61992CJ0426_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 27. august 1992, indgaaet til Domstolen den 22. december s.aa., har Bundesverwaltungsgericht (Tredje Afdeling) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 2, stk. 1 og 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1624/76 af 2. juli 1976 ° om saerlige bestemmelser vedroerende udbetaling af stoette til skummetmaelkspulver, der denatureres eller forarbejdes til foderblandinger paa en anden medlemsstats omraade (EFT L 180, s. 9), som affattet ved artikel 1 i forordning (EOEF) nr. 1726/79 af 26. juli 1979 (EFT L 199, s. 10) om fortolkning af artikel 10 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1725/79 af 26. juli 1979 om naermere regler for stoette til skummetmaelk, der forarbejdes til foderblandinger, og til skummetmaelkspulver til kalvefoder (EFT L 199, s. 1) ° og vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 9, 12, 16 og 95.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Deutsches Milch-Kontor GmbH (herefter benaevnt "DMK") og de tyske myndigheder (Bundesamt fuer Ernaehrung und Forstwirtschaft, herefter benaevnt "BEF") angaaende betalingen af omkostningerne ved den systematiske kontrol ved graensen i anledning af, at DMK udfoerte skummetmaelkspulver til Italien og herfor modtog eksportrestitutioner.
3 Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169) bestemmer i artikel 10, stk. 1, at der ydes stoette til skummetmaelkspulver, der anvendes til foder, saafremt visse betingelser er opfyldt.
4 I henhold til stk. 2 i samme artikel 10 udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 986/68 af 15. juli 1968 om fastsaettelse af almindelige regler for ydelse af stoette til skummetmaelk og skummetmaelkspulver til foderbrug (EFT 1968 I, s. 250).
5 I almindelighed ydes stoetten i den medlemsstat, hvor skummetmaelkspulveret anvendes til foder eller til fremstilling af foderblandinger. Imidlertid tillader artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 986/68 ogsaa medlemsstaterne at yde stoette til skummetmaelkspulver, der er fremstillet paa deres eget omraade, men som herefter denatureres eller anvendes paa en anden medlemsstats omraade. I saa fald gaelder betingelserne for at yde stoette ifoelge forordning nr. 1624/76, som aendret ved forordning nr. 1726/79, der begge er naevnt ovenfor. Medlemsstaterne har kun gjort brug af denne mulighed ved udfoersel af skummetmaelkspulver til Italien efter den 15. juli 1976.
6 Artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1624/76, som affattet ved forordning nr. 1726/79, indfoerte to former for kontrol for at fastslaa, om der foreligger et krav paa eksportrestitution. Den foerste, der vedroerer sammensaetningen og kvaliteten af skummetmaelkspulveret, finder sted i afsendelsesmedlemsstaten. Den anden, der udfoeres i forarbejdningsstaten (Italien), bestaar i at undersoege, om produktet faktisk er blevet anvendt til fremstilling af foder.
7 Den foerste kontrol omhandles i artikel 10 i forordning nr. 1725/79.
8 Hvad angaar den anden kontrol fastsaetter nr. 2 i sidstnaevnte bestemmelse:
"... kontrolforanstaltningerne, som fastsaettes af den paagaeldende medlemsstat, [skal] mindst opfylde foelgende betingelser:
...
b) kontrollen med de paagaeldende virksomheder foretages paa selve virksomheden og vedroerer saerlig fremstillingsforholdene ...
c) disse besoeg skal vaere hyppige og uanmeldte; kontrollen foretages mindst én gang for hver fjorten fremstillingsdage; hyppigheden fastlaegges i oevrigt isaer under hensyntagen til de maengder skummetmaelkspulver, som er anvendt paa den paagaeldende virksomhed, og til, hvor hyppigt der er foretaget grundig kontrol af virksomhedens bogfoering i overensstemmelse med bestemmelserne i litra d)
...
d) den i litra c) anfoerte kontrol suppleres med en grundig og uanmeldt kontrol af forretningsdokumenter og den saerlige bogfoering ..."
9 DMK udfoerer til Italien skummetmaelkspulver, som koebes i Tyskland; i Italien skal varen forarbejdes til en foderblanding. Transporten sker med lastbiler, som hver transporterer ca. 25 tons.
10 BEF undersoegte, om det skummetmaelkspulver, som DMK udfoerte til Italien, kunne blive omfattet af stoetteordningen ifoelge forordning nr. 986/68.
11 Med henblik herpaa anmodede BEF afgangstoldstedet om at udtage en proeve af den enkelte lastbilladning, som herefter blev analyseret. Af oekonomiske og praktiske grunde blev den ovennaevnte kontrol udfoert samtidig med de oevrige udfoerselsformaliteter af det tyske toldvaesen, som hermed virker paa grundlag af reglerne om administrativ bistand.
12 BEF paalagde DMK omkostningerne ved de udtagne proever, som i alt androg 112 DM pr. proeve, og henviste herved til § 12 i Beihilfenverordnung-Magermilch (tysk ordning om stoette til skummetmaelk). Mellem den 29. april og den 8. september 1980 blev der saaledes udsendt opkraevninger for et totalbeloeb paa 17 081,28 DM til betaling for 152 proever.
13 DMK anlagde sag til proevelse af disse opkraevninger, men Verwaltungsgericht Frankfurt am Main frifandt sagsoegte den 20. april 1983.
14 Efter anke ophaevede Hessischer Verwaltungsgerichtshof ved dom af 5. juni 1989 de omtvistede opkraevninger. Som begrundelse fastslog retten, at artikel 10, nr. 2, litra c), i forordning nr. 1725/79 kun foreskriver en stikproevevis kontrol. Da eksportoeren af tekniske aarsager ikke kan laste en ladning skummetmaelkspulver paa mere end 25 tons, opnaas der ved den systematiske kontrol af hver enkelt ladning en kontrolintensitet, som ikke er forudset i faellesskabsbestemmelserne. Hertil kom ifoelge retten, at DMK som foelge af de paalagte omkostninger maatte antages at blive ringere stillet i forhold til erhvervsdrivende, der fra andre medlemsstater udfoerer skummetmaelkspulver til Italien. Under hensyn til den ringe fortjeneste i maelkesektoren kan omkostningerne paa 112 DM pr. 25 tons, der kraeves af BEF, ikke laengere vaere "normale omkostninger ved kontrol" som forudsat i Domstolens dom af 15. september 1982 (sag 233/81, Denkavit, Sml. s. 2933).
15 BEF indgav revisionsanke til Bundesverwaltungsgericht (herefter benaevnt "den forelaeggende ret").
16 Da den forelaeggende ret fandt, at tvisten rejste en raekke problemer om fortolkning af faellesskabsretten ° og uagtet, at retten som kassationsinstans var bundet af de faktiske omstaendigheder, der var lagt til grund af Hessischer Verwaltungsgerichtshof ° har den ved kendelse af 27. august 1992 besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
1) Skal artikel 2, stk. 4, foerste afsnit, i forordning (EOEF) nr. 1624/76 af 2. juli 1976, som aendret ved artikel 1 i forordning (EOEF) nr. 1726/79 af 26. juli 1979, fortolkes saaledes, at den kompetente myndighed ved udfoersel paa lastbil af skummetmaelkspulver fremstillet i Tyskland til Italien med henblik paa fremstilling af foderblandinger skal udtage og lade undersoege en proeve af hver lastbilladning for at kunne udstede den i bestemmelsen naevnte attestation?
2) Saafremt spoergsmaal 1) skal besvares benaegtende, hvilke kriterier skal der da udledes af artikel 2, stk. 1, litra a), i forordning (EOEF) nr. 1624/76, som aendret ved artikel 1 i forordning (EOEF) nr. 1726/79, sammenholdt med artikel 10 i forordning (EOEF) nr. 1725/79 for besvarelsen af spoergsmaalet, hvor ofte der skal og kan udtages proever ved eksport af skummetmaelkspulver til Italien paa lastbil?
3) Er det foreneligt med forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told (EOEF-traktatens artikel 9, 12 og 16), forbuddet mod forskelsbehandling (EOEF-traktatens artikel 95) og faellesskabsretten i oevrigt i henhold til nationale retsforskrifter at paalaegge eksportoeren de fulde omkostninger ved de ° systematiske eller lejlighedsvise ° undersoegelser?
17 De to foerste spoergsmaal afspejler to sider af samme problem. Spoergsmaalene vil derfor vaere at gennemgaa samlet.
Foerste og andet spoergsmaal
18 Den forelaeggende rets foerste spoergsmaal er, om den attestation, der omhandles i artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 1624/76, som aendret ved forordning nr. 1726/79, kun kan udfaerdiges, saafremt den kompetente myndighed har ladet udtage og undersoege en proeve af hver lastbilladning, naar skummetmaelkspulveret udfoeres. Dersom svaret herpaa er benaegtende, skal det med det andet spoergsmaal afklares, hvor ofte der skal foretages kontrol.
19 Det bemaerkes, at den paagaeldende systematiske kontrol, der er tvist om i hovedsagen, foretages ved graensen.
20 Om sundhedskontrol ved graensen har Domstolen allerede fastslaaet, at den omhandlede kontrol saerligt som foelge af den forsinkelse, kontrollen noedvendigvis maa medfoere, og de ekstra transportomkostninger, dette kan paafoere den erhvervsdrivende, vil goere indfoerslen mere vanskelig eller mere byrdefuld (jf. dom af 15.12.1976, sag 35/76, Simmenthal, Sml. s. 1871, praemis 14).
21 Dette gaelder ogsaa for andre former for kontrol ved graensen, navnlig nationale bestemmelser, der hjemler en systematisk kontrol med varer ved graensepassagen (jf. dom af 20.9.1988, sag 190/87, Moormann, Sml. s. 4689, praemis 8).
22 Heraf foelger, at enhver systematisk graensekontrol i samhandelen inden for Faellesskabet udgoer en hindring, der kan stride mod traktatens artikel 30 og 34. Indfoerelse af en saadan kontrol kan derfor kun accepteres under behoerigt begrundede omstaendigheder.
23 Disse principper er blevet nedfaeldet i Raadets direktiv 83/643/EOEF af 1. december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne (EFT L 359, s. 8), der med virkning fra den 1. januar 1993 er erstattet af Raadets forordning (EOEF) nr. 2726/90 af 17. september 1990 om faellesskabsforsendelse (EFT L 262, s. 1). Det naevnte direktiv, som ikke finder anvendelse i hovedsagen, eftersom det blev udstedt efter de i tvisten omhandlede forhold, bestemmer i artikel 2, stk. 1, som aendret ved Raadets direktiv 91/342/EOEF af 20. juni 1991 (EFT L 187, s. 4), at graensekontrol skal foregaa ved stikproever, undtagen hvor der foreligger behoerigt begrundede omstaendigheder. Som Domstolen allerede udtalte i dommen af 28. november 1989, (sag C-186/88, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 3997, praemis 14), tillades der efter direktivet ikke formaliteter eller krav, som gaar ud over, hvad der saedvanligvis kraeves i forbindelse med en hvilken som helst vares overskridelse af graensen.
24 Foerste og andet praejudicielle spoergsmaal skal gennemgaas i lyset af de ovennaevnte principper.
25 Den i hovedsagen omtvistede kontrol blev indfoert for at sikre overholdelse af faellesskabsbestemmelserne vedroerende eksportrestitutioner for skummetmaelkspulver, der skal anvendes til fremstilling af foder i en anden medlemsstat end den, hvori maelken er produceret. Det maa derfor undersoeges, om kontrollen udtrykkeligt er omhandlet i faellesskabsbestemmelserne.
26 I saa henseende fremgaar det ikke af gennemgangen af de bestemmelser, som den forelaeggende ret tager sigte paa, nemlig artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 2, stk. 4, foerste afsnit, i forordning 1624/76, som affattet ved forordning nr. 1726/79, samt af artikel 10 i forordning nr. 1725/79, at kontrollen skal foretages ved graensen.
27 Det bestemmes saaledes alene i naevnte artikel 2, stk. 1, litra a), at skummetmaelkspulveret goeres til genstand for kontrol som anfoert i artikel 10 i forordning nr. 1725/79. Derimod praeciseres det i artikel 2, stk. 1, litra c), om den kontrol, der skal foretages i bestemmelsesmedlemsstaten, at varen dér skal underkastes toldkontrol eller en administrativ kontrol, der giver en tilsvarende garanti. Den indeholder desuden en reference til "dagen for opfyldelsen af toldformaliteterne ved udfoersel" af skummetmaelkspulveret, uden at naevne en mulighed for, at afsendelsesmedlemsstaten kan foretage kontrol ved graensepassagen.
28 Hvad angaar artikel 10 i forordning nr. 1725/79 bemaerkes, at denne foreskriver to selvstaendige former for kontrol, dels, jf. artikel 10, nr. 1, kontrol med "det maksimale vandindhold" i skummetmaelkspulveret, og dels, jf. artikel 10, nr. 2, kontrol af "anvendelsen af uforarbejdet eller iblandet skummetmaelk og af skummetmaelkspulver".
29 Den anden kontrolform skal opfylde visse mindstekrav. Den skal bl.a. angaa sammensaetningen af maelken, de anvendte blandinger og de fremstillede foderblandinger [artikel 10, nr. 2, litra a)], foretages paa de paagaeldende virksomheder [nr. 2, litra b)], foretages mindst én gang for hver fjorten fremstillingsdage [nr. 2, litra c)] og afsluttes med en grundig og uanmeldt kontrol af forretningsdokumenter og den saerlige bogfoering [nr. 2, litra d)].
30 Artikel 10, nr. 1, fastlaegger dog ikke, hvor kontrollen skal finde sted. I artikel 10, nr. 2, litra b), tages der kun sigte paa den kontrol, der foretages i fremstillingsvirksomhederne.
31 Endelig opregner artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 1624/76, som aendret ved forordning nr. 1726/79, de obligatoriske angivelser i den erklaering "fra den kompetente myndighed om, at den har sikret sig, at stk. 1, litra a) og b), i forordning nr. 1624/76 er overholdt". Det tilfoejes: "Denne attestation opbevares af afgangstoldstedet."
32 Ikke desto mindre kraever naevnte stk. 4 i artikel 2 ikke, at afgangstoldstedet udfaerdiger attestationen, men blot, at toldstedet opbevarer den. For saa vidt som stk. 4 sondrer mellem "den kompetente myndighed", der ekspederer attestationen, og "afgangstoldstedet", som opbevarer den, fremgaar det, at attestationen er udfaerdiget, foer varen ankommer til graensen.
33 Foelgelig kraever artikel 2, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1624/76, som affattet ved forordning nr. 1726/79, og artikel 10 i forordning nr. 1725/79 ikke, at den i sagen omtvistede kontrol foretages ved graensen.
34 Da den omtvistede kontrol er foretaget ved graensen helt systematisk, strider den mod bestemmelserne i traktatens artikel 34, henset til de ovenfor beskrevne principper.
35 Det maa dog undersoeges, om kontrollen kan vaere berettiget efter traktatens artikel 36.
36 Den tyske regering har haevdet, at kontrollen er foretaget ved graensen af oekonomiske og praktiske grunde. Under alle omstaendigheder indgaar den systematiske kontrol ved graensen blot som modstykke til et system, som accepteres frivilligt, og som indebaerer fordele for de erhvervsdrivende.
37 Det er Kommissionens opfattelse, at graensekontrollen er den eneste maade, hvorpaa man kan afvaerge svigagtig adfaerd under transporten mellem fremstillingsvirksomheden og forarbejdningsvirksomheden.
38 Disse argumenter kan ikke laegges til grund.
39 Hvad for det foerste angaar de paaberaabte grunde af oekonomisk og praktisk art er det tilstraekkeligt at henvise til, at traktatens artikel 36 ikke kan paaberaabes til at begrunde en i sig selv nyttig lovgivning eller praksis, hvis respektive elementer dog vaesentligst skyldes et oenske om at begraense den administrative byrde eller de offentlige udgifter, medmindre denne byrde eller disse udgifter uden naevnte lovgivning eller praksis klart ville overskride graenserne for, hvad der med rimelighed kan forlanges (jf. dom af 20.5.1976, sag 104/75, De Peijper, Sml. s. 613, praemis 18). Hertil kommer i den konkrete sag, at byrden overvaeltes paa de erhvervsdrivende.
40 Hvad for det andet angaar karakteristikken af kontrollen som et modstykke til de fordele, der er forbundet med en frivillig accept af en eksportrestitutionsordning, bemaerkes blot, at en systematisk kontrol, som er uden grundlag i de gaeldende faellesskabsbestemmelser, ikke kan modsvare saadanne fordele.
41 Hvad for det tredje angaar oensket om at undgaa svigagtig adfaerd under transporten paa afsendelsesmedlemsstatens omraade skal der henvises til, at de nationale myndigheder er berettiget til at ivaerksaette de ifoelge deres eget retssystem egnede midler for at undgaa svigagtige overtraedelser af faellesskabsbestemmelserne, men de er afskaaret herfra, naar de nationale regler hviler paa kriterier, der ikke er i samklang med det system for garanti og kontrol, der er fastsat i faellesskabsbestemmelserne (jf. dom af 11.2.1971, sag 39/70, Fleischkontor, Sml. 1971, s. 5, org. ref.: Rec. s. 49, praemis 5).
42 For saa vidt angaar naervaerende sag maa, jf. bemaerkningerne ovenfor, en systematisk graensekontrol antages at vaere uforenelig med reglerne om de frie varevaegelser, saerlig traktatens artikel 34.
43 Endvidere bemaerkes, at selv om den omtvistede graensekontrol kan hindre svigagtig adfaerd under transporten paa tysk omraade, kan den umuligt sikre, at varen, naar den ankommer til forarbejdningsvirksomheden, stadig opfylder faellesskabsbestemmelsernes mindstekrav til sammensaetning og kvalitet. Det kan faktisk ikke udelukkes, at der begaas svig under transporten paa transitstaternes omraade eller paa modtagerstatens eget omraade.
44 Det skal imidlertid tilfoejes, at svig vedroerende kvaliteten og sammensaetningen af den vare, der kan ydes eksportrestitutioner for, er et forhold, som medlemsstaterne retmaessigt kan imoedegaa. Det kan foelgelig ikke udelukkes, at disse opretholder kontrol ved graensen af de udfoerte ladninger paa betingelse af, at kontrollen foretages sporadisk.
45 De to foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 2, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1624/76, som affattet ved forordning nr. 1726/79, og artikel 10 i forordning nr. 1725/79, sammenholdt med traktatens artikel 34, skal fortolkes saaledes, at de ikke tillader en systematisk kontrol ved graensen for at fastslaa, om betingelserne vedroerende sammensaetning og kvalitet af skummetmaelkspulver, der skal anvendes til foderblandinger i en anden medlemsstat, er opfyldt, saaledes at der kan ydes eksportrestitution. De ovennaevnte bestemmelser er imidlertid ikke til hinder for kontrol ved graensen, forudsat, at kontrollen kun foretages stikproevevis.
Tredje spoergsmaal
46 Med det tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret afklaret, om omkostningerne ved den systematiske graensekontrol, som paalaegges eksportoererne, er afgifter med tilsvarende virkning som told i strid med traktatens artikel 9, 12 og 16 eller er diskriminerende interne afgifter efter traktatens artikel 95.
47 Den tyske regering har fremhaevet, at de paagaeldende udgifter ikke er overdrevent hoeje i forhold til de reelle udgifter ved kontrollen, ligesom de ikke er af en saadan art, at de vil kunne afholde de erhvervsdrivende fra at gennemfoere de udfoerselstransaktioner, som de finder anvendelse paa. Foelgelig er de i overensstemmelse med de krav, Domstolen opstillede i den ovennaevnte Denkavit-dom. Desuden udgoer de betaling for en faktisk ydet tjeneste til eksportoeren, hvorved beloebet staar i forhold til tjenesteydelsen, og ved at betale afgifterne opnaar han den fordel, at der sikres ham ret til eksportstoette, saavel hvad angaar selve kravet som dettes stoerrelse. Da kontrolomkostningerne skal betales ved udfoerslen til Italien saavel som ved indfoerslen til Tyskland eller ved forarbejdningen af varen paa tysk omraade, er de paagaeldende afgifter ikke i strid med traktatens artikel 9, 12, 16 eller 95.
48 Kommissionen har tiltraadt den tyske regerings bedoemmelse paa dette punkt. Ifoelge Kommissionen er den omtvistede kontrol ikke naermere begraenset i faellesskabsretten. Hertil kommer, at faellesskabsretten intet indeholder om, hvem der skal baere omkostningerne. Foelgelig kan medlemsstaterne paalaegge de erhvervsdrivende at betale omkostningerne inden for de graenser, som Domstolen afstak i Denkavit-dommen. Da disse graenser ikke er overskredet i hovedsagen, hvilket kan udledes af det af den forelaeggende ret fastslaaede, er de omtvistede omkostninger i overensstemmelse med forordning nr. 1624/76 og nr. 1725/79. Imidlertid skal afgifterne for ikke at falde ind under kategorien afgifter med tilsvarende virkning som told opfylde de krav, Domstolen opstillede i dommen af 27. september 1988 (sag 18/87, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 5427, praemis 8), dvs., at kontrollen skal vaere foreskrevet i henhold til faellesskabsretten i Faellesskabets almene interesse, vaere obligatorisk og ensartet inden for Faellesskabet for alle de paagaeldende varer og maa ikke overstige de reelle omkostninger ved den kontrol, for hvilken de opkraeves. Disse krav er ifoelge Kommissionen opfyldt i hovedsagen.
49 DMK er af den modsatte opfattelse. Eksportoeren kan ikke opnaa nogen fordel ved kontrollen, for han er ikke adressat for stoetten, men alene formidler heraf. I oevrigt er den oekonomiske byrde ved afgifterne for hoej og af en saadan art, at den afholder de erhvervsdrivende fra at foretage de paagaeldende transaktioner. Endelig opstaar der i forbindelse med kontrolomkostningerne, for saa vidt som de paalaegges eksportoererne, en kraenkelse af lighedsprincippet, eftersom den omhandlede situation ikke foreligger i de oevrige medlemsstater, heller ikke i Tyskland selv med hensyn til det skummetmaelkspulver, der udfoeres til Italien med andre formaal end at fremstille foder.
50 Ifoelge Domstolens faste praksis udgoer enhver ensidigt paalagt oekonomisk byrde, uanset betegnelse og opkraevningsmaade, som rammer varerne, fordi de passerer graensen, men som ikke er en told i egentlig forstand, en afgift med tilsvarende virkning som told, jf. traktatens artikel 9, 12, 13 og 16, ogsaa selv om afgiften ikke tilfalder staten (jf. bl.a. dom af 9.11.1983, sag 158/82, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 3573, praemis 18).
51 Det maa paapeges, at ophaevelsen af told og afgifter med tilsvarende virkning mellem medlemsstaterne indbyrdes er et grundlaeggende princip for det faelles marked og finder anvendelse paa alle produkter og varer, medmindre der findes en klar undtagelse herfra, som i oevrigt skal fortolkes snaevert (jf. dom af 13.11.1964, forenede sager 90/63 og 91/63, Kommissionen mod Luxembourg og Belgien, Sml. 1954-1964, s. 555, org. ref.: Rec. s. 1217, og af 20.4.1978, forenede sager 80/77 og 81/77, Commissionnaires Réunis, Sml. s. 927, praemis 24).
52 I ovennaevnte dom af 15. september 1982 i Denkavit-sagen fastslog Domstolen (jf. praemis 13), at artikel 10 i forordning nr. 1725/79 ikke er til hinder for, at en medlemsstat i medfoer af nationale lovbestemmelser paalaegger den beroerte virksomhed omkostningerne ved den kontrol, der foretages i henhold til bestemmelsen, saafremt de beloeb, virksomheden skal betale, svarer til de normale omkostninger ved en saadan kontrol, og saafremt de ikke er af en saadan stoerrelse, at de kan afholde virksomhederne fra at foretage de transaktioner, som stoetten netop skal soege fremmet.
53 Dette princip kan kun anvendes paa kontrol foretaget ifoelge bestemmelserne i forordning nr. 1624/76 og nr. 1725/79. Som det imidlertid er anfoert ved besvarelsen af de to foerste spoergsmaal, er denne betingelse ikke opfyldt i hovedsagen, eftersom den omtvistede kontrol foretages ved graensen og ganske systematisk.
54 Det maa foelgelig antages, at de omtvistede afgifter ° som vaerende uden hjemmel, og uanset at de svarer til de reelle omkostninger ved kontrollen ° udgoer afgifter med tilsvarende virkning som udfoerselstold, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 9 og 12.
55 Da bestemmelserne vedroerende afgifter med tilsvarende virkning som told og bestemmelserne vedroerende diskriminerende interne afgifter ikke kan anvendes samtidig (jf. bl.a. dom af 11.3.1992, forenede sager C-78/90 ° 83/90, Compagnie commerciale de l' ouest, Sml. I, s. 1847, praemis 22), skal der ikke tages stilling til de omtvistede afgifters forenelighed med traktatens artikel 95.
56 Det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at en afgift, som opkraeves i forbindelse med systematisk kontrol ved graensen som omhandlet ovenfor, udgoer en afgift med tilsvarende virkning som udfoerselstold, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 9 og 12, selv om den svarer til den reelle omkostning ved den enkelte kontrolforanstaltning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
57 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tysklands regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundesverwaltungsgericht ved kendelse af 27. august 1992, for ret:
1) Artikel 2, stk. 1 og 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1624/76 af 2. juli 1976 om saerlige bestemmelser vedroerende udbetaling af stoette til skummetmaelkspulver, der denatureres eller forarbejdes til foderblandinger paa en anden medlemsstats omraade, som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1726/79 af 26. juli 1979, og artikel 10 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1725/79 af 26. juli 1979, om naermere regler for stoette til skummetmaelk, der forarbejdes til foderblandinger, og til skummetmaelkspulver til kalvefoder, sammenholdt med traktatens artikel 34, skal fortolkes saaledes, at de ikke tillader en systematisk kontrol ved graensen for at fastslaa, om betingelserne vedroerende sammensaetning og kvalitet af skummetmaelkspulver, der skal anvendes til foderblandinger i en anden medlemsstat, er opfyldt, saaledes at der kan ydes eksportrestitution. De ovennaevnte bestemmelser er imidlertid ikke til hinder for kontrol ved graensen, forudsat at kontrollen kun foretages stikproevevis.
2) En afgift, som opkraeves i forbindelse med systematisk kontrol ved graensen som omhandlet ovenfor, udgoer en afgift med tilsvarende virkning som udfoerselstold, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 9 og 12, selv om den svarer til den reelle omkostning ved den enkelte kontrolforanstaltning.