság C-29/05. P. sz., OHIM kontra Kaul ügyben 2007. március 13-án hozott ítéletének [az EBHT-ban még nem tették közzé] 54. pontját, amely alátámasztja az Elsőfokú Bíróság értelmezését e jelen ügyben.
(11)  –	Hivatkozva a Bíróságnak a 209/78–215/78. és 218/78. sz., Van Landewyck és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1980. október 29-én hozott ítéletének [EBHT 1980., 3125. o.] 47. pontjára, a C-142/87. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 1990. március 21-én hozott ítélet [EBHT 1990., I-959. o.] 48. pontjára; valamint a C-447/02. P. sz. KWS Saat kontra OHIM ügyben 2004. október 21-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-10107. o.] 47–50. pontjára.
(12)  –	A T-393/02. sz. Henkel kontra OHIM ügyben 2004. november 24-én hozott ítélet [EBHT 2004., II-4115. o.] 46. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(13)  –	A megtámadott ítélet 28-36. pontja.
(14)  –	Hivatkozás a 10. lábjegyzetben; lásd különösen a 42., 43. és 63. pontot.
(15)  –	Lásd a megtámadott ítélet 39. pontját.
(16)  –	A 8. lábjegyzetben hivatkozott ROBOTUNITS -ítélet 41. pontja.
(17)  –	A 89/104 rendelettel kapcsolatban a Bíróság C-363/99. sz., Koninklijke KPN Nederland ügyben 2004. február 12-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I-1619. o.] 100. pontjára, valamint a C-265/00. sz., Campina Melkunie
ügyben 2004. február 12-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I-1699. o.] 43. pontjára hivatkozva.
(18)  –	Az Elsőfokú Bíróság T-356/00. sz., DaimlerChrysler kontra OHIM (CARCARD) ügyben 2002. március 20-i ítéletének [EBHT 2002., II-1963. o.] 29. pontja, valamint a 8. lábjegyzetben hivatkozott ROBOTUNITS-ügyben hozott ítélet 39. pontja.
(19)  –	Lásd a megtámadott ítélet 56-60. pontját.
(20)  –	Lásd a megtámadott ítélet 40. és 41. pontját.
(21)  –	A 8. lábjegyzetben hivatkozott ROBOTUNITS- ügyben hozott ítélet 44. pontja, és az Elsőfokú Bíróság T-311/02. sz., Lissotschenko és Hentze kontra OHIM (LIMO) ügyben 2004. július 20-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II-2957. o.] 41. pontja.
(22)  –	A megtámadott ítélet 61-63. pontja.
(23)  –	A Bíróság C-191/01. P. sz., OHIM kontra Wrigley ügyben 2003. október 23-án hozott ítéletének [EBHT 2003., I-12447. o.] 32. pontja, valamint a védjegyirányelvet illetően a 17. lábjegyzetben hivatkozott Campina Melkunie-ítélet 38. pontja.
(24)
Ambloplites rupestris; franciául perche des roches, crapet de roche vagy rouget de roche; németül gemeiner Felsenbarsch vagy gemeiner Sonnenbarsch
(25)
Lásd az Elsőfokú Bíróság által hivatkozott, a 17 lábjegyzetben említett ügyeket. Lásd még a rendeletet illetően a C-273/05. P. sz., OHIM kontra Celltech ügyben 2007. április 19-én hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 77. pontját.
(26)  –	Az Elsőfokú Bíróság T-219/00. sz., Ellos kontra OHIM [ELLOS] ügyben 2002. február 27-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II-753. o.] 41. pontja.
(27)  –	Lásd a megtámadott ítélet 42. pontját.
(28)  –	Az Elsőfokú Bíróság T-106/00. sz., Streamserve kontra OHIM (STREAMSERVE) ügyben 2002. február 27-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II-723. o.] 44. pontja.
(29)  –	A 8. lábjegyzetben hivatkozott ROBOTUNITS -ítélet 47. pontja.
(30)  –	Lásd a megtámadott ítélet 70-73. pontját.
(31)  –	73. pont.
(32)  –	Lásd a fenti 33. pontot.