62023CJ0789
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2025. december 11. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Uniós polgárság – Az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése – A tagállamok területén való szabad mozgáshoz és szabad tartózkodáshoz való jog – A bejegyzés helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kötött házassági szerződés nemzeti nyilvántartásba történő bejegyzésének feltételei – A két házastárs közül legalább az egyik személyi azonosító számának feltüntetése – Korlátozás – Igazolás – A nemzeti nyilvántartásban szereplő adatok pontossága és hitelessége – Arányosság”
A C‑789/23. sz. [Tatrauskė] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) a Bírósághoz 2023. december 21‑én érkezett, 2023. december 20‑i határozatával terjesztett elő az
I. J.
és
a Registrų centras VĮ
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök (előadó), K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin, M. Gavalec és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a litván kormány képviseletében K. Dieninis és V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében E. Montaguti és A. Steiblytė, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. május 22‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésének értelmezésére irányul.
2
E kérelmet az I. J. és a Registrų centras VĮ (nyilvántartási központ, Litvánia) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy ez utóbbi elutasította az I. J. által a házassági vagyonjogi rendszerre vonatkozó adatoknak a házassági szerződések nemzeti nyilvántartásába való bejegyzése iránti kérelmet.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
Az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A Szerződésekben és a végrehajtásukra hozott intézkedésekben megállapított korlátozásokkal és feltételekkel minden uniós polgárnak joga van a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz.”
A litván jog
A polgári törvénykönyv
4
A Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (a Litván Köztársaság polgári törvénykönyve; a továbbiakban: polgári törvénykönyv) „Házassági szerződés” című 3.101. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A házassági szerződés a házastársak által kötött olyan megállapodás, amely meghatározza a házasság fennállása alatt, valamint a házasság felbontása vagy a házassági életközösség megszüntetése (különválás) esetén fennálló vagyoni jogaikat és kötelezettségeiket.”
5
A polgári törvénykönyvnek „A házassági szerződés formája” című 3.103. cikkének szövege a következő:
„(1)   A házassági szerződést közjegyzői okiratba kell foglalni.
(2)   A házassági szerződést és annak módosításait be kell jegyezni a házassági szerződések nyilvántartásába […].
(3)   A házassági szerződésre és annak módosításaira harmadik személyekkel szemben csak akkor lehet hivatkozni, ha a szerződést és annak módosításait bejegyezték a házassági szerződések nyilvántartásába. Ez a szabály nem alkalmazandó, ha a jogügylet megkötésének időpontjában a harmadik személyeknek tudomásuk volt a házassági szerződésről vagy annak módosításairól.”
A házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok
6
A Litván Köztársaság kormánya a 2002. augusztus 13‑i Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo” (a Litván Köztársaság kormányának a házassági szerződések nyilvántartására vonatkozó szabályok elfogadásáról szóló 1284. sz. rendelete; Žin., 2002, 82‑3523. sz.) révén elfogadta a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályokat. E szabályok módosultak, mivel a kérdést előterjesztő bíróság szerint az alapeljárásra alkalmazandó változat a 2020. július 8‑i Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 773 (a Litván Köztársaság kormányának 773. sz. rendelete; TAR, 2020, 2020‑15562) által módosított 2015. szeptember 10‑i változat (a továbbiakban: a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok).
7
A házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok 13. pontja értelmében:
„A nyilvántartásban fel kell tüntetni:
13.1. házassági szerződéseket;
[…]
13.3. a [polgári törvénykönyvben] meghatározott vagyonmegosztást.”
8
E szabályok 17. pontja a következőket írja elő:
„A nyilvántartásban a következő vagyontárgyak megosztására vonatkozó adatokat kell kezelni:
17.1.
a vagyontárgyak azonosító kódja;
17.2.
a vagyonmegosztás megállapításának alapja (megállapodás vagy bírósági határozat);
17.3.
a közös vagyon megosztásáról szóló megállapodás (a továbbiakban: vagyonmegosztási megállapodás) hitelesítésének időpontja vagy a közös vagyon megosztására vonatkozó ítélet (a továbbiakban: vagyonmegosztásról szóló határozat) időpontja;
17.4.
személyes adatok (személyi azonosító szám, utónév és vezetéknév; ha hiányoznak a népesség-nyilvántartásban szereplő személyes adatok, a vagyonmegosztási megállapodást megkötő természetes személyek születési ideje, utóneve, vezetékneve), vagy akiknek a vagyonát bírósági határozattal megosztották;
[…]
17.7.
a közjegyző vezeték‑ és utóneve, valamint a vagyonmegosztási megállapodást megkötő, módosító vagy megsemmisítő közjegyzői iroda neve vagy a vagyonmegosztásra vonatkozó határozatot hozó bíróság neve;
[…]
17.9.
a vagyonmegosztási megállapodás vagy a vagyonmegosztásra vonatkozó határozat által létrehozott jogi szabályozás;
[…]
17.12.
a vagyonmegosztás nyilvántartásba vételének vagy nyilvántartásból való törlésének, valamint az e megosztásra vonatkozó adatok nyilvántartásba vételének vagy módosításának dátuma és időpontja.”
9
Az említett szabályok IV. fejezete szabályozza a jogi tények és a nyilvántartásba veendő okiratok nyilvántartásba vételét. E fejezet többek között a 67. és 68. pontot tartalmazza, amelyek szövege a következő:
„67. A külföldi államban kötött házassági szerződés vagy élettársi vagyonjogi szerződés akkor jegyezhető be a nyilvántartásba, ha a házassági szerződés vagy az élettársi vagyonjogi szerződés tartalmazza legalább az egyik szerződésben részes félnek a litván népesség‑nyilvántartás szerinti személyi azonosító számát.
68. Amennyiben a házastársak vagy élettársak egyike külföldi államban hitelesített házassági szerződést vagy élettársi vagyonjogi szerződést, illetve e szerződés módosítását vagy e szerződés megszűnésére vonatkozó adatokat kíván nyilvántartásba vetetni, az adatokat a nyilvántartásba való bejegyzés céljából a nyilvántartást vezető szerv által meghatározott eljárásnak megfelelően személyesen vagy meghatalmazott személy útján, postai vagy elektronikus úton nyújthatja be.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
10
Az alapeljárás felperese a litván népesség‑nyilvántartásban szereplő uniós polgár. E tekintetben rendelkezik az e nyilvántartást vezető szerv által kiadott személyi azonosító számmal, valamint egy olyan személyazonosító igazolvánnyal, amelyen ez a szám szerepel.
11
2006‑ban az alapeljárás felperese és az olasz állampolgárságú C. B. házasságot kötött Olaszországban. A házasságot bejegyezték egy olasz önkormányzat házassági anyakönyvébe. A házassági anyakönyvi kivonat tartalmaz egy bejegyzést, amely szerint a házastársak a vagyonelkülönítő rendszert választották.
12
A szóban forgó házasságot bejegyezték a litván anyakönyvi hivatalnál.
13
2022. február 15‑én az alapeljárás felperese a házassági vagyonjogi rendszerre vonatkozó jogi ténynek, azaz a házastársak közötti vagyonmegosztásnak a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzése iránti kérelmet nyújtott be a nyilvántartási központhoz.
14
2022. március 9‑i határozatával a nyilvántartási központ elutasította e kérelmet azzal az indokkal, hogy egyrészt természetes személy nem jogosult arra, hogy a házastársak közötti vagyonmegosztásra vonatkozó adatokat a nyilvántartási központ rendelkezésére bocsássa, így a szóban forgó vagyonmegosztás nem jegyezhető be a házassági szerződések nyilvántartásába az alapeljárás felperesének kérelmére. Másrészt pontosította, hogy az általa bemutatott házassági anyakönyvi kivonat azzal a feltétellel jegyezhető be házassági szerződésként a házassági szerződések nyilvántartásába, ha azt kiegészíti egy közjegyző vagy más illetékes olasz tisztviselő által hitelesített okirat, amelyen szerepel legalább az egyik házastárs litván személyi azonosító száma.
15
Az alapeljárás felperese ezt követően benyújtotta egy elektronikus levél másolatát, amelyből kitűnik, hogy kérte az érintett olaszországi anyakönyvi hivataltól a házassági anyakönyvi kivonatnak a személyazonosító igazolványában szereplő litván személyi azonosító számát feltüntető másolatát. Ezen anyakönyvi hivatal azzal az indokkal tagadta meg e megjegyzésnek a házassági anyakönyvi kivonaton való feltüntetését, hogy nem tudta igazolni az alapeljárás felperese említett személyi azonosító számának hitelességét.
16
Ez utóbbi ekkor keresetet nyújtott be a Vilniaus apygardos administracinis teismashoz (vilniusi megyei közigazgatási bíróság, Litvánia) a 2022. március 9‑i határozattal szemben. A 2022. június 29‑i ítélettel e keresetet mint megalapozatlant többek között azzal az indokkal utasították el, hogy a „külföldön kötött szerződésnek” a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzésére vonatkozó, a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok 67. pontjában előírt feltételek nem teljesülnek, mivel a házassági szerződés nem tartalmazta legalább az egyik szerződő fél litván személyi azonosító számát.
17
Az alapeljárás felperese fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismashoz (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
18
E bíróság előzetesen megjegyzi, hogy az alapeljárás felperese valójában nem a házastársak által jóváhagyott vagyonmegosztást, hanem a Litván Köztársaságtól eltérő tagállamban kötött házassági szerződését kívánja bejegyeztetni a házassági szerződések nyilvántartásába. Jogi helyzete a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok 68. pontjának hatálya alá tartozik, amelynek értelmében az egyik házastárs kérheti a „külföldön” hitelesített házassági szerződésnek a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzését.
19
E tekintetben rámutat, hogy az ilyen nyilvántartásba vétel e szabályok 67. pontjában előírt azon feltételtől függ, hogy a szóban forgó házassági szerződés tartalmazza legalább az egyik szerződő fél litván személyi azonosító számát.
20
Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az alapeljárás felperesének litván személyi azonosító száma nem szerepel a házassági anyakönyvi kivonatában, mivel az érintett olasz anyakönyvi hivatal megtagadta ezen adat bejegyzését, és ennélfogva az említett szabályok 67. pontjában előírt feltétel nem teljesül.
21
E bíróság megjegyzi, hogy ilyen feltételt azonban csak a Litvánián kívül kötött házassági szerződések esetében írnak elő, és hogy a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok nem írnak elő semmilyen alternatívát a „külföldön” kötött házassági szerződés feleinek azonosítását illetően.
22
E körülmények között az említett bíróság arra keresi a választ, hogy a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályok által bevezetett szabályozás tekinthető‑e úgy, mint amely alkalmas arra, hogy korlátozza a tagállamok területén való szabad mozgás és tartózkodás valamennyi uniós polgár számára elismert, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében biztosított jogát.
23
E körülmények között határozott úgy a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az Európai Unió működéséről szóló szerződés 21. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az [Európai Unió] más tagállamában kötött házassági szerződés nem jegyezhető be a házassági szerződések nyilvántartásába, ha a házassági szerződés nem tartalmazza legalább az e szerződésben részes egyik félnek a Litván Köztársaság népesség‑nyilvántartása szerinti személyi azonosító számát, amennyiben a jelen ügyhöz hasonló körülmények között a házassági szerződés megkötése szerinti tagállam illetékes hatóságai megtagadják e szerződés vonatkozó személyazonosító adatokkal kiegészített kivonatának rendelkezésre bocsátását?”
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
24
A litván kormány azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan. Arra hivatkozik, hogy a házassági szerződések nyilvántartására alkalmazandó szabályoknak a 2023. január 1‑jén hatályba lépett szabályozás elfogadásával történő módosításai miatt e szabályok már nem írják elő, hogy a külföldön kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nemzeti nyilvántartásába való bejegyzése céljából tartalmaznia kell a két házastárs legalább egyikének litván személyi azonosító számát. Ennélfogva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem releváns, következésképpen már nem szükséges, hogy a Bíróság állást foglaljon erről a kérdésről.
25
A Bíróság által 2024. október 16‑án a kérdést előterjesztő bírósághoz intézett tájékoztatáskérésére válaszul e bíróság jelezte, hogy e módosítások időbeli hatályuk miatt nem alkalmazhatók az alapeljárásra.
26
Ezenkívül e bíróság pontosította, hogy az alapeljárás felperese nem állt el a fellebbezésétől, és az említett bíróság rendelkezésére álló információk szerint az említett módosítások hatálybalépését követően nem nyújtott be új kérelmet a házassági szerződések nyilvántartásába való bejegyzés iránt. Ebből következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak továbbra is határoznia kell a 2022. március 9‑i határozat jogszerűségéről és megalapozottságáról.
27
E tekintetben a Bíróság már többször hangsúlyozta, hogy az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek révén az előbbi megadja az utóbbiak számára az uniós jog értelmezéséhez azokat a támpontokat, amelyek az általuk eldöntendő jogvita elbírálásához szükségesek, továbbá hogy az előzetes döntéshozatalra utalás indokát nem általános vagy hipotetikus kérdésekről való véleménynyilvánítás, hanem valamely jogvita tényleges elbírálásának elengedhetetlen szükségessége jelenti (lásd ebben az értelemben: 1981. december 16‑iFoglia ítélet, 244/80, EU:C:1981:302, 18. pont; 2024. január 9‑iG. és társai [A rendes bíróságok bíráinak kinevezése Lengyelországban] ítélet, C‑181/21 és C‑269/21, EU:C:2024:1, 62. pont).
28
Amint az magából az EUMSZ 267. cikk szövegéből kitűnik, a kért előzetes döntésnek „szükség[esnek]” kell lennie a kérdést előterjesztő bíróság által az előtte folyamatban lévő ügyben kialakítandó „ítélete meghozatalához” (2011. február 17‑iWeryński ítélet, C‑283/09, EU:C:2011:85, 35. pont; 2024. január 9‑iG. és társai [A rendes bíróságok bíráinak kinevezése Lengyelországban] ítélet, C‑181/21 és C‑269/21, EU:C:2024:1, 63. pont).
29
A Bíróság így emlékeztetett arra, hogy az EUMSZ 267. cikk szövegéből és rendszeréből is kitűnik, hogy az előzetes döntéshozatali eljárás egyik előfeltétele a nemzeti bíróság előtt ténylegesen folyamatban lévő jogvita, amelynek keretében a nemzeti bíróságnak az előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítéletet tekintetbe vevő határozatot kell hoznia (lásd ebben az értelemben: 1988. április 21‑iPardini ítélet, 338/85, EU:C:1988:194, 11. pont; 2024. január 9‑iG. és társai [A rendes bíróságok bíráinak kinevezése Lengyelországban] ítélet, C‑181/21 és C‑269/21, EU:C:2024:1, 64. pont).
30
A jelen ügyben a jelen ítélet 25. és 26. pontjában szereplő információkból kitűnik, hogy a Bíróságnak a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésre adott válasza szükséges ahhoz, hogy e bíróság határozni tudjon az előtte még folyamatban lévő keresetről.
31
Következésképpen az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
32
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely egy másik tagállamban kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nemzeti nyilvántartásába való bejegyzését attól a feltételtől teszi függővé, hogy e szerződés tartalmazza a két házastárs közül legalább az egyiknek az előbbi tagállam által megállapított személyi azonosító számát, jóllehet ilyen feltételt nem írnak elő az ugyanezen tagállamban kötött házassági szerződés e nyilvántartásba történő bejegyzéséhez.
33
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az alapeljárás felperesét az EUMSZ 20. cikk (1) bekezdése alapján megillető uniós polgári jogállás a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállását képezi (lásd ebben az értelemben: 2001. szeptember 20‑iGrzelczyk ítélet, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31. pont; 2024. október 4‑iMirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 51. pont; 2025. április 29‑iBizottság kontra Málta (Befektetői állampolgárság) ítélet, C‑181/23, EU:C:2025:283, 92. pont).
34
Az említett jogállás lehetővé teszi az azonos helyzetben lévő uniós polgárok számára, hogy állampolgárságuktól függetlenül, és az e tekintetben kifejezetten megállapított kivételek sérelme nélkül ugyanabban a jogi bánásmódban részesüljenek a Szerződés tárgyi hatálya alá tartozó területeken (lásd ebben az értelemben: 2001. szeptember 20‑iGrzelczyk ítélet, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31. pont; 2018. július 25‑iA [Fogyatékossággal élő személy részére nyújtott támogatás] ítélet, C‑679/16, EU:C:2018:601, 56. pont).
35
Az uniós jog tárgyi hatálya alá tartozó helyzetek közé tartoznak többek között a Szerződés által garantált alapvető szabadságok gyakorlását érintő helyzetek, különösen az EUMSZ 21. cikkben biztosított, a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog gyakorlásának helyzetei (1998. november 24‑iBickel és Franz ítélet, C‑274/96, EU:C:1998:563, 15. és 16. pont; 2018. július 25‑iA [Fogyatékossággal élő személy részére nyújtott támogatás] ítélet, C‑679/16, EU:C:2018:601, 57. pont).
36
Az uniós jog jelenlegi állása szerint a házassági szerződések nyilvántartásainak létrehozása és a működésükre vonatkozó szabályok a tagállamok hatáskörébe tartoznak. E hatáskör gyakorlása során azonban ez utóbbiaknak tiszteletben kell tartaniuk az uniós jogot, és különösen az EUM‑Szerződésnek a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való, minden uniós polgár számára elismert jogra vonatkozó rendelkezéseit, e célból pedig minden tagállamnak el kell ismernie a személyeknek a valamely más tagállamban – az e tagállam jogának megfelelően – megállapított személyi állapotát (lásd ebben az értelemben: 2003. október 2‑iGarcia Avello ítélet, C‑148/02, EU:C:2003:539, 25. pont; 2021. december 14‑iStolichna obshtina, rayon Pancharevo ítélet, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 52. pont; 2024. október 4‑iMirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 53. pont).
37
A jelen ügyben nem vitatott, hogy az alapeljárás felperese uniós polgárként gyakorolta a szabad mozgáshoz való jogát. Ennek során Olaszországban házassági szerződést kötött, amelyet most a házassági szerződések litvániai nyilvántartásába kíván bejegyeztetni.
38
E bejegyzést azzal az indokkal tagadták meg, hogy e szerződés nem tartalmazta a két házastárs közül legalább az egyiknek a litván állam által kiadott személyi azonosító számát.
39
Először is, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a házassági szerződésben legalább az egyik házastárs személyi azonosító számának feltüntetésére vonatkozó feltétel kizárólag a bejegyzés helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kötött házassági szerződésekre vonatkozik.
40
Másodszor meg kell jegyezni, amint azt lényegében a főtanácsnok is tette indítványának 59., 61. és 77. pontjában, hogy a közokirat formáját annak a tagállamnak a joga szabályozza, amelyben ezen okiratot kiállították. A két házastárs közül legalább az egyik személyi azonosító számának a házassági szerződésben való feltüntetésére vonatkozó feltétel betartása tehát a szerződéskötés helye szerinti jog által előírt alaki feltételektől függ.
41
A jelen ügyben a bejegyzés helye szerinti tagállam, azaz a Litván Köztársaság nemzeti szabályozása különbséget tesz egyrészt a területén kötött házasságkötési szerződések – amelyek az e tagállam által kiadott személyi azonosító szám feltüntetésére vonatkozó különös követelmény nélkül jegyezhetők be a házassági szerződések nyilvántartásába –, másrészt pedig a más tagállamban kötött szerződések között, amelyeknek tartalmazniuk kell ilyen számot, függetlenül a szerződés megkötésének helye szerinti jog által előírt alaki feltételektől.
42
E tekintetben a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely valamely tagállam egyes állampolgárait pusztán azért hozza hátrányos helyzetbe, mert éltek a más tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás jogával, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében valamennyi uniós polgárnak biztosított jogok korlátozását jelenti (lásd ebben az értelemben: 2006. július 18‑iDe Cuyper ítélet, C‑406/04, EU:C:2006:491, 39. pont; 2020. november 19‑iZW ítélet, C‑454/19, EU:C:2020:947, 30. pont).
43
Márpedig, amint arra a főtanácsnok az indítványának 54. pontjában lényegében rámutatott, az, hogy a házassági szerződést nem lehet a házassági szerződések nyilvántartásába bejegyeztetni, hatással van a házastársak jogi helyzetére, mivel megfosztja őket attól a lehetőségtől, hogy részesüljenek egy olyan nemzeti jogi intézkedés előnyeiből, amely lehetővé teszi vagyoni érdekeik védelmét.
44
Meg kell tehát állapítani, hogy az olyan tagállami szabályozás, amely egy másik tagállamban kötött házassági szerződés nemzeti nyilvántartásba való bejegyzését attól a feltételtől teszi függővé, hogy e szerződés feltüntesse a két házastárs közül legalább az egyiknek az ezen első tagállam által kiadott személyi azonosító számát, eltérő bánásmódot hoz létre e tagállamnak a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogukat gyakorló állampolgárai és azok között, akik ezt nem tették meg.
45
Ez az eltérő bánásmód érintheti, sőt korlátozhatja az uniós polgároknak az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése értelmében vett szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát.
46
Mindemellett az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az uniós polgárok szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogának olyan korlátozása, amely független az érintett személyek állampolgárságától, igazolható, ha közérdekű objektív megfontolásokon alapul, és arányos a szóban forgó nemzeti szabályozás által jogszerűen megállapított célkitűzéssel. Valamely intézkedés akkor arányos, ha – amellett, hogy alkalmas az elérni kívánt cél megvalósítására – nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket (lásd ebben az értelemben: 2006. július 18‑iDe Cuyper ítélet, C‑406/04, EU:C:2006:491, 40. és 42. pont; 2020. november 19‑iZW ítélet, C‑454/19, EU:C:2020:947, 36. pont).
47
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a litván kormány arra hivatkozott, hogy annak a feltételnek, hogy a bejegyzés helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kötött házassági szerződésnek tartalmaznia kell legalább az egyik házastárs személyi azonosító számát, az volt a célja, hogy lehetővé tegye az e szerződést megkötő személyek azonosítását, valamint a házassági szerződések nyilvántartásában szereplő adatok pontosságának és hitelességének biztosítását. E tekintetben pontosította, hogy e feltétel abból ered, hogy a bejegyzés helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kötött házassági szerződésekre vonatkozó adatokat maguk a természetes személyek szolgáltathatják, míg a Litvániában kötött házassági szerződésekre vonatkozó adatokat csak a házassági szerződést hitelesítő közjegyző vagy – erre a célra létrehozott szoftver révén – egy bíróság szolgáltathatja.
48
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 46., 65. és 66. pontjában lényegében rámutatott, a házassági szerződések nyilvántartásai biztosítják az azokban foglalt adatok pontosságát és hitelességét, és így az általuk bevezetett nyilvánosság révén hozzájárulnak a jogbiztonság biztosításához, így megállapítható, hogy e nyilvántartások bevezetése olyan közérdekű objektív megfontolásokon alapul, amelyek igazolhatják a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való, minden uniós polgár számára elismert, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében biztosított jog korlátozását.
49
Következésképpen, mivel a személyi azonosító szám olyan adatnak minősül, amely biztosítja a természetes személyek helyes azonosítását, az a követelmény, hogy azt fel kell tüntetni a házassági szerződésben, ha azt a bejegyzés helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kötötték, és azt maguk a természetes személyek szolgáltatják a házassági szerződések nyilvántartásában, alkalmasnak bizonyul az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás által követett, az e nyilvántartásban szereplő adatok pontosságának és hitelességének biztosítására irányuló cél elérésére.
50
Ezzel szemben e feltétel szükségességét illetően meg kell jegyezni, hogy – amint arra a főtanácsnok az indítványának 74. pontjában rámutatott – nem a személyi azonosító szám az egyetlen olyan adat, amely lehetővé teszi azon személy helyes azonosításának biztosítását, aki a házassági szerződését be kívánja jegyeztetni a házassági szerződések nyilvántartásába. Az e szerződésben szereplő egyéb adatok, mint például e személy vezetékneve, utóneve, születési ideje és helye, valamint adott esetben a házassági szerződés megkötésekor bemutatott dokumentum száma biztosíthatják az e nyilvántartásban szereplő adatok pontosságát és hitelességét, amelynek vizsgálata azonban a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
51
Amennyiben ez az eset áll fenn, azt a feltételt, hogy a bejegyzés helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kötött házassági szerződésben fel kell tüntetni legalább az egyik házastárs személyi azonosító számát, úgy kell tekinteni, mint amely meghaladja az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket.
52
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely egy másik tagállamban kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nemzeti nyilvántartásába való bejegyzését attól a feltételtől teszi függővé, hogy e szerződés tartalmazza a két házastárs közül legalább az egyiknek az előbbi tagállam által kiadott személyi azonosító számát, jóllehet ilyen feltételt nem írnak elő az ugyanezen tagállamban kötött házassági szerződés e nyilvántartásba történő bejegyzéséhez, és az említett szerződésben szereplő adatok lehetővé teszik az azt megkötő személyek azonosítását.
A költségekről
53
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely egy másik tagállamban kötött házassági szerződésnek a házassági szerződések nemzeti nyilvántartásába való bejegyzését attól a feltételtől teszi függővé, hogy e szerződés tartalmazza a két házastárs közül legalább az egyiknek az előbbi tagállam által kiadott személyi azonosító számát, jóllehet ilyen feltételt nem írnak elő az ugyanezen tagállamban kötött házassági szerződés e nyilvántartásba történő bejegyzéséhez, és az említett szerződésben szereplő adatok lehetővé teszik az azt megkötő személyek azonosítását.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: litván.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.