62024CC0554
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 10 юли 2025 година (
1
)
Дело C‑554/24 P
Република Полша
срещу
Европейска комисия
„Жалба — Временни мерки — Член 279 ДФЕС — Изпълнение на определение на заместник-председателя на Съда за постановяване на временни мерки — Налагане на дневна имуществена санкция до изпълнението на определението — Бездействие на Полша за вземане на необходимите мерки — Доброволно уреждане на спора — Заличаване на делото по съществото на спора от регистъра — Събиране на имуществената санкция — Акцесорен характер на временните мерки — Компенсиране на имуществените вреди, произтичащи от временни мерки“
I. Въведение
1.
По делото относно опазването на Беловежката гора Съдът извежда от член 279 ДФЕС правомощието да налага периодични имуществени санкции за целите на изпълнението на временни мерки (
2
). Досега обаче няма нито практика с този инструмент, нито специална уредба за него. Затова настоящото дело ще е повод за Съда да уточни естеството и последиците от налагането на периодична имуществена санкция в производството за постановяване на временни мерки.
2.
Разглежданият тук спор се отнася до първото дело, по което Съдът налага периодична имуществена санкция и по което тя е и начислявана (поне временно). Въпросното дело е било водено по спор на Чешката република с Полша дали последната е нарушила Директивата за ОВОС (
3
), Рамковата директива за водите (
4
), Директивата относно обществения достъп до информация за околната среда (
5
) и принципа на лоялно сътрудничество, като е продължила срока на разрешението за добив на лигнитни въглища в рудника в Туров (Полша) (
6
). В онова производство, като се произнася по молба на Чешката република, заместник-председателят на Съда първо определя на Република Полша временна мярка, с която я задължава незабавно да спре дейностите по добив на лигнитни въглища в рудника до приключването на делото (
7
), а впоследствие налага дневна имуществена санкция, която Полша да заплаща, докато не изпълни мярката (
8
).
3.
В съответствие с това е начислявана периодична имуществена санкция, достигнала общо 68 500 000 евро, но впоследствие участващите в производството държави членки постигат споразумение по уреждането на спора помежду си и Съдът заличава делото от регистъра (
9
). Понастоящем Полша спори с Комисията дали трябва да заплати посочената сума, или това задължение е отпаднало в резултат на доброволното уреждане на спора и заличаването на делото от регистъра.
II. Правна уредба
4.
Правното основание за постановяването на временни мерки от съдилищата на Съюза е член 279 ДФЕС:
„По делата за които е сезиран, Съдът на Европейския съюз може да разпорежда необходимите временни мерки“.
5.
В член 39, четвърта алинея от Статута на Съда се уточнява характерът на временните мерки:
„Определението на председателя или на заместващия го съдия е временно и по никакъв начин не предрешава решението на Съда по съществото на делото“.
6.
Доброволното уреждане на спора е уредено в член 147, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда:
„Ако преди Съдът да се е произнесъл, страните постигнат споразумение по уреждането на спора и уведомят Съда, че се отказват от всякакви претенции, председателят разпорежда делото да бъде заличено от регистъра и се произнася по съдебните разноски в съответствие с разпоредбите на член 141, евентуално с оглед на предложенията, направени в този смисъл от страните“.
7.
Условията за постановяване на временни мерки могат да бъдат изведени от член 160, параграфи 1—3 от Процедурния правилник на Съда:
„1.   Молбите за спиране на изпълнението на акт на институция съгласно членове 278 ДФЕС и 157 ДЕОАЕ са допустими само ако молителят е обжалвал този акт пред Съда.
2.   Молбите за постановяване на другите временни мерки по член 279 ДФЕС са допустими само ако са направени от страна по разглеждано от Съда дело и се отнасят до това дело.
3.   В молбите по предходните параграфи се излага предметът на спора, обстоятелствата, установяващи неотложността, както и фактическите и правните основания, които обосновават вероятната основателност на иска или жалбата“.
8.
Член 162, параграфи 2 и 3 от Процедурния правилник на Съда уреждат определянето на обезпечение и продължителността на временната мярка:
„2.   Като условие за изпълнение на определението може да се предвиди представянето от молителя на обезпечение, чийто вид и размер се определят с оглед на обстоятелствата.
3.   С определението може да се определи краен срок за прилагане на мярката. Когато такъв срок не е определен, действието на мярката се преустановява с обявяване на съдебното решение, с което се слага край на производството“.
9.
Член 163 от Процедурния правилник на Съда се отнася до промяната на обстоятелствата:
„По искане на някоя от страните определението може във всеки един момент да бъде изменено или отменено поради промяна на обстоятелствата“.
III. Обстоятелствата по спора и производството
10.
В обжалваното съдебно решение обстоятелствата по спора са изложени, както следва.
А.
Съществените етапи по дело C‑121/21
11.
На 26 февруари 2021 г. Чешката република предявява иск на основание член 259 ДФЕС да се установи, че Полша не е изпълнила задълженията си по правото на Съюза, като е разширила и удължила добива на лигнитни въглища в рудника Туров (Полша), разположен в близост до границата с Чехия и Германия (дело C‑121/21).
12.
Едновременно с това Чешката република подава молба за постановяване на временни мерки, като иска Полша да бъде задължена незабавно да преустанови добива на лигнитни въглища в рудника Туров до произнасянето на Съда по съществото на спора.
13.
С определение от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), заместник-председателят на Съда уважава молбата и задължава Република Полша незабавно и до обявяването на съдебното решение, с което ще се сложи край на производството по дело C‑121/21, да спре добивните дейности в рудника.
14.
Тъй като счита, че Полша не е изпълнила задълженията си по определението от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), на 7 юни 2021 г. Чешката република подава нова молба за постановяване на временни мерки, с която иска Полша да бъде осъдена да заплаща периодична имуществена санкция в размер на 5 милиона евро на ден в полза на бюджета на Съюза.
15.
С отделна писмена молба, постъпила в секретариата на Съда на 29 юни 2021 г., Полша иска отмяна на определението от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), на основание член 163 от Процедурния правилник на Съда.
16.
С определение от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:752), заместник-председателят на Съда, от една страна, отхвърля молбата на Полша за отмяна на определението от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), а от друга страна, налага на Република Полша периодична имуществена санкция в размер на 500 000 евро на ден, платими в полза на Комисията, считано от датата на връчване на това определение на Република Полша до изпълнението от тази държава членка на определението на заместник-председателя на Съда от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
17.
Полша така и не изпълнява определението от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), а на 20 октомври 2021 г. подава нова молба за отмяна на това определение.
18.
На 3 февруари 2022 г. обаче Чешката република и Полша постигат споразумение за уреждането на спора, по който се води дело C‑121/21 (наричано по-нататък „доброволното уреждане на спора“). По информация в медиите Полша се е ангажирала да изплати на Чешката република 45 милиона евро и да построи преграда за защита на подземните води (
10
).
19.
На 4 февруари 2022 г. двете държави членки заявяват пред Съда, че в резултат на доброволното уреждане на спора оттеглят исканията си по дело C‑121/21. На същия ден полските власти подават до Комисията молба за прекратяване на производството по принудително изпълнение на наложените от Съда имуществени санкции, като към молбата прилагат споразумението за доброволно уреждане на спора.
20.
С определение от 4 февруари 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21, EU:C:2022:82), председателят на Съда заличава дело C‑121/21 от регистъра на Съда.
21.
На същия ден Полша подава молба по член 163 от Процедурния правилник на Съда за отмяна на определението от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
22.
С определение от 19 май 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408), заместник-председателят на Съда приема, че е отпаднало основанието за произнасяне по молбата на Република Полша за отмяна на определението от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), доколкото тя се отнася до действието на това определение след 4 февруари 2022 г. В останалата си част молбата на Полша е отхвърлена.
Б.
Събиране на периодичната имуществена санкция
23.
Впоследствие Комисията отправя покана до Полша да заплати натрупаната до заличаването на дело C‑121/21 от регистъра периодична имуществена санкция заедно с лихвите за забава, като предупреждава, че при неплащане тези суми ще бъдат събрани чрез прихващане съгласно член 101, параграф 1 и член 102 от Финансовия регламент (
11
).
24.
С обжалваните решения Комисията уведомява Полша, че прихваща задълженията ѝ с различни нейни вземания към Съюза. Така събраната чрез прихващане сума по главното вземане възлиза на 68 500 000 евро и съответства на натрупаните дневни имуществени санкции за периода от 20 септември 2021 г. до 3 февруари 2022 г.
В.
Производството пред Общия съд
25.
Полша подава жалба до Общия съд, с която иска отмяна на обжалваните решения и осъждане на Комисията да заплати съдебните разноски. С обжалваното си решение от 29 май 2024 г., Полша/Комисия (T‑200/22 и T‑314/22, EU:T:2024:329), Общият съд отхвърля жалбата, както е поискала Комисията, и осъжда Полша да заплати съдебните разноски.
Г.
Жалбата до Съда
26.
С жалбата си, подадена на 14 август 2024 г., Република Полша иска:
–
да бъде отменено изцяло обжалваното съдебно решение,
–
да бъдат отменени обжалваните решения на Комисията,
–
Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в производствата пред двете инстанции.
27.
Европейската комисия иска:
–
жалбата да бъде отхвърлена като явно неоснователна,
–
Полша да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
28.
Страните представят писмени становища. На основание член 76, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът решава да не провежда съдебно заседание, тъй като счита, че разполага с достатъчно данни, за да се произнесе по делото.
IV. Правен анализ
29.
В жалбата си до Съда Полша се оплаква, от една страна, от прилагането на член 279 ДФЕС от Общия съд (по този въпрос вж. раздел A по-долу), а от друга страна, от непълнота на мотивите на обжалваното съдебно решение (по този въпрос вж. раздел Б по-нататък).
А.
Член 279 ДФЕС
30.
По първото основание за обжалване са изложени четири оплаквания, които се отнасят до тълкуването на член 279 ДФЕС във връзка с последиците от доброволното уреждане на спора. Споразумението за доброволно уреждане на спора трябвало да премахне с обратна сила наложената периодична имуществена санкция, тъй като временните мерки зависели от главното производство по съществото на спора (по този въпрос вж. раздел 1 по-долу). Това било необходимо и за да се предотвратят имуществени вреди за адресатите на временните мерки (по този въпрос вж. раздел 2 по-нататък). В противен случай периодичната имуществена санкция щяла да има и наказателна функция (по този въпрос вж. също раздел 1 по-долу). Определението от 19 май 2022 г. също не налагало друг извод (по този въпрос вж. раздел 3 по-нататък).
1. Акцесорен характер на временните мерки и липса на наказателен характер
31.
Първото твърдение на Полша по първото изтъкнато от нея основание за обжалване е, че в точки 42 и 47 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е отчел акцесорната зависимост на временните мерки спрямо главното производство. В същия дух е и третото твърдение по първото основание за обжалване, а именно че в точки 47 и 48 от обжалваното съдебно решение Общият съд е придал на периодичната имуществена санкция функцията на наказание за неизпълнението на задължения.
32.
Според точка 42 от обжалваното съдебно решение, макар заличаването на делото по главното производство от регистъра да е повлияло на действието на периодичната имуществена санкция, то не е довело до погасяване на задължението на Полша да плати дължимата като периодична имуществена санкция сума. Възприемането на различен извод би означавало отклонение от целта на периодичната имуществена санкция, която е да се гарантира ефективното прилагане на правото на Съюза.
33.
В точка 47 от обжалваното съдебно решение Общият съд освен това посочва, че в настоящия случай периодичната имуществена санкция има за цел не само да гарантира ефикасността на решението по същество, но и да осигури спазването на временните мерки, разпоредени с определението от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), както и да откаже Република Полша да бави изпълнението на това определение.
34.
Въз основа на това в точка 48 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че доводите на Република Полша водят до обезсмисляне на механизма на налаганата по член 279 ДФЕС периодична имуществена санкция, като се допусне задължената страна съзнателно да не изпълнява задължението си да спазва постановените в обезпечителното производство временни мерки до приключването на главното производство, и така да накърнява ефективността на правото на Съюза.
35.
Полша основателно поддържа, че обезпечителното производство е акцесорно спрямо главното производство. То цели да гарантира пълната ефективност на бъдещото решение по съществото на спора, за да се избегне празнота в правната защита, осигурявана от Съда (
12
). Обратно, временните мерки не следва да са наказание за нарушението на правото на Съюза.
36.
Акцесорността намира израз и в член 160, параграфи 1 и 2 от Процедурния правилник. Член 160, параграф 1 се отнася до спирането на изпълнението на акт на институция, каквото може да се иска само ако молителят е обжалвал съответния акт. Съгласно член 160, параграф 2 молбите за постановяване на временни мерки по смисъла на член 279 ДФЕС са допустими само ако са направени от страна по разглеждано от Съда дело и се отнасят до това дело.
37.
Освен това Полша правилно подчертава, че страните по делото са господари на временните мерки, тъй като те се постановяват по молба от някоя от тях. Само в член 160, параграф 7 от Процедурния правилник е предвидена възможност за служебно произнасяне — по отношение на мерките, които Съдът е постановил без изслушване на другата страна, но които също винаги са наложени по молба на едната от страните.
38.
Поради тази акцесорност и господството на страните над временните мерки, ако делото бъде заличено от регистъра поради доброволното уреждане на спора, трябва да отпаднат и временните мерки, постановени с цел да се обезпечи решението по съществото на този спор.
39.
Затова след прекратяването на главното производство чрез заличаването (
13
) на дело C‑121/21 от регистъра поради доброволното уреждане на спора постановените в обезпечителното производство временни мерки престават да се прилагат (
14
), както правилно посочва Общият съд в точки 36 и 37 от обжалваното съдебно решение.
40.
Означава ли това обаче, че поради доброволното уреждане на спора и заличаването на делото от регистъра временните мерки трябва да се считат за несъществуващи от самото начало или за отпаднали с обратна сила?
41.
Член 147, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда не урежда изрично въпроса за обратната сила. Тази разпоредба предвижда единствено постановяване на определение за заличаване на делото от регистъра и произнасяне по съдебните разноски, когато страните са постигнали споразумение по уреждането на спора, преди Съдът да се е произнесъл, и са го уведомили, че се отказват от всякакви претенции.
42.
Последиците от заличаването на делото от регистъра не са изрично уредени. Поради това е допустимо да се приеме, че извършените до момента процесуални действия, включително всички временни мерки, отпадат с обратна сила.
43.
Аргумент в подкрепа на този извод е акцесорността на временните мерки. Тъй като единствената им цел е да гарантират ефективността на бъдещото решение по съществото на спора, те става ненужни, когато няма да има такова решение.
44.
Отказът от претенции, необходим за заличаването на делото от регистъра съгласно член 147, параграф 1 от Процедурния правилник, също е аргумент в този смисъл. С това страните трябва да се откажат и от евентуалните си искания за постановяване на временни мерки. Затова премахването на временните мерки с обратна сила съответства на господството на страните над тях.
45.
Изискването за ефективно прилагане на правото на Съюза, изтъкнато в точки 42 и 48 от обжалваното съдебно решение, също не изключва възможността временните мерки да се премахват с обратна сила. Макар да е вярно, че временните мерки допринасят и за ефективното прилагане на правото на Съюза, това е само необходима последица от основната им функция — да гарантират ефективността на бъдещото решение по съществото на спора. Когато тази основна функция вече не налага запазване на временните мерки, ефективното прилагане на правото на Съюза също не може да оправдае това. В противен случай производството за постановяване на временни мерки би се отделило от главното производство и би придобило самостоятелен характер.
46.
Премахването на временните мерки с обратна сила обаче не би се съвместило лесно с устройството на периодичната имуществена санкция.
47.
Заместник-председателят на Съда определя на Република Полша периодична имуществена санкция в размер на 500000 евро на ден до спирането на добива. Така всяко по-нататъшно забавяне при изпълнението на временната мярка следва да води до увеличаване на дължимата сума. Следователно целта на тази периодична имуществена санкция е не само да гарантира изобщо изпълнението на първоначално постановената временна мярка, но и да осигури възможно най-бързото ѝ изпълнение, както отбелязва Общият съд в точка 47 от обжалваното съдебно решение.
48.
Това допълнително принудително въздействие обаче би се изгубило, ако периодичната имуществена санкция отпада изцяло дори при забавено изпълнение. В този смисъл, погледнато ретроспективно, натрупваната периодична имуществена санкция действително има ефекта на наказание за забавеното изпълнение на временната мярка. Този наказателен ефект обаче е не цел на натрупващата се с времето периодична имуществена санкция, а просто необходима устройствена характеристика на тази мярка за принуда.
49.
Като необходима устройствена характеристика, въпросният наказателен ефект не е в противоречие с акцесорния характер на временните мерки. Всъщност, за да се гарантира ефективността на бъдещото решение по съществото на спора, може да е необходимо да се постигне възможно най-бързо изпълнение на временната мярка — например с цел да се предотврати по-нататъшно увеличаване на вредите.
50.
Това устройство на периодичната имуществена санкция обаче също не е пречка страните да се споразумеят за премахването с обратна сила на вече натрупаната периодична имуществена санкция. Като временна мярка, дори и така устроената периодична имуществена санкция попада под господството на страните. Обратното би означавало да се придаде на тази мярка самостоятелен характер, а това вече не би било съвместимо с акцесорността на временните мерки.
51.
Разбира се, не е изключено да възникнат фактически затруднения въпреки правното премахване на временните мерки с обратна сила. Ако Полша беше изпълнила временната мярка от 21 май 2021 г. и беше прекратила добива на лигнитни въглища, щяха да настъпят значителни вреди за тази държава членка, които нямаше да бъдат отстранени при доброволното уреждане на спора. Приходите щяха да спрат, а същевременно щяха да продължат да се натрупват разходи за поддържане на рудника, по-специално за изпомпване на навлизащите подземни води. Освен това, както изтъква Полша по дело C‑121/21, щеше да е под въпрос дали би продължила да работи лигнитната електроцентрала Туров, и съответно щеше да има риск за централното топлоснабдяване в района и за производството на електроенергия. Полша дори изразява опасения, че работниците на рудника биха потърсили друга работа при спирането на добива и не биха били на разположение при възобновяването му. Това би могло дори да предопредели изхода на спора по същество.
52.
Фактически проблеми обаче могат да възникнат и в случай на запазване на временните мерки до момента на заличаването на делото от регистъра. Всъщност тогава Полша ще трябва да заплати значителна сума като периодична имуществена санкция, въпреки че временната мярка, за чието изпълнение служи тази санкция, впоследствие ще се е оказала излишна.
53.
Следователно фактическите последици от оказалите се излишни впоследствие временни мерки при всички случаи трябва да се преодоляват по друг начин (
15
).
54.
Ето защо първото и третото твърдение по първото основание за обжалване са основателни, тъй като в точки 42, 47 и 48 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е съобразил в достатъчна степен акцесорния характер на временните мерки и произтичащото от това господство на страните над тях и така практически се е стигнало до недопустим самостоятелен наказателен ефект от периодичната имуществена санкция. Поради тези грешки при прилагане на правото обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено.
2. Имуществени вреди
55.
Второто твърдение на Полша по първото изтъкнато от нея основание за обжалване е, че обжалваното съдебно решение води до непоправими имуществени вреди от постановените временни мерки. Такъв вид непоправими вреди обаче били несъвместими с преходния характер на временните мерки.
56.
Този довод е недопустим, тъй като разширява предмета на спора в сравнение с произтичащия от жалбата до Общия съд. Поради това Полша не може да посочи нито една точка от обжалваното съдебно решение, срещу която да е насочен този довод.
57.
Освен това, ако Съдът приеме моето становище по първото и третото от твърденията по първото основание за обжалване, този довод би бил безпредметен, тъй като тогава поне в настоящия случай няма да възникват имуществени вреди за Полша.
58.
В случай че Съдът все пак счете довода за допустим, но не приеме моето становище по първото и третото от твърденията по първото основание за обжалване, следва да се отбележи, че правото на Съюза съдържа механизми за компенсиране на подобни имуществени вреди.
59.
Вярно е, че решението на съдията по обезпечителното производство не бива да предрешава бъдещото решение по същество, като го лишава от полезно действие (
16
).
60.
Същевременно не може и напълно да се изключи настъпването на действителни неотстраними имуществени вреди в резултат от временните мерки. Вече описах значителните вреди, които е можело да възникнат при изпълнението на временната мярка от 21 май 2021 г. в настоящия случай (
17
).
61.
Ако се беше стигнало до решаване на дело С‑121/21 по същество и се окажеше, че оспорваното по това дело разрешение е било незаконосъобразно, изобщо нямаше да има основание да се компенсират тези вреди. Ако обаче решението по същество потвърдеше законосъобразността на проекта и съответно се окажеше, че временните мерки не са били необходими, щеше да възникне въпросът за компенсирането на причинените с тези мерки имуществени вреди.
62.
За такива случаи би могло да се мисли за предоставяне на обезпечение, но също така и за иск за неоснователно обогатяване срещу Комисията, както и за искове за обезщетение срещу другата страна или срещу Съда.
63.
Първо, по принцип предоставянето на обезпечение би могло да компенсира вредите, ако впоследствие се окаже, че временната мярка не е била оправдана. Както посочва Полша, член 162, параграф 2 от Процедурния правилник допуска изпълнението на временна мярка да бъде обвързано с предоставяне на обезпечение.
64.
В настоящия случай е можело да се обмисли да се изиска предоставянето на такова обезпечение от Чешката република. Щеше обаче да е трудно да се определи какъв да е размерът на обезпечението, когато става дума за вреди от незабавно спиране на добива на лигнитни въглища, особено ако има вероятност в крайна сметка да се стигне до окончателно преустановяване на дейността. Така или иначе, в производството за постановяване на временни мерки този въпрос не е стоял, тъй като Полша не поисква такова обезпечение.
65.
Второ, би могло да се мисли за предявяване на иск срещу Комисията за връщане на сумата на периодичната имуществена санкция поради неоснователно обогатяване. По правило, когато имуществото на едно лице намалее и това доведе без правно основание до нарастване на имуществото на друго лице, съгласно общите за държавите членки правни принципи обеднелият има право да иска от обогатилия се връщане на онова, с което е обеднял (
18
). Ако преди постигането на споразумението за доброволно уреждане на спора Полша беше платила на Комисията периодичната имуществена санкция, но в съответствие с моето предложение така наложената санкция отпадне с обратна сила, Полша щеше да може да иска връщане на платеното. Ако обаче Съдът не възприеме моето становище относно обратното действие на споразумението за доброволно уреждане на спора, тогава за съответния предхождащ произнасянето му период би продължило да съществува правно основание за плащането на периодичната имуществена санкция на Комисията.
66.
Трето, компенсиране на причинените с временните мерки имуществени вреди би могло да се осигури чрез иск за обезщетение за вреди от нарушение на правото на Съюза. Съгласно постоянната съдебна практика правото да се иска такова обезщетение въз основа на извъндоговорната отговорност било на държавите членки, било на Съюза, възниква, ако са изпълнени три предпоставки: нарушена е правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти, нарушението е достатъчно съществено и има пряка причинно-следствена връзка между това нарушение и твърдените вреди (
19
).
67.
От една страна, в много редки случаи такъв иск за обезщетение би могъл да се насочи срещу молителя, в случая — Чешката република. Подаването на молба за постановяване на временни мерки съставлява нарушение на правото на Съюза само ако молителят злоупотреби с правото си на такава молба, например като умишлено въведе съда в заблуждение относно условията за постановяване на временната мярка (процесуална измама). В настоящия случай няма подобни индикации за молбите на Чешката република. Макар да е възможно (
20
) да се мисли за разширяване на основанията за отговорност във връзка с подаването на молби за временни мерки, към момента не съществува съответна правна уредба.
68.
От друга страна, възможно е искът за обезщетение за вреди да се насочи срещу Съюза, като в този случай би следвало да се основава на нарушение на правото на Съюза от страна на Съда при постановяването на временната мярка.
69.
Съдът вече е признал, че нарушаването на правото на Съюза от страна на съдилищата може да породи право на обезщетение за вреди (
21
). Силата на пресъдено нещо също не е пречка за възникването на такова право, тъй като искът за обезщетение има различен предмет от първоначалното съдебно решение (
22
).
70.
На практика обаче би било изключително трудно да бъде обоснован подобен иск. В общия случай налагането на временни мерки няма да е незаконосъобразно, а още по-малко ще представлява съществено нарушение.
71.
В настоящия случай обаче евентуален иск за обезщетение срещу Съюза не изглежда изначално лишен от изгледи за успех.
72.
Всъщност съдията по обезпечителното производство може да допусне временна мярка само ако установи, че на пръв поглед постановяването ѝ е фактически и правно обосновано (fumus boni juris) и че тя е неотложна, в смисъл че е необходимо да бъде разпоредена и да породи действието си преди решението по съществото на спора, за да се избегне значително и непоправимо увреждане на интересите на молителя. При необходимост съдията по обезпечителното производство също така претегля съответните интереси (
23
). Освен това решението на съдията по обезпечителното производство не бива да предрешава бъдещото решение по съществото на спора (
24
).
73.
В определението си от 21 май 2021 г. заместник-председателят обосновава наличието на fumus boni iuris с обстоятелството, че Полша е издала оспорваното разрешение за добив на лигнитни въглища въз основа на разпоредба, която допуска удължаване на срока на разрешението без предварителна оценка на въздействието върху околната среда (
25
).
74.
От обстоятелствената част на определението от 21 май 2021 г. обаче става ясно, че към молбата си за удължаване на срока на разрешението операторът на рудника е приложил решение за ОВОС (
26
). Поради това не е сигурно дали удължаването на срока действително се дължи на твърдяното нарушение при прилагането на Директивата за ОВОС.
75.
Освен това в отговора си на исковата молба в главното производство, постъпил на 7 юни 2021 г., тоест след постановяването на временната мярка, Полша посочва, че още на 28 април 2021 г., тоест преди постановяването на временната мярка, компетентните органи вече са издали ново дългосрочно разрешение за добив на лигнитни въглища, основано на оценка на въздействието върху околната среда. С новото разрешение Полша би следвало да е отстранила евентуалния порок на оспорваното разрешение. Заместник-председателят е трябвало да вземе това предвид най-късно в определението от 20 септември 2021 г., с което налага периодичната имуществена санкция, предназначена да осигури изпълнението на временната мярка.
76.
Видимо затова в главното производство генерален адвокат Pikamäe ограничава анализа си по това основание до проучване на съвместимостта на полската правна уредба с Директивата за ОВОС и приема, че не стои въпросът за законосъобразността на разрешението за добив на лигнитни въглища (
27
).
77.
Не изглежда особено убедително и това, че заместник-председателят не установява връзка между твърдяното нарушение на Директивата за ОВОС и значителните и непоправими вреди, които обосновават неотложността. Заместник-председателят установява, че продължаването на дейностите по добив на лигнитни въглища в рудника Туров може да причини значителни и непоправими вреди на околната среда и човешкото здраве чрез вредното си въздействие върху подземните води (
28
). Подобни последици със сигурност биха били обсъдени при оценка на въздействието върху околната среда. Самото им обсъждане в такава оценка обаче не би предотвратило настъпването на тези последици (
29
).
78.
Освен това изглежда, че и Чешката република не е твърдяла в главното производство, че подобни последици биха съставлявали нарушение на правото на Съюза. Напротив, Чешката република се е опирала на разбирането, че такова нарушение на целите по член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и буква б), подточка ii) от Рамковата директива за водите може да бъде оправдано чрез дерогации по член 4, параграфи 4 и 5 (
30
).
79.
Накрая, би си заслужавало да се разгледа задълбочено въпросът дали при претеглянето на интересите (
31
) и при налагането на периодичната имуществена санкция (
32
) заместник-председателят надлежно преценява доводите на Полша за вредите от спирането на добива на лигнитни въглища (
33
), или прекрачва границата на изопачаването на доказателствата и така може би дори предрешава изхода на спора по същество.
80.
В настоящото производство обаче Полша не излага никакви доводи относно тези възможни основания да иска обезщетение за вреди.
81.
Не би могло и да е задача на Комисията да оспорва подобни доводи за наличието на нарушение на правото на Съюза от страна на Съда. Всъщност в подобно производство Съюзът ще трябва да бъде представляван, включително и пред Съда, от самия Съд (
34
).
82.
Това обаче не би изключило възможността Комисията — при необходимост съвместно със Съвета и Парламента — да потърси доброволно уреждане на спора относно периодичната имуществена санкция, в случай че Съдът не възприеме моето становище по първото и третото от твърденията по първото основание за обжалване. Вероятно всички заинтересовани биха били удовлетворени, ако Съюзът използва тези средства за специална програма в подкрепа на енергийния преход в Полша, а тази държава членка се откаже от по-нататъшни действия за възстановяване на имуществената санкция.
83.
Що се отнася до второто твърдение на Полша по първото основание за обжалване, а именно за непоправимите имуществени вреди, следва да се отбележи, че дори ако Съдът го приеме за допустимо въпреки моето становище по въпроса, това твърдение би се оказало неоснователно поради наличието на описаните компенсационни механизми.
3. Неправилно тълкуване на определението от 19 май 2022 г.
84.
Четвъртото твърдение на Полша по първото изтъкнато от нея основание за обжалване е насочено срещу точка 40 от обжалваното съдебно решение. В тази точка Общият съд по-специално приема, че от точка 26 от определението на заместник-председателя от19 май 2022 г. изрично следва, че осъждането на Република Полша да заплати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 500000 евро на ден до спирането на тези дейности, трябва да се смята за отпаднало, считано (едва) от 4 февруари 2022 г. Затова според точка 41 от обжалваното съдебно решение дневната периодична имуществена санкция е била в сила за периода от 20 септември 2021 г. до 3 февруари 2022 г.
85.
Полша възразява, че в определението от 19 май 2022 г. заместник-председателят констатира просто че съгласно член 163 от Процедурния правилник има правомощие да изменя временните мерки само занапред. Отмяна със задна дата била извън правомощията на заместник-председателя (
35
). Следователно това определение не съдържало констатация по въпроса за (автоматичното) премахване с обратна сила на наложената периодична имуществена санкция поради заличаването на делото по съществото на спора от регистъра.
86.
Полша основателно изтъква, че констатациите в точка 26 от определението от 19 май 2022 г. служат пряко за обосноваването на взетото от заместник-председателя решение. За тази цел не е била необходима констатация, че наложената периодична имуществена санкция не може да отпада със задна дата. Напротив, било е достатъчно да се установи, че заместник-председателят не може да отменя с обратна сила наложените мерки и че със заличаването на делото от регистъра те отпадат занапред.
87.
В точка 40 от обжалваното съдебно решение обаче и Общият съд не констатира друго.
88.
От значение за исканията на Полша е по-скоро основаният на въпросната точка 40 извод в точка 42 от обжалваното съдебно решение, че заличаването на делото от регистъра не води до погасяване на задължението за плащане на сумата, дължима като периодична имуществена санкция. Този извод, както вече посочих (
36
), съставлява неправилно прилагане на правото и следва да бъде отменен.
89.
За сметка на това четвъртото твърдение по първото основание за обжалване е неоснователно.
Б.
Мотивираност на обжалваното съдебно решение
90.
С второто основание за обжалване Полша оспорва точка 46 от обжалваното съдебно решение. В тази точка Общият съд отхвърля довода на Полша, че в повечето национални правни системи постановените обезпечителни мерки за времето до окончателното решаване на спора престават да пораждат действие с обратна сила, когато отпадне предметът на делото в главното производство. Общият съд приема, че тази констатация не е достатъчна, за да се установи, че тези процесуални норми са част от общите конституционни традиции на държавите членки и на това основание биха могли да бъдат част от правния ред на Европейския съюз като източник на право.
91.
С изтъкнатото основание за обжалване Полша не оспорва съдържанието на тази констатация на Общия съд, а просто твърди непълнота на мотивите. Затова трябва да се провери само дали мотивите излагат по ясен и недвусмислен начин съображенията на Общия съд, така че да дават възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетото решение, а на Съда — да упражни своя контрол (
37
).
92.
Съображенията в точка 46 от обжалваното съдебно решение отговарят на тези изисквания. От тях личи, че представените от Полша данни не са убедили Общия съд, че съществува обща конституционна традиция на държавите членки, според която доброволното уреждане на спора води до изначална нищожност на временните мерки и на съответните мерки за принудителното им изпълнение. В друг подобен случай Съдът е излагал мотивите си дори още по-кратко (
38
).
93.
Следователно тази констатация е достатъчно мотивирана и твърдението по второто основание за обжалване е неоснователно.
V. По жалбата пред Общия съд
94.
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда, ако жалбата е основателна, Съдът отменя решението на Общия съд. В такъв случай той може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
95.
Въз основа на изложените от мен съображения по първото и третото от твърденията по първото основание за обжалване, постигнатото споразумение за доброволно уреждане на спора е довело до отпадане на временните мерки с обратна сила. Поради това с обжалваните си решения Комисията незаконосъобразно е прихванала периодичната имуществена санкция с насрещни вземания на Полша. Затова тези решения следва да бъдат отменени.
VI. По съдебните разноски
96.
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
97.
Тъй като Полша печели делото и е поискала да ѝ се присъдят съдебните разноски, следва Комисията да бъде осъдена да понесе направените от нея съдебни разноски, както и тези на Полша.
VII. Заключение
98.
По изложените съображения предлагам на Съда да се произнесе, както следва:
1)
Отменя решение на Общия съд от 29 май 2024 г., Полша/Комисия (T‑200/22 и T‑314/22, EU:T:2024:329).
2)
Отменя решенията на Европейската комисия от 7 и 8 февруари, 16 и 31 март и 16 май 2022 г., с които се прихващат дължимите от Република Полша суми за периода от 20 септември 2021 г. до 17 януари 2022 г. и за периода от 18 януари 2022 г. до 3 февруари 2022 г., представляващи дневната имуществена санкция, наложена от заместник-председателя на Съда с определение от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
3)
Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски на Република Полша в производствата пред Общия съд и пред Съда.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Определение от 20 ноември 2017 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, т. 97 и сл.).
(
3
)	Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 26, 2012 г., стр. 1), изменена с Директива 2014/52/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. (ОВ L 124, 2014 г., стр. 1).
(
4
)	Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193), последно изменена с Директива 2014/101/ЕС на Комисията от 30 октомври 2014 г. (ОВ L 311, 2014 г., стр. 32).
(
5
)	Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета (ОВ L 41, 2003 г., стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 200).
(
6
)	Вж. заключението на генерален адвокат Pikamäe по дело Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21, EU:C:2022:74).
(
7
)	Определение на заместник-председателя на Съда от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
(
8
)	Определение на заместник-председателя на Съда от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
(
9
)	Определение от 4 февруари 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
10
)	Виж например Reuters. Poland sign deal to end Polish coal mine dispute — Czech PM, 3 февруари 2022 г., https://www.reuters.com/article/business/energy/-poland-sign-deal-to-end-polish-coal-mine-dispute-czech-pm-idUSP7N2HH02Q/, и Landesecho. Tschechien und Polen einigen sich im Konflikt um Kohlegrube Turów, 4 февруари 2024 г., https://landesecho.cz/wirtschaft/tschechien-und-polen-einigen-sich-im-konflikt-um-kohlegrube-turow/002031/.
(
11
)	Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (OB L 193, 2018 г., стр. 1).
(
12
)	Определение от 20 ноември 2017 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, т. 94 и 95). Вж. също определенията на заместник-председателя на Съда от 10 септември 2013 г., Комисия/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, т. 68), и от 2 март 2016 г., Evonik Degussa/Комисия (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, т. 29).
(
13
)	Определение от 4 февруари 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
14
)	Определение на заместник-председателя на Съда от 19 май 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, т. 25 и 26).
(
15
)	Вж. по-долу, точки 62—81.
(
16
)	Определения на заместник-председателя на Съда от 10 септември 2013 г., Комисия/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, т. 68), от 2 март 2016 г., Evonik Degussa/Комисия (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, т. 105), и от 20 ноември 2017 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, т. 94 и 95).
(
17
)	Вж. по-горе, точка 51.
(
18
)	Решения от 16 декември 2008 г., Masdar (UK)/Комисия (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, т. 44), и от 9 юли 2020 г., Чешка република/Комисия (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, т. 82).
(
19
)	Решения от 5 март 1996 г., Brasserie du pêcheur и Factortame (C‑46/93 и C‑48/93, EU:C:1996:79, т. 51), от 16 юли 2009 г., Комисия/Schneider Electric (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, т. 160), и от 5 март 2024 г., Kočner/Европол (C‑755/21 P, EU:C:2024:202, т. 117).
(
20
)	Вж. например уредбата на защитата на интелектуалната собственост съгласно член 9, параграф 7 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (OB L 157, 2004 г., стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56) и на търговските тайни съгласно член 11, параграф 5 от Директива (ЕС) 2016/943 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата на неразкрити ноу-хау и търговска информация (търговски тайни) срещу тяхното незаконно придобиване, използване и разкриване (ОВ L 157, 2016 г., стр. 1).
(
21
)	Решения от 30 септември 2003 г., Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, т. 32—36), от 16 юли 2009 г., Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland/Комисия (C‑385/07 P, EU:C:2009:456, т. 195), и от 26 ноември 2013 г., Gascogne Sack Deutschland/Комисия (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, т. 89).
(
22
)	Вж. решение от 30 септември 2003 г., Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, т. 39).
(
23
)	Определения на Съда от 12 юли 1996 г., Обединено кралство/Комисия (C‑180/96 R, EU:C:1996:308, т. 44), на председателя на Съда от 24 септември 1996 г., Обединено кралство/Комисия (C‑239/96 R и C‑240/96 R, EU:C:1996:347, т. 31), и на заместник-председателя на Съда от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, т. 34).
(
24
)	Определения на заместник-председателя на Съда от 10 септември 2013 г., Комисия/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, т. 68), от 2 март 2016 г., Evonik Degussa/Комисия (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, т. 105), и от 20 ноември 2017 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, т. 94 и 95).
(
25
)	Определение от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, т. 49).
(
26
)	Определение от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, т. 14).
(
27
)	Заключение на генерален адвокат Pikamäe по дело Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21, EU:C:2022:74, т. 55 и 61).
(
28
)	Определение от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, по-специално т. 66, 69 и 72).
(
29
)	Вж. решение от 14 март 2013 г., Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, т. 46).
(
30
)	Вж. четвъртото основание, изтъкнато от Чешката република по дело C‑121/21, и заключението на генерален адвокат Pikamäe по дело Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21, EU:C:2022:74, т. 131 и сл.).
(
31
)	Определение от 21 май 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, по-специално т. 89 и 90).
(
32
)	Определение от 20 септември 2021 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, т. 24 и 25).
(
33
)	Вж. по-горе, точка 51.
(
34
)	Вж. определения на Съда от 6 януари 2015 г., Kendrion/Европейски съюз (T‑479/14, EU:T:2015:2, т. 19), и на заместник-председателя на Съда от 18 декември 2015 г., Съд/Kendrion (C‑71/15 P, EU:C:2015:857), относно заличаването от регистъра на делото по жалбата срещу него.
(
35
)	Определение от 19 май 2022 г., Чешка република/Полша (Рудник Туров) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, т. 30—32 и цитираната т. 22). Вж. също определения на заместник-председателя на Съда от 21 април 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите) (C‑204/21 R-RAP, EU:C:2023:334, т. 12), и от 28 септември 2023 г., Съвет/Мазепин (C‑564/23 P(R) и C‑564/23 P(R)-R, EU:C:2023:727, т. 24).
(
36
)	Вж. по-горе, точки 42—54.
(
37
)	Решения от 2 април 2009 г., France Télécom/Комисия (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, т. 29), и от 27 юни 2024 г., Комисия/Servier и др. (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, т. 267).
(
38
)	Решение от 11 януари 2000 г., Нидерландия и Van der Wal/Комисия (C‑174/98 P и C‑189/98 P, EU:C:2000:1, т. 17).