61990CC0203_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. I den foreliggende sag anmodes Domstolen paa ny om at fortolke EF' s regler om handelsnormer for aeg.
Gutshof-Ei, som er appellant i den sag, der verserer for den nationale ret, producerer og handler med aeg. AEggene transporteres fra pakkeriet til detailforretningerne i kartoner til store pakninger, som paa ydersiderne er forsynet med forskellige angivelser, saasom: "Nylagte aeg ... det smager man", og "Nylagte" (1).
Paa foranledning af en raekke paataler fra myndighederne i Buehl lagde Gutshof-Ei sag an ved Verwaltungsgericht Karlsruhe for at faa anerkendt sin ret til at benytte saadanne angivelser paa store pakninger. Ved dom af 23. august 1989 tog Verwaltungsgericht dog ikke firmaets paastand til foelge.
Gutshof-Ei ankede dommen og paaberaabte sig herved navnlig, at det ifoelge artikel 21, andet afsnit, litra c), i Raadets forordning (EOEF) nr. 2772/75 af 29. oktober 1975 om handelsnormer for aeg (2) er tilladt at forsyne smaa pakninger med "salgsfremmende oplysninger, saafremt disse og den maade, de fremtraeder paa, ikke kan vildlede koeberen". Naar det er tilladt at forsyne smaa pakninger med saadanne oplysninger, som forbrugerne oftest kommer i beroering med, maatte dette efter firmaets opfattelse saa meget mere vaere tilladt at forsyne store pakninger dermed. Det maatte derfor bero paa en redaktionel fejl, at det efter artikel 21 kun er muligt at udstyre smaa pakninger med salgsfremmende oplysninger.
Ved kendelse af 20. juni 1990 besluttede ankeinstansen, Verwaltungsgerichtshof Baden-Wuerttemberg, at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen et praejudicielt spoergsmaal om, hvorvidt artikel 21 i forordning nr. 2772/75 skal fortolkes saaledes, at ogsaa store aegpakninger maa forsynes med salgsfremmende oplysninger. I bekraeftende fald rejser den nationale ret det spoergsmaal, dels om selv objektivt set korrekte oplysninger vil kunne vildlede forbrugeren, saafremt han forbinder urigtige forestillinger med dem, dels om artikel 21 indebaerer et forbud mod at anvende salgsfremmende oplysninger paa store pakninger, som sigter til aeggenes friskhed.
2. Vedroerende det foerste spoergsmaal skal jeg foerst og fremmest bemaerke, at forordning nr. 2772/75, som det fremgaar af artikel 16 til 20, siden den oprindelige version af forordningen har bygget paa en klar sondring mellem store og smaa pakninger. For det andet fremgaar det, at det har vaeret Raadets oenske, at kun smaa pakninger skal kunne forsynes med salgsfremmende oplysninger, hvilket klart kan udledes af forordningens artikel 21, andet afsnit, litra c), samt af den fjerde betragtning til forordning (EOEF) nr. 1831/84 (3), som indeholdt en raekke aendringer til forordning nr. 2772/75. Det fremgaar nemlig af artikel 21, foerste afsnit, at pakninger kun maa forsynes med de i forordningen omhandlede angivelser, samt af det andet afsnit, at smaa pakninger desuagtet kan forsynes med salgsfremmende oplysninger.
Den klare sondring, som EF-lovgiver har foretaget mellem store og smaa pakninger, og som fremgaar baade af de oprindelige bestemmelser og af de senere aendringer, giver saaledes grund til at tro, at der ikke er tale om en redaktionel fejl.
Ganske vist synes det at fremgaa af den foerste betragtning til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 36/85 af 7. januar 1985 (4), at der ved forordning (EOEF) nr. 3341/84 (5) blev givet mulighed for at paafoere store pakninger de samme oplysninger, som i medfoer af forordning nr. 1831/84 i forvejen var blevet tilladt for smaa pakninger.
Det fremgaar dog helt utvetydigt af ordlyden i forordning nr. 3341/84, at det efter denne forordning kun er tilladt at forsyne store aegpakninger med to supplerende oplysninger, nemlig salgskoden eller lagerkontrolkoden. Desuden fremgaar det klart af selve retsforskrifterne i Kommissionens forordning nr. 36/85 (som under alle omstaendigheder ikke har kunnet aendre ved en af Raadet udstedt forordning), at man herved blot ville tilpasse forordning (EOEF) nr. 1295/70 (6) til de aendringer af forordning nr. 2772/75, som var blevet indfoejet ved de senere forordninger nr. 1831/84 og nr. 3341/84.
Endelig finder jeg ikke at kunne acceptere den opfattelse, som er blevet gjort gaeldende af den forelaeggende ret, og hvorefter de omhandlede retsforskrifter kan fortolkes paa den maade, at det er lovligt at anbringe salgsfremmende oplysninger paa store pakninger, som udelukkende benyttes paa en medlemsstats omraade. En saadan sondring har nemlig ingen stoette i retsforskrifternes ordlyd og vil ikke vaere rimelig, da der er tale om regler, som skal lette salget af produkter inden for rammerne af en faelles markedsordning.
3. Med de betragtninger, som jeg har anfoert vedroerende det foerste spoergsmaal, behoever jeg ikke at undersoege den forelaeggende rets andet og tredje spoergsmaal. For dog at kunne give den nationale ret en hensigtsmaessig besvarelse til brug for dens anvendelse af EF' s forskrifter i den foreliggende sag, finder jeg det nyttigt ogsaa at tage bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1907/90 (7) i betragtning, som afloeste og dermed ophaevede forordning nr. 2772/75, og som aendrede handelsnormerne for aeg. Formentlig kommer den nationale ret nemlig til at maatte bringe de regler, som siden hen er udstedt, i anvendelse paa den verserende sag, og hvis fortolkning parterne i oevrigt har haft mulighed for at udtale sig om (8).
Herom skal jeg bemaerke, at det foerste spoergsmaal maa besvares vaesentligt anderledes, hvis det baseres paa de nye regler, Raadet har udstedt. Ifoelge artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 1907/90 maa nemlig saavel store som smaa pakninger paa deres inder- eller ydersider forsynes med salgsfremmende oplysninger, saafremt oplysningerne og den maade, de er fremsat paa, ikke vil kunne vildlede forbrugeren.
Mens det saaledes ikke volder nogen problemer at besvare det foerste spoergsmaal paa grundlag af de foernaevnte regler, idet spoergsmaalet utvivlsomt maa besvares bekraeftende, er det betydeligt vanskeligere at besvare de andre spoergsmaal, hvormed den forelaeggende ret i det vaesentlige oensker at vide, om EF' s forskrifter indeholder et forbud mod at benytte salgsfremmende oplysninger, som - det vaere sig blot helt generelt - sigter til aeggenes laeggedato, og om det herved har nogen betydning, at oplysningerne for saa vidt er korrekte.
4. For rigtigt at forstaa raekkevidden af disse spoergsmaal er det noedvendigt at beskrive - om end kun i et kort resumé - udviklingen i EF' s forskrifter for angivelse af laeggedatoen for aeg. I den forbindelse skal jeg foerst og fremmest fremhaeve, at den nu ophaevede forordning nr. 2772/75 indeholdt et ubetinget forbud mod at angive laeggedatoen paa selve aeggene (jf. artikel 15) eller paa pakningerne (jf. artikel 21).
Som det fremgaar af praemisserne i Paris-dommen (9) var dette forbud begrundet i, at det som foelge af det betydelige antal producenter var vanskeligt at foretage den kontrol, der var noedvendig til sikring af laeggedatoens rigtighed. Kommissionen havde herom anfoert, at der ganske vist fandtes teknisk paalidelige metoder til at kontrollere laeggedatoens rigtighed, men at kun de stoerste producenter, som var i stand til at foretage de noedvendige investeringer, reelt havde mulighed for at skaffe sig det fornoedne tekniske apparatur. Hvis man, som Kommissionen fremhaevede, kun gav disse producenter mulighed for at angive laeggedatoen, ville man tilsidesaette princippet om lige afsaetningsvilkaar for alle EF' s producenter. Af denne grund var Faellesskabets institutioner gaaet ind for loesningen med angivelse af pakkedatoen, som er lettere at kontrollere, fordi antallet af pakkerier er mere begraenset.
Domstolen fandt i Paris-dommen ikke, under hensyn til noedvendigheden af at forene ikke blot producenternes og forbrugernes interesser, men ogsaa de undertiden divergerende interesser hos de forskellige kategorier af producenter, at Faellesskabets institutioner ved at forbyde de erhvervsdrivende at angive laeggedatoen paa de af dem solgte aeg, havde begaaet aabenbare fejl i deres helhedsbedoemmelse af situationen og af de foranstaltninger, som maatte traeffes, eller at de havde overskredet de generelle graenser for deres skoensbefoejelse.
I en senere dom, dommen i "Gold-Ei"-sagen (10), fastslog Domstolen endvidere, at en angivelse paa inder- eller ydersiden af en pakning, saasom angivelsen "pakket paa laeggedatoen", og som har til formaal at oplyse koeberen om laeggedatoen, ikke kan betragtes som en salgsfremmende oplysning og dermed er forbudt efter artikel 21, foerste afsnit, i forordning nr. 2772/75. Det samme gaelder en udtrykkelig angivelse af laeggedatoen.
Det er naeppe noedvendigt at praecisere, at et saadant generelt forbud, som det fremgaar af de foernaevnte domme, gaelder uanset, om det i visse tilfaelde er muligt at foere effektiv kontrol med laeggedatoen.
5. Den foer beskrevne retsstilling er blevet delvis aendret med vedtagelsen af forordning nr. 1907/90, hvorefter det nu er tilladt at angive andre datoer end pakkedatoen [jf. den syttende betragtning samt artikel 7, litra b), og artikel 10, stk. 2, litra c)], dog forudsat, at de betingelser, som Kommissionen fastsaetter i henhold til den saakaldte forvaltningskomitéprocedure, overholdes (jf. artikel 10, stk. 3). Herom har Kommissionen ved forordning (EOEF) nr. 1274/91 af 15. maj 1991 om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 1907/90 (11) bestemt, at det er en betingelse for at udnytte adgangen til at angive laeggedatoen paa aeggene og pakningerne, at der overholdes visse saerligt strenge administrative formaliteter og kontrolkrav, som skal sikre, at de oplysninger, der tilgaar forbrugerne, er korrekte (jf. herom navnlig artikel 17 i forordning nr. 1274/91).
Efter de nye regler er det altsaa tilladt at benytte angivelser, som sigter til aeggenes laeggedato, ogsaa blot indirekte angivelser, og som altsaa giver forbrugeren grund til at tro, at der foeres EF-kontrol med datoen, men udelukkende saafremt den erhvervsdrivende overholder de betingelser og kontrolforskrifter, som er fastsat i EF-reglerne til sikring af oplysningernes rigtighed.
6. Hvad angaar den yderligere risiko for, at forbrugeren tror, at der ud over de af EF fastsatte aegklasser findes en saerlig kategori for "nylagte" aeg (12), skal jeg bemaerke, at risikoen herfor afhaenger af, hvorledes en saadan angivelse er anbragt paa pakningen, og at risikoen vil kunne udelukkes ved at anvende en ydre form, som klart viser, at der er tale om en reklame. Under alle omstaendigheder tilkommer det alene den nationale ret at foretage bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder.
7. Paa grundlag af det anfoerte skal jeg derfor foreslaa Domstolen, at de spoergsmaal, som er forelagt af Verwaltungsgerichtshof Baden-Wuerttemberg, besvares paa foelgende maade:
"1) Artikel 21 i forordning (EOEF) nr. 2772/75, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1831/84, skal fortolkes saaledes, at kun smaa pakninger maa forsynes med salgsfremmende oplysninger.
2) Ved artikel 10 i forordning (EOEF) nr. 1907/90 er adgangen hertil udvidet til ogsaa at gaelde for store pakninger.
3) Artikel 10 i forordning (EOEF) nr. 1907/90 skal fortolkes saaledes, at det er tilladt at benytte angivelser paa store og smaa pakninger, som direkte eller indirekte sigter til aeggenes laeggedato, forudsat at de betingelser og forpligtelser, som Kommissionen har fastsat til sikring af angivelsernes rigtighed, overholdes, og at saadanne angivelser ikke kan foere til forvekslinger med de kvalitetsklasser, som er fastsat i EF' s forskrifter."
(*) Originalsprog: italiensk.
(1) - Paa tysk: Legefrische .
(2) - EFT L 282, s. 56.
(3) - EFT L 172, s. 2.
(4) - EFT L 5, s. 5. Den paagaeldende betragtning lyder saaledes: I henhold til forordning (EOEF) nr. 2772/75 som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1831/84 er angivelsen af pakkeugens nummer paa aegpakninger blevet erstattet af angivelsen af pakkeperioden; i naevnte forordning blev der desuden aabnet mulighed for at anfoere visse oplysninger paa smaa pakninger; ved forordning (EOEF) nr. 3341/84 blev dette ogsaa tilladt paa store pakninger; Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1295/70 boer derfor aendres i overensstemmelse hermed.
(5) - EFT L 312, s. 7.
(6) - EFT L 1970 II, s. 354.
(7) - EFT L 173, s. 5.
(8) - Saavel appellanten i hovedsagen som Kommissionen har i deres skriftlige indlaeg henvist til forordning (EOEF) nr. 1907/90.
(9) - Dom af 13.12.1989 (sag C-204/88, Sml. s. 4361).
(10) - Dom af 15.1.1991 (sag C-372/89, Sml. I, s. 43).
(11) - EFT L 121, s. 11.
(12) - Risikoen herfor er saerlig stor paa nogle sprog, saasom tysk, paa grund af ligheden i de anvendte udtryk: Extra frische ( ekstra friske, jf. forordning nr. 1907/90) og Legefrische (nylagte).