Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 11. detsembril 2025(1)
Kohtuasi C‑653/24
Presidente del Consiglio dei Ministri
versus
Regione Emilia-Romagna
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Corte costituzionale (Itaalia konstitutsioonikohus))
Eelotsusemenetlus – Teenused siseturul – Direktiivi 2006/123/EÜ kohaldamisala – Hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonid ja vastavad energiatootmisjaamad – Varem antud kontsessioonide automaatne pikendamine
1.        Corte costituzionale (Itaalia konstitutsioonikohus) menetleb kaebust, mille Presidente del Consiglio dei Ministri (Itaalia peaminister) esitas maakondliku seaduse peale, mis lubab uut hankemenetlust korraldamata pikendada „hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu“ kontsessioone(2), mis on antud teatavaid stiimuleid saanud kontsessionääridele.
2.        Hindamaks, kas nimetatud õigusnorm on liidu õigusega kooskõlas, mida palub teha eelotsusetaotluse esitanud kohus, peab Euroopa Kohus tegema kindlaks, kas direktiiv 2006/123/EÜ(3) on seda laadi kontsessioonidele ratione materiae kohaldatav. Samuti tuleb täpsustada Euroopa Kohtu kohtupraktikat(4), et selgitada, kust läheb piir „kauba tootmise“ ja „teenuse osutamise“ vahel.
I.      Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus. Direktiiv 2006/123
3.        Artikli 2 („Kohaldamisala“) lõikes 1 on sätestatud:
„1.      Käesolevat direktiivi kohaldatakse liikmesriikides asutatud teenuseosutajate poolt osutatavate teenuste suhtes.“
4.        Artiklis 4 („Mõisted“) on märgitud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)      „teenus“ – asutamislepingu artiklis 50 osutatud mis tahes iseseisev majandustegevus, mida tavaliselt osutatakse tasu eest;
[…]“.
5.        Artiklis 12 („Mitme kandidaadi vahel valimine“) on ette nähtud:
„1.      Kui konkreetseks tegevuseks antavate autoriseeringute arv on olemasolevate loodusressursside või tehnilise võimsuse vähesuse tõttu piiratud, kohaldavad liikmesriigid valikumenetlust, mis kindlustab võimalikele kandidaatidele täieliku erapooletuse ja läbipaistvuse, sealhulgas eelkõige piisava teabe menetluse alustamise, läbiviimise ja lõpetamise kohta.
2.      Lõikes 1 osutatud juhtudel tuleks autoriseering anda asjakohaseks piiratud tähtajaks ning see ei või olla automaatselt uuendatav ega anda muid eeliseid teenuseosutajale, kelle autoriseering on just lõppenud, ega ühelegi isikule, kellel on kõnealuse teenuseosutajaga erilised seosed.
3.      Kui lõikest 1 ning artiklitest 9 ja 10 ei tulene teisiti, võivad liikmesriigid valikumenetluse eeskirjade kehtestamisel võtta kooskõlas ühenduse õigusega arvesse […] keskkonnakaitset, kultuuripärandi säilitamist ning teisi olulise avaliku huviga seotud põhjuseid.“
B.      Itaalia õigus
1.      Itaalia põhiseadus(5)
6.        Vastavalt artikli 117 esimesele lõigule on seadusandliku võimu kandjad riik ja maakonnad, kes teostavad seda põhiseaduses sätestatud tingimustel ja täidavad selle teostamisel liidu õigusest tulenevaid kohustusi.
2.      Kuninga 1933. aasta dekreet nr 1775(6)
7.        Artikli 6 lõike 2 punktis a on määratletud „suuremahulisena“ niisugune veevõtt, millega varustatakse tootmisjaamu, mille liikumapaneva jõu aasta keskmine nimivõimsus on suurem kui 3000 kW. 3000 kW-se või väiksema võimsuse korral on tegemist „väikesemahulise“ veevõtuga.
8.        Artiklis 21 on märgitud, et hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonid on ajutised ja nende kehtivusaeg ei või ületada 30 aastat, mille lõppemisel võib neid kontsessioonilepinguid pikendada vastavalt kuninga 1933. aasta dekreedi artiklile 28.
3.      Emilia Romagna maakonna seadus nr 17/2023(7)
9.        Nimetatud seaduse artikli 3 kohaselt juhul, kui hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessionäär on saanud veevõtuga seotud stiimuleid elektrienergia tootmiseks, pikendatakse kontsessiooni kontsessionääri taotluse alusel nende stiimulite kestuse ajaks. Siiski ei tohi ületada kuninga 1933. aasta dekreedi artiklis 21 seda laadi kontsessioonide kohta ette nähtud maksimaalset kolmekümneaastast kehtivusaega.
II.    Kohtuvaidlus ja eelotsuse küsimused
10.      Presidente del Consiglio dei ministri dello Stato italiano (edaspidi „Itaalia peaminister“) vaidlustas 23. veebruaril 2024. aastal Corte costituzionales (konstitutsioonikohus) Emilia Romagna maakonna (Regione Emilia-Romagna, Itaalia)(8) seaduse nr 17/2023 artikli 3 põhiseadusele vastavuse.
11.      Itaalia peaminister esitas oma kaebuses mitu argumenti, mis tuginesid Itaalia põhiseaduse artikli 117 rikkumisele – säte, millega on reguleeritud seadusandlike pädevuste jaotumine riigi ja maakondade vahel. Itaalia peaminister väitis nimetatud sätte lõikega 1 seoses järgmist:
–        kuigi riikliku tasandi õigusnormis ei ole samuti nähtud väikesemahulise veevõtu kontsessioonide lõppemise korral ette avalike hankemenetluste korraldamist, tuleneb see kohustus liidu õigusest, eelkõige ELTL artiklist 49 ja direktiivist 2006/123;
–        direktiivi 2006/123 artiklit 12 kohaldatakse hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonidele kooskõlas Euroopa Kohtu mitme otsusega.(9) Nimetatud artiklis kehtestatakse kohustus anda kontsessioonid avaliku hankemenetluse kaudu, sealhulgas nende võimaliku pikendamise korral;
–        kuna maakonna seadusega nr 17/2023
on lubatud vaidlusaluste kontsessioonide „automaatne pikendamine“(10), takistab see pärast kontsessioonide lõppemist nende konkurentsile avamist, mis on vastuolus teenuste osutamist käsitleva liidu õigusnormiga.
12.      Maakond vaidles kaebusele vastu, väites kokkuvõttes järgmist:
–        vaidlustatud sättes ei ole nähtud ette juba lõppenud kontsessioonide „automaatset pikendamist“;(11)
–        kohtuotsuse Promoimpresa ese oli rannaäärse ala turismi- ja puhkeotstarbel kasutamiseks antud mere- ja järveäärse riigivara kontsessioonid, mille puhul pole kahtlust, et need kvalifitseeritakse „teenuste osutamiseks“. Seevastu ei saa väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade tegevust pidada „teenuse osutamiseks“, vaid tegemist on „kauba tootmisega“(12), mis ei jää direktiivi 2006/123 ratione materiae kohaldamisalasse;
–        sellist tõlgendust kinnitab energiaturu reguleerimist käsitlev liidu erinorm.(13)
13.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus käsitleb eelotsusetaotluses üksnes vaidluse ühte konkreetset aspekti. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et „kõigepealt tuleb analüüsida küsimust, mis on esitatud [põhiseaduse] artikli 117 esimese lõigu kohta koostoimes ELTL artikliga 49 ja direktiivi 2006/123 artikliga 12“.(14) Ülejäänud põhiseadusvastasuse väidete analüüsimine jäetakse hilisemasse etappi.
14.      Olles kinnitanud, et „liidu tasandil ammendavalt või täielikult ühtlustatud valdkonnas vastu võetud riigisisese meetme hindamisel tuleb lähtuda mitte esmase õiguse sätetest, vaid ühtlustamismeetme sätetest“, väljendab eelotsusetaotluse esitanud kohus järgmist:
–        eelotsusetaotluse esitanud kohus peab vajalikuks välja selgitada, kas väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamas elektri tootmise tegevus tuleb kvalifitseerida „teenuste osutamiseks“, mida reguleeritakse direktiiviga 2006/123;
–        eelotsusetaotluse esitanud kohus tuletab meelde, et vastavalt Euroopa Kohtu otsustele Almelo(15) ja ECO‑WIND Construction on elekter kaup ja seega ei saa selle tootmist pidada teenuseks;(16)
–        eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et mitmed liidu õiguse sätted kinnitavad, et elekter tuleb kvalifitseerida „materiaalseks varaks“(17) või „tooteks“.(18) Eelotsusetaotluse esitanud kohus tunnistab siiski, et muud normatiivsed elemendid võivad viia vastupidise tõlgenduseni.(19)
15.      Niisuguses kontekstis esitab Corte Costituzionale (konstitutsioonikohus) Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivi [2006/123] artikli 12 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav ka jaamadele, mis tegelevad pelgalt elektrienergia tootmisega, nagu väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamad?
2.      Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi [2006/123] artikli 12 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et viitega loodusressursside vähesuse tingimusele on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis eristamaks seda, kas hüdroelektrijaamad võivad põhjustada veevarude vähesust või mitte, kasutavad üldise ja abstraktse kriteeriumina erinevust suurte ja väikeste jaamade vahel (millest esimestel on toodetud liikumapaneva jõu aasta keskmine nimivõimsus suurem kui 3000 kW ja viimastel 3000 kW või väiksem)?
3.      Viimasena, kui esimesele ja teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi [2006/123] artikli 12 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette kontsessiooni kehtivusaja pikendamise, mis on põhjendatud vajadusega lubada kontsessionääril täielikult kasutada taastuvatest energiaallikatest energia tootmiseks saadud stiimuleid, tingimusel et järgitakse seda maksimaalselt kehtivusaega (30 aastat), mille võib algusest peale anda hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonile?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
16.      Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtus 8. oktoobril 2024.
17.      Kirjalikud seisukohad esitasid maakond, Saksamaa ja Itaalia valitsus ning Euroopa Komisjon. Kõik peale Saksamaa valitsuse osalesid 13. oktoobril 2025 toimunud kohtuistungil, kus osales lisaks ka Prantsusmaa valitsus.
IV.    Õiguslik analüüs
A.      Esimene eelotsuse küsimus
18.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, „kas direktiivi [2006/123] artikli 12 lõiked 1 ja 2 on kohaldatavad ka jaamadele, mis tegelevad pelgalt elektrienergia tootmisega, nagu väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamad“.
19.      Kuigi küsimuses on viidatud konkreetselt direktiivi 2006/123 artiklile 12, tuleb sellele vastamiseks tegeleda küsimusega, kas väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade tegevus jääb direktiivi 2006/123 ratione materiae kohaldamisalasse. Seda möönab ka Corte Costituzionale (konstitutsioonikohus).(20)
20.      Direktiivi 2006/123 üldnõue tuleneb artikli 2 lõike 1 lugemisest koostoimes artikli 4 punktiga 1. Mõlemast sättest järeldub, et direktiivi kohaldatakse üksnes siis, kui tegevust saab kvalifitseerida liikmesriigis asutatud ettevõtjate osutatavaks „teenuseks“ (artikli 2 lõige 1).(21)
21.      Direktiivi 2006/123 artikli 4, mis sisaldab „mõisteid“, punktis 1 on nähtud ette, et „teenus“ on ELTL artiklis 57 osutatud mis tahes iseseisev majandustegevus, mida tavaliselt osutatakse tasu eest.(22)
22.      Lisaks sellele esimesele loogilisele etapile, mis puudutab direktiivi 2006/123 tervikuna, peavad selle teatavate sätete kohaldamiseks olema (samal ajal ja kumulatiivselt) täidetud ka muud konkreetsed kohaldamise tingimused.(23)
23.      Direktiivi 2006/123 artikli 12 lõigete 1 ja 2 kohaselt on need konkreetsed tingimused seotud sellega, et konkreetseks tegevuseks antavate autoriseeringute arv on olemasolevate loodusressursside või tehnilise võimsuse vähesuse tõttu piiratud. Sellisel juhul antakse autoriseering (millele eelneb kandidaatide vaheline valikumenetlus) piiratud tähtajaks ning see ei või olla automaatselt uuendatav ega anda muid eeliseid teenuseosutajale, kelle autoriseering on just lõppenud.
24.      Nõustun seega eelotsusetaotluse esitanud kohtu lähenemisviisiga, nimelt sellega, et ennekõike tuleb analüüsida, kas väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaama tegevus täidab direktiivi 2006/123 kohaldamise üldnõude. Kui nimetatud tegevus ei oleks teenus, siis direktiiv 2006/123 lihtsalt ei mõjutaks seda.
25.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab sellega seoses, et „väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamad tegelevad pelgalt elektrienergia tootmisega, mis on teatavatel juhtudel mõeldud selle edastamiseks elektrivõrku suunamise teel ja muudel juhtudel valdavalt või ainult[(24)] omatarbimiseks“.(25)
1.      Kas pelgalt elektrienergia tootmine on teenus?
26.      Direktiivi 2006/123 põhjenduse 33 kohaselt tõlgendatakse mõistet „teenus“ laialt. „Teenused“ hõlmavad äärmiselt erinevaid ja pidevalt muutuvaid tegevusi, mis on suunatud nii ettevõtjatele kui ka lõpptarbijatele.
27.      Euroopa Kohus kvalifitseeris elektrienergia tooteks(26) ja lisas kohtuotsuses ECO‑WIND Construction, et elektrienergia tootmisega seotud teenuste võimalik osutamine ei sea sellist kvalifitseerimist kahtluse alla, kuna need teenused on elektrienergia tootmise kui põhitegevuse kõrvalteenused.(27)
28.      Järelikult ei ole elektrienergia „pelk tootmine“ või tootmine, olenemata energiaallikast, iseenesest teenus, mille suhtes kohaldatakse direktiivi 2006/123.
29.      Itaalia valitsus märgib selleks, et lükata ümber kohtuotsuse ECO‑WIND Construction mõju käesolevale kohtuasjale, et nimetatud kohtuotsus tehti sellise ressursiga (tuuleenergia) seoses, mis ei saa olla riigi- ega eraomand. Veekontsessiooni puhul on aga selle „peamine eesmärk […] riigivara kasutamine seaduses ette nähtud eesmärkidel[(28)]“ ja järelikult „on elektrienergia tootmine üksnes teisejärguline ja vaid üks seadusega lubatud veevarude kasutamise võimalikest eesmärkidest“.(29)
30.      Selles argumendis (mis ei ole kooskõlas teiste Itaalia valitsuse enda esitatud argumentidega)(30) ei võeta arvesse asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus puudutab just nimelt avalike veeressursside kasutamist elektrienergia tootmiseks.  Kontsessiooni andmise esmane eesmärk on sellise energia tootmine.
31.      Teoreetiliselt võib elektrienergia tootmisega käia tõepoolest käsikäes teatavate teenuste osutamine. Kohtuotsuses ECO‑WIND Construction on aga märgitud, et kui need teenused on põhitegevuse (elektrienergia tootmine) kõrvalteenused, ei mõjuta need tegevuse kvalifitseerimist.
32.      Komisjon ja Itaalia valitsus on ühel meelel selles, et energiatootmine võib käia käsikäes (komisjoni sõnul olenevalt olukorrast ja Itaalia valitsuse sõnul tingimata) muude tegevustega, mida saab kvalifitseerida „teenusteks“. Nad on siiski eriarvamusel nende täiendavate tegevuste täpse määratlemise osas.
33.      Kuna esimene eelotsuse küsimus piirdub pelgalt elektrienergia tootmisega tegelevate rajatistega, ei ole vaja laiendada Euroopa Kohtu vastust tegevustele, mis iseenesest on elektrienergia tootmisest kui sellisest eraldiseisvad.
34.      Analüüsin siiski Itaalia valitsuse ja komisjoni seisukohti nende täiendavate tegevuste kohta, alustades Itaalia valitsuse seisukohast.
35.      Itaalia valitsus leiab, et kuigi osa kontsessionääri tegevusest on suunatud energia tootmisele, on ta kohustatud tegelema rea tegevustega, mis on tingimata seotud rajatise haldamisega. Itaalia valitsus väidab, et kontsessionäär peaks piirduma veevõtmisel sellise veehulgaga, mis on kooskõlas asjaomase põhjaveekihi täitumisega, ning võtma kõik vajalikud meetmed, et kaitsta veevarudega seotud avalikke huve, säilitades hüdrogeoloogilist tasakaalu.(31)
36.      Sellest tuleneb, et „[…] [kontsessionääri] tegevust ei saa pidada pelgalt kauba tootmiseks, vaid see tuleb kahtlemata kvalifitseerida teenuse osutamiseks“.(32)
37.      Mina seda seisukohta ei jaga. Kohustusi, mille eesmärk on kaitsta rahvatervist või üldisi huve, on loomulikult suuremal või vähemal määral vaja täita mis tahes tootmisrajatises.(33) See ei tähenda siiski, et kauba tootmine muutub automaatselt teenuse osutamiseks.
38.      Käesoleval juhul seab kuninga 1933. aasta dekreediga kehtestatud autoriseerimisskeem veevõtuga tegelemise eelduseks tehnilises kirjelduses sätestatud teatavate tehniliste tingimuste täitmise.(34)
39.      Asjaolu, et kontsessionäär järgib neid tingimusi, isegi kui ta peab nende täitmiseks tegelema täiendavate tegevustega, on kontsessiooni lahutamatu osa ja kordan, et see asjaolu ei muuda kontsessionääri tegevust automaatselt teenuste osutamiseks ega muuda seda laadilt „teenuste kontsessiooniks“.(35)
40.      Kui nõustuda teise võimalusena sellega, et Itaalia valitsuse nimetatud täiendavaid tegevusi saab klassifitseerida „teenusteks“, tuleks hinnata, kas need on kõrvalteenused (kohtuotsuse ECO‑WIND Construction tähenduses).
41.      Leian sellega seoses, et kui veevoolu juhtimise ja hüdrogeoloogilise tasakaalu säilitamisele suunatud tegevuste puhul oleks tegemist „teenustega“, oleks need oma olemuselt kõrvalteenused: ettevõtja ei saa tegeleda nende tegevustega eraldiseisvalt ja põhitegevusena, mis on „iseseisev majandustegevus, mida tavaliselt osutatakse tasu eest“.
42.      Lisaks tuleneb selliste teoreetiliste „teenuste“ osutamise vajadus asjaolust, et avalikud veeressursid suunatakse nende looduslikust voolusängist kõrvale, mis toimub alati mingil konkreetsel eesmärgil. Itaalia valitsus ise oli sunnitud kohtuistungil tunnistama, et selliste kontsessioonide raames on veevõtu õigus seotud hüdroelektrienergia tootmise erieesmärgiga. Kõnealused tegevused sõltuvad seega hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu toimimisest ning neid ei saa sellest funktsionaalselt ega õiguslikult lahti siduda.
43.      Rohkem kaalu on väitel „elektrijaama käitamise“ kohta, mida võiks käsitada teenusena määruse nr 213/2008 I lisa koodi 65410000-0 tähenduses; sellele argumendile toetub oma väite toetamiseks ka Itaalia valitsus.
44.      Leian siiski, et elektrijaama käitamist on võimalik juriidiliselt eristada pelgast elektritootmisest, millega seda ei saa tingimata samastada. Õigus kasutada väikesemahulist veevõttu hüdroelektri tootmiseks tähendab nimelt: 1) õigust suunata avalikke veeressursse; 2) õigust ehitada selleks vajalikud ehitised;(36) ja 3) õigust käitada rajatist ja seadmeid vastavalt tehnilisele kirjeldusele.
45.      Miski ei takista aga seda, et autoriseeringu omanik võib usaldada oma elektrijaama „käitamise“ kolmandale isikule (vajaduse korral teenuseosutajale), ilma et sellega kaasneks tema esialgse staatuse kadumine või tõeline teenuste kontsessiooni andmine või teenuste riigihankelepingu sõlmimine.(37)
46.      Komisjon kinnitab, et on võimalik, et väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaama kontsessionäär osutab muud liiki teenuseid kui need, mida on siiani mainitud.(38) Komisjon viitab eelkõige energiavõrgu reguleerimise ja võrgu tasakaalustamise teenustele.
47.      Seda võimalust ei saa mõistagi eitada.
48.      Elektrivõrgu reguleerimise teenuste puhul (mis ei ole seotud hüdroelektrijaama käitamisega), kehtib endiselt kohtuotsuse ECO‑WIND Construction punktis 59 kehtestatud suunav kriteerium: „energiavõrgu reguleerimise teenuste ja energiahindade tagamise […] teenused on elektrienergia tootmise kui põhitegevuse kõrvalteenused“.
49.      Komisjoni arvates on võrgu tasakaalustamise teenused omased veehoidlatega rajatistele, näiteks suuremahulise veevõtuga hüdroelektrijaam, mille tegevuse saab seega kvalifitseerida „teenuste osutamiseks“.(39) Seevastu möönab komisjon, et väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade puhul on võrgu tasakaalustamise teenused üksnes olukorrast sõltuvad.
50.      Komisjon väidab sellega seoses, et kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vähemalt mõned väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamad pakuvad tegelikkuses seda tüüpi teenuseid mittemarginaalsel määral, siis on direktiiv 2006/123 vastavalt kohtuotsuses X ja Visser(40) kehtestatud kriteeriumile kohaldatav kõigile sellistele rajatistele.
51.      Itaalia valitsus täpsustas selle kohta istungil, et nii suure- kui ka väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade põhieesmärk on energia tootmine ning sellised teoreetilisi võrgu tasakaalustamise „teenuseid“ osutatakse selle tootmise ajutise suurendamise kaudu, et tulla toime erandlike hetkevajadustega.
52.      Minu arvates ei muuda võrgu tasakaalustamise „teenuste“ (võimalik) osutamine hüdroelektrijaama tegevuse laadi, olenemata sellest, kas jaam on suure- või väikesemahulise veevõtuga: see tegevus on jätkuvalt energia tootmine ning kordan, et esimene eelotsuse küsimus käsitleb ainult energia tootmist.
53.      Järelikult ei ole kohtuotsuses X ja Visser(41) kehtestatud kriteerium käesolevas kohtuasjas kohaldatav ega saa viia elektritootmist direktiivi 2006/123 kohaldamisalasse, jättes tähelepanuta kohtuotsuse ECO‑WIND Construction punktis 59 sedastatud (vastupidise) lahenduse.
54.      Neid kaalutlusi silmas pidades leian, et kontsessionäärile elektrienergia tootmiseks avalikest veeressurssidest väikesemahulise veevõtu õiguse andmine ei muuda teda iseenesest teenuseosutajaks, kelle tegevust reguleerib direktiiv 2006/123.
2.      Riigivara kontsessioonid, mille suhtes kohaldatakse direktiivi 2006/123 ja kohtuotsust Promoimpresa
55.      Eeltoodut tuleb kõrvutada kohtuotsusest Promoimpresa tuleneva kohtupraktikaga, milles Euroopa Kohus otsustas, et direktiiv 2006/123 on teatavatele riigivara kontsessioonidele kohaldatav.
56.      Euroopa Kohus leidis, et „[d]irektiivi [2006/123] teenuste kohta siseturul artikli 12 [lõigetega] 1 ja 2 […] on vastuolus niisugune siseriiklik meede […] mis näeb ette olemasolevate turismi- ja vabaajategevuse otstarbeliste mere- ja järveäärse riigivaraga seotud autoriseeringute automaatse pikendamise, korraldamata ühtki valikumenetlust võimalike kandidaatide vahel“.(42)
57.      Mitu argumenti, mille on esitanud peamiselt Itaalia valitsus, tuginevad sellele, et kohtuotsuses Promoimpresa analüüsitud olukord ja käesolevas kohtuasjas kõne all olev olukord on võrreldavad:
–        mõlemal juhul tuleb hinnata, kas liidu õigus lubab süsteemi, mille tulemusel antakse üldkasutatava omandi kasutamiseks ainuõigus. Seega oleks tegemist „[Euroopa Kohtu] poolt juba analüüsitud olukorraga täiesti analoogilise olukorraga. Kuulsas kohtuotsuses [Promoimpresa] esitatud põhimõtted on seega kohaldatavad ka käesolevas kohtuasjas“;(43)
–        liikmesriikide kohtute ja haldusasutuste otsustes on kohtuotsuse Promoimpresa aluspõhimõtteid ekstrapoleeritud väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamadele;
–        komisjon lähtub Itaalia ja teiste liikmesriikide vastu algatatud rikkumismenetluses samast eeldusest.(44)
a)      Kohtuotsuse Promoimpresa mõju direktiivi 2006/123 artikli 12 tõlgendamisele
58.      Esiteks soovib Itaalia valitsus väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade tegevuse kirjeldamisega näidata, et „selle peamiseks jooneks ei saa pidada kauba tootmist, eelkõige elektrienergia tootmist, kuna viimane ei ole selle peamine eesmärk“.(45) Selline argument on minu arvates vastuolus asjaoludega, mida eelotsusetaotluses peetakse kontsessiooni eseme puhul tõendatuks.
59.      Teiseks väidab Itaalia valitsus kohtuotsusele Promoimpresa viidates, et selles analüüsitud olukord on käesoleva kohtuasja olukorraga analoogne.(46)
60.      Kui saan Itaalia valitsuse argumentatsioonist õigesti aru, siis asjaolu, et hankija annab ettevõtjale autoriseeringu andmise menetluse kaudu ainuõiguse kasutada riigivara,(47) õigustab seda, et kohtuotsustes ECO‑WIND Construction ja Promoimpresa esitatud lahendused jäetakse arvesse võtmata. Niisiis jääksid vaidlusalused kontsessioonid direktiivi 2006/123 (artikli 12) kohaldamisalasse.
61.      Minu arvamus on sama kui Prantsuse valitsuse poolt kohtuistungil väljendatud arvamus: sellise lähenemisviisi aluseks on kohtuotsuse Promoimpresa poolik lugemine.
62.      Riigimaal majandustegevusega tegelemiseks antud kontsessioon ei saa iseenesest õigustada direktiivi 2006/123 artikli 12 automaatset kohaldamist. Enne tuleb kontsessiooni andmise eesmärke silmas pidades kontrollida, kas ja millises ulatuses saab riigivara kasutamisega seotud tegevust kvalifitseerida „teenuseks“ direktiivi 2006/123 artikli 4 punkti 1 tähenduses.(48)
63.      Itaalia valitsuse püstitatud teesi kohaselt tähendaks mis tahes avalikest veeressurssidest väikesemahulise veevõtu kontsessioon (sealhulgas omatarbeks) sellise teenuse osutamist, mille suhtes kohaldatakse direktiivi 2006/123 artiklit 12, ainuüksi seetõttu, et kontsessiooni eesmärk on riigivara kasutamine.(49)
64.      Ma ei pea seda väidet veenvaks. Eelkõige vähendab see kõnealuse riigivara kasutamiseks andmise eesmärgi tähtsust nii, et sellest saab teisejärguline element, mis nn sulandub kontsessiooni endasse. Argumendis ei võeta arvesse eesmärgi tähtsust kohtuotsuses Promoimpresa.
65.      Kohtuotsuses Promoimpresa käsitletud olukorras anti kontsessioonid just nimelt turismi- ja puhketeenuste osutamiseks.(50) See oli otsustav asjaolu, et kohaldada nende suhtes direktiivis 2006/123 sätestatud korda – asjaolu, mida – kordan – ei esine käesolevas kohtuasjas käsitletud kontsessioonide puhul.
66.      Hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonide pikendamise puhul (mida reguleerib tegelikult maakonna seaduse nr 17/2023 artikkel 3) seisneb õiguslik probleem selles, kas esialgse kontsessiooni lõppedes tuleks anda teisele huvitatud ettevõtjale võimalus hakata sama tegevusalaga tegelemiseks (hüdroelektrienergia tootmine) tegutsema samas kohas.(51) Sellises kontsessioonide pikendamise protsessis on esialgse kontsessiooni andmise eesmärk oluline, mitte lihtsalt teisejärguline.
b)      Itaalia ametiasutuste otsused ja komisjoni algatatud rikkumismenetlus
67.      Itaalia valitsus viitab oma teesi toetuseks mõnele riigisisesele (kohtu- ja haldusvaldkonna) pretsedendile, mis samastavad käesolevas asjas kõne all olevad kontsessioonid nendega, millega anti ainuõigus mereäärse riigimaa kasutamiseks. Itaalia valitsus märgib ühtlasi, et komisjon algatas Itaalia suhtes praegu vaidlusaluse kontsessioonikavaga seoses rikkumismenetluse.
68.      Riiklikul tasandil välja töötatud lahendused ja komisjoni poolt rikkumismenetluses vastu võetud seisukoht ei ole Euroopa Kohtu jaoks siduvad. Siiski võivad need sisaldada kasulikke analüüsiandmeid, kui nende aluseks olevad õiguslikud argumendid on veenvad.
69.      Käesoleva kohtuasja asjaolude osas ei näi see nii olevat.
70.      Komisjon väitis seoses rikkumismenetlusega nr 2011/2026, mis käsitleb hüdroelektri tootmiseks suuremahulist veevõttu, et „hüdroelektrijaamade käitamine hüdroelektrienergia tootmiseks kujutab endast tasu eest osutatavat teenust direktiivi [2006/123] ja [EL toimimise lepingu] tähenduses“.(52)
71.      Komisjon märkis kohtuistungil, et nimetatud menetlus lõpetati 2021. aasta septembris poliitiliste otstarbekuse kaalutlustel, mis ei tähendanud, et oleks tunnistatud direktiivi 2006/123 rikkumise puudumist.
72.      Kuna tundub aga, et komisjon seostab direktiivi 2006/123 kohaldatavust suuremahulise veevõtuga hüdroelektrijaamadele peaaegu süstemaatilise võrgu tasakaalustamise teenuste pakkumisega, viitan kaalutlustele, mille esitasin juba nimetatud argumendi tugevuse kohta, mis on väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade puhul veel vähem veenev.
73.      Itaalia valitsus omalt poolt tugineb Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche (avalike veeressursside kõrgem kohus, Itaalia)(53) ja Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (konkurentsi- ja turujärelevalveamet, Itaalia; edaspidi „AGCM“) otsustele, milles on leitud, et direktiivi 2006/123 artikkel 12 on kohaldatav hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonide puhul.
74.      Kui lugeda neid riigisiseseid otsuseid, võib siiski järeldada, et need lähtuvad (tõendamata) eeldusest, et väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaama tootmistegevus võib kuuluda mõiste „teenus“ alla. Sellest eeldusest lähtudes kohaldavad nimetatud asutused kohtuotsuse Promoimpresa kriteeriume analoogia alusel hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonidele.
75.      Teisisõnu ei analüüsinud Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche (avalike veeressursside kõrgeim kohus)(54) ja AGCM(55) kõigepealt põhjalikult, kas direktiivi 2006/123 kohaldamise üldtingimus on hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu korral täidetud. Samuti ei ole nad pööranud tähelepanu hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu erinevustele võrreldes turismi- ja puhketeenuste osutamiseks mereäärse riigivara kasutamise kontsessioonide andmisega.
3.      Vahekokkuvõte
76.      Teen eeltoodud kaalutlustest tulenevalt ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et direktiivi 2006/123 artikli 12 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade suhtes, mis tegelevad pelgalt elektrienergia tootmisega.
B.      Teine eelotsuse küsimus
77.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab teise eelotsuse küsimuse juhuks, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav. Kuna olen märkinud, et vastus esimesele küsimusele peab olema eitav, ei ole vaja teist küsimust käsitleda. Teen seda siiski juhuks, kui Euroopa Kohus ei nõustu minu analüüsiga.
78.      Juhul kui direktiivi 2006/123 artikkel 12 on kohaldatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas „viitega loodusressursside vähesuse tingimusele on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis eristamaks seda, kas hüdroelektrijaamad võivad põhjustada veevarude vähesust või mitte, kasutavad üldise ja abstraktse kriteeriumina erinevust suurte ja väikeste jaamade vahel“.
79.      See kogu riigi territooriumil kehtiv õigusnorm on sätestatud kuninga 1933. aasta dekreedi artikli 6 lõike 2 punktis a ja selles kasutatakse eristamistegurina aasta keskmist nimivõimsust (mis on suurte jaamade puhul on suurem kui 3000 kW ja väikeste jaamade puhul 3000 kW või vähem).(56)
80.      Euroopa Kohus on sedastanud direktiivi 2006/123 artikli 12 lõike 1 kohta järgmist:
–        säte „annab […] liikmesriikidele teatava kaalutlusruumi nende kriteeriumide valikul, mis võimaldavad hinnata loodusressursside vähesust. Selle kaalutlusruumi tõttu võivad nad eelistada abstraktset ja üldist hinnangut, mis kehtib kogu riigi territooriumil, kuid ka vastupidi, võivad nad eelistada kasuistlikku lähenemist, mis keskendub olukorrale, mis valitseb […] rannikualal, või isegi kombineerida neid kahte lähenemist“;(57)
–        „[i]gal juhul on oluline, et kriteeriumid, millele liikmesriik tugineb kasutatavate loodusressursside vähesuse hindamisel, põhineksid objektiivsetel, mittediskrimineerivatel, läbipaistvatel ja proportsionaalsetel kriteeriumidel.“(58)
81.      Suurte ja väikeste jaamade(59) erinevat õiguslikku kohtlemist püütakse põhjendada lisaks suurte jaamade suuremale majanduslikule tähtsusele ka nende suurema keskkonnamõjuga. Kuigi mõlemad kategooria puhul on nende toimimiseks vaja ehitisi, on väikeste jaamade taristu seadmestik ja mõju on oluliselt väiksemad. Enamikul väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamadest on nimelt olemas elementaarsed rajatised(60), mis võimaldavad neil kasutada tavapärast jõesüsteemi,(61) ning teatud olemasolevad veehoidlaid või veevõrgustikke.
82.      Maakond järeldab nendest omadustest, et olukorrad, kus tohib paigaldada väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaama, ei ole arvuliselt õiguslikult piiratud ja neid on tegelikult väga palju. Lisaks võib nende arv kasvada uute projektide abil, „peaaegu ilma asjakohaste kvantitatiivsete piiranguteta“.(62)
83.      Komisjon ja Itaalia valitsus ei nõustu selle seisukohaga ja väidavad, et väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaama paigaldamise võimalused sõltuvad tegelikult keskkonnamaatriksist ja veevarude vähesusest.
84.      Mina nõustun omalt poolt viimase seisukohaga. Kuigi ei ilmne, et Itaalia (riiklikus või piirkondlikus) õiguses on riigi või maakonna tasandil nähtud väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade käitamiseks ette „antavate autoriseeringute“ maksimaalne arv, kasutavad need rajatised loodusvarasid (jõesäng, veehoidlad ja üldisemalt vesi), mis on oma olemuselt piiratud ega võimalda seega ehitada piiramatut arvu rajatisi.
85.      Just sellepärast, et tegemist on piiratud ressurssidega, käsitatakse kontsessioonide algsele andmisele kohaldatavates Itaalia õigusnormides võimalust, et erinevad kandidaadid esitavad voolusängi sama ala või osa kohta „tehniliselt kokkusobimatud taotlused“, mis kohustab seadma nad seaduses ette nähtud kriteeriumidele vastavalt tähtsuse järjekorda.(63)
86.      Olen aga seisukohal, et rajatise keskmist tootmisvõimsust ei saa kasutada loodusressursside vähesuse hindamisel „üldise ja abstraktse“ kriteeriumina direktiivi 2006/123 artikli 12 tähenduses.
87.      Direktiivi 2006/123 artikli 12 loogikat järgides:
–        nimivõimsusel põhinev (üldine ja abstraktne) kriteerium ei ole mitme taotleja vahelise tõhusa konkurentsi tagamiseks sobiv, kui selle tagajärjel vabastatakse väikesed rajatised juba antud kontsessioonide pikendamisel hankemenetluse korraldamise kohustusest;
–        direktiivi 2006/123 artikli 12 lõigete 1 ja 2 koosmõjust tuleneb, et kui loodusressursside vähesus nõuab antavate autoriseeringute arvu piiramist, antakse need: a) piiratud ajaks, b) kandidaatide valikumenetluses ja c) need ei uuene automaatselt.
88.      Nõustun maakonnaga, et „suuremahulise“ ja „väikesemahulise“ veevõtuga hüdroelektrijaamade eristamine on mitme liikmesriigi õiguskorra ühine joon.(64) Eristamine on sätestatud ka direktiivi 2019/944 artikli 8 lõike 3 esimeses lõigus, millega kohandatakse lubade andmise menetlust uute väikesemahuliste tootmisrajatiste ehitamiseks.(65)
89.      Seda asjaolu ei saa siiski kasutada selleks, et selgitada direktiivi 2006/123 artiklis 12 ette nähtud ressursside vähesuse kriteeriumi, millele allutatakse nimetatud artikli lõikes 2 autoriseeringute automaatne uuendamine.
C.      Kolmas eelotsuse küsimus
90.      Kolmas eelotsuse küsimus on esitatud juhuks, kui kahele esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt. Seda ei oleks vaja käsitleda, kui Euroopa Kohus teeks otsuse minu pakutud viisil. Analüüsin küsimust teise võimalusena juhuks, kui see nii ei lähe.
91.      Maakonna seaduse nr 17/2023 artikkel 3 lubab jätkata (pikendada) lõppenud kontsessiooni kestust, kui kontsessionäär on saanud elektrienergia tootmiseks teatavaid stiimuleid. Kontsessiooni pikendatakse nimetatud stiimulite saamise ajaks, kuid see ei tohi mingil juhul ületada riiklikus seaduses sätestatud maksimaalset kehtivusaega (30 aastat).
92.      Seega nähakse maakonna õigusnormis ette eelneva hankemenetluse korraldamise kohustuseta selliste kontsessioonide pikendamine,(66) mida juhul, kui nende suhtes kohaldataks direktiivi 2006/123 artikli 12 lõiget 2, ei saaks automaatselt pikendada kontsessionääri kasuks, kelle kasutustähtaeg on lõppenud.
93.      Direktiivi 2006/123 artikli 12 lõige 2 keelab selle kohaldamisalasse jäävate autoriseeringute automaatse pikendamise. Seejuures ei ole oluline, et pikendamist kohaldatakse kõigile praegustele ja tulevastele kontsessionääridele ning peetakse kinni riiklikus seaduses ette nähtud maksimaalsest aastate arvust. Nagu komisjon rõhutab, on määrava tähtsusega see, et algul antud kontsessiooni kestust pikendatakse tagantjärele lühema ajavahemiku võrra.
94.      Maakonna seaduse kohaselt on sellise pikendamise põhjus seotud (kontsessionääri pool) energia tootmiseks saadud stiimulite kasutamisega.
95.      Leian siiski, et selliste riiklike stiimulite (hüvede) saamine ei õigusta seda, et kontsessionäärile antakse neile lisaks uus hüve, mis seisneb selles, et tema rajatise käitamise perioodi pikendatakse kontsessioonilepingus sätestatud perioodist pikemaks ajaks. See uus hüve kahjustab potentsiaalseid konkurente, kes on huvitatud samas kohas tegevuse alustamisest.
D.      ELTL artikkel 49
96.      Corte Costituzionale (konstitutsioonikohus) viitab eelotsusetaotluses väga põgusalt ELTL artiklile 49, aga piirdub eelotsuse küsimustes formaalselt direktiivi 2006/123 artikli 12 tõlgendamisega.(67)
97.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sellist tegevust selgitab asjaolu, et „ELTL artiklis 49 sätestatud asutamisvabaduse [võimalikku] riivet tuleb hinnata teisese õiguse koordineeritud normide abil“, mis tähendab direktiivi 2006/123.(68) Seetõttu ei palu eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada liidu esmast õigust.
98.      Nõustun siiski komisjoniga, et kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele oleks eitav, võiks Euroopa Kohus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhiseid, mis oleks talle ELTL artikli 49 tõlgendamisel kasulikud.
99.      Kui direktiiv 2006/123 ei ole kohaldatav või kui hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonide pikendamise probleemi lahendus ei sisaldu mõnes muus ratione materiae kohaldatavas teises õigusnormis,(69) võib vaidluse lahendamisel lähtuda ELTL artiklist 49, mis käsitleb asutamisvabadust.(70)
100. Eelotsusetaotluse esitanud kohus keskendub teisese õiguse sättele (direktiivi 2006/123 artikkel 12), mille kohaldamine ei piirdu olukordadega, kus esineb selge piiriülene huvi. Võib-olla sellepärast ei esita ta „[ühtegi konkreetset asjaolu], mis [võimaldaks] tuvastada seose sellise vaidluse eseme või faktide, mille kõik asjaolud on üheainsa liikmesriigi sisesed, ja ELTL artikli 49 […] vahel“.(71)
101. ELTL artikli 49 kohaldamine eeldab, et vaidluse esemeks on selge piiriülene huvi ühes liikmesriigis asuvate ettevõtjate poolt, kes soovivad alustada tegevust teises liikmesriigis. Komisjon väidab, et käesoleval juhul võib selge piiriülese huvi esinemist järeldada asjaolust, et mõnikord käitavad väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamasid mitmes liikmesriigis tegutsevad ettevõtjad ja kaalul võivad olla märkimisväärsed majanduslikud huvid.
102. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on juhul, kui ta otsustab lähtuda ELTL artiklist 49, hinnata neid väiteid ja kontrollida kõigi asjaomaste tegurite põhjal, kas esineb selge piiriülene huvi. See hõlmab selliste väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade majanduslikku tähtsust, nende tehnilisi aspekte ja rajatiste tavapärast geograafilist asukohta.
103. Leian, et kui sellise hindamise tulemus oleks positiivne, tuleks analüüsida lisaks võimalikke ülekaalukaid üldisi huve, mis õigustavad selliste kontsessioonide pikendamist ilma konkurentsipõhise valikumenetluseta – eelotsusetaotlusest selliste põhjuste kohta infot ei leia.
104. Kui need ettevaatusabinõud on tagatud, võiks eelotsusetaotluse esitanud kohus leida suuniseid mutatis mutandis kohtuotsuses Promoimpresa esitatud ELTL artikli 49 tõlgendusest: nimetatud artiklit „[…] tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid […], mis lubavad automaatselt pikendada olemasolevaid turismi- ja vabaajategevuse otstarbelisi riigivarakontsessioone, kui need kontsessioonid pakuvad selget piiriülest huvi.“(72)
105. Lõpuks saab eelotsusetaotluse esitanud kohus hinnata, kas väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade suhtes, mis oma eesmärgi ja omaduste tõttu on mõeldud pelgalt külgnevate valduste omanike omatarbeks elektri tootmiseks, tuleb kontsessioonide kehtivuse pikendamisel kohaldada sama konkurentsipõhist menetlust kui ülejäänud väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade puhul. Võib esineda õiguspäraseid põhjuseid, mis õigustavad selliste „mikroveevõttude“ puhul kontsessiooni jätmist voolusängiga külgnevatele isikutele.(73)
106. Kui kasutada eelotsusetaotluse esitanud kohtu väljendit, võib kohus „sekundaarselt“ tugineda ka direktiivile 2019/944.(74) Direktiivi artikli 2 punkti 8 ja artikli 15 lõigete 1 ja 2 kohaselt ei piirdu „aktiivne tarbija“ ainult „tema […] valdustes [toodetud elektri tarbimise või salvestamisega]“, vaid võib ka „[müüa] omatoodetud elektrienergiat või [osaleda] paindlikkus- või energiatõhususkavades, tingimusel et selline tegevus ei kujuta endast tema peamist äri- või kutsetegevust“. Selleks et hõlbustada selliste „aktiivsete tarbijate“ osalemist elektrienergia siseturul, tagavad liikmesriigid, et nende suhtes ei kohaldata „ebaproportsionaalseid või diskrimineerivaid tehnilisi nõudeid, haldusnõudeid, -menetlusi ja -tasusid“.
107. Direktiiv 2019/944 võimaldaks seega kohandada („aktiivsetele tarbijatele“ antud) omatarbimiseks mõeldud väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade kontsessioonide pikendamise menetlusi, kehtestamata neile ebaproportsionaalseid või diskrimineerivaid haldusnõudeid.
108. Jällegi on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata, kas direktiivi 2019/944 erieeskirjasid tuleb käesolevas kohtuasjas arvesse võtta. Kui see on nii, tuleb vaidlustatud õigusnormi hindamisel lähtuda nimetatud direktiivist, mitte ELTL artiklist 49.
V.      Ettepanek
109. Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata Corte Costituzionalele (Itaalia konstitutsioonikohus) järgmiselt:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul artikli 12 lõikeid 1 ja 2
tuleb tõlgendada nii, et
neid ei kohaldata rajatistele, mis tegelevad pelgalt elektrienergia tootmisega, nagu väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamad.
2.      ELTL artiklit 49
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on põhimõtteliselt vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamas energia tootmiseks mõeldud veekontsessiooni kehtivusaja pikendamise ilma hankemenetlust korraldamata ajavahemikuks, mis on vajalik, et kontsessionäär saaks kasutada elektrienergia tootmiseks saadud stiimuleid;
seevastu ei ole nimetatud sättega vastuolus selliste tunnustega riigisisene õigusnorm juhul, kui see on põhjendatud ülekaaluka üldise huviga või võimaldab kehtestada jaama omaniku omatarbimiseks mõeldud väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade jaoks erikorra, mis ei ole ei ebaproportsionaalne ega diskrimineeriv.
1      Algkeel: hispaania.
2      Kasutan käesolevas ettepanekus mõistet „kontsessioon“ samamoodi, nagu seda on teinud eelotsusetaotluse esitanud kohus: viitan mõistega sellise olukorra aluseks olevale õigussuhtele, kus riigile kuuluvat ressurssi kasutatakse hüdroelektrijaama varustamiseks ja energia tootmiseks. Kõik tundub siiski viitavat sellele, et vähemalt teatavatel juhtudel ei pruugi olla tegemist mitte tõeliste kontsessioonilepingutega, vaid hoopis autoriseerimisskeemiga: avalikke veeressursse kasutada sooviv isik peab esitama pädevale haldusasutusele sellekohase taotluse, et saada selle kohta ametlik otsus.
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36).
4      14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Promoimpresa jt (C‑458/14 ja C‑67/15, EU:C:2016:558; edaspidi „kohtuotsus Promoimpresa“) ja 28. mai 2020. aasta kohtuotsus ECO‑WIND Construction (C‑727/17, EU:C:2020:393; edaspidi „kohtuotsus ECO‑WIND Construction“).
5      Muudetud 18. oktoobri 2001. aasta konstitutsioonilise seadusega nr 3 põhiseaduse V jaotise teise osa muutmise kohta (legge costituzionale n. 3 –
Modifiche al titolo V della parte seconda della Costituzione) (GURI
nr 248, 24.10.2001).
6      Kuninga 11. detsembri 1933. aasta dekreet nr 1775 veekogude ja elektrijaamade seaduse konsolideeritud redaktsiooni heakskiitmise kohta (Regio Decreto n. 1775 – Approvazione del testo unico delle disposizioni di legge sulle acque e sugli impianti elettrici) (GURI
nr 5, 8.1.1934; edaspidi „kuninga 1933. aasta dekreet“).
7      Emilia Romagna maakonna 28. detsembri 2023. aasta seadus nr 17, mis käsitleb maakonna 2024. aasta stabiilsusseadusega seotud sätted (Legge della Regione Emilia-Romagna n. 17 –
Disposizioni collegate alla legge regionale di stabilità per il 2024) (BURERT nr 364, 28.12.2023, I osa; edaspidi „maakonna seadus nr 17/2023“).
8      Edaspidi „maakond“.
9      20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Comune di
Ginosa) (C‑348/22, EU:C:2023:301) ja kohtuotsus Promoimpresa.
10      Seda väljendit kasutab Itaalia peaminister eelotsusetaotluse jaotise „Asjaolud“ punkti 2.1 kolmanda lõigu kohaselt.
11      Eelotsusetaotlus, jaotis „Asjaolud“, punktid 4.1 ja 4.3.2.
12      Eelotsusetaotlus, jaotis „Asjaolud“, punktid 4.3.2 ja 6.
13      Maakond viitab eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta direktiivile 96/92/EÜ elektri siseturu ühiseeskirjade kohta (EÜT 1997, L 27, lk 20; ELT eriväljaanne 12/02, lk 3) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta direktiivile (EL) 2019/944 elektrienergia siseturu ühiste normide kohta ja millega muudetakse direktiivi 2012/27/EL (ELT 2019, L 158, lk 125), nii nagu seda on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuni 2024. aasta direktiiviga (EL) 2024/1711, millega muudetakse direktiive (EL) 2018/2001 ja (EL) 2019/944 seoses liidu elektrituru korralduse parandamisega (ELT 2024, L 1711).
14      Eelotsusetaotluse jaotise „Õiguslik alus“ punkt 3 (kohtujuristi kursiiv). Põhiseaduse artikli 117 esimene lõik kohustab maakonna seadusandjat järgima oma seadusandliku pädevuse teostamisel liidu õigust ning võimaldab hinnata vaidlustatud õigusnormi põhiseadusele vastavust lähtuvalt sellest, kas nimetatud õigusnorm on kooskõlas aluslepingute ja teiseste õigusaktidega.
15      27. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Almelo (C‑393/92, EU:C:1994:171), punkt 28.
16      Eelotsusetaotlus, jaotis „Õiguslik alus“, punkti 7 lõpp ja punkt 7.1.
17      Eelotsusetaotlus, jaotis „Õiguslik alus“, punkt 7.2 kolmas ja neljas lõik, milles viidatakse nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1), artiklile 15 ja komisjoni 28. novembri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 213/2008, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2195/2002 ühtse riigihangete klassifikaatori (CPV) kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ riigihankemenetluste kohta seoses CPV läbivaatamisega (ELT 2008, L 74, lk 1), I lisa koodile 09310000‑5.
18      Eelotsusetaotlus, jaotis „Õiguslik alus“, punkti 7.2 teine lõik. Sellega seoses tsiteeritakse nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT 1985, L 210, lk 29; ELT eriväljaanne 15/01, lk 257) artiklit 2.
19      Eelkõige viidatakse määruse nr 213/2008 I lisa koodile 65410000‑0, milles käsitatakse jõujaama käitamist „teenusena“.
20      Eelotsusetaotlus, jaotis „Õiguslik alus“, punkti 7 esimene lõik.
21      Artikli 2 lõikes 2 on loetletud tegevusalad, mida võib küll kvalifitseerida teenuste osutamiseks, kuid mis ei kuulu direktiivi 2006/123 esemelisse kohaldamisalasse. Käesolevas asjas ei ole aga nimetatud välistustele viidatud.
22      Endine EÜ asutamislepingu artikkel 50. Nimetatud sätte kohaselt on teenuse mõiste täiendavat laadi ja hõlmab „tavaliselt tasulist tegevust niivõrd, kuivõrd see ei ole reguleeritud kaupade, kapitali ja isikute vaba liikumist käsitlevate sätetega“ (kohtujuristi kursiiv).
23      Euroopa Kohus kasutas kohtuotsuses Promoimpresa sõnastust „direktiivi 2006/123 artikli 12 kohaldamise tingimused“ (kohtujuristi kursiiv).
24      Itaalia valitsus rõhutas kohtuistungil, et vaidlustatud maakondliku seaduse kohaselt sõltub kontsessiooni „pikendamise“ võimalus selliste stiimulite saamisest, mis eeldavad oma laadilt, et stiimulit saav väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaam ei ole eraldiseisev rajatis, mille tootmine on mõeldud ainult omatarbimiseks, vaid tegemist on riikliku võrguga ühendatud rajatisega, mis suunab võrku vähemalt osa toodetud energiast. See asjaolu ei ilmne siiski eelotsusetaotluses kirjeldatud faktilistest asjaoludest ja riigisisesest õigusraamistikust. Riigisisese õiguse ja kohtuvaidluse esemeks olevate väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade faktiliste omaduste täpsustamine on üksnes riigisisese kohtu pädevuses.
25      Eelotsusetaotluse jaotise „Õiguslik alus“ punkt 7.3. Originaalis kursiivita.
26      27. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Almelo (C‑393/92, EU:C:1994:171), punkt 28: „[liidu] õiguses, nagu ka riigisisestes õigustes sedastatakse üldiselt, et elektrienergia kujutab endast kaupa […]“. Kohtuotsus ECO‑WIND Construction, punkt 57: „toote tootmise tegevust kui sellist ei saa pidada teenuseks“. Kohtujuristi kursiiv.
27      Kohtuotsus ECO‑WIND Construction, punkt 59, mis käsitleb energiavõrgu reguleerimise ja energiahindade tagamise teenuseid.
28      Kuninga 1933. aasta dekreedi artikli 6 lõikes 2 on esitatud nende ammendav loetelu: liikumapaneva jõu tootmine (punkt a), joogivesi (punkt b), kastmine (punkt c), täitetööd (punkt d), tööstuslik kasutamine seoses kasutusviisidega, mida ei ole artiklis 6 sõnaselgelt nimetatud (punkt e), kalakasvatus (punkt f), tulekahjude kustutamiseks veevarude loomine ja vee tõstmine energia ümberkvalifitseerimiseks (punkt g).
29      Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 43 ja 44.
30      Itaalia valitsus väidab oma kirjalike seisukohtade punktis 22, et „[e]ttevõtjale antud kontsessiooni ese on tegelikult õigus suunata avalikke veeressursse ja kasutada neid elektrienergia tootmiseks, ehitades selleks rajatise ja hulga ehitisi, mille kasutamisel tuleb lisaks järgida kõiki kontsessioonis endas esitatud nõudeid“ (kohtujuristi kursiiv). Seega ei anta nimetatud ettevõtjale üldist laadi „(väikesemahulise) veevõtu kontsessiooni“, vaid konkreetselt „hüdroelektri tootmiseks (väikesemahulise) veevõtu kontsessioon“.
31      Itaalia valitsus asus kohtuistungil teistsugusele seisukohale, tuginedes rahalise toetuse laadile, mille saamine õigustaks vastavalt maakonna seadusele kontsessiooni kehtivuse pikendamist. Itaalia valitsuse hinnangul eeldab selliste stiimulite saamine, et rajatised on ühendatud „riikliku jaotusvõrguga“. Itaalia valitsus lisas, et „selliste rajatiste ehitamisel ei ole vaja hinnata, kas teenuste osutamine on energia tootmise kõrvalteenus või mitte, kuna teenuste osutamine on [väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaama] majandustegevusega lahutamatult seotud“. Mõnes mõttes on sellise argumendi puhul tegemist ringtõestusega ja selles ei täpsustata, millist „teenust“ osutaks väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaam lihtsalt seetõttu, et see on ühendatud riigi elektrivõrku.
32      Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 29 ja 30.
33      Näiteks heitmete juhtimine, heitekontroll või erijäätmete kõrvaldamine, millega kaasneb pinnase saneerimise kohustus.
34      Kuninga 1933. aasta dekreedi artiklid 11 ja 12 bis.
35      Teenuste kontsessiooni iseloomustab olukord, kus ametiasutus usaldab kontsessionäärile teatava sellise teenuse osutamise, mille osutamine on selle ametiasutuse ülesanne, kohustades kontsessionääri niiviisi seda teenust osutama ja takistades teda teenuse osutamisest vabalt loobumast: kohtujurist Szpunari ettepanek liidetud kohtuasjades Promoimpresa jt (C‑458/14 ja C‑67/15, EU:C:2016:122), punkt 62.
36      Väikesemahulise veevõtu puhul eristatakse Itaalia õiguses „kuivehitisi“ (mis ei asu jõesängis) ja „märgehitisi“ (need on ehitatud voolusängi või selle vahetusse lähedusse). Esimesed kuuluvad kontsessionäärile, ka pärast kontsessiooni lõppemist.
37      Komisjon kinnitas kohtuistungil, et määruse nr 213/2008 I lisa selline tõlgendamine on õige ja elektrijaama käitamist kui teenust on võimalik õiguslikult eristada rajatise enda tegevusest.
38      Komisjoni kirjalike seisukohtade punktid 31–36.
39      Komisjon rõhutas kohtuistungil, et suuremahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade peamine tunnus on nende kiire käivitamise võime, et toota lühikese aja jooksul suur hulk energiat, mis võimaldab rahuldada ühekordsed energianõudluse suurenemisega kaasnevad vajadused, tagades seeläbi elektrivõrgu tasakaalu ja stabiilsuse.
40      30. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus (C‑360/15 ja C‑31/16, ECLI:EU:C:2018:44), punkt 94: „[…] direktiivi 2006/123 kohaldatavus ei sõltu eelnevast analüüsist teemal, kui oluline on teenuste osutamise vabaduse aspekt iga konkreetse juhtumi asjaolude puhul […]“.
41      Loc. ult. cit.
42      Kohtuotsus Promoimpresa, resolutsiooni punkt 1.
43      Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 46 ja 47.
44      Rikkumismenetlus nr 2011/2026.
45      Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 21–30. Itaalia valitsus väidab sisuliselt, et kontsessionäär ei piirdu üksnes energia tootmisega, vaid peab vastavalt kontsessiooni tehnilistele tingimustele tegema ka mitmesuguseid muid tegevusi, mis on seotud veevõtu toimimisega.
46      Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 46 ja 47: „elektrienergia tootmine sulandub seega üldkasutatava omandi kontsessiooni kohaldamisalasse, luues täpselt analoogse olukorra riigimaal majandustegevuseks autoriseeringu andmisega, mida [Euroopa Kohus] on juba analüüsinud. Seega on kuulsas kohtuotsuses [Promoimpresa] sätestatud põhimõtted kohaldatavad ka käesolevas kohtuasjas […]“ (kohtujuristi kursiiv).
47      Vt punktid 42, 44 ja eriti punkt 45, milles on märgitud, et „[r]iigivara kontsessiooni puhul […] on olulisem see, et eraõiguslikule isikule antakse riigivara kasutamise ainuõigus, mille teostamisel tuleb järgida avalikke huve“. Itaalia valitsus kordas seda argumenti kohtuistungil, väites, et kohtuotsusest ECO‑WIND Construction tuleneva kohtupraktika kohaldamisel tuleb võtta arvesse energia tootmiseks kasutatavate loodusvarade laadi (piiratud või piiramatud ressursid) ning nende õiguslikku staatust (riigivara või eraomand). Prantsuse valitsus rõhutas omalt poolt, et „lõpptoode“ (elektrienergia) jääb samaks, olenemata selle tootmisel kasutatavate allikate laadist.
48      Kuigi kohtuotsuses Promoimpresa ei käsitletud sõnaselgelt küsimust, kas selles vaidlustatud kontsessioonid hõlmasid „teenuseks“ kvalifitseeritava tegevusega tegelemist, saan mina sellest kaudselt niiviisi aru. Nendes kohtuasjades olid mere- või järveäärse riigivara kontsessioonid mõeldud tegevusteks (kiosk, terrass, supelrand, kai ja sillad Garda järve ääres ja Sardiinia kuurortides), mille teenusteks kvalifitseerimise osas puudusid kahtlused.
49      Selline lahendus näib muide olevat vaieldav, arvestades teatavaid kuninga 1933. aasta dekreedi artiklis 6 nimetatud eesmärke. Selle sätte kohaselt võib veeressursse kasutada nii „kauba“ tootmiseks kui ka „teenuse“ osutamiseks. Näiteks võib „kalakasvatuse“ eesmärk olla nii kaubanduslik (nt toiduainetööstus) kui ka ökoloogiline või seotud elupaikade kaitsega.
50      Sama on rõhutatud Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) täiskogu 9. novembri 2021. aasta kohtuotsustes nr 17 ja nr 18, millele Itaalia valitsus viitab eelotsusetaotluse esitanud kohtus (eelotsusetaotlus, jaotis „Asjaolud“, punkt 5). Seal tunnistati, et kuurorti kontsessiooni raames on ettevõtjal õigus kasutada ainuõiguslikult mereäärset riigimaad „ettevõtja varana, ja seega tegeleda ettevõtlusega, mis seisneb turismi- ja vabaajateenuste osutamises“ (loc. ult. cit.).
51      Toimiku materjalidest ei nähtu, et Itaalia (riigisiseses) õiguses reguleeritaks hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonide pikendamise etappi.
52      7. märtsi 2019. aasta ametliku kirja C(2019) 1292 (final)
IV punkt, milles viidatakse mitu korda kohtuotsusele Promoimpresa.
53      13. detsembri 2018. aasta kohtuotsus nr 201, millele on viidatud eelotsusetaotluse jaotise „Asjaolud“ punktis 2.2.2 ning Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktides 37 ja 38.
54      Kohus märgib 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsuses nr 201: „[…] Asjaolu, et artikli 12 kohaldamisel asjakohane autoriseeringu mõiste võib hõlmata ka riigivara kontsessiooni andmist, on Euroopa Kohus selgitanud kohtuotsuses [Promoimpresa]“. Sama kohtu 23. mai 2024. aasta kohtuotsuses nr 58 on viidatud 13. detsembri 2018. aasta kohtuotsusele nr 201 ja erinevatele AGCMi arvamustele.
55      3. märtsi 2021. aasta aruandes nr AS1722 „Hüdroelektri tootmiseks väikesemahulise veevõtu kontsessioonide automaatne pikendamine“, avaldatud AGCMi teatajas, nr 10, 8.3.2021 (Segnalazione del 3 marzo 2021 n. AS1722 „Rinnovi automatici di concessioni per piccole derivazioni d’acqua a scopo idroelettrico“) kinnitatakse, et „hüdroelektrijaamade käitamine energia tootmiseks kujutab endast majandustegevust, mis seisneb teenuse osutamises [ELTL] artikli 57 tähenduses, mille suhtes kohaldatakse üldiselt ka ELTL artiklis 49 sätestatud asutamisvabaduse põhimõtet ja täpsemalt direktiivis 2006/123/EÜ sätestatud põhimõtteid“. Teistes AGCMi arvamustes, mida on tsiteeritud eelotsusetaotluse jaotise „Asjaolud“ punktis 2.2.2, on viidatud ilma täiendavaid põhjendusi esitamata kas Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche (avalike veeressursside kõrgem kohus) otsusele või 3. märtsi 2021. aasta aruandele nr AS1722.
56      Hüdroelektrijaama võimsus on proportsionaalne veejoa kõrguse ja turbiini vooluhulgaga.
57      Vt 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Comune di
Ginosa) (C‑348/22, EU:C:2023:301), punkt 46.
58      Samas, punkt 48.
59      Riigisiseste õigusnormide puhul tähendab see erinevus meid huvitavas osas seda, et suuremahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade puhul tuleb pikendamiseks korraldada eelnev hankemenetlus.
60      Isegi kõige elementaarsemal kujul peab väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamal olema olemas taristu, et 1) suunata osa jõe vooluhulgast selle looduslikust sängist eemale (tammid ja veevõtukohad); 2) juhtida vesi (kanalite või torustike kaudu) rajatise madalaimas punktis asuvatesse elektromehaanilistesse seadmetesse (turbiinid ja generaatorid); 3) juhtida vesi pärast kasutamist tagasi looduslikku sängi (tagasivoolukanal).
61      Vooluvee elektrijaamades on elektritootmine otseselt seotud jõe vooluhulgaga: jaam toodab elektrit alati, kui vooluhulk on suurem kui turbiinide aktiveerimiseks vajalik tehniline miinimum, ja tootmine peatub, kui veetase langeb alla selle künnise: vt maakonna kirjalike seisukohtade punktid 40 ja 41.
62      Maakonna kirjalike seisukohtade punkt 41.
63      Kuninga 1933. aasta dekreedi artiklites 7, 8, 9 ja 12 bis on kontsessiooni esialgse andmise kohta nähtud ette hankemenetlus, mille eesmärk on a) hinnata konkreetse projekti mõju konkreetsele alale ja b) vajaduse korral võrrelda mitut taotlust, milles pakutakse välja „tehniliselt kokkusobimatud“ projektid, et valida välja see, mis tagab veeressursside tõhusama kasutamise, või teise võimalusena see, mis pakub nende viivitamatuks elluviimiseks kõige suuremaid majanduslikke ja finantstagatisi.
64      Maakonna kirjalike seisukohtade punkt 44.
65      „Liikmesriigid tagavad, et elektri väikesemahulise detsentraliseeritud ja/või hajatootmise jaoks on olemas eraldi lihtsustatud ja ühtlustatud lubade andmise menetlus, milles võetakse arvesse tootmise piiratud mahtu ja võimalikku mõju […]“.
66      Maakond selgitas kohtuistungil, et üldreeglina kasutatakse pärast väikesemahulise veevõtu kontsessiooni lõppemist üksnes ettevaatusabinõuna (ja ilma et see nõue oleks seaduses sõnaselgelt ette nähtud) de facto lähenemist, et pikendamistaotlus avaldatakse ametlikes kanalites ja kehtestatakse tähtaeg, mille jooksul huvitatud isikud saavad esitada võimalikke vastuväiteid. Maakond kinnitas siiski ka seda, et sellist lähenemist ei rakendata, kui pikendus antakse selleks, et viia kontsessiooni kestus kooskõlla stiimulite saamise perioodiga.
67      See piirang oleks imperatiivne, kui riigisisene meede kuuluks liidu õiguses täielikult ühtlustatud valdkonda, millisel juhul tuleks seda hinnata mitte esmase õiguse sätete, vaid ühtlustamisnormide alusel. Euroopa Kohus on sedastanud, et direktiivi 2006/123 artiklitega 9–13 ühtlustatakse täielikult nimetatud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad teenused. Vt kohtuotsus Promoimpresa, punktid 59 ja 61.
68      Eelotsusetaotluse jaotise „Õiguslik alus“ punkti 5 kolmas lõik.
69      Direktiiv 2006/123 ei ole ainus liidu (teisese) õiguse norm, mis reguleerib üldkasutatava omandi kasutamise ainuõiguste andmist. Muud elektri ühisturu loomist käsitlevad sätted, näiteks direktiiv 2019/944, põhinevad sarnastel eeldustel, kvalifitseerimata pelka energia tootmist „teenuseks“.
70      11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Società Italiana Imprese Balneari (C‑598/22, EU:C:2024:597), punktid 44 ja 46.
71      15. novembri 2016. aasta kohtuotsus Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874), punktid 54 ja 55.
72      Kohtuotsus Promoimpresa, punkt 74 ja resolutsiooni punkt 2. Ettepanek kohaldada käesolevas asjas kohtuotsuse Promoimpresa seda osa, mis puudutab ELTL artiklit 49, ei ole vastuolus sellega, kui eitada, et sama kohtuotsuse direktiivi 2006/123 artiklit 12 käsitlevat kohtupraktikat võib laiendada pelgalt elektrienergia tootmisele.
73      Kohtuistungil tõstatati küsimus, kas omatarbimiseks mõeldud väikesemahulise veevõtuga hüdroelektrijaamade õigusraamistikul võivad olla eriomadused. Itaalia valitsus ja maakond on ühel meelel selles, et tegelikult ei ole olemas ainult omatarbimiseks mõeldud rajatisi, mis ei ole riikliku võrguga ühendatud; eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda kontrollima.
74      Itaalia valitsus väidab, et maakonna seaduse kohaselt kontsessioonide pikendamise eelduseks olevate stiimulite saamise eesmärk on aidata kaasa liidu eesmärkide saavutamisele taastuvenergia valdkonnas. Sellel eesmärgil on aga direktiivis 2019/944 väga oluline roll ja tarbijad osalevad aktiivselt selle saavutamises (vt eelkõige viidatud direktiivi põhjendusi 6, 10 ja 42).