62013CC0335
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 19 юни 2014 година (
1
)
Дело C‑335/13
Robin John Feakins
срещу
Scottish Ministers
(Преюдициално запитване, отправено от Scottish Land Court (Обединено кралство)
„Обща селскостопанска политика — Регламент (ЕО) № 1782/2003 — Регламент (ЕО) № 795/2004 — Единно плащане — Правило за случаи, пораждащи затруднения — Национален резерв — Кумулиране на права“
I – Въведение
1.
Както вече беше установено в редица дела (
2
), 2003 година бележи поврат в системата на пряко подпомагане на доходите на земеделските производители в Съюза. Зависещите от производството помощи основно са заменени с „единното плащане“, върху размера на което актуалното производство на дадено стопанство вече не влияе.
2.
За първоначалното определяне на размера на премията, която земеделски производител може да поиска по новата схема, от определящо значение обаче е все още предишното му производство: всъщност по принцип премията се определя въз основа на размера на помощите, които са били отпуснати все още по старата, свързана с производството, система за периода 2000—2002 г., определен като референтен период.
3.
Ако през този период поради определени причини производството е било засегнато неблагоприятно, това неминуемо се отразява на размера на единното плащане. За да се неутрализират тези последици следва да се приложи правило за случаи, пораждащи затруднения, което допуска промяна на референтния период.
4.
Освен това новата система предоставя, при определени условия, и възможността за предявяване на права на плащане от „национален резерв“.
5.
В настоящото дело става дума за земеделски производител, който не може да получи плащане от националния резерв, тъй като вече се е възползвал от правилото за случаи, пораждащи затруднения, за да бъде коригиран референтният период. Всъщност специално правило за най-високата стойност изключва възможността за кумулиране. По-нататък следва да се изяснят тълкуването и валидността на тази разпоредба.
II – Правна уредба
6.
Релевантните в случая правни норми на Съюза са междувременно отмененият Регламент № 1782/2003 (
3
) (наричан по-нататък „Основният регламент“), както и приетият за прилагането му Регламент № 795/2004 (
4
) (наричан по-нататък „Регламентът за прилагане“).
1. Основният регламент
7.
Същността на Основния регламент съставляват схемите за единно плащане. В по-голямата си част те обединяват правната уредба на зависещото от производството подпомагане на доходите, предвидено до този момент за земеделските производители.
8.
В съображение 29 се посочва изрично:
„С цел да се установи сумата, която даден земеделски производител има право да получи по силата на новата схема, е удачно да се изхожда от сумите, които са му били дадени през някакъв референтен период. За да се вземат предвид специфични ситуации, трябва да се създаде национален резерв. Този резерв може също да улесни участието на нови земеделски производители в схемата“.
9.
Съгласно член 22 (озаглавен „Молби за помощи“) всяка година земеделският производител подава молба за преки плащания, обект на така наречената интегрирана система, като посочва, inter alia, всички обработваеми парцели в стопанството и броя и размера на правата на плащания.
10.
Член 37, параграф 1 установява изискването сумата на помощта да се определя въз основа на референтна стойност. За тази цел референтната стойност е средната аритметична стойност за общите суми на плащанията за последните три години, отпуснати на даден земеделски производител за всяка календарна година на референтния период.
11.
Съгласно член 38 референтният период включва календарните 2000, 2001 и 2002 години.
12.
Съгласно член 40 всеки земеделски производител, чието производство е силно засегнато по време на референтния период от непреодолима сила или извънредни обстоятелства, може да поиска, чрез дерогация от член 37, референтната му сума да се изчислява на базата на календарната година или календарните години, които не са били засегнати (по-нататък също: „правило за случаи, пораждащи затруднения“).
13.
Съгласно член 40, параграф 5 за случаи, пораждащи затруднения, се приемат по-специално случаите, в които земеделски производител е имал агроекологични ангажименти по време на референтния период.
14.
Член 42 съдържа правила относно националния резерв. Съгласно параграфи 1 и 7 от него държавите членки прилагат процент на линейно намаление на референтните количества, за да се осигури плащане на правата. В параграфи 3—5 от член 42 са посочени случаите, в които може да бъде използван националният резерв.
15.
Съгласно член 42, параграф 3 и параграф 5 държавите членки могат да използват националния резерв, за да отпускат референтни количества на земеделски производители, които наново са започнали селскостопанска дейност или които участват в определени национални програми за преструктуриране и/или програми за развитие.
16.
Член 42, параграф 4 гласи:
„Държавите членки използват националния резерв за целите на създаването, в съответствие с обективни критерии и по такъв начин, че да се осигури равно третиране на земеделските производители и да се избегнат нарушения на пазара и конкуренцията, на референтни количества за земеделски производители в специфична ситуация, която следва да бъде дефинирана от Комисията […]“.
2. Регламентът за прилагане
17.
Съгласно съображение 13 от Регламента за прилагане:
„Член 42, параграф 4 от [Основния регламент] позволява на Комисията да определи [специфични ситуации], от които ще произтича право на установяване на референтни количества за определени земеделски производители, които се намират в ситуации, които частично или цялостно са им попречили да получат преки плащания по време на референтния период. Следователно е подходящо да се изброят тези [специфични ситуации], като се предоставят правила, с цел да се избегне кумулирането на ползи от отделното разпределяне на права на плащане от различни места на един и същи земеделски производител, без да се [засяга] възможността Комисията да добави и други случаи, когато това се налага. Нещо повече, на държавите членки трябва да бъде предоставена гъвкавостта да установяват референтната [сума], която ще се разпределя“.
18.
Член 12 се отнася до подаването на молби при първоначалното разпределение на права на плащане. Член 12, параграф 8 предвижда в частност:
„Освен за целите на установяването на правата за плащане от националния резерв, посочени в […] и членове 18—23а, […] нито един парцел не е нужно да се декларира за целите на установяването на правата за плащане. […]“.
19.
Съгласно член 18, параграф 1 „земеделски производители в специфична ситуация“ са земеделските производители, по отношение на които могат да се прилагат членове 19—23а от Регламента за прилагане. Тези членове се отнасят до случаи, в които даден земеделски производител поради особени причини не е получил изцяло или частично преки плащания по време на референтния период.
20.
Член 18, параграф 2 предвижда забрана за кумулиране под формата на правило за най-високата стойност.
„В случаите, в които даден земеделски производител в специфична ситуация отговаря на условията за прилагането на два или повече от членовете от 19 до 23а от [Регламента за прилагане] или [на] член 37, параграф 2[,] член 40[,] член 42 параграфи 3 или 5 от [Основния р]егламент (ЕО) № 1782/2003, той получава определен брой права на плащане не по-висок от броя хектари, които той е декларирал по време на първата година от прилагането на схемата за единно плащане[,] и чиято стойност следва да бъде най-високата стойност, която той може да получи, като прилага поотделно всеки един от членовете, за чието прилагане той отговаря на условията“.
21.
Съгласно член 22 закупуването на отдадена под аренда земя поражда специфична ситуация. Земеделски производител получава права на плащане, ако е закупил дадено стопанство, чиято земя е отдадена под аренда по време на референтния период, и е възнамерявал да започне или да разшири селскостопанската си дейност в рамките на една година след изтичането на срока на договора за отдаване под аренда и ако са налице някои други условия.
III – Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
22.
Г‑н Feakins е земеделски производител в Обединеното кралство. През 2001 г. се налага всички селскостопански животни, отглеждани в стопанството му, да бъдат заклани по време на епидемията от шап, в резултат на което до 2002 г. той не успява повече да възстанови стадата си и да използва стопанството си за селскостопанска дейност.
23.
Вследствие на това в отговор на неговата молба референтната сума, която следва да се установи, за да се определи сумата на единното плащане, е изчислена въз основа на правилото за случаи, пораждащи затруднения, установено в Основния регламент. За референтен период е използвана 2002 г.
24.
През 2002 г. г‑н Feakins придобива две други земеделски стопанства, всяко едно от които тогава са били отдадени под аренда на трети лица. Намерението на г‑н Feakins е самият той да ги използва за селскостопанска дейност след изтичане на срока на договорите за аренда и през 2005 г., съответно през 2007 г., той встъпва във владение на стопанствата. През тези две години той подава молби за помощ за двете стопанства. Още преди това през 2005 г. г‑н Feakins подава молба за временно разпределение на права на плащане от националния резерв на основание на член 22 от Регламента за прилагане.
25.
Органите одобряват временното разпределение, но впоследствие се позовават на правилото за най-високата стойност. В резултат на това на г‑н Feakins е отказано разпределение на права на плащане от националния резерв, тъй като с установяването на референтната му сума спрямо него вече е било приложено правилото за случаи, пораждащи затруднения, предвидено в член 40 от Основния регламент.
26.
Г‑н Feakins отнася спора пред Scottish Land Court (Поземлен съд на Шотландия), запитващата юрисдикция. Тази юрисдикция има съмнения относно тълкуването и валидността на правилото за най-високата стойност и отправя до Съда следните три въпроса:
„1.
Следва ли член 18, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 795/2004 на Комисията да се тълкува в смисъл, че се прилага:
a)
когато земеделски производител отговаря на условията за прилагане на две или повече от следните разпоредби: член 19, член 20, член 21 член 22, член 23, член 23а от същия регламент и член 37, параграф 2, член 40 и член 42, параграфи 3 и 5 от Основния регламент или единствено
б)
когато земеделски производител отговаря на условията за прилагане на две или повече от следните разпоредби: членове 19, 20, 21, 22, 23 и 23а […] от Регламента за прилагане или отделно на две или повече от следните разпоредби: член 37, параграф 2, член 40 и член 42, параграфи 3 и 5 от Основния регламент?
2.
Ако се тълкува по начина, посочен в точка 1a по-горе, член 18, параграф 2 невалиден ли е изцяло или частично на едно от двете или и на двете следни основания, посочени от жалбоподателя:
a)
при приемането на Регламента за прилагане Комисията не е имала правомощия за приемане на член 18, параграф 2 в този смисъл или
б)
при приемането на Регламента за прилагане Комисията не е посочила мотиви за член 18, параграф 2?
3.
Ако член 18, параграф 2 се тълкува по начина, посочен в точка 1a по-горе, и ако отговорът на въпроса в точка 2) е отрицателен, прилага ли се член 18, параграф 2, когато земеделски производител е получил временно одобрение за разпределение на права за плащане за стопанство от националния резерв по член 22 от Регламента за прилагане на Комисията през 2005 г., но ги е декларирал във формуляра по Интегрираната система за администриране и контрол (ИСАК) едва през 2007 г., когато е встъпил във владение на стопанството?“.
27.
В производството пред Съда писмени становища представят г‑н Feakins, Scottish Ministers, Комисията и Гърция и същите вземат участие в съдебното заседание на 30 април 2014 г.
IV – Правен анализ
28.
За да се отговори на преюдициалното запитване, е уместно най-напред да се изясни структурата на схемата за единно плащане.
А– Структура на схемата за единно плащане
29.
Членове 37 и 38 от Основния регламент определят основното правило за изчисляване на единното плащане. Според това правило меродавни са преките плащания, получени от земеделския производител през референтния период преди преструктурирането на схемата.
30.
От това правило са предвидени някои изключения. Става въпрос основно за правилото за случаи, пораждащи затруднения, установено в член 40 от Основния регламент, както и за случаите, в които могат да се предявят права по отношение на националния резерв по член 42 от Основния регламент.
31.
Ако за земеделски производител са приложими няколко изключения от основното правило за изчисляване на единното плащане, съгласно правило за най-високата стойност, съдържащо се в Регламента за прилагане — но не и в Основния регламент — той може най-много да се позовава на онази предвиждаща изключение разпоредба, която му осигурява най-високата добавена стойност. По този начин се цели да се изключи възможността за кумулиране на права (
5
).
32.
Що се отнася до правилото за най-високата стойност, по настоящото дело запитващата юрисдикция поставя въпроса както за тълкуването му (по този въпрос вж. раздел Б по-долу), така и за валидността му (по този въпрос вж. раздел В по-долу). Друг въпрос цели да изясни дали броят на хектарите на дадено стопанство е бил валидно съобщен на компетентните органи още в молбата за временно одобрение за разпределение на права на плащане от националния резерв, или едва когато са декларирани в заявлението за действително плащане („формуляр по Интегрираната система за администриране и контрол (ИСАК)“, по този въпрос вж. раздел Г по-долу). Независимо от тези въпроси следва да се разгледа и възможността за ограничаване във времето на действието на решението на Съда (по този въпрос вж. раздел Д по-долу).
Б – По първия преюдициален въпрос
33.
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се изясни тълкуването на правилото за най-високата стойност. Страните по делото спорят по този въпрос, тъй като правилото за най-високата стойност се отнася както до разпоредбите на Основния регламент, така и до разпоредбите на Регламента за прилагане.
34.
Повечето от страните по делото застъпват разбирането, че съгласно „събирателния“ подход всички посочени разпоредби следва да се считат за еднакви по ранг и попадащи в обхвата на забраната за кумулиране. За разлика от него, според „разграничителния“ подход — поддържан от г‑н Feakins — правилото за най-високата стойност би следвало да се разбира в смисъл, че се отнася до две различни групи от разпоредби: член 19—23а от Регламента за прилагане, от една страна, и член 37, параграф 2, член 40, член 42, параграфи 3 и 5 от Основния регламент, от друга страна. Последният прочит се основава на твърдението, че от езикова гледна точка, например на немски език, двете групи са свързани, но същевременно са и отделени от израза „oder von“.
35.
В случая на г‑н Feakins последицата от първия подход е, че тъй като — поради епизоотична ситуация — е използвал правилото за случаи, пораждащи затруднения, той не би могъл повече успоредно да предявява права на плащане по член 22 от Регламента за прилагане. Тази хипотеза обаче е напълно възможна при тълкуване на правилото за най-високата стойност в съответствие с втория подход.
36.
Запитващата юрисдикция стига разбираемо до извода, че обикновеният прочит на правилото за най-високата стойност сочи тълкуване в съответствие със събирателния подход. Ако действително бе искал да разграничи две различни групи разпоредби и бе желал забраната за кумулиране да се прилага само в рамките на всяка една от тях, по всяка вероятност, осъзнавайки риска от двусмислие, законодателят е щял да използва по-ясна формулировка.
37.
Следва обаче да се отбележи, че текстът на правилото за най-високата стойност не може да бъде тълкуван еднозначно. Тук изобщо не става въпрос за проблема с несъответствието между текстовете на различни езици. Напротив, граматическото тълкуване на текстовете на отделни езици като например на немски, английски (
6
) или френски (
7
) език самò по себе си не позволява да се стигне до еднозначно заключение.
38.
Съгласно постоянната практика на Съда при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва обаче да се вземат предвид едновременно нейното съдържание, контекст и целите, преследвани с правната уредба, от която тя е част (
8
).
1. Систематични съображения
39.
Г‑н Feakins изтъква, че разпоредбите на членове от 19 до 23а от Регламента за прилагане, от една страна, и на член 37, параграф 2, член 40, член 42, параграфи 3 и 5 от Основния регламент, от друга страна, имат различни цели. Първият списък с разпоредби се отнасял до случаи, в които земеделският производител можел да предявява права от националния резерв, тъй като е направил инвестиции в разширяването на производството си, но тези инвестиции не са намерили отражение при определянето на референтната му сума. За разлика от това вторият списък обхващал случаи, в които единното плащане — на което земеделският производител би имал право при прилагане на основното правило по член 37 от Основния регламент — трябвало да бъде „нормализирано“, например поради това че земеделският производител е бил засегнат от непреодолима сила или извънредни обстоятелства и следователно производството му е било ограничено по време на референтния период.
40.
Този подход е неубедителен. Както признава самият г‑н Feakins, член 19 от Регламента за прилагане не се отнася до каквато и да било хипотеза на инвестиционна дейност за целите на разширяване на производството. Напротив, адресати на тази разпоредба са млекопроизводители, чието производство е било ограничено по време на референтния период. Същото се отнася и за член 23а от Регламента за прилагане, визиращ случаи, в които земеделски производител може да получи права на плащане по силата на административен акт, който не подлежи на обжалване, или по силата на окончателно съдебно решение.
41.
За сметка на това земеделски производител, който е започнал селскостопанска дейност след или в края на референтния период и следователно може, ако е необходимо, да предявява права на плащане по член 42, параграф 3 от Основния регламент, не е в положение, в което се извършва „нормализиране“ на правото на единно плащане, установено по силата на основното правило по член 37 от Основния регламент. Всъщност такъв земеделски производител все още не е получил никакви преки плащания.
42.
Следователно, независимо от техния правен източник, разглежданите разпоредби на Основния регламент и на Регламента за прилагане не могат да бъдат разграничени едни от други по убедителен начин. Всъщност всички те имат за цел да компенсират неблагоприятните последици, които земеделски производител би претърпял, ако при определянето на референтната сума се вземат предвид само плащанията, получени от него през референтния период 2000—2002 г.
2. Телеологични съображения
43.
Видно от съображение 13 от Регламента за прилагане, целта на правилото за най-високата стойност е да се избегне кумулирането на ползи от отделното разпределяне на права на плащане от различни места на един и същи земеделски производител.
44.
Ако обаче правилото за най-високата стойност се тълкува съгласно разграничителен подход, както поддържа г‑н Feakins, земеделският производител би могъл да кумулира права на плащане. Така например по принцип би било възможно право на основание членове от 19 до 23а от Регламента за прилагане да се предявява успоредно с право на основание член 42, параграф 5 от Основния регламент. По този начин би била осуетена целта на правилото за най-високата стойност.
3. Междинно заключение
45.
Следователно като цяло доводите в подкрепа на събирателния подход при тълкуването са по-убедителни. Ето защо като междинно заключение трябва да се приеме, че правилото за най-високата стойност се прилага, когато земеделски производител отговаря на условията за прилагане на две или повече от следните разпоредби: членове 19, 20, 21, 22, 23 и 23а от Регламента за прилагане, както и член 37, параграф 2, член 40 и член 42, параграфи 3 и 5 от Основния регламент.
46.
С оглед на това сега трябва да се разгледа вторият преюдициален въпрос, който е поставен, в случай че бъде възприет събирателният подход.
В– По втория преюдициален въпрос
47.
С този въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали правилото за най-високата стойност е невалидно, поради това че Комисията не е имала правомощия за приемането му в тази форма или че не е посочила мотиви за приемането му. Както е видно от акта за преюдициално запитване, съмненията на запитващата юрисдикция са породени по-специално от евентуалното нарушение на принципа на равно третиране.
48.
Следователно рамките на проверката на валидността на правилото за най-високата стойност са очертани широко. Ето защо по-нататък ще разгледам правното основание за приемането му (по този въпрос вж. точка 1 по-долу), спазването от Комисията на задължението за мотивиране (по този въпрос вж. точка 2 по-долу), евентуалното накърняване на полезното действие на правилото за случаи, пораждащи затруднения (по този въпрос вж. точка 3 по-долу), и принципа на равно третиране (по този въпрос вж. точка 4 по-долу).
1. По правното основание
49.
Валидността на правилото за най-високата стойност следва да се провери най-напред с оглед на това дали при приемането му Комисията се е позовала на подходящо правно основание. Всъщност съгласно член 13, параграф 2 ДЕС Комисията не може да превишава границите на правомощията, който са ѝ предоставени.
50.
Видно от позоваванията в преамбюла на Регламента за прилагане, при приемането на този регламент Комисията използва като правни основания по-специално член 42, параграф 4 и член 145, буква в) от Основния регламент.
а) По член 42, параграф 4 от Основния регламент
51.
Съгласно съображение 13 от Регламента за прилагане правилото за най-високата стойност изрично се основава на член 42, параграф 4 от Основния регламент.
52.
От текста на тази разпоредба обаче следва само задължението да се дефинира кога земеделските производители се намират „в специфична ситуация“. Комисията изпълнява това задължение, като приема член 18, параграф 1 и членове от 19 до 23а от Регламента за прилагане.
53.
Според Комисията правомощието да определи специфични ситуации, от които ще произтичат права по отношение на националния резерв, трябва да включва и правомощието да установява правила за ограничаване на броя на предявените права.
54.
Този довод обаче не е убедителен. Всъщност от самия текст на член 42, параграф 4 от Основния регламент е видно, че изпълнителните правомощия на Комисията са в съвсем друга посока. Текстът изрично се отнася само до дефиницията на „специфични ситуации“.
55.
Тезата, че е налице имплицитно правомощие за приемане на правилото за най-високата стойност в настоящата форма, би била в противоречие и със систематичния контекст на член 42, параграф 4 от Основния регламент. Всъщност правилото за най-високата стойност изключва възможността например земеделски производител да предявява права на плащане от националния резерв на основание член 42, параграф 5, когато е участвал в програми за преструктуриране по смисъла на тази разпоредба и освен това спрямо него е била приложено и правилото за случаи, пораждащи затруднения, установено в член 40. Такъв земеделски производител не се намира в „специфична ситуация“, която би следвало да се определи по смисъла на член 40, параграф 4.
56.
Следователно член 42, параграф 4 от Основния регламент не може да бъде подходящо правно основание за правилото за най-високата стойност.
б) По член 145 от Основния регламент
57.
Според Scottish Ministers обаче приемането на правилото за най-високата стойност се основава на член 145 от Основния регламент и по-специално на буква в) от него. Съгласно тази разпоредба се приемат „подробни правила за прилагането“ на Основния регламент и по-конкретно за предоставянето на помощите, предвидени в този регламент.
58.
Съдът тълкува понятието „прилагане“ в рамките на Общата селскостопанска политика по принцип в широк смисъл (
9
). Във връзка с това той се позовава на специалната роля на Комисията по отношение на постоянното и внимателното проследяване на развитието на селскостопанските пазари и подчертава, че тя единствена е в състояние да действа по спешност, ако се налага (
10
). Както обаче Съдът е уточнил, такова широко тълкуване на правомощията на Комисията може да бъде възприето единствено при прилагане на разпоредбите за селскостопанските пазари (
11
). В останалите случаи трябва да се счита, че изпълнителното правомощие разрешава на Комисията да уточни съдържанието на основния акт (
12
). Във всички случаи Комисията има право да приема мерки за прилагане само доколкото те не противоречат на основния акт (
13
).
59.
В настоящия случай не става въпрос за регулиране на пазара. Следва да се посочи, че от самия Основен регламент не може да бъде изведена забрана за позоваване на няколко разпоредби за дерогация от основното правило при изчисляване на единното плащане по член 37. Нищо по-различно не следва по-специално от съображение 29 от Основния регламент, чиято формулировка по-скоро оставя открита възможността за кумулиране.
60.
Не може да се приеме и че неволен пропуск на Съвета, като автор на Основния регламент, е довел до празнота в правната уредба, която се нуждае от попълване. Всъщност законодателят действително е разгледал възможността за кумулиране на права, както става ясно именно от текста на член 35 от Основния регламент. Съгласно тази разпоредба площта, съответстваща на броя хектари, отговарящи на условията за предоставяне на помощ, по принцип може да бъде предмет на молба както за единно плащане, така и за всякакво друго пряко плащане и за всякаква друга помощ.
61.
Следователно с приемането на правилото за най-високата стойност Комисията не конкретизира забрана за кумулиране, установена в Основния регламент. Напротив, Комисията създава тази забрана по свое решение чрез собствената си законодателна дейност и по този начин променя съдържанието на системата на Основния регламент. В резултат на това тя е действала извън рамките на изпълнителното си правомощие да приеме подробни правила за прилагане на разпоредбите на Основния регламент.
в) Междинно заключение
62.
От гореизложеното следва междинното заключение, че правилото за най-високата стойност е невалидно, тъй като нито член 42, параграф 4, нито член 145 от Основния регламент представляват подходящо правно основание за приемането му.
2. По спазването на задължението за мотивиране
63.
Независимо от изложеното по-горе, на следващо място трябва да се провери дали невалидността на правилото за най-високата стойност следва и от нарушение от Комисията на задължението за мотивиране.
64.
Изискването правните актове да са мотивирани е уредено в член 296, втора алинея ДФЕС. Oт постоянната съдебна практика е видно, че от определящо значение за обхвата на задължението за мотивиране е естеството на съответния акт. При актовете с общо приложение мотивирането може да се ограничи до посочване, от една страна, на цялостното положение, довело до приемането му, а от друга страна, на общите цели, които следва да постигне (
14
).
65.
Освен това от практиката на Съда следва, че задължението за мотивиране, предвидено в член 296, втора алинея ДФЕС, представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за правилността на мотивите, тъй като последният спада към преценката на материалната законосъобразност на съответния акт (
15
).
66.
Правилото за най-високата стойност е част от акт с общо приложение, приет от Комисията с оглед прилагането на схемата за единно плащане. Както се подчертава в съображение 13 от Регламента за прилагане, член 42, параграф 4 от Основния регламент позволява установяването на референтни количества за земеделски производители в специфична ситуация. Поради това се счита за подходящо да се изброят тези специфични ситуации. Освен това се посочва също, че Комисията възнамерява да приеме правила с цел да се избегне кумулирането на ползи от отделното разпределяне на права на плащане от различни места на един и същи земеделски производител.
67.
Следователно от формална гледна точка в преамбюла на Регламента за прилагане Комисията е посочила в достатъчна степен обстоятелствата, довели до приемането на правилото за най-високата стойност. Освен това тя посочва целта, която следва да бъде постигната с тази разпоредба. Следователно не е налице нарушение на задължението за мотивиране по член 296, втора алинея ДФЕС.
3. По накърняването на полезното действие на правилото за случаи, пораждащи затруднения
68.
Независимо от вече разгледаните проблеми от формално естество, от материална гледна точка възниква въпросът дали правилото за най-високата стойност засяга полезното действие на правилото за случаи, пораждащи затруднения. В това отношение най-напред следва да се разгледа правилото за случаи, пораждащи затруднения, а след това връзката му с разпоредбите относно националния резерв.
а) По правилото за случаи, пораждащи затруднения
69.
Правилото за случаи, пораждащи затруднения, се отнася, от една страна, до земеделски производители, чието производство е било ограничено по време на референтния период в резултат на непреодолима сила или на извънредни обстоятелства. От друга страна, по силата на член 40, параграф 5 от Основния регламент са обхванати и земеделски производители, които не са били в състояние да реализират представително производство по време на референтния период поради участието в агроекологични мерки. Следователно те също са можели да поискат корекция на референтния период при определянето на референтната сума.
70.
Както Съдът вече е посочил, целта на член 40, параграф 5 от Основния регламент е да се поставят земеделските производители, за които през референтния период са се прилагали тези агроекологични мерки, в положението, в което биха се оказали, ако не бяха участвали в тях (
16
). Земеделският производител, който е поел такива задължения, не следва да бъде санкциониран в рамките на последваща схема на Съюза за помощи именно заради тези задължения. Всъщност той не е бил в състояние да предвиди, че решението му би повлияло върху бъдещите преки плащания съгласно приетата впоследствие правна уредба (
17
). Следователно включването на агроекологичните мерки в правилото за случаи, пораждащи затруднения, привежда в изпълнение по-специално принципа на правната сигурност и принципа на защита на оправданите правни очаквания (
18
).
71.
Вярно е, противно на поддържаното от г‑н Feakins в съдебното заседание, че земеделски производител, който е засегнат от (реален) случай, пораждащ затруднения — както в настоящия случая с болестта шап — не може по същия начин да се позовава на посочените принципи. Той не е поел например агроекологични ангажименти. Това обаче не може да промени по никакъв начин факта, че целта на член 40 от Основния регламент е и земеделските производители, които са засегнати от случаи, пораждащи затруднения, да се поставят в положението, в което биха се оказали, ако не беше настъпил такъв случай. Всъщност в крайна сметка правилото за случаи, пораждащи затруднения, не води до нищо друго освен до това при изчисляването на референтната сума да не се взема предвид периодът от време, засегнат от ограничението на производството.
72.
Освен това структурата на правилото за случаи, пораждащи затруднения, разкрива, че законодателят е имал за цел да се компенсират, дори в особено голям обхват, последиците от случаи, пораждащи затруднения. Действително, ако подобен случай е довел до ограничения на производството по време на целия референтен период по смисъла на член 38 от Основния регламент, член 42, параграф 2 е позволявал при изчисляването на референтната сума да се вземе предвид периода от 1997 г. до 1999 г. или част от него.
73.
Следователно, що се отнася до изходното положение във връзка с установяването на референтната сума за целите на единното плащане, целта е съответният земеделски производител да бъде приравнен на незасегнат земеделски производител. В тези свои усилия законодателят дори надхвърля насоките, произтичащи от практиката на Съда във връзка с дела, обстоятелствата по които в структурно отношение са сходни (
19
).
б) По връзката на правилото за случаи, пораждащи затруднения, с националния резерв
74.
В Основния регламент се прави ясно разграничение между правилото за случаи, пораждащи затруднения, установено в член 40, и националния резерв по член 42. В последния случай е възможно средствата, с които разполага националният резерв, да не са достатъчни за удовлетворяване на правата, които следва да бъдат приоритетно предоставени от този фонд. Поради това държавите членки правят линейно намаление на правата.
75.
За разлика от това правилото за случаи, пораждащи затруднения, не е обвързано с такова условие. То не води до получаването на допълнителни права на плащане, а само до промяната на референтния период за целите на изчисляването на единното плащане. Следователно приоритет се отдава на положения, от които произтича право на прилагане на правилото за случаи, пораждащи затруднения.
76.
Подготвителните работи към Основния регламент подкрепят това разграничение и приоритизиране на правилото за случаи, пораждащи затруднения. Първоначалното предложение на Комисията предвижда основната цел на националния резерв да бъде допълването на референтните количества на земеделските производители, които са били засегнати от случаи, пораждащи затруднения (
20
).
77.
Това обаче е отхвърлено в хода на разискванията в Съвета, съответно със Съвета. Националният резерв е трябвало именно да не бъде предназначен за ситуации на ограничения на производството по време на референтния период, настъпили в резултат на случаи, пораждащи затруднения, или на агроекологичния ангажимент на земеделския производител (
21
). За сметка на това най-накрая от националния резерв следва приоритетно да се предоставят права на плащане за земеделски производители в специфична ситуация (
22
).
78.
Освен това правилото за случаи, пораждащи затруднения, и националният резерв се различават и по своята цел. Специфична цел на правилото за случаи, пораждащи затруднения, е да се избегнат неблагоприятни последици за земеделски производител — като този в настоящия случай, засегнат от епизоотична ситуация — произтичащи от определянето на периода 2000—2002 г. за референтен период. За разлика от това националният резерв не представлява допълнителна уредба за случаи, пораждащи затруднения (
23
). Неговата основна цел е да се компенсират неблагоприятни последици, които не произтичат от избора на референтния период, а от самия факт на въвеждане на схемата за единно плащане (
24
). Така например в случая на г‑н Feakins следва да се приеме, че в хипотезата на собствено управление на стопанствата, придобити от него през 2002 г., той е щял да може да получи помощи по старата, обвързана с производството, схема на подпомагане.
в) Заключение
79.
Поради това от гореизложеното следва, че правилото за случаи, пораждащи затруднения, и националният резерв представляват две качествено различни системи. Правилото за случаи, пораждащи затруднения, има за цел да приравни засегнатите земеделски производители на такива, които не са били засегнати от подобен случай. Освен това Основният регламент третира приоритетно положения, които са в обхвата на правилото за случаи, пораждащи затруднения, в сравнение с правата по националния резерв.
80.
За разлика от това правилото за най-високата стойност не прави разграничение между правилото за случаи, пораждащи затруднения, и националния резерв. Напротив, в това правило се посочват по общ начин разпоредби, въз основа на които се компенсират неблагоприятни последици, произтичащи от прилагането на основното правило по член 37 от Основния регламент при изчисляването на единното плащане.
81.
Следователно правилото за най-високата стойност засяга полезното действие на правилото за случаи, пораждащи затруднения. Поради правилото за най-високата стойност земеделският производител може да е бил принуден да се откаже да ползва правилото за случаи, пораждащи затруднения, за да не загуби възможността за субсидиране от националния резерв. Когато е подавал молба както за прилагането на правилото за случаи, пораждащи затруднения, така и за субсидиране от националния резерв, поради правилото за най-високата стойност земеделският производител е трябвало да избира между двата варианта. По този начин обаче смисълът и целта на правилото за случаи, пораждащи затруднения, което цели да приравни засегнатите земеделски производители, са били осуетени.
82.
Следователно правилото за най-високата стойност е невалидно, тъй като засяга полезното действие на правилото за случаи, пораждащи затруднения, установено в Основния регламент.
4. По принципа на равно третиране
83.
По-нататък следва да се провери дали правилото за най-високата стойност е в съответствие с принципа на равно третиране. От тази гледна точка страните в производството пред Съда особено активно обсъждат валидността на правилото за най-високата стойност.
84.
Г‑н Feakins се позовава на обстоятелството, че земеделски производител като него, чието производство е засегнато по време на референтния период в резултат на епизоотична ситуация, и който по тази причина се е възползвал от правилото за случаи, пораждащи затруднения, за да „нормализира“ референтната си сума, поради правилото за най-високата стойност повече не може успоредно да предявява права по отношение на националния резерв. Земеделски производител обаче, който не е бил засегнат, например от епизоотична ситуация, несъмнено имал тази възможност, което според г‑н Feakins съставлява неравно третиране, което не може да бъде обективно обосновано.
85.
От своя страна Комисията, Scottish Ministers и Гърция не считат, че е налице неравно третиране, тъй като липсват сходни положения, съответно поддържат обективната му обосновка, в случай че се стигне до обратен извод.
86.
Принципът на равно третиране представлява общ принцип на правото на Съюза, предвиден в членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз (
25
). Този принцип изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (
26
).
87.
От практиката на Съда следва, че елементите, които характеризират различните положения, и в този смисъл сходния им характер, трябва по-специално да бъдат определени и преценени в светлината на предмета и целта на акта, който установява разглежданото различие. Освен това трябва да бъдат взети предвид принципите и целите в областта, към която се отнася разглежданият акт (
27
).
а) По наличието на неравно третиране
88.
Най-напред следва да се посочи, че правилото за най-високата стойност води до различно третиране. В крайна сметка в това правило се прави разлика между земеделски производител, чиято референтна сума е установена, като е приложено правилото за случаи, пораждащи затруднения, предвидено в Основния регламент, и производител, чиято референтна сума е изчислена съгласно основното правило по член 37 от Основния регламент. Първият земеделски производител е лишен от възможността успоредно да предявява права от националния резерв, въпреки че се намира в затруднено положение, докато последният земеделски производител, който не е в затруднение, може да ползва ресурсите на националния резерв, когато е в „специфична ситуация“.
б) По проверката на сходството на положенията
89.
Следователно на този етап би трябвало да се провери сходството на положенията с оглед на целта и предмета на акта, който установява различие, както и с оглед на принципите и целите на разглежданата област.
90.
Неотдавна в заключението ми по дело Nordea Bank (
28
) се въздържах от подобна проверка на сходството. Посоченото производство разглежда свободата на установяване, както и въпроса за нейната съвместимост с някои национални данъчни разпоредби. Причината, която ме накара да възприема този подход, е, че съдебната практика относно тълкуването на основните свободи претърпя развитие и липсва яснота относно критериите, които Съдът прилага, когато проверява сходството на положенията при разглеждането на данъчни дела (
29
).
91.
Подобни неясноти не съществуват по настоящото дело. В случая въпросът за сходството възниква в контекста на общия принцип на равно третиране, а не в специфичния контекст на основните свободи и на данъчното право, поради което ще го разгледам отделно.
92.
Както вече бе изяснено, правилото за случаи, пораждащи затруднения, има за цел да приравни земеделски производител, който може да се позовава на тази разпоредба поради наличието на случай, пораждащ затруднения, на земеделски производител, който не е засегнат от такъв случай (
30
). Следователно с оглед на преследваната от Съвета като законодател цел може да се приеме, че е налице сходство на положенията.
в) Обосновка
i) Критерий за проверка
93.
По-нататък следва да се изясни въпросът за наличието на обосновка за неравното третиране.
94.
Както правилно посочват Комисията и Scottish Ministers, Съдът признава на законодателя на Съюза принципно широко право на преценка в областта на общата селскостопанска политика, което води до ограничаване на съдебния контрол до проверката за наличие на явни грешки в преценката и на злоупотреба с власт (
31
).
95.
Като конкретен израз на общия принцип на равно третиране член 42, параграф 2 от Основния регламент обаче изисква изрично от държавите членки при установяването на референтни количества за земеделски производители в специфична ситуация да осигурят равно третиране на тези земеделски производители. От това следва, че Комисията също е длъжна да спазва принципа на равно третиране, когато се основава на тази разпоредба, за да определи условията, при които земеделски производител може да предявява права на плащане от националния резерв (
32
).
96.
Поради това следва да се провери дали различното третиране на двама земеделски производители в зависимост от това на базата на какъв референтен период е установена референтната сума за целите на единното плащане, е обективно обосновано.
ii) Обективна обосновка
97.
Комисията счита, че неравното третиране е обосновано с целта да се избегне кумулирането на ползи от различни места на един и същи земеделски производител. Според нея това защитава финансовите интереси на земеделските производители, чието единно плащане е установено съгласно основното правило по член 37 от Основния регламент. Съгласно член 42, параграфи 1 и 7 от Основния регламент голям брой права, предявени по отношение на националния резерв, трябва да бъдат изравнени чрез линейно намаление на референтните количества, предоставени извън националния резерв.
98.
Изтъкнатата от Комисията цел по принцип следва да се счита за легитимна. Всъщност, както самата аз вече съм посочвала, по-специално средствата по националния резерв са ограничени и би било целесъобразно да се ограничи броят на предявените по отношение на националния резерв права (
33
).
99.
Следва обаче да се има предвид, обратно например на становището на Scottish Ministers, че правилото за случаи, пораждащи затруднения, самò по себе си не представлява предимство. Напротив, то има за цел единствено да се компенсира неблагоприятната последица за засегнатия земеделски производител. Поради това в настоящата си формулировка правилото за най-високата стойност води до по-неблагоприятно третиране на земеделски производители в затруднено положение, което третиране не може да бъде обосновано.
100.
В този контекст трябва да се отхвърли и доводът, че в крайна сметка прилагането на правилото за случаи, пораждащи затруднения, можело дори прекомерно да облагодетелства земеделски производител в затруднено положение, поради това че при изчисляването на референтната му сума потенциално е бил взет предвид период, през който производството е било в особено голям обем, който по този начин е в основата на единното плащане.
101.
Подобна последица е просто присъща на подхода, приет от законодателя при установяването на единното плащане. Меродавно е производството по време на референтния период. През този период някои земеделски производители може и да са отчели добив над средния. Производството на други земеделски производители обаче може и да е било намалено, без да са били в затруднено положение. Нито една от двете хипотези обаче не дава основание за коригиране.
iii) Междинно заключение
102.
Ето защо стигам до междинното заключение, че правилото за най-високата стойност е невалидно и поради нарушение на принципа на равно третиране, доколкото тази разпоредба лишава земеделски производител от възможността да предявява права на плащане от националния резерв на основание член 22 от Регламента за прилагане, когато спрямо него вече е било приложено правилото за случаи, пораждащи затруднения, установено в член 40 от Основния регламент.
Г– По третия преюдициален въпрос
103.
Накрая, с третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали правилото за най-високата стойност се прилага, когато земеделски производител като г‑н Feakins е получил временно одобрение за разпределение на права на плащане за стопанство от националния резерв през 2005 г., но ги е декларирал във формуляра, с който е поискал да се извърши фактическото плащане, едва през 2007 г., когато е встъпил във владение на това стопанство.
104.
Запитващата юрисдикция поставя този въпрос само в случай че Съдът не обяви невалидността на правилото за най-високата стойност. Ето защо в светлината на моето изложение по втория преюдициален въпрос не е необходимо да се дава отговор на този въпрос, но считам за необходимо да се направят при условията на евентуалност и съвсем накратко следните уточнения.
105.
Правилото за най-високата стойност се позовава на „броя хектари, които […] е декларирал по време на първата година от прилагането на схемата за единно плащане“. Според г‑н Feakins това означава, че правилото за най-високата стойност се прилага само за молбите, подадени по време на първата година от прилагането на схемата за единно плащане, т.е. през 2005 г.
106.
През тази година г‑н Feakins, декларирайки съответния брой хектари, кандидатства за временно разпределение на права на плащане от националния резерв за двете си стопанства, придобити през 2002 г., за което впоследствие първоначално и получава одобрение.
107.
Действителното получаване на плащания обаче изисква и да се подаде молба за помощи в съответствие с член 22 от Основния регламент („формуляр по ИСАК“). Г‑н Feakins подава такава молба за стопанството, във владението на което встъпва през 2007 г., за първи път през същата година. В настоящия случай г‑н Feakins твърди, че земеделски производител „декларира“ даден брой хектари само когато ги обявява във формуляра по ИСАК, и че по отношение на декларацията му, подадена с формуляра по ИСАК през 2007 г., не може да се прилага правилото за най-високата стойност.
108.
Независимо дали правилото за най-високата стойност се прилага единствено по време на първата година от прилагането на схемата за единно плащане, следва да се посочи, че член 12 от Регламента за прилагане урежда първоначалното разпределение на правата на плащане. Съгласно параграф 8 от посочената разпоредба нито един парцел не е нужно да се декларира за целите на установяването на правата за плащане, освен за целите на установяването на правата за плащане от националния резерв.
109.
Както правилно посочва Комисията, от това по аргумент от противното следва, че правата на плащане от националния резерв не могат да бъдат временно разпределени, без да са декларирани съответните площи.
110.
Ето защо, обратно на твърдяното от г‑н Feakins, не е възможно правилото за най-високата стойност да се тълкува в смисъл, че обявяването на брой хектари в молба за временно разпределение на права на плащане не представлява „деклариране“ на тези площи.
Д– По ограничаването във времето на последиците от обявяване на невалидността
111.
В случай че Съдът не потвърди валидността на правилото за най-високата стойност, в съдебното заседание Комисията иска да се ограничи действието на съдебното решение във времето.
112.
Когато в рамките на преюдициално производство Съдът обяви акт на Съюза за невалиден, съответното съдебно решение по принцип има обратна сила, също както решение за отмяна (
34
). В случай обаче, че по императивни съображения, свързани с правната сигурност, Съдът счете за необходимо, той може да разпореди определени правни последици на спорния акт да се считат за окончателни, като приложи по аналогия член 264, втора алинея ДФЕС (
35
).
113.
Комисията счита, че държавите членки ще бъдат изправени пред сериозни трудности във връзка с преизчисляването на правата на земеделските производители, ако правилото за най-високата стойност бъде обявено за невалидно без ограничение във времето за в бъдеще.
114.
Действително, ако правилото за най-високата стойност не бе прието в настоящата му форма, земеделските производители, възползвали се от правилото за случаи, пораждащи затруднения, щяха да могат успоредно с него да предявяват права по отношение на националния резерв. Увеличаването на използването на националния резерв евентуално би могло да доведе до предвиденото в член 42, параграф 7 от Основния регламент линейно намаление на референтните количества на останалите земеделски производители. Следователно по-специално финансовите интересите на последните земеделски производители са тези, които биха могли да бъдат засегнати от обявяване на невалидността на правилото за най-високата стойност.
115.
Що се отнася до настоящия случай, следва обаче да се посочи, че не съществуват по-конкретни данни относно честотата на прилагане на правилото за случаи, пораждащи затруднения. Също така не може да се прецени колко права допълнително биха били предявени по отношение на националния резерв. Впрочем може да се счита, че в повечето случаи, в които е била подадена молба за единното плащане по Основния регламент, междувременно са издадени актове за отпускане на помощ, които вече не подлежат на обжалване.
116.
Следователно няма достатъчно данни, които позволяват да се приеме, че ограничаването на действието на решението във времето е обосновано по императивни съображения, свързани с правната сигурност.
V – Заключение
117.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалното запитване по следния начин:
Член 18, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 795/2004 е невалиден.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Вж. например решения Elbertsen (C‑449/08, EU:C:2009:652), Grootes (С‑152/09, EU:C:2010:671), Unió de Pagesos de Catalunya (C‑197/10, EU:C:2011:590) и Confédération paysanne (С‑298/12, EU:C:2013:630), както и заключението ми по последните две дела (EU:C:2011:464 и EU:C:2013:319).
(
3
)	Регламент (EO) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители […] (OB L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177), изменен с Регламент (EO) № 118/2005 на Комисията от 26 януари 2005 година за изменение на Приложение VIII към Регламент (EO) № 1782/2003 […] (OB L 24, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 62, стр. 115), отменен с Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани […] (OB L 30, стр. 16).
(
4
)	Регламент (ЕО) № 795/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в Регламент № 1782/2003 […] (ОВ L 141, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 193), изменен с Регламент (ЕО) № 1701/2005 на Комисията от 18 октомври 2005 година за изменение на Регламент (ЕО) № 795/2004 […] (ОВ L 273, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 66, стр. 29), отменен с Регламент (ЕО) № 1120/2009 на Комисията от 29 октомври 2009 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в дял III от Регламент № 73/2009 (ОВ L 316, стр. 1).
(
5
)	Вж. съображение 13 от Регламента за прилагане.
(
6
)	„In cases where a farmer in a special situation meets the condition for applying two or more of Articles 19 to 23a of this Regulation or Articles 37(2), 40, 42(3) or 42(5) of Regulation (EC) No 1782/2003 […]“.
(
7
)	„Lorsqu’un agriculteur qui se trouve dans une situation spéciale remplit les conditions pour l’application de plusieurs des articles 19 à 23 bis du présent règlement ou de l’article 37, paragraphe 2, de l’article 40, de l’article 42, paragraphe 3 ou de l’article 42, paragraphe 5, du règlement (CE) no 1782/2003 […]“.
(
8
)	Вж. решения Merck (С‑292/82, EU:C:1983:335, точка 12), Tenuta il Bosco (C‑162/91, EU:C:1992:392, точка 11), NCC Construction Danmark (С‑174/08, EU:C:2009:669, точка 23) и Spedition Welter GmbH (C‑306/12, EU:C:2013:650, точка 17).
(
9
)	Решения Rey Soda (С‑23/75, EU:C:1975:142, точка 11), Vandemoortele/Комисия (С‑27/85, EU:C:1987:120, точка 14), Италия/Комисия (С‑285/94, EU:C:1997:313, точка 22) и Somalfruit и Camar (С‑369/95, EU:C:1997:562, точка 62).
(
10
)	Решение Rey Soda (С‑23/75, EU:C:1975:142, точка 11).
(
11
)	Решение Vreugdenhil и др. (С‑22/88, EU:C:1989:277, точка 17). Курсивът е мой.
(
12
)	Вж. в този смисъл и решение Комисия/Парламент и Съвет (С‑427/12, EU:C:2014:170, точка 39).
(
13
)	Решения Zuckerfabrik Franken (С‑121/83, EU:C:1984:175, точка 13), Alessandrini и др./Комисия (С‑295/03 Р, EU:C:2005:413, точка 75 и цитираната съдебна практика).
(
14
)	Вж. решения Beus (5/67, EU:C:1968:13, стр. 144), Обединено кралство/Комисия (С‑150/94, EU:C:1998:547, точка 25), Испания/Комисия (С‑304/01, EU:C:2004:495, точка 51) и Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, точка 115).
(
15
)	Вж. решения Франция/Комисия (С‑17/99, EU:C:2001:178, точка 35), AJD Tuna (С‑221/09, EU:C:2011:153, точка 60) и Gascogne Sack Deutschland/Комисия (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, точка 46).
(
16
)	Решение Confédération paysanne (С‑298/12, EU:C:2013:630, точка 29).
(
17
)	Решения Confédération paysanne (С‑298/12, EU:C:2013:630, точка 26) и Grootes (С‑152/09, EU:C:2010:671, точки 36 и 44).
(
18
)	Вж. заключението ми по дело Confédération paysanne (С‑298/12, EU:C:2013:319, точки 28 и 30).
(
19
)	Вж. решения Erpelding (С‑84/87, EU:C:1988:245, точка 30) и Kühn (С‑177/90, EU:C:1992:2, точка 18).
(
20
)	Вж. членове 43 и 45 от предложението на Комисията (COM(2003) 23 окончателен).
(
21
)	По този въпрос вж. по-специално точка 1, първи ред от публикувания в приложение IV към документа на Съвета 9971/03 от 3 юни 2003 г.„non-paper“ Single payment scheme/Special cases/National Reserve.
(
22
)	Що се отнася до връзката между разпоредбите на член 42, параграфи 3—5 от Основния регламент относно националния резерв, вж. точка 48 от заключението ми по дело Unió de Pagesos de Catalunya (С‑197/10, EU:C:2011:464).
(
23
)	С изключение евентуално на член 19 от Регламента за прилагане. На тази разпоредба могат при определени условия да се позовават млекопроизводители, които се намират в ситуация, предвидена в член 40 от Основния регламент.
(
24
)	Вж. също съображение 17 от Регламента за прилагане.
(
25
)	Решения Ruckdeschel и др. (117/76 и 16/77, EU:C:1977:160, точка 7) и Akzo Nobel (С‑550/07, EU:C:2010:512, точка 54).
(
26
)	Решения IATA и ELFAA (С‑344/04, EU:C:2006:10, точка 95), Arcelor Atlantique и Lorraine и др. (C‑127/07, EU:C:2008:728, точка 23) и Akzo Nobel Chemicals и Akcros Chemicals/Комисия (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, точка 55).
(
27
)	Решения Arcelor Atlantique и Lorraine и др. (C‑127/07, EU:C:2008:728, точка 25 и сл.), AJD Tuna (С‑221/09, EU:C:2011:153, точка 93) и Люксембург/Парламент и Съвет (С‑176/09, EU:C:2011:290, точка 32).
(
28
)	С‑48/13, EU:C:2014:153.
(
29
)	Вж. точка 21 и сл. от заключението ми по дело Nordea Bank (С‑48/13, EU:C:2014:153).
(
30
)	Точка 69 и сл. от настоящото заключение.
(
31
)	Относно правото на преценка на Съвета вж. решения Stölting (С‑138/78, EU:C:1979:46, точка 7), Fedesa и др. (C‑331/88, EU:C:1990:391, точки 8 и 14), Jippes и др. (C‑189/01, EU:C:2001:420, точка 80) и Agrargenossenschaft Neuzelle (C‑545/11, EU:C:2013:169, точка 43). Относно правото на преценка на Комисията вж. решение AJD Tuna (С‑221/09, EU:C:2011:153, точка 80).
(
32
)	Вж. решение Franz Egenberger (С‑313/04, EU:C:2006:454, точка 36).
(
33
)	Заключение по дело Unió de Pagesos de Catalunya (С‑197/10, EU:C:2011:464, точка 64).
(
34
)	Решения Roquette Frères (C‑228/92, EU:C:1994:168, точка 17) и FMC и др. (C‑212/94, EU:C:1996:40, точка 56).
(
35
)	Решения Lomas и др. (C‑38/90 и C‑151/90, EU:C:1992:116, точка 24), Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, точка 35), Regie Networks (C‑333/07, EU:C:2008:764, точка 121) и Schecke и Eifert (C‑92/09 и C‑93/09, EU:C:2010:662, точка 93).