62020CC0347
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 9 септември 2021 година (
1
)
Дело C‑347/20
SIA „Zinātnes parks“
срещу
Finanšu ministrija
(Преюдициално запитване, отправено от Administratīvā rajona tiesa (Първоинстанционен административен съд, Латвия)
„Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 651/2014 — Понятие за предприятие в затруднено положение — Понятие за записан акционерен капитал — Самостоятелно тълкуване — Директива 2013/34/ЕС — Ирелевантност на съответното национално регистърно право — Изисквания за доказване на обстоятелството, че заявителят вече не е предприятие в затруднено положение — Прозрачно и недискриминационно решение за подбор между няколко заявители — Възможност да не се вземат предвид подадени със закъснение документи“
I. Въведение
1.
Предприятие, учредено като капиталово дружество, кандидатства в Латвия за усвояване на средства от Европейския съюз и подава съответното заявление за финансиране. Тъй като обаче записаният му акционерен капитал е намалял с повече от половината поради натрупани загуби, дружеството следва да бъде изключено от финансиране в качеството му на „предприятие в затруднено положение“. Ето защо още преди подаването на заявлението общото събрание взема решение за съответно увеличаване на капитала. След извършването на това увеличаване на капитала предприятието вече не би могло да се счита за предприятие в затруднено положение. Съгласно националното право увеличаването на капитала трябва да бъде вписано в търговския регистър, за да има действие. Това вписване обаче е направено едва след изтичането на срока за кандидатстване, но преди приемането на решението за отхвърляне на заявлението.
2.
В преюдициалното запитване се поставят въпросите дали националното регистърно право е определящо за преценката на основанието за отказ да се отпусне помощ на предприятие в затруднено положение по смисъла на член 2, точка 18 от Регламент (ЕС) № 651/2014 (
2
) и от кой момент това основание за отказ отпада в настоящия случай. Поставя се и въпросът за доказването — в хода на процедурата за подбор — на увеличаване на капитала, за което е взето решение, но все още не е вписано в търговския регистър. Всъщност латвийското национално право не допуска да се правят разяснения чрез представянето на допълнителни документи след подаването на заявлението за финансиране.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1. Регламент (ЕС) № 1301/2013
3.
Член 3, параграф 3, буква г) от Регламент (ЕС) № 1301/2013 (наричан по-нататък „Регламентът за ЕФРР“) (
3
) изключва определени лица от финансиране:
„(3)   ЕФРР не предоставя подкрепа за:
г)
предприятия в затруднено положение, така както са определени в правилата на Съюза за държавните помощи“.
2. Регламент (ЕС) № 651/2014
4.
Съображение 14 от Регламент (ЕС) № 651/2014 (наричан по-нататък „Регламентът за групово освобождаване“) гласи:
„(14)
Помощите, предоставени на предприятия в затруднено положение, следва да бъдат изключени от приложното поле на настоящия регламент, тъй като те следва да бъдат оценявани съгласно Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение от 1 октомври 2004 г. […], чийто срок на прилагане беше удължен със Съобщение на Комисията относно удължаване на прилагането на насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение от 1 октомври 2004 г. […], или съгласно последващите ги насоки, за да се предотврати тяхното заобикаляне, с изключение на схемите за помощ за отстраняване на щети, причинени от някои природни бедствия. За да се осигури правна сигурност, е целесъобразно да бъдат определени ясни критерии, които не изискват оценка на всички особености на положението на дадено предприятие, за да се установи дали то може да се счита за предприятие в затруднено положение за целите на настоящия регламент“.
5.
Член 2 („Определения“) от този регламент предвижда:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения: […]
18.
„предприятие в затруднено положение“ означава предприятие, по отношение на което е изпълнено поне едно от следните обстоятелства:
а)
в случай на дружество с ограничена отговорност […]: когато неговият записан акционерен капитал е намалял с повече от половината поради натрупани загуби. Такъв е случаят, когато приспадането на натрупаните загуби от резервите (и всички други елементи, които по принцип се считат за част от собствения капитал на дружеството) води до отрицателен кумулативен резултат, който надхвърля половината от записания акционерен капитал. За целите на настоящата разпоредба под понятието „дружество с ограничена отговорност“ се разбира по-специално видовете дружества, посочени в приложение I към Директива 2013/34/ЕС […], а понятието „акционерен капитал“ включва, когато е уместно, премии от [емисии на] акции; […]
в)
когато предприятието е в процедура по колективна несъстоятелност или отговаря на критериите на своето вътрешно право, за да бъде обект на процедура по колективна несъстоятелност по искане на неговите кредитори; […]“.
3. Регламент (ЕС) № 1303/2013
6.
Член 125, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕС) № 1303/2013 (
4
) урежда функциите на управляващия орган по следния начин:
„(1)   Управляващият орган отговаря за управлението на оперативната програма в съответствие с принципа на доброто финансово управление.
[…]
(3)   По отношение на подбора на операциите управляващият орган:
а)
изготвя и — след като бъдат одобрени — прилага подходящите процедури и критерии за подбор, които:
i)
гарантират, че операциите допринасят за постигането на специфичните цели и резултати по съответните приоритети;
ii)
са недискриминационни и прозрачни; […]“.
4. Директива (ЕС) 2017/1132
7.
Член 68 („Решение на общото събрание за увеличаване на капитала“) от Директива (ЕС) 2017/1132 (
5
) относно някои аспекти на дружественото право гласи:
„(1)   Общото събрание взема решение за всяко увеличаване на капитала. Както решението, така и увеличаването на записания капитал се публикуват по реда, предвиден в законодателството на всяка държава членка в съответствие с член 16 […]“.
8.
Член 14 („Актове и данни за оповестяване от дружествата“) от същата директива предвижда следното:
„Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират задължителното оповестяване от дружествата най-малко на следните актове и данни: […]
д)
най-малко веднъж годишно — размера на записания капитал, когато учредителният акт или уставът предвижда размер, до който е разрешено изменение на капитала без решение на общото събрание, освен ако увеличаването на записания капитал не води до изменение на устава; […]“.
9.
Съгласно член 16, параграфи 6 и 7 („Оповестяване в регистъра“) от Директивата:
„(6)   Дружеството може да противопостави актовете и данните на трети лица само след оповестяването им по реда на параграф 5, освен ако докаже, че те са били известни на третите лица. […]
(7)   […] Освен това третите лица винаги могат да се позовават на всички актове и данни, по отношение на които все още не са извършени формалностите по оповестяването, освен ако липсата на оповестяване възпрепятства тяхното действие“.
5. Директива 2013/34/ЕС
10.
Директива 2013/34/ЕС (
6
) се отнася до хармонизирането на разпоредбите относно годишните финансови отчети (наричана по-нататък „Директивата за счетоводния баланс“).
11.
В съображение 9 от тази директива е обяснена целта на годишните финансови отчети:
„Годишните финансови отчети следва да бъдат изготвени разумно и следва да дават вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието […]“.
12.
Член 4, параграф 1 от Директивата за счетоводния баланс изяснява съдържанието на годишните финансови отчети:
„(1)   Годишните финансови отчети съставляват неразделно цяло и за всички предприятия се състоят най-малко от баланс, отчет за приходите и разходите и бележки към финансовите отчети“.
13.
Приложение III към Директивата за счетоводния баланс се отнася до хоризонталната структура на баланса и споменава записания капитал в раздел „Капитал, резерви, пасиви“, група А („Капитал и резерви“), първа подпозиция:
„I. Записан капитал (освен ако националното законодателство предвижда в тази позиция да бъде записан изискуемият капитал. В този случай размерът на записания и на внесения капитал се записват поотделно)“.
Б.
Латвийско право
14.
Усвояването на средствата от Европейския съюз в Латвия се урежда от Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fonda 2014—2020. gada plānošanas perioda vadības likums (Закон за управление на Структурните фондове и Кохезионния фонд на Европейския съюз за програмния период 2014—2020 г.) (
7
).
15.
Член 21, параграфи 2 и 5 („Подбор на кандидатурите за проекти“) от посочения закон предвижда следното:
„2.   Органът за връзка подбира кандидатурите за проекти в съответствие с методите за подбор и техническото задание към поканата. Техническото задание се изготвя и — съгласувано с отговорния орган и с управляващия орган — се приема от органа за връзка.
5.   Кандидатите подготвят и представят кандидатурите си съгласно предвиденото в техническото задание към поканата“.
16.
Член 25 („Обикновено одобряване, условно одобряване или отхвърляне на кандидатури за проекти в рамките на публични покани за подбор на кандидатури за проекти“) от същия закон предвижда в параграфи 3 и 4:
„3.   Решение за отхвърляне на кандидатура за проект се приема, ако е налице поне едно от следните обстоятелства: […]
2)
Кандидатурата не отговаря на критериите за оценка и отстраняването на недостатъци съгласно параграф 4 на настоящия член би имало отражение върху проекта по същество. […]
4.   Решение за условно одобряване на кандидатурата за проект се приема, ако кандидатът трябва да извърши определени действия, посочени от органа за връзка, за да може кандидатурата да отговаря напълно на критериите за оценка, а проектът да бъде осъществен по подходящ начин. В решението се посочват съответните условия, а изпълнението им се установява въз основа на техническото задание към поканата. Ако посочено в решението условие не се изпълни или не се изпълни в определения с решението срок, кандидатурата се счита за отхвърлена“.
17.
Съгласно член 30 („Разяснения по кандидатурите за проекти“) от същия закон:
„По кандидатурите за проекти не може да се правят разяснения в периода между тяхното подаване и приемането на решение за обикновено одобряване, условно одобряване или отхвърляне“.
18.
Мярката за помощ, за която става въпрос, се урежда от Ministru kabineta 2018. gada 25. septembra noteikumi № 612 „Darbības programmas „Izaugsme un nodarbinātība“ 3.1.1. specifiskā atbalsta mērķa „Sekmēt MVK izveidi un attīstību, īpaši apstrādes rūpniecībā un RIS3 prioritārajās nozarēs“ 3.1.1.5. pasākuma „Atbalsts ieguldījumiem ražošanas telpu un infrastruktūras izveidei vai rekonstrukcijai“ otrās projektu iesniegumu atlases kārtas īstenošanas noteikumi“ (Постановление № 612 на Министерския съвет от 25 септември 2018 година относно правила за изпълнение на втория етап на подбор на проекти по оперативна програма „Растеж и заетост“, специфична цел 3.1.1 („Допринасяне за създаването и развитието на малки и средни предприятия, по-специално в производствения сектор и приоритетните сектори RIS3“), мярка 3.1.1.5 („Инвестиционна помощ в подкрепа на създаването или преустройството на производствени помещения и инфраструктури“).
19.
Съгласно точка 15 от същото постановление:
„Не се допуска финансиране, когато: […]
15.3.
Кандидатът е предприятие в затруднено положение съгласно член 2, точка 18 от Регламент № 651/2014 на Комисията; […]“.
20.
Практическите аспекти на подбора на кандидатурите за проекти се уреждат на свой ред от изготвеното от Агенцията техническо задание към поканата и приложенията към него (
8
).
21.
В раздел II, параграф 6 от Приложение 5 („Методи за прилагане на критериите за оценка на кандидатурите за проекти“) към техническото задание към поканата се описва начинът, по който се преценява дали кандидатът е предприятие (икономически оператор) в затруднено положение:
„Дава се „обикновена положителна“ оценка, когато кандидатът не е икономически оператор в затруднено положение. Определянето му като предприятие в затруднено положение към момента на решението за предоставяне на помощ трябва да е обективно обосновано от проверими и надеждни данни за кандидата и свързаните с него предприятия:
a)
Проверява се информацията, съдържаща се в последния публикуван окончателен годишен отчет.
b)
Ако се представя междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор, за да се определи дали става въпрос за предприятие в затруднено положение, се използват данните от този отчет.
c)
Ако кандидатът се позовава на (проверима) публично достъпна информация, която се отнася до увеличаване на дружествения капитал след последния окончателен годишен отчет, се взема предвид такава информация, представена заедно с междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор. […]
Оценката е „условно положителна“, когато представената информация е непълна или не е достатъчно конкретна. В този случай от кандидата се изисква да представи разяснения по представената информация. Разясненията може да се отнасят само до технически, аритметични и редакционни аспекти. […]
Оценката е „отрицателна“, когато кандидатът отговоря на някоя от характеристиките на икономически оператори в затруднено положение или не е изпълнил условията, съдържащи се в решение за условно одобряване, или, въпреки изпълнението на посочените условия, продължава да не отговаря на предвидените изисквания или не е изпълнил условията в срока, определен с решението за условно одобряване“.
22.
В Латвия дейността на търговските дружества се урежда от Komerclikums (Търговски кодекс). Член 12 („Оповестяване в регистъра“) от този кодекс предвижда:
„1.   Вписванията в търговския регистър пораждат действие по отношение на трети лица от момента на тяхното оповестяване. […]
2.   Когато данните, които следва да бъдат вписани в търговския регистър, не са вписани или са вписани, но не са оповестени, те не може да бъдат противопоставени на трети лица от лицето, в чиято полза е трябвало да бъдат вписани, освен ако са били известни на третите лица […]“.
23.
Член 196 („Решения за изменение на дружествения капитал“) от Търговския кодекс предвижда:
„1.   Увеличаването или намаляването на дружествения капитал може да се извършва само с решение на общото събрание на съдружниците, в което се определят начините за увеличаване или намаляване на капитала. […]
3.   Решение за изменение на дружествения капитал се приема едновременно със съответното изменение на дружествения договор“.
24.
Съгласно член 202 („Заявления до търговския регистър относно увеличаване на дружествения капитал“), параграф 3 от Търговския кодекс:
„Увеличаването на дружествения капитал се счита за извършено от датата на вписване в търговския регистър на новия размер на капитала“.
III. Спорът в главното производство
25.
На 15 януари 2019 г. Centrālā finanšu un līgumu aģentūra (Централна агенция за финанси и обществени поръчки, наричана по-нататък „Агенцията“) обявява втория етап на публичната покана за представяне на кандидатури за проекти за получаване на помощ по програмата със съфинансиране „Растеж и заетост“ на Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР). С оглед на направените изменения е определен срок до 30 април 2019 г. за представяне на кандидатури за проекти.
26.
На 30 април 2019 г. SIA „Zinātnes parks“, дружество с ограничена отговорност (наричано по-нататък „жалбоподателят“), представя кандидатура за проект пред Агенцията. Тъй като обаче записаният му капитал е намалял с повече от половината поради натрупани загуби, дружеството би било изключено от финансиране като „предприятие в затруднено положение“. Поради това заедно с кандидатурата жалбоподателят представя решение на общото събрание от 29 април 2019 г. за изменение на дружествения договор. Решението предвижда увеличаване на дружествения капитал чрез заплащането от конкретен съдружник в определен срок на дял от дружествения капитал (увеличен с ажио).
27.
В периода на оценяване на кандидатурата за проект жалбоподателят уведомява Агенцията, че увеличаването на дружествения капитал е вписано в търговския регистър на 24 юли 2019 г. В рамките на административната процедура жалбоподателят допълнително представя междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор.
28.
С решение на Министерството на финансите от 4 ноември 2019 г., което слага край на административната процедура, кандидатурата за проект на жалбоподателя е отхвърлена, тъй като е счетено, че към датата на подаване на кандидатурата той е бил „предприятие в затруднено положение“ по смисъла на член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване.
29.
В решението се посочва, че въпреки решението на общото събрание по силата на член 202, параграф 3 от Търговския кодекс дружественият капитал се счита за увеличен едва след вписването на новите дялове в търговския регистър; такова вписване обаче е извършено едва след представянето на кандидатурата за проект. Целта на публичната покана била да гарантира равни условия на съревнование между кандидатите, така че след представянето на кандидатурите за проекти вече да не може да се правят разяснения по тях. Освен това в решението се изтъква, че по силата на точка 7.17 от техническото задание към поканата, за да се удостовери подобряване на финансовото състояние, е необходимо заедно с кандидатурата за проект да се представи пряко не какъвто и да било документ, а междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор, за да може Агенцията да разполага с вярна картина на финансовото състояние на жалбоподателя.
30.
Жалбоподателят подава жалба пред запитващата юрисдикция, като твърди, че към датата на представяне на кандидатурата си за проект не е трябвало да бъде считан за предприятие в затруднено положение, имайки предвид решението, прието от общото събрание и представено на компетентния орган заедно с посочената кандидатура. Според жалбоподателя непредоставената информация сама по себе си няма отражение върху финансовото му състояние и следователно може да бъде представена и в периода на оценяване на кандидатурата за проект.
31.
В рамките на съдебното производство страните не оспорват, че ако се вземат предвид финансовите данни, съдържащи се в последния годишен финансов отчет на жалбоподателя за 2018 г., жалбоподателят ще бъде считан за предприятие в затруднено положение по смисъла на член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване. Установено е също, че с увеличаването на дружествения капитал и вписването на съответното изменение в търговския регистър на 24 юли 2019 г. жалбоподателят е отстранил този недостатък.
IV. Преюдициалното запитване и производството пред Съда
32.
С определение от 15 юли 2020 г. Administratīvā rajona tiesa (Първоинстанционен административен съд, Латвия) поставя на Съда следните преюдициални въпроси:
1.
Трябва ли понятието „записан акционерен капитал“, съдържащо се в член 2, точка 18, буква а) от Регламент № 651/2014, във връзка с други разпоредби от правото на Съюза относно дейността на дружествата да се тълкува в смисъл, че определянето на записания акционерен капитал следва да се основава единствено на данните, които са оповестени по реда, предвиден в законодателството на всяка държава членка, като при това положение се има предвид, че такива данни трябва да се считат за пораждащи последици едва от момента на това оповестяване?
2.
При преценката на понятието „предприятие в затруднено положение“, съдържащо се в член 2, точка 18 от Регламент № 651/2014, трябва ли да се отдава значение на изискванията, определени в рамките на процедурата за подбор на проекти по европейски фондове, относно документите, които следва да се представят, за да се докаже финансовото състояние на съответното предприятие?
3.
При утвърдителен отговор на втория преюдициален въпрос, съвместима ли е национална правна уредба относно подбора на проекти, която предвижда, че по кандидатурите за проекти не може да се правят разяснения след тяхното подаване, с принципите на прозрачност и на недопускане на дискриминация, съдържащи се в член 125, параграф 3, буква а), подточка ii) от Регламент № 1303/2013?
33.
В производството пред Съда писмени становища представят Латвия, Ирландия и Европейската комисия, като всички те, наред с жалбоподателя, вземат участие в съдебното заседание на 14 юли 2021 г.
V. Правен анализ
А.
По преюдициалните въпроси
34.
Настоящото преюдициално запитване се отнася до отхвърлено заявление на жалбоподателя за получаване на помощ по програмата със съфинансиране на ЕФРР „Растеж и заетост“.
35.
С трите си въпроса запитващата юрисдикция иска да се установи как следва да се разбира понятието „предприятие в затруднено положение“, използвано в член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване, като се има предвид „записаният акционерен капитал“ (по този въпрос вж. раздел Б по-долу). Тази проверка е необходима с оглед на факта, че член 3, параграф 3, буква г) от Регламента за ЕФРР изключва тези предприятия от финансиране. Вторият въпрос на запитващата юрисдикция се отнася до начина, по който даден кандидат може да докаже, че не е предприятие в затруднено положение. По-специално тя иска да установи дали изискването съгласно националното право за представяне на определени отчети е в съответствие с правото на Съюза (по този въпрос вж. раздел В по-долу). Третият въпрос се отнася до последващата процедура за подбор пред управляващия орган. В това отношение запитващата юрисдикция поставя въпроса дали органът може да не вземе предвид последващи разяснения (вписване в търговския регистър и последващ междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор) след изтичането на срока за подаване на заявлението, но преди приемането на окончателно решение (по този въпрос вж. раздел Г по-долу).
36.
Въпреки че трите въпроса са свързани, те засягат различни аспекти (тълкуване на понятието „предприятие в затруднено положение“, доказване на това качество, изключване на възможността да се представят последващи доказателства, че предприятието не е в затруднено положение) на процедурата за подбор на бенефициер и поради това на всеки от тях ще бъде даден отделен отговор.
Б.
Тълкуване на член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване
37.
Основната причина за отхвърлянето на заявлението за финансиране е обстоятелството, че към момента на подаване на заявлението Агенцията е определила заявителя като „предприятие в затруднено положение“ по смисъла на член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване. С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи как следва да се тълкува това понятие, по-специално доколкото се прави позоваване на „записания акционерен капитал“. Само вписаният акционерен капитал съгласно съответното национално дружествено и регистърно право ли следва да се счита за записан акционерен капитал? Или става въпрос за самостоятелно понятие от правото на Съюза, което трябва да се разглежда независимо от специфичните за всяка държава членка национални особености?
38.
Този въпрос е от значение по-специално поради обстоятелството, че държавите членки следват различни подходи в дружественото си право. Така например латвийското право съдържа фикция, че решеното от общото събрание увеличаване на дружествения капитал се счита за извършено в деня, в който новият размер на капитала е вписан в търговския регистър. От становището на Ирландия става ясно, че в Ирландия няма такова изискване за вписване, за да бъде извършена промяна на акционерния капитал. За сметка на това в Германия за изменение на дружествения договор на ООД се изисква нотариално заверено решение на съдружниците. При това изменението няма правно действие, докато не бъде вписано в търговския регистър по седалището на дружеството.
39.
Настоящият случай се отнася до латвийско дружество, което към момента на подаване на заявлението за финансиране не е отговаряло на изискванията на латвийското регистърно право. Ирландско дружество би могло да изпълни изискванията на ирландското законодателство, без да представи доказателства за вписване в търговския регистър. Германско дружество би могло да представи документ за вписване в (германския) търговски регистър, но освен това трябва да отговори на по-строги изисквания (нотариално заверено решение на съдружниците) в сравнение с латвийския си конкурент.
40.
Тези примери показват, че въпросът за тълкуването на понятията в даден регламент на Съюза, както често се случва, е тясно свързан с въпроса дали тези понятия трябва да се тълкуват самостоятелно, така че да могат да бъдат прилагани по един и същ начин за всички дружества във всички държави членки, или решаващо значение има тълкуването, при което се взема предвид съответното национално право (на държавата, отпускаща помощта, или на държавата по седалището на дружеството заявител).
1. По самостоятелното тълкуване на Регламента за групово освобождаване
41.
Отговорът на този въпрос зависи от текста, смисъла и целта на понятието „предприятие в затруднено положение“.
42.
Отправна точка е постоянната практика на Съда, според която както от изискването за еднакво прилагане на правото на Съюза, така и от принципа за равенство следва, че разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държава членка с оглед на определянето на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза, независимо от понятията, използвани в държавите членки, като се вземат предвид текстът на разглежданата разпоредба и нейният контекст, както и целите, преследвани от правната уредба, от която тази разпоредба е част (
9
).
43.
Положението може да бъде различно, ако правото на Съюза препраща към съответното национално право. В случая обаче не е налице такова позоваване в текста на член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване, който по никакъв начин не препраща към националното дружествено или регистърно право. Напротив: тази разпоредба изрично препраща към правото на Съюза, а именно към Директивата за счетоводния баланс.
44.
Следователно съгласно текста не е от значение акционерният капитал, който националното дружествено или регистърно право (в държавата, отпускаща помощта, или в държавата по седалището на дружеството заявител) приема за имащ правно действие към определена дата. Генералният адвокат Campos Sánchez-Bordona посочва, че правното понятие „предприятие в затруднение“ е „по необходимост автономно и присъщо на правото на Съюза“ (
10
).
45.
Самостоятелното тълкуване се подкрепя и от сравнението с текста на член 2, точка 18, буква в) от Регламента за групово освобождаване, в който изрично се обръща внимание дали предприятието отговаря на критериите на вътрешното право, за да бъде обект на процедура по колективна несъстоятелност по искане на неговите кредитори (
11
). Следва да се приеме, че след като в буква в) законодателят на Съюза изрично препраща към националното право, докато при преценката на записания акционерен капитал в буква а) се въздържа от това, той е действал съзнателно, противно на виждането на Ирландия.
46.
Допълнителен довод в полза на самостоятелното тълкуване е, че съгласно съображение 14 от Регламента за групово освобождаване с Регламента следва да бъдат определени ясни критерии, които не изискват оценка на всички особености на положението на дадено предприятие. Проверката по въпроса кога увеличаването на капитала поражда действие в съответствие с националното право, уреждащо правния статут на дружеството (т.е. не непременно само латвийското право), едва ли би била възможна за управляващия орган без оценка на всички особености. Както Ирландия и Латвия единодушно посочват в съдебното заседание, от значение в това отношение е не правото на държавата, отпускаща помощта (в случая Латвия), а правото, уреждащо правния статут на дружеството.
47.
Липсата на препращане към съответното национално право е убедителен довод и по същество. Това е така, защото в държавите, които въз основа на принципа на публичност поддържат официален регистър, вписването има различна функция от това да се отговори на въпроса дали жалбоподателят е „дружество в затруднено положение“ по смисъла на правната уредба относно отпускането на помощи. Обикновено вписването в национален регистър има за цел контрол и публичност на регистъра. Поради публичността вписаните променени обстоятелства могат да се противопоставят на трети лица. С първата цел следва да се гарантира, че се вписват само законосъобразни решения на дружеството.
48.
За сметка на това не е убедително застъпеното от Ирландия, Латвия, а също и от Комисията в съдебното заседание, тълкуване на понятието от правото на Съюза за „дружество в затруднено положение“, съгласно което едно от условията (понятието за записан капитал) трябва всъщност да се определя съгласно различните национални правни системи. Ако правото на Съюза съзнателно изключва определени лица (в случая предприятия в затруднено положение) от финансиране със средства на Съюза, държавите членки не могат свободно да определят чрез националното си право — посредством понятието за записан акционерен капитал — кои лица следва да се считат за предприятия в затруднено положение. В противен случай целта на правото на Съюза (да не се финансират предприятия в затруднено положение) би се обезсмислила.
49.
Не споделям доводите, наведени по-специално от Ирландия в съдебното заседание, че самостоятелното тълкуване на понятието „предприятие в затруднено положение“ би могло да доведе до хармонизиране на дружественото право „през задната врата“. В разглеждания случай не става въпрос дали процедурата за законосъобразно увеличаване на капитала трябва да бъде еднаква във всички държави членки. Както всички участници в преюдициалното производство единодушно твърдят, правото на Съюза в действителност не съдържа никакви разпоредби в това отношение. Въпросът тук е „само“ дали разпределението на средствата на Съюза (подпомагане в рамките на ЕФРР на предприятия, чието финансиране е допустимо) се урежда от правото на Съюза, или от националното право.
2. Смисълът и целта на понятието „предприятие в затруднено положение“
50.
Както следва от съображение 14 от Регламента за групово освобождаване, помощите за предприятия в затруднено положение следва да бъдат оценявани съгласно насоки, които са различни от тези за предприятия, които не са в затруднено положение. Причината за това е, че чрез помощта предприятията трябва да бъдат насърчени да извършат определени действия, а именно да изпълнят финансирания проект (
12
). При по-малко платежоспособните предприятия (т.е. предприятията в затруднено положение) обаче съществува риск помощта да бъде използвана по-скоро за спасяване на самото предприятие, а не за изпълнение на финансирания проект (
13
). Във всеки случай при по-малко платежоспособните предприятия съществува по-голям риск да не бъде постигната целта на финансирането. Ето защо по-малко платежоспособните предприятия в най-добрия случай трябва да бъдат спасени или преструктурирани чрез помощ, но това трябва да се преценява в съответствие с други критерии и следователно съгласно други насоки.
51.
Поради това член 3, параграф 3, буква г) от Регламентa за ЕФРР препраща към член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване. Последната разпоредба, от своя страна, се основава предимно на действителното имуществено положение. Тя определя предприятието в затруднено положение като предприятие, при което записаният акционерен капитал е намалял с повече от половината поради натрупани загуби. Следователно то трябва да се определи като не особено платежоспособно. При това положение понятието за записан акционерен капитал трябва да се тълкува във връзка с действителното икономическо положение на предприятието.
52.
От една страна, вписването в национален регистър може да отнеме известно време. От друга страна, с него само публично се посочва, че занапред акционерният капитал е увеличен. Това няма нищо общо с действителното икономическо положение на предприятието. По-скоро е възможно междувременно предприятието вече да е „стопило“ увеличението на капитала чрез нови загуби. Следователно вписването в регистъра, съответно фикцията за правно действие от момента на вписването, не спомагат да се направи разграничение.
53.
Директива 2017/1132 също не е от помощ. Член 68 от нея („Решение на общото събрание за увеличаване на капитала“) предвижда, че за всяко увеличаване на капитала се взема решение от общото събрание. Както решението, така и увеличаването на записания капитал се публикуват по реда, предвиден в законодателството на всяка държава членка, и са противопоставими на трети лица едва след публикуването им. Както Комисията също посочва, това има за цел да се защитят третите лица. Тези изисквания за публикуване обаче не предоставят никаква информация за действителното имуществено положение.
54.
Освен това заявителят не може да влияе върху момента на вписване в регистъра. В известен смисъл за него този момент е случаен. Член 125 от Регламент № 1303/2013 обаче изисква недискриминационни и прозрачни критерии за подбор. Следователно бързото или бавното обработване на вписването в регистъра от съответния регистърен съд, което има случаен характер, трудно може да се съгласува дори в рамките на една държава членка, а още по-трудно при сравняване между няколко държави членки. В този случай основаването на случайни събития е по-скоро произвол, а не справедливост.
3. Препращане към Директивата за счетоводния баланс
55.
Обстоятелството, че понятието за записан акционерен капитал трябва да се тълкува във връзка с действителното икономическо положение на предприятието, се потвърждава и от препращането към Директивата за счетоводния баланс в член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване.
56.
В счетоводното право собственият капитал, с който разполага дружеството, обикновено се разделя на различни категории, които по принцип се записват в пасива на счетоводния баланс. Тъй като и в тази област счетоводното отразяване на имуществото на предприятието се е различавало в отделните държави членки, понастоящем действа Директивата за счетоводния баланс, която съдържа насоки за изготвянето на годишните финансови отчети. Съгласно съображение 9 от нея „годишните финансови отчети следва да бъдат изготвени разумно и следва да дават вярна и точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието“. В съответствие с член 4, параграф 1 от Директивата важна част от годишния финансов отчет е балансът на предприятието.
57.
В приложение III относно структурата на баланса се използва не понятието за записан акционерен капитал, а понятието за записан капитал — като първа подпозиция в раздел „Капитал, резерви, пасиви“. При това приложение III прави разграничение в група А (както за активите, така и за пасивите) между частта от записания капитал, която е изискуема, но все още не е внесена, и записания капитал, който вече е внесен.
58.
Тези разпоредби — които, както беше споменато, имат за цел да представят действителното имуществено положение на дружеството — не правят разграничение според това дали записаният капитал е публикуван, а според това дали той вече е внесен или не. Това е разбираемо. Решението на общото събрание за увеличаване на акционерния капитал всъщност е само обещание за внасяне на допълнителен капитал с цел подобряване на имущественото положение на дружеството. Едва с внасянето му увеличеният акционерен капитал действително е на разположение.
59.
В обобщение следва да се отбележи, че счетоводното право на Съюза прави разлика между записания капитал, който все още не е внесен, и вече внесения капитал. По този начин то дава точна представа за активите, пасивите, финансовото състояние и резултатите от дейността на предприятието. Публикуването в регистър е ирелевантно в това отношение.
4. Изводи
60.
Следователно понятието за записан акционерен капитал трябва да се тълкува отделно от съответното национално дружествено или регистърно право. То би могло да се отнася или до обещания увеличен акционерен капитал (т.е. решаващо е решението на общото събрание), или до плащането на обещания увеличен акционерен капитал (т.е. решаващо е внасянето на средствата за увеличаване на капитала).
61.
Последното е за предпочитане с оглед на посочената по-горе цел на разграничаването в правото относно помощите между предприятия в затруднено положение и такива, които не са в затруднено положение. Рискът целта на финансирането да не бъде постигната поради финансови затруднения на дружеството, продължава да съществува в случай само на обещание за увеличаване на капитала и се изключва едва когато обещанието бъде изпълнено, т.е. когато увеличеният капитал действително бъде на разположение на дружеството. Както Латвия правилно посочва, решението на общото събрание за увеличаване на капитала води „само“ до гражданскоправно задължение и е едва началото на увеличаването на капитала. Последното обяснява и отделното отразяване в счетоводния баланс (по този въпрос вж. точка 55 и сл. по-горе).
62.
Ето защо според мен понятието за записан акционерен капитал в член 2, точка 18, буква а) от Регламента за групово освобождаване се отнася до внесения записан капитал по смисъла на приложение III към Директивата за счетоводния баланс.
63.
Същевременно това тълкуване осигурява баланс между интересите на предприятията и финансиращите органи. От една страна, предприятията няма да бъдат изключвани от финансирането на определени проекти поради продължителността на процедурата по вписване в национален регистър, върху която те не могат да влияят. От друга страна, няма да е допустимо финансирането на предприятия в затруднено положение само въз основа на обещание за бъдещо увеличение на капитала, а такава възможност ще съществува едва когато увеличеният капитал е действително на разположение на дружеството. Следователно решаващият фактор в настоящия случай е дали решението на общото събрание на съдружниците от 29 април е действително изпълнено преди изтичането на срока за подаване на заявления на 30 април. Това може да бъде преценено само от запитващата юрисдикция.
В.
По доказването на допустимостта за финансиране (предприятие, което не е в затруднено положение)
64.
Отделен е въпросът как дадено предприятие трябва да докаже, че е допустимо да кандидатства за финансиране, така че националните управляващи органи да могат да проверят това обстоятелство.
65.
В това отношение латвийското право предвижда, че по принцип следва да бъде проверен последният публикуван окончателен годишен отчет (1), освен ако е представен междинен отчет, одобрен от заклет одитор (2). Ако кандидатът се позовава на (проверима) публично достъпна информация, която се отнася до увеличаване на дружествения капитал след последния окончателен годишен отчет, тази информация трябва да бъде взета предвид заедно с междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор (3).
66.
В крайна сметка запитващата юрисдикция иска да установи дали тези документи са от значение и дали могат да бъдат изискани от националните управляващи органи, тъй като към момента на подаване на заявлението така или иначе липсва съответен междинен отчет. Той е представен едва впоследствие в хода на процедурата.
67.
Както става ясно от съображение 14 от Регламента за групово освобождаване и както Комисията правилно посочва в становището си, определянето на допустимостта за финансиране съгласно този регламент следва да може да се извърши лесно. Така то гласи: „За да се осигури правна сигурност, е целесъобразно да бъдат определени ясни критерии, които не изискват оценка на всички особености на положението на дадено предприятие, за да се установи дали то може да се счита за предприятие в затруднено положение за целите на настоящия регламент“.
68.
Тази цел трябва да се вземе предвид и при прилагането на член 125 от Регламент № 1303/2013. Съгласно тази разпоредба националните управляващи органи отговарят за управлението на оперативната програма за финансиране в съответствие с принципа на доброто финансово управление. Тази отговорност е съпроводена и от проверка за изпълнение на условията, предвидени в Регламента за групово освобождаване (
14
). За тази цел управляващият орган може да изиска доказателства, които позволяват да се установи, дори без оценка на всички особености на положението на предприятието, дали записаният акционерен капитал е намалял с повече от половината поради натрупани загуби.
69.
Както вече бе посочено по-горе, годишните финансови отчети, включително балансите на предприятието, определено са полезни за тази цел. Следователно първият критерий в латвийското законодателство не е проблематичен.
70.
Тъй като тези документи винаги се изготвят само в края на финансовата година, а икономическото положение може да се подобри и през годината, то са от полза и междинните отчети, изготвени от независим специалист. Поради това вторият критерий в латвийското право също не може да бъде оспорен.
71.
По същия начин не може да се възрази и срещу третия критерий за лесно осъществима оценка на икономическото положение на предприятието. Ако кандидатът се позовава на публично достъпна информация, за да докаже увеличение на капитала през годината, тази информация следва да бъде взета предвид, както и съответният междинен отчет.
72.
Всички посочени критерии съответстват на целта на Регламента за групово освобождаване (изключване на предприятия в затруднено положение, чието финансиране не е допустимо) в светлината на отговорността на националните управляващи органи, предвидена в член 125 от Регламент № 1303/2013. Това е в съответствие с правото на Съюза.
Г.
Недопускане на последващо подаване на документи след изтичане на срока
73.
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали недопускането на документи и информация, представени едва след подаването на заявлението за финансиране, е съвместимо с член 125, параграф 3, буква а) от Регламент № 1303/2013. Тази разпоредба изисква управляващите органи да изготвят и — след като бъдат одобрени — да прилагат подходящи процедури и критерии за подбор, които гарантират, че операциите допринасят за постигането на специфичните цели и резултати по съответните приоритети, и които са недискриминационни и прозрачни.
74.
Както Комисията правилно посочва в становището си, националното право сякаш не изключва възможността за последващо представяне на документи. От една страна, член 25 от Закона за управление на структурните фондове позволява приемането на дадена кандидатура за проект и под условие. От друга страна, от изготвеното от Агенцията техническо задание се подразбира, че преценката дали заявителят е предприятие в затруднено положение, се прави в момента на вземане на решението за отпускане на помощта. Следователно запитващата юрисдикция следва да се произнесе по въпроса дали член 30 от Закона за управление на структурните фондове, който обявява за недопустими разясненията по кандидатурите за проекти, направени след подаването на заявлението и преди приемането на решението, е приложим и към преценката на икономическото положение на заявителя.
75.
Ако се приеме, че член 30 от Закона за управление на структурните фондове изключва последващото представяне на такива документи, възниква въпросът дали правото на Съюза допуска това. В настоящия случай неотчитането на представения впоследствие междинен отчет води до изключване на жалбоподателя от кръга на лицата, които могат да получат финансиране, тъй като до извършването на увеличението на капитала той следва да се счита за предприятие в затруднено положение, чието финансиране следователно не е допустимо съгласно Регламента за групово освобождаване.
76.
Фактът обаче, че в съответствие с Регламента за групово освобождаване определена помощ е принципно допустима съгласно правото на Съюза, не означава, че държавите членки са длъжни да отпускат тази помощ (
15
). Същото важи и за финансирането по линия на ЕФРР. Както е видно от съображения 3 и 4 от него, някои проекти могат да бъдат финансирани, но не е задължително да бъдат. Поради това, както Комисията правилно посочва, държавите членки могат да обвържат отпускането на средствата с някои допълнителни условия, като например спазването на определени срокове и формалности. Това включва и възможността да не се вземат под внимание представени впоследствие документи.
77.
Тъй като средствата за финансиране от фондовете на Съюза не са безкрайни, управляващите органи в крайна сметка трябва да вземат решение за подбор между няколко кандидати за едни и същи средства. За това решение за подбор — както и Латвия правилно посочва — важна роля играе принципът на равно третиране. Поради това член 125, параграф 3, буква а), подточка ii) от Регламент № 1303/2013 предвижда, че управляващите органи установяват подходящи процедури и критерии за подбор, които са недискриминационни и прозрачни.
78.
С оглед на обстоятелството, че кандидатите за финансиране от фонд на Съюза са в повече или по-малко изразена конкуренция помежду си, положението е съвсем сравнимо с положението в областта на обществените поръчки. И там съответният орган трябва да направи подбор и по необходимост да отхвърли някои от кандидатурите. Възможно е конкуренцията там да е по-силна и да изисква особено строго равно третиране в процедурата. Това обаче не променя факта, че ограничен ресурс (поръчка, съответно финансиране) се предоставя от държавата само на някои кандидати, като се изключват други. Затова и в областта на обществените поръчки процедурата за подбор трябва да бъде прозрачна и недискриминационна в съответствие с член 18, параграф 1 от Директива 2014/24 (
16
).
79.
Принципът на крайната дата, съгласно който се вземат предвид само заявленията, подадени преди определен, еднакъв за всички момент, е прозрачен и недискриминационен, както Комисията правилно отбелязва в съдебното заседание. Същото важи и за процедурно правило, което забранява последващото допълване на вече подадени заявления след изтичане на срока за подаване на заявления. Това е така, защото по този начин само се утвърждава принципът на крайната дата и се облекчава управляващият орган при вземането на решението за подбор. Той трябва да вземе предвид само информацията, представена към момента на изтичане на срока, и не е необходимо да прави допълнителни преценки след това.
80.
Това положение е в съответствие с принципа на равно третиране. Така се предотвратява подаването в срок на първоначално нередовни или непълни заявления, които обаче впоследствие са допълнени и коригирани, като по този начин фактически се удължава срокът за подаване на заявления. Това би поставило в неравностойно положение кандидатите, които от самото начало са подали пълни и редовни заявления. Доколкото за съответните заявители е ясно кои документи трябва да бъдат представени до изтичането на срока за подаване на заявленията и доколкото по принцип е възможно заявителят да предостави тези документи в срок, няма пречки подадените по-късно документи да не се вземат предвид както съобразно принципа на прозрачност, така и съгласно принципа на равно третиране.
81.
В това отношение в контекста на изключването на кандидат от участие в процедура за възлагане на обществена поръчка, Съдът вече е постановил, че Директива 2004/18 допуска изключването на оферент, поради това че е пропуснал определена информация в офертата си. По-специално, доколкото възлагащият орган счита, че този пропуск не представлява чисто формална нередност, той не може да позволи на този оферент да поправи впоследствие този пропуск по какъвто и да било начин след изтичането на предвидения срок за представяне на офертите (
17
). Впрочем член 51 от посочената директива, който предвижда, че възлагащият орган може да покани операторите да допълнят или пояснят сертификатите и документите, представени в приложение на членове 45—50 от същата директива, не би могъл да се тълкува като позволяващ на същия да приема всякакви поправки на пропуски, които съгласно изричните разпоредби на документите по поръчката трябва да доведат до изключването от участие в нея (
18
).
82.
Това схващане се отнася — според мен в донякъде смекчен вариант — и за решението за подбор между няколко заявления за финансиране, поне ако — както е в случая — поканата за представяне на кандидатури за проекти е била отправена публично. Ако от достъпните за жалбоподателя процедурни правила става ясно, че междинен оперативен отчет, одобрен от заклет одитор, е задължителен за заявител, считан за предприятие в затруднено положение според предходните годишни финансови отчети, то тогава представянето на такъв междинен отчет едва след изтичането на срока за подаване на заявленията може (
19
) да не се вземе предвид, а заявлението може да бъде отхвърлено. В настоящия случай не е необходимо Съдът да се произнесе (
20
) по въпроса дали, както при определени обстоятелства в правото в областта на обществените поръчки (
21
), то дори трябва да бъде отхвърлено задължително.
83.
В крайна сметка обаче запитващата юрисдикция трябва да прецени дали това изискване е било достатъчно прозрачно за жалбоподателя. Действително от формулировката в приложение 5 към техническото задание като че ли следва, че в случая на жалбоподателя е бил необходим съответен междинен отчет. Доколкото обаче в същия набор от правила се посочва, че преценката въз основа на този междинен отчет се извършва при приемането на решението за отпускане на помощта, това би могло да се разбира и в смисъл, че посочените документи трябва да бъдат налични чак към този момент.
VI. Заключение
84.
Ето защо предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, отправени от Administratīvā rajona tiesa (Първоинстанционен административен съд, Латвия), по следния начин:
„1.
Понятието за записан акционерен капитал в член 2, точка 18, буква а) от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува самостоятелно съгласно правото на Съюза. То включва внесения записан капитал по смисъла на приложение III към Директива 2013/34. Това е така, независимо дали вече е извършено вписване в регистъра съгласно съответното национално право и дали такова вписване е необходимо, за да има действие увеличението на капитала.
2.
За да се докаже изпълнението на това условие и за да се прецени дали предприятието е в затруднено положение по смисъла на член 2, точка 18, буква а) от Регламент № 651/2014, държавата членка може да изисква представянето на последно публикувания годишен отчет или на междинен отчет, одобрен от заклет одитор.
3.
Изключването на документи и информация, представени едва след подаване на заявлението за финансиране, е съвместимо с член 125, параграф 3, буква а) от Регламент № 1303/2013, ако за всички заявители е ясно, че тези документи трябва да бъдат представени при подаването на заявлението и не могат да бъдат представени впоследствие“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Регламент на Комисията от 17 юни 2014 година за обявяване на някои категории помощи за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора (OB L 187, 2014 г., стр. 1).
(
3
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно Европейския фонд за регионално развитие и специални разпоредби по отношение целта „Инвестиции за растеж и работни места“, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1080/2006 (OB L 347, 2013 г., стр. 289).
(
4
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (OB L 347, 2013 г., стр. 320 и поправка в ОВ L 200, 2016 г., стр. 140).
(
5
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно някои аспекти на дружественото право (OB L 169, 2017 г., стр. 46).
(
6
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно годишните финансови отчети, консолидираните финансови отчети и свързаните доклади на някои видове предприятия и за изменение на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета (OB L 182, 2013 г., стр. 19).
(
7
)	Всички латвийски закони в техните настоящи и предходни редакции са достъпни на https://likumi.lv/.
(
8
)	Техническото задание към поканата и приложенията към него са достъпни на https://www.cfla.gov.lv/lv/es-fondi-2014‑2020/izsludinatas-atlases/3‑1‑1‑5‑k‑2 (направена справка на 9 юли 2020 г.).
(
9
)	Решения от 24 септември 2020 г., NMI Technologietransfer (C‑516/19, EU:C:2020:754, т. 44), от 5 февруари 2020 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Регистриране на моряци в пристанището на Ротердам) (C‑341/18, EU:C:2020:76, т. 40 и цитираната съдебна практика) и от 15 октомври 2015 г., Axa Belgium (C‑494/14, EU:C:2015:692, т. 21 и цитираната съдебна практика), както и заключението на генералния адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:271, т. 49 и сл.) по отношение на релевантното понастоящем понятие.
(
10
)	Заключение на генералния адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:271, т. 48).
(
11
)	По този въпрос вж. решение от 6 юли 2017 г., Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:521) и заключението на генералния адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:271).
(
12
)	Относно т.нар. стимулиращ ефект вж. решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 55 и сл.).
(
13
)	В този смисъл е и заключението на генералния адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:271, т. 67).
(
14
)	Вж. също решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 70).
(
15
)	Вж. определения от 6 май 2020 г., Blumar и др. (C‑415/19—C‑417/19, ЕС:C:2020:360, т. 23) и от 30 май 2018 г., Янчев (C‑481/17, непубликувано, EU:C:2018:352, т. 22), както и заключението на генералния адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Nerea (C‑245/16, EU:C:2017:271, т. 74).
(
16
)	Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (OB L 94, 2014 г., стр. 65).
(
17
)	Решения от 2 юни 2016 г., Pizzo (C‑27/15, EU:C:2016:404, т. 49), от 6 ноември 2014 г., Cartiera dell’Adda и Cartiera di Cologno (C‑42/13, EU:C:2014:2345, т. 45) и от 2 май 2019 г., Lavorgna (C‑309/18, EU:C:2019:350, т. 28).
(
18
)	Решение от 6 ноември 2014 г., Cartiera dell’Adda и Cartiera di Cologno (C‑42/13, EU: C: 2014: 2345, т. 46); вж. в същия смисъл решение от 2 юни 2016 г., Pizzo (C‑27/15, EU:C:2016:404, т. 50).
(
19
)	В същия смисъл е решение от 28 октомври 2020 г., INAIL (C‑608/19, EU:C:2020:865, т. 46), съгласно което държавите членки не са длъжни да позволят изменение на заявлението за помощ, за да не надхвърлят заявителите определени тавани.
(
20
)	Във всеки случай в решение от 28 октомври 2020 г., INAIL (C‑608/19, EU:C:2020:865, т. 42) се посочва, че държавите членки имат възможността да предоставят на предприятията заявители правото да изменят заявлението си за помощ, като намалят размера на заявеното финансиране.
(
21
)	Решение от 6 ноември 2014 г. Cartiera dell’Adda и Cartiera di Cologno (C‑42/13, EU: C: 2014: 2345, т. 45 и 46); в същия смисъл е и решение от 2 юни 2016 г., Pizzo (C‑27/15, EU: C: 2016: 404, т. 49 и 50); вж. обаче също решение от 2 май 2019 г., Lavorgna (C‑309/18, EU:C:2019:350, т. 31).