62024CC0453
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. RICHARD DE LA TOUR
fremsat den 3. juli 2025 (
1
)
Sag C-453/24 [Hadenov] (
i
)
Straffesag
mod
BC,
procesdeltager:
Sofijska gradska prokuratura
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien))
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2005/214/RIA – gensidig anerkendelse af bødestraffe – artikel 7, stk. 2, litra g) – grunde til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse – underretning af den berørte person om dennes ret til at anfægte en afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, og om tidsfristen herfor – artikel 7, stk. 3 – pligt til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten«
I. Indledning
1.
Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse drejer sig om fortolkningen af artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe (
2
), som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009 (
3
).
2.
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en procedure iværksat af Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (den regionale administrative myndighed i Neusiedl am See, Østrig) (herefter »BHM«) med henblik på anerkendelse og fuldbyrdelse i Bulgarien af en bødestraf, som BC er blevet pålagt i Østrig på grund af manglende betaling af en motorvejsafgift.
3.
I henhold til artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214 skal de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesmedlemsstaten uden yderligere formaliteter anerkende en afgørelse, som er fremsendt i henhold til rammeafgørelsens artikel 4, og straks træffe alle de nødvendige foranstaltninger til at fuldbyrde den, medmindre den kompetente myndighed beslutter at påberåbe sig en af de grunde til at undlade anerkendelse eller fuldbyrdelse, som er nævnt i rammeafgørelsens artikel 7.
4.
Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien), som er den forelæggende ret, påtænker at anvende den fakultative grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som angives i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214.
5.
I henhold til denne bestemmelse kan den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten afslå at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, hvis det fastslås, at den pågældende person ifølge den i rammeafgørelsens artikel 4 omhandlede attest, i tilfælde af skriftlig procedure, ikke som krævet i udstedelsesmedlemsstatens lovgivning er blevet underrettet, personligt eller gennem en efter national lovgivning kompetent repræsentant, om sin ret til at anfægte sagen og om tidsfristerne herfor.
6.
Det bestemmes imidlertid i artikel 7, stk. 3 i rammeafgørelse 2005/214, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, inden den beslutter ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse helt eller delvis, bl.a. på basis af denne grund, skal høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten på en hvilken som helst relevant måde, og om nødvendigt anmode den om straks at meddele alle fornødne yderligere oplysninger.
7.
Ved sine spørgsmål har den forelæggende ret anmodet Domstolen om at præcisere genstanden for og rækkevidden af denne høringspligt samt kompetencefordelingen mellem myndighederne i udstedelses- og fuldbyrdelsesmedlemsstaten.
II. Hovedsagens faktiske omstændigheder og de præjudicielle spørgsmål
8.
Den 24. november 2023 traf BHM en afgørelse, hvorved BC, der er bulgarsk statsborger, blev pålagt en bøde på 350 EUR (herefter »afgørelsen af 24. november 2023«) for overtrædelse af flere bestemmelser i Bundesstrassen Mautgesetz 2002 (lov om vejafgifter på forbundsveje) (
4
) af 16. juli 2002. Afgørelsen blev endelig den 12. januar 2024.
9.
BHM indbragte sagen for Sofijski gradski sad (byretten i Sofia) med henblik på, at denne som kompetent fuldbyrdelsesmyndighed i henhold til rammeafgørelse 2005/214 anerkendte og fuldbyrdede afgørelsen af 24. november 2023.
10.
Det fremgår af den attest (
5
), som ledsagede afgørelsen, og som blev fremsendt til den nævnte ret, at sagen har været genstand for en skriftlig procedure, og at BC i overensstemmelse med østrigsk lovgivning personligt eller gennem en kompetent repræsentant er blevet underrettet om sin ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor, og at BC ikke har anfægtet afgørelsen inden for den fastsatte frist. Attesten er ledsaget af afgørelsen af 24. november 2023 på bulgarsk og tysk og angiver overtrædelsen, den pålagte bøde, måden, hvorpå denne kan anfægtes, samt tidsfristen herfor, nærmere bestemt to uger. Det fremgår af den måde, hvorpå afgørelsen er affattet, at den blev fremsendt med henblik på at blive forkyndt for den person, som er blevet pålagt en sanktion.
11.
Attesten indeholder imidlertid også angivelsen »uden kvittering for modtagelsen«.
12.
Den forelæggende ret har udledt af denne angivelse, at der ikke er noget bevis for, at afgørelsen af 24. november 2023 faktisk er blevet forkyndt for BC. Desuden har denne ret fastslået som led i proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen, at BC over for de bulgarske kommunale myndigheder har oplyst to adresser, nemlig en »fast adresse«, som er den, der er angivet på attesten og i afgørelsen, og en »aktuel adresse«. BC har imidlertid ikke kunnet kontaktes på nogen af disse to adresser og er heller ikke i kontakt med den advokat, som han er blevet beskikket.
13.
Advokaten har gjort indsigelse imod, at afgørelsen af 24. november 2023 anerkendes og fuldbyrdes, idet han navnlig har fremhævet, at afgørelsen ikke er blevet forkyndt for BC, og at denne ikke har kunnet udøve sin ret til at anfægte den.
14.
Den omstændighed, at der ikke er noget bevis for, at BC er blevet behørigt underrettet om afgørelsen af 24. november 2023, og den forelæggende rets konstatering af, at han ikke bor på den adresse, hvortil afgørelsen er blevet fremsendt, har foranlediget denne ret til at nære den opfattelse, at artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214 finder anvendelse. BC er nemlig ikke blevet underrettet personligt eller gennem en befuldmægtiget repræsentant om afgørelsen af 24. november 2023 og om hans ret til at anfægte denne.
15.
Endvidere indebærer manglen på oplysning i attesten om, at afgørelsen faktisk er blevet forkyndt, ifølge den forelæggende ret ligeledes, at rammeafgørelsens artikel 20, stk. 3 (
6
), ikke er blevet overholdt for så vidt angår den ret til at blive informeret om tiltalen, som den person, der er blevet pålagt en sanktion, har i henhold til artikel 6, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager (
7
), og for så vidt angår den ret til at deltage i en eventuel retssag efter retsforhandlingernes skriftlige del, som den person, der er blevet pålagt en sanktion, har i henhold til artikel 8, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager (
8
).
16.
Imidlertid er den forelæggende ret, henset til, at den grund til afslag, som angives i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214, er fakultativ, af den opfattelse, at den har valget mellem to fremgangsmåder. For det første kunne den afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelsen af 24. november 2023, men dette ville udgøre en hindring for mekanismen for retligt samarbejde i straffesager og fremme straffrihed. For det andet kunne den anerkende og fuldbyrde afgørelsen, men dette ville tilsidesætte BC’s rettigheder i henhold til EU-retten.
17.
Den forelæggende ret ønsker derfor oplyst, om det er muligt at anvende en tredje fremgangsmåde med henblik på at overholde samtlige beskyttede interesser ved først at sikre den ret, som den person, der er blevet pålagt en sanktion, har til at anfægte afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf og til at deltage personligt i den efterfølgende procedure, og dernæst anerkende afgørelsen, forudsat at denne ikke er blevet annulleret, som følge af at den pågældende har anfægtet den.
18.
Den forelæggende ret har nærmere bestemt foreslået, at den samarbejder med den myndighed, der har truffet afgørelsen, med henblik på at give den person, som er blevet pålagt en sanktion, adgang til at anfægte denne, eftersom den pågældende er blevet frataget denne ret som følge af den manglende faktiske forkyndelse af afgørelsen.
19.
I praksis kunne den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten kontakte den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten med henblik på at få oplyst, om den person, som er blevet pålagt en sanktion, henset til den manglende behørige forkyndelse af afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf, har ret til at anfægte denne, enten som en første indsigelse, hvis myndigheden finder, at søgsmålsfristen ikke er begyndt at løbe, eller fordi den pågældende genindsættes i sine tidligere rettigheder.
20.
For det første kunne den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, i tilfælde af et bekræftende svar fra den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, i givet fald med angivelse af den tidsfrist, inden for hvilken den pågældende kan anfægte afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf, behørigt forkynde afgørelsen for vedkommende og oplyse denne om fristen for at anfægte afgørelsen, idet den anvendte alle de midler, som den nationale ret stiller til rådighed for den. Den i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214 omhandlede grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse ville i så fald ikke længere finde anvendelse.
21.
Den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten kunne udsætte den sag, der verserer for den, indtil udfaldet af den indsigelse forelå, som den person, der var blevet pålagt en sanktion, eventuelt havde rejst. Hvis den pågældende undlod at rejse indsigelse, eller hvis indsigelsen blev afvist, ville det fjerne hindringen for anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf.
22.
For det andet kunne den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, hvis den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten svarede, at der ikke længere var mulighed for at anfægte afgørelsen, være foranlediget til at anvende den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som er omhandlet i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214.
23.
Ifølge den forelæggende ret ville denne fremgangsmåde bidrage til at styrke effektiviteten af samarbejdet mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder og beskyttelsen af de rettigheder, som personer, der er blevet pålagt en sanktion, har i henhold til EU-retten. Desuden ville en sådan fremgangsmåde være i overensstemmelse med princippet om gensidig anerkendelse (
9
).
24.
Den forelæggende ret har oplyst, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten ifølge bulgarsk ret skal underrette den berørte person om den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, og derefter høre den pågældende (
10
). I henhold til bulgarsk ret kan myndigheden endvidere anmode den myndighed, som har truffet afgørelsen, om yderligere oplysninger, idet der ikke er fastsat nogen begrænsninger for rækkevidden af en sådan anmodning (
11
). Desuden skal den kompetente bulgarske domstol ifølge bulgarsk ret høre sidstnævnte myndighed, før den afslår at anerkende afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf (
12
).
25.
Desuden skal den kompetente bulgarske domstol i henhold til bulgarsk ret oplyse den person, som er blevet pålagt en sanktion, om dennes rettigheder som led i den nationale procedure for anerkendelse af afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf (
13
). Den forelæggende ret har præciseret, at denne forpligtelse ikke har til formål at blive anvendt på den sanktionsprocedure, som allerede er blevet gennemført i udstedelsesmedlemsstaten, men finder, at forpligtelsen kan fortolkes udvidende. Den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten kunne således på grundlag af en udtrykkelig anmodning fra den myndighed, som har udstedt afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf, oplyse den person, som er blevet pålagt en sanktion, om dennes rettigheder i forbindelse med proceduren for udstedelsen af afgørelsen, herunder navnlig om mulighederne for at anfægte denne.
26.
Til støtte for den løsning, som den forelæggende ret har foreslået, har denne henvist til Domstolens praksis, hvoraf det følger, at artikel 6 i direktiv 2012/13 ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter fristen på to uger til at gøre indsigelse mod en strafferetlig kendelse begynder at løbe fra dennes forkyndelse for den befuldmægtigede for den person, som er genstand for kendelsen, for så vidt som den pågældende, så snart denne har fået kendskab hertil, faktisk har en frist på to uger til at gøre indsigelse mod kendelsen, i givet fald efter eller i forbindelse med en procedure for genindsættelse i tidligere rettigheder (
14
). Den forelæggende ret har således anført, at den domfældte i denne situation har ret til at anmode om og at blive genindsat i tidligere rettigheder. Ifølge den forelæggende ret kunne den mekanisme, som den har foreslået, være tilstrækkeligt effektiv, hvis de østrigske myndigheder fandt, at østrigsk ret kan fortolkes på samme eller lignende måde.
27.
Endvidere har den forelæggende ret anført, at Domstolen allerede har angivet for så vidt angår direktiv 2012/13, at dette ikke regulerer fremgangsmåden for, hvordan oplysningerne om tiltalen skal meddeles den tiltalte (
15
), og at der derfor intet er til hinder for, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten bistår den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten i forbindelse med den obligatoriske meddelelse af oplysninger til den person, som er blevet pålagt en sanktion.
28.
Endvidere har Domstolen ifølge den forelæggende ret fastslået, at det er muligt først at oplyse den tiltalte om tiltalen på det trin, hvor en endelig retsafgørelse fuldbyrdes, idet den har lagt vægt på retten til forsvar efter denne oplysning (
16
).
29.
Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvorvidt den rolle, som den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten således kan spille med hensyn til at give den person oplysninger, som er blevet pålagt en sanktion, er forenelig med rammeafgørelse 2005/214.
30.
Den nævnte ret har således anført, at rammeafgørelsen ikke indeholder nogen angivelser herom. Den har navnlig peget på, at den høringsprocedure, som er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, vedrører indsamling af visse oplysninger og ikke vedrører foranstaltninger, der har til formål at gennemføre en meddelelse af oplysninger, som endnu ikke har fundet sted.
31.
Under disse omstændigheder har Sofijski gradski sad (byretten i Sofia) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Kan pligten til anerkendelse i henhold til artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214, beføjelsen til at foretage høring i henhold til rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, og princippet om undgåelse af straffrihed fortolkes således, at de giver den fuldbyrdende myndighed beføjelse til, såfremt den har konstateret, at der foreligger en fakultativ grund til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse i henhold til rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g) [...]:
a)
at høre den udstedende myndighed i henhold til rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, for at få oplyst, om den person, som er blevet pålagt en sanktion, aktuelt har mulighed for at gøre indsigelse mod afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf
b)
i tilfælde af et bekræftende svar at forkynde afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf for den person, som er blevet pålagt sanktionen, og oplyse den pågældende om indsigelsesretten
c)
at afvente udfaldet af en eventuel indsigelse og tage hensyn til det ved sin realitetsafgørelse?«
32.
Europa-Kommissionen har indgivet skriftligt indlæg.
III. Bedømmelse
33.
Den forelæggende ret skal afgøre, om den skal anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf i henhold til rammeafgørelse 2005/214. Retten har taget udgangspunkt i, at den fakultative grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som angives i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), kan finde anvendelse på grund af modstridende angivelser i den attest, som er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 4. Retten kan således enten afslå at anerkende og fuldbyrde en sådan afgørelse eller anerkende og fuldbyrde den på trods af denne konstatering.
34.
Inden den forelæggende ret træffer afgørelse, ønsker den imidlertid oplyst, om rammeafgørelse 2005/214 kan fortolkes således, at retten i sin egenskab af kompetent myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten kan afhjælpe den mangel ved forkyndelsen af den omhandlede afgørelse, som kan føre til anvendelse af den fakultative grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, der angives i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g). Den forelæggende ret er navnlig i tvivl om de nærmere regler for og omfanget af den bistand, som den kan yde den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten med henblik på at fjerne denne grund.
A.
Det første præjudicielle spørgsmål
35.
Ved det første spørgsmål har den forelæggende ret nærmere bestemt anmodet Domstolen om at fastslå, om artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at den forpligtelse til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, som påhviler den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, før denne kan beslutte ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, i tilfælde af skriftlig procedure, kan vedrøre den mulighed, som den person, der er blevet pålagt en sanktion, har for at anfægte afgørelsen i henhold til udstedelsesmedlemsstatens lovgivning.
1. Formaliteten
36.
Kommissionen er af den opfattelse, at dette spørgsmål er af hypotetisk karakter og derfor ikke kan antages til realitetsbehandling. Den har peget på, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten i henhold til artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 er forpligtet til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, før den beslutter ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf. Den forelæggende ret har imidlertid allerede konstateret, at den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som angives i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), foreligger, hvilket den ikke kan gøre, før den har hørt den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten. Dette giver Kommissionen grund til at betvivle, at det første spørgsmål er relevant, så længe denne myndighed ikke er blevet hørt.
37.
Hvad dette angår følger det af Domstolens praksis, at det inden for rammerne af det samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter, der er indført i artikel 267 TEUF, udelukkende tilkommer den nationale retsinstans, for hvilken en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retlige afgørelse, der skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere såvel, om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, som den forelægger Domstolen. Eftersom de forelagte spørgsmål vedrører fortolkningen af EU-retten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse (
17
).
38.
Det følger heraf, at der gælder en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge – og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve – er relevante. Domstolen kan kun afslå at træffe afgørelse vedrørende en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en national ret, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål (
18
).
39.
I det foreliggende tilfælde fremgår det efter min opfattelse klart af de forklaringer, som den forelæggende ret har givet i sin anmodning om præjudiciel afgørelse, at den med sit første spørgsmål ønsker en præcisering af genstanden for og rækkevidden af den forpligtelse til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, som er fastsat i artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, med henblik på, når denne høring er foretaget, at kunne tage stilling til, om den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, der angives i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), eventuelt skal anvendes. Dette spørgsmål kan derfor efter min opfattelse ikke afvises.
2. Realiteten
40.
Indledningsvis skal det anføres, at rammeafgørelse 2005/214, således som det særligt fremgår af rammeafgørelsens artikel 1 og 6 samt første og anden betragtning til afgørelsen, har til formål at indføre en effektiv mekanisme til grænseoverskridende anerkendelse og fuldbyrdelse af de afgørelser, hvorved en fysisk eller juridisk person endeligt pålægges en bødestraf for at have begået en af de i rammeafgørelsens artikel 5 opregnede lovovertrædelser (
19
).
41.
Uden at foretage en harmonisering af medlemsstaternes strafferetlige lovgivning tager rammeafgørelsen således sigte på at sikre, at bødestraffe fuldbyrdes i medlemsstaterne takket være princippet om gensidig anerkendelse (
20
).
42.
Princippet om gensidig anerkendelse, der ligger til grund for opbygningen af rammeafgørelse 2005/214, indebærer i medfør af rammeafgørelsens artikel 6, at medlemsstaterne i princippet har pligt til uden yderligere formaliteter at anerkende en afgørelse, hvorved der er pålægges en bødestraf, og som er fremsendt i henhold til rammeafgørelsens artikel 4, og til straks at træffe alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelsen, idet grundene til at afslå at anerkende eller fuldbyrde en sådan afgørelse skal fortolkes restriktivt (
21
).
43.
For så vidt angår disse grunde opregner rammeafgørelsens artikel 7 udtrykkeligt i stk. 1 og 2 grundene til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser, der er omfattet af dens anvendelsesområde.
44.
Endvidere kan rammeafgørelsen i henhold til dennes artikel 3 ikke indebære nogen ændring af pligten til at respektere de grundlæggende rettigheder og grundlæggende retsprincipper som omhandlet i artikel 6 TEU. Derfor fastsætter rammeafgørelsens artikel 20, stk. 3, ligeledes, at anerkendelsen og fuldbyrdelsen af en afgørelse om pålæggelse af bødestraf kan afslås af den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten i tilfælde af, at der er sket en krænkelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende retsprincipper som fastsat i artikel 6 TEU (
22
).
45.
Når den attest, der er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, og som ledsager afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf, giver anledning til at formode, at der er sket en krænkelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende retsprincipper i artikel 6 TEU, kan de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesmedlemsstaten følgelig i medfør af rammeafgørelsens artikel 20, stk. 3, afslå at anerkende eller fuldbyrde en sådan afgørelse, når en af de i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 1 og 2, opregnede grunde til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse foreligger (
23
).
46.
Adressaterne for en afgørelse, som henhører under anvendelsesområdet for rammeafgørelse 2005/214, er således berettigede til at påberåbe sig de grundlæggende rettigheder, der er fastsat navnlig i artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og medlemsstaternes myndigheder skal følgelig sikre overholdelsen af disse rettigheder (
24
).
47.
I sin anmodning om præjudiciel afgørelse har den forelæggende ret lagt vægt på artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214, hvorefter den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten kan afslå at anerkende og fuldbyrde en afgørelse, hvis det fastslås, at den pågældende person ifølge den i artikel 4 omhandlede attest, i tilfælde af skriftlig procedure, ikke, som krævet i udstedelsesmedlemsstatens lovgivning, er blevet underrettet, personligt eller gennem en efter national lovgivning kompetent repræsentant, om sin ret til at anfægte sagen og om tidsfristen herfor.
48.
Domstolen har bemærket, at rammeafgørelse 2005/214 ikke fastsætter den konkrete måde, hvorpå adressaten for en afgørelse som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 1, litra a), der pålægger vedkommende en bødestraf, skal underrettes herom (
25
). Ifølge Domstolen har EU-lovgiver ved således at henvise til lovgivningen i medlemsstaterne overladt det til disse at bestemme, hvordan den pågældende person skal underrettes om sin ret til at indgive en klage, fristen herfor og det tidspunkt, hvor en sådan frist begynder at løbe, forudsat at forkyndelsen er effektiv, og at iagttagelsen af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse og udøvelsen af retten til forsvar er sikret (
26
).
49.
Domstolen har bemærket i denne sammenhæng, at iagttagelsen af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse ikke blot indebærer en sikring af, at afgørelser faktisk reelt modtages, dvs. at der sker forkyndelse af disse over for adressaten, men ligeledes, at en sådan forkyndelse gør det muligt for disse præcist at få kendskab til begrundelsen for den afgørelse, som er truffet i forhold til dem, og til mulighederne for at klage over en sådan afgørelse og den herfor fastsatte frist, således at de er i stand til effektivt at forsvare deres rettigheder og til på grundlag af et fuldt kendskab til sagen at afgøre, om det er hensigtsmæssigt at indbringe afgørelsen for en domstol (
27
).
50.
I tilfælde af tvivl, der, som i den foreliggende sag, kan følge af angivelser, der kan fremstå som modstridende i den attest, som er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, påhviler det den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, henset til omstændighederne i den pågældende sag, at efterprøve, om den berørte person faktisk i overensstemmelse med udstedelsesmedlemsstatens lovgivning er blevet underrettet om sin ret til at anfægte afgørelsen og om fristen herfor (
28
). Denne efterprøvelse skal foretages ved at rette henvendelse til den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten efter proceduren i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3.
51.
I denne forbindelse skal det anføres, at det fastsættes i den nævnte bestemmelse, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten i de tilfælde, der bl.a. er omhandlet i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214, er forpligtet til, før den beslutter ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten på en hvilken som helst relevant måde og om nødvendigt straks anmode om alle nødvendige oplysninger. For at sikre den nævnte rammeafgørelses effektive virkning, og navnlig overholdelsen af de grundlæggende rettigheder, har den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten pligt til at fremsende disse oplysninger (
29
).
52.
Inden for rammerne af den foreliggende sag skal den forpligtelse til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, som den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten skal opfylde, når den påtænker at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse af en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, have til formål at indhente oplysninger, der gør det muligt at fjerne usikkerheden om, hvorvidt afgørelsen faktisk er blevet forkyndt i overensstemmelse med udstedelsesmedlemsstatens nationale lovgivning sammen med oplysning om retten til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor.
53.
For at det kan lægges til grund, at den person, som er blevet pålagt en sanktion, har været i stand til at anfægte den afgørelse, hvorved vedkommende er blevet pålagt en bødestraf, skal han nemlig have fået kendskab til indholdet af afgørelsen, hvilket forudsætter, at den er blevet behørigt forkyndt for ham.
54.
Endvidere skal det anføres, at der i definitionen af »afgørelse« i artikel 1, litra a), i rammeafgørelse 2005/214 navnlig henvises til »en endelig afgørelse, der pålægger en fysisk eller juridisk person en bødestraf« (
30
). Den omstændighed, at der i denne bestemmelse henvises til den »endelige« karakter af den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, fremhæver den særlige betydning, som tillægges afgørelsens uanfægtelighed. Dette udelukker naturligvis afgørelser, som anfægtes, eller som kan anfægtes (
31
).
55.
Betingelsen om, at afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf er endelig, skal således være opfyldt, for at afgørelsen kan anerkendes og fuldbyrdes i fuldbyrdelsesmedlemsstaten (
32
). På det tidspunkt, hvor den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten anmoder om anerkendelse og fuldbyrdelse af en sådan afgørelse, skal den person, som er blevet pålagt en sanktion, derfor ikke længere have mulighed for at anfægte afgørelsen.
56.
Det skal imidlertid anføres, at afhængigt af hvad der er fastsat i den udstedende medlemsstats lovgivning, kan manglende oplysning til den person, som er blevet pålagt en sanktion, om, at vedkommende har ret til at anfægte den afgørelse, hvorved han pålægges en bødestraf, og om fristen herfor, rejse tvivl om, hvorvidt afgørelsen er endelig, eftersom den pågældende kan få mulighed for at anfægte afgørelsen, når han får kendskab til oplysningen, i givet fald efter en begæring om at blive indsat i tidligere rettigheder. Det skal nemlig præciseres, at en sådan begæring, som udelukkende henhører under udstedelsesmedlemsstatens myndigheders kompetence, har til formål at retablere den pågældendes ret til at anfægte afgørelsen efter udløbet af den lovbestemte frist for udøvelse af denne ret (
33
).
57.
I betragtning af dens forbindelse med betingelsen om, at afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf er endelig, er jeg af den opfattelse, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten skal have mulighed for at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten om dette aspekt.
58.
Jeg foreslår derfor, at Domstolen besvarer det første præjudicielle spørgsmål med, at artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at den forpligtelse til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, som påhviler den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, før den kan beslutte ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, i tilfælde af skriftlig procedure, kan vedrøre den mulighed, som den person, der er blevet pålagt en sanktion, har for at anfægte afgørelsen i henhold til udstedelsesmedlemsstatens lovgivning.
B.
Det andet og det tredje præjudicielle spørgsmål
59.
Ved disse spørgsmål, som efter min opfattelse bør behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, når det fremgår af høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten dels, at den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, i tilfælde af skriftlig procedure, ikke er blevet forkyndt i overensstemmelse med denne medlemsstats lovgivning sammen med oplysning om retten til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor, dels at den person, som er blevet pålagt en sanktion, i henhold til den nævnte medlemsstats lovgivning stadig har mulighed for at anfægte afgørelsen fra det tidspunkt, hvor den pågældende har fået kendskab til den, har beføjelse til at forkynde afgørelsen for vedkommende ved at oplyse ham om hans ret til at anfægte denne og om tidsfristen herfor og til at udsætte proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen, indtil resultatet af en eventuel indsigelse mod den foreligger.
60.
Den forelæggende ret ønsker således oplyst, om rammeafgørelse 2005/214 kan fortolkes således, at den gør det muligt for den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten at afhjælpe en eventuel mangel, der påvirker forkyndelsen af den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, og som kan foranledige denne myndighed til at påberåbe sig den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g). Med henblik på en sådan lovliggørelse af en situation, der svarer til, hvad der er fastsat i denne bestemmelse, hvor den person, som er blevet pålagt en sanktion, ikke er blevet oplyst om, at han har ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor, ønsker den forelæggende ret navnlig oplyst, om og i hvilket omfang den kan yde den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten bistand i denne henseende.
61.
Kort sagt ønsker den nævnte ret oplyst, hvilken rolle den kan spille i sin egenskab af kompetent myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten med henblik på at oplyse den person, som er blevet pålagt en bødestraf, om dennes ret til at anfægte afgørelsen herom og om tidsfristen herfor, når den oprindelige oplysning, således som den er givet i den attest, som er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, er mangelfuld.
62.
Det skal indledningsvis anføres, at den høring, der skal foretages i henhold til artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, med henblik på en potentiel anvendelse af den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), har til formål at gøre det muligt for den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten at efterprøve, henset til omstændighederne i den pågældende sag, om den berørte person i betragtning af den tvivl, som angivelserne i attesten giver anledning til, faktisk er blevet oplyst i overensstemmelse med udstedelsesmedlemsstatens lovgivning om sin ret til at anfægte den omhandlede afgørelse og om tidsfristen herfor. Det påhviler i så fald den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten at give den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten de nødvendige oplysninger herom.
63.
Hvis de indhentede oplysninger gør det muligt at fjerne den tvivl, som angivelserne i attesten har givet anledning til, kan den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten ikke påberåbe sig den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som er omhandlet i artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214. Denne myndighed er i så fald i overensstemmelse med princippet om gensidig anerkendelse, der ligger til grund for rammeafgørelsens opbygning, forpligtet til uden yderligere formaliteter at anerkende en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, der er fremsendt i overensstemmelse med rammeafgørelsens artikel 4, og skal straks træffe alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelse af den (
34
).
64.
I det foreliggende tilfælde fremgår det som tidligere nævnt ifølge den forelæggende ret af den attest, der er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, og som er fremsendt til den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, at BC i overensstemmelse med østrigsk lovgivning personligt eller gennem en kompetent repræsentant er blevet underrettet om sin ret til at anfægte den omhandlede afgørelse og om tidsfristen herfor, og at BC ikke har gjort dette inden for den fastsatte frist. Attesten er ledsaget af afgørelsen af 24. november 2023 på bulgarsk og tysk og angiver overtrædelsen, den pålagte bøde, måden, hvorpå denne kan anfægtes, samt tidsfristen herfor, nærmere bestemt to uger. Det fremgår endvidere af den måde, hvorpå afgørelsen er affattet, at den blev fremsendt med henblik på at blive forkyndt for den person, som er blevet pålagt en sanktion. Henset til disse omstændigheder og i overensstemmelse med princippet om gensidig tillid bør den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten efter min opfattelse antage, at den person, som er blevet pålagt en sanktion, er blevet underrettet om sin ret til at anfægte afgørelsen og om fristen herfor, hvorfor den grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse, som er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 2, litra g), ikke finder anvendelse, medmindre det modsatte bevises.
65.
Hvis høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten derimod bekræfter den tvivl, som den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten nærer, og således viser, at den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, ikke er blevet forkyndt i overensstemmelse med udstedelsesmedlemsstatens lovgivning sammen med oplysning om retten til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor, har denne myndighed i henhold til artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214 mulighed for at afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelsen.
66.
Hvis det endvidere fremgår af høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, at den person, som er blevet pålagt en sanktion, kan få mulighed for at anfægte den afgørelse, hvorved vedkommende pålægges en bødestraf, fra det tidspunkt, hvor han får kendskab til afgørelsen, om fornødent efter at have anmodet om at blive genindsat i tidligere rettigheder, er det denne myndighed, der har kompetence til i givet fald at berigtige situationen (
35
).
67.
Således som Kommissionen med rette har anført i sit skriftlige indlæg, er der intet i rammeafgørelse 2005/214, der tyder på, at denne giver den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten kompetence til at gribe ind i meddelelsen af oplysninger til den person, som er blevet pålagt en sanktion, om den pågældendes ret til at anfægte afgørelsen herom med henblik på at afhjælpe manglende meddelelse af sådanne oplysninger fra den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten.
68.
Den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten må således ikke gribe ind i udstedelsesmedlemsstatens kompetente myndigheds beføjelser. Det påhviler sidstnævnte myndighed, efter at den førstnævnte har anmodet om oplysninger i henhold til artikel 7, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, i givet fald at afhjælpe den manglende underretning af den person, som er genstand for en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, om vedkommendes ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor.
69.
Det fremgår i denne henseende af selve ordlyden af artikel 7, stk. 2, litra g), i rammeafgørelse 2005/214, at underretningen af den person, som er blevet pålagt en sanktion, om dennes ret til at anfægte afgørelsen herom og om tidsfristen herfor skal ske i overensstemmelse med udstedelsesmedlemsstatens lovgivning. Denne henvisning til udstedelsesmedlemsstatens lovgivning viser, at underretningen skal foretages af den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten i overensstemmelse med dens egen lovgivning. Dette trin i proceduren for pålæggelse af sanktionen, som er undergivet udstedelsesmedlemsstatens lovgivning, skal således adskilles fra det trin, som vedrører proceduren for fuldbyrdelse af den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, der, således som det fremgår af rammeafgørelsens artikel 9, er undergivet fuldbyrdelsesmedlemsstatens lovgivning. I overensstemmelse med kompetencefordelingen mellem de kompetente myndigheder i disse to medlemsstater har den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten ingen kompetence til at træde i stedet for den kompetente myndighed i den udstedelsesmedlemsstaten ved selv at oplyse den person, som er blevet pålagt en sanktion, om dennes ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor.
70.
Det skal tilføjes, at anerkendelsen og fuldbyrdelsen af den afgørelse, hvorved der pålægges en person en bødestraf, i det tilfælde, hvortil den forelæggende ret har henvist, nemlig det, hvor den person, som er blevet pålagt en sanktion, i henhold til udstedelsesmedlemsstatens lovgivning på ny har ret til at anlægge sag fra det tidspunkt, hvor den pågældende faktisk har fået kendskab til afgørelsen, og gør brug af denne ret, vil give anledning til en ny procedure, der kræver fremsendelse af en ny attest med ajourførte oplysninger. Dette udelukker den løsning, som den forelæggende ret har foreslået, og som består i at udsætte den oprindelige sag om anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen, indtil udfaldet af en eventuel indsigelse foreligger.
71.
Heraf følger efter min opfattelse, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, i modsætning til hvad den forelæggende ret har anført, ikke i henhold til rammeafgørelse 2005/214 har beføjelse til at forkynde den afgørelse for den person, som er blevet pålagt en sanktion, hvorved vedkommende pålægges en bødestraf, ved at oplyse ham om hans ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor samt til at udsætte proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen, indtil udfaldet af en eventuel indsigelse foreligger.
72.
Afslutningsvis skal det anføres, at selv om den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten ikke har beføjelse til at træffe de foranstaltninger, der beskrives i det foregående punkt i dette forslag til afgørelse, vil det være i overensstemmelse med målet om at styrke den gensidige anerkendelse af afgørelser, hvorved der pålægges en bødestraf, at samarbejdet mellem myndighederne i denne medlemsstat og myndighederne i udstedelsesmedlemsstaten om nødvendigt fortsætter, således at den person, som er blevet pålagt en sanktion, faktisk kan råde over fyldestgørende oplysninger. I dette øjemed kan de kompetente myndigheder i udstedelsesmedlemsstaten anmode om bistand fra de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, navnlig hvis den pågældende befinder sig på denne medlemsstats område (
36
).
IV. Forslag til afgørelse
73.
På baggrund af ovenstående betragtninger som helhed foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien) forelagte spørgsmål på følgende måde:
»Artikel 6 samt artikel 7, stk. 2, litra g), og artikel 7, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009,
skal fortolkes således, at
1)
den forpligtelse til at høre den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten, som påhviler den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten, før denne kan beslutte ikke at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf, i tilfælde af skriftlig procedure, kan vedrøre den mulighed, som den person, der er blevet pålagt en sanktion, har for at anfægte afgørelsen i henhold til udstedelsesmedlemsstatens lovgivning.
2)
Når det fremgår af høringen af den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten dels, at den afgørelse, hvorved der pålægges en bødestraf, i tilfælde af skriftlig procedure, ikke er blevet forkyndt i overensstemmelse med denne medlemsstats lovgivning sammen med oplysning om retten til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor, dels at den person, som er blevet pålagt en sanktion, i henhold til den nævnte medlemsstats lovgivning stadig har mulighed for at anfægte afgørelsen fra det tidspunkt, hvor den pågældende har fået kendskab til den, har den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesmedlemsstaten ikke beføjelse til at forkynde afgørelsen for vedkommende ved at oplyse den pågældende om vedkommendes ret til at anfægte afgørelsen og om tidsfristen herfor og til at udsætte proceduren for anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen, indtil resultatet af en eventuel indsigelse mod den foreligger.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
2
) – EUT 2005, L 76, s. 16.
(
3
) – EUT 2009, L 81, s. 24, herefter »rammeafgørelse 2005/214«.
(
4
) – BGBl. I, 109/2002.
(
5
) – Jf. artikel 4 i og bilaget til rammeafgørelse 2005/214.
(
6
) – I henhold til denne bestemmelse kan en medlemsstat, hvis den i artikel 4 omhandlede attest giver anledning til at formode, at der er sket en krænkelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende retsprincipper som fastsat i traktatens artikel 6, afslå at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om pålæggelse af en bødestraf. Den i rammeafgørelsens artikel 7, stk. 3, fastsatte procedure finder anvendelse i denne situation.
(
7
) – EUT 2012, L 142, s. 1. Det fastsættes i denne bestemmelse, at medlemsstaterne skal sikre, at der, senest når grundlaget for tiltalen forelægges for en domstol, gives detaljeret information om tiltalen, herunder den strafbare handlings art og den juridiske kvalificering af den, samt om karakteren af den mistænkte eller tiltalte persons påståede deltagelse.
(
8
) – EUT 2016, L 65, s. 1. Ifølge denne bestemmelse berører direktivets artikel 8, som vedrører retten til at være til stede under retssagen, ikke nationale regler, der giver mulighed for, at sager eller bestemte stadier heraf gennemføres skriftligt, på betingelse af at dette er i overensstemmelse med retten til en retfærdig rettergang.
(
9
) – Den forelæggende ret har i denne forbindelse henvist til dom af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe) (C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 31, 33 og 44).
(
10
) – Jf. artikel 16, stk. 4, i Zakon za priznavane, izpalnenie i izprasjtjane na aktove za konfiskatsia ili otnemane i resjenia za nalagane na finansovi sanktsii (lov om anerkendelse, fuldbyrdelse og fremsendelse af afgørelser om konfiskation og om pålæggelse af bødestraffe) (DV nr. 15 af 23.2.2010, herefter »loven om anerkendelse«).
(
11
) – Jf. artikel 16, stk. 5, i loven om anerkendelse.
(
12
) – Jf. artikel 32, stk. 3, i loven om anerkendelse.
(
13
) – Jf. artikel 32, stk. 4, i loven om anerkendelse.
(
14
) – Jf. dom af 22.3.2017, Tranca m.fl. (C-124/16, C-188/16 og C-213/16, EU:C:2017:228, præmis 47, 48 og 51), og af 14.5.2020, Staatsanwaltschaft Offenburg (C-615/18, EU:C:2020:376, præmis 60 og 77).
(
15
) – Den forelæggende ret har henvist til dom af 15.10.2015, Covaci (C-216/14, EU:C:2015:686, præmis 62), og af 6.10.2021, Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (C-338/20, herefter dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, EU:C:2021:805, præmis 33)
(
16
) – Den forelæggende ret har i denne forbindelse henvist til dom af 22.3.2017, Tranca m.fl. (C-124/16, C-188/16 og C-213/16, EU:C:2017:228, præmis 47 og 51).
(
17
) – Jf. bl.a. dom af 6.10.2021, LU (Inddrivelse af færdselsbøder) (C-136/20, herefter dommen i sagen LU (Inddrivelse af færdselsbøder), EU:C:2021:804, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
(
18
) – Jf. bl.a. dommen i sagen LU (Inddrivelse af færdselsbøder) (præmis 30 og den deri nævnte retspraksis).
(
19
) – Jf. bl.a. dommen i sagen LU (Inddrivelse af færdselsbøder) (præmis 36 og den deri nævnte retspraksis) og dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 22 og den deri nævnte retspraksis).
(
20
) – Jf. bl.a. dommen i sagen LU (Inddrivelse af færdselsbøder) (præmis 37 og den deri nævnte retspraksis) og dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
(
21
) – Jf. bl.a. dommen i sagen LU (Inddrivelse af færdselsbøder) (præmis 38 og den deri nævnte retspraksis) og dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
(
22
) – Jf. bl.a. dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).
(
23
) – Jf. bl.a. dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
(
24
) – Jf. dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 30).
(
25
) – Jf. dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 32).
(
26
) – Jf. bl.a. dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
(
27
) – Jf. bl.a. dommen i sagen Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
(
28
) – Jf. i denne retning dom af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe) (C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 42).
(
29
) – Jf. bl.a. dommen i sagen LU (Inddrivelse af færdselsbøder) (præmis 50 og den deri nævnte retspraksis).
(
30
) – Min fremhævelse.
(
31
) – Jf. analogt dom af 11.3.2020, SF (Europæisk arrestordre – Garanti for overførelse til fuldbyrdelsesstaten) (C-314/18, EU:C:2020:191, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
(
32
) – I rubrik g), punkt 1, i den attest, som er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214, skal den kompetente myndighed i udstedelsesmedlemsstaten angive datoen for, hvornår afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf blev udstedt endeligt. I attestens rubrik h), punkt 1, litra a), skal myndigheden sætte kryds i den boks, hvori det angives, at afgørelsen er endelig.
(
33
) – Jf. analogt dom af 7.7.2016, Lebek (C-70/15, EU:C:2016:524, præmis 42).
(
34
) – Jf. dom af 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe) (C-671/18, EU:C:2019:1054, præmis 43).
(
35
) – Under sådanne omstændigheder skal der tages hensyn til, at udstedelsesmedlemsstatens kan anmode om, at fuldbyrdelsen indstilles i henhold til artikel 12 i rammeafgørelse 2005/214.
(
36
) – Kommissionen har i denne forbindelse peget på, at de kompetente myndigheder i udstedelsesmedlemsstaten kan fremsende en anmodning om gensidig retshjælp på grundlag af artikel 5 i konventionen om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions medlemsstater, som er udarbejdet i henhold til artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Union ved Rådets retsakt af 29.5.2000 (EFT 2000, C 197, s. 3).