62024CC0043
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. RICHARD DE LA TOUR
fremsat den 4. september 2025 (
1
)
Sag C-43/24 [Shipov] (
i
)
K.M.H.
mod
Obsjtjina Stara Zagora
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol, Bulgarien))
»Præjudiciel forelæggelse – unionsborgerskab – artikel 21, stk. 1, TEUF – artikel 7 og 45 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – hindringer – anmodning om ændring af en transkønnet persons civilstandsoplysninger – ingen national procedure – ingen attest udstedt i en anden medlemsstat – oprindelsesmedlemsstatens forpligtelse til at anerkende en ændring af kønsidentiteten og senere ændringer og indføre dem i fødselsattesten – direktiv 2004/38/EF – artikel 4 – forpligtelse til at udstede identitetsdokumenter, der er i overensstemmelse med den levede kønsidentitet«
I. Indledning
1.
Anmodningen om præjudiciel afgørelse er indgivet i forbindelse med en sag anlagt af K.M.H. mod Obsjtjina Stara Zagora (Stara Zagora kommune, Bulgarien) med påstand om, at hendes kønsskifte fastslås ved dom, idet der anordnes en ændring af hendes navn (
2
), og at denne ændring skal fremgå af hendes fødselsattest.
2.
Denne præjudicielle forelæggelse vedrører således anerkendelse og civilstandsregistrering af transidentiteten for en statsborger i en medlemsstat foretaget af de myndigheder i denne medlemsstat, der er kompetente til at ændre den pågældendes fødselsattest. Selv om denne person har udøvet sin ret til at færdes og opholde sig frit i en anden medlemsstat, vedrører hendes ansøgning ikke anerkendelsen af et element i hendes identitet, som lovligt er opnået i en anden medlemsstat.
3.
På området for civilstandsregistrering blev Domstolens praksis indtil dom af 4. oktober 2024, Mirin (
3
), imidlertid kun udviklet i forbindelse med en medlemsstats anerkendelse af virkningerne af en attest eller afgørelse, som var opnået i en anden medlemsstat, og hovedsageligt på grundlag af unionsborgernes ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område som fastsat i artikel 21 TEUF, idet det blev bemærket, at EU-retten ikke berører disse staters kompetence på området for civilstand.
4.
Endvidere har Domstolen på linje med denne retspraksis for så vidt angår anerkendelsen af retlige tilknytninger udtrykkeligt fastslået, at en medlemsstats anerkendelse af en retsstilling, der lovligt er etableret i en anden medlemsstat, ikke medfører en forpligtelse for førstnævnte medlemsstat, hvor denne situation har virkninger i henhold til EU-retten, til at ændre sin lovgivning på området for personers civilstand (
4
). Endelig har Domstolen på andre områder fremhævet medlemsstaternes kompetence på området for juridisk anerkendelse af kønsskifte (
5
).
5.
I den sag, der gav anledning til Mirin-dommen, fandtes der en national procedure for kønsskifte i den medlemsstat, hvor den pågældende person var statsborger (
6
). Dette er ikke tilfældet i hovedsagen, eftersom den medlemsstat, hvor den pågældende person er statsborger, klart modsætter sig at anerkende ændringer af kønsidentiteten.
6.
Anmodningen om præjudiciel afgørelse giver dermed Domstolen lejlighed til at udtale sig om foreneligheden med EU-retten af en lovgivning i en medlemsstat, således som den fortolkes af de nationale retter, som hverken anerkender en ændring af kønsidentiteten for en af dens statsborgere eller virkningerne heraf, når denne ændring af kønsidentiteten ikke er blevet lovligt fastslået i en anden medlemsstat (
7
). Der er tale om et stort spørgsmål, for så vidt som det vedrører medlemsstaternes kompetence på området for personers civilstand.
7.
Domstolen skal således fastslå, i hvilket omfang situationen i hovedsagen er omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, hvilken hindring for udøvelsen af den berørte persons rettigheder der kan påberåbes af den pågældende, og om denne hindring kan være begrundet.
8.
Jeg vil redegøre for grundene til, at Domstolen, henset til visse EU-retlige bestemmelser, muligvis kan lægge til grund, at en medlemsstat er forpligtet til at afhjælpe de hindringer for retten til at færdes og opholde sig frit, der følger af denne medlemsstats manglende juridiske anerkendelse af den levede kønsidentitet for en af dens statsborgere ved ændring af den pågældendes fødselsattest og identitetspapirer, selv når ændringen af kønsidentiteten ikke er blevet lovligt fastslået i en anden medlemsstat.
II. Retsforskrifter
A.
EU-retten
9.
I dette forslag til afgørelse vil jeg henvise til artikel 20 TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF, artikel 7 og 45, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (
8
) samt artikel 4, stk. 3, i direktiv 2004/38/EF (
9
).
B.
Bulgarsk ret
1. Lov om registrering af borgerne
10.
Artikel 1, stk. 2, i lov om registrering af borgerne i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen, har følgende ordlyd:
»Registreringen af borgerne består i at indføre fødsel, ægteskab og død i registrene over civilstandsattester og at indføre personer i folkeregistret.«
11.
Denne lovs artikel 2, stk. 1, fastsætter følgende:
»Registreringen af personers civilstand i Republikken Bulgarien er baseret på de oplysninger, der fremgår af deres civilstandsattester og de oplysninger, der fremgår af andre dokumenter, der er angivet i en lov.«
12.
Denne lovs artikel 3 har følgende ordlyd:
»I registrene over civilstandsattester indføres de begivenheder, der er nævnt i artikel 1, stk. 2, vedrørende alle personer, der på tidspunktet for begivenheden er bulgarske statsborgere, og vedrørende personer, der ikke er bulgarske statsborgere, men på tidspunktet for begivenheden befinder sig på Republikken Bulgariens område.
2.   Følgende personer opføres i folkeregistret:
1. Alle bulgarske statsborgere:
[…] [ (
10
)]«
13.
I henhold til samme lovs artikel 8, stk. 1, er de væsentligste oplysninger om personers civilstand deres navn, fødselsdato, fødested, køn, statsborgerskab og personlige identifikationsnummer.
14.
Artikel 9 i lov om registrering af personer fastsætter følgende:
»Navnet på en bulgarsk statsborger, som er født på Republikken Bulgariens område, består af et fornavn, et patronym og et familienavn. De tre dele af navnet indføres i fødselsattesten.«
15.
Denne lovs artikel 13 fastsætter følgende:
»Enhver persons patronym består af faderens fornavn og skrives med suffikset ‑ov eller ‑ev og en endelse, der afhænger af barnets køn, medmindre faderens fornavn ikke giver mulighed for at vedhæfte disse endelser eller de er i strid med forældrenes familiemæssige, etniske eller religiøse traditioner.«
16.
Samme lovs artikel 14 har følgende ordlyd:
»Enhver persons familienavn er faderens familienavn eller patronym med suffikset ‑ov eller ‑ev og en endelse, der afhænger af barnets køn, medmindre forældrenes familiemæssige, etniske eller religiøse traditioner kræver andet.«
17.
Nævnte lovs artikel 19, stk. 1, har følgende ordlyd:
»En ændring af fornavnet, patronymet eller familienavnet godkendes af retten på grundlag af en skriftlig ansøgning fra den berørte person, når det pågældende navn er latterligt, ærekrænkende eller socialt uacceptabelt, og i tilfælde, hvor væsentlige omstændigheder kræver dette.«
18.
I henhold til artikel 45, stk. 1, nr. 6-8, i lov om registrering af personer omfatter fødselsattesten den nyfødtes navn, barnets personlige identifikationsnummer (kun for så vidt angår bulgarske statsborgere) samt køn og statsborgerskab.
19.
Nævnte lovs artikel 73 fastsætter, at en ændring af oplysningerne om personers civilstand, som fremgår af udstedte civilstandsattester, gennemføres ved domstolene eller ad administrativ vej.
20.
I henhold til denne lovs artikel 76, stk. 5, ændres navnet og kønnet ved domstolene.
21.
I henhold til samme lovs artikel 100 er enhedssystemet for registrering af civilstand og administrative tjenester til befolkningen (ESGRAON) et nationalt system for registrering af fysiske personers civilstand i Republikken Bulgarien og en kilde til personoplysninger om disse personer.
22.
Artikel 101, stk. 1-4, i lov om registrering af personer fastsætter følgende:
»ESGRAON har følgende funktioner:
1.
at oprette og føre registre over civilstandsattester
2.
at oprette og føre et nationalt elektronisk register over civilstandsattester
3.
at oprette og føre et folkeregister
4.
at etablere systemet for oprettelse og tildeling af den unikke administrative identifikation (det personlige identifikationsnummer) for fysiske personer og at oprette og føre registret over personlige identifikationsnumre.«
2. Lov om bulgarske identitetspapirer
23.
I henhold til artikel 4, stk. 1, i Zakon za bulgarskite lichni dokumenti (lov om bulgarske identitetspapirer) (
11
) af 1. april 1999 i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen, har enhver bulgarsk statsborger ret til et identitetspapir.
24.
Denne lovs artikel 9, stk. 1, fastsætter følgende:
»I tilfælde af en ændring af navn, personligt identifikationsnummer (personnummer/udlændingepersonnummer), køn, statsborgerskab eller en væsentlig og varig ændring af udseendet, skal personen ansøge om nye bulgarske identitetspapirer inden for en frist på højst 30 dage.«
25.
Denne lovs artikel 13, stk. 1, opregner typerne af identitetspapirer. Der er bl.a. tale om identitetskort, pas og kørekort.
26.
I henhold til samme lovs artikel 16, stk. 1, skal den berørte persons navne, fødselsdato, personlige identifikationsnummer, køn og statsborgerskab fremgår af identitetspapirerne. Denne artikels stk. 2 og 6 fastsætter, at passet og identitetskortet også skal indeholde biometriske oplysninger.
27.
I punkt 16, stk. 1, i de supplerende bestemmelser i lov om bulgarske identitetspapirer tilføjes det, at de biometriske oplysninger består af et billede af borgerens ansigt og den pågældendes fingeraftryk.
III. Faktiske omstændigheder i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
28.
K.M.H. er en person, der blev født i Bulgarien den 7. august 1990 og ved fødslen blev registreret som person af mandligt køn med et navn bestående af et fornavn, et patronym og et familienavn (
12
). Hun blev endvidere tildelt et personligt identifikationsnummer, og der blev udstedt et identitetspapir, hvori hun også identificeres som person af mandligt køn. K.M.H. har imidlertid gjort gældende, at hun (
13
)»altid har følt sig som kvinde med hensyn til udseende, adfærd, opfattelse, følelsesliv og opførsel« (
14
), og at dette har været tilfældet siden hendes barndom.
29.
Denne person lever i øjeblikket i Italien i et fast parforhold med en italiensk partner (
15
), som forsørger hende. Hun har undergået en hormonbehandling, som har medført, at hun fremstår som en kvinde, og ønsker at få foretaget et kirurgisk kønsskifteindgreb, hvilket også vil indebære en ændring af civilstanden. Såvel misforholdet mellem hendes udseende og den adfærd, der udvises af en person af kvindeligt køn, som det forhold, at hun har officielle identitetspapirer, herunder et identitetskort, for en person af mandligt køn, medfører daglige gener og vanskeligheder for hende, navnlig i forbindelse med at finde arbejde.
30.
Derfor ansøgte K.M.H. ved Rajonen sad Stara Zagora (kredsdomstolen i Stara Zagora, Bulgarien) på grundlag af artikel 19, stk. 1, i lov om registrering af personer om, at det blev fastslået, at hun var en person af kvindeligt køn, idet der blev anordnet ændring af hendes navn fra K.M.H. (mandligt fornavn, patronym og familienavn) til K.M.H. (kvindeligt fornavn, patronym og familienavn), og at denne ændring blev registreret i den fødselsattest, hun har fået udstedt.
31.
Den forelæggende ret, som rådede over en række lægelige udtalelser og en juridisk undersøgelse, der bekræftede K.M.H.s udsagn om den hævdede kønsidentitet, afviste hendes ansøgning den 28. februar 2018. Den medgav, at K.M.H. er en transkønnet person, og konstaterede, at denne ansøgning om anerkendelse af ændring af hendes kønsidentitet (
16
) var indgivet af fri vilje og på grundlag af et oplyst valg. Den fastslog imidlertid, at det retlige kriterium, der giver mulighed for at imødekomme ansøgningen i henhold til artikel 73 i lov om registrering af borgerne, sammenholdt med samme lovs artikel 19, ikke var opfyldt. Den bemærkede, at bulgarsk materiel ret ikke giver mulighed for at ændre de oplysninger, der er fastslået i en civilstandsattest, på et psykologisk grundlag.
32.
Efter en appel blev denne afgørelse den 15. juni 2018 stadfæstet af Okrazjen sad Stara Zagora (den regionale domstol i Stara Zagora, Bulgarien) for det første med den begrundelse, at den bulgarske lovgiver har fastsat, at bestemmelsen af en persons køn sker ved fødslen ud fra de primære kønskarakteristika. Det er ikke muligt at tillade en ændring af kønnet, medmindre det er nødvendigt på grund af en fysisk forandring. Retsforskrifterne i lov om registrering af borgerne er for det andet helt entydige og giver ikke plads til en anden fortolkning. For det tredje tilkommer det staten, i dens egenskab af lovgiver, at træffe foranstaltninger til at respektere borgernes privatliv og familieliv i overensstemmelse med artikel 8 i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (
17
), som finder direkte anvendelse.
33.
Efter en kassationsappel, som blev antaget til behandling ved kendelse af 7. februar 2019, fastslog Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol, Bulgarien) ved dom af 28. juni 2019, at princippet om respekt for privatliv og familieliv, selv om der ikke findes nationale bestemmelser, kræver, at retten i det konkrete tilfælde prøver, om de materielretlige betingelser for en ændring af en persons kønsidentitet som betingelse for en retlig ændring af civilstandsoplysningerne i fødselsattesten er opfyldt, for at der kan etableres den nødvendige rimelige balance mellem den offentlige interesse og den individuelle interesse under hensyn til EMRK’s artikel 8. Den besluttede at hjemvise sagen til Okrazhen sad Stara Zagora (den regionale domstol i Stara Zagora) med anvisning om at indsamle nye beviser vedrørende K.M.H.s lægelige situation.
34.
Ved dom af 21. november 2019 afviste den nævnte ret, der havde indhentet endnu en juridisk undersøgelse, som bekræftede, at K.M.H. er en transkønnet person, på ny hendes ansøgning om ændring af civilstanden, idet den gentog begrundelsen i sin første afgørelse, som var baseret på fraværet af en procedure, der giver mulighed for at opføre det »psykologiske køn« i en fødselsattest.
35.
K.M.H. har iværksat kassationsappel til prøvelse af denne dom ved Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol). Denne kassationsappel blev antaget til behandling den 26. juni 2023 på grund af modstrid mellem denne afgørelse og dom af 30. april 1996, P. mod S. (
18
), som var blevet påberåbt af K.M.H., med hensyn til følgende retlige spørgsmål, som er genstand for tvisten, og sammenfattes således af den forelæggende ret: »Har fysiske personer ret til at bestemme deres egen identitet, herunder tilhørsforholdet til et bestemt køn? Udgør rettens afvisning af at anordne ændring af køn, navn og identifikationsnummer i civilstandsattesterne for en ansøger, som oplyser at være transseksuel, forskelsbehandling?«
36.
Denne sag blev genoptaget, efter at plenarforsamlingen for afdelingerne for civilretlige sager ved Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol) afsagde fortolkningsafgørelse nr. 2/2020 af 20. februar 2023 (
19
), som gælder for alle statslige myndigheder og alle retter, herunder afdelingerne ved Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol). Som svar på spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne for en ændring af oplysningerne i civilstandsattesterne for en person, der oplyser at være transkønnet, følger af EMRK’s artikel 8, blev det indledningsvis fastslået (
20
), at den gældende materielle ret i Bulgarien ikke indeholder nogen mulighed for at ændre oplysningerne om køn, navn og personligt identifikationsnummer i civilstandsattesterne i et sådant tilfælde. Endvidere kræver EU-retten ikke nogen anden konklusion med hensyn til dette spørgsmål, da reglerne om civilstand er omfattet af medlemsstaternes kompetence. Endelig er denne afgørelse baseret på dom nr. 15 afsagt den 25. oktober 2021 af Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol, Bulgarien), hvoraf det følger, at begrebet »køn« i forfatningen alene skal forstås i sin biologiske betydning, og at den offentlige interesse vejer tungere end transkønnede personers interesse som følge af de moralske og/eller religiøse regler og principper, som ligger til grund for de opfattelser og værdier, der hersker i samfundet, hvis stabilitet og bevarelse skal sikres. I denne henseende fremhæver denne dom den indvirkning, som en ændring af fødselsattesten for en person, der oplyser at være »transseksuel«, har på andre personers civilstand, herunder mindreårige og umyndige, såsom denne persons børn samt den pågældendes ægtefælle.
37.
Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol) har imidlertid givet udtryk for tvivl om den fortolkning, der blev anlagt i fortolkningsafgørelsen. For det første har den med henvisning til EMRK’s artikel 8 og artikel 9 TEU anført, at der ville foreligge en forskelsbehandling i disse bestemmelsers forstand, hvis anvendelsesområdet for den nationale lovgivning, der forbyder forskelsbehandling på grund af køn, var begrænset til interseksuelle personer og andre personer af visse lægelige grunde. Den har endvidere henvist til identiske eller lignende tilfælde, som behandles anderledes i andre medlemsstater, for at påpege en tilsidesættelse af bulgarske transkønnede personers ret til en retfærdig rettergang.
38.
For det andet har den nævnte ret rejst det spørgsmål, om forbud mod juridisk at ændre oplysningerne i fødselsattesten tilsidesætter princippet om unionsborgernes lighed og princippet om den frie bevægelighed, som er fastsat i artikel 8 TEUF og 21 TEUF, »og bekræftes i chartrets artikel 7 og EMRK’s artikel 8«, da de berørte ikke er i stand til at dokumentere deres identitet ved at legitimere sig med deres identitetspapirer, hvor de er registreret som personer af det andet køn.
39.
Endelig er den forelæggende ret af den opfattelse, at det tilkommer Domstolen at vurdere, om en bindende fortolkning af forfatningen, som er foretaget ved en dom fra Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol), hvorefter begrebet »køn« alene skal forstås i sin biologiske betydning, er i overensstemmelse med de EU-retlige krav, og om den kan udgøre en retlig hindring for, at der tages hensyn til kønsidentiteten i civilstandsattesterne.
40.
På denne baggrund har Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er princippet om unionsborgernes lighed og princippet om den frie bevægelighed, som er forankret i artikel 9 [TEU] og i artikel 8 [TEUF] og artikel 21 [TEUF] og bekræftet i [chartrets] artikel 7 […] og [EMRK’s] artikel 8 […] til hinder for en national bestemmelse i en medlemsstat, som udelukker enhver mulighed for at ændre registreringen vedrørende køn, navn og identifikationsnummer […] i civilstandsattesterne for en ansøger, som oplyser at være transseksuel?
2)
Er princippet om unionsborgernes lighed og princippet om den frie bevægelighed, som er forankret i artikel 9 [TEU] og i artikel 8 og artikel 21 [TEUF] samt det i artikel 10 TEUF fastsatte forbud mod enhver form for forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering, som bekræftes i [chartrets] artikel 7 […] og [EMRK’s] artikel 8 […], samt princippet om effektive retsmidler til hinder for en national retspraksis (i den foreliggende sag [fortolkningsafgørelsen]), hvorefter den gældende objektive materielle ret i en EU-medlemsstats område ikke indeholder nogen mulighed for at ændre køn, navn og identifikationsnummer i civilstandsattesterne for en ansøger, som oplyser at være transseksuel, hvorved den pågældende sættes i en anden situation end den, han ville befinde sig i i en anden medlemsstat, ifølge hvis retspraksis det modsatte er gældende?
Er en national retspraksis, som på grund af religiøse værdier og moralforestillinger ikke tillader en ændring af kønsidentiteten, medmindre denne er nødvendig af medicinske grunde for bestemte – interseksuelle – personer, lovlig?
Er en national retspraksis, som på grund af religiøse værdier og moralforestillinger kun tillader en ændring af kønnet i bestemte tilfælde og for bestemte (interseksuelle) personer af medicinske grunde, men ikke i andre tilfælde af ændring af kønsidentiteten af yderligere, andre medicinske grunde, lovlig?
3)
Gælder EU-medlemsstaternes forpligtelse, som er anerkendt i praksis fra Den Europæiske Unions Domstol (ved dommene i sag С-673/16 og sag С-490/20) vedrørende anvendelsen af direktiv 2004/38/EF og artikel 21, stk. 1, TEUF [i overensstemmelse med dom af 5.6.2018, Coman m.fl. (C-673/16, EU:C:2018:385), og Pantjarevo-dommen], til at anerkende en persons civilstand, som er fastslået i en anden medlemsstat i henhold til dennes lovgivning, også for så vidt angår kønnet som en væsentlig bestanddel af civilstandsregistreringen, og kræver en i en anden medlemsstat fastslået ændring af kønnet for en person, der også har bulgarsk statsborgerskab, at denne kendsgerning også registreres i de tilsvarende registre i Republikken Bulgarien?
4)
Er en bindende fortolkning af forfatningen, som er foretaget ved en dom fra Konstitutsionen sad (forfatningsdomstolen), hvorefter begrebet »køn« alene skal forstås i dets biologiske betydning, lovlig, henset til retten til en retfærdig rettergang, som hidrører fra chartret og EMRK; er denne fortolkning forenelig med de EU-retlige krav, og kan den udgøre en retlig hindring for at registrere en ændring af kønnet?«
41.
Den forelæggende ret har den 27. maj 2024 besvaret en anmodning om oplysninger fra Domstolen.
42.
K.M.H., den estiske, den ungarske, den nederlandske og den portugisiske regering samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. K.M.H., den bulgarske og den nederlandske regering samt Kommissionen deltog i retsmødet den 22. maj 2025, hvor de ligeledes besvarede Domstolens spørgsmål til mundtlig besvarelse.
IV. Bedømmelse
43.
Jeg påpeger indledningsvis, at mens det første præjudicielle spørgsmål vedrører den nationale lovgivning, som udelukker registrering af transidentitet, vedrører de øvrige spørgsmål den nationale retspraksis, hvorefter fortolkningen af denne lovgivning ikke giver mulighed for en ændring af civilstanden for en transkønnet person.
44.
I denne henseende ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om de EU-retlige bestemmelser om unionsborgernes lighed, deres ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, ikke-forskelsbehandling og effektiv domstolsbeskyttelse, idet disse rettigheder er fastsat i chartret, er til hinder for, at denne nationale lovgivning og de nationale retters fortolkning heraf ikke giver mulighed for en »ændring af kønsidentiteten« (
21
) for en bulgarsk statsborger med henblik på opførelse af denne identitet i den pågældendes fødselsattest og identitetspapirer, også hvis der ikke er foretaget kirurgisk kønsskiftebehandling.
45.
Eftersom denne anmodning om præjudiciel afgørelse er indgivet i forbindelse med en tvist mellem en bulgarsk statsborger og den kompetente bulgarske myndighed på området for civilstandsregistrering, som ikke vedrører anerkendelsen af en attest eller en afgørelse, der er registreret i en anden medlemsstat, skal det præciseres, hvorved Domstolens kompetence er begrundet (
22
).
46.
Efter min opfattelse er det tilstrækkeligt at konstatere, at K.M.H.s situation er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 21, stk. 1, TEUF (
23
). K.M.H. har nemlig som bulgarsk statsborger (
24
) udøvet sin ret til fri bevægelighed i en anden medlemsstat, nærmere bestemt Den Italienske Republik. Hun ønsker at opholde sig og arbejde i dette land og bevæge sig frit på medlemsstaternes område under en identitet, som vil følge af den juridiske anerkendelse af hendes kønsidentitet i hendes oprindelsesmedlemsstat, samt at være sikret et familieliv med sin italienske partner. Republikken Bulgarien har enekompetence til at udstede et identitetskort eller pas til K.M.H. med angivelse af hendes nationalitet.
47.
K.M.H. kan således bl.a. påberåbe sig den grundlæggende og individuelle ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, som er tillagt alle unionsborgere ved artikel 20, stk. 2, litra a), TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF – i henhold til sidstnævnte bestemmelse med de begrænsninger og på de betingelser, der er fastsat i traktaterne og i gennemførelsesbestemmelserne hertil (
25
). I denne henseende har direktiv 2004/38 bl.a. til formål at fastsætte betingelserne for udøvelsen af disse rettigheder og begrænsningerne heraf (
26
). Dette direktivs artikel 4, stk. 3, fastsætter navnlig udstedelse af et identitetskort eller et pas.
48.
Hvad angår den forelæggende rets spørgsmål, i første omgang de to første spørgsmål, påpeger jeg, at den indgav sin anmodning om præjudiciel afgørelse og sin besvarelse af Domstolens anmodning om oplysninger før afsigelsen af Mirin-dommen vedrørende indførelsen i en unionsborgers fødselsattest af ændringen af dennes fornavn og kønsidentitet foretaget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor denne borger er statsborger. Domstolen fastslog, at »[a]rtikel 20 TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF, sammenholdt med chartrets artikel 7 og 45, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som ikke gør det muligt i en fødselsattest for en statsborger i denne medlemsstat at anerkende og indføre en ændring af fornavn og kønsidentitet, som er lovligt opnået i en anden medlemsstat i forbindelse med den pågældendes udøvelse af sin ret til fri bevægelighed og ophold, med den konsekvens, at denne person er nødsaget til at indlede en ny retslig procedure vedrørende ændring af kønsidentitet i denne første medlemsstat, som ikke tager hensyn til denne ændring, der allerede er lovligt opnået i denne anden medlemsstat« (
27
).
49.
Der er dog en væsentlig forskel mellem den sag, der lå til grund for Mirin-dommen, og den foreliggende sag, nemlig det forhold, at der i hovedsagen ikke foreligger en ændring af kønsidentiteten, som er lovligt opnået i en anden medlemsstat. Det første og det andet præjudicielle spørgsmål er dermed fortsat relevante.
50.
Endvidere skal det påpeges, at selv om Mirin-dommen giver mulighed for at afklare den tvivl, som den forelæggende ret har givet udtryk for i det tredje præjudicielle spørgsmål, kan det ikke antages til realitetsbehandling, eftersom dette ikke er genstanden for tvisten og derfor er hypotetisk. K.M.H. har nemlig ikke opnået nogen retslig eller administrativ afgørelse i Italien, hvor hun bor, således som det fremgår af den forelæggende rets besvarelse af Domstolens anmodning om oplysninger.
51.
Endelig synes det fjerde præjudicielle spørgsmål at kunne forstås således, at det hermed ønskes oplyst, om det er umuligt for den forelæggende ret at fortolke en national bestemmelse i overensstemmelse med EU-retten alene af den grund, at denne bestemmelse af Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) er blevet fortolket på en måde, som er uforenelig med EU-retten. Det følger af Domstolens faste praksis, at dette spørgsmål skal besvares benægtende.
52.
Domstolen har nemlig for det første fastslået, at en national ret, som har gjort brug af den mulighed, der er givet den ved artikel 267, stk. 2, TEUF, i givet fald skal se bort fra en højere national rets vurderinger, hvis den er af den opfattelse, at disse vurderinger ikke er i overensstemmelse med EU-retten, i givet fald ved at undlade at anvende den nationale regel, der forpligter den til at efterkomme denne højere rets afgørelser. For det andet at denne løsning bl.a. finder anvendelse, når en ordinær domstol er bundet af en afgørelse fra en national forfatningsdomstol, som den pågældende ordinære domstol anser for at være i strid med EU-retten (
28
).
53.
Jeg foreslår derfor Domstolen, at min undersøgelse fokuseres på det første og det andet præjudicielle spørgsmål, for så vidt som de er baseret på artikel 21 TEUF og chartrets artikel 7, og at de behandles samlet.
54.
Idet K.M.H. kan påberåbe sig artikel 21, stk. 1, TEUF, kan der efter min opfattelse ses bort fra en del af det retsgrundlag, som den forelæggende ret har henvist til, nemlig bestemmelserne om lighed (artikel 9 TEU og artikel 8 TEUF), ikke-forskelsbehandling (artikel 10 TEUF) og retten til effektive retsmidler (chartrets artikel 47).
55.
Jeg foreslår derfor, at det første og det andet præjudicielle spørgsmål omformuleres. I øvrigt kan Domstolen som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, og med henblik på at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar, inddrage EU-retlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i sine spørgsmål (
29
).
56.
Det kan derfor, henset til formålet med anmodningen om præjudiciel afgørelse (
30
), lægges til grund, at den forelæggende ret nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 20 TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF samt chartrets artikel 7 og artikel 45, stk. 1, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, i direktiv 2004/38, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, således som den fortolkes af de nationale retter, som ikke giver mulighed for, at en ændring af kønsidentiteten for denne stats statsborgere – også hvis der ikke er foretaget kirurgisk kønsskiftebehandling – eller en ændring af disses navn og personlige identifikationsnummer anerkendes juridisk og indføres i deres fødselsattest, selv om denne indførelse er afgørende for, at oplysningerne i deres identitetspapirer kan ændres.
57.
På området for civilstand og juridisk anerkendelse af transidentitet har Domstolen allerede udtalt sig om medlemsstaternes forpligtelser i henhold til EU-retten under specifikke omstændigheder, nærmere bestemt en ændring af kønsidentiteten, som er lovligt opnået i en anden medlemsstat (
31
). Logikken bag denne retspraksis er identisk med logikken i forbindelse med navnet. Den hviler på den konstatering, at der foreligger en hindring for udøvelsen af de rettigheder, der er tillagt ved artikel 20 TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF, når den identitet for en »mobil« unionsborger, som er anerkendt i en medlemsstat, er forskellig fra den, der er registreret i den medlemsstat, hvor den pågældende er statsborger (
32
).
58.
Denne hindring begrunder, at der fastsættes en grænse for medlemsstaternes kompetence på området for personers civilstand. Det følger nemlig af Domstolens faste praksis, at på EU-rettens nuværende udviklingstrin er spørgsmål om personers civilretlige stilling, som reglerne om en persons ændring af fornavn og kønsidentitet henhører under, et område, der henhører under medlemsstaternes kompetence, og EU-retten gør ikke indgreb i denne kompetence. Medlemsstaterne skal imidlertid under udøvelsen af denne kompetence overholde EU-retten og navnlig EUF-traktatens bestemmelser om den ret, der tilkommer enhver unionsborger til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, idet de med henblik herpå anerkender den civilretlige stilling for personer, der er etableret i en anden medlemsstat, i overensstemmelse med dennes lovgivning (
33
).
59.
Hvis der ikke foreligger en attest eller afgørelse, som er lovligt opnået i en anden medlemsstat end den, hvor den berørte person er statsborger, drejer det sig ikke længere om at løse vanskeligheder, der er knyttet til, at en persons civilstand er forskellig i de pågældende medlemsstater, alene fordi vedkommende har udøvet sin ret til at færdes og opholde sig frit i en medlemsstat.
60.
Det hidtil ubehandlede spørgsmål, som Domstolen skal tage stilling til, er, hvordan den effektive udøvelse af denne frihed kan sikres, når en unionsborgers levede kønsidentitet adskiller sig fra den kønsidentitet, der fremgår af angivelsen af den pågældendes køn i fødselsattesten, og som er gengivet i identitetskortet eller passet. I hovedsagen har K.M.H., således som hun har gjort gældende for de nationale retter, ikke nogen identitetspapirer, som giver hende mulighed for at færdes og opholde sig eller arbejde på medlemsstaternes område uden at skulle afklare den tvivl, der følger af modstriden mellem på den ene side kønsangivelsen i disse dokumenter, som svarer til den, der fremgår af hendes fødselsattest, og på den anden side hendes levede kønsidentitet.
61.
Spørgsmålet er dermed, hvad der kan udgøre det EU-retlige grundlag for en forpligtelse for medlemsstaterne til juridisk at anerkende ændringen af kønsidentiteten for en af deres statsborgere, som er født på deres område.
62.
Idet der ikke foreligger en attest eller afgørelse, som er udstedt i en anden medlemsstat, synes anvendelsesområdet for artikel 21, stk. 1, TEUF, således som denne bestemmelse er blevet fortolket på området for »mobile« unionsborgeres identitet, ikke at kunne udvides til en sådan situation, når denne identitet er forskellig i de pågældende medlemsstater. En afgørelse på dette grundlag, selv sammenholdt med chartrets artikel 7, om, at en medlemsstat er forpligtet til juridisk at anerkende kønsidentiteten, ville rejse tvivl om princippet om medlemsstaternes kompetence på området for personers civilretlige stilling og dermed civilstand. En sådan afgørelse ville i sidste ende indebære en ubegrænset anerkendelse af rettigheder knyttet til unionsborgerskabet, som ikke er fastsat i nogen bestemmelse i traktaterne. I øvrigt er en fortolkning på grundlag af chartrets artikel 45, stk. 1, begrænset ved chartrets artikel 51, stk. 2.
63.
Jeg er derfor i lighed med Kommissionen, som gav udtryk for dette synspunkt i retsmødet, af den opfattelse, at en besvarelse på grundlag af artikel 21, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, i direktiv 2004/38, synes at være at foretrække.
64.
Denne fortolkning har den grundlæggende fordel, at den holder sig inden for grænserne og betingelserne for unionsborgernes udøvelse af deres ret til at færdes og opholde sig frit i henhold til artikel 21, stk. 1, TEUF, som er fastsat ved direktiv 2004/38 (
34
). En sådan besvarelse finder endvidere støtte i tre af Domstolens domme, nemlig dels dommen i sagen Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date vedrørende betingelserne for udstedelse af et identitetskort, der gælder som rejsedokument i Den Europæiske Union, og dels Mirin-dommen og Deldits-dommen vedrørende indførelsen af transidentiteten i offentlige registre.
65.
Domstolen har nemlig fastslået, at den ret, som direkte er tillagt unionsborgerne ved artikel 20, stk. 2, litra a), TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, hvis udøvelse direktiv 2004/38 ifølge fast retspraksis har til formål at lette, indgår i gennemførelsen af det område uden indre grænser, som Unionen giver borgerne (
35
).
66.
Identitetskort og pas, som navnlig indeholder et billede af indehavernes ansigt, tjener således til identifikation af unionsborgerne (
36
), bl.a. med henblik på at godtgøre, at de er personer, der har ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, og dermed at udøve denne ret (
37
).
67.
Hvis de identitetskort og pas, der udstedes af den pågældende medlemsstat, indeholder en angivelse af indehaverens køn, som er overtaget fra vedkommendes fødselsattest, bør dennes levede kønsidentitet derfor fremgå heraf, hvis den adskiller sig fra den, som vedkommende blev tildelt ved fødslen (
38
). Det samme gælder et fornavn, navn og eventuelt personligt identifikationsnummer, som svarer til ændringen af kønsidentiteten. I denne henseende skal det erindres, at kønsangivelsen har psykosocial betydning (
39
), for så vidt som den fastslår den mandlige eller kvindelige kønsidentitet. Hvis denne angivelse ikke svarer til den berørte persons levede kønsidentitet (
40
), vil det dokument, der forevises som bevis for identiteten (identitetskort eller pas), nødvendigvis give anledning til tvivl om dets ægthed eller rigtighed (
41
).
68.
Det forekommer mig hensigtsmæssigt at anføre visse væsentlige præciseringer om dette aspekt for så vidt angår kønsangivelsen i identitetskort eller pas.
69.
Der bør sondres mellem EU-lovgivningen på området for udstedelse af pas på den ene side og identitetskort på den anden side. Førstnævnte er reguleret ved forordning (EF) nr. 2252/2004 (
42
). For så vidt angår sidstnævnte finder forordning 2025/2018 nu anvendelse.
70.
Selv om disse forordninger i begge tilfælde henviser til anbefalingerne fra Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO) (
43
), navnlig dem, der fremgår af dokument 9303 vedrørende maskinlæsbare rejsedokumenter (
44
), skal der påpeges visse forskelle.
71.
For så vidt angår pas anføres det i del 4 af dokument 9303 med overskriften »Specifikationer for maskinlæsbare pas (PLM[/MRP]) og andre DVLM[/MRTD] [ (
45
)] af format TD3 [ (
46
)]« (
47
), at zone II, som indeholder »obligatoriske og frivillige personlige oplysninger«, skal omfatte et felt 11 om kønnet på indehaveren af passet i følgende form: »F (féminin) [(K (kvinde))], M (masculin) [(M (mand))] eller X (sexe non spécifiée) [(X (ikke-specificeret køn))]« (
48
). I henhold til denne regel er medlemsstaterne således forpligtet til at anføre et felt med henblik på angivelse af kønnet. Der kan dog fritages fra at oplyse det (
49
).
72.
For så vidt angår identitetskort fremgår samme regler om kønsangivelsen af del 5 i dokument 9303 med overskriften »Specifikationer for officielle maskinlæsbare rejsedokumenter (DVOLM[/MROTD]) af format TD1 [ (
50
)]« (
51
).
73.
Hvad angår identitetskort for unionsborgere kan medlemsstaterne dog fravige disse bestemmelser som fastsat i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning 2025/1208, sammenholdt med 25. betragtning til denne forordning. Med hensyn til identitetskort har EU-lovgiver således valgt
–
at anvende udtrykket »genre [(socialt køn)]« i stedet for udtrykket »sexe [(biologisk køn)]«, der anvendes i dokument 9303 som betegnelse for denne oplysning, som skal angives i et felt i identitetskortet, og
–
at gøre det frivilligt for medlemsstaterne, om de vil angive en persons »genre [(sociale køn)]« (i betydningen »sexe [(biologisk køn)]« i dokument 9303) i den pågældendes identitetskort. Med andre ord er medlemsstaterne ikke forpligtet til at medtage et felt om kønnet i dette dokument (
52
).
74.
For at videreføre undersøgelsen af, under hvilke betingelser der skal udstedes et identitetskort, som svarer til en transkønnet unionsborgers levede køn, bør det derfor antages, at den medlemsstat, hvor den pågældende er statsborger, angiver kønnet (det sociale eller biologiske køn) i identitetskortene.
75.
I et sådant tilfælde, som i den foreliggende sag i Bulgarien (
53
), skyldes den hindring for udøvelsen af retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, som en transkønnet unionsborger udsættes for, det forhold, at den eneste kompetente myndighed, nemlig den kompetente myndighed i den pågældendes oprindelsesmedlemsstat, udsteder et identitetskort, som obligatorisk overtager den angivelse af vedkommendes køn, som fremgår af fødselsattesten, men som ikke længere svarer til vedkommendes levede kønsidentitet. Under disse betingelser er dette identitetsdokument ikke længere foreneligt med sit formål. Jeg minder om, at dette formål består i at gøre det muligt at identificere indehaveren, uden at der kan rejses tvivl om ægtheden af de dokumenter, som vedkommende fremlægger, eller de heri indeholdte oplysninger (
54
).
76.
Denne konstatering bør således føre til, at Domstolen fastslår en ny form for hindring af en unionsborgers udøvelse af de rettigheder, der er sikret ved artikel 21 TEUF og chartrets artikel 45, stk. 1, sammenholdt med artikel 7 heri. Denne hindring skyldes ikke det forhold, at der foreligger to modstridende civilstandsattester om samme person, men derimod det forhold, at der i identitetskortet obligatorisk angives den kønsidentitet, der fremgår af fødselsattesten, uden nogen mulighed for at angive en anden kønsidentitet, nemlig den levede kønsidentitet.
77.
Domstolen kan således fastslå, at en medlemsstat i en sådan situation ikke kan påberåbe sig, at dens nationale lovgivning ikke fastsætter nogen procedure for juridisk anerkendelse af transidentitet, som begrundelse for at hindre retten til at opnå et identitetsdokument, som letter udøvelsen af den pågældende unionsborgers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (
55
).
78.
Efter min opfattelse er det heller ikke muligt at tiltræde det argument, som den bulgarske regering fremsatte i retsmødet, hvorefter identitetsdokumentet, eftersom det afspejler fødselsattesten, kun kan indeholde den kønsangivelse, der blev registreret ved den berørte persons fødsel. Fødselsattesten udgør ganske vist det grundlag, hvorpå identitetsdokumenterne udstedes (
56
), som følge af deres fælles bevisformål på området for identitet, idet førstnævntes indhold er udtømmende, mens sidstnævnte udgør en sammenfatning (
57
).
79.
I en fødselsattest registreres nemlig en kendsgerning, nærmere bestemt fødslen af en person af et generelt bestemt køn og den identitet, vedkommende er blevet tildelt (navn, fornavn), samt tilknytningen til en eller to forældre. Angivelserne af kønnet, fornavnet og navnet tjener til at identificere den person, hvis fødsel er blevet registreret. Afhængigt af medlemsstaten kan disse angivelser være indbyrdes forbundne i forskellig grad, enten med hensyn til sociologiske forhold, f.eks. valget af et fornavn, eller retlige forhold, f.eks. i Bulgarien navnet (
58
), eller i Ungarn i henhold til den ungarske regerings skriftlige indlæg om fornavnet.
80.
I øvrigt er valget af at lade fødselsattesten være det referencedokument, hvor ændringer af de heri indeholdte oplysninger registreres til bevismæssige formål, navnlig med henblik på udstedelse af identitetsdokumenter, omfattet af medlemsstaternes kompetence på både området for civilstand (
59
) og området for udstedelse af identitetsdokumenter (
60
).
81.
Ved udøvelsen af denne kompetence på disse to områder skal medlemsstaterne imidlertid overholde EU-retten, navnlig EUF-traktatens bestemmelser om enhver unionsborgers frihed til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (
61
).
82.
I et retssystem, hvor fødselsattesten er det eneste referencedokument i hele en persons liv, kan et identitetskort for en transkønnet person med angivelse af en levet kønsidentitet, som således ikke stemmer overens med angivelsen af vedkommendes køn i fødselsattesten, derfor, henset til de strenge krav, som giver identitetskortet dets bevisværdi (
62
) med henblik på udøvelsen af retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, kun udstedes, hvis ændringen af kønsidentiteten forinden er blevet officielt registreret. Med andre ord er det den omstændighed, at identitetsdokumentet indeholder en angivelse af kønnet, og at denne angivelse udelukkende overtages fra personens fødselsattest, således som den medlemsstat, der er kompetent på grund af den pågældende statsborgerskab, har fastsat ved lov, som medfører en forpligtelse for denne stat til på grund af formålet med identitetsdokumentet at anerkende den levede kønsidentitet juridisk og indføre den i denne attest (
63
).
83.
På denne baggrund udgør en national lovgivning, således som den fortolkes af de nationale retter, som ikke gør det muligt for en transkønnet person – hvis vedkommende ikke har opnået anerkendelse af sin kønsidentitet – at udøve en ved EU-retten sikret ret, såsom i hovedsagen retten til at besidde et identitetsdokument, som gør det muligt for vedkommende at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, en restriktion for retten til at færdes og opholde sig frit som omhandlet i artikel 21, stk. 1, TEUF (
64
).
84.
Domstolen har endvidere fastslået, at »[e]n sådan restriktion […] ligeledes [skal] konstateres for så vidt angår den ret, der er fastsat i chartrets artikel 45, stk. 1« (
65
).
85.
Det følger af Domstolens faste praksis, at en national lovgivning, der kan begrænse udøvelsen af denne ret, som er fastsat i artikel 21 TEUF, kun kan begrundes, såfremt den er baseret på objektive hensyn og står i et rimeligt forhold til det formål, der lovligt tilstræbes med den nationale lovgivning (
66
).
86.
Endvidere skal en national lovgivning, som er til hinder for, at en transkønnet person – hvis dennes kønsidentitet ikke anerkendes – kan opfylde en betingelse, der er nødvendig for at kunne udøve en rettighed, der er beskyttet af EU-retten, principielt anses for at være uforenelig med EU-retten (
67
).
87.
I hovedsagen har den forelæggende ret henvist til Konstitutsionen sads (forfatningsdomstol) dom nr. 15 af 26. oktober 2021, som udgør grundlaget for fortolkningsafgørelsen (
68
), der dels hviler på det princip, at det kun er det »biologiske køn«, der indføres i fødselsattesten, og religiøse værdier og moralforestillinger om de indvirkninger, som en ændring af en transkønnet persons civilstand har på vedkommendes familiemedlemmer (
69
).
88.
Den bulgarske regering henviste i retsmødet ikke til nogen særlig begrundelse. Den gjorde gældende, at den juridiske anerkendelse af kønsidentiteten er omfattet af medlemsstaternes enekompetence, som skal respekteres i Unionen.
89.
Selv hvis det antages, at den nationale lovgivning, således som den er blevet fortolket af Konstitutsionen sad (forfatningsdomstol) og af plenarforsamlingen for afdelingerne for civilretlige sager ved Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol) i dens fortolkningsafgørelse, forfølger et legitimt formål, kan den under alle omstændigheder kun anses for at være begrundet, såfremt den er i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, der er fastsat i chartret, og som Domstolen skal beskytte, og navnlig med retten til respekt for privatlivet som omhandlet i chartrets artikel 7 (
70
).
90.
Eftersom de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7, i henhold til chartrets artikel 52, stk. 3, har samme betydning og omfang som dem, der er sikret ved EMRK’s artikel 8, idet sidstnævnte bestemmelse udgør en tærskel for minimumsbeskyttelse (
71
), skal det påpeges, at det følger af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols (
72
) retspraksis, at staterne i henhold til de positive forpligtelser, de er pålagt ved EMRK’s artikel 8 (
73
), skal sikre anerkendelsen af en ændring af kønsidentiteten, bl.a. ved at gøre det muligt for de berørte personer at få ændret deres civilstand med de heraf følgende virkninger (
74
) i officielle dokumenter på en hurtig, gennemsigtig og tilgængelig måde.
91.
Endvidere henviste Menneskerettighedsdomstolen i dommen i sagen P.H. mod Bulgarien til sin dom af 9. juli 2020, Y.T. mod Bulgarien (
75
), og påpegede, at den heri havde fastslået, at »ved at afvise at anerkende sagsøgerens kønsskifte retligt uden at angive en tilstrækkelig og relevant begrundelse herfor og uden at forklare, hvorfor et sådant kønsskifte var blevet anerkendt i andre sager pådømt af nationale retter, havde de nationale myndigheder foretaget et ubegrundet indgreb i sagsøgerens ret til respekt for privatlivet« (
76
).
92.
I samme retning fastslog den endvidere, at »[den] manglende afbalancering af sagsøgerens individuelle interesser over for den offentlige interesse i en situation med modstridende retspraksis fra de øverste bulgarske domstole – i lighed med den sag[, der gav anledning til dommen i sagen] Y.T. mod Bulgarien […] – er udtryk for en manglende fleksibilitet i ræsonnementet om anerkendelse af kønsidentiteten. I hovedsagen har denne manglende fleksibilitet i en urimeligt lang og vedvarende periode sat sagsøgeren i en forstyrrende situation, som unødigt har påført hende følelser af sårbarhed, ydmygelse og angst (jf. mutatis mutandis [dom af 11.7.2002,] Christine Goodwin mod Det Forenede Kongerige [CE:ECHR:2002:0711JUD002895795], §§ 77 og 78 […], og dommen i sagen Y.T. mod Bulgarien […], § 72)« (
77
).
93.
Menneskerettigheden har endvidere, ligeledes i dommen i sagen P.H. mod Bulgarien, efter at være blevet oplyst om proceduren vedrørende fortolkningsafgørelsen, som fortsat verserede på tidspunktet for domsafsigelsen (
78
), erindret om »nødvendigheden af at henholde sig til anbefalingerne fra internationale organer, bl.a. Europarådets Ministerkomité og Europarådets Parlamentariske Forsamling samt De Forenede Nationers højkommissær for menneskerettigheder, om foranstaltninger til bekæmpelse af forskelsbehandling på grundlag af seksuel orientering eller kønsidentitet, som omfatter anbefalingen til staterne om at give mulighed for ændring af navn og køn i officielle dokumenter på en hurtig, gennemsigtig og tilgængelig måde« (
79
).
94.
På denne baggrund foreslår jeg Domstolen at fastslå, at det principielt påhviler den forelæggende ret at give den forpligtelse, der er nævnt i punkt 82 i dette forslag til afgørelse, fuld virkning ved at fortolke denne lovgivning i lyset af EU-retten og navnlig reglerne om retten til at færdes og opholde sig frit, respekten for privatlivet og udstedelse af identitetsdokumenter, eller om nødvendigt undlade at anvende denne lovgivning (
80
). Jeg er dog af den opfattelse, at den angivelse af den berørte persons køn, som har fremgået af fødselsattesten, siden den blev udstedt, ikke kan drages i tvivl eller betragtes som en fejl, der skal rettes (
81
).
95.
I denne henseende skal det for det første anføres, at sammenfatningen i dommen i sagen P.H. mod Bulgarien af den retspraksis, der gik forud for fortolkningsafgørelsen, hvorefter »national ret gav mulighed for anerkendelse af juridisk kønsskifte« (
82
), og den herfra afvigende opfattelse, som blev udtrykt af en række dommere, da denne dom blev afsagt med et lille flertal (
83
), er af væsentlig betydning (
84
), for så vidt som den viser, at den nationale lovgivning ikke altid er blevet fortolket på en måde, der ikke er forenelig med EU-retten.
96.
For det andet skal det påpeges, at Menneskerettighedsdomstolen i dom af 17. februar 2022, Y mod Polen (
85
), tog hensyn til det forhold, at systemet for registrering af fødsler frembyder en historisk karakter, og at henvisningen til det ved fødslen tildelte køn i visse situationer kan være nyttigt med henblik på at bevise visse forhold, der er gået forud for kønsskiftet, selv om dette kan medføre visse gener for den berørte person (
86
).
97.
I øvrigt forekommer det mig, uanset hvilken procedure den berørte medlemsstat anvender, hensigtsmæssigt for det første at minde om, at Menneskerettighedsdomstolen har fastslået, at »sikringen af princippet om, at personers civilstand ikke kan ændres, garantien for civilstandens pålidelighed og sammenhæng og i bredere forstand kravet om retssikkerhed, er et hensyn af almen interesse og begrunder fastsættelsen af strenge procedurer med henblik på bl.a. at efterprøve de dybere begrundelser for en ansøgning om juridisk kønsskifte (jf. mutatis mutandis [dom af 6.4.2017,] A.P., Garçon og Nicot mod Frankrig [CE:ECHR:2017:0406JUD007988512], § 142, [af 11.10.2018,] S.V. mod Italien, [CE:ECHR:2018:1011JUD005521608], § 69 […], og Y.T mod Bulgarien […], § 70)« (
87
).
98.
For det andet skal det, selv om det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte betingelserne for den juridiske anerkendelse af en persons kønsskifte (
88
), på baggrund af de oplysninger, som den bulgarske regering fremlagde i retsmødet, præciseres, at det ikke er lovligt at gøre en transkønnet persons udøvelse af sin ret til at få registreret sin transidentitet med henblik på at opnå et identitetskort eller et pas, der svarer til vedkommendes kønsidentitet, betinget af, at der forelægges beviser for en kirurgisk kønsskiftebehandling.
99.
Domstolen har nemlig fastslået, at et sådant beviskrav krænker kernen i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartret, og navnlig kernen i retten til personlig integritet og retten til respekt for privatlivet, jf. henholdsvis chartrets artikel 3 og 7 (
89
). Den har endvidere erindret om, at Menneskerettighedsdomstolen har fastslået, at anerkendelsen af en transpersons kønsidentitet ikke kan gøres betinget af gennemførelsen af en kirurgisk behandling, som den pågældende person ikke ønsker (
90
), og at en lægeerklæring, herunder en forudgående psykiatrisk diagnose, kan udgøre relevant og tilstrækkelig dokumentation i denne henseende (
91
).
100.
Ingen procedure, der fører til, at en transkønnet persons civilstand fuldstændiggøres med henblik på at opnå et retvisende identitetspapir, må derfor gøres betinget af, at der forelægges beviser for en kirurgisk kønsskiftebehandling.
101.
Det følger af ovenstående betragtninger, at der – om nødvendigt ved domstolsfortolkning af den nationale lovgivning – skal fastsættes en passende procedure på området for civilstand, således at bulgarske statsborgere kan få udstedt identitetspapirer, der er i overensstemmelse med deres levede kønsidentitet.
V. Forslag til afgørelse
102.
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at de præjudicielle spørgsmål fra Varchoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol, Bulgarien) besvares således:
»Artikel 20 TEUF og artikel 21, stk. 1, TEUF og artikel 7 og artikel 45, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF,
skal fortolkes således, at
disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, således som den fortolkes af de nationale retter, som ikke giver mulighed for, at en ændring af kønsidentiteten for denne stats statsborgere, herunder hvis der ikke er foretaget kirurgisk kønsskiftebehandling, eller en ændring af disses navn og personlige identifikationsnummer anerkendes juridisk og indføres i deres fødselsattest, selv om denne indførelse er afgørende for, at oplysningerne i deres identitetspapirer kan ændres.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
2
) – Udtrykket »navn« anvendes her i den forstand, hvori det anvendes i artikel 9, stk. 1, i Zakon za grazhdanskata registratsia (lov om registrering af borgerne) af 27.7.1999 (DV nr. 67 af 27.7.1999). Jf. punkt 14 og 30 i dette forslag til afgørelse for henholdsvis en redegørelse for denne bestemmelse og en nærmere beskrivelse af ansøgningens genstand.
(
3
) – C-4/23, herefter »Mirin-dommen«, EU:C:2024:845.
(
4
) – Jf. vedrørende ægteskab mellem personer af samme køn dom af 5.6.2018, Coman m.fl. (C-673/16, EU:C:2018:385, præmis 45 og 46), og vedrørende slægtskab med personer af samme køn dom af 14.12.2021, Stolitjna obsjtjina, rajon »Pantjarevo« (C-490/20, herefter »Pantjarevo-dommen«, EU:C:2021:1008, præmis 57).
(
5
) – Jf. dom af 26.6.2018, MB (Kønsskifte og arbejdsophørspension) (C-451/16, EU:C:2018:492, præmis 29), og af 13.3.2025, Deldits (C-247/23, herefter »Deldits-dommen«, EU:C:2025:172, præmis 37).
(
6
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 67-70). Jeg påpeger atter (jf. mit forslag til afgørelse Mirin, C-4/23, EU:C:2024:385, punkt 73), at 25 af de 27 medlemsstater har fastsat procedurer for ændring af civilstand med henblik på, at den juridiske identitet ved fødslen ændres som følge af et individuelt valg vedrørende kønnet.
(
7
) – Jf. vedrørende det modsatte tilfælde Mirin-dommen (præmis 57).
(
8
) – Herefter »chartret«.
(
9
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77, berigtiget i EUT 2004, L 229, s. 35).
(
10
) – Artikel 93, stk. 4, i lov om registrering af borgerne, som citeres i dom af 16.5.2024, Toplofikatsia Sofia (Begrebet sagsøgtes bopæl) (C-222/23, EU:C:2024:405, præmis 12), fastsætter, at »[b]ulgarske statsborgere, der bor i udlandet, og som ikke er opført i folkeregistret og ikke kan angive nogen fast adresse i Bulgarien, opføres ex officio i folkeregistret i distriktet »Sredets« i byen Sofia«.
(
11
) – DV nr. 93 af 11.8.1998. Denne lovs navn blev ændret ved DV nr. 82 af 16.10.2009.
(
12
) – Jf. punkt 14 i dette forslag til afgørelse.
(
13
) – Jeg foreslår Domstolen at anvende et kvindeligt pronomen i overensstemmelse med det ønske, som sagsøgeren har givet udtryk for i sit indlæg.
(
14
) – Jf. præmis 3 i anmodningen om præjudiciel afgørelse.
(
15
) – Ifølge den præcisering, som den forelæggende ret har foretaget efter Domstolens anmodning om oplysninger.
(
16
) – Jeg anvender her ikke de udtryk, der fremgår i visse af præmisserne i den franske version af anmodningen om præjudiciel afgørelse, såsom »transseksuel«, »transseksualitet«, »ændring af civilt køn« eller »ændring af det køn, der er registreret i fødselsattesten«, men bruger kun udtrykket »kønsidentitet«, som anvendes af den forelæggende ret i forbindelse med begrundelsen for sin anmodning om fortolkning (jf. det andet præjudicielle spørgsmål og præmis 79 og 80 i denne anmodning). Jeg henviser endvidere til K.M.H.s skriftlige indlæg. Der er nemlig ikke tale om at berigtige en kønsangivelse i fødselsattesten, som anses for fejlagtig. Der er tale om en ansøgning om registrering af kønsidentitet, dvs. bekræftelsen af overbevisningen om at tilhøre et andet køn end det, vedkommende blev tildelt ved fødslen, godtgjort ved lægelige udtalelser. Jf. vedrørende dette terminologiske spørgsmål mit forslag til afgørelse Mirin (C-4/23, EU:C:2024:385, fodnote 4), samt Mirin-dommen (præmis 2) og Deldits-dommen (præmis 2 og 39).
(
17
) – Undertegnet i Rom den 4.11.1950, herefter »EMRK«.
(
18
) – C-13/94, EU:C:1996:170.
(
19
) – Herefter »fortolkningsafgørelsen«.
(
20
) – Den forelæggende ret har endvidere i præmis 22 i anmodningen om præjudiciel afgørelse henvist til den dissens, der blev afgivet af 21 ud af de 44 dommere, som deltog i vedtagelsen af denne afgørelse, på grundlag af den manglende modstrid mellem EMRK’s artikel 8 og Konstitutsiya (forfatningen), idet de anførte, at det er muligt at anlægge en anden fortolkning af blandt andet artikel 76, stk. 5, i lov om registrering af borgerne og § 1, nr. 17, i de supplerende bestemmelser til Zakon za zashtita ot diskriminatsia (lov om beskyttelse mod forskelsbehandling), i kraft siden den 1.1.2004 (DV nr. 86 af 30.9.2003, idet denne lovs navn blev ændret ved DV nr. 68 af 22.8.2006).
(
21
) – Dette udtryk er overtaget fra det andet præjudicielle spørgsmål.
(
22
) – I retsmødet gjorde den bulgarske regering på grundlag af disse omstændigheder gældende, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling.
(
23
) – Jf. i denne retning Mirin-dommen (præmis 41).
(
24
) – Jf. vedrørende den konstatering, at statussen som unionsborger automatisk følger af egenskaben af statsborger i en medlemsstat, dom af 29.4.2025, Kommissionen mod Malta (Statsborgerskab for investorer) (C-181/23, EU:C:2025:283, præmis 92). Jf. endvidere vedrørende dels det princip, at unionsborgerskabet udgør den grundlæggende status for medlemsstaternes statsborgere, og dels de rettigheder, der er knyttet til denne status, Mirin-dommen (præmis 51 og 52 og den deri nævnte retspraksis) og dom af 29.4.2025, Kommissionen mod Malta (Statsborgerskab for investorer) (C-181/23, EU:C:2025:283, præmis 92).
(
25
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 52).
(
26
) – Jf. dom af 22.2.2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C-491/21, herefter »dommen i sagen Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date«, EU:C:2024:143, præmis 27).
(
27
) – Mirin-dommen (præmis 71).
(
28
) – Jf. dom af 15.1.2013, Križan m.fl. (C-416/10, EU:C:2013:8, præmis 71), og af 26.9.2024, Energotehnica (C-792/22, EU:C:2024:788, præmis 61 og 62 og den deri nævnte retspraksis).
(
29
) – Jf. bl.a. dom af 20.3.1986, Tissier (35/85, EU:C:1986:143, præmis 9), og af 24.6.2025, GR REAL (C-351/23, EU:C:2025:474, præmis 61).
(
30
) – Jf. punkt 38 i dette forslag til afgørelse.
(
31
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 71).
(
32
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 52-57). Jf. mere generelt vedrørende en anerkendelse af personers civilstand, der er etableret i en anden medlemsstat, i overensstemmelse med dennes lovgivning, på grundlag af den ret, der tilkommer enhver unionsborger til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, Pantjarevo-dommen (præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
(
33
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 53) og Deldits-dommen (præmis 37).
(
34
) – I dommen i sagen Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (præmis 27) understregede Domstolen, at »[s]ådanne begrænsninger og betingelser er fastsat i direktiv 2004/38, der bl.a. har til formål at fastsætte betingelserne for udøvelsen af disse rettigheder og begrænsningerne heraf«.
(
35
) – Jf. dom af 29.4.2025, Kommissionen mod Malta (Statsborgerskab for investorer) (C-181/23, EU:C:2025:283, præmis 84-86 og den deri nævnte retspraksis).
(
36
) – Jf. for så vidt angår identitetskortet 17., 18., 21., 29. og 33. betragtning til og artikel 3, stk. 5, i Rådets forordning (EU) 2025/1208 af 12.6.2025 om styrkelse af sikkerheden af unionsborgeres identitetskort og af opholdsdokumenter, der udstedes til unionsborgere og deres familiemedlemmer, som udøver deres ret til fri bevægelighed (EUT L 2025/1208), som trådte i kraft den 10.7.2025 (jf. denne forordnings artikel 16). Den har erstattet Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1157 af 20.6.2019 om styrkelse af sikkerheden af unionsborgeres identitetskort og af opholdsdokumenter, der udstedes til unionsborgere og deres familiemedlemmer, som udøver deres ret til fri bevægelighed (EUT 2019, L 188, s. 67), hvis virkninger blev opretholdt på de betingelser, som Domstolen fastsatte i den dom, hvorved den blev kendt ugyldig (jf. dom af 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C-61/22, EU:C:2024:251, præmis 128). Jf. endvidere vedrørende lagringen af biometriske oplysninger, nærmere bestemt to fingeraftryk og et ansigtsbillede, i identitetskortene, hvoraf de førstnævnte supplerer sidstnævnte, dom af 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C-61/22, EU:C:2024:251, præmis 91, 98 og 99).
(
37
) – Jf. analogt dom af 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C-61/22, EU:C:2024:251, præmis 51). Jf. ligeledes artikel 11, stk. 6, i forordning 2025/1208.
(
38
) – Jf. analogt Deldits-dommen (præmis 32).
(
39
) – Jf. mit forslag til afgørelse Mirin (C-4/23, EU:C:2024:385, fodnote 4).
(
40
) – Jf. vedrørende definitionen af »kønsidentitet« Yogyakarta principles plus 10 (Additional Principles and State Obligations on the Application of International Human Rights Law in Relation to Sexual Orientation, Gender Identity, Gender Expression and Sex Characteristics to Complement the Yogyakarta Principles) [(Yogyakartaprincipperne plus 10 (Supplerende principper og statslige forpligtelser vedrørende anvendelsen af den internationale menneskeretslovgivning med hensyn til seksuel orientering, kønsidentitet, kønsudtryk og kønskarakteristika som supplement til Yogyakartaprincipperne)], vedtaget i november 2017 (jf. https://yogyakartaprinciples.org/introduction-pj10/), s. 6, fodnote 2. Jf. ligeledes vedrørende det forhold, at den personlige identitet, hvoraf kønsidentiteten er en bestanddel, kan defineres som »den samlede mængde forestillinger og følelser, som en person udvikler om sig selv«, eller som »det, der gør det muligt at forblive den samme, at realisere sig selv og at blive sig selv i et givet samfund og en given kultur og i forholdet til andre«, A. Husser, La situation personnelle dans la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne, doktorafhandling, der blev forsvaret den 1.12.2023, Bruylant, Bruxelles, 2024, s. 153, punkt 217 og fodnote 536.
(
41
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 56).
(
42
) – Rådets forordning af 13.12.2004 om standarder for sikkerhedselementer og biometriske identifikatorer i pas og rejsedokumenter, som medlemsstaterne udsteder (EUT 2004, L 385, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 444/2009 af 28.5.2009 (EUT 2009, L 142, s. 1, berigtiget i EUT 2009, L 188, s. 127) (herefter »forordning nr. 2252/2004«).
(
43
) – Konventionen angående international civil luftfart, undertegnet i Chicago den 7.12.1944 (United Nations Treaty Series, bind 15, nr. 102), indførte ICAO (for International Civil Aviation Organization på engelsk). Unionen er ikke part i denne konvention (jf. https://transport.ec.europa.eu/transport-modes/air/international-aviation/european-union-icao_en, navnlig »The Status of the EU at ICAO«), i modsætning til alle Unionens medlemsstater (jf. listen over stater, der er parter i ICAO på følgende internetadresse: https://www.icao.int/secretariat/legal/List%20of%20Parties/Chicago_FR.pdf).
(
44
) – Hvad angår forordning nr. 2252/2004 jf. artikel 1 og bilaget, hvortil der henvises i dom af 2.10.2014, U (C-101/13, EU:C:2014:2249, præmis 4 og 5). Hvad angår forordning 2025/1208 jf. artikel 3. Sidstnævnte version af dette dokument 9303, som er den ottende version, er fra 2021 (herefter »dokument 9303«).
(
45
) – »DVLM« står for »document de voyage lisible à la machine [(maskinlæsbart rejsedokument)]« [MRTD på engelsk står for »machine readable travel document«].
(
46
) – »TD3« står for »document de voyage lisible à la machine de format 3 [(maskinlæsbart rejsedokument af format 3)]«.
(
47
) – Tilgængeligt på følgende internetadresse: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p4_cons_fr.pdf
(
48
) – Jf. dokument 9303, del 4, s. 14.
(
49
) – Jf. dokument 9303, del 4, punkt 4.1.1.1, vedrørende oplysningerne i zonen for visuel inspektion (ZIV[/VIZ]) og fodnote p) til punkt 4.2.2.2 (s. 14 og 22): »Hvis en udsteder eller en udstedende organisation ikke ønsker at angive kønnet, anvendes pladsholdertegnet (<) i feltet for [maskinlæsbar zone (ZLA[/MRZ])] og X i feltet for ZIV[/VIZ].«
(
50
) – »TD1« står for »document de voyage officiel lisible à la machine de format 1 [(maskinlæsbart officielt rejsedokument af format 1)]«.
(
51
) – Tilgængeligt på følgende internetadresse: https://www.icao.int/publications/Documents/9303_p5_cons_fr.pdf. Jf. dokument 9303, del 5, punkt 4.1.1.1, vedrørende oplysningerne i ZIV[/VIZ] samt fodnote f) til punkt 4.2.2.3 (s. 11 og 16): »Hvis en udsteder eller en udstedende organisation ikke ønsker at angive kønnet, skal pladsholdertegnet (<) anvendes i feltet i ZLA[/MRZ] og et X i dette felt i ZIV[/VIZ].«
(
52
) – Jeg påpeger i øvrigt, at denne oplysning ikke fremgår blandt de oplysninger, der af ICAO betragtes som identificerende i dens vejledning om identifikation, tilgængelig på følgende internetadresse: https://www.icao.int/Security/FAL/TRIP/PublishingImages/Pages/Publications/ICAO%20Guide%20on%20Evidence%20of%20Identity.pdf (ICAO Guide on Evidence of Identity.pdf) (jf. punkt 2.5).
(
53
) – Jf. punkt 26 i dette forslag til afgørelse.
(
54
) – Jf. punkt 57, 60, 66 og 67 i dette forslag til afgørelse.
(
55
) – Jf. i denne retning Mirin-dommen (præmis 60 og den deri nævnte retspraksis) og Deldits-dommen (præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
(
56
) – Jf. i denne retning dom af 14.10.2008, Grunkin og Paul (C-353/06, EU:C:2008:559, præmis 25 og 26). Jf. også for en tidligere konstatering vedrørende den bulgarske ordning Pantjarevo-dommen (præmis 44 og 45). Jf. også ICAO’s vejledning, som er anført i fodnote 52 til dette forslag til afgørelse (punkt 2.5 og 2.5.1).
(
57
) – F.eks. i tilfælde af ændring af navnet eller fornavnet.
(
58
) – Jf. punkt 15 og 16 i dette forslag til afgørelse.
(
59
) – Jf. punkt 58 i dette forslag til afgørelse.
(
60
) – Jf. punkt 69 og 70 i dette forslag til afgørelse. I visse retssystemer kan den juridiske anerkendelse af den levede kønsidentitet i sig selv være tilstrækkelig til at udstede et identitetskort med angivelse af dette køn. Jf. bl.a. Mirin-dommen (præmis 27). I dette tilfælde medfører udstedelsen af en kønsidentitetsattest en fuldstændig anerkendelse i alle henseender af den berørte persons erhvervede køn. Denne attest kan dog ikke anvendes som identifikationsmiddel. Jf. mit forslag til afgørelse Mirin (C-4/23, EU:C:2024:385, punkt 16).
(
61
) – Jf. henholdsvis dommen i sagen Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (præmis 38) og Deldits-dommen (præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
(
62
) – Jf. i denne retning dom af 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C-61/22, EU:C:2024:251, præmis 91).
(
63
) – I denne forstand bør der sondres mellem denne situation og den situation, på grundlag af hvilken retspraksis om ligebehandling i tilfælde af kønsskifte blev udviklet. Denne retspraksis vedrører virkninger af denne ændring, som er uden sammenhæng med civilstandsmæssige spørgsmål. Jf. dom af 7.1.2004, K.B. (C-117/01, EU:C:2004:7, præmis 12), af 27.4.2006, Richards (C-423/04, EU:C:2006:256, præmis 28), og af 26.6.2018, MB (Kønsskifte og alderspension) (C-451/16, EU:C:2018:492, points 22 et 35), hvor Domstolen har fastslået, at denne ændring er erhvervet, og at begrebet »køn« ikke er begrænset til det biologiske køn. Jf. i denne henseende A. Husser, op.cit., s. 155, punkt 222. Jf. endvidere dom af 30.4.1996, P. mod S. (C-13/94, EU:C:1996:170, præmis 19 og 20), hvor Domstolen erindrede om, at den skal sikre overholdelsen af retten til ikke at blive udsat for forskelsbehandling på grundlag af køn, som udgør en af menneskets grundlæggende rettigheder, og anlagde en tilgang, som tog hensyn til følelsen af at tilhøre et andet køn end det, der blev tildelt ved fødslen.
(
64
) – Jf. i denne retning dommen i sagen Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (præmis 48) og Mirin-dommen (præmis 57).
(
65
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 58). Jf. også dommen i sagen Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (præmis 49-51).
(
66
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
(
67
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 60) og Deldits-dommen (præmis 37).
(
68
) – Jf. punkt 36 i dette forslag til afgørelse.
(
69
) – Jf. for næsten identiske begrundelser Menneskerettighedsdomstolens dom af 27.9.2022, P.H. mod Bulgarien (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, § 4 in fine og § 15), herefter »dommen i sagen P.H. mod Bulgarien«.
(
70
) – Jf. Mirin-dommen (præmis 62 og den deri nævnte retspraksis).
(
71
) – Jf. bl.a. Mirin-dommen (præmis 63 og den deri nævnte retspraksis) og Deldits-dommen (præmis 46).
(
72
) – Herefter »Menneskerettighedsdomstolen«.
(
73
) – Jf. dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 12, hvori det anføres, at de almindelige principper for vurdering af statens positive forpligtelser på dette område er blevet sammenfattet i Menneskerettighedsdomstolens dom af 16.7.2014, Hämäläinen mod Finland, CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, §§ 65-67).
(
74
) – Jf. i denne retning Menneskerettighedsdomstolens dom af 16.7.2014, Hämäläinen mod Finland (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, § 68 og den deri nævnte retspraksis). Den positive forpligtelse, som blev fastsat i denne dom, er senere blevet udvidet til at omfatte tilfælde vedrørende transkønnede personer, som ikke har fået foretaget kirurgisk kønsskiftebehandling (jf. f.eks. Menneskerettighedsdomstolens dom af 19.1.2021, X og Y mod Rumænien, CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, §§ 165 og 168). Jf. endvidere den retspraksis, der er anført i Mirin-dommens præmis 64-66. Det erindres navnlig, at »EMRK’s artikel 8 [beskytter] en persons seksuelle identitet som et grundlæggende element og et af de mest intime aspekter af vedkommendes privatliv« (Mirin-dommen, præmis 64). Denne retspraksis fra Menneskerettighedsdomstolen adskiller sig fra retspraksis vedrørende ægteskab (jf. i denne henseende mit forslag til afgørelse Wojewoda Mazowiecki, C-713/23, EU:C:2025:235, punkt 48, første led) eller slægtskab, idet den kun anerkender en begrænset skønsmargen.
(
75
) – CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, herefter »dommen i sagen Y.T. mod Bulgarien«.
(
76
) – Dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 12 og den deri nævnte retspraksis).
(
77
) – Dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 17).
(
78
) – Jf. dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 6). Jf. ligeledes punkt 36 i dette forslag til afgørelse.
(
79
) – Jf. dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 18 og den deri nævnte retspraksis).
(
80
) – Jf. analogt dom af 21.1.2021, Whiteland Import Export (C-308/19, EU:C:2021:47, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).
(
81
) – Jeg påpeger, at artikel 5, stk. 1, litra d), og artikel 16, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27.4.2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT 2016, L 119, s. 1) fastsætter retten til, at personoplysninger fuldstændiggøres ved at blive ajourført.
(
82
) – Dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 6, som henviser til sammenfatningen af den bulgarske retspraksis på området for kønsskifte i dommen i sagen Y.T. mod Bulgarien, §§ 24-30).
(
83
) – Jf. angående denne dissens fodnote 20 til dette forslag til afgørelse.
(
84
) – I retsmødet blev der henvist til virkningerne af Menneskerettighedsdomstolens afgørelser for de berørte personer og anvendelsen af artikel 9, stk. 1, i lov om bulgarske identitetspapirer (jf. punkt 24 i dette forslag til afgørelse). Der henvises endvidere til de bestemmelser, der er omhandlet i dommen i sagen Y.T. mod Bulgarien (jf. denne doms § 19). Der er tale om artikel 20, stk. 2, nr. 5, og artikel 22, stk. 7, nr. 3, i Pravilnik za izdavane na bulgarskite lichni dokumenti (ministerrådets bekendtgørelse om udstedelse af bulgarske identitetsdokumenter) af 8.2.2010 (DV nr. 12 af 12.2.2010), som fastsætter, at i tilfælde af kønsskifte – hvis dette ikke er indført i den nationale database »Befolkning« – skal ansøgningen om et nyt identitetspapir (pas eller identitetskort) vedlægges et officielt dokument udstedt af de kompetente myndigheder. Et sådant dokument skal ligeledes vedlægges i tilfælde af væsentlige og varige ændringer af ansigtet (artikel 20, stk. 1, og artikel 22, stk. 6, nr. 4, i denne bekendtgørelse).
(
85
) – CE:ECHR:2022:0217JUD007413114.
(
86
) – Jf. Menneskerettighedsdomstolens dom af 17.2.2022, Y mod Polen (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, § 79).
(
87
) – Dommen i sagen P.H. mod Bulgarien (§ 14).
(
88
) – Jf. dom af 27.4.2006, Richards (C-423/04, EU:C:2006:256, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
(
89
) – Jf. Deldits-dommen (præmis 45).
(
90
) – Jf. Deldits-dommen (præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
(
91
) – Jf. Deldits-dommen (præmis 49 og den deri nævnte retspraksis). I den foreliggende sag opfylder K.M.H. ifølge den forelæggende rets oplysninger de fysiske, sociale og psykologiske betingelser for juridisk anerkendelse af kønsskiftet.