62022TJ0143
ÜLDKOHTU OTSUS (neljas koda)
7. juuni 2023 (
*1
)
Avalik teenistus – Ametnikud – Toitjakaotuspension – Määramisest keeldumine – Üleelanud abikaasa – Saamise tingimused – Abielu kestus – Õigusvastasuse vastuväide – Personalieeskirjade artikli 80 esimene lõik – Personalieeskirjade VII lisa artikkel 2 – Orvupension – Määramisest keeldumine – Mõiste „ülalpeetav laps“ – Õigusnormi rikkumine
Kohtuasjas T‑143/22,
OP, esindaja: advokaat F. Moyse,
hageja,
versus
Euroopa Parlament, esindajad: J. Van Pottelberge ja M. Windisch,
kostja,
keda toetab
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Bauer ja M. Alver,
menetlusse astuja,
ÜLDKOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president R. da Silva Passos ning kohtunikud I. Reine ja T. Pynnä (ettekandja),
kohtusekretär: V. Di Bucci,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades asjaolu, et kolme nädala jooksul alates menetluse kirjaliku osa lõpetamisest teatamisest ei olnud pooled esitanud taotlust kohtuistungi määramiseks, ning olles Üldkohtu kodukorra artikli 106 lõike 3 alusel otsustanud teha otsuse ilma menetluse suulise osata,
on teinud järgmise
otsuse (
1
)
1
Hageja OP palub ELTL artikli 270 alusel esitatud hagis esiteks tühistada Euroopa Parlamendi 7. juuni 2021. aasta otsuse osas, milles sellega jäeti rahuldamata tema taotlus toitjakaotuspensioni saamiseks tema abikaasa surma tõttu, kes oli parlamendi endine ametnik, ning tema poja A nimel osas, milles sellega jäeti rahuldamata tema taotlus saada orvupensioni nende puudega pojale (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
Vaidluse taust
2
Hageja abiellus B‑ga 1980. aastal. Paari abielu lahutati 2017. aastal. Hageja abiellus 29. jaanuaril 2021 uuesti B‑ga. Paaril on neli last, sealhulgas poeg, keda on mainitud eespool punktis 1 ja kes sündis [konfidentsiaalne] (
2
). Belgia ametiasutused määrasid nimetatud pojale 2015. aastal 66% ulatuses puude. Hageja poja puude hindamiseks koostatud 9. aprilli 2021. aasta arstitõendis märkis viimase arst, et tal on hinnanguliselt 90% ulatuses [konfidentsiaalne] puue.
3
B oli parlamendi endine ametnik, kes jäi pensionile 2019. aasta juunis. 18. juunil 2020 tuvastati B‑l raske haigus ja ta suri [konfidentsiaalne].
4
B volitas 22. märtsil 2021 oma tütart teda puudutavaks asjaajamiseks Euroopa ühenduste institutsioonide ühise ravikindlustusskeemiga (edaspidi „ühine ravikindlustusskeem“). Tütar võttis samal päeval e‑kirja teel ühendust parlamendi teenistustega, et anda neile teada oma isa tervislikust seisundist, oma vanemate uuesti abiellumisest ja nende nelja lapse olemasolust. Ta esitas samuti küsimusi seoses oma ema õigusega toitjakaotuspensionile.
5
Paari tütar edastas 25. märtsil 2021 e‑kirja teel parlamendi teenistustele täiendavat teavet oma vanemate kohta. Ta mainis samuti, et tema isa on suremas ja üks tema vanemate lastest on puudega. Ta esitas uuesti küsimuse seoses oma ema õigusega toitjakaotuspensionile.
6
Parlamendi teenistused edastasid 29. märtsil 2021 paari tütrele dokumente, et viimane täidaks need oma isa toimiku ajakohastamiseks. Paari tütar vastas, et tema isa suri kaks päeva tagasi, ja esitas küsimusi edasiste sammude kohta.
7
Parlamendi teenistused vastasid 30. märtsil 2021 paari tütrele ja palusid tal täita eelmisel päeval saadetud vormi. Samal päeval saatis paari tütar parlamendi teenistustele täidetud dokumendid ja tõendavad dokumendid.
8
Parlamendi teenistused kinnitasid samal päeval täidetud dokumentide kättesaamist ja saatsid paari tütrele dokumendid, mis tuli täita taotluse esitamiseks selleks, et tema puudega vend saaks orvupensioni. Samal päeval saatis paari tütar parlamendi teenistustele nõuetekohaselt täidetult ühe nendest dokumentidest ja teatas neile, et varsti edastatakse ka arstitõend.
9
Parlament teavitas 9. aprillil 2021 paari tütart e‑kirja teel sellest, et tema puudega vennale ei saa määrata orvupensioni, kuna taotlust ei ole saadud enne B surma.
10
Paari tütar saatis 15. aprillil 2021 parlamendi teenistustele e‑kirja, milles ta võttis teadmiseks teenistuste vastuse tema venna orvupensioni kohta, meenutas neile, et tema vennal on puue juba viis aastat, ning saatis neile perearsti täidetud dokumendid. Ta esitas neile samuti küsimusi oma venna ja hageja ravikulude hüvitamise kohta. Parlamendi teenistused vastasid samal päeval, et paari puudega poja ravikulude hüvitamine ei ole võimalik, kuna poeg ei olnud B surma hetkel ülalpeetav laps. Samal päeval saatis paari tütar parlamendi teenistustele e‑kirja teel vastuse, andes oma perekonna olukorra kohta täiendavat teavet.
11
Parlamendi pensionide ja sotsiaalkindlustuse üksuse juht andis 5. mail 2021 hagejale teada oma otsusest määrata surmatoetus Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 70 alusel.
12
Parlamendi teenistused andsid 7. juunil 2021 hagejale vaidlustatud otsusega teada, et esiteks ei ole neil personalieeskirjade VIII lisa artiklite 18 ja 20 kohaselt võimalik talle määrata toitjakaotuspensioni ja teiseks ei ole paari pojal samuti õigust orvupensionile, kuna B surma hetkel ei olnud tal lapsi, keda parlamendi isiklike õiguste üksus oleks tunnistanud ülalpeetavateks lasteks.
13
Hageja esitas 10. augustil 2021 parlamendile kaebuse, milles ta palus esiteks tühistada vaidlustatud otsuse ning teiseks määrata talle toitjakaotuspension ja tema pojale orvupension.
14
Parlament jättis 10. jaanuari 2022. aasta otsusega hageja kaebuse rahuldamata (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“). Selles otsuses täpsustas parlament personalieeskirjade artikli 80 sõnastusele viidates, et last ei saa personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõike 5 alusel tunnistada ülalpeetavaks lapseks ilma administratsioonile sellekohast taotlust esitama ja ilma, et viimane oleks kontrollinud sellega seotud tingimustele vastamist.
Poolte nõuded
15
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
vajalikus ulatuses tühistada tema kaebuse rahuldamata jätmise otsus;
–
tunnistada tema õigust saada toitjakaotuspensioni ja tema poja õigust saada orvupensioni;
–
mõista kohtukulud välja parlamendilt.
16
Parlament palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
[…]
Tühistamisnõuded
22
Hageja esitab oma tühistamisnõuete põhjendamiseks kuus väidet, et tuvastada vaidlustatud otsuse õigusvastasus, ja mis sisuliselt käsitlevad järgmist:
–
esimene, mis puudutab tema toitjakaotuspensioni ja mille kohaselt on personalieeskirjade VIII lisa artiklid 18 ja 20 õigusvastased;
–
teine, mis puudutab tema toitjakaotuspensioni ja mille kohaselt on personalieeskirjade VIII lisa artiklite 18 ja 20 kohaldamisel tehtud viga;
–
kolmas, mis puudutab tema toitjakaotuspensioni ja mille kohaselt on tehtud ilmne hindamisviga seoses tema konkreetse olukorraga;
–
neljas, mis puudutab tema poja orvupensioni ja mille kohaselt on personalieeskirjade VII lisa artikkel 2 õigusvastane;
–
viies, mis puudutab tema poja orvupensioni ja mille kohaselt on personalieeskirjade VII lisa artikli 2 kohaldamisel rikutud õigusnormi;
–
kuues, mis puudutab tema poja orvupensioni ja mis on esitatud teise võimalusena ning mille kohaselt on parlament rikkunud hoolitsemiskohustust.
[…]
Viies väide, et personalieeskirjade VII lisa artikli 2 kohaldamisel on rikutud õigusnormi
[…]
– Viienda väite põhjendatus
79
Hageja väidab, et parlament tegi personalieeskirjade VII lisa artikli 2 kohaldamisel vea, kui ta põhjendas tema pojale orvupensioni määramata jätmist sellega, et tema abikaasa surma hetkel ei olnud teda tunnistatud tema ülalpeetavaks lapseks.
80
Hageja on nimelt arvamusel, et tema poeg on personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõikes 5 ette nähtud olukorras, milleks on sellise lapse olukord, kes invaliidsuse tõttu ei suuda endale elatist teenida, ja seda kogu invaliidsuse ajal. Seega ei kuulu personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõike 3 punkti b nõuded kohaldamisele, kuna puudega laps saab toetust automaatselt. Parlament nõudis samuti põhjendamatult, et puudega lapseks tunnistamine peab toimuma enne tema ametnikust vanema surma, samas kui sellest lapsest on parlamendi teenistustele teada antud enne tema vanema surma. Parlamendi teenistused palusid esitada täiendavaid dokumente alles kaks päeva pärast ametniku surma, samas kui parlamendi viivitamatu vastus surnud ametniku tütre küsimustele oleks võimaldanud haldusnõudeid täita enne ametniku surma.
81
Parlament väidab vastu, et orvupensioni saamiseks peab laps olema personalieeskirjade artikli 80 kohaselt tunnistatud ülalpeetavaks lapseks ametniku surma hetkel. Käesoleval juhul ei ole ametnik kunagi astunud samme seoses toetusega oma täisealisele puudega lapsele. Personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõike 5 ülesehitusest ja eesmärgist aga nähtub, et selle toetuse andmine otsustatakse pärast seda, kui ametnik esitab taotluse, milles ta teeb administratsioonile teatavaks oma lapse olukorra, mida ametisse nimetav asutus seejärel kontrollib. Pelk teave puudega lapse olemasolu kohta ilma tõendavate dokumentideta, mis sisaldub endise ametniku tütre e‑kirjas, kusjuures tema volitus piirdub ühise ravikindlustusskeemiga seotud asjaajamisega, ei ole piisav, et asuda seisukohale, et laps on tunnistatud ülalpeetavaks lapseks.
82
Siinkohal olgu märgitud, et personalieeskirjade artikli 80 esimeses lõigus on ette nähtud, et kui ametnik sureb, jätmata maha abikaasat, kellel oleks õigus saada toitjakaotuspensioni, on surma hetkel „ülalpeetavatel lastel [personalieeskirjade] VII lisa artikli 2 tähenduses õigus saada orvupensioni […]“.
83
Kõigepealt tuleb tõdeda, et personalieeskirjade artikli 80 esimese lõigu versioonid on eri keeltes lahknevad. Nimelt samal ajal, kui üksnes selle sätte prantsus-, itaalia- ja rumeeniakeelses versioonis on kasutatud sõnastust „enfants reconnus à […] charge“ [(ülalpeetavaks tunnistatud lapsed)], ei ole teistes keeleversioonides sõna „reconnus“ [(tunnistatud)] kasutatud. Niisiis on näiteks saksakeelses versioonis kasutatud väljendit „unterhaltsberechtigte Kinder“, ingliskeelses versioonis „children dependent on the deceased“, soomekeeles versioonis „virkamiehen huollettavina olevat lapset“ ja portugalikeelses versioonis „filhos que sejam considerados como estando a seu cargo“.
84
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa ühes keeleversioonis kasutatud liidu õigusnormi sõnastus olla selle sätte tõlgendamise ainus alus ja sellele keeleversioonile ei saa tõlgendamisel anda eelist teiste keeleversioonide ees. Nimelt tuleb liidu õigusnorme tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades liidu kõigis keeltes kehtivaid versioone. Kui liidu õigusakti keeleversioonides on erinevusi, tuleb asjaomase sätte tõlgendamisel lähtuda selle õigusakti kontekstist ja eesmärgist, mille osa säte on (vt 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus A jt, C‑347/17, EU:C:2019:720, punkt 38 ning seal viidatud kohtupraktika; 16. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus SE vs. nõukogu, T‑231/17, ei avaldata, EU:T:2018:3, punkt 34).
85
Seega tuleb personalieeskirjade artikli 80 esimest lõiku tõlgendada, võttes arvesse nii selle sätte eesmärki kui ka konteksti, mille osa säte on.
86
Mis puutub orvupensioni saajate määratlust ehk surnud ametniku ülalpeetavaid lapsi, siis personalieeskirjade artikli 80 esimeses lõigus on viidatud personalieeskirjade VII lisa artiklile 2 tervikuna, mitte üksnes selle artikli lõikele 2, milles sisaldub mõiste „ülalpeetav laps“ määratlus. Seega tuleb personalieeskirjade sätete ühtsuse huvides viidata personalieeskirjade VII lisa artikli 2 kõikidele asjakohastele sätetele, et määratleda mõistet „ülalpeetav laps“ (20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Klein vs. komisjon, F‑32/08, EU:F:2009:3, punkt 39).
87
Kuigi on tõepoolest tõsi, et personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõikes 5 on sõnaselgelt viidatud ülalpeetava lapse toetusele, siis selle artikli lõige 2 on sõnastatud laiemalt. Sellegipoolest on personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõikes 5 ette nähtud kriteeriumid põhjendatud mitte ainult ülalpeetava lapse toetuse, vaid ka orvupensioni määramisel. Nimelt alates teatud vanusest peavad lapsed suutma ise oma vajadusi rahuldada ega pea enam olema koormaks liidu eelarvele, mis kehtib ka personalieeskirjade artiklis 80 ette nähtud rahaliste toetuste kohta (vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Klein vs. komisjon, F‑32/08, EU:F:2009:3, punkt 40).
88
Personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõikes 2 on mõiste „ülalpeetav laps“ määratletud nii, et see on „ametniku või tema abikaasa seaduslik, väljaspool abielu sündinud või lapsendatud laps, keda ametnik tegelikult ülal peab“. Artikli lõike 3 punktis a on ette nähtud, et ülalpeetava lapse toetust antakse automaatselt alla 18aastaste laste puhul, samas kui sama artikli lõikes 5 käsitletakse täpsemalt täisealiste puudega laste olukorda ja selles on ette nähtud, et „lapse puhul, kes raske haiguse või invaliidsuse tõttu ei suuda endale elatist teenida, makstakse toetust kogu haiguse või invaliidsuse ajal tema vanusest sõltumata“.
89
Personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõike 5 kohaldamisel peab ametisse nimetav asutus igal üksikjuhtumil ja võttes arvesse juhtumi kõiki asjaolusid lisaks kindlaks tegema, kas tegemist on raske haiguse või invaliidsusega, mille tõttu ei suuda asjaomane laps endale elatist teenida (21. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Birkhoff vs. komisjon, T‑302/01, EU:T:2003:276, punkt 40).
90
Sellega seoses ei tähenda personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõikes 5 kasutatud väljend „makstakse“, et seadusandja soovis säilitada puudega lapse toetuse, kui laps sai täisealiseks, kuid jätta siiski välja olukorra, kui lapsel tekkis puue pärast täisealiseks saamist. Nimelt tuleneb kohtupraktikast, et kuigi selle sättega on ilmselgelt hõlmatud olukord, kui lõigete 3 ja 5 alusel tehtud maksed järgnevad teineteisele ajaliselt katkestuseta, ei ole välistatud, et asjaomase toetuse maksmine võib katkeda (30. novembri 1994. aasta kohtuotsus Dornonville de la Cour vs. komisjon, T‑498/93, EU:T:1994:278, punkt 33).
91
Olgu lisatud, et ülalpeetava lapse eest personalieeskirjade VII lisa artikli 2 lõike 2 tähenduses – olgu tegemist ametniku või tema abikaasa seadusliku, väljaspool abielu sündinud või lapsendatud lapsega – on õigus saada ülalpeetava lapse toetust, kui ametnik last tegelikult üleval peab ning kui laps vastab lisaks ühele nimetatud artikli lõigetes 3 ja 5 loetletud tingimusele. Seega peab ta olema kas alla 18aastane, olema 18–26aastane ja käima üld- või kutsekoolis või peab olema tegemist lapsega, kes raske haiguse või invaliidsuse tõttu ei suuda endale elatist teenida. Kõigil kolmel juhul ei ole ametisse nimetaval asutusel personalieeskirjade kohaselt mingit kaalutlusõigust asjaomast orvupensioni määrata või mitte, vaid talle on antud kaalutlusõiguseta pädevus selles mõttes, et ta on kohustatud määrama orvupensioni kohe, kui ta teeb kindlaks, et tingimused on täidetud, ning vastupidisel juhul selle maksmata jätma (vt analoogia alusel 21. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Birkhoff vs. komisjon, T‑302/01, EU:T:2003:276, punkt 38, ja 17. novembri 2021. aasta kohtuotsus KR vs. komisjon, T‑408/20, ei avaldata, EU:T:2021:788, punkt 23).
92
Niisiis nähtub personalieeskirjade artikli 80 esimesest lõigust koostoimes personalieeskirjade VII lisa artikliga 2, et õigus orvupensionile hageja poja puhul sõltub kolme tingimuse täitmisest. Kaks esimest tingimust on sisulised selles mõttes, et hageja pojal peab olema raske haigus või invaliidsus, mille tõttu ta ei suuda endale elatist teenida, ja surnud ametnik pidi teda tegelikult ülal pidama. Kolmas tingimus on ajaline selles mõttes, et hageja poeg pidi olema surnud ametniku ülalpeetav viimase surma hetkel.
93
Parlamendi argumendid, mille kohaselt tuleb lisada täiendav tingimus, mis on seotud ülalpeetavaks lapseks tunnistamise otsuse kuupäevaga, ei põhine personalieeskirjade artiklil 80 koostoimes personalieeskirjade VII lisa artikliga 2, võttes arvesse konteksti, mille osa need sätted on, ja nende eesmärki.
94
Kõigepealt tuleb märkida, et personalieeskirjade artikli 80 kolmandas lõigus on ette nähtud, et kui ametnik või vanaduspensioni saama õigustatud isik sureb, kuid selle artikli esimeses lõigus sätestatud tingimused pole täidetud, on VII lisa artikli 2 tähenduses ülalpeetavatel lastel õigus saada orvupensioni vastavalt personalieeskirjade VIII lisa artiklile 21. Selles sättes, mis puudutab sama õigust orvupensionile, ei ole viidatud menetluslikule tingimusele, mis on seotud sellise otsuse olemasoluga, mis oleks tulnud tunnistamise kohta võtta vastu enne ametniku surma.
95
Samamoodi ei ole Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste artiklis 37, milles on ette nähtud sarnane süsteem orvupensioni maksmise kohta liidu teenistujate ülalpeetavatele lastele, kehtestatud ühtegi tingimust seoses ülalpeetavaks lapseks tunnistamise kuupäevaga. Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 37 esimeses lõigus on õigus orvupensionile vastupidi antud „teenistuja või vanaduspensioni või invaliidsustoetust saama õigustatud isik[u] […] surma ajal [tema] ülalpeetud lastel[e]“ vastavalt personalieeskirjade artikli 80 tingimustele.
96
Nagu parlament väidab, makstakse ülalpeetava lapse toetust tõesti automaatselt lapse puhul, kes on alla 18aastane, kuid teistel juhtudel määratakse see asjaomase ametniku taotlusel (14. detsembri 1990. aasta kohtuotsus Brems vs. nõukogu, T‑75/89, EU:T:1990:88, punkt 23). Selle taotluse ainus eesmärk on siiski võimaldada ametisse nimetaval asutusel kontrollida, kas sisulised ja ajalised tingimused, mis on toodud eespool punktis 92, on täidetud, ja määrata juhul, kui see nii on, ülalpeetava lapse toetus. Nõuet, et parlamendi teenistused oleksid pidanud tunnistama lapse ülalpeetavaks lapseks enne surma, ei ole nende sätetega kehtestatud ja tegemist on täiendava tingimusega, mida ei saa selleks kohaldada.
97
Peale selle ei ole nende sätetega ette nähtud, et taotlusel on konkreetne vorm või et sellele peaksid olema lisatud tõendavad dokumendid. Näiteks nähtub selle kohtuasja asjaoludest, milles tehti 30. novembri 1994. aasta kohtuotsus Dornonville de la Cour vs. komisjon (T‑498/93, EU:T:1994:278), et ülalpeetava lapse toetus määrati hagejale tagasiulatuvalt alates hetkest, mil hagejal paluti saata tõendavad dokumendid.
98
Ülalpeetava lapse toetus täidab sotsiaalset eesmärki, mis on põhjendatud kuludega, mis tulenevad lapse olemasolu ja tema tegeliku ülalpidamisega seotud jätkuvast ja kindlast vajadusest (vt 7. mai 1992. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Brems, C‑70/91 P, EU:C:1992:201, punkt 9 ning seal viidatud kohtupraktika). Surnud ametniku ülalpeetavatele lastele orvupensioni määramisel on sarnane eesmärk. Taoline eesmärk ei oleks aga täidetud, kui ametisse nimetav asutus võib jätta orvupensioni määramata põhjustel, mis ei ole seotud lapse olukorraga ning eespool punktis 92 meenutatud sisuliste tingimuste ja ajalise tingimusega.
99
Kuigi on tõsi, et liidu õigusnorme, mis annavad õiguse saada rahalisi hüvitisi, tuleb tõlgendada kitsalt (30. novembri 1994. aasta kohtuotsus Dornonville de la Cour vs. komisjon, T‑498/93, EU:T:1994:278, punkt 39), tuleneb eeltoodud kaalutlustest, et üksnes personalieeskirjade artikli 80 kohaldamine koostoimes VII lisa artikliga 2, mis võtab arvesse orvupensioni käsitlevate õigusnormide üldist ülesehitust ja asjaomase isiku konkreetset olukorda, see tähendab lapse rasket haigust või invaliidsust, on kooskõlas sotsiaalse eesmärgiga maksta orvupensioni sellisele lapsele, kes ei suuda endale elatist teenida (vt selle kohta analoogia alusel 30. novembri 1994. aasta kohtuotsus Dornonville de la Cour vs. komisjon, T‑498/93, EU:T:1994:278, punkt 39, ja 29. novembri 2011. aasta kohtuotsus Birkhoff vs. komisjon, T‑10/11 P, EU:T:2011:699, punkt 50).
100
Siiski tuleb väljendit „surma hetkel“, mida on kasutatud personalieeskirjade artikli 80 esimeses lõigus, mõista nii, et see viitab kuupäevale, mida tuleb arvestada selleks, et hinnata, kas surnud ametniku laps vastab personalieeskirjade VII lisa artikli 2 tingimustele, mitte kuupäevale, mil ametisse nimetav asutus pidi olema teinud sellekohase otsuse. See tähendab, et niivõrd, kuivõrd sisulised tingimused ülalpeetava lapse jaoks olid täidetud enne ametniku surma, ei ole vaja, et haldusformaalsused ülalpeetava lapse toetuse saamiseks oleksid täidetud enne surma.
101
Eeltoodust tuleneb, et keeldudes hageja pojale määramast orvupensioni põhjusel, et B surma hetkel ei olnud isiklike õiguste üksus teda veel tunnistanud surnud ametniku ülalpeetavaks lapseks, kohaldas parlament personalieeskirjade artiklit 80 koostoimes personalieeskirjade VII lisa artikliga 2 vääralt.
102
Seega tuleb viienda väitega nõustuda. Järelikult selles osas, milles orvupensioni määramata jätmine tugineb ainsal põhjusel ja eeltoodust tuleneb, et see põhjus ei ole põhjendatud, tuleb vaidlustatud otsus tühistada osas, mis puudutab hageja pojale orvupensioni määramata jätmist, ilma et oleks vaja otsustada neljanda ja kuuenda väite üle, mis samuti puudutavad orvupensioni määramata jätmist.
– Järeldus tühistamisnõude kohta
[…]
104
Vaidlustatud otsus tuleb siiski tühistada osas, mis puudutab hageja pojale orvupensioni määramata jätmist, ilma et oleks vaja otsustada neljanda ja kuuenda väite üle.
Nõuded hageja õiguse saada toitjakaotuspensioni ja tema poja õiguse saada orvupensioni tunnustamise kohta
105
Hageja palub Üldkohtul tunnustada tema õigust saada toitjakaotuspensioni ja tema poja õigust saada orvupensioni. Ta palub Üldkohtul samuti määrata see pension tema pojale.
106
Personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teine lause annab liidu kohtule rahaliste vaidluste puhul täieliku pädevuse, annab talle muu hulgas volitused lahendada lõplikult tema menetluses olevad vaidlused ja tagada avalikku teenistust puudutavates kohtuasjades tehtud tühistamisotsuste praktiline tõhusus (vt 20. mai 2010. aasta kohtuotsus Gogos vs. komisjon, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, punktid 49 ja 50 ning seal viidatud kohtupraktika).
107
Kui liidu kohus kasutab oma täielikku pädevust, ei tee ta asjasse puutuvatele institutsioonidele või asutustele ettekirjutusi, vaid tal on vajaduse korral pädevus teha nende asemel otsuseid, mis paratamatult tulenevad järeldustest, mis ta vaidlusele õigusliku hinnangu andmise tulemusel teeb (24. novembri 2021. aasta kohtuotsus KL vs. EIP, T‑370/20, EU:T:2021:822, punkt 113).
108
Kohtupraktika kohaselt ei ole „rahalised vaidlused“ personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teise lause tähenduses mitte ainult teenistujate poolt liidu institutsiooni või asutuse vastu esitatud vastutuse tuvastamise hagid, vaid ka kõik need vaidlused, milles kohustatakse institutsiooni või asutust maksma teenistujale rahasumma, mis viimase hinnangul tuleb talle personalieeskirjade alusel välja maksta (vt selle kohta 18. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Weißenfels vs. parlament, C‑135/06 P, EU:C:2007:812, punkt 65, ja 20. mai 2010. aasta kohtuotsus Gogos vs. komisjon, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, punkt 45).
109
Sellest järeldub, et käesolev vaidlus, mis puudutab toitjakaotuspensioni ja orvupensioni maksmist, on rahaline vaidlus.
[…]
111
Mis puudutab orvupensioni määramist hageja pojale, siis vaidlustatud otsuse osaline tühistamine tähendab, et parlament võtab ELTL artikli 266 alusel vastu uue otsuse hageja pojale orvupensioni määramise kohta. Niisiis peab ametisse nimetav asutus käesoleva kohtuotsuse põhjendusi arvestades analüüsima hageja poja olukorda uuesti, et teha kindlaks, kas ta vastab eespool punktis 92 loetletud tingimustele. Kuna ametisse nimetav asutus peab seda kontrollima, ei saa seega nüüd teha järeldust, et hageja pojal on õigus orvupensioni saada (28. septembri 2011. aasta kohtuotsus Allen vs. komisjon, F‑23/10, EU:F:2011:162, punkt 117; vt ka a contrario24. novembri 2021. aasta kohtuotsus KL vs. EIP, T‑370/20, EU:T:2021:822, punkt 121).
112
Järelikult tuleb hageja nõue tunnustada tema poja õigust saada orvupensioni ja saada kõnealust pensioni jätta rahuldamata, kuna see on enneaegne.
Kohtukulud
113
Üldkohtu kodukorra artikli 134 lõike 3 kohaselt jäävad kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Kodukorra artikli 135 lõikes 1 on siiski ette nähtud, et kui õiglus seda nõuab, võib Üldkohus otsustada, et kaotanud pool kannab lisaks enda kohtukuludele vaid osa vastaspoole kohtukuludest või ei mõista temalt üldse kohtukulusid välja.
114
Käesolevas asjas on osa nõudeid rahuldatud parlamendi ja osa hageja kasuks. Käesolevas kohtuasjas tuleb asuda seisukohale, et parlament kannab ise oma kohtukulud ning temalt tuleb välja mõista hageja kohtukulud.
115
Nõukogu kohtukulud tuleb vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1 jätta tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda)
otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Parlamendi 7. juuni 2021. aasta otsus osas, milles sellega jäetakse A‑le orvupension määramata.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Jätta parlamendi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja OP kohtukulud.
4.
Jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud tema enda kanda.
da Silva Passos
Reine
Pynnä
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 7. juunil 2023 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
1
)	Esitatud on üksnes kohtuotsuse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.
(
2
)	Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.