62024TJ0646
BENDROJO TEISMO (prašymus priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjanti kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. gruodžio 3 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra PVM sistema – Direktyvos 2006/112/EB 41 ir 42 straipsniai – Prekių įsigijimo Bendrijos viduje vieta – Direktyvos 2006/112/EB 141 straipsnio c punktas – Trišalis sandoris – Supaprastinimo priemonė – Tiekimo grandinė, apimanti keturis kaip PVM mokėtojai įsiregistravusius ūkio subjektus trijose skirtingose valstybėse narėse – Apmokestinamasis asmuo, žinantis arba turėjęs žinoti apie sandorius, kuriais piktnaudžiaujama PVM sistema“
Byloje T‑646/24
dėl Upravno sodišče (Administracinis teismas, Slovėnija) 2024 m. lapkričio 21 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. lapkričio 28 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
MS KLJUČAROVCI, d.o.o., bankrutuojanti,
prieš
Republika Slovenija
BENDRASIS TEISMAS (prašymus priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjanti kolegija),
kurį per pasitarimus sudarė pirmininkas S. Papasavvas, teisėjai J. Laitenberger, G. Hesse, M. Stancu ir I. Dimitrakopoulos (pranešėjas),
generalinis advokatas I. Gâlea,
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į tai, kad 2024 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 50b straipsnio trečią pastraipą perdavė Bendrajam Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą,
atsižvelgęs į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 50b straipsnio pirmos pastraipos a punkte nurodytą sritį ir į tai, kad nėra savarankiško klausimo dėl išaiškinimo, kaip tai suprantama pagal minėto statuto 50b straipsnio antrą pastraipą,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
bankrutuojančios MS KLJUČAROVCI, atstovaujamos odvetnik J. Ahlin,
–
Slovėnijos vyriausybės, atstovaujamos V. Klemenc,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Herold ir B. Rous Demiri,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/CE dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1), iš dalies pakeistos 2010 m. liepos 13 d. Tarybos direktyva 2010/45/ES (OL L 189, 2010, p. 1) (toliau – PVM direktyva), 41 straipsnio pirmos pastraipos ir 141 straipsnio c punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bankrutuojančios komercinės bendrovės MS KLJUČAROVCI, d.o.o. (toliau – MS), Slovėnijoje registruotos kaip pridėtinės vertės mokesčio (PVM) mokėtoja, ir Republika Slovenija (Slovėnijos Respublika), atstovaujamos Ministrstvo za finance (Finansų ministerija, Slovėnija), ginčą dėl Finančna uprava Republike Slovenije (Slovėnijos Respublikos mokesčių administratorius, toliau – Slovėnijos mokesčių administratorius) priimto sprendimo dėl mokesčių, susijusių su PVM apskaičiavimu, teisėtumo.
Teisinė sistema
Sąjungos teisė
3
Pagal PVM direktyvos 14 straipsnio 1 dalį „prekių tiekimas <...> – tai teisės kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu perdavimas“.
4
Vadovaujantis PVM direktyvos 20 straipsnio pirma pastraipa, „prekių įsigijimas Bendrijos viduje – teisės disponuoti kilnojamuoju materialiuoju turtu kaip savininkui įsigijimas, kai prekes įsigyjančiam asmeniui į kitą valstybę narę nei tą, iš kurios prekės yra išsiųstos ar išgabentos, siunčia ar gabena pardavėjas arba prekes įsigyjantis asmuo ar kitas asmuo pardavėjo ar prekes įsigyjančio asmens vardu“.
5
Šios direktyvos V antraštinė dalis pavadinta „Apmokestinamųjų sandorių vieta“. Šio antraštinės dalies 2 skyriaus 40–42 straipsniuose apibrėžiama prekių įsigijimo Bendrijos viduje vieta.
6
PVM direktyvos 40 straipsnyje nurodyta: „Prekių įsigijimo Bendrijos viduje vieta laikoma ta vieta, kur baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas jas įsigyjančiam asmeniui.“
7
PVM direktyvos 41 straipsnyje įtvirtinta:
„Nepažeidžiant 40 straipsnio laikoma, kad prekių įsigijimo Bendrijos viduje, kaip apibrėžta 2 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje, vieta yra valstybės narės, suteikusios PVM mokėtojo kodą, kurį prekes įsigyjantis asmuo nurodo įsigydamas prekes, teritorijoje, jeigu tas prekes įsigyjantis asmuo nenurodo, kad šis įsigijimas buvo apmokestintas PVM pagal 40 straipsnį.
Jei įsigijimas apmokestinamas PVM pagal pirmą pastraipą, o vėliau – pagal 40 straipsnį valstybėje narėje, kurioje baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas, apmokestinamoji vertė atitinkamai sumažinama valstybėje narėje, suteikusioje PVM mokėtojo kodą, kurį prekes įsigyjantis asmuo nurodo įsigydamas prekes.“
8
PVM direktyvos 42 straipsnyje nurodyta:
„41 straipsnio pirma pastraipa netaikoma ir laikoma, kad prekių įsigijimas Bendrijos viduje apmokestinamas PVM pagal 40 straipsnį, kai tenkinamos šios sąlygos:
a)
prekes įsigyjantis asmuo nurodo, kad jis prekes įsigijo Bendrijos viduje tam, kad paskui jas tiektų valstybės narės, kuri nustatoma pagal 40 straipsnį, teritorijoje ir už jas pagal 197 straipsnį prievolė sumokėti PVM tenka asmeniui, kuriam skirtos prekės;
b)
prekes įsigyjantis asmuo įvykdė 265 straipsnyje nustatytas prievoles, susijusias su sumuoja[mosios] ataskaitos pateikimu.
9
PVM direktyvos IX antraštinė dalis pavadinta „Neapmokestinimas PVM“. Jos 4 skyriuje reglamentuojamas sandorių Bendrijos viduje neapmokestinimas PVM. Šio skyriaus 2 skirsnyje aptariamas prekių įsigijimo Bendrijos viduje neapmokestinimas PVM. Šiame direktyvos skirsnyje esančiame 141 straipsnyje nustatyta:
„Kiekviena valstybė narė imasi konkrečių priemonių užtikrinti, kad prekių įsigijimas Bendrijos viduje, įvykęs jos teritorijoje pagal 40 straipsnį, nebūtų apmokestinamas PVM, kai tenkinamos šios sąlygos:
a)
prekes įsigyja apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs atitinkamoje valstybėje narėje, bet yra įregistruotas [kaip] PVM mokėtoj[as] kitoje valstybėje narėje;
b)
prekes įsigyja a punkte nurodytas asmuo tam, kad paskui šias prekes galėtų tiekti atitinkamoje valstybėje narėje;
c)
prekės, kurias tokiu būdu įsigyja a punkte nurodytas apmokestinamasis asmuo, yra tiesiogiai siunčiamos ar gabenamos iš kitos valstybės narės nei ta, kurioje šis apmokestinamasis asmuo yra įregistruotas [kaip] PVM mokėtoj[as], asmeniui, kuriam jis tas prekes patieks vėliau;
d)
asmuo, kuriam prekės bus vėliau patiektos, yra apmokestinamasis asmuo arba neapmokestinamasis juridinis asmuo, kuris yra įregistruotas [kaip] PVM mokėtoj[as] atitinkamoje valstybėje narėje;
e)
d punkte nurodytam asmeniui pagal 197 straipsnį tenka prievolė sumokėti PVM, kai tiekimą atlieka apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs toje valstybėje narėje, kurioje atsiranda prievolė sumokėti PVM.“
10
Šios direktyvos XI antraštinėje dalyje „Apmokestinamųjų asmenų ir tam tikrų neapmokestinamųjų asmenų prievolės“ esančio 197 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„PVM moka asmuo, kuriam tiekiamos prekės, kai tenkinamos šios sąlygos:
a)
apmokestinamasis sandoris yra prekių tiekimas 141 straipsnyje nustatytomis sąlygomis;
b)
asmuo, kuriam tiekiamos prekės, yra kitas apmokestinamasis asmuo arba neapmokestinamasis juridinis asmuo, [į]registruotas [kaip] PVM mokėtoj[as] valstybėje narėje, kurioje vykdomas tiekimas;
c)
sąskaita faktūra, kurią išrašė apmokestinamasis asmuo, neįsisteigęs asmens, kuriam tiekiamos prekės, valstybėje narėje, yra išrašyta pagal 3 skyriaus 3–5 skirsnius.“
11
PVM direktyvos 226 straipsnyje numatyta:
„Nepažeidžiant šioje direktyvoje nustatytų specialių nuostatų, pagal 220 ir 221 straipsnius išrašomose sąskaitose faktūrose PVM tikslais privalomai nurodyti turi būti tik šie rekvizitai:
<...>
11)
neapmokestinimo atveju nuoroda į taikytiną šios direktyvos nuostatą arba atitinkamą nacionalinę nuostatą, arba bet kokia kita nuoroda, kad prekių tiekimas ar paslaugų teikimas yra neapmokestinamas;
<...>“
Slovėnijos teisė
12
PVM direktyva į Slovėnijos teisę buvo perkelta 2006 m. lapkričio 16 d.Zakon o davku na dodano vrednost (Pridėtinės vertės mokesčio įstatymu) (Uradni list RS, Nr. 13/11; toliau – ZDDV‑1) ir 2006 m. gruodžio 30 d.Pravilnik o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost (Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo įgyvendinimo taisyklės) (Uradni list RS, Nr. 141/06; toliau – ZDDV‑1 įgyvendinimo taisyklės).
13
ZDDV‑1 23 straipsnyje numatyta:
„1)   Prekių įsigijimo Bendrijos viduje vieta laikoma ta vieta, kur baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas jas įsigijusiam asmeniui.
2)   Nedarant poveikio šio straipsnio 1 daliai, laikoma, kad prekių įsigijimo Sąjungoje vieta yra valstybės narės, suteikusios PVM mokėtojo kodą, kurį nurodydamas prekes įsigyjantis asmuo jų įsigijo, teritorijoje, išskyrus atvejus, kai įsigyjantis asmuo įrodo, kad tas įsigijimas buvo apmokestintas PVM kitoje valstybėje narėje pagal šio straipsnio 1 dalį.
3)   Jeigu įsigijimas buvo apmokestintas PVM pagal šio straipsnio 2 dalį ir vėliau apmokestinamas PVM valstybėje narėje, kurioje baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas, apmokestinamoji vertė atitinkamai sumažinama valstybėje narėje, suteikusioje PVM mokėtojo kodą, kurį prekes įsigyjantis asmuo nurodė įsigydamas prekes.
4)   Nedarant poveikio šio straipsnio 2 daliai, prekių įsigijimas laikomas apmokestinamu PVM pagal šio straipsnio 1 dalį, jei prekes įsigyjantis asmuo:
a)
įrodo, kad jis prekes įsigijo tam, kad paskui jas tiektų valstybės narės, kuri nustatoma pagal šio straipsnio 1 dalį, teritorijoje, ir prievolė sumokėti PVM už šį tiekimą tenka asmeniui, kuriam skirtos prekės, <...>
b)
yra įvykdęs prievoles, susijusias su sumuojamosios ataskaitos pateikimu.“
14
ZDDV‑1 48 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Kai prekių įsigijimas Sąjungos viduje vyksta Slovėnijos teritorijoje, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 23 straipsnio 1 dalį, jis neapmokestinamas PVM, jei tenkinamos šios sąlygos:
a)
prekes įsigyja apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs Slovėnijoje, bet yra įregistruotas kaip PVM mokėtojas kitoje valstybėje narėje;
b)
prekes įsigyja a punkte nurodytas asmuo tam, kad paskui šias prekes galėtų tiekti Slovėnijos teritorijoje;
c)
prekės, kurias tokiu būdu įsigyja a punkte nurodytas apmokestinamasis asmuo, tiesiogiai siunčiamos ar gabenamos iš kitos valstybės narės nei ta, kurioje šis apmokestinamasis asmuo yra įregistruotas kaip PVM mokėtojas, asmeniui, kuriam jis tas prekes patieks vėliau;
d)
asmuo, kuriam prekės bus vėliau patiektos, yra kitas apmokestinamasis asmuo arba neapmokestinamasis juridinis asmuo, įregistruotas kaip PVM mokėtojas Slovėnijoje; <...>
e)
už vėlesnį šios dalies a punkte nurodyto apmokestinamojo asmens vykdomą prekių tiekimą Slovėnijos teritorijoje prekių gavėjas privalo sumokėti PVM pagal šio įstatymo 76 straipsnio 1 dalies 4 punktą.“
15
ZDDV‑1 76 straipsnio 1 dalies 4 punkte numatyta:
„PVM moka asmuo, kuriam tiekiamos prekės, kai tenkinamos šios sąlygos:
–
apmokestinamasis sandoris yra prekių tiekimas šio įstatymo 48 straipsnio 2 dalyje nustatytomis sąlygomis;
–
asmuo, kuriam tiekiamos prekės, yra kitas apmokestinamasis asmuo arba neapmokestinamasis juridinis asmuo, įregistruotas kaip PVM mokėtojas Slovėnijoje, <...>
–
sąskaita faktūra, kurią išrašė apmokestinamasis asmuo, neįsisteigęs Slovėnijoje, išrašoma pagal šį įstatymą <...>.“
16
ZDDV‑1 įgyvendinimo taisyklių 27 straipsnyje nurodoma:
„Trišaliai sandoriai yra grandininiai sandoriai, kurių dalyviai trys apmokestinamieji asmenys, kurių kiekvienas yra įregistruotas kaip PVM mokėtojas savo valstybėje narėje. Apmokestinamasis asmuo, kuris tiekia prekę iš vienos valstybės narės, išrašo prekių tiekimo Sąjungos viduje sąskaitą faktūrą apmokestinamajam asmeniui, kuris yra prekes įsigyjantis asmuo, kitoje valstybėje narėje už prekes, kurios tiesiogiai išsiunčiamos arba išgabenamos apmokestinamajam asmeniui (prekių gavėjui) į trečiąją valstybę narę.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
17
Pareiškėja pagrindinėje byloje MS yra komercinė bendrovė, Slovėnijoje įregistruota kaip PVM mokėtoja. 2015 ir 2016 m. ji įsigijo iš Vokietijoje registruotų tiekėjų sojos ir rapsų išspaudų bei rapsų aliejaus ir juos perpardavė trims Danijoje kaip PVM mokėtojos registruotoms bendrovėms. MS nurodė Vokietijos tiekėjams PVM mokėtojo kodą. MS įsigytų prekių gabenimas buvo vykdomas tiesiai iš Vokietijos į Daniją, jį organizavo ir už jį sumokėjo MS. Šie prekių įsigijimai ir vėlesni pristatymai trims Danijos įmonėms, MS klientėms, buvo nurodyti PVM deklaracijoje ir suvestinėje ataskaitoje Slovėnijoje. Sąskaitose faktūrose, kurias pareiškėja pagrindinėje byloje pateikė savo klientams, buvo nurodyta „Atvirkštinis apmokestinimas“.
18
MS taikė ZDDV‑1 23 ir 48 straipsniuose, siejamuose su ZDDV‑1 įgyvendinimo taisyklių 27 straipsniu, vadinamiesiems trišaliams sandoriams numatytą supaprastinimo priemonę, perleisdama mokestinę prievolę sumokėti PVM už prekių įsigijimą Bendrijos viduje trims Danijos bendrovėms, neįsiregistruodama kaip PVM mokėtoja Danijoje.
19
Slovėnijos mokesčių administratorius, remdamasis 2010 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentu (ES) Nr. 904/2010 dėl administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčio srityje (nauja redakcija) (OL L 268, 2010, p. 1), paprašė Danijos mokesčių administratoriaus pateikti informacijos, kad išsiaiškintų, ar trys Danijos bendrovės, MS klientės, deklaravo iš MS įvykdytus įsigijimus, ar jos deklaravo ir sumokėjo atitinkamą PVM ir ar faktiškai priėmė prekių tiekimą. Atsakydamas į šį prašymą Danijos mokesčių administratorius nurodė, kad šios trys bendrovės neįsigijo nagrinėjamų prekių ir nesumokėjo atitinkamo PVM, kad jos neturėjo nei sandėlių, nei biurų Danijoje, todėl jos yra įsipareigojimų nevykdantys ūkio subjektai.
20
Taigi pirkimo PVM už tiekimus Bendrijos viduje nebuvo sumokėtas nei Danijoje, nei Slovėnijoje.
21
MS savo faktiškai įsigytas prekes kaip gabenimo organizatorė pristatė į Danijoje esančias sandėliavimo ar maišymo patalpas, o iš ten jas paėmė įvairios pagal Danijos teisę įsteigtos bendrovės ANC Group, kuri yra trijų pirmiau 17 punkte nurodytų Danijos bendrovių klientė, vardu. Taigi tiekimo grandinę sudarė keturi ūkio subjektai, registruoti trijose skirtingose valstybėse narėse, t. y. Vokietijos tiekėjas, MS, Danijos bendrovė MS klientė ir ANC Group. Minėtos prekės buvo vieną kartą išgabentos iš Vokietijos tiekėjo, pirmojo grandinės dalyvio, pas ANC Group, ketvirtąją grandinės dalyvę, kuri galėjo disponuoti šiomis prekėmis kaip savininkė.
22
Slovėnijos mokesčių administratorius atliko MS mokestinį patikrinimą, susijusį su PVM deklaravimu ir mokėjimu už 2015 m. ir 2016 m. Per šį patikrinimą jis nustatė bendrą 1802408,04 EUR PVM sumą, kurią MS turėjo sumokėti už šiuos dvejus metus.
23
Slovėnijos mokesčių administratorius nusprendė, kad MS neturėjo teisės pasinaudoti ZDDV‑1 23 ir 48 straipsniuose, siejamuose su ZDDV‑1 įgyvendinimo taisyklių 27 straipsniu, numatyta supaprastinimo priemone trišaliams sandoriams, nes daugiau nei du prekių tiekimai buvo atlikti pagal vieną gabenimo sandorį. Šiuo klausimu Slovėnijos mokesčių administratorius rėmėsi tuo, kad nagrinėjamos prekės nebuvo perduotos trečiajam tiekimų grandinės ūkio subjektui, o buvo perduotos ANC Group, ketvirtajam šios grandinės ūkio subjektui. Taigi pagal ZDDV‑1 23 straipsnio 2 dalį MS atliktų įsigijimų apmokestinimo vieta yra valstybėje narėje, kurioje MS yra įregistruota kaip PVM mokėtoja, t. y. Slovėnijoje. Be to, Slovėnijos mokesčių administratorius nusprendė, kad MS negalėjo atitinkamai sumažinti savo apmokestinamosios vertės Danijoje sumokėto PVM suma pagal ZDDV‑1 23 straipsnio 3 dalį, nes žinojo, kad dalyvauja sandoriuose, kuriais siekiama sukčiauti PVM.
24
Finansų ministerija atmetė MS administracinį skundą kaip nepagrįstą ir patvirtino Slovėnijos mokesčių administratoriaus motyvus dėl PVM apskaičiavimo.
25
MS pateikė skundą dėl Slovėnijos mokesčių administratoriaus sprendimo panaikinimo Upravno sodišče (Administracinis teismas, Slovėnija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
26
MS teigia, kad nagrinėjamu atveju įvykdytos PVM direktyvos 141 straipsnyje nustatytos sąlygos, nors nagrinėjamas sandoris apima tris vienas po kito einančius tiekimus. MS teigimu, tai, kad valstybėje narėje, kurioje paskesnis pirkėjas (trečiasis ūkio subjektas tiekimų grandinėje) įregistruotas kaip PVM mokėtojas, prekės tiekiamos kitam ūkio subjektui (ketvirtajam šios grandinės ūkio subjektui), neturi įtakos tam, kad nagrinėjamas sandoris galėtų būti kvalifikuojamas kaip trišalis sandoris.
27
Slovėnijos Respublika nesutinka su šio sprendimo 26 punkte nurodyta MS pozicija ir teigia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sandoris nėra trišalis sandoris visų pirma dėl to, kad daugiau nei du prekių tiekimai buvo atlikti per vieną gabenimo operaciją iš Vokietijos į Daniją. Jos teigimu, nors trišaliams sandoriams numatytos supaprastinimo priemonės taikymas nepriklauso nuo prekių tiekimo į trečiojo tiekimo grandinės ūkio subjekto patalpas, pasibaigus gabenimui prekės turi būti perduotos šiam ūkio subjektui, kuris turi įvykdyti prievolę sumokėti PVM už prekių įsigijimą Bendrijos viduje. Nagrinėjamu atveju MS neatitinka šios sąlygos, nes sandėliavimo ar maišymo patalpose aptariamas prekės buvo priimtos ne Danijos bendrovių, MS klienčių, t. y. trečiųjų tiekimo grandinės ūkio subjektų, vardu ir sąskaita, o ANC Group, kuri yra ketvirtasis ūkio subjektas šioje grandinėje, vardu.
28
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma teigia, kad sandoriams tarp trijų pirmųjų tiekimo grandinės ūkio subjektų, kuriuose dalyvauja keturi ūkio subjektai, gali būti taikoma trišaliams sandoriams numatyta supaprastinimo priemonė, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos nuostatas, jeigu tenkinamos šioje direktyvoje numatytos sąlygos. Iš tiesų, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aiškinimu, vėlesnis prekių tiekimas po trišalio sandorio pagal PVM direktyvos 141 straipsnį nėra šio trišalio sandorio dalis ir iš esmės neturi įtakos tam, ar antrasis ūkio subjektas tiekimų grandinėje laikosi supaprastinimo priemonės taikymo sąlygų.
29
Dėl PVM direktyvos 141 straipsnio c punkto aiškinimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pabrėžia, kad iš šios direktyvos nematyti, jog aplinkybė, kad trečiasis tiekimo grandinės ūkio subjektas ketina perparduoti įsigytas prekes, yra svarbi antrajam ūkio subjektui šioje grandinėje. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad iš PVM direktyvos 141 straipsnio c punkto formuluotės, visų pirma žodžių junginio „asmeniui, kuriam jis tas prekes patieks vėliau“, aiškiai nematyti, ar trečiasis ūkio subjektas tiekimų grandinėje turi faktiškai perimti atitinkamas prekes, kuriomis jis gali naudotis kaip savininkas, ar šioje nuostatoje numatyta sąlyga taip pat įvykdoma tiesioginio tiekimo šio ūkio subjekto klientui atveju. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nėra Teisingumo Teismo jurisprudencijos šiuo klausimu, nes esama jurisprudencija susijusi su formaliomis trišaliams sandoriams numatytos supaprastinimo priemonės taikymo sąlygomis.
30
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad kiltų sunkumų, susijusių su teisingu sandorio apmokestinimu pagrindinėje byloje tuo atveju, jei būtų įvykdytos trišaliams sandoriams numatytos supaprastinimo priemonės taikymo sąlygos, bet paaiškėtų, kad pareiškėja pagrindinėje byloje sąmoningai dalyvavo sukčiaujant. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl Slovėnijos mokesčių administratoriaus kompetencijos tokiu atveju nustatyti pareiškėjos pagrindinėje byloje mokėtiną mokestį pagal PVM direktyvos 41 straipsnio pirmą pastraipą.
31
Šiomis aplinkybėmis Upravno sodišče (Administracinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar PVM direktyvos 141 straipsnio c punktas, nuo kurio pagal šios direktyvos 42 ir 197 straipsnius priklauso šios direktyvos 41 straipsnio pirmos pastraipos netaikymas, turi būti aiškinamas taip, kad minėtoje nuostatoje įtvirtinta sąlyga tenkinama tuo atveju, kai nagrinėjama prekė buvo patiekta (t. y. perduota naudotis arba nuosavybės teisės pagrindu) tik vienu kartu nugabenus prekes iš jas įsigijusio asmens kitam jas įsigijusiam asmeniui (o ne trečiajam sandorių grandinės subjektui), kuris įregistruotas kaip PVM mokėtojas toje pačioje valstybėje narėje kaip trečiasis sandorių grandinės subjektas?
2.
Ar PVM direktyvos 141 straipsnio c punkte nustatytai sąlygai įvykdyti turi įtakos tai, kad subjektas, kuris naudojasi trišaliams sandoriams taikoma supaprastinta procedūra, žino apie vėlesnį prekės tiekimą?
Upravno sodišče (administracinis teismas) pateikia trečiąjį klausimą, kuris priklauso nuo atsakymo į abu pirmiau išdėstytus klausimus, t. y.:
3.
Ar šios bylos aplinkybėmis PVM direktyvos 41 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad PVM gali būti apskaičiuojamas valstybėje, kurioje įregistruotas apmokestinamasis asmuo, veikiantis kaip antrasis sandorių grandinės subjektas (Slovėnijoje), turint omenyje, jog šiomis aplinkybėmis apmokestinamoji vertė nesumažinama pagal šios direktyvos 41 straipsnio antrą pastraipą, jei nustatoma, kad apmokestinamasis asmuo žinojo arba turėjo žinoti, kad dalyvauja sandoriuose, kurie laikomi piktnaudžiavimu PVM sistema?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
32
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teiraujasi dėl PVM direktyvos 42, 141 ir 197 straipsniuose numatytos su trišaliais sandoriais susijusios supaprastinimo priemonės taikymo antrajam ūkio subjektui, kai šią tiekimo grandinę sudaro ne trys, o keturi ūkio subjektai, įsiregistravę kaip PVM mokėtojai trijose skirtingose valstybėse narėse.
33
Visų pirma reikėtų priminti, kad trišalis sandoris tai sandoris, kai tiekėjas, įregistruotas kaip PVM mokėtojas pirmoje valstybėje narėje, tiekia prekes tarpiniam jas įsigyjančiam asmeniui, įregistruotam kaip PVM mokėtojas antroje valstybėje narėje, o šis savo ruožtu jas tiekia galutiniam prekes įsigyjančiam asmeniui, įregistruotam kaip PVM mokėtojas trečiojoje valstybėje narėje; prekės tiesiogiai gabenamos iš pirmosios valstybės narės į trečiąją valstybę narę (2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 41 punktas).
34
Šiam trišaliam sandoriui gali būti taikoma tvarka, kuria nukrypstama nuo PVM direktyvos 2 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintos taisyklės, pagal kurią prekių įsigijimas už atlygį Bendrijos viduje, įvykdytas valstybės narės teritorijoje, apmokestinamas PVM (žr. 2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
35
Pagal šią nukrypti leidžiančią tvarką, pirma, PVM neapmokestinamos tarpinio prekes įsigyjančio asmens, įregistruoto kaip PVM mokėtojas antrojoje valstybėje narėje, Bendrijos viduje įsigytos prekės ir, antra, šio prekių įsigijimo apmokestinimas PVM perkeliamas galutiniam prekes įsigyjančiam asmeniui, įsisteigusiam ir įregistruotam kaip PVM mokėtojas trečiojoje valstybėje narėje; taip tarpinis prekes įsigyjantis asmuo atleidžiamas nuo prievolės įsiregistruoti kaip PVM mokėtojas šioje trečiojoje valstybėje narėje. Ši tvarka išplaukia iš PVM direktyvos 40 straipsnyje numatytos taisyklės ir iš jos 42 straipsnio išplaukiančios nukrypti leidžiančios nuostatos sąsajos (2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 43 punktas).
36
PVM direktyvos 40 straipsnyje įtvirtinta taisyklė, pagal kurią prekių įsigijimo Bendrijos viduje apmokestinimo vieta laikoma ta vieta, kur baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas jas įsigyjančiam asmeniui. Siekiant užtikrinti teisingą šios taisyklės taikymą, direktyvos 41 straipsnyje numatyta, kad, jeigu prekes įsigyjantis asmuo nenurodo, kad įsigijimas buvo apmokestintas PVM pagal tos direktyvos 40 straipsnį, prekių įsigijimo Bendrijos viduje vieta yra valstybės narės, suteikusios PVM mokėtojo kodą, kurį prekes įsigyjantis asmuo nurodo įsigydamas prekes, teritorijoje (2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 44 punktas).
37
PVM direktyvos 42 straipsniu nukrypstama nuo 36 punkte minėtos taisyklės taikymo tos pačios direktyvos 141 straipsnyje numatytiems trišaliams sandoriams, kai, pirma, prekes įsigyjantis asmuo nurodo, kad prekes įsigijo Bendrijos viduje tam, kad paskui jas tiektų valstybės narės, nustatomos pagal tos direktyvos 40 straipsnį, teritorijoje, ir už jas pagal tos direktyvos 197 straipsnį prievolė sumokėti PVM tenka asmeniui, kuriam tiekiamos prekės, ir, antra, prekes įsigyjantis asmuo įvykdė minėtos direktyvos 265 straipsnyje nustatytas prievoles, susijusias su sumuojamosios ataskaitos pateikimu (2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 45 punktas).
38
Pagrindinėje byloje nagrinėjama tiekimo grandinė, priešingai nei „klasikinis“ trišalis sandoris (kuriame dalyvauja trys ūkio subjektai), apima keturis apmokestinamuosius asmenis, įregistruotus kaip PVM mokėtojai trijose skirtingose valstybėse narėse. Kalbama apie situaciją, kai apmokestinamasis asmuo A, įregistruotas kaip PVM mokėtojas Vokietijoje, parduoda prekes apmokestinamajam asmeniui B, Slovėnijoje įregistruotam kaip PVM mokėtojas, šis tas pačias prekes parduoda apmokestinamajam asmeniui C, Danijoje įregistruotam kaip mokėtojas, o šis šias prekes parduoda apmokestinamajam asmeniui D, taip pat Danijoje įregistruotam kaip PVM mokėtojas.
39
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis trečiasis ir paskutinis ūkio subjektų C ir D sandoris, sudarytas toje pačioje valstybėje narėje kaip ir ankstesnis sandoris, iš principo turi būti laikomas bent jau papildomu tiekimu, neturinčiu įtakos ankstesniems sandoriams, kurie galėtų būti kvalifikuojami kaip ankstesnis trišalis sandoris ir kuriems galėtų būti taikoma PVM direktyvos 42, 141 ir 197 straipsniuose numatyta administracinio supaprastinimo priemonė, jeigu tenkinamos šioje direktyvoje numatytos sąlygos.
40
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, sunkumų kyla dėl to, kad iš PVM direktyvos 141 straipsnio c punkto formuluotės „asmeniui, kuriam jis tas prekes patieks vėliau“, aiškiai nematyti, ar trečiasis ūkio subjektas tiekimų grandinėje turi faktiškai perimti jam patiektas atitinkamas prekes, ar šioje nuostatoje numatyta sąlyga tenkinama ir tiesioginio tiekimo šio ūkio subjekto klientui atveju.
41
Taigi pagrindinė byla iš esmės susijusi su tuo, kad „prekių tiekimas vėliau“, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 141 straipsnio c punktą, buvo atliktas ne trečiajam ūkio subjektui (ūkio subjektui C), o tiesiogiai jo klientui (ūkio subjektui D).
42
Taigi pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar PVM direktyvos 141 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad tai, jog prekės nėra fiziškai gabenamos asmeniui, kuriam vykdomas vėlesnis tiekimas pagal trišalį sandorį, bet gabenamos jo klientui, kuriam jis jas perparduoda ir kuris yra įregistruotas kaip PVM mokėtojas toje pačioje valstybėje narėje kaip perpardavėjas, netrukdo šioje nuostatoje numatytą sąlygą laikyti įvykdyta.
43
Šiomis aplinkybėmis pirmasis prejudicinis klausimas iš esmės susijęs su sąvokos „asmuo, kuriam prekės bus vėliau patiektos“, kaip ji suprantama pagal PVM direktyvos 141 straipsnio c ir d punktus, aiškinimu.
44
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pagal PVM direktyvos 14 straipsnio 1 dalį prekių tiekimas reiškia „teisės kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu perdavimą“.
45
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją sąvoka „prekių tiekimas“ reiškia ne nuosavybės teisės perdavimą taikomoje nacionalinėje teisėje numatytais būdais, o apima visus materialiojo turto perleidimo sandorius, kuriais viena šalis suteikia kitai šaliai teisę disponuoti tuo turtu taip, lyg ji būtų šio turto savininkė (žr. 2015 m. liepos 2 d. Sprendimo NLB Leasing, C‑209/14, EU:C:2015:440, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
46
Vis dėlto teisės kaip savininkui disponuoti materialiuoju turtu perdavimas, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 14 straipsnio 1 dalį, nereikalauja, kad šalis, kuriai perduodamas šis materialusis turtas, fiziškai turėtų šį turtą ar kad šis materialusis turtas būtų fiziškai gabenamas jai ir (arba) būtų jos fiziškai gautas (2015 m. liepos 15 d. Nutarties Itales, C‑123/14, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:511, 36 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Euro Tyre Holding, C‑430/09, EU:C:2010:786, 42 punktas).
47
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau turėjo progą patikslinti, kad tai, jog prekė nebuvo gauta tiesiogiai iš pirkimo sąskaitą faktūrą išrašiusio asmens, nebūtinai yra tikrojo tiekėjo sukčiavimo pasekmė, bet gali būti dėl kitų priežasčių, kaip antai, be kita ko, dviejų vienas po kito einančių tų pačių prekių, kurios pagal pavedimą iš pirmojo pardavėjo gabenamos tiesiogiai antrajam pirkėjui, pardavimo, todėl yra du vienas po kito einantys tiekimai, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 14 straipsnio 1 dalį, bet tik vienas faktinis gabenimas. Be to, nebūtina, kad pirmasis įgijėjas būtų tapęs aptariamų prekių savininku šio gabenimo metu, turint mintyje, kad tiekimas pagal šią nuostatą nereiškia prekių nuosavybės teisės perleidimo (žr. 2015 m. liepos 15 d. Nutarties Itales, C‑123/14, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:511, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
48
Taigi darytina išvada, kad pagal PVM direktyvos 141 straipsnio c ir d punktus nereikalaujama, kad „vėlesnio tiekimo“, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas, gavėjas fiziškai turėtų patiektą materialųjį turtą ar kad šis materialusis turtas būtų fiziškai gabenamas šiam asmeniui ir (arba) fiziškai gautas. Taigi toks tiekimas gali būti atliekamas vykdant vieną gabenimą asmeniui, kuriam minėtas gavėjas perparduoda materialųjį turtą.
49
Be to, tokį aiškinimą patvirtina PVM direktyvos 42 ir 141 straipsniuose nustatytos nukrypti leidžiančios tvarkos tikslai. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal jurisprudenciją, nors šios direktyvos 141 straipsnio tikslas yra išvengti, kad tarpinis įgijėjas (ūkio subjektas B) turėtų įvykdyti registravimosi ir deklaravimo pareigas prekių paskirties valstybėje narėje, minėtos direktyvos 41 ir 42 straipsniais siekiama užtikrinti nagrinėjamo įsigijimo Bendrijos viduje apmokestinimą PVM galutinio įgijėjo (ūkio subjekto C), vėlesnio tiekimo gavėjo, lygmeniu, kartu išvengiant šio sandorio dvigubo apmokestinimo (šiuo klausimu žr. 2018 m. balandžio 19 d. Sprendimo Firma Hans Bühler, C‑580/16, EU:C:2018:261, 41 ir 50 punktus ir 2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Luxury Trust Automobil, C‑247/21, EU:C:2022:966, 53 punktą). Tačiau šių tikslų įgyvendinimas nepriklauso nuo to, ar prekės fiziškai išgabenamos asmeniui, kuriam vykdomas vėlesnis tiekimas.
50
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: PVM direktyvos 141 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, jog tai, kad pagal trišalį sandorį patiektos prekės nėra fiziškai gabenamos asmeniui, kuriam vykdomas vėlesnis tiekimas pagal trišalį sandorį, bet gabenamos jo klientui, kuriam jis perparduoda prekes ir kuris yra įregistruotas kaip PVM mokėtojas toje pačioje valstybėje narėje kaip perpardavėjas, netrukdo šioje nuostatoje numatytą sąlygą laikyti įvykdyta.
Dėl antrojo klausimo
51
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tai, kad ūkio subjektas, kuriam taikoma trišaliams sandoriams numatyta supaprastinimo priemonė, žino, jog vėlesnis tiekimas buvo pristatytas ne asmeniui, kuriam šis tiekimas buvo atliktas, bet jo klientui, turi įtakos PVM direktyvos 141 straipsnio c punkte numatytos sąlygos laikymuisi.
52
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 46–50 punktuose, į antrąjį klausimą reikia atsakyti neigiamai. Be to, priešingas požiūris prieštarautų jurisprudencijai, pagal kurią sandoriai turi būti apmokestinami atsižvelgiant į jų objektyvius požymius (žr. 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Collée, C‑146/05, EU:C:2007:549, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; šiuo klausimu taip pat žr. 2018 m. liepos 11 d. Sprendimą E LATS, C‑154/17, EU:C:2018:560, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53
Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti: PVM direktyvos 141 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, jog tai, kad ūkio subjektas, kuriam taikoma trišaliams sandoriams numatyta supaprastinimo priemonė, žino, jog atitinkamos prekės fiziškai gabenamos ne asmeniui, kuriam atliekamas vėlesnis tiekimas, o jo klientui, kuriam jis jas perparduoda ir kuris įregistruotas kaip PVM mokėtojas toje pačioje valstybėje narėje kaip perpardavėjas, neturi įtakos šioje nuostatoje numatytos sąlygos laikymuisi.
Dėl trečiojo klausimo
54
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar PVM direktyvos 41 ir 42 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, laikoma, kad prekių įsigijimo Bendrijos viduje vieta yra teritorijoje valstybės narės, suteikusios PVM mokėtojo kodą, kurį įsigydamas prekes nurodė prekes įsigyjantis asmuo, ir šis įgijėjas negali pasinaudoti šios direktyvos 41 straipsnio antroje pastraipoje numatytu apmokestinamosios vertės sumažinimu, jeigu konstatuojama, kad minėtas įgijėjas žinojo arba turėjo žinoti, kad dalyvauja sandoriuose, kuriais piktnaudžiaujama PVM sistema.
55
Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, jog asmenys negali sukčiaudami arba piktnaudžiaudami remtis Europos Sąjungos teisės normomis (žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Schoenimport Italmoda Mariano Previti ir kt., C‑131/13, C‑163/13 ir C‑164/13, EU:C:2014:2455, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
56
Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją kova su galimu sukčiavimu, mokesčių vengimu ir piktnaudžiavimu yra PVM direktyvoje pripažinti ir skatinami tikslai (žr. 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Mecsek-Gabona, C‑273/11, EU:C:2012:547, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
57
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad iš esmės nacionalinės valdžios institucijos ir teismai turi atsisakyti suteikti PVM direktyvoje numatytas teises, kuriomis remiamasi sukčiaujant ar piktnaudžiaujant, nesvarbu, ar tai būtų teisė į atskaitą, teisė į neapmokestinimą arba teisė į PVM, susijusio su tiekimu Bendrijos viduje, grąžinimą (2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Schoenimport Italmoda Mariano Previti ir kt., C‑131/13, C‑163/13 ir C‑164/13, EU:C:2014:2455, 49 punktas).
58
Taip yra ne tik tuo atveju, kai pats apmokestinamasis asmuo sukčiavo mokesčiais, bet ir tuo atveju, kai apmokestinamasis asmuo žinojo arba turėjo žinoti, kad dėl atitinkamo sandorio dalyvauja sandoryje, susijusiame su tiekėjo ar kito ūkio subjekto, dalyvaujančio tiekimo grandinėje perkant ar parduodant, sukčiavimu PVM (žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Schoenimport Italmoda Mariano Previti ir kt., C‑131/13, C‑163/13 ir C‑164/13, EU:C:2014:2455, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
59
Kadangi Sąjungos teisės sistemoje numatytos teisės negalima grįsti aplinkybėmis, kuriomis piktnaudžiaujama ar sukčiaujama, atsisakymas suteikti lengvatą pagal PVM direktyvą nereiškia, kad atitinkamam privačiam asmeniui nustatoma pareiga pagal šią direktyvą, o yra paprasčiausia pasekmė to, kad konstatuojama, jog minėtoje direktyvoje numatytos objektyvios sąlygos, kurių reikalaujama siekiant pasinaudoti minėta lengvata, iš tikrųjų nėra įvykdytos, kiek tai susiję su šia teise (žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Schoenimport Italmoda Mariano Previti ir kt., C‑131/13, C‑163/13 ir C‑164/13, EU:C:2014:2455, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
60
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kaip tai daro Slovėnijos Respublika, kad pagal jurisprudenciją atsisakymas taikyti lengvatą pagal PVM direktyvą neprieštarauja nei proporcingumo, nei neutralumo, nei teisinio saugumo, nei teisėtų lūkesčių apsaugos principams. Apmokestinamasis asmuo, tyčia dalyvavęs sukčiaujant mokesčiais ir sukėlęs grėsmę bendrosios PVM sistemos veikimui, negali pagrįstai remtis šiais principais (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimo R., C‑285/09, EU:C:2010:742, 53 ir 54 punktus).
61
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ir į PVM direktyvos 42 ir 141 straipsniuose numatytos nukrypti leidžiančios tvarkos tikslus, nurodytus šio sprendimo 49 punkte, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti: PVM direktyvos 41 ir 42 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad valstybės narės, suteikusios PVM mokėtojo kodą, kurį naudodamas PVM apmokestinamas asmuo įsigijo prekių Bendrijos viduje, institucijos ir teismai turi atsisakyti šiam įgijėjui taikyti šios direktyvos 42 ir 141 straipsniuose numatytą tvarką ir šios direktyvos 41 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtintą apmokestinamosios vertės sumažinimą, jei nustatyta, kad minėtas įgijėjas žinojo arba turėjo žinoti, kad dėl sandorio, kuriuo remiamasi siekiant pateisinti šios tvarkos taikymą, jis dalyvavo sukčiaujant PVM tiekimų grandinėje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
62
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (prašymus priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjanti kolegija)
nusprendžia:
1.
2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, iš dalies pakeistos 2010 m. liepos 13 d. Tarybos direktyva 2010/45/ES, 141 straipsnio c punktas
turi būti aiškinamas taip:
tai, kad pagal trišalį sandorį patiektos prekės nėra fiziškai gabenamos asmeniui, kuriam vykdomas vėlesnis tiekimas pagal trišalį sandorį, bet gabenamos jo klientui, kuriam jis perparduoda prekes ir kuris yra įregistruotas kaip pridėtinės vertės mokesčio (PVM) mokėtojas toje pačioje valstybėje narėje kaip perpardavėjas, netrukdo šioje nuostatoje numatytą sąlygą laikyti įvykdyta.
2.
Direktyvos 2006/112, iš dalies pakeistos Direktyva 2010/45, 141 straipsnio c punktas
turi būti aiškinamas taip:
tai, kad ūkio subjektas, kuriam taikoma trišaliams sandoriams numatyta supaprastinimo priemonė, žino, jog atitinkamos prekės fiziškai gabenamos ne asmeniui, kuriam atliekamas vėlesnis tiekimas, o jo klientui, kuriam jis jas perparduoda ir kuris įregistruotas kaip PVM mokėtojas toje pačioje valstybėje narėje kaip perpardavėjas, neturi įtakos šioje nuostatoje numatytos sąlygos laikymuisi.
3.
Direktyvos 2006/112, iš dalies pakeistos Direktyva 2010/45, 41 ir 42 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
valstybės narės, suteikusios PVM mokėtojo kodą, kurį naudodamas PVM apmokestinamas asmuo įsigijo prekių Bendrijos viduje, institucijos ir teismai turi atsisakyti šiam įgijėjui taikyti šios direktyvos 42 ir 141 straipsniuose numatytą tvarką ir šios direktyvos 41 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtintą apmokestinamosios vertės sumažinimą, jei nustatyta, kad minėtas įgijėjas žinojo arba turėjo žinoti, kad dėl sandorio, kuriuo remiamasi siekiant pateisinti šios tvarkos taikymą, jis dalyvavo sukčiaujant PVM tiekimų grandinėje.
Papasavvas
Laitenberger
Hesse
Stancu
Dimitrakopoulos
Paskelbtas 2025 m. gruodžio 3 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: slovėnų.