62023CC0269
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 16 май 2024 година (
1
)
Съединени дела C‑269/23 P и C‑272/23 P
Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE,
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C‑269/23 P)
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C‑272/23 P)
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Субсидии — Регламент (ЕС) 2016/1037 — Споразумение на Световната търговска организация (СТО) за субсидиите и изравнителните мерки — Подлежащо на изравняване финансово участие на трета държава на територията на друга трета държава — Валидност“
I. Въведение
1.
Налагането на дисциплина в областта на субсидиите е деликатна задача. Предоставянето на субсидии е тясно свързано със суверенитета на държавите, тъй като последните по принцип са свободни да действат в полза на своите индустрии, без да е необходимо да оправдават действията си (
2
).
2.
В същото време някои търговски партньори на Европейския съюз все повече прибягват до субсидии като прикритие за управление на държавата чрез икономиката (
3
). Действията на Китайската народна република (наричана по-нататък „Китай“) станаха фокус на международните усилия за справяне със „субсидиране, нарушаващо пазара и търговията“ (
4
), и по-специално политиката „Go Global“ (
5
) на тази държава, която насърчава китайските предприятия да инвестират в чужбина (
6
).
3.
Настоящите жалби засягат последиците от тази политика, които могат потенциално да нарушат вътрешния пазар. Въпросът е дали Европейската комисия би могла законно да прибегне до изравнителни мерки, както предвиждат основният антисубсидиен регламент (
7
) и Споразумението за субсидиите и изравнителните мерки (
8
), за да подложи на изравняване субсидиите, предоставени от една държава — членка на СТО (Китай), на територията на друга държава — членка на СТО (Арабска република Египет) (наричана по-нататък „Египет“) (
9
).
4.
В решението си Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия (
10
) и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия (
11
) (наричани заедно „обжалваните съдебни решения“) Общият съд потвърждава валидното използване на изравнителни мита в този конкретен вид фактическо положение. Понастоящем жалбоподателите по посочените дела оспорват тази констатация.
5.
Тъй като основните разследвания представляват първия случай, в който държава — членка на СТО, компенсира вредоносните последици от „транснационални субсидии“ (
12
), това е нов проблем и е предмет на спор (
13
) не само от гледна точка на правото на Съюза (
14
).
II. Обстоятелствата, предхождащи спора
6.
Контекстът на основните искания е изложен в точки 2—26 от обжалваните решения. За целите на настоящия анализ следва да се припомни следното.
7.
„Китайско-египетската суецка зона за икономическо и търговско сътрудничество TEDA“ (наричана по-нататък „зоната СИТС“) е част от по-широка свободна икономическа зона в северната част на Суецкия залив и следователно част от територията на Египет (
15
).
8.
Съгласно египетския Закон № 83/2002 относно икономическите зони със специален характер тази зона е класифицирана като специална икономическа зона от правителството на Египет (
16
).
9.
Тя е идентифицирана от Китай като една от първите 18 официално одобрени „отвъдморски зони за търговия и сътрудничество“ (
17
), като от 2013 г. китайските предприятия, „излизащи на чуждестранния пазар“, включително с цел да упражняват дейност в зоната СИТС, могат да се ползват от политиките за фискална и данъчна подкрепа, преференциални заеми, финансова подкрепа чрез синдикирани заеми, експортни кредити, проектно финансиране, капиталови инвестиции и застраховане на експортни кредити (
18
).
10.
През 2016 г. президентите на Китай и Египет подписват Споразумение между Министерството на търговията на Китайската народна република и Общия орган за икономическата зона на Суецкия канал на Арабска република Египет относно Суецката зона за икономическо и търговско сътрудничество (
19
).
11.
Съгласно условията на това споразумение за сътрудничество правителствата на Китай и Египет трябва съвместно да развият зоната СИТС, следвайки съответните си национални стратегии (
20
). Съгласно това споразумение правителството на Египет предоставя земята, работната сила и някои данъчни облекчения, докато китайските дружества в зоната управляват производствените мощности със своите активи и ръководни кадри. Китай предоставя и пряко допълнително финансиране (
21
).
12.
Жалбоподатели в първоинстанционното производство са Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (наричано по-нататък „Jushi Egypt“) и Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (наричано по-нататък „Hengshi Egypt“). Те са дружества, учредени съгласно египетското право и установени там от Jushi China и Hengshi China, своите китайски дружества майки. Тези дружества са свързани със и принадлежат на China National Building Material Group, която е държавно предприятие (
22
).
13.
От своя страна посочената група се притежава от Комисията за надзор и управление на държавните активи (наричана по-нататък „SASAC“) към Държавния съвет на Китай (
23
). Оспорваните регламенти определят SASAC, която е на пряко подчинение на Държавния съвет на Китай — върховния административен орган на държавата — като „ключовия[…] инструмент, чрез който китайското правителство контролира по различни начини държавните предприятия, като го използва по-скоро като средство за прилагане на правителствените политики и планове, а не за установяване на пазарна логика в стопанската дейност“ (
24
).
14.
Разглежданите в жалбите продукти са продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка (наричани по-нататък „ПМСВ“ — „подсилващи материали от стъклени влакна“) и тъкани от стъклени влакна (наричани по-нататък „ТСВ“). ПМСВ са пряка изходна суровина за производството на ТСВ.
15.
По същество ПМСВ представляват пясък, преобразуван в гъвкави нишки от стъклено влакно, които могат да се използват самостоятелно или да бъдат втъкани и/или пришити за получаване на ТСВ. Комбинирани със смоли за създаване на леки композитни материали, те могат да се използват за подобряване на здравината, лекотата и издръжливостта на компоненти. В резултат на това те се използват, наред с други приложения, в автомобилната, корабната, самолетната, тръбопроводната и строителната промишленост, както и във вятърната енергетика и инфраструктурата.
16.
Амбициозната политика на Европейския съюз в областта на климата значително повишава търсенето на ПМСВ и ТСВ в Съюза (
25
).
17.
Двете дружества Jushi Egypt и Hengshi Egypt произвеждат ТСВ в зоната СИТС, а Jushi Egypt произвежда там и ПМСВ (
26
). И двете дружества изнасят продукцията си от посочената зона за Европейския съюз (
27
).
18.
Въз основа на предоставените ѝ доказателства (
28
) Комисията заключава в оспорваните регламенти, наред с останалото, че е налице връзка (
29
) между предприетите действия от страна на правителствата на Китай и Египет, като например тези по отношение на преференциално кредитиране (
30
) и подкрепа за капиталови инвестиции (
31
) в полза на Jushi Egypt и Hengshi Egypt, така че финансовият принос, предоставен от правителството на Китай на тези дружества, да може да бъде приписан на правителството на Египет (
32
).
19.
С оспорваните регламенти Комисията приема изравнителни мита върху вноса на ТСВ и ПМСВ в Европейския съюз. По отношение на жалбоподателите митата са определени в размер на 13,1 %.
III. Обжалваните съдебни решения
20.
С жалби, подадени в секретариата на Общия съд на 28 юли 2020 г. и 27 август 2020 г., жалбоподателите претендират отмяната на оспорваните регламенти.
21.
На 1 март 2023 г. Общият съд постановява обжалваните решения, като отхвърля жалбите на жалбоподателите и ги осъжда да понесат собствените си разноски, както и тези на Комисията.
IV. Производството пред Съда
22.
С жалбите си, подадени съответно на 25 април 2023 г. и 27 април 2023 г., жалбоподателите претендират Съдът да отмени обжалваните съдебни решения, да приеме частично основанията, изтъкнати на първа инстанция, и да осъди Комисията и встъпилите страни да заплатят съдебните разноски.
23.
Комисията поддържа, че Съдът следва да отхвърли жалбите в тяхната цялост и да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
24.
В производството Комисията е подкрепена от Tech-Fab Europe eV (по дело C‑269/23 P) и от Европейската асоциация на производителите на стъклени влакна (по дело C‑272/23 P).
V. Анализ
25.
Настоящото заключение е структурирано по следния начин. Тъй като основният правен въпрос, който тези жалби засягат, е свързан с валидността на приложената от Комисията методология за компенсиране на „транснационалните субсидии“ на Китай в Египет, първо ще разгледам този въпрос. Ще предложа да бъде постановено, че Общият съд не е допуснал грешка, като е потвърдил въпросната методология на базата на основния антисубсидиен регламент и на Споразумението за СИМ (раздел A) (
33
).
26.
Едва след това ще разгледам основанията за обжалване от по-техническо естество: определянето на база за сравнение за целите на компенсиране на египетската схема за отстъпки от тарифната квота за внос (раздел Б) и изравняването на данъчно третирани загуби от валутно-курсови разлики (раздел В). Накрая ще разгледам единственото основание, което е различно в двете висящи жалби пред Съда: нивото на подлежащата на изравняване субсидия за субектите от групата (раздел Г).
А.
Приложението на антисубсидийния регламент по отношение на „транснационални субсидии“
27.
Второто и третото основание за обжалване по дело C‑269/23 P и първото и второто основание за обжалване по дело C‑272/23 P по същество засягат въпроса дали Комисията може законно да използва антисубсидийния инструмент, както предвижда основният антисубсидиен регламент, за да компенсира пряката и непряката финансова подкрепа, получена от жалбоподателите от страна на китайското правителство за производството на въпросния продукт в Египет (
34
).
28.
В обжалваните съдебни решения Общият съд потвърждава тази възможност. Въз основа на текстово, контекстуално и телеологично тълкуване Общият съд заключава, че „основният антисубсидиен регламент не изключва възможността, макар финансовото участие да не произтича пряко от правителството в държавата на произход или износ, то да може да носи отговорност за това участие“ (
35
). Той достига до тази констатация въз основа на тълкуване на член 3, параграф 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент, който дефинира понятието „субсидия“, във връзка със съображение 5 от същия регламент (
36
).
29.
Съгласна съм с констатацията на Общия съд. По-нататък ще изложа допълнителни доводи.
30.
По същество правният въпрос в основата на настоящите жалби засяга обхвата на понятието „субсидия“, чието определение е дадено в член 3 от основния антисубсидиен регламент.
31.
В текста на английски език тази разпоредба предвижда, че субсидията следва да се разбира в смисъл на „a financial contribution by a government in the country of origin or export“ (тоест финансово участие от страна на едно правителство в държавата на произход или износ) (
37
), когато по този начин е реализирана полза (
38
).
32.
Логиката на Комисията е пряко свързана с подчертаните части във формулировката на тази разпоредба на английски език. Доводът на Комисията по същество засяга разликите в употребата на неопределителния и определителния член в член 3, параграф 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент и произтичащата от това възможност този инструмент да се приложи към изравнителни китайски субсидии, предоставени на предприятия, установени в Египет.
33.
Както обаче жалбоподателите правилно подчертават, разглеждането на текстовете на различните езици на член 3, параграф 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент сочи определени разлики.
34.
Текстовете на някои от езиците на тази разпоредба действително могат да се разбират подобно на текста на английски, в смисъл, че в известна степен оставят отворен въпроса за източника на финансово участие, от което се ползва въпросният продукт в държавата на произход или износ (
39
). Текстовете на други езици обаче са формулирани по такъв начин, че подсказват, че понятието за субсидия се ограничава до финансово участие, предоставено от правителството на държавата на произход или износ на въпросния продукт (
40
).
35.
Следователно, за да се гарантират еднообразно прилагане и тълкуване на основния антисубсидиен регламент, член 3 от него трябва да се тълкува с оглед на целта и общата схема от правила, от които той е част (
41
).
36.
Принципите, свързани с обхвата и приложението на антисубсидийния инструмент, са установени в член 1, параграф 1 от основния антисубсидиен регламент. Съгласно тази разпоредба изравнително мито може да бъде налагано с цел компенсиране на „всяка
субсидия, която е била предоставена пряко или косвено за изработката, производството, износа или превоза на продукт, чието допускане за свободно обращение в Съюза причинява вреда“ (
42
).
37.
От това определение е ясно, че основният антисубсидиен регламент има за цел да бъде приложен във всяка хипотеза, в която може да е необходимо налагането на изравнително мито, за да се компенсира субсидирането на чуждестранен продукт посредством широк кръг от прехвърляне на ползи, в резултат на което се причинява вреда на промишлеността на Съюза по отношение на подобен продукт.
38.
Член 1, параграф 1 от основния антисубсидиен регламент не изисква субсидирането, което води до причиняване на вреда, да произтича пряко от държавата, от която произхожда или се изнася въпросният продукт. Обратното, препратката към субсидия, която се предоставя „косвено“, предполага, че не е необходимо непременно да има териториална връзка с държавата на произход или износ, доколкото тази субсидия може да бъде свързана с изработката, производството, износа или превоза на всеки продукт, чието допускане на вътрешния пазар причинява вреда.
39.
Този прочит се подкрепя и от член 2, буква а) от основния антисубсидиен регламент, който в релевантната си част предвижда, че подлежаща на изравняване „субсидия може да бъде предоставяна от правителството на държавата на произход на вносния продукт или от правителството на междинната държава, от която продуктът се изнася за Съюза“ (
43
). Следователно използването на модалния глагол „може“ в тази разпоредба също оставя отворен кръга на възможните субекти, предоставящи подлежаща на изравняване субсидия, без да го ограничава до държавата на произход или износ на въпросния продукт.
40.
Освен това, противно на твърденията на жалбоподателите, този прочит не се опровергава от формулировката на член 4, параграфи 2 и 3 от основния антисубсидиен регламент, който разглежда въпроса за специфичността на подлежащите на изравняване субсидии, като предвижда, че въпросът дали една субсидия е специфична, се преценява чрез позоваване на „компетентността на предоставящия орган“.
41.
Действително тази разпоредба не разглежда въпроса дали предоставящият орган трябва да бъде в държавата на износ или произход на въпросния продукт.
42.
Съответно, както Общият съд правилно установява (
44
), когато, както в рамките на разследването по случая, Комисията е в състояние въз основа на доказателствата, с които разполага, да припише дадено финансово участие на правителството на държавата на произход или износ на въпросния продукт, независимо че това участие първоначално произтича от правителството или публичния орган на трета страна, член 4, параграфи 2 и 3 от основния антисубсидиен регламент позволява на Комисията да третира правителството на държавата на произход или износ на въпросния продукт като „предоставящия орган“ на това конкретно финансово участие (
45
).
43.
И накрая, както Комисията правилно отбелязва, подобен прочит се подкрепя и от съображение 5 от основния антисубсидиен регламент, което, както изглежда, последователно в текстовете на различните езици (
46
) обяснява, че е налице субсидия, ако може да се докаже, че има „финансово участие на държавен или публичен орган в рамките на територията на дадена държава“ (
47
).
44.
Разгледан в този контекст, един продукт може да се приеме за субсидиран не само когато дадена субсидия може да се припише на държавата на произход или износ на въпросния продукт, но също така и когато въз основа на наличните доказателства друго правителство или публичен орган могат да бъдат идентифицирани като източник на субсидирането, което е довело до причиняване на вреда.
45.
Това тълкуване се потвърждава и от целта на основния антисубсидиен регламент, който още в първоначалната си форма от 1968 г. (
48
) по принцип цели да подпомогне промишлеността на Съюза да възстанови баланса на условията на конкуренция на вътрешния пазар, които са неблагоприятно засегнати от забранени субсидии, предоставени в чужбина (
49
).
46.
В заключение, основният антисубсидиен регламент не е ограничен до субсидии, предоставени от правителството на една държава на „собствената“ ѝ територия.
47.
В същото време жалбоподателите твърдят, че тълкуван в този смисъл, обхватът на антисубсидийния регламент е несъвместим със задълженията на Съюза съгласно ГАТТ и Споразумението за СИМ (
50
).
48.
Съгласна съм, че тези международни споразумения трябва да се вземат предвид, тъй като Европейският съюз е страна, подписала Споразуменията на СТО, които включват ГАТТ и Споразумението за СИМ, и които следователно съставляват част от правопорядъка на Съюза и обвързват неговите институции (
51
).
49.
Независимо че е добре установено, че по принцип тези споразумения нямат пряко действие (
52
), конституционното задължение на Европейския съюз да съблюдава задълженията, произтичащи от международни ангажименти (
53
), които отразяват общия принцип на международното право за спазване на ангажименти по договори (pacta sunt servanda) (
54
), изисква при необходимост Съюзът да тълкува правото на Съюза в съответствие с правото на СТО (
55
).
50.
Съгласно съображение 3 основният антисубсидиен регламент има за цел да въведе в законодателството на Съюза, „доколкото е възможно“, ангажиментите, поети със Споразумението за СИМ.
51.
Съдът вече е имал възможност да поясни, че същата формулировка, макар и в контекста на основния антидъмпингов регламент (
56
), не трябва сама по себе си да се разбира като намерение от страна на законодателя на Съюза да транспонира всички правила, съдържащи се в Споразумението за СИМ, в правото на Съюза (
57
).
52.
Съответно е грешно да се заключи, както е направил Общият съд (
58
), че използването на тази формулировка е достатъчно доказателство, за да се приеме, че законодателят на Съюза е възнамерявал да приложи конкретните задължения, поети съгласно член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ.
53.
Независимо от това формулировката на член 3, параграф 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент в значителна степен отразява формулировката на член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ. Съответно разпоредбата на Регламента изисква тълкуване в съответствие с разпоредбата на Споразумението (
59
).
54.
Член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от това споразумение предвижда, че „се приема, че е налице субсидия, ако […] е налице всякакво финансово участие от страна на дадено правителство или всякакъв друг публичен орган на територията на една държава членка“ (
60
).
55.
Когато тази разпоредба се тълкува добросъвестно и в съответствие с обикновеното значение, което следва да се дава на термините на договора, съгласно член 31, параграф 1 от Виенската конвенция за правото на договорите (Recueil des traités des Nations unies, том 1155, стр. 331), се оказва, че по-специално употребата на неопределителния член в израза „финансово участие от страна на дадено правителство“ в уводната част на член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ оставя неограничен географския произход на източника на съответното финансово участие, при условие че въпросната субсидия е с произход от която и било държава — членка на СТО.
56.
Не считам, че това тълкуване следва да бъде засегнато от квалифициращото изискване „на територията на държава членка“, съдържащо се в член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ, тъй като този израз се отнася до понятието „правителство или публичен орган“, а не до израза „финансово участие“.
57.
Този извод е съвместим и със Споразумението за СИМ, което тълкува и прилага член VI от ГАТТ 1994 г. и чийто „основен предмет и цел е да повиши и подобри дисциплината на ГАТТ, свързана с използването както на субсидии, така и на изравнителните мерки“ (
61
).
58.
В това отношение се позовавам по-специално на член VI(3) от ГАТТ 1994 г., който определя изравнителното мито като специално мито, което се прилага, за да компенсира „всяка премия или субсидия за изработката, производството или износа на този продукт“, без да уточнява кой предоставя тази премия или субсидия, и без да ограничава в териториално отношение образуванието, което я предоставя.
59.
Съответно член VI от ГАТТ 1994 г. по принцип (
62
) обхваща всички субсидии, независимо от техния произход (
63
).
60.
Погледнато от този ъгъл, едно различно тълкуване не само би било в разрез с обикновеното значение на термините, използвани в Споразумението за СИМ и член VI от ГАТТ 1994 г., но също така би осуетило целта и ефекта на тези разпоредби, ако Европейският съюз нямаше възможност да компенсира финансови участия като разглежданите в настоящия случай единствено поради техния териториален източник.
61.
Предвид това, че от историята на преговорите относно член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ не може да се направи друг прочит (
64
), който да се използва като допълнително средство за тълкуване на това споразумение по смисъла на член 32 от Виенската конвенция за правото на договорите, струва ми се, че член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ не ограничава в териториален смисъл географския обхват на източника на дадено финансово участие до държава — членка на СТО, на чиято територия се осъществява производството на въпросния продукт (
65
).
62.
Следователно считам, че член 1, параграф 1, буква а) от Споразумението за СИМ допуска споразумение, при което член на СТО предоставя финансово участие за продукт, изработен на територията на друг член на СТО, да бъде третирано като субсидия.
63.
Ето защо поради всички изброени по-горе причини считам, че Общият съд не е допуснал грешка, като е заключил, че приложното поле на основния антисубсидиен регламент, както е изрично предвидено в член 1, параграф 1 и член 3 параграф 1, буква а) от него, обхваща и положение, в което Комисията може, въз основа на достатъчни доказателства, да припише финансовото участие, получено от едно правителство на трета държава, на правителството на друга трета държава.
64.
Поради това предлагам на Съда да отхвърли второто и третото основание за обжалване по дело C‑269/23 P, както и първото и второто основание за обжалване по дело C‑272/23 P.
Б.
Определяне на базата за сравнение за целите на компенсиране на египетската схема за намаляване на вносните мита за вносни материали
65.
В рамките на четвъртото основание за обжалване по дело C‑269/23 P и на третото основание за обжалване по дело C‑272/22 P жалбоподателите по същество твърдят, че Общият съд е допуснал грешка, като е потвърдил подхода на Комисията, възприет при сравняване на тяхното положение с това на предприятие, разположено, подобно на тях, в зоната СИТС, но което извършва продажби на египетския пазар, за целите на компенсиране на схемата за намаляване на вносните мита, облагодетелстваща жалбоподателите (
66
). Освен това жалбоподателите поддържат, че тяхното положение е трябвало да бъде сравнено с теоретичен сценарий, при който те са се установили извън зоната СИТС, но продължават да изнасят въпросните продукти в Европейския съюз. При едно такова положение жалбоподателите твърдят, че правителството на Египет не би се отказало от приходи посредством схемата за намаляване на вносните мита, тъй като то никога не би целяло събиране на вносни мита за вносни материали за влагане за производството на въпросните продукти.
66.
Следователно по същество в основата на довода на жалбоподателите е въпросът каква следва да бъде базата за сравнение в настоящия случай (
67
).
67.
Единствената правна разпоредба, която жалбоподателите цитират в жалбите си в подкрепа на своята теза, обаче е член 5 от основния антисубсидиен регламент. Тази разпоредба, която се отнася до количественото определяне на размера на подлежащата на изравняване субсидия, не урежда сравнителната база за целите на установяване дали правителството на Египет е избрало да се откаже от някои дължими приходи по смисъла на член 3, параграф 1, буква а), подточка ii) от основния антисубсидиен регламент (тъй като количественото определяне на приходите, от които то се е отказало, логически става, след като тяхното съществуване бъде установено) (
68
).
68.
Жалбоподателите също така не дават повече пояснения каква грешка е допуснал Общият съд при тълкуването или прилагането на релевантната правна уредба.
69.
В същото време такива пояснения са от жизнено значение по отношение на допустимостта на доводите на жалбоподателите, тъй като член 3, параграф 1, буква а), подточка ii) от основния антисубсидиен регламент, ако това е разпоредбата, на която жалбоподателите са искали да се позоват (quod non), не предвижда метод за определяне на подходяща база за сравнение при определяне дали правителството се е отказало от, или не е събрало приходи, които са обичайно дължими.
70.
Съответно Комисията има известна свобода на преценка да избира между различните параметри и сценарии, които стоят в основата на задачата ѝ да установи дали египетското правителство е избрало да се откаже от обичайно дължими приходи (
69
).
71.
В отсъствието на каквито и да било други доводи за противното Общият съд не може да бъде упрекван, че е потвърдил избора на Комисията на подходяща база за сравнение в антисубсидийното разследване, което е в основата на настоящите жалби (
70
).
72.
Ето защо предлагам на Съда да обяви за недопустими четвъртото основание за обжалване на дело C‑269/23 P и третото основание за обжалване на дело C‑272/23 P.
В.
Изравняване на данъчното третиране на загуби от валутно-курсови разлики в резултат от девалвацията на египетската лира през 2016 г.
73.
В рамките на петото основание за обжалване на дело C‑269/23 P и на четвъртото основание за обжалване на дело C‑272/23 P жалбоподателите по същество твърдят, че Общият съд не е проверил дали Комисията е идентифицирала правилната схема за субсидиране в обжалваните регламенти. Според тях Комисията погрешно е приела, че данъчното третиране на загуби от валутно-курсови разлики, въведено през 2016 г. в резултат от девалвацията на египетската лира (
71
), представлява схемата за субсидиране, която предоставя ползи и която de facto е специфична по смисъла на член 3, параграф 2 и член 4, параграф 2, буква в) от основния антисубсидиен регламент. Според жалбоподателите всички египетски дружества са можели да се ползват от това данъчно третиране, така че на теория всяко египетско дружество е можело да приспадне от облагаемия си доход загубите, причинени в резултат от девалвацията на египетската лира през 2016 г. Поради тази причина Комисията погрешно приела, че ползите от девалвацията от 2016 г. се дължат на данъчното третиране на загуби от валутно-курсови разлики.
74.
Въпреки че текстът на жалбите не е много ясен, противно на твърденията на Комисията, считам, че посочените основания за обжалване не целят повторно оспорване на фактите. Един по-широк прочит на доводите сочи, че жалбоподателите искат от Съда да преразгледа извода на Общия съд, че данъчното третиране съвместно със специалните счетоводни правила е можело да предостави de facto специфични ползи.
75.
Този вид довод попада в обхвата на компетенцията на Съда (
72
).
76.
В това отношение отбелязвам, че член 4, параграф 2, буква в) от основния антисубсидиен регламент е предназначен да обхване точно тези хипотези, при които на пръв поглед дадена мярка може да изглежда неспецифична, но на практика и въз основа на обективни критерии или условия тази мярка води до установяването на специфичен режим, предназначен да предостави субсидия на определени предприятия.
77.
За целите на тази преценка, за да определи дали една субсидия е de facto специфична, Съдът трябва да се фокусира не върху самите национални правила, а върху степента на въздействие, което тези правила оказват върху определени предприятия (
73
) с оглед на контекста, в рамките на който те са били въведени (
74
).
78.
В обжалваните съдебни решения Общият съд прави точно това.
79.
Първо, той приема, че доводите на жалбоподателите се основават на грешна предпоставка, а именно че „Комисията не е приела, че данъчното третиране само по себе си представлява субсидия, която може да бъде предмет на изравнителна мярка“ (
75
).
80.
Второ, Общият съд пояснява, че като разглежда съвместно данъчното третиране и специалните счетоводни правила, Комисията заключава, че независимо че всички египетски дружества са можели да се ползват от въпросните правила, на практика тези правила са имали за цел да компенсират неблагоприятните последици от девалвацията от 2016 г. на египетската лира, в резултат на което конкретна категория дружества (
76
), като жалбоподателите (
77
), са реализирали значителни ползи (
78
).
81.
Накрая Общият съд обяснява, че жалбоподателите не са представили никакви доказателства, за да оспорят тези фактически констатации (
79
).
82.
Следователно предлагам на Съда да отхвърли като необосновани петото основание за обжалване по дело C‑269/23 P и четвъртото основание за обжалване по дело C‑272/23 P.
Г.
Определяне на нивото на подлежащата на изравняване субсидия за субектите от групата
83.
В рамките на първото си основание за обжалване по дело C‑269/23 P жалбоподателите по същество оспорват решението на Общия съд да потвърди използваната от Комисията методология за изчисляване на размера на подлежащата на изравняване субсидия, получена от жалбоподателите въз основа на съвкупния им общ оборот (
80
).
84.
Това основание за обжалване съответно изисква тълкуване на членове 5 и 6 от общия антисубсидиен регламент.
85.
Член 5 от този регламент, озаглавен „Изчисляване на размера на подлежащата на изравняване субсидия“, предвижда, че именно ползата „за получателя“, ако се установи, че такава съществува през разследвания за субсидиране период, трябва да бъде основата за изчисляване на размера на подлежащите на изравняване субсидии. По сходен начин член 6 от същия регламент, озаглавен „Изчисляване на ползата за получателя“, предвижда определени насоки за изчисляване на размера на ползата и оттам — на субсидията „за получателя“.
86.
Според жалбоподателите използването на термина „получател“ в единствено число в тези разпоредби трябва да означава, както Общият съд заключава в решението си Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (
81
), че „ползата трябва да се установи и изчисли за всеки получател поотделно в зависимост от неговото положение“ (
82
). Само когато субсидията е предоставена съвместно на две предприятия, размерът на подлежащата на изравняване субсидия може да се установи общо за тези предприятия. Следователно Комисията трябвало да изчисли поотделно в проценти ползата за Jushi Egypt и за Hengshi Egypt, да приложи този процент спрямо съответния им оборот от въпросния продукт и да изчисли един общ среднопретеглен марж на субсидията общо за жалбоподателите (
83
).
87.
В същото време жалбоподателите не оспорват, а на практика изрично се съгласяват в писмените си становища, че въпреки употребата на „получател“ в единствено число в членове 5 и 6 от основния антисубсидиен регламент, понятието „получател“ може да се тълкува и в смисъл на група дружества (
84
).
88.
Не намирам за логично да се следва предложеното от жалбоподателите разграничение.
89.
Първо, техните доводи не се подкрепят от никакви препратки или съдебна практика (
85
). Членове 5 и 6 от основния антисубсидиен регламент също не съдържат индикатори, които да позволят стеснително тълкуване на понятието „получател“.
90.
Второ, широкото тълкуване на това понятие не само е в съответствие с тълкуването, което Съдът дава на подобни понятия в областта на държавните помощи и конкурентното право, тоест на понятията „икономическа единица“ или „предприятие“ (
86
), но така също кореспондира с тълкуването, което Апелативният орган на СТО прави на понятието „получател“, така както е използвано в Споразумението за СИМ (
87
).
91.
Трето, подходът да се третират като свързани предприятия, които съставляват част от неразделно цяло от промишлена и икономическа гледна точка, е в съответствие с икономическата действителност на основание да се гарантира, че капиталовите трансфери в рамките на групата не могат да избегнат антисубсидийния инструмент (
88
).
92.
Следователно произтичащото широко тълкуване на понятието „получател“ отговаря на целта на основния антисубсидиен регламент „да компенсира всяка субсидия, която е била предоставена пряко или косвено за изработката, производството, износа или превоза на продукт, чието допускане за свободно обращение в Съюза причинява вреда“ (
89
).
93.
Съответно не считам, че Съдът следва да постанови, че Общият съд е допуснал грешка, като е възприел посочената по-горе линия на тълкуване и е потвърдил изчислената от Комисията субсидия, подлежаща на изравняване.
94.
Ето защо предлагам Съдът да отхвърли първото основание за обжалване по дело C‑269/23 P.
VI. Разноски
95.
Съгласно член 137 и член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
96.
Съгласно член 138, параграф 1 от този Правилник, който по силата на член 184, параграф 1 от Правилника е приложим към производство по обжалване, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
97.
Тъй като по мое мнение жалбоподателите са губещата страна в настоящото производство по обжалване поради изложените от мен причини, считам, че те трябва да поемат собствените си съдебни разноски, както и тези на Комисията, както в първоинстанционното производство, така и във въззивната инстанция.
98.
За разлика от това, в съответствие с член 140, параграф 3 от Процедурния правилник, който е приложим и към производствата по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от Процедурния правилник, Tech-Fab Europe eV и Европейската асоциация на производителите на стъклени влакна следва да понесат направените от тях разноски.
VII. Заключение
99.
В светлината на изложените по-горе съображения предлагам на Съда:
–
да отхвърли жалбите като неоснователни,
–
да потвърди решение от 1 март 2023 г., Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия (T‑480/20, EU:T:2023:90), и решение от 1 март 2023 г., Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия (T‑540/20, EU:T:2023:91),
–
да осъди Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE и Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE да понесат направените от всяко от тях съдебни разноски, както и разноските на Европейската комисия в рамките на първоинстанционното и на въззивното производство и
–
да осъди Tech-Fab Europe eV и Европейската асоциация на производителите на стъклени влакна да понесат направените от тях съдебни разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Вж. в този смисъл Luengo Hernández de Madrid, G.E. Regulation of Subsidies and State Aids in WTO and EC Law. Alphen aan den Rijn: Kluwer Law International, 2007, p. 4.
(
3
)	Вж. най-общо Bräutigam, D., T. Xiaoyang. Economic statecraft in China’s new overseas special economic zones: Soft power, business, or resource security? — IFPRI Discussion Paper 01168, March 2012, p. 9.
(
4
)	Вж. съвместното изявление от тристранната среща на министрите на търговията на Япония, Съединените щати и Европейския съюз, 14 януари 2020 г., достъпно на адрес: https://ustr.gov/about-us/policy-offices/press-office/press-releases/2020/january/joint-statement-trilateral-meeting-trade-ministers-japan-united-states-and-european-union.
(
5
)	Вж. по-подробно работен документ на службите на Комисията относно значителни деформации в икономиката на Китайската народна република за целите на разследвания за търговска защита (SWD(2024) 91 final, стр. 618 и сл.), където се обяснява, че „политиката „go out“ подчертава, че китайските дружества могат да се възползват в пълна степен както от местни, така и от международни ресурси, за да компенсират каквито и да било недостатъци на националния пазар“.
(
6
)	Вж. най-общо Организация за икономическо сътрудничество и развитие, The Belt and Road Initiative in the global trade, investment and finance landscape. — OECD Business and Finance Outlook, 2018, p. 3, 33.
(
7
)	Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 55) (наричан по-нататък „основният антисубсидиен регламент“).
(
8
)	Споразумение на Световната търговска организация (СТО) за субсидиите и изравнителните мерки (наричано по-нататък „Споразумението за СИМ“).
(
9
)	Вж. Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/776 на Комисията от 12 юни 2020 г. за налагане на окончателни антидъмпингови мита върху вноса на определени тъкани от тъкàни и/или прошити стъклени влакна с произход от Китайската народна република и Египет и за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/492 на Комисията за налагане на окончателни антидъмпингови мита върху вноса на определени тъкани от тъкàни и/или прошити стъклени влакна с произход от Китайската народна република и Египет (ОВ L 189, 2020 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент ТСВ“) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/870 на Комисията от 24 юни 2020 година за налагане на окончателно изравнително мито и окончателно събиране на временното изравнително мито, наложено върху вноса на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет, и налагане на окончателно изравнително мито върху регистрирания внос на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет (ОВ L 201, 2020 г., стр. 10) (наричан по-нататък „Регламент ПМСВ“) (общо: „оспорваните регламенти“).
(
10
)	Решение от 1 март 2023 г., Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия (T‑480/20, EU:T:2023:90, наричано по-нататък „решение Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия“).
(
11
)	Решение от 1 март 2023 г., Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия (T‑540/20, EU:T:2023:91, наричано по-нататък „решение Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия“).
(
12
)	Междувременно на 25 март 2024 г. Съединените американски щати изменят антисубсидийните си разпоредби, така че да позволят налагането на изравнителни мита върху транснационални субсидии; вж. United States Department of Commerce. Regulations improving and strengthening the enforcement of trade remedies through the administration of the antidumping and countervailing duty laws. — Federal Register, Vol. 89, p. 20766, 25.03.2024, по-специално стр. 20826 и сл.
(
13
)	Вж. в това отношение Benitah, M. The WTO Law of Subsidies — A Comprehensive Approach. Leiden: Kluwer Law International, 2019, p. 605, където се пояснява, че „въпреки привидното, настоящата съдебна практика никога не се е сблъсквала“ с хипотеза, където субсидия се предоставя в полза на получател, който произвежда въпросния продукт извън държавата на правителството, което предоставя тази субсидия.
(
14
)	Към момента на съставянето на настоящото заключение Европейският съюз е приключил друго антисубсидийно разследване, където се използва антисубсидиен инструмент за справяне с подобен вид „транснационални субсидии“, засягащо Република Индонезия и Китай; вж. Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/433 на Комисията от 15 март 2022 година за налагане на окончателни изравнителни мита върху вноса на студеновалцовани плоски продукти от неръждаема стомана с произход от Индия и Индонезия и за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/2012 за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на студеновалцовани плоски продукти от неръждаема стомана с произход от Индия и Индонезия (ОВ L 88, 2022 г., стр. 24). Този регламент е предмет на обжалване пред Общия съд по дело T‑348/22, PT Indonesia Ruipu Nickel и Chrome Alloy/Комисия, като делото все още е висящо. Същият регламент е предмет и на висящо производство пред Органа за уреждане на спорове на СТО, регистрирано като „European Union — Countervailing and Anti-Dumping Duties on Stainless Steel Cold-Rolled Flat Products from Indonesia (DS616)“.
(
15
)	Точка 3 от двете обжалвани съдебни решения. Вж. също точки 4, 7 и 9 от тях относно географското разширяване на тази зона.
(
16
)	Точка 4 от двете обжалвани съдебни решения. Вж. също съображение 650 от Регламент ТСВ и съображение 38 от Регламент ПМСВ.
(
17
)	Вж. съображение 651 от Регламент ТСВ и съображение 39 от Регламент ПМСВ.
(
18
)	Точка 7 от двете обжалвани съдебни решения.
(
19
)	Точка 9 от двете обжалвани съдебни решения. Вж. също съображение 656 от Регламент ТСВ и съображение 44 от Регламент ПМСВ.
(
20
)	Движещата сила за развитието на зоната СИТС е дружеството Egypt TEDA Investment Co., което е създадено като съвместно предприятие между дружеството China-Africa TEDA Investment Co. Ltd. — учредено от China-Africa Development Fund (Китайско-африканския фонд за развитие) и държавното предприятие Tianjin TEDA Investment Holding Co. Ltd. — от една страна, и Egypt China Joint Venture Company (египетско-китайско съвместно предприятие), от друга страна. Самите Egypt TEDA Investment Co. и Китайско-африканският фонд за развитие са създадени като съвместни предприятия между египетски и китайски държавни предприятия. Вж. съображения 649 и 652 от Регламент ТСВ и съображения 37 и 40 от Регламент ПМСВ.
(
21
)	Точка 10 от двете обжалвани съдебни решения. Вж. също съображение 658 от Регламент ТСВ и съображение 46 от Регламент ПМСВ.
(
22
)	Решение Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия, точка 2. Вж. също съображение 93 от Регламент ТСВ и съображение 187 от Регламент ПМСВ.
(
23
)	Съображение 93 от Регламент ТСВ и съображение 187 от Регламент ПМСВ.
(
24
)	Съображение 774 от Регламент ТСВ и съображение 212 от Регламент ПМСВ. От 2017 г. нататък ролята на SASAC е наред с другото да „насърчава оптималното разпределение на държавния капитал, като се съсредоточава върху мисиите за обслужване на национални стратегически цели“. Вж. работен документ на службите на Комисията относно значителни деформации в икономиката на Китайската народна република за целите на разследвания за търговска защита (SWD(2024) 91 final), стр. 111.
(
25
)	Вж. например Становище на Европейския икономически и социален комитет „Производството на стъкло в Европа на кръстопът: подобряване на екологичността и енергийната ефективност в съчетание с повишаване на конкурентоспособност и запазване на качествените работни места“ (2022/C 105/04), точки 3.1.1.1, 3.1.2.1 и 3.4 (където производните на стъклени влакна се описват като материали „от основно значение за постигането на оптимална изолация в сградите“ и се подчертава тяхната употреба в производството на вятърни турбини, дисплеи, смартфони, таблети и други (сензорни) екрани.
(
26
)	Вж. съображение 659 от Регламент ТСВ и съображение 47 от Регламент ПМСВ.
(
27
)	Вж. точка 14 от двете обжалвани съдебни решения.
(
28
)	Съгласно член 28, параграф 1 от основния антисубсидиен регламент, ако дадена заинтересована страна отказва достъп или по друг начин не предоставя необходимата информация в рамките на определени срокове, Комисията може да направи положителни или отрицателни констатации въз основа на наличните факти. В съображения 661—664 от Регламент ТСВ и съображения 49—57 от Регламент ПМСВ Комисията обяснява, че се е наложило да прибегне до тази разпоредба наред с другото и по отношение на правната и институционалната рамка и административното управление на зоната СИТС, както и конкретното сътрудничество между правителствата на Китай и Египет по отношение на тази зона.
(
29
)	Вж. в това отношение съображения 676, 678 и 683 от Регламент ТСВ и съображения 61, 66 и 71 от Регламент ПМСВ (където се заключва, че „египетското правителство е очаквало и е приело на драго сърце финансирането от страна на Китай за тясно сътрудничество в зоната [СИТС] с цел да стимулира развитието на един от най-бедните региони на страната. Китайското правителство се е надявало, че китайските дружества биха могли да работят извън територията на Китай и да разширят своя износ в рамките на инициативата „Един пояс, един път“ (евентуално и да избегнат мерките за защита на търговията)“).
(
30
)	Вж. съображения 726—757 от Регламент ТСВ и съображения 143—147 от Регламент ПМСВ.
(
31
)	Вж. съображения 758—804 от Регламент ТСВ и съображения 230—241 от Регламент ПМСВ. Вж. също Общия документ за окончателно оповестяване (AS657), 29 април 2020 г. (Приложение A.24 към дело T‑540/20), точки 158—206.
(
32
)	Вж. съображения 670—699 от Регламент ТСВ и съображения 58—87 от Регламент ПМСВ. Вж. също така в това отношение съображение 659 от Регламент ТСВ и в този смисъл съображение 47 от Регламент ПМСВ: Jushi Egypt и Hengshi Egypt „са финансирани с идващи от Китай средства, използват внасяни от Китай материали за влагане и оборудване, управляват се от китайски ръководни кадри и използват китайско ноу-хау“.
(
33
)	Тъй като Общият съд не е разгледал въпроса дали финансовият принос на Китай може да бъде приписан на Египет, включително позоваването от страна на Комисията на проекта на Разпоредби относно отговорността на държавите за действия, които са незаконни в международен план, така както са приети през 2001 г. от Комисията на ООН по международно право, и предвид това, че този въпрос не е предмет на жалба пред Съда (вж. т. 103 (T‑480/20) и т. 70 (T‑540/20), няма да изразя позиция по тази част от цялостната дискусия. Вж. също съображения 686, 707, 708 и 718 и 719 от Регламент ТСВ и съображения 74, 95, 102 и 103 от Регламент ПМСВ.
(
34
)	За изчерпателност бих искала да отбележа, че в жалбите си жалбоподателите отбелязват своето несъгласие с обжалваните съдебни решения, и по-специално с точки 81—103 от решение по дело T‑480/20 и точки 48—70 от решение по дело T‑540/20. В същото време много от тези точки засягат фактически констатации, направени от Общия съд въз основа на оспорваните регламенти. Като се има предвид, че по принцип компетентността на Съда съгласно член 256, параграф 1 ДФЕС и член 58, параграф 1 от Статута на Съда на Европейския съюз е ограничена до правни въпроси, трябва да се приемат за недопустими второто основание за обжалване по дело С‑269/23 Р и първото основание за обжалване по дело C‑272/23 P, доколкото следва да се разбират като оспорващи фактическите констатации на Общия съд, без обаче да поясняват как този съд е изопачил ясния смисъл на представените пред него доказателства; вж. ex multis решение от 8 юни 2023 г., Severstal и NLMK/Комисия (C‑747/21 P и C‑748/21 P, EU:C:2023:459, т. 44—46 и цитираната съдебна практика).
(
35
)	Точка 84 от решение по дело T‑480/20 и точка 51 от решение по дело T‑540/20.
(
36
)	Точки 79—83 от решение по дело T‑480/20 и точки 46—50 от решение по дело T‑540/20.
(
37
)	Член 3, параграф 1, букви а) и б) от основния антисубсидиен регламент (курсивът е мой). Това концептуално определение е последвано от списък от действия на правителството или на публичен орган, които представляват субсидия, като директно прехвърляне на средства под формата например на безвъзмездни помощи или заеми, или по-непреки средства за ценова подкрепа, като приходи, от които правителството се е отказало; вж. член 3, параграф 1, буква а), подточки i)—iv) от същия регламент. Както Общият съд също пояснява в решението си от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (T‑300/16, EU:T:2019:235, т. 107), този списък завършва с „член 3, точка 1, буква а), подточка iv), второ тире от основния [антисубсидиен] регламент[, който по същество] е разпоредба за недопускане на заобикаляне на правилата, която има за цел да гарантира, че правителствата на трети държави не могат да се освободят от правилата относно субсидиите, като приемат мерки, които привидно не попадат stricto sensu в приложното поле на член 3, точка 1, буква а), подточки i)—iii) от този регламент, но които на практика имат равностоен ефект“. В същия дух вж. доклад на Апелативния орган на СТО по дело United States — Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), точка 52.
(
38
)	Член 3, параграф 2 от основния антисубсидиен регламент (курсивът е мой).
(
39
)	Вж. например текста на немски („eine Regierung im Ursprungs- oder Ausfuhrland“), испански („los poderes públicos en el territorio del país de origen o de exportación“), датски („staten i oprindelses- eller eksportlandet“) и ирландски („go bhfuil ranníocaíocht airgeadais ó rialtas sa tír thionscnaimh nó sa tír is onnmhaireoir“) език.
(
40
)	Вж. например текста на френски („des pouvoirs publics du pays d’origine ou d’exportation“), италиански („una pubblica amministrazione del paese d’origine o di esportazione“), хърватски („postoji financijski doprinos vlade zemlje podrijetla ili izvoza“) и словенски („gre za finančni prispevek vlade v državi porekla ali izvoza“) език.
(
41
)	Вж. ex multis решения от 27 октомври 1977 г.Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, т. 14), и от 12 септември 2019 г., Комисия/Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717, т. 88 и цитираната съдебна практика).
(
42
)	Курсивът е мой.
(
43
)	Курсивът е мой.
(
44
)	Вж. точки 106—108 от обжалваното съдебно решение по дело T‑480/20 и точки 73—75 от обжалваното съдебно решение по дело T‑540/20.
(
45
)	Бих могла да добавя, че обратното би поставило приложимостта на антисубсидийния инструмент в зависимост от произхода на въпросните финансови потоци, което, дори в случай че движенията на капитали могат да се проследят с разумна степен на точност, би позволило лесно да се заобиколи обхватът на приложение на основния антисубсидиен регламент.
(
46
)	Вж. в това отношение например текста на френски („une contribution financière par les pouvoirs publics ou tout organisme public, sur le territoire d’un pays“), немски („eine Regierung oder eine öffentliche Körperschaft im Gebiet eines Landes eine finanzielle Beihilfe leistet“), испански („una contribución financiera por los poderes públicos o un organismo público en el territorio de un país“), италиански („un contributo finanziario da parte di una pubblica amministrazione o di un ente pubblico nel territorio di un paese“), ирландски („ranníocaíocht airgeadais ó rialtas nó ó chomhlacht poiblí éigin laistigh de chríoch tíre“), хърватски („financijski doprinos vlade ili javnog tijela na državnom području zemlje“) и датски („en statslig eller en offentlig myndighed har ydet et finansielt bidrag inden for et lands område“) език.
(
47
)	Курсивът е мой. Пълният текст на това съображение е, както следва: „При определяне на наличието на субсидия е необходимо да се докаже, че има финансово участие на държавен или публичен орган в рамките на територията на дадена държава или че е налице форма на подпомагане на доходите или ценова подкрепа по смисъла на член XVI от [Общото споразумение за митата и търговията (наричано по-нататък „ГАТТ“)] от 1994 г. и че от това са произтекли ползи за получаващото предприятия“.
(
48
)	Вж. Регламент (ЕИО) № 459/68 на Съвета от 5 април 1968 година относно защитата от дъмпинг, предоставянето на премии или субсидии, прилагани от страни, които не са членки на Европейската икономическа общност (ОВ L 93, 1968 г., стр. 1).
(
49
)	Вж. в този смисъл решение от 14 юли 1988 г., Fediol/Комисия (187/85, EU:C:1988:399, т. 14), където се пояснява, че една субсидия попада в обхвата на основния антисубсидиен регламент, „ако предоставеното икономическо предимство има вредни последици за обичайната конкуренция, тъй като то се предоставя в полза на предприятие или секторно на група предприятия“. Вж. също по аналогия решения от 3 октомври 2000 г., Industrie des poudres sphériques/Съвет (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, т. 91), и от 8 юни 2023 г., Severstal и NLMK/Комисия (C‑747/21 P и C‑748/21 P, EU:C:2023:459, т. 73), където средствата за търговска защита са определени като „мерки за защита срещу нелоялната конкуренция […] [които имат за цел] да отстранят причинявания от дъмпинга дисбаланс на местния пазар“.
(
50
)	И двете споразумения са одобрени от Европейския съюз като част от Споразумението за създаване на СТО; вж. Решение на Съвета 94/800/EC от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (ОВ L 336, 1994, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3).
(
51
)	Вж. ex multis решения от 30 април 1974 г., Haegeman (181/73, EU:C:1974:41, т. 5 и 6), и от 6 октомври 2020 г., Комисия/Унгария (Висше образование) (C‑66/18, EU:C:2020:792, т. 69 и цитираната съдебна практика).
(
52
)	Вж. по-специално решения от 5 октомври 1994 г., Германия/Съвет (C‑280/93, EU:C:1994:367, т. 106—109), и от 23 ноември 1999 г., Португалия/Съвет (C‑149/96, EU:C:1999:574, т. 47).
(
53
)	Този ангажимент се съдържа в член 216, параграф 2 ДФЕС.
(
54
)	Вж. също в този смисъл заключението ми по дело Changmao Biochemical Engineering/Комисия (C‑123/21 P, EU:C:2022:890, т. 34).
(
55
)	Вж. в този смисъл решение от 20 януари 2022 г., Комисия/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, т. 31 и 32).
(
56
)	Тоест Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016, стр. 21).
(
57
)	Вж. решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, т. 52).
(
58
)	Вж. точка 99 от решение по дело T‑480/20 и точка 66 от решение по дело T‑540/20.
(
59
)	Вж. в този смисъл решения от 12 май 2022 г., Комисия/Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:370, т. 82), и от 27 февруари 2024 г., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C‑382/21 P, EU:C:2024:172, т. 74). За конкретно приложение на случаите, в които такъв вид тълкуване е възможно, вж. решение от 20 януари 2022 г., Комисия/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, т. 30 и 34).
(
60
)	Курсивът е мой.
(
61
)	Вж. доклад на Апелативния орган на СТО по дело United States — Countervailing Duties on Certain Corrosion-Resistant Carbon Steel Flat Products from Germany (WT/DS213/AB/R), точка 73. Вж. в същия смисъл и доклада на Апелативния орган на СТО по дело United States — Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), точка 95.
(
62
)	Трябва ясно да подчертая, че сам по себе си фактът, че дадена мярка съставлява „субсидия“, попадаща в обхвата на член VI от ГАТТ 1994 г., не означава непременно, че всеки вид регулаторна намеса на пазара задължително се покрива от обхвата на Споразумението за СИМ; вж. в това отношение доклада на Апелативния орган на СТО по дело United States — Countervailing Duty Investigation on Dynamic Random Access Memory Semiconductors (DRAMS) from Korea (WT/DS296/AB/R), точка 115.
(
63
)	Вж. в това отношение Аналитичен индекс на СТО, „Член VI — антидъмпингови и изравнителни мита“, стр. 239, в който във връзка с понятието „премия или субсидия“ се прави позоваване на Втория доклад на Групата от експерти по въпросите на антидъмпинговите и изравнителните мита от 29 януари 1960 г. (L/1141), където се пояснява: „трима експерти счетоха, че думата следва да се тълкува в по-широк смисъл, като смятат, че тя обхваща всички субсидии, независимо от техния характер и произход, включително субсидии, предоставени от публични органи“.
(
64
)	Действително, както пояснява Комисията, докато обсъжданият по време на преговорите текст на (тогава) член 3, параграф 1, буква а) е бил разширен, за да включи в определението за „правителство“ и всеки публичен орган на територията на държава — членка на СТО, липсват доказателства, че тази промяна на текста или които и да било други изменения са имали за цел да ограничат териториалния обхват на финансовите участия, които могат да се припишат на държава — членка на СТО. Вж. в това отношение Група за преговори по въпросите на субсидиите и изравнителните мерки, Текущо състояние на работата в Групата за преговори, Доклад от председателя до Групата за преговори по въпросите на стоките, документ MTN.GNG/NG10/W/38 (18 юли 1990 г.), стр. 2, и документ MTN.GNG/NG10/W/38/Rev.1 (4 септември 1990 г.), стр. 2.
(
65
)	Вж. в подкрепа на този извод и Crochet, V., V. Hegde. China’s “Going Global” policy: Transnational protection subsidies under the WTO SCM Agreement. — 23 Journal of International Economic Law, 2020, p. 847, и Reinhold, P. Strategische Autonomie und Handelsschutz — Länderübergreifende Subventionen vor den EU-Gerichten. — Jean Monnet Working Paper No 1/24, p. 7; и двете публикации обясняват, че член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ не уточнява къде трябва да е разположен получателят на финансовото участие, предоставено от страна на „правителство или публичен орган“.
(
66
)	В жалбите се оспорват точки 167—169 от решение по дело T‑480/20 и точки 134—136 от решение по дело T‑540/20.
(
67
)	В заглавието на четвъртото основание за обжалване на дело C‑269/23 P и третото основание за обжалване на дело C‑272/23 P жалбоподателите също така твърдят нарушение на член 3, параграф 1, буква а), подточка ii) и параграф 2 от основния антисубсидиен регламент. Тъй като обаче страните не излагат в жалбата си подробности за твърдяното нарушение, считам, че жалбите следва да бъдат отхвърлени като недопустими в тази си част поради неизпълнение на член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда. Вж. в това отношение решение от 28 септември 2023 г., Changmao Biochemical Engineering/Комисия (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, т. 87).
(
68
)	Както пояснява Общият съд, Апелативният орган на СТО счита, че изискването да се установи подходяща база за сравнение, възниква от член 1, параграф 1, буква а), точка 1, подточка ii) от Споразумението за СИМ (вж. т. 164 от решение по дело T‑480/20 и т. 131 от решение по дело T 540/20). По-специално, във връзка с израза „се пропуснат […] иначе“, така както се появява в тази разпоредба, Апелативният орган на СТО отбелязва, че пропускането на обичайно дължими приходи предполага, че правителството е събрало по-малко приходи, отколкото би събрало в различна ситуация. Отказът от дължими приходи трябва да се установи чрез позоваване на „някой определен нормативен критерий, спрямо който може да се направи сравнение между действително събраните приходи и тези, които биха се събрали „иначе“. Вж. доклад на Апелативния орган на СТО по дело United States — Measures Affecting Trade in Large Civil Aircraft (Second Complaint) (WT/DS353/AB/R), точка 806. Вж. също доклад на Апелативния орган на СТО по дело United States — Tax Treatment for ‘Foreign Sales Corporations’ (WT/DS108/AB/R), точка 90.
(
69
)	Вж. в този смисъл решение от 7 май 1987 г., NTN Toyo Bearing и др./Съвет (240/84, EU:C:1987:202, т. 19), където се пояснява, че когато законодателството на Съюза не предвижда конкретна методология, произтичащият избор между различните методи за постигане на предвидената в правото на Съюза цел налага оценка на сложни икономически ситуации, във връзка с които Съдът упражнява единствено контрол за явна грешка.
(
70
)	Вж. точка 168 от решение по дело T‑480/20 и точка 135 от решение по дело T‑540/20.
(
71
)	Както Комисията обяснява в обжалваните регламенти, „през 2016 г. египетското правителство реши да замени фиксирания обменен курс на египетската лира с плаващ такъв, въз основа на препоръка от Международния валутен фонд. В резултат на това в рамките на месец египетската лира загуби половината от стойността си спрямо други основни валути като щатския долар и еврото. За да се справи с това внезапно валутно колебание, правителството на Египет прие специален счетоводен стандарт, както и специално данъчно правило по отношение на разликите от обменни курсове. В резултат от това на дружествата беше разрешено в по-широка степен да приспадат разликите от обменни курсове поради девалвацията на египетската лира от облагаемия си доход“. Вж. съображение 860 от Регламент ТСВ и съображение 287 от Регламент ПМСВ.
(
72
)	Вж. в това отношение решение от 1 юни 1994 г., Комисия/Brazzelli Lualdi и др. (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, т. 49), където се пояснява, че макар Общият съд да разполага с изключителна компетентност да преценява фактите, „когато Общият съд е констатирал или преценил фактите, Съдът разполага с компетентност да упражни контрола, който член 168а от Договора за ЕИО изисква от него, при условие че Общият съд е определил правната квалификация на тези факти и е установил правните им последици“.
(
73
)	Във връзка с това вж. доклад на Апелативния орган на СТО по дело United States — Measures Affecting Trade in Large Civil Aircraft (Second Complaint) — Recourse to Article 21.5 of the DSU by the European Union (WT/DS353/AB/RW), точка 5.1813. Вж. също във връзка с това Rubini, L. The Definition of Subsidy and State Aid: WTO and EC Law in Comparative Perspective. Oxford: Oxford University Press, 2009, p. 373 sq.
(
74
)	Вж. във връзка с това и по аналогия в областта на държавните помощи решение от 15 ноември 2011 г., Комисия и Испания/Правителство на Гибралтар и Обединеното кралство (C‑106/09 P и C‑107/09 P, EU:C:2011:732, т. 106), където се пояснява, че „обстоятелството, че офшорните дружества не се облагат, не е случайна последица от разглеждания режим, а неизбежна последица от обстоятелството, че данъчните основи са определени именно по начин, по който офшорните дружества, които по своето естество не наемат работници или служители и не заемат служебни помещения, не разполагат с данъчната основа по смисъла на възприетите в проекта за данъчна реформа основи за облагане“.
(
75
)	Точки 176 и 177 от решение по дело T‑480/20 и точки 143 и 144 от решение по дело T‑540/20.
(
76
)	Вж. в това отношение съображение 861 от Регламент ПМСВ и съображение 288 от Регламент ТСВ, където се пояснява, че поради специалния счетоводен стандарт „дружествата, които извършват дейността си в чуждестранна валута, реализират загуби за данъчни цели, въпреки че финансовото им положение може да показва добри печалби. Обратно, египетските дружества, извършващи дейността си в EGP, са понесли действителни загуби, които са имали реално отражение върху дейността им, като с оглед на тези аспекти е било изготвено от [правителството на Египет] специално данъчно правило“.
(
77
)	Вж. в това отношение съображение 862 от Регламент ПМСВ и съображение 289 от Регламент ТСВ, където се пояснява, че жалбоподателите „са почти изцяло ориентирани към износ, внасят почти цялото си оборудване и заемите им, както и голяма част от покупките им на материали са в чуждестранна валута. В резултат на това регистрираните от [жалбоподателите] загуби поради обезценяването на EGP, по-специално поради значителните валутни заеми, не са действителни и се използват само за данъчни цели за намаляване на облагаемия доход“.
(
78
)	Точка 176 от решение по дело T‑480/20 и точка 143 от решение по дело T‑540/20.
(
79
)	Точка 177 от решение по дело T‑480/20 и точка 144 от решение по дело T‑540/20.
(
80
)	Жалбоподателите се позовават на точки 32, 37, 42, 43, 46—48, 51—55 и 58 от решение Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия като основание на жалбите си.
(
81
)	Решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (T‑300/16, EU:T:2019:235).
(
82
)	Вж. решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (T‑300/16, EU:T:2019:235, т. 207, 210 и 211).
(
83
)	Според жалбоподателите това би довело до цялостна ставка на изравнителното мито от 4,6 % вместо ставката от 10,9 %, която Комисията установява.
(
84
)	Вж. в това отношение решение Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия, точка 47, където се прави позоваване на доклада на Апелативния орган на СТО по дело United States — Countervailing Measures Concernign Certain Products from the European Communities (WT/DS212/AB/R), точка 108, който установява, че „изразът „получател“ може да включва както предприятие, така и неговия собственик. „Група лица“ може да бъде група „физически лица“, група „физически и юридически лица“ или само „юридически лица“.
(
85
)	Позоваванията, които жалбоподателите правят, на начина, по който са третирани в паралелните антидъмпингови и антисубсидийни разследвания, са неуместни. Дори ако практиката при вземане на решения в областта на търговската защита обвързваше Комисията (quod non; вж. решение от 24 февруари 2022 г., Eurofer/Комисия (C‑226/20 P, EU:C:2022:122, т. 60 и цитираната съдебна практика), Комисията пояснява, че единствено Jushi Egypt е действало като производител износител на ПМСВ в Европейския съюз, така че не е било необходимо да се разследва възможността за преминаване на ползата от Jushi Egypt към Hengshi Egypt. В същия дух вж. решение Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия, точка 55.
(
86
)	Във връзка с това в областта на държавните помощи вж. решения от 14 ноември 1984 г., Intermills/Комисия (323/82, EU:C:1984:345, т. 11 и 12), и от 10 януари 2006 г., Cassa di Risparmio di Firenze и др. (C‑222/04, EU:C:2006:8, т. 112—114), и в областта на конкурентното право вж. решения от 12 юли 1984 г., Hydrotherm Gerätebau (170/83, EU:C:1984:271, т. 11), и от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 48 и цитираната съдебна практика).
(
87
)	Вж. решение Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия, точка 47.
(
88
)	В това отношение вж. също решение Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics и Jushi Egypt for Fiberglass Industry/Комисия, точка 56, и препратката към доклада на Апелативния орган на СТО по дело United States — Final Countervailing Duty Determination with Respect to Certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), точка 146. По отношение на държавните помощи вж. решение от 10 януари 2006 г., Cassa di Risparmio di Firenze и др. (C‑222/04, EU:C:2006:8, т. 114).
(
89
)	Член 1, параграф 1 от този регламент.