62021CC0598
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2023. január 12. (
1
)
C‑598/21. sz. ügy
SP,
CI
kontra
Všeobecná úverová banka a.s.
(a Krajský súd v Prešove [eperjesi regionális bíróság, Szlovákia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – A 7., 38. és 47. cikk – 93/13/EGK irányelv – Az 1. cikk (2) bekezdése– A kölcsönszerződés idő előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel – Kötelező érvényű törvényi rendelkezést tükröző feltétel – A 3. cikk (1) bekezdése, a 4. cikk (1) bekezdése és a 7. cikk (1) bekezdése – Követelés ingatlanra vonatkozó biztosíték útján történő biztosítása – A fogyasztó állandó lakóhelye – A biztosíték árverés útján történő érvényesítése – Hatékony bírósági jogorvoslat – Tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok – 2005/29/EK irányelv – Kölcsönszerződések fennálló adóság visszafizetésére irányuló láncolata – 2008/48/EK irányelv – Fogyasztói hitel – Hatály – Kijátszás – A tartozás teljes összegének meghatározása”
I. Bevezetés
1.
A pénzügyi válság óta az uniós jog szilárdabb keretet biztosít a fogyasztóvédelem számára az ingatlanfedezetű jelzáloggal biztosított hitelek területén. (
2
) Időközben a Bíróság fontos ítélkezési gyakorlatot alakított ki a fogyasztók eljárási védelmére vonatkozóan, ami a lakóingatlanok lefoglalásával kapcsolatos eljárások területén is tükröződik. Ez az ítélkezési gyakorlat a fogyasztói szerződési jog alkotmányos szintre emelését tükrözi. (
3
) Az eljárásjog, a fogyasztóvédelmi jog és az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) közötti „kapcsolódási pontot” (
4
) jelentő másodlagos jogszabály a 93/13/EGK irányelv. (
5
)
2.
A fogyasztó lakóhelyéül szolgáló ingatlan elleni végrehajtási eljárás területén a Bíróság a 2014. szeptember 10‑iKušionová ítéletben (C‑34/13, EU:C:2014:2189, a továbbiakban: Kušionová ítélet) a bírósági úton kívüli végrehajtási eljárásokra vonatkozó szlovák jognak a 93/13 irányelvvel való összeegyeztethetőségét vizsgálta. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem lényegében ezen ítélet folytatása. A kérdést előterjesztő bíróság arra kéri a Bíróságot, hogy vizsgálja tovább a végrehajtási eljárások, a fogyasztóvédelmi jog és a Chartában foglalt alapvető jogok közötti kapcsolatot.
3.
Konkrétabban, a Krajský súd v Prešove (eperjesi regionális bíróság, Szlovákia) előzetes döntéshozatali kérelmével a bíróságoknak valamely hitel lejárat előtti megszüntetése arányosságának a bíróságon kívüli végrehajtási eljárással összefüggésben történő értékelésére vonatkozó hatáskörére kérdez rá. A Krajský súd v Prešove (eperjesi regionális bíróság) továbbá arra keresi a választ, hogy összeegyeztethető‑e a 2005/29/EK irányelvvel (
6
) az a banki gyakorlat, amelynek keretében olyan új hitelszerződéseket kötnek, amelyek esetében a pénzeszközök nagy részét nem a fogyasztó részére folyósítják, hanem régebbi kölcsönök fedezésére fordítják, valamint hogy milyen következményekkel jár e gyakorlat a 2008/48/EK irányelv (
7
) hatályának meghatározása tekintetében.
II. Jogi háttér
Az uniós jog
A 93/13 irányelv
4.
A 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Azok a feltételek, amelyek kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket, valamint olyan nemzetközi egyezmények alapelveit vagy rendelkezéseit tükrözik, amely egyezményeknek a tagállamok vagy a Közösség aláíró [helyesen: aláírói], különösen a fuvarozás területén, nem tartoznak az ebben az irányelvben előírt rendelkezések hatálya alá.”
5.
Ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.”
6.
Ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 7. cikk sérelme nélkül, egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét azon áruk vagy szolgáltatások természetének a figyelembevételével kell megítélni, amelyekre vonatkozóan a szerződést kötötték, és hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes körülményre, amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére vagy egy olyan másik szerződés feltételeire, amelytől e szerződés függ. [Helyesen: A 7. cikk sérelme nélkül valamely szerződési feltétel tisztességtelen voltát a szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével kell megítélni, tekintettel – a szerződéskötés időpontjára vonatkoztatva – a szerződéskötést kísérő valamennyi körülményre, valamint e szerződés vagy más olyan szerződés összes többi feltételére, amelytől e szerződés függ.]”
7.
A 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.”
A 2005/29 irányelv
8.
A 2005/29 irányelv „Hatály” című 1. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„Ezt az irányelvet az üzleti vállalkozásoknak a termékhez kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt követően, valamint a lebonyolítás során, a fogyasztókkal szemben folytatott, az 5. cikkben meghatározott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatára kell alkalmazni.”
9.
Ezen irányelv 5. cikkének (1) és (5) bekezdése így rendelkezik:
„(1)   Tilos tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat alkalmazni.
[…]
(5)   Az I. melléklet tartalmazza azoknak a kereskedelmi gyakorlatoknak a felsorolását, amelyek minden körülmény között [helyesen: minden esetben] tisztességtelennek minősülnek. Ugyanezt a felsorolást kell alkalmazni minden tagállamban, és a felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.”
A 2008/48 irányelv
10.
A 2008/48 irányelv (14) preambulumbekezdése a következőképpen fogalmaz:
„Az ingatlanfedezettel biztosított hitelnyújtásra vonatkozó hitelmegállapodásokat ki kell zárni az irányelv hatálya alól. Az ilyen hitel nagyon sajátos típust képvisel. Ki kell zárni az irányelv alkalmazási köréből továbbá az olyan hitelmegállapodásokat is, amelyek célja földterület vagy meglévő vagy tervezett épület tulajdonjoga megszerzésének vagy fenntartásának finanszírozása. […]”
11.
A 2008/48 irányelv „Hatály” címet viselő 2. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„Ez az irányelv nem alkalmazandó a következőkre:
a)
olyan hitelmegállapodások, amelyek fedezete ingatlanfedezetű jelzálog vagy a tagállamokban az ingatlanokra általánosan alkalmazott más hasonló biztosíték vagy az ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog;
[…]”
12.
A 2008/48 irányelv 22. cikke (3) bekezdésének szövege a következő:
„A tagállamok továbbá biztosítják, hogy az általuk ezen irányelv végrehajtása során elfogadott rendelkezések a megállapodások szövegezéséből adódóan nem [helyesen: ne legyenek] megkerülhetők, különösen az ezen irányelv hatálya alá tartozó lehívások vagy hitelmegállapodások olyan hitelmegállapodásokba történő integrálásával, amelyek jellege vagy célja lehetővé teszi az irányelv alkalmazásának megkerülését.”
B.
A nemzeti jog
13.
Az Občiansky zákonník (polgári törvénykönyv) 565. §‑ának szövege a következő:
„A követelés részletekben történő érvényesítése esetén a hitelező nem követelheti a teljes követelés teljesítését bármely havi törlesztőrészlet elmulasztásakor, kivéve, ha a felek ebben állapodtak meg, vagy erről határozat rendelkezik. A hitelező azonban e jogát legkésőbb az első következő törlesztőrészlet esedékessége lejártának időpontjáig gyakorolhatja.”
14.
A polgári törvénykönyv 53. §‑a a fogyasztói szerződésekben szereplő tisztességtelen feltételeket szabályozza. E rendelkezés (9) bekezdése így szól:
„Fogyasztóval kötött szerződés törlesztőrészletek fizetése útján történő végrehajtása esetén az eladó vagy szolgáltató legkorábban valamely törlesztőrészlet kifizetésének elmulasztásától számított három hónap elteltével, és abban az esetben gyakorolhatja a polgári törvénykönyv 565. §‑ában biztosított jogot, ha arról a jog gyakorlása előtt legalább 15 nappal értesítette a fogyasztót.”
15.
A polgári törvénykönyv 151j. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Amennyiben a biztosítékkal biztosított hitel nem kerül megfelelően és időben visszafizetésre, a biztosított hitelező a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozóan végrehajtási eljárást kezdeményezhet Amennyiben e törvénykönyv vagy más külön törvény eltérően nem rendelkezik, a biztosított hitelező a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtás keretében a szerződésben meghatározott módon vagy külön törvény […] szerint a biztosíték tárgyát képező dolog árverésen történő értékesítése útján nyerhet kielégítést, vagy külön törvények […] alapján követelheti a biztosíték tárgyát képező dolog értékesítésén keresztül történő teljesítést.”
16.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a fent említett (1) bekezdés tartalmaz egy első lábjegyzetet, amely a „külön törvény […] szerint” kifejezés után szerepel, és amely a Zákon 527/2002 Z.z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. A 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisovts‑ra (az önkéntes árverésről szóló 527/2002. sz., a szlovák nemzeti tanácsnak a közjegyzőkről és a közjegyzői tevékenységről szóló, módosított 323/1992. sz. törvényét [közjegyzői szabályzat] kiegészítő törvény, a továbbiakban: önkéntes árverésről szóló törvény) utal, és egy második lábjegyzetet, amely a „külön törvények” kifejezés után szerepel, és amely a polgári eljárásról szóló törvénykönyvre és a végrehajtásról szóló törvénykönyvre utal.
17.
A polgári törvénykönyv 151 m. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben külön törvény eltérően nem rendelkezik […], a biztosított hitelező a biztosítékot előíró szerződésben meghatározott módon vagy árverésen az azt követő harminc nap elteltével értékesítheti a biztosítékul szolgáló dolgot, hogy a biztosítékot nyújtó személyt, valamint – amennyiben nem ugyanazon személyről van szó – az adóst értesítették a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtási eljárás megindításáról. […]
(2)   A biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtási eljárás megindításáról szóló értesítést követően a biztosítékot nyújtó személy, valamint a biztosított hitelező megállapodhatnak abban, hogy a biztosított hitelező már az (1) bekezdés szerinti határidő lejártát megelőzően jogosult a biztosítékul szolgáló dolognak a biztosítékot előíró szerződésben meghatározott módon vagy árverésen történő értékesítésére.”
18.
Az önkéntes árverésről szóló törvény 6. cikkében úgy határozza meg az árverésvezető fogalmát, mint aki „az a személy, aki az árverést szervezi, valamint megfelel a jelen és a külön törvény által meghatározott követelményeknek, valamint engedéllyel rendelkezik a szakma gyakorlására”. E törvény 7. cikkének (1) bekezdésnek meghatározása szerint az árveréskérő az árverés tárgyát képező dolog tulajdonosa, a biztosított hitelező, illetve az a személy, aki a külön törvény alapján engedéllyel rendelkezik az árverés végrehajtásának követelésére.
19.
Közelebbről a biztosított hitelezőt illetően ugyanezen törvény 7. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy írásban kell nyilatkoznia nem csupán arról, hogy az árverés tárgyát képező dolog árverésen értékesíthető, hanem azon hitel fennállásáról, összegéről és lejáratáról is, amelynek tekintetében a jelen törvény alapján a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozóan végrehajtást kezdeményez.
20.
Az említett törvény 16. cikkének (1) bekezdése szerint az árverésre csak az árveréskérő és az árverező által aláírt megállapodás alapján kerülhet sor.
21.
Az önkéntes árverésről szóló törvény 17. cikke szerint az árverező az értékesítést köteles árverési hirdetmény nyilvánosságra hozatalával közzétenni. Amennyiben az árverésre bocsátott tárgy lakás, ház vagy egyéb ingatlan, vállalkozás vagy annak része, vagy ha a kikiáltási ár meghaladja a 16550 eurót, az árverés vezetője legalább az árverés kezdete előtt 30 nappal nyilvánosságra hozza a nyilvános árverés útján történő értékesítésről szóló hirdetményt, továbbá megfelelő időn belül továbbítja az árverés útján történő értékesítésről szóló hirdetményt a minisztériumhoz az Obchodný vestníkben (Kereskedelmi Közlöny) való megjelentetés céljából.
22.
Ugyanezen törvény 21. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy rendelkezéseinek megsértése esetén az a személy, aki jogainak megsértésére hivatkozik, a bíróságtól az árverés megsemmisítését kérheti. Az arra vonatkozó jog azonban, hogy a megsemmisítést a bíróság előtt kérjék, megszűnik, ha azt az árverést követő három hónapon belül nem gyakorolják, kivéve ha a megsemmisítés iránti kérelem indoka bűncselekmény elkövetéséhez kapcsolódik, vagy ha az értékesítés olyan házat vagy lakást érint, amely az előző tulajdonos hivatalosan lakóhelyéül szolgált.
23.
A Zákon 160/2015 Z.z. Civilný sporový poriadok (a polgári perrendtartásról szóló 160/2015. sz. törvény) 325. §‑ának (1) bekezdése szerint a bíróság ideiglenes intézkedéseket rendelhet el, ha a felek közötti kapcsolatokat átmenetileg rendezni kell, vagy fennáll annak veszélye, hogy a bírósági határozat végrehajtása meghiúsul A polgári perrendtartás 325. §‑a (2) bekezdésének d) pontja alapján a bíróság ideiglenes intézkedést hozhat valamely féllel szemben különösen „annak érdekében, hogy valamit tegyen, ne tegyen vagy eltűrjön”.
24.
A Zákon 233/1995 Z.z. Exekučný poriadok (a végrehajtási törvénykönyvről szóló 233/1995. sz. törvény) 63. §‑ának (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A (2) bekezdés értelmében az adós állandó vagy ideiglenes lakóhelyéül szolgáló ingatlan értékesítése útján történő végrehajtásra csak kivételesen, a bíróság jóváhagyását követően kerülhet sor, ha az érintett személlyel szemben különböző végrehajtási eljárások vannak folyamatban olyan tartozásokkal kapcsolatban, amelyek teljes összege meghaladja a 2000 eurót, és az árverés szervezője bizonyítja, hogy a tartozás más módon nem hajtható végre.”
III. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
25.
2012. február 9‑én SP és CI az alperessel, a Všeobecná úverová banka, a.s.‑val (a továbbiakban: VÚB Banka) 30221,50 euró összegben 20 éves futamidőre, 2032‑ig terjedő időszakra „Hypo Pôžička” elnevezésű fogyasztói hitelmegállapodást kötött (a továbbiakban: vitatott kölcsön). A vitatott kölcsön célját a kölcsönszerződés nem határozta meg.
26.
A VÚB Banka a vitatott kölcsönt szinte teljes egészében a 2004‑től kezdődően a VÚB Banka vagy azon társaság által nyújtott korábbi fogyasztói hitelek fedezésére használta fel, amellyel a VÚB Banka korábban gazdasági kapcsolatban állt, nevezetesen a Consumer Finance Holding a.s. (a továbbiakban: CFH). Az alapeljárás felperesei (a továbbiakban: felperesek) első hitelüket még 2004‑ben vették fel a CFH‑nál, még a korábbi pénznemben, 18000 szlovák korona (SKK) (597,49 euró) összegben. Ezt követően további fogyasztói hiteleket is felvettek. A felperesek nem tudták törleszteni a kölcsönöket. Ezért a VÚB Banka új kölcsönöket nyújtott nekik, azokat azonban nem fizette ki a felperesek részére, hanem közvetlenül a korábbi fogyasztói hitelből eredő követelések törlesztésére fordította. A VÚB Banka a követelés összegét egyoldalúan határozta meg. A VÚB Banka a vitatott kölcsön egy részét saját érdekében az említett kölcsön nyújtásával kapcsolatos költségek fedezésére használta fel.
27.
A vitatott kölcsön meghatározó vonása, hogy azt ingatlanon, azon a házon fennálló zálogjog biztosítja, amelyben a felperesek és más személyek laknak. A vitatott kölcsön nyújtását követően a felperesek az 1106,50 euró összegű törlesztőrészletek megfizetésével késedelembe estek. A kölcsön meg nem fizetése miatt a VÚB Banka 2013 januárjában a kölcsön teljes összegét lejárttá tette. A vitatott kölcsön szerződési feltételei a hitelezőnek jogot biztosítottak arra, hogy kezdeményezze a kölcsön lejárat előtti megszüntetésével kapcsolatos eljárást, és hogy a kölcsön teljes összegét esedékessé nyilvánítsa. A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a szlovák jog e jog érvényesítésének egyetlen feltételéként három hónapos fizetési késedelmet, és azt írja elő, hogy a hitelező további tizenöt napos határidővel köteles felszólítást küldeni.
28.
A VÚB Banka 2013. április 12‑én bejelentette a zálogjog érvényesítését a felperesek családi házának értékesítésére irányuló önkéntes árverés útján, amely ház értéke legalább harmincszorosa annak az összegnek, amely miatt a bank kezdeményezte a kölcsön lejárat előtti megszüntetésével és a ház azt követő értékesítésével kapcsolatos eljárást.
29.
A felperesek a biztosíték önkéntes árverés útján történő érvényesítésének felfüggesztése iránt keresetet nyújtottak be az Okresný súd Prešovhoz (eperjesi járásbíróság, Szlovákia). A felperesek többek között azt kifogásolták, hogy a VÚB Banka megsértette az uniós jog által a fogyasztói hitelek területén biztosított jogaikat. Első ítéletével az Okresný súd v Prešov (eperjesi járásbíróság) elutasította a keresetet, úgy ítélve meg, hogy főszabály szerint nem volt akadálya a felperesek családi házának peren kívüli eljárás keretében történő értékesítésének.
30.
A felperesek által benyújtott fellebbezést követően a kérdést előterjesztő bíróság hatályon kívül helyezte az elsőfokú ítéletet. A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a felperesek családi házának önkéntes árverezése aránytalan volt, mivel a biztosíték érvényesítésének más módja is rendelkezésre állt, mégpedig a végrehajtási eljárás keretében, amelyben a VUB Banka követelése úgy is kielégíthető, hogy a felperesek nem veszítik el a lakás tulajdonjogát.
31.
Ezt követően az Okresný súd v Prešov (eperjesi járásbíróság) második ítéletében ismét elutasította a keresetet. A járásbíróság a Kušionová ítéletre hivatkozott. Ezen ítélet e bíróság általi értelmezése szerint a tisztességtelen feltételek nem zárják ki a felperesek lakásának értékesítését a bírósági úton kívüli végrehajtási eljárás keretében. E bíróság e tekintetben a Najvyšší súd Slovenskej republiky (Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) ítélkezési gyakorlatát alkalmazta, amely a kérdést előterjesztő bíróság szerint tagadta a fogyasztók bírósági védelmének előzetes fennállását, amely a fogyasztók lakásai önkéntes árverés útján történő peren kívüli, időbeli korlátozás nélküli értékesítésének felfüggesztését jelenti.
32.
A felperesek ismét fellebbezést nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, amelyben a biztosíték önkéntes árverés útján történő érvényesítésének felfüggesztését kérik. A felperesek többek között a fogyasztóvédelmi jogaik megsértésére, valamint a lakáshoz való joguknak a családi házuk értékesítése esetén történő megsértésére hivatkoztak.
33.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a biztosíték lejárat előtti gyakorlásának keretében a Szlovák Köztársaság nem írta elő világosan a végrehajtás arányossága figyelembevételének és a Bíróság által az Aziz ítélet 73. pontjában meghatározott kritériumok alkalmazásának kötelezettségét. (
8
) Konkrétabban megállapítja, hogy a szlovák szabályozás lehetővé teszi a lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárást annak a kérdésnek a vizsgálata nélkül, hogy a fogyasztó olyan kötelezettséget nem teljesít‑e, amely lényeges, és hogy az ilyen kötelezettségszegés eléggé súlyos‑e a kölcsön törlesztésének időtartamához és összegéhez képest, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó kiküszöbölhesse az említett, lejárttá tett kölcsönből eredő következményeket.
34.
A kérdést előterjesztő bíróság ezt követően tisztázza, hogy a szlovák szabályozás kétféle módot biztosít a biztosíték érvényesítésére. Az első a zálogtárgy önkéntes árverés útján történő értékesítését jelenti. Ezt az árverést magánszemély, vállalkozó folytatja le. A hitelező egyoldalúan határozza meg a követelés összegét. Egy másik vállalkozó – az árverés szervezője – általában a fogyasztók lakását is bírósági eljárás nélkül és a követelés összegének és a fogyasztók lakása elárverezése arányosságának objektív értékelése nélkül értékesíti. A fogyasztók hozzájárulásának hiánya ellenére a törvény ezt az árverést „önkéntesnek” minősíti.
35.
A végrehajtás második módszere a végrehajtási törvénykönyvről szóló 233/1995. sz. törvény által előírt módszer. Ezt az eljárást a szerződési feltételek bírósági felülvizsgálata előzi meg. A bíróságok részletfizetést engedélyezhetnek, és hivatalból figyelembe kell venniük a fogyasztók védelmét. A hitelező bírósági végrehajtó igénybevételével kezdeményezhet végrehajtást, aki szintén engedélyezhet részletfizetést. A bírósági végrehajtási eljárások keretében tehát a hosszú futamidejű kölcsönök eredeti törlesztőrészleteinek szintjét a kölcsön futamidejének végéig lehet módosítani. Ennek megfelelően elérhető, hogy a hitelező követelését a fogyasztóval kötött megállapodás szerinti határidőn belül elégítsék ki, miközben a fogyasztó megtartsa a lakást.
36.
Ezzel szemben a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az önkéntes árverési eljárás nem nyújt ilyen biztosítékokat. Az önkéntes árverési eljárás nem függeszthető fel addig, amíg a tisztességtelen feltételekre vonatkozó bírósági eljárások folyamatban vannak. Ezenkívül az árverés után, a tulajdonjog elvesztését követően lefolytatott, az árverés érvénytelenségének megállapítására irányuló eljárások különösen nagy érzelmi terhet rónak a fogyasztókra.
37.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a fogyasztók jogaiba, így a lakhatáshoz való jogába való aránytalan beavatkozással szembeni védelem különösen fontos az árverés lefolytatása előtt. Mivel az anyagi jog nem szabályozza az előzetes védelem más lehetőségét, az egyetlen fennmaradó lehetőség a biztosíték önkéntes árverési eljárás során történő érvényesítésének felfüggesztésére irányuló kereset.
38.
A 2005/29 irányelv alkalmazása tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a vitatott kölcsönt és a korábbi fogyasztói hiteleket minden alkalommal a korábbi kölcsönök visszafizetésére használták fel, a felperesek nem rendelkeztek elegendő jövedelemmel azok visszafizetéséhez. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó fogyasztói hitelmegállapodás megkötésének körülményei olyan tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot jelentenek, amely az említett irányelv hatálya alá tartozik.
39.
A 2008/48 irányelv alkalmazását illetően a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az egyetlen körülmény, amely a vitatott kölcsönnek az irányelv hatálya alóli kizárásához vezethet, az ingatlan biztosítékként való felhasználása. Az ingatlan biztosítékként való felhasználása valójában azonban a korábbi fogyasztói hitelek visszafizetésére szolgál. Ilyen körülmények között szoros kapcsolat áll fenn a vitatott kölcsön és azon korábbi fogyasztói hitelek között, amelyek visszafizetése érdekében a vitatott kölcsönben megállapodtak.
40.
A kérdést előterjesztő bíróság végezetül arra keres választ, hogy a Bíróság által a 2016. április 21‑iRadlinger és Radlingerová ítéletben (C‑377/14, EU:C:2016:283; a továbbiakban: Radlinger és Radlingerová ítélet) elfogadott megoldás alkalmazható‑e a jelen ügyben.
41.
E körülmények között a Krajský súd v Prešove (eperjesi regionális bíróság, Szlovákia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e [a Charta] 7. és 38. cikkével összefüggésben értelmezett 47. cikkével, a [93/13 irányelvvel], [2005/29 irányelvvel], valamint az uniós jog hatékony érvényesülésének elvével az Občiansky zakonnik (polgári törvénykönyv) 53. §‑ának (9) bekezdéséhez és 565. §‑ához hasonló jogi szabályozás, amely rendelkezések szerint a lejárat előtti megszüntetés esetében nem veszik figyelembe e cselekmény arányosságát, különösen a fogyasztók kötelezettségszegésének a kölcsönösszeghez és a kölcsön visszafizetésének időpontjához viszonyított súlyát?
2)
Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén (e rendelkezések nem ellentétesek) a kérdést előterjesztő bíróság a következő kérdéseket terjeszti elő:
2)a)
Ellentétes‑e a Charta 7. és 38. cikkével összefüggésben értelmezett 47. cikkével, valamint a [93/13 irányelvvel], a [2005/29 irányelvvel], valamint az uniós jog hatékony érvényesülésének elvével az olyan ítélkezési gyakorlat, amely lényegében nem akadályozza meg a zálogjognak a fogyasztók vagy más személyek lakásának tekinthető ingatlan magánárverése útján történő érvényesítését, és egyúttal akkor sem veszi figyelembe a fogyasztó kötelezettségszegésének a hitelösszeghez és a hitel futamidejéhez viszonyított súlyát, ha a hitelezői követelés kielégítésének más módja is rendelkezésre áll, bírósági végrehajtási eljárás útján, amelynek keretében a zálogjoggal terhelt lakás értékesítése nem élvez elsőbbséget?
2)b)
Úgy kell‑e értelmezni a [2005/29 irányelv] 3. cikkének (1) bekezdését, hogy a fogyasztói hitelezés során a fogyasztóknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szembeni védelme kiterjed a hitelezői követelés törlesztésének valamennyi módjára, így a korábbi kölcsönből eredő kötelezettségek kielégítésére felvett új kölcsön igénybevételére is?
2)c)
Úgy kell‑e értelmezni a [2005/29 irányelvet], hogy tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősül az olyan hitelező magatartása is, aki több kölcsönt nyújt az olyan fogyasztónak, aki nem tudja a kölcsönöket törleszteni, így ennek következtében olyan kölcsönzési lánc alakul ki, amelybe tartozó kölcsönöket a hitelező ténylegesen nem folyósítja a fogyasztónak, hanem azokat visszatartja a korábbi kölcsönök és a kölcsönök teljes költségének fedezésére?
2)d)
Úgy kell‑e értelmezni a [2008/48 irányelv] ezen irányelv (10) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikke (2) bekezdésének a) pontját, hogy az még olyan kölcsön esetében sem zárja ki ezen irányelv alkalmazását, amely rendelkezik a fogyasztói hitel valamennyi vonásával, és amikor a hitelező egy kisebb rész kivételével a teljes kölcsönt korábbi fogyasztói hitelek fedezésére és a megállapodás szerinti zálogjog ingatlan tekintetében történő biztosítására használta fel?
2)e)
Úgy kell‑e értelmezni [a Radlinger és Radlingerová ítéletet], hogy az a kölcsönszerződésre is alkalmazandó, ha az ilyen szerződés alapján a folyósított kölcsön egy részét a hitelező költségeinek fedezésére fordították?”
IV. A Bíróság előtti eljárás
42.
2022. július 6‑án a kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság felvilágosításkérése nyomán a Bíróság eljárási szabályzata 101. cikke alapján pontosítást adott.
43.
A VÚB Banka, a szlovák kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. A 2022. október 28‑án tartott tárgyaláson a felperesek, a szlovák kormány és a Bizottság szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
V. Értékelés
Az
előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatósága
44.
A VÚB Banka azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket mint hipotetikusakat el kell utasítani. E tekintetben különböző tényállási elemeket hoz fel, amelyek szerinte azt bizonyítják, hogy a fogyasztó megszegte a szerződésből eredő lényeges kötelezettségeit, és hogy a bank tiszteletben tartotta az arányosság elvét.
45.
A szlovák kormány és lényegében a Bizottság azt állítja, hogy az első és a második kérdés a 2005/29 irányelv tekintetében elfogadhatatlan. Azzal érvelnek, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem fejtette ki azokat az okokat, amelyek alapján a Bírósághoz fordult azzal a kérdéssel, hogy az említett irányelvet miként kell értelmezni, valamint azokat az indokokat sem, amelyek miatt ez az értelmezés szükséges az alapügyben felmerült jogvita eldöntéséhez. A Bizottság különösen azt állítja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem fejtette ki, hogy a végrehajtási eljárás megindítása milyen mértékben minősülhet tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak. A Bizottság ugyanakkor megállapítja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a harmadik és negyedik kérdés keretében kifejti a 2005/29 irányelv értelmezésének relevanciáját.
46.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. Ekképpen a Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson. (
9
)
47.
Először is meg kell említeni, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdés a 93/13 irányelven kívül a 2005/29 irányelvre vonatkozik. Mindazonáltal ahogyan arra a szlovák kormány és a Bizottság jogosan hivatkozott, a kérdést előterjesztő bíróság megelégszik az utóbbi irányelv e kérdésékben történő említésével annak megjelölése nélkül, hogy miért szükséges annak értelmezése az alapügy megoldásához. Ezenkívül nem pontosítja azt sem, hogy a biztosíték érvényesítésére irányuló, a felperesek által vitatott eljárás mennyiben minősülhet tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak.
48.
Ezért azt javaslom, hogy az első két kérdésre kizárólag a 93/13 irányelv rendelkezéseire alapján kell választ adni.
49.
Másodszor az a tény, hogy a VÚB Banka arra hivatkozik, hogy a biztosíték érvényesítése aránytalan, nem jelenti azt, hogy az említett kérdések hipotetikus jellegűek. Az előterjesztett kérdések nem annak megállapítására irányulnak, hogy a konkrét végrehajtási eljárás arányos volt‑e, még akkor sem, ha a kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint nem volt arányos, hanem annak eldöntésére, hogy a hitelező a bíróságoknak a lefoglalás arányosságának vizsgálatára vonatkozó törvényi kötelezettsége hiányában de jure lefolytathatja‑e ezt a végrehajtást. (
10
)
50.
Ebben az értelemben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések nem hipotetikusak, és a 93/13 irányelv rendelkezéseinek kért értelmezése szükséges az alapügy megoldásához.
51.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatónak kell nyilvánítani.
Az
első kérdés
52.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a Charta 7., 38. és 47. cikkével, valamint a tényleges érvényesülés elvével összhangban értelmezett 93/13 irányelvet úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, és különösen a polgári törvénykönyv 53. §‑ának 565. §‑ával összhangban értelmezett (9) bekezdése, amely lehetővé teszi az eladó vagy szolgáltató számára, hogy a kölcsön tekintetében lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárást indítson amiatt, hogy az adós korlátozott ideig nem teljesíti kötelezettségeit, anélkül hogy e jogra az arányosság követelménye vonatkozna, különösen arra tekintettel, hogy a fogyasztó kötelezettségeinek megszegése súlyosnak minősül a hitel összegéhez és futamidejéhez képest.
53.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a polgári törvénykönyv 53. §‑ának (9) bekezdése szerint részletekben törlesztett fogyasztói hitelszerződés esetén az eladó vagy szolgáltató a polgári törvénykönyv 565. §‑ában előírtak szerint a kölcsön teljes összegét lejárttá teheti, ha a felek ebben állapodtak meg. E jog gyakorlásának feltétele egyrészt az, hogy az egyik törlesztőrészlet kifizetésének elmulasztásától számítva legalább három hónap eltelt, másrészt az, hogy a fogyasztót a végrehajtás előtt legalább 15 nappal előzetesen értesítik.
54.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy az irányelv célja az, hogy közelítse a tagállamoknak az eladó vagy szolgáltató és fogyasztó között kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekre vonatkozó nemzeti rendelkezéseit. Márpedig, amint az ezen irányelv 1. cikkének a tizenharmadik preambulumbekezdésével, valamint a 3. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (2) bekezdéséből következik, az említett irányelvnek nem a nemzeti rendelkezéseknek a fogyasztókra nézve esetlegesen hátrányos jellegükre vonatkozó vizsgálatának a bevezetése a célja, hanem kizárólag a fogyasztókkal kötött szerződésekben szereplő, egyedileg meg nem tárgyalt feltételek vizsgálatának a bevezetése. (
11
)
55.
Ezenkívül az említett irányelv 1. cikkének (2) bekezdése szerint azok a szerződési feltételek, amelyek kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket tükröznek, nem tartoznak ugyanezen irányelv rendelkezéseinek hatálya alá.
56.
E tekintetben a Bíróság számos alkalommal kimondta, hogy az ezen irányelv hatálya alóli kivételt, amelyet az említett 1. cikk (2) bekezdése foglal magában, az a körülmény igazolja, hogy joggal feltételezhető, hogy a nemzeti jogalkotó meghatározott szerződések feleit illető jogok és kötelezettségek összességére nézve egyensúlyt teremtett, olyan egyensúlyt, amelyet az uniós jogalkotó kifejezetten védeni kívánt. (
12
)
57.
Az alapeljárásban az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képező nemzeti rendelkezéseket a fogyasztói hitelmegállapodás egyik kikötése tükrözi.
58.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Erre figyelemmel adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. (
13
)
59.
Ezenfelül a kérdést előterjesztő bíróság a felvilágosításkérésre adott válaszában kifejtette, hogy támogatja az első kérdés átfogalmazását, mivel a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő „tisztességtelen feltétel” fogalmának és azon kritériumoknak az értelmezését kéri, amelyeket a nemzeti bíróság alkalmazhat vagy köteles alkalmazni a nemzeti jog vitatott rendelkezéseit tükröző szerződési feltétel vizsgálatakor.
60.
E körülmények között annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, úgy tűnik, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdést át kell fogalmazni. Ez a kérdés lényegében annak megállapítására irányul, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy ez az irányelv alkalmazandó a nemzeti jog olyan rendelkezését tükröző szerződési feltételre, amely lehetővé teszi az eladó vagy szolgáltató számára, hogy a kölcsön tekintetében lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárást indítson amiatt, hogy az adós korlátozott ideig nem teljesíti kötelezettségeit, anélkül, hogy e jogra az arányosság követelménye vonatkozna. Az e kérdésre adott igenlő válasz esetén a nemzeti bíróság azt kívánja megtudni, hogy milyen szempontok vonatkoznak az ilyen feltételnek a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése és 4. cikke szerint esetleges tisztességtelen jellegének vizsgálatára.
Tükrözi‑e a vitatott feltétel a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést”?
61.
Annak megállapítása érdekében, hogy először, a vitatott feltétel a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést” tükröz‑e, emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés a 93/13 irányelv hatálya alóli kivételt vezet be. Mint minden kivétel esetében, az említett irányelv céljára, azaz a fogyasztóknak az utóbbiak és az eladók vagy szolgáltatók között létrejött szerződésekbe foglalt tisztességtelen feltételekkel szembeni védelmére tekintettel az ilyen kivételt szigorúan kell értelmezni. (
14
)
62.
E kivétel kivételes jellegét a Bíróság a Kušionová (
15
) ítéletében állapította meg, amelyben a Bíróság a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését úgy értelmezte, hogy az eladó vagy szolgáltató által a fogyasztóval kötött szerződésben szereplő valamely szerződési feltétel kizárólag akkor nem tartozik ezen irányelv hatálya alá, ha az említett szerződési feltétel kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést tükröz, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
63.
Úgy tűnik, hogy két feltételnek kell teljesülnie ahhoz, hogy e kizárás alkalmazandó legyen: egyrészről a szerződési feltételnek törvényi vagy rendeleti rendelkezést kell tükröznie, másrészről e jogszabályi rendelkezésnek kötelező érvényűnek kell lennie. (
16
)
64.
A Bíróság rögzítette, hogy annak megállapítása érdekében, hogy e feltételek teljesülnek‑e, a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az érintett szerződési feltétel a nemzeti jog olyan kötelező érvényű rendelkezéseit tükrözi‑e, amelyek a szerződő felek között azok választásától függetlenül alkalmazandók, vagy olyan kiegészítő jellegű rendelkezéseket, amelyek automatikusan, vagyis a felek között létrejött ilyen irányú eltérő megállapodás hiányában alkalmazandók. (
17
)
65.
Írásbeli észrevételeiben a szlovák kormány azt állítja, hogy a polgári törvénykönyv 53. §‑ának (9) bekezdése ilyen kötelező érvényű rendelkezés. A szlovák kormány egyrészt megállapítja, hogy e rendelkezés fokozott védelmet biztosít a fogyasztó számára, amennyiben kiegészítő biztosítékokat határoz meg a fogyasztói hitelszerződés lejárat előtti megszüntetése esetére. Másrészt a polgári törvénykönyv 54. §‑ának (1) bekezdése szerint a felek a vitatott rendelkezés alkalmazásától nem térhetnek el a fogyasztó hátrányára.
66.
A kérdést előterjesztő bíróság nem osztja a szlovák kormány álláspontját. E bíróság a felvilágosításkérésre adott válaszában kifejtette, hogy a polgári törvénykönyv 53. §‑a (9) bekezdésének és 565. §‑ának együttesen értelmezett rendelkezései automatikusan nem alkalmazandók. Alkalmazásuk a felek választásától függ. A kérdést előterjesztő bíróság arra is rámutatott, hogy még abban az esetben is, ha a felek megállapodnak a kölcsön lejárat előtti megszüntetésének lehetőségéről, ez a hitelező számára lehetőség marad, anélkül, hogy a lejárat előtti megszüntetésre jogi kötelezettség állna fenn. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy a polgári törvénykönyv 53. §‑ának (9) bekezdésében és 565. §‑ában foglalt rendelkezés a „lehet” („môže”) kifejezést használja, amely a hitelező végrehajtás kezdeményezésére vonatkozó lehetőségére, nem pedig kötelezettségére utal. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá úgy véli, hogy a polgári törvénykönyv 54. §‑ának szlovák kormány által hivatkozott (1) bekezdése nem eredményez eltérő értelmezést. Ez a rendelkezés nem zárja ki azt, hogy a polgári törvénykönyv rendelkezéseitől a fogyasztó javára eltérjenek. Ez megmagyarázza, hogy a hitelező csak abban az esetben köteles a végrehajtás megindítása előtt betartani a polgári törvénykönyv 53. §‑ának (9) bekezdésében meghatározott minimumkövetelményeket, ha a felek szerződésükben lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltételt illesztettek bele.
67.
A tárgyaláson a felperesek és a Bizottság hangsúlyozták, hogy a polgári törvénykönyv vitatott rendelkezéseinek alkalmazása a felek előzetes megállapodásától függ. A felperesek kifejtették, hogy az eladó vagy szolgáltató döntése, hogy gyakorolja‑e a lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárás megindításához való jogát. Ha az eladó vagy szolgáltató úgy dönt, hogy gyakorolja ezt a jogot, akkor be kell tartania a polgári törvénykönyv 53. §‑ának (9) bekezdésében meghatározott eljárási minimumkövetelményeket. A követelés végrehajtásának megindítását megelőző három hónapos határidő betartása kötelező, azonban a végrehajtás alkalmazásának előfeltétele, nevezetesen a végrehajtást elrendelő határozat meghozatala az eladót vagy szolgáltatót terheli.
68.
A kérdést előterjesztő bíróság magyarázatait, valamint a felperesek és a Bizottság érveit meggyőzőnek találom. Álláspontom szerint alátámasztják azt a következtetést, hogy a nemzeti jog vitatott rendelkezéseit alapesetben, azaz a felek közötti eltérő megállapodás hiányában nem kell alkalmazni ahhoz, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében „kötelező érvényűnek” minősüljenek. Ehelyett a felek kifejezett megállapodására van szükség. Ilyen megállapodás hiányában a polgári törvénykönyv 565. §‑a főszabályként rögzíti, hogy a hitelező bármely havi törlesztőrészlet nemteljesítése miatt nem követelheti a teljes követelés teljesítését.
69.
Fontos rámutatni arra is, hogy noha a polgári törvénykönyv 53. §‑ának (9) bekezdése részletfizetéssel teljesített fogyasztói szerződésre utal, nem rendelkezik kifejezetten a hosszú futamidejű hitelszerződés lejárat előtti érvényesítéséről, illetve e kölcsönnek a fogyasztó családi házán fennálló zálogjoggal való biztosításáról. E körülmények között az eladó vagy szolgáltató azon döntése, hogy a fogyasztó családi háza által biztosított kölcsönszerződésbe olyan, meg nem tárgyalt feltételt foglaljon bele, amely ezt a rendelkezést tükrözi, nem tekinthető egyenlőnek a szerződés feleit illető jogok és kötelezettségek összességének a nemzeti jogalkotó általi egyensúlyba hozatalával.
70.
Mindenesetre vitathatatlan, hogy a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti egyértelmű feladatmegosztáson alapuló EUMSZ 267. cikkben előírt eljárás keretében kizárólag a nemzeti bíróság rendelkezik hatáskörrel a nemzeti jogi rendelkezések értelmezésére és alkalmazására. (
18
)
71.
E feltételek mellett úgy tűnik, hogy a szóban forgó szerződési feltétel, amely a hitelezőnek a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó jogát írja elő, nem tükröz a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezést. Arra következtetek tehát, hogy az ilyen feltétel a 93/13 irányelv hatálya alá tartozik.
A lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos szerződési feltétel vizsgálatának szempontjairól
72.
A 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét az e szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével, és a szerződés megkötésének időpontjában fennálló, a szerződés megkötését kísérő összes körülmény alapján kell megítélni. Ebből következik, hogy ezzel összefüggésben értékelni kell azokat a következményeket is, amelyeket az említett feltétel a szerződésre irányadó jog keretében előidézhet, és ez a nemzeti jogrend szerinti vizsgálatot feltételez. (
19
)
73.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdése konkrétabban arra irányul, hogy a vitatott szerződési feltétel tisztességtelen jellegének felméréséhez figyelembe lehet‑e venni az eladó vagy szolgáltató kölcsön teljes összegének lejárttá tételére vonatkozó joga gyakorlásának arányosságát, valamint különösen a fogyasztók kötelezettségszegésének a kölcsönösszeghez és a kölcsön visszafizetésének időpontjához viszonyított súlyát. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság az Aziz ítélet 73. pontjában foglalt egyik kritériumra hivatkozik. (
20
)
74.
Az említett ítélet számos szempontot állapít meg a nemzeti bíróság által hosszú távú szerződésben, és különösen jelzáloghitel‑szerződésben foglalt, abból eredő lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárásról szóló feltétel esetleges tisztességtelen jellegének vizsgálatára vonatkozóan, hogy az adós korlátozott ideig nem teljesítette kötelezettségeit. Ezeket a szempontokat a Banco Primus ítélet továbbfejlesztette. (
21
) A Bíróság megállapította, hogy többek között a kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni először is, hogy az eladó vagy szolgáltató azon lehetősége, hogy a kölcsön teljes összegét lejárttá teheti, attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a szóban forgó szerződéses viszonyban lényegesnek számító kötelezettségét, másodszor, hogy e lehetőséget arra az esetre írták‑e elő, ha az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadszor, hogy az említett lehetőség eltér‑e az adott területre vonatkozó, különös szerződési rendelkezések hiányában alkalmazandó szabályoktól, és negyedszer, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó, akivel szemben az ilyen feltétel alkalmazásra kerül, kiküszöbölhesse az említett, lejárttá tett kölcsönből eredő következményeket. A Bíróság a Caisse régionale de Crédit mutuel de Loire‑Atlantique et du Centre Ouest ítéletében (
22
) továbbá megállapította, hogy a Banco Primus ítélet úgy kell értelmezni, hogy a szerződési feltétel 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett tisztességtelen jellegének értékeléséhez az említett ítéletben kidolgozott szempontok – különösen az e feltétel által a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben a fogyasztó kárára előidézett jelentős egyenlőtlenség – nem tekinthetők sem együttes, sem vagylagos jellegűnek, hanem e szempontokat úgy kell értelmezni, hogy azok magukban foglalják az érintett szerződés megkötésekor fennálló összes körülményt, amelyet a nemzeti bíróságnak a szerződési feltétel 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett tisztességtelen jellegének értékeléséhez meg kell vizsgálnia.
75.
A szóban forgó szerződési feltétel egy 20 évre kötött, a fogyasztó családi házával biztosított hosszú távú szerződés idő előtti megszüntetésre vonatkozik. E körülmények között e feltétel tisztességtelen jellegét az előző bekezdésben ismertetett ítélkezési gyakorlat fényében kell vizsgálni.
76.
A fenti megfontolásokból arra a következtetésre jutottam, hogy a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ez az irányelv alkalmazandó a nemzeti jog olyan rendelkezését tükröző szerződési feltételre, amely lehetővé teszi az eladó vagy szolgáltató számára, hogy a kölcsön tekintetében lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárást indítson amiatt, hogy az adós korlátozott ideig nem teljesíti kötelezettségeit, anélkül, hogy e jogra az arányosság követelménye vonatkozna. A 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és 4. cikkének (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy az adós kötelezettségei korlátozott ideig tartó nemteljesítése miatt a szerződés lejárat előtti felmondására vonatkozó feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegének a nemzeti bíróság által történő értékelése során többek között e bíróság feladata megvizsgálni a következő szempontokat: először is, hogy az eladó vagy szolgáltató azon lehetősége, hogy a kölcsön teljes összegét lejárttá teheti, attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a szóban forgó szerződéses viszonyban lényegesnek számító kötelezettségét, másodszor, hogy e lehetőséget arra az esetre írták‑e elő, ha az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadszor, hogy az említett lehetőség eltér‑e az adott területre vonatkozó, különös szerződési rendelkezések hiányában alkalmazandó szabályoktól, és negyedszer, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó, akivel szemben az ilyen feltétel alkalmazásra kerül, kiküszöbölhesse az említett, lejárttá tett kölcsönből eredő következményeket.
77.
Arra az esetre, ha a Bíróság az átfogalmazott első kérdésre igenlő választ ad, a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a többi kérdés megválaszolása nem szükséges. A teljesség kedvéért azonban rátérek a fennmaradó kérdések elemzésére.
A
második kérdés
78.
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 93/13 irányelv 7. cikkének Charta 7., 47. és 38. cikkével, valamint az uniós jog hatékony érvényesülésének elvével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével ellentétes‑e az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely lényegében nem függeszti fel a biztosítéknak a fogyasztók vagy más személyek lakásának tekinthető ingatlan magánárverése útján történő érvényesítését.
79.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 93/13 irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében, amely helyzet az eladó vagy szolgáltató által előzetesen meghatározott feltételek elfogadásához vezet, anélkül hogy a fogyasztó befolyásolni tudná ezek tartalmát. E tekintetben a Charta 38. cikke azt írja elő, hogy az Unió politikáiban biztosítani kell a fogyasztók védelmének magas szintjét. Ezen kötelezettség érvényes a 93/13 irányelv végrehajtására is. (
23
)
80.
Ezenkívül a fogyasztóvédelemhez fűződő közérdek jellegére és fontosságára tekintettel a 93/13 irányelv – amint az 7. cikkének az irányelv huszonnegyedik preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdéséből következik – arra kötelezi a tagállamokat, hogy rendelkezzenek megfelelő és hatékony eszközökről annak érdekében, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását. (
24
)
A kérdések háttere: a Bíróság Kušionová ítélete
81.
Ezen előzetes megállapításokat követően ki kell térni a feltett kérdés hátterére. Nem ez az első eset, hogy a szlovák bíróságok útmutatást várnak a Bíróságtól arra vonatkozóan, hogy összeegyeztethetők‑e a 93/13 irányelvvel azok a szlovák szabályok, amelyek lehetővé teszik, hogy a hitelező a tartozás kifizetését a fogyasztó által biztosítékul adott ingatlant terhelő biztosíték bíróságon kívüli érvényesítése útján követelje. Az első ilyen eset a C‑482/12. sz. Macinský és Macinská ügyben merült fel. Ezt az ügyet az előzetes döntéshozatal iránti kérelem visszavonását követően törölték a Bíróság nyilvántartásából, (
25
) miközben Wahl főtanácsnok már ismertette indítványát. (
26
) A Macinský and Macinská ügyben pontosabban az a kérdés merült fel, hogy ellentétes‑e a 93/13 irányelvvel az, ha valamely tagállam olyan eljárási szabályokkal rendelkezik, amelyek bíróságon kívüli módon, következésképpen – esetlegesen – bírósági felülvizsgálat nélkül is lehetővé teszik egy fogyasztói szerződés tisztességtelen feltételére alapozott követelés érvényesítését. Az iratanyag elemei és a felek tárgyaláson tett észrevételei alapján a főtanácsnok megállapította, hogy a 93/13 irányelvvel nem ellentétes az ilyen eljárás. E következtetés lényegében a következőkön alapult. Egyrészt a fogyasztók hatékony eljárásjogi védelme nem követeli meg a tisztességtelen feltételek kötelező ex ante bírósági felülvizsgálatát. (
27
) Másrészt a szóban forgó eljárás elegendő szinten biztosította a fogyasztók jogainak a 93/13 irányelv által előírt hatékony védelmét. (
28
)
82.
Wahl főtanácsnok Macinský és Macinská ügyre vonatkozó indítványát lényegében a Kušionová ítélet követte. Az említett ítélet kimondta, hogy a bírósági úton kívüli végrehajtási eljárás vagy az „önkéntes” árverés szlovák rendszere összeegyeztethető a 93/13 irányelvvel, amennyiben e szabályozás nem teszi gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az ezen irányelv által a fogyasztóknak biztosított jogok védelmét, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
83.
A Bíróságnak a Kušionová ítéletben tett megállapítása attól függ, hogy rendelkezésre állnak‑e hatékony eszközök az esetlegesen tisztességtelen feltételeken alapuló végrehajtás megtámadására. A rendelkezésre álló elemek alapján a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a szlovák jogszabályok olyan ideiglenes intézkedések meghozatalát lehetővé tevő ideiglenes bírói jogvédelmet biztosítanak, amely megtiltja értékesítés végrehajtásának lefolytatását, valamint utólagos bírói jogvédelmet. A Bíróság elsősorban a következő elemekre támaszkodott: először is, a polgári törvénykönyv 151 m. cikkének az önkéntes árverésről szóló törvény 17. cikkének (3) bekezdésével együttesen értelmezett (1) bekezdése szerint az árverés útján történő értékesítés a biztosítékul szolgáló dologra vonatkozó végrehajtási eljárás megindításáról szóló értesítést követő 30 napon belül vitatható; másodszor, az árverés feltételeit vitató személy azon lehetősége, hogy a törvény 21. §‑ának (2) bekezdése alapján az árverést követően három hónapon belül keresetet indítson a bíróság előtt az értékesítés érvénytelenségének megállapítása iránt; és harmadszor, az a tény, hogy a biztosíték bíróságon kívüli érvényesítésére irányuló eljárás során a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság a polgári perrendtartás 74. §‑ának (1) bekezdése és 76. §‑ának (1) bekezdése alapján elfogadhat minden olyan ideiglenes intézkedést, amely megtiltja ezen értékesítés végrehajtásának lefolytatását. (
29
)
84.
Ami a nemzeti bíróságnak a végrehajtás arányosságának értékelésére vonatkozó lehetőségét illeti, a Kušionová ítélet lényegében a 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése alapján a tisztességtelen feltételek használatának abbahagyása érdekében a jogrendben elérhető eszközök megfelelősége és hatékonysága nemzeti bíróság által végzett átfogó értékelésének részévé teszi ezt a felülvizsgálatot. (
30
) A Bíróság érvelése jól mutatja a 93/13 irányelvnek a fogyasztói jogviták összefüggésében fennálló alkotmányos dimenzióit. A Bíróság megállapította, hogy különös figyelmet kell szentelni azon körülménynek, hogy a biztosíték bíróságon kívüli érvényesítésére irányuló, az alapügyben szóban forgó eljárással érintett dolog a fogyasztó és családjának otthona. (
31
) Az alapvető jogokra tekintettel az érvelést az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlata támasztja alá. Az EJEB megállapította egyrészről, hogy a lakóhelyül szolgáló lakás elveszítése a lakóhely tiszteletben tartásához való jog legsúlyosabb megsértésének minősül, másrészről pedig, hogy az ilyen jogsértés kockázatának kitett személynek főszabály szerint képesnek kell lennie arra, hogy felülvizsgáltassa ezen intézkedés arányosságát. (
32
) A Bíróság rámutatott, hogy a nemzeti bíróságoknak a 93/13 irányelv értelmezése során figyelembe kell venniük a Charta 7. cikkét, amely garantálja a lakóhely tiszteletben tartásához való jogot. (
33
) Végül, az Aziz ítéletét (
34
) felidézve, a Bíróság hangsúlyozza annak jelentőségét, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság olyan ideiglenes intézkedést hozzon, amely alapján a jogellenes végrehajtási eljárás felfüggesztésének vagy megszüntetésének van helye a 93/13 irányelv által nyújtani kívánt védelem hatékonyságának biztosításához, figyelembe véve azon következményeket, amelyekkel a fogyasztónak és családjának az állandó lakóhelyüknek minősülő lakásból való kilakoltatása jár. (
35
)
85.
Tekintettel a jelen indítvány 83. pontjában említett valamennyi elemre, és különösen arra a tényre, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság számára lehetségesnek tűnt, hogy ideiglenes intézkedést fogadjon el, a Kušionová ítélet kimondja, hogy a szlovák bíróságon kívüli végrehajtási eljárás keretében „megfelelő és hatékony eszköz [áll rendelkezésre] a tisztességtelen feltételek alkalmazásának megszüntetésére, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata”.
A Kušionová ítélet előfeltevéseinek vizsgálata
86.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) a Kušionová ítéletet úgy értelmezte, hogy az lehetővé teszi az ingatlanok, így a fogyasztó lakásának bíróságon kívüli értékesítését. Ezenfelül az említett nemzeti ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a hitelező nem kötelezhető határozatlan időre arra, hogy tartózkodjon a biztosíték érvényesítésétől. (
36
) A kérdést előterjesztő bíróság lényegében úgy véli, hogy ez a nemzeti ítélkezési gyakorlat nem helytálló, és vizsgálja azokat az előfeltevéseket, amelyek alapján a Kušionová ítéletet meghozták. Úgy véli, hogy az önkéntes árverezés nem nyújt ugyanolyan garanciákat, mint a bírósági végrehajtás. A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az önkéntes árverés kizárólag magánszemélyek által szervezett végrehajtási módszer, amely kizárja a fennálló tartozás és az értékesítés arányosságának bírósági felülvizsgálatát. A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az önkéntes árverezést nem lehet olyan bírósági eljárással felfüggeszteni, amelynek keretében a szerződéses feltételek tisztességes jellege megtámadható lenne.
87.
Ezzel szemben a szlovák kormány írásbeli észrevételeiben azt állítja, hogy a szlovák jogszabályok – amint azt a Kušionová ítélet is megállapítja – hatékony bírói jogvédelmet biztosítanak a fogyasztók számára a kényszerértékesítés előtt és után, és hogy a bíróságok ideiglenes intézkedést rendelhetnek el.
88.
A kérdést előterjesztő bíróság a felvilágosításkérésre adott válaszában nem ért egyet a szlovák kormány jogi elemzésével. Elöljáróban a kérdést előterjesztő bíróság elutasítja azt az álláspontot, hogy a bíróságon kívüli értékesítés rendszere pusztán azért biztosít fokozott fogyasztóvédelmet, mert kizárja az ingatlan hitelező általi közvetlen értékesítését. Úgy véli, hogy a szlovák kormány által hivatkozott rendelkezések, nevezetesen az önkéntes árverésről szóló törvény 17. §‑ának (3) és (5) bekezdése, valamint a polgári törvénykönyv 151 m. §‑ának (1) bekezdése nem ismeri el a végrehajtás értékesítés előtti megtámadásának jogát. A kérdést előterjesztő bíróság szerint ezek a rendelkezések az önkéntes árverés útján történő értékesítés végrehajtásának alaki feltételeit, valamint ezen értékesítés szervezeti vonatkozásait szabályozzák. Az ideiglenes intézkedések meghozatalának lehetőségét illetően a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a polgári perrendtartás 325. §‑ának (1) és (2) bekezdése csak a kontradiktórius eljárások tekintetében biztosítja a bíróságok számára az ideiglenes intézkedések meghozatalának hatáskörét. Ezért kifejti, hogy e rendelkezés nem alkalmazható a bíróságon kívüli végrehajtási eljárás keretében. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá megállapította, hogy a végrehajtási törvénykönyvről szóló 233/1995. sz. törvény 63. §‑ának (3) bekezdése nem kapcsolódik az önkéntes árverésről szóló törvényben meghatározott eljáráshoz, és hogy általában az eladóknak vagy szolgáltatóknak nem kell betartaniuk a végrehajtási törvénykönyvről szóló 233/1995. sz. törvényt a bíróságon kívüli végrehajtási eljárások keretében.
89.
A tárgyaláson részt vevő feleket arra kérték, hogy fejtsék ki, milyen eszközök állnak a fogyasztók rendelkezésére a végrehajtható okirat esetleges tisztességtelen jellegének vitatására a bíróságon kívüli értékesítési eljárás keretében. A feleket arra is kérték, hogy jelöljék meg azt a jogalapot, amely lehetővé teszi, hogy a végrehajtási okiratban foglalt szerződési feltételek esetleges tisztességtelen jellegének érdemi vizsgálatára hatáskörrel rendelkező vagy a végrehajtással kapcsolatos ügyeket tárgyaló bíróságok olyan ideiglenes intézkedést rendeljenek el, amely alkalmas a végrehajtási eljárás felfüggesztésére annak érdekében, hogy biztosítsák az érdemben hozott végleges határozat teljes hatékonyságát.
90.
A szlovák kormány kijelentette, hogy a jogszabály nem tartalmaz akadályt a bíróságok azon hatáskörét illetően, hogy hivatalból a feltételek tisztességtelen jellegére hivatkozzon. Megjegyezte, hogy a polgári perrendtartás 298. §‑ának (1) bekezdése kifejezetten elismeri az ilyen hatásköröket. A szlovák kormány a polgári törvénykönyv, valamint a fogyasztóvédelemről szóló 250/2007. sz. törvény számos rendelkezésére hivatkozott, amelyekből az következik, hogy a fogyasztók keresetet indíthatnak a tisztességtelen feltételek érvénytelenségének megállapítása érdekében. Ezen túlmenően az említett kormány megállapította, hogy a polgári perrendtartás elismeri a keresetindítás lehetőségét a jog fennállásának megállapítása céljából.
91.
A felperesek nem vitatták, hogy a szlovák kormány által hivatkozott valamennyi rendelkezés létezik. Ugyanakkor fenntartották, hogy ezek általános szabályok, és nem vonatkoznak a bíróságon kívüli végrehajtásra. Véleményük szerint nincs olyan jogalap, amely arra kötelezné a bíróságokat, hogy pusztán a tisztességtelen feltételek miatt függesszék fel az önkéntes árverésen történő értékesítést. A felperesek továbbá azzal érveltek, hogy az egész eljárás nem átlátható, és hogy az eljárás egyetlen szakaszában sem vesz részt hatóság. Az értékesítés utólagos megtámadásának lehetőségével kapcsolatban a felperesek kifejtették, hogy ez a fogyasztók számára hosszadalmas és fájdalmas eljárás, (
37
) amely nagy valószínűséggel nem lesz sikeres.
92.
A Bizottság fenntartotta, hogy továbbra sem világos, hogy az önkéntes árverésről szóló törvényen alapuló, bíróságon kívüli végrehajtási eljárás tisztességtelen feltételekre hivatkozva lehetővé teszi‑e a végrehajtás felfüggesztését. Még ha el is fogadják, hogy a nemzeti jogban létezik ez a lehetőség, a Bizottság megállapította, hogy feszültség van a jog célja és a jog bírósági értelmezése és alkalmazása között. Ez a gyakorlatban túlzottan megnehezíti a fogyasztói jogok gyakorlását.
93.
Amennyiben az EUMSZ 267. cikk alapján a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a 93/13 irányelv 7. cikkéből levezesse azokat a szempontokat, amelyek meghatározzák annak keretét, amely lehetővé teszi az ezen irányelvből eredő kötelezettségek betartásának értékelését, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy az önkéntes árverésről szóló törvény rendelkezései az adott esetben biztosíthatnak‑e számára egy ilyen keretet. (
38
)
94.
Ezért a következő észrevételekre szorítkozom. A bíróságon kívüli végrehajtási eljárás az adós jogállásától és az érintett vagyontárgy típusától függetlenül alkalmazandó. E végrehajtási eljárás tárgya (mint az alapügyben) lehet olyan vagyontárgy, amely olyan ingatlanvagyon, amely a fogyasztó valamely alapvető szükségletének – nevezetesen a lakhatása biztosításának – felel meg. (
39
) Ezt az eljárást pusztán a végrehajtható okiratnak minősülő hitelszerződés alapján az eladó vagy szolgáltató akár anélkül is megindíthatja, hogy ezen okirat tartalmát a benne foglalt valamely feltétel vagy feltételek esetlegesen tisztességtelen jellegének megállapítására irányuló bírósági felülvizsgálat alá vetették volna. Ezenkívül a hitelező egyoldalúan határozza meg a tartozást, és egy magánszereplő (az „árverés szervezője”) hatósági felügyelet nélkül folytatja le a végrehajtást. Az eladó vagy szolgáltató végrehajtás kezdeményezésére vonatkozó erős és feltétel nélküli előjoga még szükségesebbé teszi azt, hogy a fogyasztó – a végrehajtás alá vont adósi minőségében – hatékony bírósági jogvédelemben részesülhessen. (
40
) Ahogy egy jogi szerző találóan fogalmaz, a saját otthon elleni ingatlanvégrehajtási eljárásnak „a legmagasabb fokú eljárási szigort” kell biztosítania. (
41
)
95.
A Bíróság rendelkezésére álló iratanyagból és a tárgyaláson folytatott vitából véleményem szerint kiderül, hogy a bírósági hatáskörök fennállása és terjedelme a bíróságon kívüli végrehajtás tisztességtelen feltételek alapján történő megtámadásának sajátos összefüggésében a bíróságok és a fogyasztók számára továbbra is tisztázatlan és bonyolult. Konkrétabban, nem tűnik egyértelműnek, hogy milyen eljárásjogi út áll a fogyasztók rendelkezésére a végrehajtás felfüggesztésére ahhoz, hogy az illetékes bíróság megvizsgálhassa a végrehajtási okiratban foglalt szerződési feltételek esetleges tisztességtelen jellegét. Az egyértelmű jogi keret hiánya mindenekelőtt a jogbiztonság elvét hagyja figyelmen kívül. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a jogbiztonság elve, amely az uniós jog egyik általános elve, azt követeli meg, hogy a jogszabályok egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előre láthatók legyenek, különösen olyankor, amikor a magánszemélyekre és vállalkozásokra nézve kedvezőtlen következményeik lehetnek, annak érdekében, hogy a jogalanyok félreérthetőség nélkül megismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket, és ezeknek megfelelően járhassanak el. (
42
)
96.
Úgy tűnik, hogy a bíróságon kívüli végrehajtásra vonatkozó, a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett jogi keret nem nyújt magas szintű eljárási biztosítékokat. A jogi keret széttagoltsága miatt jelentős a kockázata annak, hogy az érintett fogyasztó nem emel olyan kifogást a bíróságon kívüli végrehajtás ellen, amely lehetővé tenné a tisztességtelen feltételek bírósági vizsgálatát, vagy eljárási hibát követ el. (
43
) Ezt a kockázatot fokozza az a tény, hogy a bíróságon kívüli végrehajtási eljárás valamennyi lépésére, beleértve a tartozás összegének meghatározását is, hatósági felügyelet nélkül kerül sor.
97.
E tekintetben azt is hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság közelmúltbeli ítélkezési gyakorlata azt jelzi, hogy a tisztességtelen feltételek hatékony felülvizsgálatára vonatkozó követelmények különösen magasak. A Bíróság pontosította, hogy a tagállamok azon kötelezettsége, hogy biztosítsák a jogalanyok uniós jogból eredő jogainak tényleges érvényesülését, magában foglalja többek között a 93/13 irányelvből eredő jogok tekintetében az ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésében megerősített, a Charta 47. cikkében is rögzített hatékony bírói jogvédelem követelményét, amely többek között az ilyen jogokra alapított keresetekre vonatkozó eljárási szabályok megállapítását illetően is érvényes. (
44
)
98.
Konkrétabban, a Bíróság fizetési meghagyás kibocsátásával kapcsolatos ex parte eljárással összefüggésben megállapította, hogy a hatékony bírói jogvédelem követelménye megköveteli, hogy a végrehajtási eljárásban eljáró bíróság akár első ízben is értékelhesse azon szerződési feltételek esetlegesen tisztességtelen jellegét, amelyek a valamely bíróság által a hitelező/jogosult kérelmére kibocsátott fizetési meghagyás alapjául szolgáltak, amely meghagyással szemben az adós nem élt ellentmondással. (
45
) A jelzálogjog érvényesítése iránti végrehajtási eljárás keretében a Bíróság úgy vélte, hogy a szerződési feltételek esetlegesen tisztességtelen jellegének a 93/13 irányelv által megkövetelt hatékony felülvizsgálata nem biztosítható, ha olyan bírósági határozatokhoz is kapcsolódik jogerő, amelyek nem írnak elő ilyen felülvizsgálatot. (
46
)
99.
Az említett ítélkezési gyakorlatból következik, hogy még a végrehajtást engedélyező bírósági határozat megléte esetén sem biztosítható a tisztességtelen feltételek hatékony felülvizsgálata olyan körülmények között, amikor e határozat nem tartalmaz olyan indoklást, amely alátámasztja a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének a bíróság által hivatalból történő vizsgálatát. Ennek alapján még inkább úgy vélem, hogy a hatékony felülvizsgálat nem biztosítható, ha a végrehajtási eljárást előzetes bírósági felülvizsgálat nélkül indítják, ha azt kizárólag magánvállalkozók végzik, és ha a fogyasztó számára a végrehajtási eljárás megtámadására rendelkezésre álló eszközökre és a bíróságok hatáskörére vonatkozó szabályok nem egyértelműek és bonyolultak. Ezért úgy tűnik számomra, hogy a bíróságon kívüli végrehajtási eljárásokra vonatkozó eljárási szabályok, legalábbis az, ahogyan azokat a szlovák joggyakorlatban alkalmazzák, nem felel meg a fogyasztók hatékony bírói jogvédelmére vonatkozó követelményeknek.
100.
Záró megjegyzésként rámutatnék arra, hogy a 2014/17 irányelv, amelyet – amint az a (3) preambulumbekezdésben szerepel – a nemzetközi pénzügyi válságot követően a fogyasztóknak nyújtott ingatlankölcsönök tekintetében fogadtak el, noha időbeli hatálya miatt nem alkalmazható, (
47
) azt mutatja, hogy az uniós jogalkotó a fogyasztók védelmének megerősítésére törekszik a lakóingatlanokkal kapcsolatos végrehajtási eljárásokkal összefüggésben. A 2014/17 irányelv 28. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamoknak intézkedéseket kell elfogadniuk annak érdekében, hogy a hitelezőket a helyzet észszerű átgondolására ösztönözzék, mielőtt sor kerülne a késedelembe esett fogyasztókkal szembeni kényszerértékesítési eljárás megindítására. Az átgondolás célja a fizetési nehézségek korai szakaszban történő megoldása annak érdekében, hogy elkerülhető legyen az ilyen eljárás megindítása. A kényszerértékesítés csak végső megoldás lehet, ha a fizetési hátralékok rendezésének minden más eszköze kudarcot vallott. (
48
)
101.
A fenti megfontolásokból arra a következtetésre jutottam, hogy a 93/13 irányelv 7. cikkének a Charta 7., 47. és 38. cikkével, valamint az uniós jog hatékony érvényesülésének elvével összefüggésben értelmezett (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely lényegében nem függeszti fel a biztosítéknak a fogyasztók vagy más személyek lakásának tekinthető ingatlan magánárverése útján történő érvényesítését annyiban, amennyiben ideiglenes intézkedés elrendelése szükséges a szerződési feltétel tisztességtelen jellegének vizsgálatára hatáskörrel rendelkező bíróság határozata teljes érvényesülésének biztosításához.
A
harmadik és a negyedik kérdés
102.
Harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy egyrészt a 2005/29 irányelv hatálya alá tartozik‑e a fogyasztó részére olyan kölcsönök hitelintézet általi többszöri nyújtása, amelyek a korábbi kölcsönök fedezésére szolgálnak, és amelyeket a fogyasztó nem tud törleszteni, másrészt pedig, hogy az ilyen cselekmény az említett irányelv 5. cikke értelmében vett tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősül‑e.
103.
Elöljáróban először is meg kell állapítani, hogy a szóban forgó gyakorlat a kérdést előterjesztő bíróság által leírtak szerint abban áll, hogy a hitelintézet többször nyújt olyan fogyasztói hiteleket, amelyek korábbi kölcsönök ugyanezen hitelintézet részére történő visszafizetését, valamint e kölcsönök költségeit fedezték. A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a kölcsönzési „láncban” minden egyes új kölcsön összegét a bank egyoldalúan határozta meg, és hogy az adósok nem tudták ezt az összeget visszafizetni. Másodszor, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy az arra a kérdésre adott válasz, hogy a szóban forgó gyakorlat tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatból áll‑e, a nemzeti bíróság számára ahhoz szükséges, hogy a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján történő értékelése keretében megvizsgálja azokat a körülményeket, amelyek között a vitatott kölcsönre vonatkozó szerződést megkötötték. (
49
)
104.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a fogyasztói hitelek korábbi hitelek visszafizetése céljából történő többszöri nyújtása a 2005/29 irányelv hatálya alá tartozhat‑e, először is emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv 2. cikkének d) pontja a „kereskedelmi gyakorlat” fogalmát különösen tág megfogalmazással úgy határozza meg, mint „a kereskedő által kifejtett tevékenység, mulasztás, magatartási forma vagy megjelenítési mód, illetve kereskedelmi kommunikáció – beleértve a reklámot és a marketinget is –, amely közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére történő eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával”. (
50
)
105.
Továbbá a 2005/29 irányelv 3. cikkének az ugyanezen irányelv 2. cikke c) pontjával összefüggésben értelmezett (1) bekezdése értelmében ezt az irányelvet az üzleti vállalkozásoknak az áruhoz vagy szolgáltatáshoz kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt követően, valamint a lebonyolítás során, a fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatára kell alkalmazni. (
51
)
106.
Ennélfogva a „közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek [az] értékesítésével” kifejezés nem csak a szerződés megkötésével, hanem az annak végrehajtásával összefüggésben foganatosított összes intézkedést is magában foglalja, többek között a termék árának kifizettetése érdekében tett intézkedéseket is. (
52
)
107.
Ezért az alapügyben szereplőhöz hasonló, korábbi fogyasztói hitelek fedezése céljából történő hitelnyújtást a 2005/29 irányelv 2. cikkének c) pontja értelmében vett „terméknek” kell tekinteni. (
53
)
108.
E feltételek mellett egyetértek a szlovák kormánnyal és a Bizottsággal abban, hogy a 2005/29 irányelv hatálya alá tartozik a hitelek olyan hitelintézet által a fogyasztó részére történő többszöri nyújtása, amelynek célja a korábbi fogyasztói hitelek fedezése, és amelyet a fogyasztó nem tud törleszteni.
109.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a szóban forgó gyakorlat tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősül‑e, emlékeztetni kell arra, hogy a 2005/29 irányelv 5. cikke (1) bekezdésében tiltja a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat, és a (2) bekezdése meghatározza azokat a kritériumokat, amelyek alapján megállapítható, hogy valamely kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen‑e.
110.
Az említett irányelv 5. cikkének (4) bekezdése ezt követően pontosítja, hogy tisztességtelenek különösen a 2005/29 irányelv 6. és 7. cikke értelmében vett „megtévesztő” kereskedelmi gyakorlatok, valamint az említett irányelv 8. és 9. cikke értelmében vett „agresszív” kereskedelmi gyakorlatok.
111.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2005/29 irányelv a vállalkozások fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlataira vonatkozó szabályok teljes harmonizációját valósítja meg uniós szinten, és az I. mellékletében kimerítő felsorolását adja annak a 31 kereskedelmi gyakorlatnak, amely ezen irányelv 5. cikkének (5) bekezdése értelmében „minden esetben” tisztességtelennek minősül. Következésképpen, amint az az irányelv (17) preambulumbekezdésében kifejezetten szerepel, kizárólag ezeket a kereskedelmi gyakorlatokat lehet az irányelv 5–9. cikkének rendelkezései szerinti eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek tekinteni. (
54
)
112.
A szóban forgó kereskedelmi gyakorlat nem szerepel a kereskedelmi gyakorlatok azon felsorolásában, amelyek minden esetben tisztességtelennek minősülnek. Ezért e kereskedelmi gyakorlat eseti elbírálás alapján minősíthető „tisztességtelennek”. E tekintetben a Bizottság és a szlovák kormány helyesen mutat rá, hogy a kölcsön refinanszírozása általában véve jogszerű gyakorlat. A szlovák kormány megjegyzése szerint ez a helyzet állhat fenn a hitel annak érdekében történő refinanszírozásának példája esetében, hogy egy régebbi hitelt egy újabb, alacsonyabb kamatozású hitellel váltsák fel, vagy különböző hitelek egyetlen új hitelbe történő összevonása esetén.
113.
A jelen ügyben a VÚB Banka írásbeli észrevételeiben azt állítja, hogy a nyújtott hitel olyan refinanszírozási művelet volt, amely a felperesek pénzügyi terheinek csökkentésére irányult. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel szemben úgy véli, hogy a felperesek részére biztosított szerződések „láncolata” a felperesek túlzott eladósodásához vezetett, és a lakásuk elvesztésének kockázatával járt.
114.
Jóllehet végső soron a kérdést előterjesztő bíróságnak kell döntést hoznia az alapeljárás tárgyát képező kereskedelmi gyakorlat jellegéről, a Bíróság – az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben ismertetett információk alapján – megadhat olyan szempontokat, amelyek az említett gyakorlat minősítése szempontjából hasznosak lehetnek. (
55
)
115.
E tekintetben figyelembe kell venni, hogy annak ellenére nyújtották különböző hiteleket a felperesek részére, hogy nem voltak hitelképesek. Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy ezt a tényezőt a nemzeti bíróság különösen annak meghatározása érdekében veheti figyelembe, hogy a szóban forgó gyakorlat a 2005/29 irányelv 8. és 9. cikke értelmében vett „nem megengedett befolyásolás” útján megvalósuló agresszív gyakorlatnak minősül‑e.
116.
E tekintetben emlékeztet arra, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének j) pontja értelmében a „nem megengedett befolyásolás” nem más, mint a fogyasztóval szembeni hatalmi helyzet kihasználása „nyomásgyakorlásra, akár fizikai erőszak alkalmazása, akár fizikai erőszak alkalmazása vagy azzal való fenyegetés nélkül oly módon, amely jelentősen korlátozza a fogyasztónak a tájékozott döntés meghozatalára való képességét”. (
56
)
117.
A jelen ügyben a felperesek túlzott eladósodása úgy tekinthető, hogy a felperesek kiszolgáltatottá váltak, és a 2005/29 irányelv 9. cikkének c) pontja értelmében „a kereskedő [helyesen: eladó vagy szolgáltató] által ismert konkrét szerencsétlenség[nek] vagy a fogyasztó ítélőképességét súlyosan korlátozó körülmény[nek minősül] […], amely[…] a fogyasztó termékkel kapcsolatos döntésének befolyásolás[ára irányul]”.
118.
A tárgyaláson a Bizottság erős kifejezéssel „kölcsönök hólabdájának” minősítette a bank többszöri hitelnyújtásra irányuló gyakorlatát. A felperesek az adósságok felhalmozódása módjának tisztázására irányuló kérdésre válaszolva kijelentették, hogy a kölcsönöket nem ők igényelték, hanem azokat korábbi tartozások visszafizetésének eszközeként automatikusan ajánlották fel nekik. A felperesek minden alkalommal minimális összeget kaptak, a fennmaradó összeg pedig a bankot illette meg. Ez számomra meglehetősen meglepő felfedezésnek tűnik. Ez alátámaszthatja azt, hogy az eladó vagy szolgáltató nemcsak tudatában volt a fogyasztó (a 2005/29 irányelv 9. cikkének c) pontja szerinti) szerencsétlenségének, hanem azt is, hogy az eladó vagy szolgáltató hozzájárult ehhez, és ezt többször megtette.
119.
Figyelembe kell venni azt is, hogy a 2005/29 irányelvnek többek között az a célja, hogy magas szintű fogyasztóvédelmet valósítson meg a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szemben, és hogy e cél azon a körülményen alapul, hogy a fogyasztó a kereskedőhöz képest – többek között a tájékozottság szintjét illetően – hátrányos helyzetben van, pontosítva, hogy kétségtelenül jelentős információs és egyensúlyhiány van a felek között. (
57
) A fogyasztó a kereskedőhöz képest, többek között a bankok által nyújtott hitelszolgáltatásokat illetően, hátrányos helyzetben van, mivel szerződéses partnerénél gazdaságilag gyengébb és jogilag kevésbé jártas. (
58
)
120.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 2005/29 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy egyrészt a 2005/29 irányelv hatálya alá tartozik a fogyasztó részére olyan kölcsönök hitelintézet általi többszöri nyújtása, amelyek a korábbi kölcsönök fedezésére szolgálnak, és amelyeket a fogyasztó nem tud törleszteni, másrészt pedig, hogy az ilyen cselekmény az említett irányelv 5. cikke értelmében vett tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak, és különösen az említett irányelv 8. és 9. cikke értelmében vett agresszív kereskedelmi gyakorlatnak minősül, ha a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy e gyakorlat – ténybeli összefüggései között, figyelembe véve annak valamennyi jellemzőjét és körülményét – a fogyasztó hosszú időn át fennálló túlzott eladósodásának eladó vagy szolgáltató általi kihasználása alapján nem megengedett befolyásolást foglalt magában.
Az
ötödik kérdés
121.
Ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2008/48 irányelv ezen irányelv (10) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikke (2) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az nem zárja ki ezen irányelv alkalmazását olyan hitelszerződés esetében, amely korábbi fogyasztói kölcsönök visszafizetésére irányul, még abban az esetben sem, ha annak fedezete ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog.
122.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint ezen irányelv nem alkalmazandó az olyan hitelmegállapodásokra, amelyek fedezete az ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog. Ezen irányelv (14) preambulumbekezdése szerint az ilyen hitelt ki kell zárni az irányelv hatálya alól, mivel „nagyon sajátos típust képvisel”.
123.
Erre tekintettel, amint az a 2008/48 irányelv (10) preambulumbekezdéséből következik, a tagállamok, az uniós jognak megfelelően, alkalmazhatják az említett irányelv rendelkezéseit olyan területekre, amelyek kívül esnek ezen irányelv alkalmazási körén. Így, a Bíróság már kimondta, hogy a tagállamok fenntarthatnak vagy bevezethetnek a 2008/48 irányelv alkalmazási körébe nem tartozó hitelmegállapodásokra vonatkozóan olyan nemzeti jogszabályokat, amelyek megfelelnek ezen irányelv rendelkezéseinek vagy egyes rendelkezéseinek. (
59
)
124.
Az alapügy tárgyát képező kölcsön olyan hitelmegállapodás, amelynek fedezete a felperesek lakóhelyén fennálló biztosíték. A kérdést előterjesztő bíróság nem állítja azt, hogy a nemzeti jog kiterjeszti a 2008/48 irányelv alkalmazását az ingatlanhoz kapcsolódó joggal biztosított hitelmegállapodásokra. Ezt a szlovák kormány írásbeli és szóbeli észrevételeiben megerősítette.
125.
Ezen elemekre tekintettel az írásbeli észrevételeket benyújtó felek úgy vélik, hogy az alapügyben szóban forgó hitelmegállapodás nem tartozik a 2008/48 irányelv hatálya alá.
126.
Már a kérdés szövegéből is kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem vitatja, hogy az olyan hitelmegállapodások, amelyek fedezete ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog, általánosságban ki vannak zárva a 2008/48 irányelv hatálya alól. A kérdést előterjesztő bíróság magyarázataiból azonban az következik, hogy kételyei azon sajátos feltételek miatt merülnek fel, amelyek mellett a vitatott kölcsönre vonatkozó szerződés megkötötték. E kölcsön célja az volt, hogy a korábbi kölcsönöket a bank részére anélkül törlesszék, hogy a vonatkozó összegeket a felperesek részére folyósították volna. A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy gazdasági szempontból kapcsolat áll fenn a vitatott kölcsönre vonatkozó, 2012‑ben megkötött szerződés és a korábbi kölcsönökre vonatkozó, 2004 óta megkötött szerződések között.
127.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja egyértelmű. (
60
) Azon hitelek területén, amelyek fedezete az ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog, a harmonizáció csak egy későbbi szakaszban, a 2014/17 irányelv (
61
) elfogadásával valósult meg, és azt a nemzetközi pénzügyi válság indította el, amely rámutatott, hogy a piaci szereplők felelőtlen magatartása alááshatja a pénzügyi rendszer alapjait. (
62
)
128.
Meg kell azonban jegyezni, hogy a vitatott kölcsönre vonatkozó szerződést nagyon sajátos körülmények között kötötték meg. A vitatott kölcsönre vonatkozó szerződés megkötése egy olyan magatartásmintából következik, amely esetében a tényállásnak a kérdést előterjesztő bíróság általi ismertetése szerint a bank többször olyan kölcsönöket nyújtott a felperesek részére, amelyek összegét nem folyósították számukra, hanem korábbi kölcsönök fedezésére használták fel. A kölcsön összegét és költségeit egyoldalúan határozták meg. Amint azt a jelen indítvány 118. pontja említi, a felperesek a tárgyaláson azt állították, hogy ezeket a kölcsönöket nem is a fogyasztó igényelte, hanem a bank automatikusan ajánlotta fel. E „hólabda hitelezés” végén – ahogyan a Bizottság a tárgyaláson fogalmazott –, amikor a felperesek „adósságcsapdába” kerültek, a bank a vitatott kölcsönt nyújtotta nekik.
129.
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság következetesen úgy ítélte meg, hogy a 2008/48 irányelv a fogyasztóvédelem magas szintjének biztosítására irányul. E védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében. (
63
)
130.
E védelem biztosítása érdekében a 2008/48 irányelv 22. cikkének (3) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy gondoskodjanak arról, hogy az általuk ezen irányelv végrehajtása érdekében elfogadott rendelkezéseket a hitelmegállapodások szövege révén ne lehessen megkerülni, (
64
)„különösen az ezen irányelv hatálya alá tartozó lehívások vagy hitelmegállapodások olyan hitelmegállapodásokba történő integrálásával, amelyek jellege vagy célja lehetővé teszi az irányelv alkalmazásának megkerülését”.
131.
A 2008/48 irányelvre vonatkozó bizottsági javaslat (
65
) indokolásából következik, hogy e rendelkezés célja annak biztosítása volt, hogy az ezen irányelv alkalmazása alóli mentességeket, köztük a lakáshitelre vonatkozó mentességet ne lehessen megkerülni annak érdekében, hogy az ilyen szerződések magukban foglalhassák az ezen irányelv hatálya alá eső ügyleteket. Az ezen indokolásban szereplő példa a hitel lehívásának fogyasztó által, a lakáshitele feltételei alapján történő kérelmezése volt.
132.
Az alapügyben olyan hitelről van szó, amely gazdaságilag a korábbi hitelekhez kapcsolódott. Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, a vitatott kölcsön célja ugyanis kizárólag a korábbi kölcsönök refinanszírozása volt. A nemzeti bíróság feladata annak meghatározása, hogy e művelettel a hitelező a korábbi kölcsönöket annak érdekében integrálta‑e a vitatott kölcsönbe, hogy elkerülhesse a 2008/48 irányelv alkalmazását. E tekintetben a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie a 2008/48 irányelv 22. cikkének (3) bekezdését a nemzeti jogrendbe átültető nemzeti rendelkezéseket. A tárgyaláson a szlovák kormány kijelentette, hogy a fogyasztóvédelemre vonatkozó nemzeti jogszabályok tartalmaznak olyan rendelkezéseket, amelyek szankcionálják a hitelintézeteket a fogyasztóvédelmi jogszabályok megkerüléséért. Konkrétabban kifejtette, hogy a szlovák szabályozás megtiltja a bankoknak, hogy a jogszabályok megkerülése érdekében a szerződéseket csomagban kapcsolják össze, vagy hogy a szerződésekben megtévesztő hivatkozásokat tüntessenek fel.
133.
A fentiekre tekintettel a 2008/48 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az nem zárja ki ezen irányelv alkalmazását olyan hitelszerződés esetében, amely korábbi fogyasztói kölcsönök visszafizetésére irányul, még abban az esetben sem, ha annak fedezete ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog, amennyiben a nemzeti bíróság ezen irányelv 22. cikkének (3) bekezdése alapján megállapítja, hogy a szóban forgó kölcsönszerződést úgy szövegezték meg, hogy elkerüljék ezen irányelv alkalmazását.
A
hatodik kérdés
134.
Hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a Bíróság által a Radlinger és Radlingerová ítéletben elfogadott megoldás alkalmazható‑e olyan fogyasztói hitelszerződésre, amelynek értelmében a hitel egy részét nem a fogyasztónak folyósítják, hanem a hitelező költségeinek fedezésére fordítják, és ennek következtében a teljes hitelösszeg nem foglalhatja magában ezeket a költségeket.
135.
Elöljáróban megjegyzem, hogy az e kérdésre adott válasz csak akkor releváns, ha a Bíróság elfogadja az ötödik kérdésre adott válaszra vonatkozó következtetésemet.
136.
Emlékeztetni kell arra, hogy a Radlinger és Radlingerová ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a 2008/48 irányelv 3. cikkének l) pontja és 10. cikkének (2) bekezdése értelmében vett teljes hitelösszeg nem foglalhat magában semmilyen, az érintett hitel címén vállalt kötelezettség teljesítésére szánt összeget, mint amelyek az adminisztrációs költségek, a kamatok, a jutalékok, és más típusú, olyan összegek, amelyeket a fogyasztónak fizetnie kell. (
66
) A Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy e rendelkezések, valamint ezen irányelv I. mellékletének I. pontját akként kell értelmezni, hogy a teljes hitelösszeg és a lehívás összege a fogyasztó rendelkezésére bocsátott összegek egészét jelöli, ami kizárja a kölcsönadó által az érintett hitelhez kapcsolódó költségek megfizetésére szánt és a fogyasztónak ténylegesen nem folyósított összegeket. (
67
)
137.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy meg kell határoznia azon tartozás összegét, amelyre vonatkozóan a hitelező végrehajtási eljárást kezdeményezett. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá kifejti, hogy a hitelező fenntartja, hogy a hitel e hitel költségeihez kapcsolódó összegeit valóban kifizették a felperesek részére, és hogy ezeket az összegeket a nyújtott hitel összegébe beszámította.
138.
E tekintetben véleményem szerint a Radlinger és Radlingerová ítéletből egyértelműen következik, hogy a hitelező a költségeket nem számíthatja bele a teljes hitelösszegbe.
139.
Ezért a Bíróság által a Radlinger és Radlingerová ítéletben elfogadott megoldás alkalmazható olyan fogyasztói hitelszerződésre, amelynek értelmében a hitel egy részét nem a fogyasztónak folyósítják, hanem a hitelező költségeinek fedezésére fordítják, és ennek következtében a teljes hitelösszeg nem foglalhatja magában ezeket a költségeket.
VI. Végkövetkeztetés
140.
A fentiekben kifejtett valamennyi megfontolásra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Krajský súd v Prešove (eperjesi regionális bíróság, Szlovákia) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (2) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy ez az irányelv alkalmazandó a nemzeti jog olyan rendelkezését tükröző szerződési feltételre, amely lehetővé teszi az eladó vagy szolgáltató számára, hogy a kölcsön tekintetében lejárat előtti megszüntetéssel kapcsolatos eljárást indítson amiatt, hogy az adós korlátozott ideig nem teljesíti kötelezettségeit, anélkül, hogy e jogra az arányosság követelménye vonatkozna.
A 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését és 4. cikkének (1) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy az adós kötelezettségei korlátozott ideig tartó nemteljesítése miatt a szerződés lejárat előtti felmondására vonatkozó feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegének a nemzeti bíróság által történő értékelése során többek között e bíróság feladata megvizsgálni a következő szempontokat: először is, hogy az eladó vagy szolgáltató azon lehetősége, hogy a kölcsön teljes összegét lejárttá teheti, attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a szóban forgó szerződéses viszonyban lényegesnek számító kötelezettségét, másodszor, hogy e lehetőséget arra az esetre írták‑e elő, ha az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadszor, hogy az említett lehetőség eltér‑e az adott területre vonatkozó, különös szerződési rendelkezések hiányában alkalmazandó szabályoktól, és negyedszer, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó, akivel szemben az ilyen feltétel alkalmazásra kerül, kiküszöbölhesse az említett, lejárttá tett kölcsönből eredő következményeket.
2)
A 93/13 irányelv 7. cikkének az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7., 47. és 38. cikkével, valamint az uniós jog tényleges érvényesülésének elvével összefüggésben értelmezett (1) bekezdését
úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely lényegében nem függeszti fel a biztosítéknak a fogyasztók vagy más személyek lakásának tekinthető ingatlan magánárverése útján történő érvényesítését annyiban, amennyiben ideiglenes intézkedés elrendelése szükséges a szerződési feltétel tisztességtelen jellegének vizsgálatára hatáskörrel rendelkező bíróság határozata teljes érvényesülésének biztosításához.
3)
A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”)
úgy kell értelmezni, hogy egyrészt a 2005/29 irányelv hatálya alá tartozik a fogyasztó részére olyan kölcsönök hitelintézet általi többszöri nyújtása, amelyek a korábbi kölcsönök fedezésére szolgálnak, és amelyeket a fogyasztó nem tud törleszteni, másrészt pedig, hogy az ilyen cselekmény az említett irányelv 5. cikke értelmében vett tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak, és különösen az említett irányelv 8. és 9. cikke értelmében vett agresszív kereskedelmi gyakorlatnak minősül, ha a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy e gyakorlat – ténybeli összefüggései között, figyelembe véve annak valamennyi jellemzőjét és körülményét – a fogyasztó hosszú időn át fennálló túlzott eladósodásának eladó vagy szolgáltató általi kihasználása alapján nem megengedett befolyásolást foglalt magában.
4)
A fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontját
úgy kell értelmezni, hogy az nem zárja ki ezen irányelv alkalmazását olyan hitelszerződés esetében, amely korábbi fogyasztói kölcsönök visszafizetésére irányul, még abban az esetben sem, ha annak fedezete ingatlanokhoz kapcsolódó valamely jog, amennyiben a nemzeti bíróság ezen irányelv 22. cikkének (3) bekezdése alapján megállapítja, hogy a szóban forgó kölcsönszerződést úgy szövegezték meg, hogy elkerüljék ezen irányelv alkalmazását.
5)
A Bíróság által a 2016. április 21‑iRadlinger és Radlingerová ítéletben (C‑377/14, EU:C:2016:283) alkalmazott megközelítés alkalmazható olyan fogyasztói hitelszerződésre, amelynek értelmében a hitel egy részét nem a fogyasztó részére folyósítják, hanem a hitelező költségeinek megfizetésére fordítják, aminek következtében a hitel teljes összege nem tartalmazhatja ezeket a költségeket.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A lakóingatlanokhoz kapcsolódó fogyasztói hitelmegállapodásokról, valamint a 2008/48/EK és a 2013/36/EU irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i 2014/17/ЕU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 60., 34. o.; helyesbítés: HL 2015. L 246., 11. o.).
(
3
)	Lásd Micklitz, H.‑W., „The Constitutional Transformation of Private Law Pillars through the CJEU”, in Collins, H. (szerk.), European Contract Law and the Charter of Fundamental Rights, Intersentia, Cambridge, Antwerpen, Portland, 2017, 49. o.
(
4
)	Kenna, P., „Introduction”, in Kenna, P., Nasarre‑Aznar, S., Sparkes, P., és Schmid, U. C., (szerk.), Loss of Homes and Evictions Across Europe: A Comparative Legal and Policy Examination, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2018, 41. o.
(
5
)	A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.)
(
6
)	A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2005. L 149., 22. o.; a továbbiakban: a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv).
(
7
)	A fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 133., 66. o.; helyesbítések: HL 2009. L 207., 14. o.; HL 2010. L 199., 40. o.; HL 2011. L 234., 46. o.).
(
8
)	A 2013. március 14‑i ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164).
(
9
)	2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
10
)	Lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 42. pont).
(
11
)	2020. szeptember 3‑iProfi Credit Polska és társai ítélet (C‑84/19, C‑222/19 és C‑252/19, EU:C:2020:631, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	2021. június 10‑iPrima banka Slovensko ítélet (C‑192/20, EU:C:2021:480, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
13
)	2020. november 25‑iBanca B. ítélet (C‑269/19, EU:C:2020:954, 24. pont); 2020. március 3‑iGómez del Moral Guasch ítélet (C‑125/18, EU:C:2020:138, 27. pont).
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. március 3‑iGómez del Moral Guasch ítélet (C‑125/18, EU:C:2020:138, 30. pont) és 2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 77. pont).
(
15
)	A 2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 80. pont). Kiemelés tőlem.
(
16
)	2020. március 3‑iGómez del Moral Guasch ítélet (C‑125/18, EU:C:2020:138, 31. pont).
(
17
)	2020. március 3‑iGómez del Moral Guasch ítélet (C‑125/18, EU:C:2020:138, 32. pont).
(
18
)	2022. március 31‑iLombard Lízing ítélet (C‑472/20, EU:C:2022:242).
(
19
)	2013. március 14‑iAziz ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	2013. március 14‑i ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164).
(
21
)	2017. január 26‑i ítélet (C‑421/14, EU:C:2017:60, 66. pont).
(
22
)	2022. december 8‑i ítélet (C‑600/21, EU:C:2022:970).
(
23
)	2019. december 19‑iBondora ítélet (C‑453/18, EU:C:2019:1118, 40. pont).
(
24
)	2019. december 19‑iBondora ítélet (C‑453/18, EU:C:2019:1118, 42. pont).
(
25
)	A Bíróság elnökének 2014. február 7‑i végzése (C‑482/12, nem tették közzé, EU:C:2018:182).
(
26
)	Wahl főtanácsnok Macinský és Macinská ügyre vonatkozó indítványa (C‑482/12, EU:C:2013:765).
(
27
)	Wahl főtanácsnok Macinský és Macinská ügyre vonatkozó indítványa (C‑482/12, EU:C:2013:765, 80. pont).
(
28
)	Wahl főtanácsnok Macinský és Macinská ügyre vonatkozó indítványa (C‑482/12, EU:C:2013:765, 64. és 96. pont).
(
29
)	2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 55., 60., 61. pont). A polgári perrendtartás ezen ügyben alkalmazandó rendelkezéseinek tartalma lényegében megfelel a polgári perrendtartás alapeljárásban alkalmazandó 325. cikkének.
(
30
)	2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 58. pont).
(
31
)	2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 62. pont).
(
32
)	2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 64. pont). Az EJEB, 2008. május 13., McCann kontra Egyesült Királyság ítéletére (CE:ECHR:2008:0513JUD00190000904, 50. §) és 2013. július 25., Rousk kontra Svédország (CE:ECHR:2013:0725JUD002718304, 137. §) ítéletére található utalás. A lakás kényszerértékesítésével kapcsolatos újabb ítélet: EJEB, 2016. július 12., Vrzić kontra Horvátország ítélet (CE:ECHR:2016:0712JUD004377713). Az EJEB ezt az ügyet annyiban különböztette meg a McCann ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlattól, hogy ellentétben a többi olyan üggyel, amelyekben a felperesek állami vagy társadalmi tulajdonban lévő lakásokban éltek, a Vrzić kontra Horvátország ügyben a végrehajtási eljárásban részt vevő többi fél magánszemély volt. Az EJEB megállapította, hogy ebben a konkrét ügyben a ház kényszerértékesítését „egy demokratikus társadalomban szükségesnek” kellett tekinteni a felperesek által azáltal tudatosan vállalt kockázatokra figyelemmel, hogy jelentős összegű kölcsönt vettek fel vállalkozásukhoz, és házukat fedezetként használták fel. Ezen túlmenően az ítélet figyelembe vette azt a tényt, hogy a felperesek a nemzeti bíróságok előtt a megfelelő eljárásokban semelyik kölcsönszerződést nem támadták meg.
(
33
)	2014. szeptember 10‑iKušionová ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 65. pont). Az ítélet a „lakóhely tiszteletben tartásához való jogra” hivatkozik. Ugyanakkor a Charta 7. cikke, amely a Charta „Szabadságok” című II. címének hatálya alá tartozik, az otthon tiszteletben tartásához való jogot rögzíti. A Charta „Szolidaritásra” vonatkozó rendelkezéseivel, pontosabban a Charta 34. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben az Unió „elismeri és tiszteletben tartja a jogot a […] szociális támogatásra és lakástámogatásra”.
(
34
)	2013. március 14‑i ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 59. pont).
(
35
)	2014. szeptember 10‑i ítélet (C‑34/13, EU:C:2014:2189, 66. pont). Kiemelés tőlem.
(
36
)	A kérdést előterjesztő bíróság a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) 2019. január 29‑i ítéletére (ügyszám: 8Cdo/147/2017) hivatkozik.
(
37
)	A felperesek kijelentették, hogy még abban az esetben is, ha a fogyasztók megtámadják az értékesítést és érvényesítik azon jogukat, hogy a lakásban maradjanak, amíg az eljárás folyamatban van, gyakran zaklatásnak vannak kitéve az új tulajdonosok részéről, akik elzárják az áramellátást vagy kicserélik a zárat.
(
38
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 13‑iProfi Credit Polska ítélet (C‑176/17, EU:C:2018:711, 52. pont).
(
39
)	2014. július 17‑iSánchez Morcillo és Abril García ítélet (C‑169/14, EU:C:2014:2099, 38. pont). Tágabb értelemben a lakhatás, a hitel és a munka alapvető szükségleteit biztosító szerződések szigorú szabályozásának a hosszú távú szerződéses jogviszonyokkal összefüggésben fennálló szükségességéről lásd: a Social Contract Law Groupt (EuSoCo) által kidolgozott és Ratti, L., (szerk.), Embedding the Principles of Life Time Contracts, A Research Agenda for Contract Law (Eleven, 2018) című munkában elemzett „Principles of Life Time Contracts” című dokumentumot.
(
40
)	Lásd ebben az értelemben: 2014. július 17‑iSánchez Morcillo és Abril García ítélet (C‑169/14, EU:C:2014:2099, 38. pont).
(
41
)	Whitehouse, L., „The Home‑Owner: Citizen or Consumer?”, in Bright, S. és Dewar, J., Land Law Themes and Perspectives (Oxford University Press, Oxford, 1998, 183–205. o.).
(
42
)	2022. január 25‑iVYSOČINA WIND ítélet (C‑181/20, EU:C:2022:51, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
43
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 20‑iEOS KSI Slovensko ítélet (C‑448/17, EU:C:2018:745, 53. pont).
(
44
)	2022. május 17‑iIbercaja Banco ítélet (C‑600/19, EU:C:2022:394, 45. pont); 2022. május 17‑iSPV Project 1503 és társai ítélet (C‑693/19 és C‑831/19, EU:C:2022:395, 61. pont); 2022. május 17‑iImpuls Leasing România ítélet (C‑725/19, EU:C:2022:396, 43. pont).
(
45
)	2022. május 17‑iSPV Project 1503 és társai ítélet (C‑693/19 és C‑831/19, EU:C:2022:395, 66. pont).
(
46
)	2022. május 17‑iIbercaja Banco ítélet (C‑600/19, EU:C:2022:394, 50. pont).
(
47
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. június 6‑iSchyns ítélet (C‑58/18, EU:C:2019:467, 46. pont).
(
48
)	Lásd: az EBH 2015. június 1‑jei iránymutatása a fizetési késedelemről és a kényszerértékesítésről (EBA/GL/2015/12), 11. pont.
(
49
)	A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a 2012. március 15‑iPereničová és Perenič ítéletre (C‑453/10, EU:C:2012:144, 43. pont) hivatkozik, amelyben a Bíróság kimondta, hogy valamely kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen jellegének megállapítása többek között az egyik olyan elem, amelyre a hatáskörrel rendelkező bíróság a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében valamely szerződés feltételeinek tisztességtelen jellegére vonatkozó értékelését alapíthatja. A 2018. szeptember 19‑iBankia ítélet (C‑109/17, EU:C:2018:735, 33. pont) kimondja, hogy a végrehajtható okiratként szolgáló szerződést nem lehet kizárólag amiatt érvénytelennek nyilvánítani, hogy az a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatoknak a 2005/29 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében meghatározott általános tilalmával ellentétes feltételeket tartalmaz.
(
50
)	2022. szeptember 22‑i Vicente (Ügyvédi munkadíj megfizetése iránti kereset) ítélet (C‑335/21, EU:C:2022:720, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
51
)	2022. szeptember 22‑i Vicente (Ügyvédi munkadíj megfizetése iránti kereset) ítélet (C‑335/21, EU:C:2022:720, 84. pont).
(
52
)	2017. július 20‑iGelvora ítélet (C‑357/16, EU:C:2017:573, 21. pont).
(
53
)	2017. július 20‑iGelvora ítélet (C‑357/16, EU:C:2017:573, 22. és 23. pont).
(
54
)	2021. szeptember 2‑i Peek & Cloppenburg ítélet (C‑371/20, EU:C:2021:674, 34. pont).
(
55
)	2019. június 12‑iOrange Polska ítélet (C‑628/17, EU:C:2019:480, 37. pont).
(
56
)	2019. június 12‑iOrange Polska ítélet (C‑628/17, EU:C:2019:480, 33. pont).
(
57
)	2021. szeptember 2‑i Peek & Cloppenburg ítélet (C‑371/20, EU:C:2021:674, 39. pont).
(
58
)	Lásd ebben az értelemben: 2015. április 16‑iUPC Magyarország ítélet (C‑388/13, EU:C:2015:225, 53. pont).
(
59
)	2016. október 12‑iHoržić és Pušić végzés (C‑511/15 és C‑512/15, EU:C:2016:787, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
60
)	Lásd analógia útján: 2016. október 12‑iHoržić és Pušić végzés (C‑511/15 és C‑512/15, EU:C:2016:787, 27. pont).
(
61
)	A 2014/17 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint ezen irányelv olyan hitelmegállapodásokra alkalmazandó, amelyek fedezete lakóingatlanra bejegyzett jelzálog vagy a tagállamokban általánosan alkalmazott más hasonló lakóingatlan alapú biztosíték, vagy valamely, lakóingatlanhoz kapcsolódó jog.
(
62
)	Lásd a 2014/17 irányelv (3) preambulumbekezdését.
(
63
)	2019. szeptember 11‑iLexitor ítélet (C‑383/18, EU:C:2019:702, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
64
)	2019. szeptember 11‑iLexitor ítélet (C‑383/18, EU:C:2019:702, 30. pont).
(
65
)	A fogyasztói hitelre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslat (COM(2002) 443 végleges, HL 2002. C 331/E, 200. o.), 221. o.
(
66
)	2016. április 21‑i ítélet (C‑377/14, EU:C:2016:283, 86. pont).
(
67
)	2016. április 21‑iRadlinger és Radlingerová ítélet (C‑377/14, EU:C:2016:283, 91. pont).