62012CC0237_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
Innehållsförteckning
I –	Inledning
II –	De unionsrättsliga bestämmelserna
III –	Förfarandet och parternas yrkanden
IV –	Bedömning
A –	De rättsliga grunderna
B –	Tidsmässigt tillämpliga franska bestämmelser
C –	Undersökningskriterierna för införlivande av punkter i bilagorna till nitratdirektivet
D –	Den första grunden – Tidsperioder för spridning på marken
1.	De delar av den första grunden vars innehåll inte har ifrågasatts
2.	Spridning av gödselmedel av typ II på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka
3.	Spridning av gödselmedel av typ III på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka
E –	Den andra grunden – Lagringskapacitet för stallgödsel
1.	Avsaknad av exakta regler för bestämning av nödvändig lagringskapacitet
2.	Maximala lagringsperioder att täcka
3.	Lagring på fälten
F –	Den tredje grunden – Balanserad gödsling
G –	Den fjärde grunden – Säkerställande av den övre gränsen 170 kg kväve per hektar och år
1.	Mjölkkor
2.	Övriga nyttodjur
H –	Den femte grunden – Spridning på sluttande mark
I –	Den sjätte grunden – Frusen eller snötäckt mark
V –	Rättegångskostnader
VI –	Förslag till avgörande
I – Inledning
1. Nitratdirektivet(2) har stor betydelse för vattenkvaliteten i Europeiska unionen. Det avser spridning av kvävehaltiga gödselmedel, särskilt stallgödsel, inom jordbruket. Syftet med direktivet är att jordbrukarna inte ska sprida mer kväve än växterna behöver vid olika tidpunkter. Om mängden överskrids finns det risk för att kvävet inte förbrukas av växterna utan avges till miljön.
2. Det som har betydelse är dock inte kvävet som sådant, vilket som bekant finns i stora mängder i luften, utan vissa kväveföreningar som växterna behöver för tillväxten, framför allt nitrater. Dessa former av kväve kallas ”mineraliserade”. Stallgödsel innehåller förutom mineraliserat kväve också stora mängder organiskt kväve, till exempel i proteiner och aminosyror. Det organiska kvävet måste ”mineraliseras” av mikroorganismer innan växterna kan få tillgång till det.
3. Nitrater som växterna inte tillgodogör sig kan förorena vatten. De löser sig i vatten och kan i lakvatten därmed nå grundvattnet eller ytvattenförekomster. Ytvattenförekomster kan dessutom förorenas av nitrater i ytligt avrinnande vatten. På denna föroreningsväg kan också sådant organiskt kväve transporteras som mineraliseras först i vattnet.
4. I ytvattenförekomster fungerar nitrater som gödning och främjar således särskilt tillväxten av vissa alger. Dessa kan inverka negativt på vattenkvaliteten och vattnens biologiska mångfald. Därutöver kan också algarter som avsöndrar toxiska ämnen ta överhanden. Nitratförorening av grundvattnet kan i synnerhet påverka dricksvattnets kvalitet.
5. Kommissionen har visserligen nyligen rapporterat om förbättringar av ytvattenförekomsternas kvalitet, men när det gäller grundvattnet har knappast några förändringar kunnat märkas.(3) Det gäller också för Frankrike där sedan år 2000 över 10 procent av alla mätstationer uppvisar nitratvärden på mer än 50 mg/l i grundvattnet. I ytvattenförekomster uppträder detta betydligt mer sällan, och dessutom går det att se en tendens till minskning av de problematiska mätresultaten.(4) Mycket återstår i varje fall att göra för att minska nitratföroreningarna i vattnen.
6. Det är därför inte första gången som EU-domstolen behandlar nitratdirektivet. Förevarande mål avser dock en ny nivå av genomförandet av direktivet. Medan tidigare mål huvudsakligen har avsett frågan huruvida medlemsstaterna överhuvudtaget vidtar de åtgärder som föreskrivs arbetar kommissionen för närvarande aktivt med kvaliteten på åtgärderna för genomförande.
7. Det rör sig till en del om besvärliga tekniska frågor, nämligen om de perioder under vilka spridning av stallgödsel ska förbjudas, om de lagringskapaciteter som därför är nödvändiga för stallgödsel, om de villkor under vilka stallgödsel ska få spridas och i vilka kvantiteter, samt om spridning på sluttande, frusen eller snötäckt mark.
II – De unionsrättsliga bestämmelserna
8. Nitratdirektivets målsättning anges i artikel 1.
”Detta direktiv har till syfte
– att minska vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket,
– att förhindra ytterligare sådan förorening.”
9. För detta syfte antar medlemsstaterna i enlighet med artikel 4 i nitratdirektivet riktlinjer för god jordbrukssed som åtminstone omfattar de punkter som anges i avsnitt A i bilaga 2 och identifierar känsliga områden enligt artikel 3 för vilka det krävs särskilt skydd som definieras närmare i artikel 5:
”1. ... medlemsstaterna [ska] för att uppnå de syften som anges i artikel 1 upprätta åtgärdsprogram som avser de angivna känsliga områdena.
2. …
3. I åtgärdsprogrammen skall hänsyn tas till
a) tillgängliga vetenskapliga och tekniska data, främst om tillförseln av kväve från jordbruksverksamhet och från andra källor,
b) miljöförhållandena i de berörda områdena i medlemsstaten i fråga.
4) Åtgärdsprogrammen skall genomföras inom fyra år från det att de upprättades och skall omfatta följande obligatoriska åtgärder:
a) åtgärderna i bilaga 3,
b) de åtgärder som medlemsstaterna har angett i sina riktlinjer för god jordbrukssed enligt artikel 4, utom när detta är överflödigt på grund av åtgärderna i bilaga 3.
5. …
6. …
7. Medlemsstaterna skall minst vart fjärde år se över och om nödvändigt ändra sina åtgärdsprogram, inbegripet eventuella ytterligare åtgärder som vidtagits i enlighet med punkt 5. De skall underrätta kommissionen om ändringar i åtgärdsprogrammen.”
10. Det rör sig närmare bestämt om följande åtgärder enligt bilagorna 2 och 3:
”Bilaga 2
Riktlinjer för god jordbrukssed
A. Riktlinjer för god jordbrukssed med målsättningen att minska nitratförorening och att ta hänsyn till förhållanden i olika delar av gemenskapen bör omfatta följande punkter i relevanta delar:
1. Tidsperioder när det inte är lämpligt att tillföra jorden gödselmedel.
2. Tillförsel av gödselmedel på starkt sluttande mark.
3. Tillförsel av gödselmedel på vattenmättad, översvämmad, frusen eller snötäckt mark.
4. ... .
5. Kapacitet hos och konstruktion av lagringsutrymmen för stallgödsel, inbegripet åtgärder för att förhindra vattenförorening genom avrinning och läckage av vätskor som innehåller stallgödsel eller härrör från lagrat växtmaterial, t.ex. ensilage, till grund- och ytvattnet.
6. Tillvägagångssätt för att sprida handels- och stallgödsel till marken, inbegripet dosering och jämnhet vid spridningen, på ett sådant sätt att växtnäringsläckage till vatten hålls på en godtagbar nivå.
B. …”
”Bilaga 3
Åtgärder som skall ingå i åtgärdsprogram enligt artikel 5.4 a
1. Åtgärderna skall omfatta regler om
1) tidsperioder när spridning på mark av vissa typer av gödselmedel är förbjuden,
2) stallgödselbehållarnas lagringskapacitet, vilken skall överstiga den som erfordras för lagring under den längsta period som det i ett känsligt område är förbjudet att sprida gödselmedel, utom i fall då det kan visas för den behöriga myndigheten att den mängd stallgödsel som överstiger lagringskapaciteten kan bortskaffas på ett sådant sätt att miljön inte kommer till skada,
3) att begränsa spridning på mark av gödselmedel enligt god jordbrukssed och med beaktande av det känsliga områdets egenskaper, särskilt i fråga om
a) markbeskaffenhet, jordtyp och lutning,
b) klimatförhållanden, nederbörd och bevattning,
c) markanvändning och jordbruksmetoder, inbegripet växtföljd,
och med utgångspunkt från en balans mellan
i) grödans beräknade kvävebehov, och
ii) kvävetillförseln till grödorna från jorden och från gödselmedel motsvarande
– den mängd kväve som finns i jorden vid den tidpunkt då grödans kvävebehov ökar väsentligt (återstående mängder vid slutet av vintern)
– det kväve som tillförs via nettomineraliseringen av jordens förråd av organiskt kväve,
– tillförsel av kväveföreningar via stallgödsel,
– tillförsel av kväveföreningar via handelsgödsel och annat gödselmedel.
2. Dessa åtgärder skall säkerställa att den mängd stallgödsel som för varje gård eller djurbesätt ning årligen sprids på marken, inbegripet det som djuren själva tillför, inte överskrider en viss mängd per hektar.
Den fastställda mängden per hektar skall vara den mängd stallgödsel som innehåller 170 kg N. …
3. Medlemsstaterna får beräkna de mängder som avses i punkt 2 med utgångspunkt från antalet djur.”
III – Förfarandet och parternas yrkanden
11. Kommissionen påbörjade undersökningen av de franska bestämmelserna år 2009 och skickade efter att ha blivit uppmanad att avge ett yttrande den 28 oktober 2011 ett motiverat yttrande till Frankrike i vilket den angav en sista frist till den 28 december 2011 för att fullgöra de unionsrättsliga skyldigheterna. Eftersom Frankrikes svar inte undanröjde kommissionens tvivel, väckte denna talan den 16 maj 2012.
12. Kommissionen har yrkat att domstolen ska
1) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.4 jämförd med bilagorna 2 avsnitt A punkterna 1, 2, 3 och 5 och avsnitt 3 punkterna 1.1, 1.2, 1.3 och 2 i nitratdirektivet och inte tillsett att alla krav som anges i bilagorna 2 och 3 uppfylls enligt föreskrifterna och i sin helhet.
2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.
13. Republiken Frankrike har yrkat att domstolen ska
1) ogilla kommissionens talan, och
2) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
14. Parterna utvecklade sin talan vid förhandlingen den 7 november 2013.
IV – Bedömning
A – De rättsliga grunderna
15. Enligt artikel 1 har nitratdirektivet till syfte att minska vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket och att förhindra ytterligare sådan förorening.
16. Medlemsstaterna ska i detta syfte bland annat ange alla känsliga områden som är förorenade eller kan förorenas av nitrater om det inte vidtas några skyddsåtgärder. För dessa områden ska medlemsstaterna upprätta åtgärdsprogram i enlighet med artikel 5.1.
17. Förevarande mål avser dessa åtgärdsprogram. De berör ungefär hälften av Frankrikes territorium.(5)
18. Enligt artikel 5.4 a och b i nitratdirektivet ska åtgärdsprogrammen omfatta de åtgärder som anges i bilaga 3 och de åtgärder som anges i riktlinjerna för god jordbrukssed som är obligatoriska åtgärder. Riktlinjerna för god jordbrukssed ska enligt artikel 4.1 a åtminstone omfatta de punkter som anges i bilaga 2 avsnitt A.
B – Tidsmässigt tillämpliga franska bestämmelser
19. I det administrativa förfarandet och i klagomålet ifrågasatte kommissionen särskilt dekret nr 2001-34 av den 10 januari 2001(6) och en förordning av den 6 mars 2001(7), vilka avsåg de nationella åtgärdsprogrammen om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket samt åtgärdsprogram i olika departement.
20. Frankrike stöder sig dock uteslutande på senare bestämmelser, särskilt en förordning av den 19 december 2011(8), och även kommissionen har yttrat sig beträffande dessa bestämmelser.
21. Jag vill erinra om att enligt fast rättspraxis ska förekomsten av ett fördragsbrott bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet. Domstolen ska i princip inte beakta senare förändringar.(9)
22. Kommissionen angav i sitt motiverade yttrande av den 28 oktober 2011 en frist till den 28 december 2011 för Frankrike.
23. Förordningen av den 19 december 2011 började gälla innan denna frist hade löpt ut och ska därför i princip beaktas i det aktuella fallet.(10) I artikel 2 stycke II i förordningen nämns dock olika bestämmelser som inte trädde i kraft förrän den 1 september 2012, alltså efter det att fristen i det motiverade yttrandet hade löpt ut. Därutöver ska vissa bestämmelser beaktas först från den 1 juli 2016, alltså ännu senare. Ingen av de båda grupperna med bestämmelser är således relevant i det aktuella fallet.
24. Jag ska vidare undersöka huruvida kommissionen kan ifrågasätta de kvarvarande bestämmelserna i förordningen av den 19 december 2011. Dessa var visserligen inte föremål för det administrativa förfarandet, men det är inte i samtliga fall nödvändigt att de nationella bestämmelser som nämns i det motiverade yttrandet fullständigt överensstämmer med dem som förekommer i ansökan. Då lagstiftningen ändrats mellan dessa två skeden i förfarandet, är det tillräckligt att det system som införts genom den under det administrativa förfarandet omstridda lagstiftningen bibehålls i sin helhet genom de nya bestämmelser som medlemsstaten utfärdar efter det motiverade yttrandet och som sedermera utgör föremålet för talan.(11)
25. Domstolen har likaså funnit att en talan kan tas upp till sakprövning när den avser nya nationella bestämmelser om undantag i det system som är föremål för det motiverade yttrandet och som således delvis avhjälper det påstådda fördragsbrottet. Att inte ta upp talan till sakprövning i ett sådant fall skulle kunna göra det möjligt för en medlemsstat att förhindra ett förfarande för fördragsbrott genom att genomföra vissa smärre lagändringar varje gång medlemsstaten delgavs ett motiverat yttrande samtidigt som den i övrigt upprätthöll de kritiserade bestämmelserna.(12)
26. Så vore däremot inte fallet med nya anmärkningar utöver dem som tagits upp i det motiverade yttrandet, vilka riktas mot nationella åtgärder som vidtagits efter det motiverade yttrandet i syfte att avhjälpa de anmärkningar som framförts däri.(13)
27. Jag ska följaktligen undersöka huruvida domstolen kan beakta var och en av de invändningar som har anförts i ansökan.
C – Undersökningskriterierna för införlivande av punkter i bilagorna till nitratdirektivet
28. Frankrike har beträffande olika invändningar gjort gällande att nitratdirektivet överlåter åt medlemsstaterna att avgöra vilka bestämmelser om införlivande av de enskilda punkterna i bilagorna 2 och 3 som ska utfärdas. Kommissionen kan därför bara ifrågasätta uppenbart olämpliga bestämmelser.
29. Det ska medges att de omtvistade punkterna i bilagorna är förhållandevis öppet formulerade. Medlemsstaterna måste utfärda bestämmelser eller föreskrifter beträffande vissa frågor, men det framgår inte alltid enbart av ordalydelsen exakt vilket innehåll införlivandebestämmelserna ska ha. Nitratdirektivet ger följaktligen medlemsstaterna utrymme för skönsmässig bedömning.(14)
30. Utrymmet är emellertid begränsat, särskilt genom det syfte som anges i artikel 1 i nitratdirektivet, nämligen att minska befintlig vattenförorening som orsakas av nitrater som härrör från jordbruket och förhindra ytterligare sådan förorening.(15) Direktivets syfte är således att förbättra miljökvaliteten i enlighet med artikel 191.1 första strecksatsen FEUF och förverkliga principen om förebyggande
i artikel 191.2 FEUF.
31. När medlemsstaterna fastställer nödvändiga åtgärder i åtgärdsprogrammen ska de för övrigt ta hänsyn till tillgängliga vetenskapliga och tekniska data i enlighet med artikel 5.3 i nitratdirektivet, och i den mening som avses i artikel 191.3 FEUF.(16)
32. Kommissionen kan således påtala alla brister i nationella åtgärdsprogram som står i vägen för en effektiv minskning och förebyggande av vattenföroreningar som orsakas av nitrater som härrör från jordbruket. Den måste i synnerhet stödja sig på de bästa tillgängliga vetenskapliga rönen.
33. I det aktuella fallet är framför allt tre studier av intresse. Kommissionen har uttryckligen åberopat en studie från år 2001(17), som har genomförts på uppdrag av denna, och ett vetenskapligt bidrag från år 2007(18), som den visserligen inte har framlagt, men vars innehåll Frankrike inte har ifrågasatt. Kommissionen har dessutom publicerat en mer aktuell studie från år 2011(19) på internet, vilken också har genomförts på uppdrag av denna. Den sistnämnda studien kan visserligen inte anföras mot Frankrike, eftersom parterna inte har åberopat den, men eftersom kommissionen tydligen anser att den är avgörande, får man utgå från att den dokumenterar vetenskapliga rön som är mer aktuella jämfört med studien från år 2001. Därför kan den i princip vederlägga eller åtminstone omvärdera kommissionens vetenskapligt grundade argument.
34. Frankrike kan för övrigt vederlägga sådana anmärkningar bland annat genom nyare eller bättre vetenskapliga rön. Denna medlemsstat har framlagt olika dokument i detta syfte.
35. Det ska slutligen också betonas att ett införlivande av nitratdirektivet som är användbart i praktiken för jordbrukarna är nödvändigt. För införlivandet av livsmiljödirektivet(20) har domstolen fastslagit att medlemsstaterna, inom ramen för livsmiljödirektivet, vilket innehåller komplicerade och tekniska bestämmelser på miljörättsområdet, särskilt är skyldiga att se till att den lagstiftning de antar för att införliva detta direktiv är tydlig och precis.(21) Såsom förevarande mål visar är bestämmelserna i nitratdirektivet också komplicerade och tekniska. Att genomföra direktivet i praktiken åligger dessutom inte myndigheterna, som måste ha den nödvändiga expertisen, utan jordbrukarna. Den lagstiftning som antas för att införliva direktivet måste därför vara så exakt och precis att ett införlivande är möjligt också utan en miljövetenskaplig utbildning.(22)
D – Den första grunden – Tidsperioder för spridning på marken
36. Den första grunden är uppdelad i fem delar avseende tidsperioder för spridning av gödselmedel. Enligt punkt 1 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet ska riktlinjer för god jordbrukssed i relevanta delar omfatta tidsperioder när det inte är lämpligt att tillföra jorden gödselmedel. Också enligt punkt 1.1 i bilaga 3 till nitratdirektivet ska åtgärdsprogrammen omfatta regler om tidsperioder när spridning på mark av vissa typer av gödselmedel är förbjuden.
37. Frankrike stöder sig däremot uteslutande på punkt I i bilaga I till förordningen av den 19 december 2011, vilken innehåller nya bestämmelser i samband med de flesta delarna av den första grunden. Förordningen trädde visserligen i kraft före den 28 december 2011, men, vilket Frankrike har medgett, skulle de gällande bestämmelserna tillämpas först från den 1 september 2012 enligt artikel 2 stycke II i förordningen. De avgjorde således inte rättsläget vid den aktuella tidpunkten.
38. Följaktligen är den tidigare gällande bestämmelsen i förordningen av den 6 mars 2001 avgörande. Liksom de nya bestämmelserna gör den åtskillnad mellan dels olika grödor, dels olika typer av gödselmedel. I fråga om grödor görs det åtskillnad mellan de viktiga vår- och höstgrödorna och gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka. Typ I i klassificeringen av gödselmedel omfattar framför allt fastgödsel, medan typ II framför allt omfattar slamgödsel, det vill säga flytgödsel eller gödselvatten. Typ III omfattar till exempel handelsgödsel.
1. De delar av den första grunden vars innehåll inte har ifrågasatts
39. Kommissionen har gjort gällande att Frankrike har åsidosatt ovanstående skyldigheter genom att
– inte ha utfärdat förbud mot spridning av gödselmedel av typ I i samband med viktiga höstgrödor och gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka.
– bara ha utfärdat förbud mot spridning för juli och augusti månad av gödselmedel av typ I i samband med viktiga vårgrödor.
– bara ha utfärdat förbud mot spridning i samband med viktiga höstgrödor av gödselmedel av typ II från den 1 november till den 15 januari och inget förbud av gödselmedel av typ III för tiden efter den 15 januari, och
– ha utfärdat förbud mot spridning av gödselmedel av typ II i samband med viktiga vårgrödor bara till den 15 januari.
40. Vad beträffar den fullständiga avsaknaden av förbud har kommissionen framfört att medlemsstaterna enligt punkt 1 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet och punkt 1.1 i bilaga 3 till detta i princip är skyldiga att utfärda sådana förbud. Avsaknaden av förbud måste därför motiveras.
41. I den mån kommissionen har gjort gällande att de befintliga förbuden är otillräckliga förklarar den att inga gödselmedel får spridas efter vegetationsperiodens slut eller före dess början.
42. Frankrike har dock inte försökt motivera avsaknaden av förbud eller de kritiserade förbudens varaktighet, utan begränsat sig till att beskriva och försvara de minimiförbud för spridning av gödselmedel som infördes med bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011.
43. Frankrike har därmed låtit det stå oemotsagt att de bestämmelser som gällde före år 2011 var otillräckliga. Eftersom de nya bestämmelserna emellertid inte hade trätt i kraft vid den aktuella tidpunkten, ska talan bifallas såvitt den avser dessa delar av den första grunden.
44. I den mån kommissionen har ifrågasatt de nya
bestämmelserna(23) kan dess argument inte godtas redan av det skäl som Frankrike helt riktigt har anfört, nämligen att dessa anmärkningar i strid med artikel 21 första stycket i stadgan och artikel 38.1 c i de rättegångsregler som gällde när talan väcktes (idag artikel 120 c i rättegångsreglerna) inte framgår av ansökan, utan bara av en bilaga till det motiverade yttrandet.(24)
45. Detta har desto större betydelse i det aktuella fallet eftersom kommissionen i ansökan begränsar sig till att påtala att vissa perioder med förbud mot spridning av gödselmedel är otillräckliga och bara förklarar i denna bilaga vilka perioder med förbud mot spridning som den anser vara lämpliga. Det sistnämnda argumentet skulle dock förändra föremålet för talan och borde därför ha framförts tydligt redan i ansökan (och i det administrativa förfarandet). Motsvarande argument i svaromålet har framförts för sent enligt artikel 42.2 i de rättegångsregler som gällde när svaromålet ingavs (nu artikel 127.1 i rättegångsreglerna).
46. Ovanstående innebär dock inte att bilaga I del I i förordningen av den 19 december 2011 inte berörs av förevarande grund. Frankrike har nämligen beskrivit de nya reglerna för spridning på gräsmark på ett ofullständigt sätt. De innehåller ett undantag för spridning av obetydligt kvävehaltig stallgödsel av typ I på gräsmark upp till en gräns på 20 kg kväve per hektar för förbudsperioden från den 15 december till den 15 januari.(25) Om jordbrukarna emellertid spred så mycket kväve varje månad skulle de komma upp i ett värde på 240 kg kväve per år, alltså klart mer än som är tillåtet enligt punkt 2 i bilaga 3 till nitratdirektivet. Mot bakgrund av detta undantag som således är mycket omfattande ska bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 följaktligen bara anses vara en obetydlig ändring av det tidigare rättsläget när det gäller spridning av gödselmedel av typ I på gräsmark. Förevarande mål avser således denna bestämmelse i den mån den tillåter spridning året runt av gödselmedel av typ I på gräsmark.(26)
47. Frankrike har följaktligen åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet, jämförd med punkt 1 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 1.1 i bilaga 3 till detta direktiv
– genom att förordningen av den 6 mars 2001 inte innehöll något förbud mot spridning av gödselmedel av typ I i samband med viktiga höstgrödor och
– genom att bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 bara innehåller obetydliga begränsningar för spridning av gödselmedel av typ I på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka.
– genom att förordningen av den 6 mars 2001 förbjöd spridning av gödselmedel av typ I i samband med viktiga vårgrödor bara mellan den 1 juli och den 31 augusti.
– genom att förordningen av den 6 mars 2001 förbjöd spridning av gödselmedel av typ II i samband med viktiga höstgrödor bara mellan den 1 november och den 15 januari och
– genom att förordningen av den 6 mars 2001 förbjöd spridning av gödselmedel av typ III i samband med viktiga höstgrödor och gödselmedel av typ II i samband med viktiga vårgrödor bara fram till den 15 januari.
2. Spridning av gödselmedel av typ II på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka
48. Kommissionen har krävt att Frankrike ska förbjuda spridning av gödselmedel av typ II på gräsmark senast från den 15 september och inte först från den 15 november, såsom föreskrivs i förordningarna av den 6 mars 2011 och den 19 december 2011. Kommissionen har förklarat att växter inte växer och därmed tar upp kväve förrän utetemperaturen uppgår till 5°C. Organiskt kväve mineraliseras dessutom, det vill säga omvandlas till en form som är tillgänglig för växter, också vid låga temperaturer. För att undvika risken för urlakning av kvävet får gödsling förekomma senast 15 dagar före slutet av vegetationsperioden. I svaromålet har kommissionen tillagt att gödselmedel av typ II innehåller särskilt höga koncentrationer av mineraliserat kväve. Därför är risken för vattenförorening särskilt stor.
49. Frankrike anser att hänsyn måste tas till ytterligare synpunkter. Dess argument avser dock huvudsakligen gödselmedel av typ I, vilket inte är av intresse för förevarande anmärkning.
50. Vad beträffar gödselmedel av typ II har Frankrike i ganska allmänna ordalag framfört att det organiska
kväve som ingår inte mineraliseras så snabbt som kommissionen antar. För att säkerställa en tillräcklig tillgång till mineraliserat kväve vid vegetationsperiodens början är det meningsfullt att sprida gödselmedlet redan sent hösten innan.
51. Frankrike har dock inte ifrågasatt kommissionens relevanta argument beträffande den förhållandevis höga andelen redan mineraliserat
kväve i detta gödselmedel. Spridning på hösten ökar således risken för urlakning av mineraliserat kväve under vintern och bidrar därmed till vattenföroreningar i stället för att förbrukas av växterna.
52. Inte heller argumentet beträffande kvävebrist ( faim d’azote ) på grund av immobilisering av kväve genom mikroorganismer kan motivera spridning på hösten. Man kan snarare befara att stora andelar av det kväve som sprids på hösten antingen immobiliseras eller urlakas innan våren. Risken för immobilisering kan bara undvikas genom spridning av gödselmedel så nära inpå vegetationsperioden som möjligt.
53. Frankrike har följaktligen åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet jämförd med punkt 1 A i bilaga 2 och punkt 1.1 i bilaga 3 till detta genom att bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 inte förbjuder spridning redan från den 15 september av gödselmedel av typ II på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka.
3. Spridning av gödselmedel av typ III på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka
54. Kommissionen kräver att spridning av gödselmedel av typ III också ska förbjudas i februari på gräsmark i bergiga regioner där temperaturen stannar under 5 °C under denna period. Det tas inte hänsyn till dessa vare sig i förordningen av den 6 mars 2011 eller i förordningen av den 19 december 2011.
55. Detta argument är relevant, eftersom växterna inte växer och därför inte tar upp kväve vid lägre temperaturer. Domstolen har dessutom tidigare fastslagit att betydelsen av de bestämmelser som nämns i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet ska bedömas utifrån objektiva kriterier som de enskilda regionernas geologi och klimatförhållanden.(27) För kraven enligt punkt 1.1 i bilaga 3 följer detta redan av artikel 5.3 b. Den omständigheten att låga temperaturer dominerar under en längre period i bergiga regioner ska därför beaktas i samband med förbuden mot spridning av gödselmedel.
56. Frankrike har inte ifrågasatt detta övertygande argument från kommissionens sida.
57. Frankrike har därför åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet jämförd med punkt 1 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 1.1 i bilaga 3 till detta genom att bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 inte förbjuder spridning av gödselmedel av typ III i februari på gräsmark i bergiga regioner som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka, om temperaturen där stannar under 5 °C.
E – Den andra grunden – Lagringskapacitet för stallgödsel
58. Kommissionen har genom sin andra grund ifrågasatt de franska bestämmelserna om lagring av stallgödsel.
59. Enligt punkt 5 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet bör riktlinjer för god jordbrukssed i relevanta delar omfatta kapacitet hos och konstruktion av lagringsutrymmen för stallgödsel, inbegripet åtgärder för att förhindra vattenförorening genom avrinning och läckage av vätskor som innehåller stallgödsel eller härrör från lagrat växtmaterial, t.ex. ensilage, till grund- och ytvattnet. Också enligt punkt 1.2 i bilaga 3 ska åtgärdsprogram omfatta regler om stallgödselbehållarnas lagringskapacitet. Denna ska överstiga den som erfordras för lagring under den längsta period som det i ett känsligt område är förbjudet att sprida gödselmedel, utom i fall då det kan visas för den behöriga myndigheten att den mängd stallgödsel som överstiger lagringskapaciteten kan bortskaffas på ett sådant sätt att miljön inte kommer till skada.
60. Kommissionen har kritiserat Frankrike för att det inte finns några exakta regler för en verifierbar beräkning av den nödvändiga kapaciteten. I den mån bestämda perioder anges för beräkningen är de för korta, och lagring av fastgödsel på fälten får därför inte tillåtas.
1. Avsaknad av exakta regler för bestämning av nödvändig lagringskapacitet
61. Kommissionen anser att det inte är tillräckligt att den franska lagstiftningen visserligen i abstrakta ordalag återger syftet med bestämmelserna om nödvändig lagringskapacitet, men inte anger några konkreta bestämmelser för att beräkna de enskilda företagens nödvändiga lagringskapacitet. Varken jordbrukarna eller tillsynsmyndigheterna kan konstatera vilken kapacitet som är nödvändig.
62. Frankrike har inte ifrågasatt argumentet att en konkret bestämmelse är nödvändig, men påtalat för kommissionen att de nödvändiga kriterierna finns i punkt 1 i bilaga II del II till förordningen av den 19 december 2011. Lagringskapaciteten måste täcka perioderna med förbud mot spridning av stallgödsel och ska beräknas med hjälp av metoden DEXEL (Diagnostic Environnement de l'Exploitation d'Elevage – miljödiagnostik för djurhållning).
63. Denna bestämmelse trädde formellt i kraft när förordningen antogs. Den var enligt Frankrikes oemotsagda uppgifter omedelbart tillämplig för spridning av stallgödsel på grundval av de befintliga perioderna med förbud. Den gällde redan när fristen för det motiverade yttrandet löpte ut den 28 december 2011 och ska beaktas i det aktuella fallet.
64. Kommissionen har emellertid gjort gällande att inte heller metoden DEXEL är tillräckligt tydlig, eftersom den inte har några enkla kriterier för att bestämma den uppkommande mängden stallgödsel. Den innehåller i stället ett komplicerat regelverk som ackrediterade experter måste tillämpa på varje enskilt jordbruk.
65. Det går emellertid inte att se att det skulle vara olämpligt eller uteslutet enligt nitratdirektivet att anlita experter för att fastställa vilken lagringskapacitet som behövs. En studie som kommissionen har genomfört visar tvärtom att det är en mycket komplicerad uppgift att bestämma nödvändig lagringskapacitet(28) och att det mycket väl kan krävas medverkan av experter.
66. Vidare påtalade kommissionen redan i det administrativa förfarandet att metoden DEXEL leder till för liten lagringskapacitet. I svaromålet har kommissionen gjort en tillåten precisering av sin kritik och förklarat att det saknas säkerhetsmarginaler och att metoden också tar hänsyn till de ekonomiska och agronomiska krav som ställs på jordbruket när lagringskapaciteten bestäms.
67. Av ordalydelsen i punkt 1.2 i bilaga 3 till nitratdirektivet framgår det att en säkerhetsmarginal är nödvändig. Enligt denna ska kapaciteten hos lagringsutrymmena för stallgödsel vara större
än den kapacitet som krävs för lagring av stallgödsel under den längsta perioden.
68. Frankrike har dock helt riktigt förklarat att en minsta säkerhetsmarginal anges i del II punkt 1.3 i bilaga I till förordningen av den 19 december 2011. Enligt denna ska hänsyn tas till klimatriskerna, det vill säga risken för ytterligare perioder under vilka stallgödsel inte får spridas till exempel på grund av att marken är frusen. Följaktligen är denna del av kommissionens andra grund inte motiverad.
69. Vad beträffar de ekonomiska och agronomiska kraven anges det inte någonstans i nitratdirektivet att dessa krav skulle motivera en avvikelse från vad som krävs enligt direktivet. Om en gård inte kan uppbringa den lagringskapacitet som behövs och inte heller i övrigt kan styrka att gödselmedel bortskaffas på ett sådant sätt att miljön inte kommer till skada måste djurbesättningen i stället minskas i motsvarande grad.
70. De passager i dokumentet om metoden DEXEL(29) som kommissionen har anfört ger dock inte anledning att tro att metoden styrs av ekonomiska och agronomiska krav när det gäller att fastställa den lagringskapacitet som behövs. Det framgår snarare att kraven enligt nitratdirektivet ska uppfyllas utan onödiga insatser.
71. Något som kan kritiseras är på sin höjd att metoden möjliggör övergångsåtgärder innan den nödvändiga lagringskapaciteten har inrättats och godtar att stallgödsel sprids i strid med nitratdirektivet så länge som det inte finns tillräcklig lagringskapacitet. Det verkar visserligen i praktiken föga realistiskt att vidhålla att jordbrukarna inte sprider stallgödsel trots att deras lagringsutrymmen redan är fulla, men om medlemsstaterna godtar ett sådant beteende åsidosätter de nitratdirektivet. De ska i stället se till att jordbrukarna i nödfall lagrar överskjutande stallgödsel på en annan plats eller låter bortskaffa den på föreskrivet sätt. Denna punkt är dock inte föremål för talan.
72. Denna del av den andra grunden ska följaktligen underkännas.
2. Maximala lagringsperioder att täcka
73. Med den andra delen av den andra grunden gör kommissionen uttryckligen gällande att de maximala lagringsperioder som uppnås blir för korta när lagringskapaciteten beräknas.
74. Detta argument kan godtas redan av den anledningen att de nya förbuden mot spridning av stallgödsel enligt avsnitt I artikel 2 punkt 2 i förordningen av den 19 december 2011 först tre år efter det att åtgärdsprogram 5 antagits och senast med verkan den 1 juli 2016 ska läggas till grund för beräkningen av den lagringskapacitet som behövs. Eftersom bestämmelserna om förbud mot spridning av stallgödsel fortfarande är alltför knapphändiga,(30) täcker den föreskrivna lagringskapaciteten nödvändigtvis ännu inte behovet.
75. Kommissionen går emellertid ännu längre: Enligt denna ska man utgå från perioder om minst sex månader i alla departement i regionerna Bretagne, Basse-Normandie, Haute-Normandie, Picardie, Champagne-Ardenne, Lorraine, Alsace, Poitou-Charentes, Franche-Comté, Ile-de-France, Rhône-Alpes, Auvergne, Bourgogne, Pays de Loire, Nord-Pas-de-Calais och Centre, och från perioder om minst fem månader i regionerna Languedoc-Roussillon, Aquitaine och Midi-Pyrénées och Provence-Alpes-Côte d’Azur. För att motivera dessa perioder stöder sig kommissionen på studien från år 2001.(31)
76. Frankrike har kritiserat kommissionen för att kraven inte är tillräckligt differentierade. Det finns ett stort antal faktorer att ta hänsyn till som kan leda till andra perioder.
77. Två av dessa faktorer ska betonas: dels hanteringen av fastgödsel, det vill säga kompakt halmrik stallgödsel ( fumier compact pailleux ), som i Frankrike definieras som stallgödsel av typ I, dels betydelsen av gräsmark.
78. Frankrike har framlagt en sammanfattning av en studie som kommissionen inte har ifrågasatt och av vilken det framgår att olika typer av gödsel och särskilt kompakt halmrik stallgödsel till att börja med binder mer mineraliserat kväve än den avger.(32) Även om den sprids ganska långt före vegetationsperiodens början är risken för vattenföroreningar följaktligen begränsad. En senare studie som kommissionen har publicerat visar liknande resultat.(33)
79. Vidare kan gräsmark tydligen tillgodogöra sig kväve under betydligt längre perioder än andra grödor. I den studie från år 2011 som kommissionen har publicerat anges därför klart kortare perioder med förbud för gräsmark än för andra odlingar, det vill säga för Frankrike mellan två och sex månader, beroende på region.(34) Studien är relevant i det aktuella fallet, eftersom den aktualiserar vetenskapliga rön som beskrivs i den studie från år 2001 som kommissionen har anfört.
80. Det kan således, utan att det är nödvändigt att i detalj undersöka Frankrikes övriga invändningar, konstateras att de schablonberäknade perioder om sex eller fem månader som kommissionen vill driva igenom inte är motiverade för hela Frankrike.
81. Perioderna skulle förmodligen vara för långa för en gård som bedriver boskapsuppfödning i ett system med extensivt bete i södra Frankrike. Däremot måste en gård i norra Frankrike med intensiv köttproduktion som använder sina ytor helt och hållet för foderproduktion kanske till och med lägga längre perioder till grund för beräkningen av nödvändig lagringskapacitet.
82. Frankrike har därmed åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet jämförd med punkt 5 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 1.2 i bilaga 3 till detta genom att lagringskapaciteten för stallgödsel enligt artikel 2 stycke I punkterna 1 och 2 och bilaga I del II till förordningen av den 19 december 2011 beräknas utifrån för korta perioder med förbud mot spridning av stallgödsel. I övrigt kan denna del av den andra grunden inte godtas.
3. Lagring på fälten
83. Med den sista delen av den andra grunden har kommissionen ifrågasatt att nästan alla Frankrikes åtgärdsprogram tillåter lagring av kompakt halmrik stallgödsel på fälten i tio månader utan att en spärr till skydd för marken eller övertäckning behövs. Härigenom kan nitrat också komma ut i grundvattnet, och vid kraftigt regn även i ytvattenförekomster. Först i svaromålet har kommissionen påtalat avsaknaden av möjligheter att kontrollera de villkor för lagring som föreskrivs i den franska lagstiftningen.
84. Frankrike har till att börja med helt riktigt invänt att kommissionen i det motiverade yttrandet ännu ansåg att tillfällig lagring i några veckor skulle vara tillåten.(35) Denna del av den andra grunden kan därför bara prövas i sak i den mån kommissionen ifrågasätter lagring i mer än några veckor.
85. Också när det gäller möjligheterna att kontrollera att villkoren följs utvidgas saken i målet genom kommissionens kritik i svaromålet. Kritiken avser nämligen inte direkt risken för förorening med denna tillåtna praxis, utan risken i samband med förbjuden lagring av stallgödsel på fälten, vilken inte har berörts tidigare.
86. I den mån kommissionen däremot ifrågasätter villkoren för lagring i ansökan, nämligen avsaknaden av en spärr till skydd för marken och övertäckning, ingick dess anmärkning, till skillnad från vad Frankrike har gjort gällande, åtminstone implicit i den anmärkning beträffande för lång lagring på fälten som gjorts i det administrativa förfarandet. Dessa villkor är nämligen karakteristiska för den risk för vattenförorening som denna praxis är förknippad med. Denna del av den andra grunden kan därför prövas i sak.
87. Frankrike stöder sig visserligen på en bestämmelse som enligt artikel 2 stycke II i förordningen av den 19 december 2011 inte började gälla förrän fristen för det motiverade yttrandet hade löpt ut, nämligen bilaga I del II punkt 2. Enligt Frankrikes oemotsagda uppgifter motsvarar dessa bestämmelser emellertid åtgärdsprogram 4, som gällde redan tidigare. De kan följaktligen beaktas i det aktuella fallet.
88. Dessa bestämmelser minskar risken för vattenförorening, eftersom den kompakta halmrika stallgödseln först måste förlagras i två månader för att eventuell nitrathaltig vätska ska kunna sippra ut. I den återstående, ganska torra gödseln uppkommer det till att börja med knappast något överskott av nitrater, eftersom mineraliserat kväve åter tas upp av mikroorganismer.(36)
89. Enligt Frankrike är mikroorganismernas upptag av mineraliserat kväve dock begränsat i tiden, huvudsakligen till höst och vinter.(37) Eftersom gödseln emellertid får lagras i upp till tio månader kan man utgå från att det åter uppkommer ett överskott av mineraliserat kväve under varmare årstider. Senast vid denna tidpunkt får också avsaknaden av en skyldighet att anlägga en spärr till skydd för marken och övertäckning betydelse. Kompakt halmrik stallgödsel som ligger öppet kan nämligen genom regn åter anrikas med vatten som tar upp det mineraliserade kvävet och transporterar det till grundvattnet eller till ytvattenförekomster.
90. Frankrike har således åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet jämförd med punkt 5 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 1.2 i bilaga 3 till detta genom att del II punkt 2 i bilaga I till förordningen av den 19 december 2011 tillåter lagring av kompakt halmrik stallgödsel på fälten i upp till tio månader utan att föreskriva att det ska anläggas en spärr till skydd för marken och ordnas med övertäckning.
F – Den tredje grunden – Balanserad gödsling
91. Domstolen har tidigare fastslagit att de åtgärder som ska ingå i åtgärdsprogrammen enligt artikel 5.4 a i nitratdirektivet jämförd med punkt 1.3 i bilaga 3 till detta ska innehålla regler om att begränsa spridningen av gödselmedel med utgångspunkt i en balans mellan grödans beräknade kvävebehov, å ena sidan, och kvävetillförseln till grödorna från jorden och från gödselmedel, å andra sidan.(38) Denna tolkning av punkt 1.3 i bilaga 3 till direktivet vinner för övrigt stöd i direktivets syfte, nämligen att skapa nödvändiga verktyg för att säkerställa att vattnen i gemenskapen skyddas mot förorening av nitrater från jordbruket.(39)
92. Kommissionen har påtalat att dessa principer visserligen upprepas i de franska bestämmelserna, men att de inte införlivas genom en direkt tillämplig bestämmelse. Det behövs en tillförlitlig beräkningsmetod, och nödvändiga parametrar måste fastställas som gör det möjligt för jordbrukarna att avgöra vilka kvantiteter stallgödsel de får sprida. Parametrarna ska i synnerhet ta hänsyn till grödorna i fråga, kvävets effekt i gödseltypen i fråga och det kväve som redan finns i marken.
93. Frankrike har huvudsakligen gjort två invändningar mot denna grund: För det första krävs det ingen så exakt bestämmelse enligt nitratdirektivet, och för det andra är bilaga I del III punkt 1 till förordningen av den 19 december 2011 till och med bättre ägnad att säkerställa en balanserad gödsling än kommissionens krav.
94. Vad beträffar den första invändningen har domstolen tidigare påpekat att punkt 1.3 i bilaga 3 till nitratdirektivet ska införlivas noggrant.(40) Vilken grad av noggrannhet som är nödvändig måste kunna avgöras av dem som bestämmelsen riktar sig till. De måste kunna se vilka skyldigheter de har. Om bestämmelserna i fråga riktar sig till jordbrukarna måste de med de medel som de har till sitt förfogande kunna bedöma vilka kvantiteter stallgödsel de får sprida.
95. Det kan i det aktuella fallet lämnas öppet huruvida ovanstående krav bara kan uppfyllas genom kommissionens system.
96. De bestämmelser som Frankrike har anfört var inte tillräckliga för att uppfylla kraven redan av den anledningen att de ännu inte alls var tillämpliga för jordbrukarna när fristen för det motiverade yttrandet löpte ut. Bilaga I del III punkt 1 c i förordningen av den 19 december 2011, i vilken jordbrukarnas skyldigheter fastställs, gällde nämligen enligt artikel 2 stycke II i förordningen först från den 1 september 2012.
97. Systemet i bilaga I del III punkt 1 a och b till förordningen av den 19 december 2011 var visserligen i kraft vid den aktuella tidpunkten, men kunde inte heller tillämpas ännu. Enligt punkt 1 a krävs det nämligen att genomförandebestämmelser fastställs, det vill säga ett operationellt utarbetande och komplettering med parametrar. Dessa ska enligt punkt 1 b fastställas av regionerna för varje gröda och för gräsmark. Enligt kommissionen trädde dessa bestämmelser inte i kraft förrän efter det att den gällande fristen hade löpt ut, det vill säga med verkan den 1 september 2012.
98. I den mån kommissionen först i svaromålet har påtalat brister i innehållet i dessa regionala bestämmelser och vissa detaljbestämmelser i förordningen av den 19 december 2011 har den försökt utvidga saken i förevarande mål. Detta argument kan därför inte tas upp till sakprövning.
99. Vad slutligen beträffar de tidigare bestämmelserna i punkt 2.3 i bilagan till förordningen av den 6 mars 2001, vilka torde ha gällt för jordbrukarna vid den aktuella tidpunkten, så är de begränsade till ett krav på att jordbrukarnas gödsling ska vara balanserad i den mening som avses i punkt 1.3 i bilaga 3 till nitratdirektivet.
100. Frankrikes argument beträffande dessa bestämmelser tolkar jag så, att jordbrukarna själva för varje areal ska avgöra vilken gödsling som är tillåten. Denna lösning är att föredra framför att bestämda parametrar ska fastställas, eftersom de lokala förhållandena kan beaktas fullt ut.
101. Teoretiskt sett säkerställs en optimal gödsling genom detta tillvägagångssätt, men förevarande mål visar att det är en mycket komplicerad uppgift att bestämma vilken gödning som är tillåten. Det går inte att se att varje jordbrukare skulle kunna klara av denna uppgift utan mer konkreta instruktioner.(41) Om det inte finns kriterier som är lätta att verifiera är dessutom risken för missbruk avsevärd. Med de nya bestämmelserna har Frankrike för övrigt också gått ifrån detta tillvägagångssätt och ersatt det med regionala genomförandebestämmelser.
102. Frankrike har följaktligen åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet och punkt 1.3 i bilaga 3 till detta genom att inte ha fastställt tillräckligt tydliga regler om balanserad gödsling i förordningen av den 6 mars 2001.
G – Den fjärde grunden – Säkerställande av den övre gränsen 170 kg kväve per hektar och år
103. Denna grund avser den i Frankrike använda metoden att säkerställa att den övre gränsen 170 kg kväve per hektar och år enligt punkt 2 i bilaga 3 till nitratdirektivet iakttas. Enligt punkt 3 i bilaga 3 får mängderna beräknas utifrån antalet djur. Metoden används i Frankrike på så sätt att de kvävemängder som finns i den gödsel från ett exemplar som sprids under ett år anges för de olika djurarterna.
104. Det ska tydligen bli lättare att tillämpa den övre gränsen om den tillåtna kvävemängden bestäms utifrån antalet djur. Jordbrukarna behöver inte undersöka hur mycket kväve de faktiskt sprider. Så länge som deras antal djur inte överstiger de gödslade ytornas upptagningsförmåga är det i stället tillräckligt att fördela gödseln jämnt för att uppfylla kraven.
105. Kommissionen har dock gjort gällande att Frankrike utgår från för små kvävemängder i gödseln som sprids för de olika djurarterna.
106. Frankrike har visserligen också för denna grund felaktigt hänvisat till de nya bestämmelserna i förordningen av den 19 december 2001, nämligen bilaga II som enligt bilaga I del V jämförd med artikel 2 stycke II är tillämplig först sedan hösten 2012. Detta är dock bara intressant för bedömningen av värdena för mjölkkors utsöndring, eftersom värdena för övriga nyttodjur har bibehållits.
1. Mjölkkor
107. Kommissionen har baserat sin kritik av värdena för mjölkkors utsöndring på två vetenskapligt grundade argument: För det första tas det ingen hänsyn till kornas mjölkproduktion. När mjölkproduktionen ökar utsöndras nämligen också mer kväve. För det andra har kommissionen gjort gällande att en för hög så kallad förångningskoefficient används.
108. Frankrike har inte bestritt kommissionens argument som är baserat på mjölkproduktionen, och i synnerhet inte dess vetenskapliga underlag. Genom bilaga II punkt B i förordningen av den 19 december 2011 bekräftas tvärtom kommissionens uppfattning. I stället för ett enda värde för utsöndringen fastställs där olika värden beroende på mjölkproduktionen. Denna del av den tredje grunden kan följaktligen godtas i detta avseende.
109. Det andra argumentet, vilket gäller den så kallade förångningskoefficienten, behöver förklaras. Koefficienten gör det möjligt att från de utsöndrade kvävemängderna dra av en andel som förångas i luften innan den sprids. Till grund för avdraget ligger ett avgörande från domstolen i vilket det fastslogs att det kväve som ingår i gödseln vid tidpunkten för spridningen skulle gälla för tillämpningen av den årliga övre gränsen på 170 kg kväve. Förångningen av kväve under spridningen får därför inte beaktas för att sänka värdena.(42) Kommissionen har dock inte ifrågasatt att man i detta sammanhang kan ta hänsyn till det kväve som har förångats före
spridningen, det vill säga i stallet och under lagringen av gödseln.
110. För att göra avdraget använder Frankrike förångningskoefficienten. Före förordningen av den 19 december 2011 var koefficienten för mjölkkor 30 procent. Frankrike utgick alltså från att 30 procent av det kväve som utsöndras i stallet avges i luften där eller under lagringen av gödseln. Kommissionen stöder sig emellertid på ett vetenskapligt bidrag från år 2007(43) enligt vilket en koefficient på bara 24 procent ska användas.
111. Värdet bekräftas av den utvärdering av doktrinen som Frankrike har framlagt.(44) Förordningen av den 19 december 2011 är följaktligen inte längre baserad på en koefficient på 30 procent utan på en koefficient på 25 procent.
112. Frankrike har således åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet jämförd med punkterna 2 och 3 i bilaga 3 till detta genom att det i förordningen av den 6 mars 2001 inte togs tillräcklig hänsyn till skillnaderna i mjölkproduktionen för att fastställa värdena för mjölkkors utsöndring och genom att förordningen baserades på en för hög förångningskoefficient.
113. I den m ån kommissionen har ifrågasatt en övergångsbestämmelse för tiden från den 1 september 2012 till den 31 augusti 2013 kan det konstateras att denna bestämmelse inte var föremål för det administrativa förfarandet. Av detta följer att argumentet inte kan tas upp till sakprövning.
2. Övriga nyttodjur
114. När det gäller övriga arter av nyttodjur begränsas kommissionens kritik till de förångningskoefficienter som har varit desamma före och efter förordningen av den 19 december 2011. I fråga om svin har kommissionen dock återkallat talan.
115. Kommissionen har i detta sammanhang för nötkreatur utom mjölkkor godtagit Frankrikes första invändning att kommissionen gjorde sig skyldig till ett räknefel när den konkretiserade dessa anmärkningar i ansökan, vilket ledde till en felaktig beskrivning av följderna
av de ifrågasatta koefficienterna. Kommissionen har inte heller ifrågasatt Frankrikes argument att samma fel också gäller för beskrivningen av andra arter av nyttodjur. Detta räknefel medför dock inte i och för sig att argumentet att för höga koefficienter används inte längre gäller.
116. Det ska för övrigt påpekas att kommissionen i en tabell beträffande de övriga arterna av nötboskap felaktigt har angett att en koefficient på 30 procent ska användas, trots att kommissionen i själva verket använder en koefficient på 21 procent.(45) Det leder eventuellt till att Frankrike felaktigt tror att kommissionen inte längre ifrågasätter de franska koefficienterna.(46) Detta kan dock inte skyllas på kommissionens uppenbara felskrivning, eftersom sammanhanget och de faktiskt angivna värdena visar att den fortfarande utgår från en lägre koefficient.
117. Frankrike har vidare förklarat att de ifrågasatta koefficienterna bestämdes med tillämpning av en bättre metod än de värden som kommissionen stöder sig på. Kommissionens värden utgår från de kvävemängder som avges i omgivningsluften från stall och gödsellager. De franska värdena är däremot baserade på en jämförelse mellan det utsöndrade kvävet och det kväve som fortfarande finns i gödseln när denna lämnar stallet eller lagret för att spridas.
118. Kommissionen har visserligen inte uttryckligen, men åtminstone underförstått, genom att stå fast vid sina värden, ifrågasatt detta argument som verkar rimligt vid en första anblick.
119. Frankrikes ståndpunkt kan ifrågasättas, eftersom den genomgång av doktrinen som Frankrike framlagt inte visar någon metodpreferens utan förklarar att alla
värden i doktrinen är baserade på experiment som bara tar hänsyn till de faktiska villkor för djurhållningen som har undersökts.(47) Vidare betonas där de fastställda värdenas stora variationsvidd och förklaras att de franska koefficienterna ligger mycket nära värdena i doktrinen.(48) Slutligen inbegrips också den studie som kommissionen har anfört, och den ifrågasätts inte.
120. Om man dessutom konsulterar de franska dokumenten där för första gången de förångningskoefficienter som fortfarande gäller identifieras, upptäcker man att det bara rör sig om medelvärdet i den doktrin som då fanns till hands om förångning av det kväve som utsöndras av mjölkkor.(49) Någon metoddiskussion går inte att finna.
121. Man ska följaktligen inte utgå från att eventuella metodskillnader i fråga om beräkningen av koefficienter medför att det vetenskapliga underlaget för denna anmärkning från kommissionens sida kan ifrågasättas.
122. En invändning från Frankrikes sida som kan ha större betydelse är att de data som har tagits fram på vetenskaplig väg uppvisar stora skillnader när det gäller förångning av nitrat i stall och under lagring. Denna variationsvidd talar emot att ett visst värde ska anses vara den enda förångningskoefficient som är korrekt. Detta skulle kunna förstås så, att det i princip står medlemsstaterna fritt att fastställa en förångningskoefficient som håller sig inom den ram som har satts upp genom de olika resultaten av de vetenskapliga studierna.
123. Ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning skulle dock inte vara förenligt med principen om förebyggande, vilken ska iakttas vid tillämpningen av nitratdirektivet(50) och därför också när punkterna 2 och 3 i bilaga 3 införlivas. Följaktligen måste den utsöndringsmängd som fastställs per djur säkerställa att den övre gränsen på 170 kg inte åsidosätts. Det lyckas bara om mängden inte sätts så lågt att mer än 170 kg nitrat aldrig sprids, oberoende av de faktiska förångningsvärdenas variationsvidd.
124. I annat fall kan man befara att mindre kväve över lag avges i luften före spridningen än som antagits för förångningskoefficienten på grund av klimatförhållandena eller gängse praxis i vissa regioner. Där skulle alltså mer än 170 kg kväve per år och hektar spridas. Det skulle kunna leda till en vattenförorening som ska förhindras genom åtgärdsprogrammen.
125. När utsöndringsmängderna fastställs för tillämpning av den övre gränsen på grundval av antal djur enligt punkterna 2 och 3 i bilaga 3 till nitratdirektivet kan förångningskoefficienter följaktligen bara fastställas med hjälp av den lägsta
vetenskapligt påvisbara förångningen.
126. Om medlemsstaterna ändå vill göra det möjligt för jordbrukarna att i varje fall helt utnyttja den högsta tillåtna mängden kan de inte bara göra en enkel indelning utifrån antal djur för att fastställa vilka mängder som får spridas. För varje indelning måste det nämligen finnas tillräcklig säkerhetsmarginal för att förhindra att den övre gränsen i vissa fall överskrids.
127. Eftersom de låga förångningskoefficienter som kommissionen kräver huvudsakligen är baserade på ett vetenskapligt bidrag från år 2007,(51) vilket Frankrike inte har vederlagt genom bättre data, gäller de följaktligen för denna grund.
128. För de återstående arterna av nyttodjur använder Frankrike dock klart högre förångningskoefficienter än som är tillåtet enligt kommissionens data, nämligen 30 procent i stället för 21 procent för övrig nötboskap, 60 procent i stället för 30 procent för fjäderfä, 30 procent i stället för 9,5 procent för får och getter, 30 procent i stället för 13 procent för hästar och 60 procent i stället för 45 procent för kaniner.
129. Frankrike har därför åsidosatt artikel 5.4 i nitratdirektivet jämförd med punkterna 2 och 3 i bilaga 3 till detta genom att de fastställda utsöndringsvärdena för nötboskap, med undantag av mjölkkor, och för fjäderfä, får, getter, hästar och kaniner i bilaga II till förordningen av den 19 december 2011 var baserade på för höga förångningskoefficienter.
H – Den femte grunden – Spridning på sluttande mark
130. Enligt punkt 2 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet bör riktlinjer för god jordbrukssed i relevanta delar omfatta tillförsel av gödselmedel på starkt sluttande mark. Markens lutning ska också beaktas enligt punkt 3 a i bilaga 3.
131. Med den femte grunden har kommissionen påtalat att Frankrike visserligen förbjuder spridning på sådan mark, men inte har angett vilken lutning som är tillåten. På fälten måste spridning förbjudas från en lutning på 8 procent, och på gräsmark kan upp till 15 procent tillåtas.
132. Frankrike anser däremot att lutningen inte behöver definieras. Det finns i stället många andra faktorer för risken för vattenförorening som också har betydelse. Ett allmänt formulerat förbud inom ramen för vilket jordbrukarna kan ta hänsyn till dessa faktorer är därför tillräckligt.
133. Kommissionen har inte ifrågasatt betydelsen av andra faktorer, men den har åberopat en studie som utgår från att det finns avsevärda risker redan vid en lutning på 5 procent och rekommenderar bara gödsling vid en lutning på upp till 7 procent. Om lämplig utrustning används eller i bergiga områden skulle man kunna gödsla vid en lutning på upp till 10 procent. Slamgödsel, alltså flytgödsel, bör dock i varje fall bara spridas vid en lutning på upp till 7 procent.(52)
134. Frankrike har inte framfört några vetenskapliga argument för att ifrågasätta dessa rekommendationer. Det skulle kunna tolkas så, att kommissionens argument inte har vederlagts. Eftersom åtgärdsprogrammen ska baseras på de bästa vetenskapliga rön som finns tillgängliga, har Frankrike följaktligen inte utfärdat tillräckliga bestämmelser om spridning av gödselmedel på starkt sluttande mark.
135. I en nyare studie som kommissionen har publicerat på internet avråds det emellertid bara från ytlig gödsling på trädesmark med en lutning på mer än 8 procent, och detta särskilt på sluttningar som är över 100 meter långa. Först vid en lutning på 15 procent rekommenderas ett fullständigt förbud mot gödsling. Båda rekommendationerna gäller framför allt i närheten av ytvattenförekomster.(53)
136. I samband med sluttningar med en lutning på mer än 8 procent ska en sluttningslängd på mer än 100 meter bara tjäna som illustration av särskilda
risker. Den ska därför inte anses utgöra ett nödvändigt villkor för skyldigheten att utfärda förbud.
137. Vid en första anblick skulle man kunna tro att samma sak gäller för närheten till ytvattenförekomster som för sluttningarnas längd. I studien begränsas emellertid beskrivningen av riskerna med spridning på starkt sluttande mark till förorening av ytvattenförekomster. Spridning på sluttande mark är enligt studien problematisk, eftersom stallgödsel eller kväveföreningar som redan har lösts i vatten kan transporteras nedför sluttningen med avrinnande vatten. Om det finns ytvattenförekomster där kan dessa förorenas direkt.
138. Man kan visserligen tänka sig att det finns specifika risker för grundvattnet genom att stallgödsel sprids på sluttande mark, men de nämns varken i studien eller i kommissionens argument. Kommissionen har därför inte bevisat att spridning på sluttande mark bör förbjudas om det inte finns ytvattenförekomster i närheten.
139. Ändå kan de franska bestämmelserna om spridning av stallgödsel i närheten av ytvattenförekomster enligt bilaga I del VI i förordningen av den 19 december 2011 inte användas som argument mot denna grund. För det första trädde reglerna enligt artikel 2 stycke II i förordningen inte i kraft förrän den 1 september 2012 när den gällande fristen hade löpt ut, och de ska följaktligen inte beaktas i det aktuella fallet. Det går för det andra inte att se att de avstånd som anges i förordningen kan motverka risken för föroreningar på starkt sluttande mark. De gäller nämligen oberoende av de intilliggande ytornas lutning och är därför också objektivt sett alldeles för snålt tilltagna. Säkerhetsavstånden är nämligen bara mellan två och 35 meter. När det gäller vatten vid foten av sluttningar kan inte direkt förorening med nitrater uteslutas med dessa avstånd.
140. Frankrike har följaktligen åsidosatt artikel 5.4 jämförd med punkt 2 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet och punkt 3 a i bilaga 3 till detta genom att i närheten av ytvattenförekomster inte förbjuda spridning av stallgödsel på sluttande mark med en lutning på över 15 procent och ytligt på trädesmark med en lutning på 8–15 procent. I övrigt kan talan inte bifallas såvitt den avser den första grunden.
I – Den sjätte grunden – Frusen eller snötäckt mark
141. Enligt punkt 3 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet ska åtgärdsprogrammen innehålla bestämmelser om spridning av gödselmedel på frusen eller snötäckt mark. Enligt punkt 1.3 b i bilaga 3 ska hänsyn tas till klimatförhållandena.
142. Med den sjätte grunden har kommissionen ifrågasatt att jordbrukarna enligt punkt 2.5 tredje stycket i bilagan till förordningen av den 6 mars 2001 under vissa villkor får sprida gödselmedel av typerna I och III på frusen mark. Detsamma gäller för spridning av gödselmedel av typ I på snötäckt mark. Om marken omväxlande tinar och åter fryser under loppet av 24 timmar får alla gödselmedel spridas.
143. Frankrike har beträffande detta gjort gällande att det inte finns något absolut förbud mot spridning av gödselmedel på frusen eller snötäckt mark i nitratdirektivet.
144. Också i detta avseende begränsas dock utrymmet för genomförande genom ändamålet med nitratdirektivet och den vetenskapliga utvecklingen.(54) Den studie som kommissionen har framlagt visar att gödsling av frusen eller snötäckt mark aldrig ska få tillåtas, eftersom den innebär avsevärda risker för grundvattnet och ytvattenförekomster.(55) I samma studie betonas att just växlingen mellan frysning och tining av marken främjar mineraliseringen av kväve. De kväveföreningar som uppkommer är vattenlösliga och kan därför särskilt bidra till förorening av grundvattnet, eftersom växterna ännu inte tar upp kväve vid så låga temperaturer.(56)
145. Frankrike har inte ifrågasatt detta vetenskapligt grundade argument.
146. I kommissionens nyare studie behandlas visserligen en omvärdering av förbudet mot spridning av stallgödsel på torr, frusen mark som utsätts för särskild risk för komprimering genom att den trafikeras.(57) De franska undantagen avser dock inte detta fall.
147. Frankrike har således åsidosatt artikel 5.4 jämförd med punkt 3 i avsnitt A i bilaga 2 till nitratdirektivet och punkt 1.3 b i bilaga 3 till detta genom att det enligt punkt 2.5 stycke 3 i bilagan till förordningen av den 6 mars 2001 är tillåtet att sprida gödselmedel på mark som omväxlande tinar och åter fryser under loppet av 24 timmar och genom att det enligt förordningen är möjligt att under vissa villkor tillåta spridning av gödselmedel av typerna I och III på frusen mark och av gödselmedel av typ I på snötäckt mark.
V – Rättegångskostnader
148. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom kommissionen har yrkat att Republiken Frankrike ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna och Frankrike – också med hänsyn tagen till kommissionens återkallade del av en grund och dess anmärkning som inte kan tas upp till sakprövning – huvudsakligen är tappande part, ska Frankrike förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
VI – Förslag till avgörande
149. Jag föreslår därför att domstolen meddelar följande dom:
1) Republiken Frankrike har åsidosatt artikel 5.4 jämförd med punkterna 1, 2, 3 och 5 i avsnitt A i bilaga 2 till rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket och punkterna 1.1, 1.2, 1.3, 2 och 3 i bilaga 3 till detta direktiv genom att
– förordningen av den 6 mars 2001 om det åtgärdsprogram som ska genomföras i känsliga områden för att minska föroreningen av vatten genom nitrater från jordbruket inte innehöll något förbud mot spridning av gödselmedel av typ I i samband med viktiga höstgrödor,
– bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 om det åtgärdsprogram som ska genomf öras i känsliga områden för att minska föroreningen av vatten genom nitrater från jordbruket bara innehåller obetydliga begränsningar för spridning av gödselmedel av typ I på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka,
– förordningen av den 6 mars 2001 förbjöd spridning av gödselmedel av typ I i samband med viktiga vårgrödor bara mellan den 1 juli och den 31 augusti,
– förordningen av den 6 mars 2001 förbjöd spridning av gödselmedel av typ II i samband med viktiga höstgrödor bara mellan den 1 november och den 15 januari,
– förordningen av den 6 mars 2001 förbjöd spridning av gödselmedel av typ III i samband med viktiga höstgrödor och gödselmedel av typ II i samband med viktiga vårgrödor bara fram till den 15 januari,
– bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 inte redan från den 15 september förbjuder spridning av gödselmedel av typ II på gräsmark som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka,
– bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011 inte förbjuder spridning i februari av gödselmedel av typ III på gräsmark i bergiga regioner som har varit besådd sedan mer än sex månader tillbaka, om temperaturen där stannar under 5 grader,
– lagringskapaciteten för stallgödsel enligt artikel 2 stycke I punkterna 1 och 2 i förordningen av den 19 december 2011 och bilaga I del II till denna beräknas utifrån alltför korta perioder med förbud mot spridning av stallgödsel,
– bilaga I del II punkt 2 i förordningen av den 19 december 2011 tillåter lagring av kompakt halmrik stallgödsel på fälten i upp till tio månader utan att föreskriva en spärr till skydd för marken och övertäckning,
– förordningen av den 6 mars 2001 inte innehåller tillräckligt tydliga regler om balanserad gödsling i,
– det i förordningen av den 6 mars 2001 när utsöndringsvärdena för mjölkkor fastställdes inte togs tillräcklig hänsyn till skillnaderna i mjölkproduktion och förordningen var baserad på en för hög förångningskoefficient,
– utsöndringsvärdena för nötboskap med undantag av mjölkkor och för fjäderfä, får, getter, hästar och kaniner i bilaga II till förordningen av den 19 december 2011 var baserade på för höga förångningskoefficienter.
– Frankrike inte förbjuder spridning i närheten av ytvattenförekomster av stallgödsel på sluttningar med en lutning på över 15 procent och ytligt på trädesmark med en lutning på 8–15 procent, och
– det enligt punkt 2.5 stycke 3 i bilagan till förordningen av den 6 mars 2001 är tillåtet att sprida gödselmedel på mark som omväxlande tinar och åter fryser under loppet av 24 timmar, och det enligt förordningen är möjligt att under vissa villkor tillåta spridning av gödselmedel av typerna I och III på frusen mark och av gödselmedel av typ I på snötäckt mark.
2) Talan ogillas i övrigt.
3) Republiken Frankrike ska ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)  –	Rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (EGT L 375, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, sidorna 192–198), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1137/2008 av den 22 oktober 2008 om anpassning till rådets beslut 1999/468/EG av vissa rättsakter som omfattas av det förfarande som anges i artikel 251 i fördraget, med avseende på det föreskrivande förfarandet med kontroll (EUT L 311, s. 1).
(3)  –	Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av rådets direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket, på grundval av medlemsstaternas rapporter för perioden 2008–2011 (COM(2013) 683 final).
(4)  –	Commission staff working document accompanying the Report on the implementation of Council Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources based on Member State reports for the period 2008–2011, SWD(2013) 405 final, Part ¾, s. 41.
(5)  –	Kommissionens rapport SWD(2013) 405 final (ovan fotnot 4), s. 17.
(6)  –	JORF av den 13 januari 2001, s. 655.
(7)  –	JORF av den 25 mars 2001, s. 4712.
(8)  –	JORF av den 21 december 2011, s. 21556.
(9)  –	Dom av den 28 juni 2007 i mål C‑235/04, kommissionen mot Spanien (REG 2007, s. I‑5415), punkt 52, av den 6 september 2012 i mål C‑150/11, kommissionen mot Belgien, punkt 43, och av den 6 november 2012 i mål C‑286/12, kommissionen mot Ungern, punkt 41.
(10)  –	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 september 2005 i mål C‑221/03, kommissionen mot Belgien (REG 2005, s. I‑8307), punkt 24 och följande punkter.
(11)  –	Dom av den 1 december 1965 i mål 45/64, kommissionen mot Italien (REG 1965, s. 1057, 1126, 1143 och följande sidor), av den 17 november 1992 i mål C‑105/91, kommissionen mot Grekland (REG 1992, s. I‑5871), punkt 13, och domen i målet kommissionen mot Belgien (ovan fotnot 10), punkt 39.
(12)  –	Dom av den 1 februari 2005 i mål C‑203/03, kommissionen mot Österrike (REG 2005, s. I‑935), punkt 30, och domen i målet kommissionen mot Belgien (ovan fotnot 10), punkt 40.
(13)  –	Domen i målet kommissionen mot Belgien (ovan fotnot 10), punkt 41.
(14)  –	Dom av den 2 oktober 2003 i mål C‑322/00, kommissionen mot Nederländerna (REG 2003, s. I‑11267), punkt 46. Se, för identifiering av känsliga områden, dom av den 29 april 1999 i mål C‑293/97, Standley m.fl. (REG 1999, s. I‑2603), punkterna 37 och 39.
(15)  –	Domen i målet kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 14), punkt 46.
(16)  –	Se dom av den 8 juni 2006 i mål C‑60/05, WWF Italia m.fl. (REG 2006, s. I‑5083), punkt 27, av den 25 oktober 2007 i mål C‑334/04, kommissionen mot Grekland (REG 2007, s. I‑9215), punkt 32, och av den 13 december 2007 i mål C‑418/04, kommissionen mot Irland (REG 2007, s. I‑10947), punkt 63.
(17)  –	Environmental Resources Management, Evaluation des programmes d’action élaborés par les États membres (2001), bilaga A-10 till ansökan.
(18)  –	Gac, A., Béline, F., Bioteau, T., och Maguet, K., (2007) ”A French inventory of gaseous emissions (CH4, N20, NH3) from livestock manure management using a mass-flow approach”, Livestock Science
112 (2007), s. 252–260.
(19)  –	DLO-Alterra Wageningen UR m.fl., Recommendations for establishing Action Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources (http://ec.europa.eu/environment/water/water-nitrates/pdf/study4.zip).
(20)  –	Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, s. 7; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, sidorna 114–158).
(21)  –	Dom av den 20 oktober 2005 i mål C‑6/04, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 2005, s. I‑9017), punkt 26, av den 10 maj 2007 i mål C‑508/04, kommissionen mot Österrike (REG 2007, s. I‑3787), punkt 73, samt domen i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 16), punkt 219.
(22)  –	Se mitt förslag till avgörande av den 28 januari 2010 i mål C‑526/08, kommissionen mot Luxemburg (REU 2010, s. I‑6151), punkt 99.
(23)  –	Punkt 108 sista meningen i ansökan.
(24)  –	Se s. 446 i bilagorna till ansökan.
(25)  –	Se fotnot 7 till bilaga I del I till förordningen av den 19 december 2011.
(26)  –	Se ovan punkt 25.
(27)  –	Domen i målet kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 14), punkt 136.
(28)  –	Se studien från år 2011 (ovan fotnot 19), Part B, Farming practices in relation to water pollution risks, s. 46.
(29)  –	Http://www.inst-elevage.asso.fr/IMG/pdf/Dexel_Methode_et_referentiel.pdf, s. 63.
(30)  –	Se ovan punkt 36 och följande punkter.
(31)  –	Ovan fotnot 17.
(32)  –	Bilaga 3 till svaromålet, s. 93.
(33)  –	Se studien från år 2011 (ovan fotnot 19), Part B, Farming practices in relation to water pollution risks, s. 43.
(34)  –	Ovan fotnot 19, Part D, Recommendations for Measures, s. 47.
(35)  –	Sidorna 392 och 394 i bilagorna till ansökan.
(36)  –	Se punkt 78 ovan.
(37)  –	Se bilaga 3 till svaromålet, s. 97.
(38)  –	Domen i målet kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 14), punkt 71.
(39)  –	Domen i målet kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 14), punkt 73.
(40)  –	Dom av den 8 mars 2001 i mål C‑266/00, kommissionen mot Luxemburg (REG 2001, s. I‑2073), punkt 30.
(41)  – Se punkt 35 ovan.
(42)  –	Dom av den 14 mars 2002 i mål C‑161/00, kommissionen mot Tyskland (REG 2002, s. I‑2753), punkt 46.
(43)  –	Ovan fotnot 18.
(44)  –	Bilaga 5 till svaromålet, s. 101 och följande sidor.
(45)  – Punkt 132 i repliken.
(46)  –	Punkt 171 i dupliken.
(47)  –	Bilaga 5 till svaromålet, s. 103.
(48)  –	Bilaga 5 till svaromålet, s. 103 och följande sidor.
(49)  –	CORPEN, Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux bovins allaitants et aux bovins en croissance et à l’engrais, issus des troupeaux allaitants et laitiers et à leur système fourrager (2001), s. 6, med hänvisning till värdena för mjölkkor CORPEN, Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux vaches laitières et à leur système fourrager (1999), s. 5.
(50)  –	Se punkt 30 ovan.
(51)  –	Ovan fotnot 18.
(52)  –	Studie från år 2001 (ovan fotnot 17), s. 18.
(53)  –	Studie från år 2011 (ovan fotnot 19), Part D, Recommendations for Measures, sidorna 54 och 55.
(54)  –	Se ovan punkterna 30 och 31.
(55)  –	Studie från år 2001 (ovan fotnot 17), s. 16.
(56)  –	Studie från år 2001 (ovan fotnot 17), s. 17.
(57)  –	Studie från år 2011 (ovan fotnot 19), Part D, Recommendations for Measures, sidorna 55 och 56.