61986CC0136_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Bureau national interprofessionnel du cognac ( herefter benaevnt "BNIC ") har nedlagt paastand om, at vinavler Y . Aubert tilpligtes at betale 7*916,02 FF som bidrag, fordi han i hoestaaret 1979/1980 overskred den afsaetningskvote, han var bundet af . Aubert har paastaaet frifindelse med den begrundelse, at kvoten og bidraget, der er baseret paa den, indebaerer en tilsidesaettelse af faellesskabsretten, isaer EOEF-Traktatens artikel 85 .
Det er for retten blevet oplyst, at dette tilfaelde ikke er isoleret . 465 vinavlere har naegtet at betale naevnte bidrag . En underinstans i cognac-omraadet har truffet afgoerelse efter BNIC' s paastand; fem saadanne retter har statueret, at bidraget ikke skulle betales under henvisning til de grunde Y . Aubert har fremfoert . Tribunal d' instance de Saintes, hvor sagen mod Aubert verserer, har i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt Domstolen foelgende to spoergsmaal :
"1 ) Er bestemmelserne om indfoerelse af produktionskvoter, der bestaar af en afsaetningskvote og en lagerkvote forenelige med bestemmelserne i Rom-Traktatens artikel 85, for saa vidt fremstillingen af et produkt herved soeges begraenset af hensyn til produktets kvalitet?
2 ) I benaegtende fald : er et bidrag, der beregnes efter en saadan kvote, foreneligt med de samme bestemmelser i Rom-Traktaten?"
Denne sag, der har stor betydning for BNIC, avlerne og forhandlerne i cognac-omraadet har foelgende baggrund .
BNIC er en branchesammenslutning vedroerende vine og braendevine fra cognac og blev oprettet ved ministeriel bekendtgoerelse af 5 . januar 1941 . Denne bekendtgoerelse er siden flere gange blevet aendret . Ifoelge artikel 1 i ministeriel bekendtgoerelse af 14 . november 1960 som aendret ved artikel 1 i bekendtgoerelse af 18 . februar 1975, er BNIC sammensat af repraesentanter for vinavlerne og forhandlerne, delegerede for vinavlerne og forhandlerne og visse hermed beslaegtede erhverv . Selv om de delegerede vaelges efter forslag fra deres respektive faglige organisationer, udnaevnes alle medlemmer af BNIC af landbrugsministeren . Visse regeringsembedsmaend skal deltage i BNIC' s moeder og kan deltage som raadgivere . BNIC ledes af en af landbrugsministeren udnaevnt person, der ogsaa udnaevner en Commissaire du Gouvernement . Det er ved artikel 4 i 1960-bekendtgoerelsen fastsat, at denne skal deltage i BNIC' s moeder og have saede i forretningsudvalget . Commissaire du Gouvernement kan enten selv godkende de trufne afgoerelser eller forelaegge dem for ministeren til godkendelse . Der er ikke ved bestemmelsen givet ham nogen hjemmel til at traeffe nogen anden form for beslutning .
Lov nr . 75-600 af 10 . juli 1975 som aendret ved lov nr . 80-502 af 4 . juli 1980 bestemmer, at aftaler indgaaet af anerkendte branchesammenslutninger saasom BNIC ( der er oprettet for at fremme varekvalitet, salg og markedsfoering under statslig kontrol, priser og betalingsbetingelser ) kan faa tillagt bindende virkning af ministeren saaledes, at de inden for det paagaeldende produktionsomraade skal overholdes af alle udoeverne af de erhverv, der er repraesenteret i branchesammenslutningen . Ifoelge lovens artikel 3 kan saadanne organisationer afkraeve alle medlemmer af de erhverv, der er tilknyttet dem, et bidrag paa grundlag af de aftaler, der saaledes er gjort bindende .
For indgaaelsen af saadanne aftaler er der ved BNIC' s vedtaegter af 19 . juni 1978 fastsat foelgende procedurer : a ) interne forhandlinger mellem medlemmerne af hver af de to "familier" af avlere og forhandlere efterfulgt af et moede i hver af de to grupper; b ) udfaerdigelsen af et udkast til forslag, der skal forelaegges BNIC' s ordinaere generalforsamling; c ) dersom tre fjerdedele af medlemmerne af forsamlingen er enige herom, indkaldes en ekstraordinaer generalforsamling, der droefter udkastet til aftalen og behandler indlaeg fra de to familier vedroerende deres stillingtagen; d ) dersom de to familier er enige, anmoder den ekstraordinaere generalforsamling ministeren om, at aftalen goeres bindende .
Den forelaeggende ret er naaet til det resultat, at der blev afholdt en generalforsamling i BNIC den 19 . oktober 1979 . Referatet fra denne forsamling viser, at BNIC' s produktionskomité droeftede et udkast vedroerende 1979/1980-hoesten, hvilket udkast blev definitivt vedtaget af direktoeren for BNIC ( der ogsaa loennes af BNIC ). Dette blev derefter forelagt ministeriets repraesentanter og tilsyneladende ogsaa "Commissaire ". Der blev foreslaaet et maksimaludbytte paa 10 hl ren alkohol pr . ha, en afsaetningskvote paa 4,5 hl ren alkohol pr ha ( korrigeret for unge eller nyetablerede avlere ), en lagerkvote for cognac, der var variabel paa grundlag af produktet, og et afsaetningsloft paa 8,5 hl pr ha i Grande Champagne og 8 hl pr . ha i de oevrige omraader . For hver liter ren alkohol over 4,5 hl ( justeret for unge og nyetablerede avlere ) blev der fastsat et bidrag (" cotisation financière ") paa 300 hl op til afsaetningsloftet . Over afsaetningsloftet skulle der indfoeres en "sanktion" paa 3*000 FF pr . hl solgt ren alkohol og for et produktionsoverskud over maksimumudbyttet "en sanktion" paa 1*500 FF pr . hl . "Commissaire" godkendte samtlige forslag bortset fra maksimumudbyttet paa 10 hl pr . ha, men den ordinaere generalforsamling fastholdt dette tal .
Efter at familierne havde meddelt, at de var enige om forslaget, blev dette derpaa forelagt den ekstraordinaere generalforsamling . "Kommissaeren" foreslog her, at ordet "sanktion" blev erstattet af ordet "bidrag" (" cotisation "). Det blev besluttet, at aftalen skulle undertegnes af formaendene for familierne og direktoeren, efter at Commissaire du Gouvernement havde undertegnet sin beslutning for hoestaaret, saafremt der alene foretoges redaktionelle aendringer af de vedtagne vilkaar, som jeg har resumeret .
Den 29 . oktober 1979 traf "kommissaeren" beslutning om fastsaettelse af et maksimumudbytte paa 10 hl ren alkohol pr . ha og en produktionskvote, der bestod af en afsaetningskvote paa 4,5 hl ren alkohol pr . ha og en lagerkvote af samme stoerrelse som foreslaaet i det forslag, der var blevet vedtaget af forsamlingen for de forskellige cognac-typers vedkommende . Artikel 9 i beslutningen bestemmer, at "som en undtagelsesforanstaltning og alene for hoestaaret 1979-1980 opkraeves en raekke bidrag til finansiering af markedsforanstaltninger for vine og braendevine i cognac og navnlig forskning og undersoegelse af nye afsaetningsmuligheder ( bortset fra cognac og Pineau des charentes ) for most og vine fra de saerlige hvidvinsomraader inden for det afgraensede cognac-omraade ". Bidraget skulle vaere paa 300 FF, pr . hl ren alkohol for enhver afsaetningsmaengde, der oversteg 4,5 hl ren alkohol pr . ha, justeret for unge og nyetablerede avlere, indtil en maksimumgraense paa 8 hl pr . ha eller 8,5 hl pr ha for Grande Champagne' s vedkommende . Hvis dette maksimum blev overskredet, skulle der opkraeves et supplerende bidrag paa 3*000 FF pr . hl ren alkohol .
Ifoelge beslutningens artikel 10 skulle de indkomne midler bruges til at udbetale 300 FF pr hl ren alkohol til vinavlere, der var ude af stand til at saelge deres afsaetningskvote, og som accepterede ikke at bruge den til at fremstille cognac . Resten skulle indbetales paa en konto til finansiering af de foranstaltninger, der er omtalt i artikel 9 .
Den 23 . november 1979 gennemfoerte BNIC en brancheaftale, hvorefter der var enighed om "i overensstemmelse med artikel 9 i den af Commissaire du Gouvernement trufne beslutning", at der skulle indfoeres en afgift for den samme periode paa samme grundlag og af samme stoerrelse og med det samme formaal som afgiften, der var hjemlet i beslutningen . Ifoelge aftalens artikel 5 "er BNIC ansvarlig for fastsaettelsen og opkraevningen de skyldige beloeb, ligesom BNIC administrerer dem med henblik paa gennemfoerelse af de i foranstaaende artikler angivne foranstaltninger"
Brancheaftalen blev gjort bindende for alle beroerte erhvervsdrivende i omraadet ved ministeriel bekendtgoerelse af 2 . januar 1980 i medfoer af lov nr . 75-600 af 10 . juli 1975 .
Selv om Aubert foerst og fremmest modsaetter sig betaling af bidraget, fremgaar det af forelaeggelseskendelsen, at han i sagen for den nationale ret har anfaegtet baade gyldigheden af afsaetnings - og lagerkvoterne og bidraget; de af den nationale ret stillede spoergsmaal omfatter begge disse omraader .
Der bestaar tilsyneladende enighed om, at kravet over for Aubert alene vedroerer bidraget paa 300 FF pr . hl : Der er ikke fremsat noget krav om "sanktioner" eller suppleringsbidrag paa 3*000 FF eller 1*500 FF . Opkraevningen af bidraget haevdes alene at skulle tilvejebringe midler til at opretholde kvaliteten; imidlertid har retten konstateret, at en femtedel heraf blev brugt til supplerende betaling til avlerne .
Den nationale rets foerste spoergsmaal drejer sig om, hvorvidt det forhold, at fremstillingen af et produkt blev begraenset for at opretholde dets kvalitet, er tilstraekkelig til, at en saadan foranstaltning er forenelig med artikel 85; det andet spoergsmaal er, om opkraevningen af et bidrag baseret paa bestemmelser, der er uforenelige med Traktaten ( forudsat det foerste spoergsmaal besvares benaegtende ) i sig selv er uforenelig med Traktaten . Spoergsmaalene er imidlertid blevet behandlet, saaledes at de rejser andre problemer end dem, der omfattes af de stillede spoergsmaal .
BNIC har beskrevet de vanskeligheder, som avlerne og forhandlerne stod overfor i cognac-omraadet paa grund af den betydelige udvidelse af det areal, hvor der dyrkes hvidvine til fremstilling af cognac, og som fandt sted mellem 1972 og 1977, og det faldende eller stagnerende salg og den overproduktion, der foerte til paalaeggelse af kvoter i 1975/1976-hoestaaret, og til, at der blev paalagt bidrag for hoestaaret 1979/1980 . Det var derfor noedvendigt, er det blevet anfoert, at sprede indtaegterne for at beskytte det store antal personer, der er involveret i eller er afhaengige af produktion og markedsfoering af et produkt, der er af stor oekonomisk vigtighed for omraadet .
Disse vanskeligheder kan forklare, hvad der er sket; de kan imidlertid ikke efter min opfattelse indebaere, at en adfaerd, der ellers ville vaere omfattet af Traktatens artikel 85, falder uden for bestemmelsen .
BNIC har derpaa anfoert, at artikel 85, stk . 1, ikke finder anvendelse paa den trufne aftale, idet denne angaar vin og most til brug for destillation . Der er her tale om landbrugsprodukter, jfr . Traktatens artikel 38, stk . 1, og bilag II til Traktaten . Ifoelge Traktatens artikel 42 finder artikel 85 kun anvendelse paa dem, i det omfang, hvor Raadet har besluttet dette . Artikel 2 i Raadets forordning nr . 26 ( EFT 1959-62, s.*120 ) ( om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer ) udelukker aftaler, vedtagelser og former for praksis, der udgoer en integrerende del af den nationale markedsordning, eller som er noedvendig for at naa de i Traktatens artikel 39 angivne maal . Naervaerende brancheaftale, er det blevet anfoert, vedroerer et landbrugsprdodukt ( vine og most ) inden for rammerne af en saadan national markedsordning; hensigten med bidraget er at hjaelpe BNIC til at gennemfoere de maal, der er anfoert i artikel 39, idet bidraget skal finansiere forskning og undersoegelse af nye afsaetningsmuligheder . Afsaetningskvoten tjener alene som grundlag for fastsaettelsen af bidraget .
Dette anbringende er efter min opfattelse ikke holdbart . Det er klart, at brancheaftalen og naevnte beslutning af 1979 angik - ligesom det var tilfaeldet med beslutning fra "Commissaire" om paalaeggelse af kvoter i 1976 - vinbraendevine, der har ret til betegnelsen "cognac ". Baade kvoterne og bidragene vedroerte vinbraendevine, der i bilag II til Traktaten udtrykkeligt er udelukket fra kategorien landbrugsprodukter . Den omstaendighed, at provenuet af bidraget dels skulle bruges til undersoegelse af nye afsaetningsmuligheder for vine og most fra cognac-omraadet, er irrelevant . Aftalen omfattes derfor af Traktatens artikel 85 .
Under alle omstaendigheder var - som tilsyneladende erkendt af den nationale ret og som haevdet af Kommissionen - den del af bidraget, der blev anvendt til at betale visse producenter et tillaeg til prisen uforenelig med reglerne for fastsaettelse af priserne i den faelles markedsordning for vin .
Artikel 85 fastslaar udtrykkeligt, at alle aftaler mellem virksomheder og sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der indebaerer begraensning af eller kontrol med produktion og markeder, som kan paavirke handelen med medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet er forbudt .
En aftale om at indfoere saadanne kvoter, der er tale om her, suppleret med opkraevning af et bidrag "paa grundlag af" ( som det hedder i forelaeggelsen ) ved overskridelse af disse kvoter, falder efter min opfattelse utvivlsomt inden for artiklens anvendelsesomraade . Det overordnede formaal var tilsyneladende at begraense de maengder, der naar markedet, og saaledes stoette priserne . Om formaalet tillige var at opretholde kvaliteten, fremgaar ikke saerlig tydeligt af sagens akter, selv om dette spoergsmaal skal afgoeres af den nationale ret . Selv om formaalet med bestemmelserne var at begraense produktionen for at opretholde kvaliteten, medfoerer dette ikke i sig selv, at bestemmelserne ikke er omfattet af artikel 85, stk . 1 . Dette kan vaere grundlag for, at Kommissionen giver en fritagelse i henhold til artikel 85, stk . 3, men i saa fald maa det konstateres, at Kommissionen ikke fik nogen underretning om foranstaltningerne, ligesom der heller ikke blev ansoegt om en saadan fritagelse . Maaske er det usandsynligt - saaledes som det Kommissionen har haevdet - at en aftale om at indfoere produktionskvoter og opkraevning af bidrag ville blive fritaget i henhold til artikel 85, stk . 3, selv om formaalet var at opretholde kvaliteten .
Et saadant kvotesystem for vinbraendevin til fremstilling af cognac, der i vidt omfang eksporteres til de andre medlemsstater, kan givetvis paavirke samhandelen mellem medlemsstater og begraense eller fordreje konkurrencen, selv om denne vinbraendevin ikke selv eksporteres til medlemsstater ( sag 123/83, BNIC mod Clair, Sml . 1985, s.*391 ).
Jeg er derfor af den opfattelse, at fastsaettelsen af kvoter og bidrag omfattes af Traktatens artikel 85, stk . 1, dersom der forelaa en aftale eller en samordnet praksis, jfr . ordlyden af artikel 85 .
BNIC har haevdet, at bestemmelser som de foreliggende ikke er omfattet af artikel 85, stk . 1, fordi der ikke foreligger nogen aftale mellem virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder eller nogen form for samordnet praksis . Brancheaftalen blev indgaaet af et organ, der delvis er offentligretlig, og var baseret paa befoejelser, der er tillagt Commissaire du Gouvernement . BNIC har imidlertid ikke behandlet dette anbringende i detaljer, men overladt bedoemmelsen heraf til Domstolen .
Den nationale ret udtalte : "Det bemaerkes, at fastsaettelsen af disse kvoter er sket ved beslutning fra Commissaire du Gouvernement og ikke som i tilfaeldet ved fastsaettelse af en minimumsalgspris af cognac-vinbraendevin ved en almindelig faglig aftale, der er gjort bindende ved en ministeriel bekendtgoerelse *... Det var imidlertid formaalet med bidraget, der blev knaesat ved en faglig aftale af 31 . december 1980 ( der menes aabenbart den 23 . november 1979 ) og stadfaestet ved en ministeriel bekendtgoerelse af 2 . januar 1980 ." Retten har dernaest undersoegt, om fastsaettelsen af produktions -, markedfoerings - og lagerkvoter skal anses som en samordnet praksis, selv om de er gennemfoert for at forbedre produktionen eller bevare kvaliteten, saaledes at artikel 85, stk . 1, i medfoer af artikel 85, stk . 3, kan vaere uanvendelige paa produktionskvoten . Retten har tilsyneladende fundet, at der var tale om samordnet praksis, men at kvoterne var indfoert af "Commissaire ".
Jeg skal bemaerke, at artikel 4 i bekendtgoerelse af 1960 bestemmer, at Commissaire du Gouvernement kan godkende trufne "beslutninger" eller forelaegge dem for ministeren . Dette forudsaetter, at sagen begynder med en af BNIC truffet "beslutning ". Hvis "Commissaire" godkender den ( og ikke direkte forelaegger den for ministeren ), undertegnes den faglige aftale og "udstraekkes" ( med den virkning, at den binder alle forhandlerne i omraadet ) af ministeren . Der er ikke blevet fremlagt nogen anden fransk lovbestemmelse, der giver "Commissaire" andre uafhaengige befoejelser .
Selv om "Commissaire' s" beslutning i naervaerende tilfaelde henviser til moedet i generalforsamlingen af 18 . oktober 1979 ( men ikke udtrykkeligt til en truffen "beslutning "), er jeg af den opfattelse, at dersom protokollatet af moedet er rigtigt, er der intet i vejen for, at den forelaeggende ret naar til det resultat, at der forelaa en aftale inden for BNIC truffet af de to familier, hvorefter kvoterne og bidraget skulle gennemfoeres . Hvis en saadan aftale ikke var afhaengig af "Commissaire' s" godkendelse, ville den efter min opfattelse klart vaere en aftale eller en samordnet praksis i henhold til artikel 85 . Der fandt utvivlsomt forhandlinger sted med ministeriet og oejensynlig ogsaa med "Commissaire" eller hans stab, men disse forhandlinger er ikke til hinder for, at der foreligger en saadan aftale, medmindre retten var naaet til det resultat - i strid med hvad der fremgaar af protokollatet - at aftalen blev paatvunget BNIC .
Maaske skal en saadan aftale bedoemmes saaledes, at den afhaenger af "Commissaire' s" godkendelse, hvorfor den ikke er endeligt bindende . Virkeligheden er imidlertid den, at dersom moedereferaterne er korrekte, var det BNIC selv, der havde udarbejdet udkastet . Forslagene kom fra sammenslutningens medlemmer . BNIC' s produktionskomité, hhv . dets direktoer, godkendte endeligt udkastet . Moedet gjorde det klart, at dersom "Commissaire" foretog andre aendringer end rent redaktionelle i de relevante artikler, ville de paagaeldende delegerede ikke undertegne den .
"Commissaire" godkendte det indhold, man var blevet enige om under moedet, i sin "beslutning ". Den faglige aftale blev derpaa undertegnet og dateret den 23 . november 1979, idet betingelsere i det vaesentlige var de, man var naaet til enighed om under moedet, og som var blevet godkendt i "beslutningen ".
En saadan faglig aftale er en aftale mellem virksomheder eller sammenslutning af virksomheder, jfr . EOEF-Traktatens artikel 85 ( praemis 19 og 20 i Domstolens dom i sagen BNIC mod Clair ). Gennemfoerelsen af en foranstaltning fra ministeren, der goer aftalen bindende for alle beroerte erhvervsdrivende selv om de ikke deltager i aftalen, kan ikke bevirke, at aftalen ikke falder ind under artikel 85, stk . 1 ( dommens praemis 23 ).
Det er imidlertid blevet anfoert, at der maa sondres mellem kvoter og bidrag, idet de foerstnaevnte bliver fastsat af "Commissaire" ( og ikke af BNIC i den faglige aftale ), mens sidstnaevnte er blevet paalagt ved brancheaftalen, eftersom alene BNIC og ikke "Commissaire" havde befoejelse til at paalaegge saadanne bidrag .
Man kan muligvis sige, at der er en forskel i formen, eftersom det er aftalen, der tilsyneladende fastsaetter bidraget . Paa den anden side hedder det udtrykkeligt ogsaa i beslutningen, at bidraget "skal indfoeres" og "forfalder til betaling" som angivet . I aftalen bestemmes, at i henhold til artikel 9 i "Commissaire' s" beslutning er der enighed om, at "der skal indfoeres et bidrag", og bidraget paalaegges udtrykkeligt under henvisning til de kvoter, der er fastsat i beslutningen . Aftalen naevner og fastsaetter det samme maksimale udbytte og de samme afsaetningskvoter, der er angivet i beslutningen . Den eneste nye bestemmelse vedroerer det forhold, at BNIC fastsaetter og opkraever de skyldige beloeb samt foerer regnskab .
Saaledes kan det ikke siges at fremgaa af dokumenterne, at BNIC i forbindelse med brancheaftalen ikke godkendte kvoterne, men alene godkendte bidragene . Den forelaeggende ret kan meget vel naa til det resultat, at BNIC baade indfoerte og vedtog dem begge i brancheaftale .
Efter min opfattelse er samtlige betingelser i artikel 85 herefter opfyldt . Der forelaa en aftale mellem virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder om begraensning eller kontrol af produktion og markedsfoering, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet . Begge spoergsmaal maa derfor besvares benaegtende .
Dersom jeg var naaet til det resultat, at BNIC har ret i, at sammenslutningen kun kunne fastsaette bidraget og ogsaa udelukkende gjorde dette, mens "Commissaire" kunne fastsaette kvoterne og ogsaa gjorde dette, indebar paalaeggelsen af bidrag en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 85 .
Forelaeggelsesdommen naevner ikke Traktatens artikel 5 . Der har imidlertid vaeret strid om, hvorvidt - dersom BNIC' s rolle var minimal, og kvoterne og bidraget reelt blev indfoert og godkendt af de statslige myndigheder - der forelaa en tilsidesaettelse fra Frankrigs side af Traktatens artikel 5, sammenholdt med artikel 85 . Det Forenede Kongerige, der er interveneret i sagen, har anfoert, at der her foreligger et tilfaelde, hvor Domstolen kan klargoere forholdet mellem disse to artikler og omfanget af en medlemsstats ansvar i henhold til disse artikler . Kommissionen har anfoert, at en statslig foranstaltning, der fremmer eller tilskynder til indgaaelse af en aftale, der er i strid med 85, stk . 1, og som ikke kan opnaa fritagelse efter artikel 85, stk . 3, tilsidesaetter den saakaldte "effet utile" af artikel 85, hvorfor den strider mod Traktaten .
Jeg kan ikke indse, at der i denne sag er anledning til generelt at afklare omfanget af artikel 5, jfr . artikel 85 . Domstolen har allerede fastslaaet, at artikel 85 vedroerer virksomheders forhold, derimod ikke medlemsstaternes love og administrative bestemmelser . Saaledes gaelder det, at hvor medlemsstater og medlemsstaterne alene paalaegger priser eller begraensninger af produktion og afsaetning, falder en saadan lovgivning eller regulering ikke inden for artikel 85 . Paa den anden side paalaegger Traktaten medlemsstaterne en pligt til ikke at gennemfoere eller opretholde nogen foranstaltning, der kan beroeve artikel 85 dens effektivitet . "Dette gaelder bl.a ., for saa vidt en medlemsstat fremtvinger eller begunstiger karteller, der strider mod artikel 85 eller forlener disse med stoerre gennemslagskraft ." ( de forenede sager 209-213/84, "Anklagemyndigheden mod Asjes", dom af 30 . april 1986, Sml . s.*1425 ). Dette er som fremhaevet af Det Forenede Kongerige tilfaeldet, saafremt regeringen fastlaegger regler, der enten forpligter eller tilskynder erhvervsdrivende til at samordne deres adfaerd eller ved aftale at fastsaette priser eller kvoter . Der kan vaere graa omraader, hvor regeringer med et oekonomisk maal for oeje paa grundlag af aftale eller efter hoering af erhvervet paalaegger priser og kvoter, hvorved der kan opstaa problemer, der er vanskelige at loese . Imidlertid maa hvert enkelt tilfaelde bedoemmes konkret .
I naervaerende sag gaelder det, at dersom den nationale ret naar til det resultat, at beslutningen fra Commissaire du Gouvernement eller den ministerielle bekendtgoerelse alene udgoer en formel godkendelse af en aftale, der allerede var indgaaet af BNIC, som i sig selv indebaerer en tilsidesaettelse af artikel 85, foreligger der efter min opfattelses en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 5, jfr . artikel 85 . Statsforanstaltninger styrker i saa fald virkningen af den retsstridige aftale . Dersom den nationale ret naar til det resultat, at det af BNIC udviste initiativ og indflydelse med henblik paa at opnaa naevnte beslutning og ministerens bekendtgoerelse var vaesentligt eller afgoerende, og at - selv om man herved alene gav BNIC' s oenske en officiel form - "Commissaire" og ministeren herved i det vaesentlige gennemfoerte BNIC' s oensker, idet de godkendte dem, ville der stadig foreligge en tilsidesaettelse af artiklerne 5 og 85 . Staten godkender i saa fald eller styrker i det mindste den virkning, der foelger af den forbudte aftale . Den samme retsstilling foreligger efter min opfattelse, dersom den nationale ret maatte naa til det resultat, at "Commissaire" har paanoedet eller overtalt BNIC til at gennemfoere aftalen eller foelge en praksis, der i sig selv er i strid med artikel 85 .
Paa grundlag af de i forelaeggelsesdommen anfoerte omstaendigheder, samt de dokumenter, der er omtalt heri, og henset til moedereferaterne forekommer det mig umuligt at antage, at der ikke forelaa a ) en aftale eller samordnet praksis, jfr . artikel 85, eller b ) en statslig retsakt, der fremkalder eller styrker virkningerne af en aftale, der er omfattet af artikel 85, men alene en af regeringen som led i dens politik truffet beslutning, der er bindende for de erhvervsdrivende og som ville falde uden for baade artikel 5 og artikel 85 .
Disse spoergsmaal involverer alle i et vist omfang faktiske spoergsmaal, der skal afgoeres af den nationale ret; disse opstaar imidlertid ikke i forbindelse med det resultat, jeg er naaet til, hvorefter der her foreligger en aftale, der er forbudt ved artikel 85 . Fastsaettelsen af kvoter og bidraget er under alle omstaendigheder forbudt .
Jeg skal derfor konkludere, at de forelagte spoergsmaal boer besvares saaledes, at en brancheaftale, der paalaegger et bidrag for overskridelse af en afsaetningskvote og en lagerkvote er omfattet af forbudet i EOEF-Traktatens artikel 85, stk . 1, selv om formaalet hermed var at begraense fremstillingen af et produkt for at opretholde dets kvalitet .
Det tilkommer den nationale ret at afgoere spoergsmaalet om de omkostninger, der er afholdt af parterne i hovedsagen . Kommissionen og Det Forenede Kongerige betaler selv deres omkostninger .
(*) Oversat fra engelsk .