61981CJ0289_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgaaet til Domstolens justitskontor den 11 . november 1981 har Vassilis Mavridis, Athen, anlagt sag med paastand om annullation af en afgoerelse truffet af en udvaelgelseskommission ved Europa-Parlamentet den 7 . august 1981, hvorved denne afviste at tage den ansoegning i betragtning, som sagsoegeren havde indgivet til stillingen som graesksproget kontorchef i generaldirektoratet for informations- og pressetjeneste i Europa-Parlamentet med ansvar for informationskontoret i Athen, samt om annullation af udvael gelsesproceduren og af udnaevnelsen af den person, der blev valgt med virkning fra 1 . januar 1982 .
2 Ved meddelelse om ledig stilling, bekendtgjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 18 . juni 1981, meddelte Parlamentet, at det agtede at ansaette en graesksproget kontorchef som ansvarlig for informationskontoret i Athen .
3 Denne meddelelse om ledig stilling indeholdt en detaljeret beskrivelse af kontorchefens opgaver samt af de krav, der stilledes til ansoegere til den ledige stilling ; det bemaerkes, at retsgrundlaget for den valgte procedure ikke var omtalt, og at der heller ikke var angivet nogen aldersgraense .
4 Under det konstituerende moede fastsatte udvaelgelseskommissionen kriterierne for udvaelgelsen af ansoegerne og besluttede bl.a ., at ansoegerne skulle vaere »mellem 35 og 50 aar« ( dvs . vaere foedt mellem den 1 . 8 . 1931 og den 1 .
8 . 1946)« .
5 Sagsoegeren, som var foedt foer den 1 . august 1931, indgav ansoegning samtidig med 145 andre ansoegere . Under henvisning til den aldersgraense, der var fastsat, meddelte formanden for udvaelgelseskommissionen ved skrivelse af 7 .
august 1981 sagsoegeren, at hans ansoegning ikke var blevet taget i betragtning .
6 Sagsoegeren indbragte udvaelgelseskommissionens afgoerelse direkte for Domstolen uden foerst at indgive en klage i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk . 2 .
7 Sagsoegeren har til stoette for sine paastande fremsat tre anbringender, hvoraf det foerste stoettes paa en overtraedelse af artikel 5, foerste afsnit, i bilag III til vedtaegten, idet udvaelgelseskommissionen havde foejet aldersbetingelsen til de betingelser, der var fastsat i meddelelsen om den ledige stilling ; det andet anbringende stoettes paa en overtraedelse af artikel 1, stk . 1, i bilag III til vedtaegten, idet aldersgraensen var fastsat af en myndighed, der var inkompetent ; det tredje anbringende stoettes paa en tilsidesaettelse af grundsaetningen om beskyttelse af sagsoegerens berettigede forventning, idet proceduren i vedtaegtens artikel 29, stk . 2, er blevet anvendt, uden at dette foerst var blevet meddelt sagsoegeren .
Formaliteten
8 Parlamentet har paastaaet sagen afvist under henvisning til, at sagsoegeren burde have indbragt en klage, inden han anlagde sag, idet dette ifoelge Parlamentet er en noedvendig forudsaetning for sagsanlaeg . Det har anfoert, at Parlamentets ansaettelsesmyndighed ( herefter benaevnt ansaettelsesmyndigheden ) ved den saerlige ansaettelsesprocedure efter vedtaegtens artikel 29, stk .
2, kunne have undersoegt og aendret udvaelgelseskommissionens fastsaettelse af en aldersgraense .
9 Sagsoegeren har heroverfor anfoert, at en klage rettet mod udvaelgelseskommissionens omtvistede afgoerelse ville have vaeret unoedvendig og overfloedig, idet en saadan afgoerelse ganske som en afgoerelse truffet af en udvaelgelseskomité ikke ville kunne aendres af ansaettelsesmyndigheden .
10 Det fremgaar af sagens akter, at Parlamentet besluttede at anvende vedtaegtens artikel 29, stk . 2, hvorefter der ved ansaettelse af tjenestemaend i loenklasserne A 1 og A 2 samt i saerlige tilfaelde for ansaettelse til stillinger, der kraever specielle kvalifikationer, kan anvendes en anden procedure end udvaelgelsesproceduren, og at det overlod en udvaelgelseskommission at udvaelge egnede ansoegere til den ledige stilling .
11 En saadan opgave indebaerer noedvendigvis, at Parlamentet delegerer vidtgaaende skoensbefoejelser til udvaelgelseskommissionen, isaer med hensyn til kriterierne for udvaelgelsen . Heraf foelger, at sagsoegeren, som var uvidende om den af Parlamentet valgte procedure, med rette kunne faa den opfattelse, at udvaelgelseskommissionens afgoerelser med hensyn til antagelsen af ansoegninger var endelige, og at Parlamentet ikke havde mulighed for at aendre dem . Han var foelgelig berettiget til at anse en forudgaaende klage for en formalitet uden praktisk betydning .
12 Sagen vil herefter vaeret at antage til realitetsbehandling .
Realiteten
13 Til stoette for de to foerste anbringender har sagsoegeren anfoert, at den anfaegtede afgoerelse ikke kunne baseres paa alderskriteriet, eftersom dette kriterium, der ikke var omtalt i meddelelsen om den ledige stilling, blev foejet til a posteriori af udvaelgelseskommissionen, som saaledes vilkaarligt aendrede betingelserne for adgangen til den stilling, der skulle besaettes, samt at aldersgraensen blev fastsat af en myndighed, der var inkompetent .
14 Parlamentet har heroverfor gjort gaeldende, at den anfoerte bestemmelse i bilag III til vedtaegten om meddelelser om udvaelgelsesproever ikke finder anvendelse, fordi der i det foreliggende tilfaelde er tale om den saerlige ansaettelsesprocedure, der er fastsat i artikel 29, stk . 2, og ikke om ansaettelsesproceduren efter vedtaegtens artikel 29, stk . 1 . Denne artikel indeholder ingen naermere regler om den saerlige procedure, den giver mulighed for at anvende, men overlader det til ansaettelsesmyndigheden at vaelge den mest hensigtsmaessige procedure til besaettelse af den ledige stilling . Under disse omstaendigheder var den anvendte procedure ikke undergivet noget krav om en hel eller delvis forudgaaende offentliggoerelse af de kriterier, der gjaldt .
15 Det fremgaar af sagens akter, at den ansaettelsesprocedure, der er anvendt i det foreliggende tilfaelde, faktisk er den procedure, der er fastsat i artikel 29, stk . 2, og ikke den udvaelgelsesprocedure, der er foreskrevet i artiklerne 27 og 29, stk . 1, og som reguleres af bilag III til vedtaegten . Domstolen har ingen grund til at anfaegte Parlamentets ret til i det foreliggende tilfaelde at anvende den valgte procedure .
16 Ansaettelsesmyndigheden er ikke ved denne saerlige procedure forpligtet til at anvende bestemmelserne i bilag III til vedtaegten angaaende meddelelser om udvaelgelsesproever . Derfor kan den ogsaa under proceduren anvende kriterier, der ikke er fastsat i meddelelsen om den ledige stilling, idet disse kriterier ikke skal bekendtgoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende . Dette gaelder ogsaa en udvaelgelseskommission, som ansaettelsesmyndigheden har delegeret sin udvaelgelsesret til .
17 Dette gaelder navnlig forpligtelsen til at anfoere en eventuel aldersgraense i meddelelsen om den ledige stilling . Foelgelig var ansaettelsesmyndigheden ikke forpligtet til udtrykkeligt at naevne denne betingelse i meddelelsen om den ledige stilling . Den var heller ikke forpligtet til selv at fastsaette aldersgraensen, men var berettiget til at delegere sin kompetence hertil til udvaelgelseskommissionen .
18 Heraf foelger, at disse to anbringender ikke kan tages til foelge .
19 I sit tredje anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at udvaelgelseskommissionen ved at anvende en aldersgraense som supplerende adgangsbetingelse i forbindelse med proceduren i vedtaegtens artikel 29, stk . 2, uden i forvejen at goere opmaerksom herpaa har tilsidesat grundsaetningen om beskyttelse af privatpersoners berettigede forventning til faellesskabsadministrationen .
20 Parlamentet har bestridt, at denne grundsaetning kan goeres gaeldende af en privatperson, der ikke er ansat ved institutionen, men som alene er ansoeger til en ledig stilling . Selv om grundsaetningen kunne anvendes i et saadant tilfaelde, er det i hvert fald ikke velbegrundet at anvende den under de omstaendigheder, der foreligger i denne sag .
21 Over for denne paastand fra Parlamentet maa det bemaerkes, at retten til at paaberaabe sig beskyttelse af den berettigede forventing ikke kun gaelder for personalet i faellesskabsinstitutionerne, men ogsaa for enhver privatperson, som befinder sig i en situation, hvoraf det fremgaar, at administrationen selv har givet anledning til berettigede forventninger .
22 Domstolen har allerede haft lejlighed til paa ansaettelsesomraadet at fremhaeve den vaesentlige rolle, meddelelsen om udvaelgelsesproeven spiller i forbindelse med ansaettelsesproceduren i vedtaegtens artikel 29, stk . 1, som netop har til formaal at give ansoegerne saa noejagtige oplysninger som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at beklaede den stilling, der skal besaettes, for at saette dem i stand til at afgoere, om det har noget formaal for dem at indgive ansoegning ( se isaer dom af 28 . 6 . 1979, Anselme mod Kommissionen, sag 255/78, Sml . 1979, s . 2323, og dom af 18 . 2 . 1982, Ruske mod Kommissionen, sag 67/81, Sml . 1982, s . 661 ). Det maa fastslaas, at bestemmelserne i tillaeg III til vedtaegten ikke skal anvendes ved den saerlige procedure i artikel 29, stk . 2 . Ansaettelsesmyndigheden er dog ikke desto mindre forpligtet til at overholde grundsaetningen om beskyttelse af den berettigede forventning, som ansoegerne kan paaberaabe sig .
23 Som Domstolen har statueret i dom af 29 . oktober 1975 ( Marenco mod Kommissionen, sagerne 81-88/74, Sml . 1975, s . 1247, praemis 21 ) behoever en beslutning om under en allerede fremskreden ansaettelsesprocedure at anvende artikel 29, stk . 2, ikke noedvendigvis at vaere truffet samtidig med offentliggoerelsen af stillingsopslagene eller at blive bekendtgjort i EF-Tidende .
24 Hvis ansaettelsesmyndigheden imidlertid beslutter at besaette en stilling i henhold til vedtaegten artikel 29, stk . 2, og hvis den derfor ikke udtrykkeligt naevner alle de krav, der stilles til ansoegerne, er den forpligtet til i hvert fald paa passende maade at angive, at der er tale om en procedure, der afviger fra de almindelige bestemmelser vedroerende ansaettelse .
25 En tilsidesaettelse af dette krav medfoerer dog ikke automatisk, at den anfaegtede retsakt bliver ugyldig, men kan eventuelt begrunde, at der ydes skadeserstatning i det tilfaelde, hvor den har paafoert den beroerte person et tab . Da sagsoegeren ikke har nedlagt paastand herom, finder Domstolen det ufornoedent at traeffe afgoerelse vedroerende dette spoergsmaal .
26 Dette anbringende kan derfor ikke tages til foelge, og sagsoegte boer frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, bliver den part, der taber sagen, doemt til at betale sagens omkostninger . Ifoelge artikel 69, stk . 3, andet afsnit, kan Domstolen desuagtet paalaegge endog en vindende part at godtgoere den anden part de udgifter, som Domstolen skoenner, han har forvoldt modparten unoedvendigt eller af ond vilje .
28 Det maa bemaerkes, at naervaerende sag skyldes den omstaendighed, at Parlamentet ikke i meddelelsen om den ledige stilling har angivet, at den saerlige ansaettelsesprocedure i vedtaegtens artikel 29, stk . 2, ville blive anvendt i det foreliggende tilfaelde .
29 Ved denne undladelse har Parlamentet fremkaldt en forstaaelig vildfarelse hos sagsoegeren og har unyttigt paafoert ham udgifter til sagsanlaeg ; Parlamentet boer derfor tilpligtes at godtgoere sagsoegeren hans udgifter .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Parlamentet betaler sagens omkostninger, herunder sagsoegerens omkostninger .