62025CO0411
DOMSTOLENS BESLUT (prövningstillståndsavdelningen)
den 18 november 2025 (
*1
)
”Överklagande – EU-varumärke – Prövningstillstånd – Artikel 170b i domstolens rättegångsregler – Klaganden har i ansökan visat att överklagandet aktualiserar en fråga som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten – Prövningstillstånd meddelas”
I mål C‑411/25 P,
angående ett överklagande enligt artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 20 juni 2025,
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), företrädd av D. Gája, D. Hanf och D. Stoyanova-Valchanova, samtliga i egenskap av ombud,
klagande,
i vilket de andra parterna är:
Versiontech, Inc., Brooklyn (Förenta staterna),
klagande i första instans,
Verizon Trademark Services
LLC, Washington DC (Förenta staterna),
intervenient i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (prövningstillståndsavdelningen)
sammansatt av domstolens vice ordförande T. von Danwitz samt domarna M. Gavalec och Z. Csehi (referent),
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
med beaktande av referentens förslag och efter att ha hört generaladvokaten A. Rantos,
följande
Beslut
1
Genom sitt överklagande har Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 30 april 2025, Versiontech/EUIPO – Verizon Trademark Services (VersionTech) (T‑242/24, EU:T:2025:422) (nedan kallad den överklagade domen), i vilken tribunalen ogiltigförklarade det beslut som meddelades av första överklagandenämnden vid EUIPO den 6 mars 2024 (ärende R 31/2023‑1) om ett ogiltighetsförfarande mellan Verizon Trademark Services LLC och Versiontech Inc.(nedan kallat det omtvistade beslutet).
Ansökan om prövningstillstånd
2
I artikel 58a första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol anges att för att domstolen ska pröva ett överklagande av ett avgörande av tribunalen som avser ett beslut av en oberoende överklagandenämnd vid EUIPO krävs att domstolen först meddelar prövningstillstånd.
3
I artikel 58a tredje stycket i stadgan anges att prövningstillstånd ska meddelas, helt eller delvis, i enlighet med de närmare bestämmelser härom som föreskrivs i domstolens rättegångsregler, om överklagandet aktualiserar en fråga som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten.
4
Enligt artikel 170a.1 i rättegångsreglerna ska klaganden, i de fall som avses i artikel 58a första stycket i stadgan, till överklagandet bifoga en ansökan om prövningstillstånd, i vilken klaganden ska ange den fråga som aktualiseras genom överklagandet och som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten och vilken ska innehålla samtliga uppgifter som domstolen behöver för att kunna ta ställning till den.
5
Enligt artikel 170b.1 och 170b.3 i rättegångsreglerna ska domstolen så snart som möjligt avgöra ansökan om prövningstillstånd genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat.
Klagandens argument
6
EUIPO har till stöd för sin ansökan om prövningstillstånd gjort gällande att dess enda grund för överklagandet, vilken avser åsidosättande av artikel 72.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1), jämförd med artikel 8.1 b och artikel 1.2 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken (EUT L 78, 2009, s. 1), aktualiserar en fråga som är av vikt för enhetligheten och konsekvensen i, och utvecklingen av, unionsrätten.
7
EUIPO har först och främst gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig bedömning när den i punkt 69 i den överklagade domen fann att villkoren för att tribunalen skulle vara behörig att ändra överklagandenämndens beslut enligt artikel 72.3 i förordning 2017/1001 var uppfyllda. I detta avseende har EUIPO gjort gällande att tribunalen felaktigt ansåg att överklagandenämnden hade tagit ställning till frågan om huruvida det förelåg risk för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, mellan de motstående varumärkena, trots att nämnden – såsom framgår av punkterna 22 och 60 i den överklagade domen – hade prövat denna fråga uteslutande med avseende på hur den tyskspråkiga delen av omsättningskretsen i Europeiska unionen uppfattar märkena, utan att göra någon faktisk eller rättslig bedömning av denna fråga avseende den icke tyskspråkiga delen av denna omsättningskrets.
8
Vidare anser EUIPO att tribunalen följaktligen, i punkt 70 i den överklagade domen, utövade sin behörighet att ändra beslut i strid med artikel 72.3 i förordning 2017/1001. Eftersom det inte hade fastställts några som helst faktiska eller rättsliga omständigheter rörande risken för förväxling för den icke tyskspråkiga delen av omsättningskretsen, kunde tribunalen nämligen inte slå fast att överklagandenämnden var skyldig att konstatera att det inte förelåg någon risk för förväxling mellan de aktuella varumärkena inom unionen.
9
EUIPO har preciserat att även om förekomsten av risk för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, med rätta kan fastställas uteslutande på hur den tyskspråkiga delen av den relevanta omsättningskretsen – som utgör en icke försumbar del av denna krets – uppfattar märkena, så gäller inte detsamma i fråga om tribunalens bedömning i punkt 64 i det överklagade avgörandet att ingen risk för förväxling föreligger. En sådan bedömning förutsätter nämligen att det först utesluts att någon risk föreligger för hela omsättningskretsen inom unionen. EUIPO har i detta avseende hänvisat till domstolens dom av den 18 september 2008, Armacell/harmoniseringskontoret (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, punkterna 54–57), och till tribunalens dom av den 25 oktober 2023, Quantic Dream/EUIPO – Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, punkt 73). EUIPO anser att det förhållandet att ansökan om ogiltigförklaring av varumärket VersionTech avslogs utan att det ansågs fastställt att varje risk för förväxling med det äldre EU-varumärket VERIZON var utesluten i hela detta varumärkes skyddsområde, innebär att det äldre varumärket fråntas det skydd som följer av förordning nr 207/2009.
10
EUIPO har tillagt att även om tribunalens bedömning i punkt 64 i den överklagade domen ska förstås så, att tribunalen underförstått, men med nödvändighet, även beaktade uppfattningen hos den del av omsättningskretsen som inte är tyskspråkig, leder ändringen av det omtvistade beslutet genom den överklagade domen till att nämnda beslut ersätts på grundval av en faktisk och rättslig bedömning av risken för förväxling mellan de motstående varumärkena med avseende på den icke-tyskspråkiga delen av omsättningskretsen, trots att överklagandenämnden ännu inte hade gjort någon sådan bedömning.
11
Mot denna bakgrund har EUIPO gjort gällande att tribunalens behörighet att ändra ett beslut inte får leda till att tribunalen för första gången bedömer omständigheter eller bevisning som överklagandenämnden ännu inte har prövat (se, bland annat, dom av den 23 januari 2025EUIPO/Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, punkt 70), och än mindre till att tribunalen ändrar ett beslut från överklagandenämnden som inte innehåller någon prövning av sådana omständigheter eller sådan bevisning, däribland – som i förevarande fall – hur den icke tyskspråkiga delen av omsättningskretsen i unionen uppfattar de motstående varumärkena.
12
EUIPO har dessutom anfört att den överklagade domen undergräver ett av denna myndighets rättsligt skyddade intressen, eftersom tribunalen, genom att ändra det omtvistade beslutet, bortsåg från och slutgiltigt fråntog överklagandenämnden dess exklusiva och specifika befogenhet att ompröva annulleringsenhetens beslut i fråga om denna enhets konstaterande att det förelåg risk för förväxling mellan de motstående varumärkena för den icke tyskspråkiga delen av omsättningskretsen. Enligt EUIPO undergräver denna dom dessutom det effektiva och särskilda rättsliga skydd som intervenienten i första instans har enligt varumärkesrätten, eftersom ändringen av det omtvistade beslutet berövar denna part en sådan oberoende prövning från överklagandenämndens sida.
13
Vad gäller vikten av den fråga som tas upp i överklagandet, i den mening som avses i artikel 58a tredje stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, har EUIPO inledningsvis erinrat om att domstolen i beslut av den 11 juli 2023, EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, punkterna 24–38), slog fast att fastställandet av omfattningen av och villkoren för tribunalens behörighet att ändra beslut enligt artikel 72.3 i förordning 2017/1001 utgör en fråga som går utöver ramen för den överklagade domen och, i slutändan, för överklagandet, eftersom den aktualiserar ”en fråga som är av vikt för enhetligheten och konsekvensen i, och utvecklingen av, unionsrätten”.
14
EUIPO har i detta avseende för det första påpekat att överklagandet ger upphov till en horisontell processuell fråga som rör samtliga mål i vilka tribunalen prövar lagenligheten av de beslut som EUIPO:s överklagandenämnder fattar i fråga om varumärken och formgivningar.
15
För det andra anser EUIPO att denna fråga är av konstitutionell karaktär. Tribunalen är nämligen, vid utövandet av de befogenheter som den tilldelats enligt artikel 13.2 FEU, rättsligt skyldig att handla inom ramen för den behörighet och de befogenheter som den har tilldelats genom artikel 263 FEUF och artikel 72 i förordning 2017/1001.
16
För det tredje anser EUIPO att den fråga som ställts avser den särskilda roll som de oberoende överklagandenämnderna har i systemet för fullständigt och effektivt rättsskydd på flera nivåer mot EUIPO:s beslut.
17
För det fjärde har EUIPO gjort gällande att denna fråga är av strukturell betydelse för det särskilda systemet för rättsligt skydd mot dess beslut. När tribunalen överskrider sin behörighet att ändra beslut innebär det nämligen att överklagandenämndernas exklusiva ursprungliga befogenhet att pröva EUIPO:s beslut åsidosätts. Det innebär dessutom att det rättsliga skydd som tillkommer de personer som berörs av EUIPO:s beslut inskränks, eftersom de berövas en särskild omprövningsinstans.
18
För det femte anser EUIPO att det synsätt som tribunalen valde i den överklagade domen medför en risk för rättsosäkerhet, eftersom denna dom meddelades trots det förtydligande som domstolen nyligen gjorde i punkterna 70 och 71 i domen av den 23 januari 2025, EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33). EUIPO har hänvisat till att domstolen däri slog fast att den omständigheten att tribunalen är behörig att ändra beslut enligt artikel 72.3 i förordning 2017/1001 inte kan föranleda tribunalen att, utan att uppenbart åsidosätta den bindande institutionella ram inom vilken denna befogenhet ingår, för första gången bedöma omständigheter eller bevisning som överklagandenämnden ännu inte har prövat.
19
För det sjätte har EUIPO gjort gällande att den fråga som aktualiserats är betydelsefull med avseende på det rättsliga skyddet mot beslut som fattats av andra unionsbyråer för vilka unionslagstiftaren, i den mening som avses i artikel 263.5 FEUF, ovillkorligen har föreskrivit att en oberoende överklagandenämnd ska göra en särskild, fullständig och föregående prövning.
Domstolens bedömning
20
Inledningsvis erinras om att det ankommer på klaganden att visa att de frågor som aktualiseras genom överklagandet är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten (beslut av den 10 december 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 20, och beslut av den 29 april 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 14).
21
Vidare följer det av artikel 58a tredje stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, jämförd med artikel 170a.1 och artikel 170b.4 i rättegångsreglerna, att ansökan om prövningstillstånd ska innehålla samtliga uppgifter som domstolen behöver för att kunna ta ställning till ansökan och, om prövningstillstånd meddelas för viss del av överklagandet, bestämma vilka grunder eller delgrunder för överklagandet som ska behandlas i svarsskrivelsen. Eftersom syftet med det förfarande för prövningstillstånd som avses i artikel 58a i stadgan är att begränsa domstolens kontroll till frågor som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten, ska nämligen endast grunder som aktualiserar sådana frågor och som klaganden har styrkt prövas av domstolen i målet om överklagande (beslut av den 10 december 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 21, och beslut av den 29 april 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 15).
22
Detta innebär att klaganden i ansökan om prövningstillstånd under alla omständigheter på ett klart och tydligt sätt måste ange de grunder som åberopas till stöd för överklagandet och lika klart och tydligt ange vilken rättsfråga som varje grund aktualiserar, precisera om denna fråga är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten samt specifikt ange skälen till att frågan är viktig med avseende på det angivna kriteriet. När det särskilt gäller grunderna för överklagandet ska ansökan om prövningstillstånd innehålla uppgift om vilken bestämmelse i unionsrätten eller vilken rättspraxis som åsidosatts genom den dom eller det beslut som överklagas, en kortfattad redogörelse för vad tribunalens påstått felaktiga rättstillämpning består i samt angivande av i vilken mån detta fel påverkat resultatet i det överklagade avgörandet. När den åberopade felaktiga rättstillämpningen beror på att rättspraxis har åsidosatts, ska klaganden i ansökan om prövningstillstånd på ett kortfattat men klart och tydligt sätt ange, för det första, var den påstådda motsägelsen finns och därvid ange såväl de punkter i den överklagade domen eller det överklagade beslutet som ifrågasätts som de punkter i domstolens eller tribunalens avgörande som anses ha åsidosatts. För det andra ska klaganden i ansökan ange de konkreta skälen till att en sådan motsägelse ger upphov till en fråga som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten (beslut av den 10 december 2021, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, punkt 22, och beslut av den 29 april 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 16).
23
I enlighet med principen att bevisbördan åvilar den som ansöker om prövningstillstånd, måste klaganden visa att överklagandet, oberoende av de rättsfrågor som anförts däri, aktualiserar en eller flera frågor som är av vikt för enhetligheten eller konsekvensen i, eller utvecklingen av, unionsrätten, eftersom räckvidden av detta kriterium går utöver ramen för den överklagade domen och, i slutändan, för överklagandet (se, bland annat, beslut av den 30 januari 2023, bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 15, och beslut av den 29 april 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 17).
24
Detta innebär i sig att klaganden ska visa att överklagandet aktualiserar sådana frågor och att dessa frågor är av sådan vikt, med åberopande av konkreta och specifika omständigheter i det enskilda fallet, och inte enbart med anförande av allmänt hållna argument (beslut av den 30 januari 2023, bonnanwalt/EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, punkt 16, och beslut av den 29 april 2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, punkt 18).
25
I förevarande fall kan det först konstateras att ansökan om prövningstillstånd klart och tydligt anger den enda grunden som åberopats till stöd för överklagandet och som avser åsidosättande av artikel 72.3 i förordning 2017/1001, jämförd med artikel 8.1 b och artikel 1.2 i förordning nr 207/2009.
26
I sin ansökan om prövningstillstånd har EUIPO särskilt angett såväl de punkter i den överklagade domen som denna myndighet bestrider som de bestämmelser i unionsrätten som den anser har åsidosatts samt den felaktiga rättstillämpning som tribunalen ska ha gjort sig skyldig till.
27
Såsom framgår av punkt 7 i förevarande beslut har EUIPO kritiserat tribunalen för att den i punkt 69 i den överklagade domen fann att villkoren för att den skulle kunna utöva sin behörighet att ändra det omtvistade beslutet enligt artikel 72.3 i förordning 2017/1001 var uppfyllda, genom att anse att överklagandenämnden i det omtvistade beslutet hade tagit ställning till frågan om det förelåg en risk för förväxling mellan de motstående varumärkena, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, trots att denna nämnd – såsom framgår av punkterna 22 och 60 i den överklagade domen – endast hade prövat denna fråga i förhållande till den tyskspråkiga delen av omsättningskretsen och inte hade gjort någon faktisk eller rättslig bedömning för den icke tyskspråkiga delen av denna krets.
28
EUIPO har vidare, såsom angetts i punkterna 8–11 ovan, kritiserat tribunalen för att den följaktligen, i punkt 70 i den överklagade domen, ändrade det omtvistade beslutet i strid med artikel 72.3 i förordning 2017/1001.
29
I detta avseende har EUIPO påpekat att tribunalen, eftersom parterna inte hade lagt fram några faktiska eller rättsliga omständigheter rörande risken för förväxling för den icke tyskspråkiga delen av omsättningskretsen, inte kunde slå fast att överklagandenämnden måste konstatera att det inte förelåg någon risk för förväxling mellan de aktuella varumärkena.
30
EUIPO har dessutom, med hänvisning till domstolens dom av den 18 september 2008, Armacell/harmoniseringskontoret (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, punkterna 54–57), anfört att förekomsten av risk för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, med rätta kan fastställas enbart på grundval av hur den tyskspråkiga delen av omsättningskretsen uppfattar märkena, eftersom den utgör en icke försumbar del av denna krets, men att detta inte gäller i fråga om tribunalens bedömning i punkt 64 i den överklagade domen att ingen risk för förväxling föreligger, eftersom en sådan bedömning förutsätter att det först utesluts att någon risk föreligger för hela omsättningskretsen inom unionen.
31
Därefter kan det konstateras att EUIPO har identifierat den fråga som aktualiseras genom dess enda grund för överklagandet, vilken i huvudsak består i att fastställa omfattningen av och villkoren för utövandet av tribunalens behörighet att ändra beslut enligt artikel 72.3 i förordning 2017/1001. I likhet med vad EUIPO har anfört anser domstolen att denna fråga, som inte är begränsad till förevarande mål, avser fastställandet av unionsdomstolens behörighet och omfattningen av dess prövning.
32
Slutligen anser domstolen att EUIPO på ett tillfredsställande sätt redogjort för de konkreta skälen till att den anser att den rättsfråga som aktualiseras i överklagandet är av betydelse för såväl enhetligheten och konsekvensen i, som utvecklingen av, unionsrätten.
33
För det första framhåller EUIPO nämligen den horisontella karaktären hos den processuella frågan, som består i att avgöra om tribunalen överskred sin behörighet att ändra överklagandenämndens beslut enligt artikel 72.3 i förordning 2017/1001, samt frågans relevans för alla mål som rör unionsdomstolens prövning av lagenligheten av ett beslut av överklagandenämnden om registrering av EU-varumärken och EU-formgivningar.
34
För det andra har EUIPO med fog anfört att frågan om tilldelning av befogenheter är en viktig fråga av konstitutionell karaktär, eftersom tribunalen är skyldig att handla inom ramen för den behörighet och de befogenheter som den har tilldelats.
35
För det tredje har EUIPO preciserat att frågan om villkoren för och omfattningen av tribunalens behörighet att ändra beslut är av särskild betydelse, eftersom den omständigheten att tribunalen överskrider denna behörighet undergräver överklagandenämndernas exklusiva befogenhet, det rättsliga skyddet för de enskilda som berörs av EUIPO:s beslut och, rent allmänt, rätten till ett effektivt domstolsskydd.
36
EUIPO har i detta avseende påpekat att tribunalens synsätt i den överklagade domen medför en risk för rättsosäkerhet, eftersom det strider mot domstolens praxis i denna fråga, såsom den framgår av punkterna 70 och 71 i domen av den 23 januari 2025, EUIPO/Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33).
37
För det fjärde har EUIPO understrukit att frågan om villkoren för och omfattningen av tribunalens behörighet att ändra beslut utgör en viktig fråga, eftersom den inte är begränsad till immaterialrätten, utan även kan avse beslut som fattats av andra unionsbyråer och som blir föremål för unionsdomstolens lagenlighetsprövning.
38
Med beaktande av de omständigheter som EUIPO har redogjort för finner domstolen att det i förevarande ansökan om prövningstillstånd har visats att överklagandet aktualiserar en fråga som är av vikt för enhetligheten och konsekvensen i, och utvecklingen av unionsrätten.
39
Av det ovanstående följer att prövningstillstånd ska meddelas för överklagandet.
Rättegångskostnader
40
Enligt artikel 170b.4 i rättegångsreglerna ska handläggningen av målet fortsätta i enlighet med artiklarna 171–190a i rättegångsreglerna om prövningstillstånd meddelas för hela eller en viss del av överklagandet enligt de kriterier som anges i artikel 58a tredje stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol.
41
Enligt artikel 137 i rättegångsreglerna, som är tillämplig i mål .om överklagande enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna, ska domstolen besluta om rättegångskostnader i det särskilt uppsatta beslut genom vilket målet avgörs slutligt.
42
Eftersom ansökan om prövningstillstånd har bifallits ska frågan om rättegångskostnader anstå.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (prövningstillståndsavdelningen) följande:
1)
Prövningstillstånd meddelas.
2)
Frågan om rättegångskostnader anstår.
[Namnunderskrifter]
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.