Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2026 m. kovo 19 d.(1)
Byla C‑842/24
DNO Yemen AS
prieš
Petrolin Trading Limited,
Moe Oil & Gas Yemen Limited,
The Ministry of Oil and Minerals (of The Republic of Yemen),
Yemen Oil & Gas Corporation / The Yemen Company,
Dove Energy Limited, likviduota
(Cour de cassation (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendra užsienio ir saugumo politika – Ribojamosios priemonės atsižvelgiant į padėtį Jemene – Draudimas netiesiogiai suteikti galimybę asmenims, subjektams ar įstaigoms, kuriems taikomos priemonės, naudotis lėšomis – Galimybės naudotis lėšomis suteikimas viešiesiems subjektams, kuriems priemonės netaikomos, tačiau kuriems įtaką daro į sąrašą įtraukti asmenys “
I.      Įžanga
1.        Europos Sąjungos nustatytos ribojamosios priemonės fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms dabartiniame geopolitiniame kontekste užima pagrindinę vietą bendros užsienio ir saugumo politikos (BUSP) srityje. Atsižvelgiant į tai, kad šios priemonės paprastai įgyvendinamos Tarybos reglamentu, priimtu remiantis SESV 215 straipsniu, jos yra tiesiogiai taikomos valstybių narių teisinėje sistemoje ir privalomos visoms jų institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus. Tai, be kita ko, pasakytina apie Reglamentą (ES) Nr. 1352/2014(2), kuris yra nagrinėjamas šioje byloje.
2.        Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje numatytas draudimas tiesiogiai ar netiesiogiai suteikti galimybę naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais tam tikriems asmenims, subjektams ar įstaigoms yra viena iš įprastai priimamų ribojamųjų priemonių. Šis draudimas gali turėti įtakos sutartiniams įsipareigojimams, įskaitant tuos, kurie buvo nustatyti arbitražo sprendimu. Tai yra šioje byloje nagrinėjamos bylos kontekstas.
3.        Nagrinėdamas skundą dėl arbitražo sprendimo, grindžiamą tuo, kad jo įvykdymas reikštų pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį draudžiamą lėšų teikimą, Cour de cassation
(Kasacinis Teismas, Prancūzija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, teikia Teisingumo Teismui tris prejudicinius klausimus, kuriais iš esmės siekiama patikslinti, pirma, šio draudimo taikymo sritį ir, antra, įrodinėjimo standartą, reikalaujamą tam, kad minėtas draudimas būtų taikomas, taip pat įrodinėjimo pareigos paskirstymą.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Tarptautinė teisė
4.        2014 m. vasario 26 d.
7119‑ame posėdyje Jungtinių Tautų Saugumo Taryba priėmė Rezoliuciją Nr. 2140 (2014). Šioje rezoliucijoje nurodyta:
„Saugumo Taryba
<...>
dar kartą patvirtindama jos tvirtą įsipareigojimą remti Jemeno vienybę, suverenitetą, nepriklausomybę ir teritorinį vientisumą,
<...>
susirūpinusi atkreipia dėmesį į politines, ekonomines, humanitarines ir saugumo problemas, įskaitant Jemene tebesitęsiantį smurtą.
<...>
atsižvelgdama į tai, kad padėtis Jemene kelia grėsmę tarptautinei taikai ir saugumui regione,
veikdama pagal Jungtinių Tautų Chartijos[(3)] VII skyrių,
<...>
11)      nusprendžia, kad visos valstybės narės pradinį vienų metų laikotarpį, skaičiuojamą nuo šios rezoliucijos priėmimo dienos, privalo nedelsdamos įšaldyti jų teritorijoje esančias lėšas, kitą finansinį turtą ir ekonominius išteklius, kuriuos tiesiogiai ar netiesiogiai valdo arba kontroliuoja <...> į sąrašus įtraukti asmenys ar subjektai, arba bet kurie asmenys ar subjektai, veikiantys jų vardu ar jų nurodymu, arba bet kuris jiems priklausantis ar jų kontroliuojamas subjektas, ir, be to, nusprendžia, kad visos valstybės narės turi užtikrinti, kad jų piliečiai ar bet kuris jų teritorijoje esantis asmuo ar subjektas neleistų, kad šiems asmenims ar subjektams būtų suteikta galimybė naudotis lėšomis, finansiniu turtu ar ekonominiais ištekliais arba kad būtų suteikta galimybė jais naudotis jų naudai;
<...>“
B.      Sąjungos teisė
1.      Reglamentas Nr. 1352/2014
5.        Reglamento Nr. 1352/2014(4) 2 straipsnyje nustatyta:
„1.      Įšaldomos visos šio reglamento I priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms priklausančios, jų nuosavybe esančios, jų valdomos ar kontroliuojamos lėšos ir ekonominiai ištekliai.
2.      I priede išvardytiems fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms nesuteikiama galimybė tiesiogiai arba netiesiogiai naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais arba galimybė jais naudotis tų fizinių ar juridinių asmenų, subjektų ar įstaigų naudai.“(5)
6.        Šio reglamento 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Į I priedą įtraukiami fiziniai arba juridiniai asmenys, subjektai ir įstaigos, kurie, kaip nurodė [Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos(6)] Sankcijų komitetas, dalyvauja veiksmuose, keliančiuose grėsmę Jemeno taikai, saugumui ar stabilumui, arba juos remia <...>“
7.        Minėto reglamento 11 straipsnyje nurodyta:
„1.      Dėl lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymo arba atsisakymo leisti naudotis lėšomis ar ekonominiais ištekliais, kai šie veiksmai vykdomi sąžiningai ir vadovaujantis tuo, kad jais laikomasi šio reglamento, neatsiranda jokia tokį veiksmą vykdančio fizinio ar juridinio asmens, subjekto ar įstaigos, jų direktorių ar darbuotojų atsakomybė, išskyrus atvejus, kai įrodoma, kad lėšos ir ekonominiai ištekliai buvo įšaldyti arba jais neleista naudotis dėl aplaidumo.
2.      Fiziniai ar juridiniai asmenys, subjektai ar įstaigos nelaikomi atsakingais už savo veiksmus, jeigu jie nežinojo ir neturėjo pagrįstos priežasties įtarti, kad savo veiksmais jie pažeistų šiame reglamente nustatytus draudimus.“
8.        Šio reglamento I priede pateiktas sąrašas atitinka Sprendimo 2014/932
priede pateiktą sąrašą. Šiuose ginčui pagrindinėje byloje ratione temporis taikomos redakcijos sąrašuose buvo įrašyti šeši fiziniai asmenys, priklausantys Houthi judėjimui arba su juo susiję. Vėliau į šį sąrašą buvo įtraukti ne tik kitų asmenų vardai ir pavardės(7), bet ir visas Houthi judėjimas(8).
2.      Gairės dėl ribojamųjų priemonių
9.        Ribojamųjų priemonių (sankcijų) pagal Sąjungos bendrą užsienio ir saugumo politiką įgyvendinimo ir vertinimo gairių(9) (toliau – Gairės dėl ribojamųjų priemonių)(10) 55b punkte nurodyta:
„Kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant, ar juridinis asmuo arba subjektas yra kontroliuojamas kito asmens ar subjekto, vienvaldiškai ar susitarus su kitu akcininku ar kita trečiąja šalimi, galėtų būti,
inter alia<...>:
<...>
(d)      turėjimas teisės turėti vyraujančią įtaką juridiniam asmeniui ar subjektui pagal susitarimą su tuo juridiniu asmeniu ar subjektu arba pagal steigimo sutarties ar įstatų nuostatą tais atvejais, kai tam juridiniam asmeniui ar subjektui taikoma teisė leidžia sudaryti tokį susitarimą arba priimti tokią nuostatą;
(e)      turėjimas įgaliojimo naudotis teise turėti d punkte nurodytą vyraujančią įtaką nesant tos teisės turėtoju;
(f)      turėjimas teisės disponuoti visu juridinio asmens ar subjekto turtu ar jo dalimi;
<...>
Jei tenkinamas kuris nors iš šių kriterijų, laikoma, kad tas juridinis asmuo arba subjektas yra kontroliuojamas kito asmens arba subjekto, nebent kiekvienu konkrečiu atveju gali būti nustatyta, kad yra priešingai.“
10.      Minėtų gairių 55d punkte nustatyta:
„Jei remiantis pirmiau nurodytais kriterijais nustatomas priklausymas nuosavybės teise ar kontrolė, sudarius galimybę į sąrašą neįtrauktiems juridiniams asmenims arba subjektams, kurie nuosavybės teise priklauso į sąrašą įtrauktam asmeniui ar subjektui arba yra jo valdomi, naudotis lėšomis arba ekonominiais ištekliais, bus iš esmės laikoma, kad pastarajam netiesiogiai sudaryta galimybė jais pasinaudoti, išskyrus tuomet, jei galima kiekvienu konkrečiu atveju pagrįstai nustatyti, remiantis rizikos vertinimu grindžiamu požiūriu, atsižvelgiant į visas atitinkamas aplinkybes, įskaitant toliau nurodytus kriterijus, kad atitinkamos lėšos ar ekonominiai ištekliai nebus naudojami to į sąrašo įtraukto asmens ar subjekto arba jo naudai.
Kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti, yra, inter alia:
(a)      sutartinių ryšių (pavyzdžiui, pardavimo, pirkimo ar platinimo sutartys) tarp atitinkamų subjektų data ir pobūdis;
(b)      į sąrašą neįtraukto subjekto veiklos sektoriaus svarba į sąrašą įtrauktam subjektui;
(c)      lėšų ar ekonominių išteklių, kuriais naudotis sudaroma galimybė, ypatumai, įskaitant galimą į sąrašą įtraukto subjekto praktinį naudojimąsi jais ir tai, kaip lengvai juos galima perduoti į sąrašą įtrauktam subjektui;
<...>“
11.      Tų pačių gairių 55e punkte nurodyta:
„Pažymėtina, kad netiesioginis galimybės sudarymas į sąrašą įtrauktiems asmenims ar subjektams pasinaudoti lėšomis ar ekonominiais ištekliais taip pat gali apimti galimybės sudarymą jais naudotis asmenims arba subjektams, kurie nepriklauso nuosavybės teise į sąrašą įtrauktiems subjektams ar nėra jų kontroliuojami.“
C.      Prancūzijos teisė
12.      Pagal code de procédure civile (Civilinio proceso kodeksas, Prancūzija) 1518 straipsnį „Prancūzijoje tarptautinio arbitražo procese priimtas sprendimas gali būti tik ieškinio dėl panaikinimo dalykas“.
13.      Pagal šio kodekso 1520 straipsnio 5 punktą „[i]eškinį dėl panaikinimo galima pareikšti tik jeigu: <...> sprendimo pripažinimas arba vykdymas prieštarauja tarptautinei viešajai tvarkai“.
14.      Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo praktiką teismas, į kurį kreiptasi dėl arbitražo sprendimo panaikinimo, turi konkrečiai ištirti, ar arbitražo sprendimo įtraukimas į Prancūzijos teisinę sistemą būtų akivaizdus tarptautinės viešosios tvarkos pažeidimas(11).
15.      Pagal minėto kodekso 1527 straipsnio antrą pastraipą, „[a]tmetus ieškinį dėl panaikinimo, arbitražo sprendimas arba tos jo nuostatos, kurioms teismo atliktas patikrinimas neturi įtakos, pripažįstami vykdytinais“.
III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
16.      Jemeno Respublikos naftos ir naudingųjų iškasenų ministerija (toliau – Ministerija) ir Jemeno valstybei visiškai priklausanti bendrovė Yemen Oil and Gas Corporation (toliau – YOGC) su DNO Yemen AS (toliau – DNO), Petrolin Trading (toliau – Petrolin), MOE Oil and Gas Yemen (toliau – MOE) ir Dove Energy sudarė naftos ir gamtinių dujų gavybos ir dalijimosi jomis sutartis, į kurias įtraukta arbitražinė išlyga.
17.      2014 m. DNO, Petrolin, MOE ir Dove Energy nurodė norinčios pasitraukti iš šių sutarčių. 2015 m. Ministerija ir YOGC pradėjo arbitražo procesą Tarptautiniuose prekybos rūmuose, o 2019 m. liepos 15 d. Paryžiuje (Prancūzija) priimtu arbitražo sprendimu DNO, Petrolin ir MOE buvo įpareigotos atlyginti žalą (toliau – arbitražo sprendimas).
18.      DNO, Petrolin ir MOE pateikė ieškinį Paryžiaus apeliaciniam teismui (Prancūzija), teigdamos, be kita ko, kad šis sprendimas prieštarauja tarptautinei viešajai tvarkai, nes jį vykdant galėtų netiesiogiai būti suteikiama galimybė fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms, įtrauktiems į Reglamento Nr. 1352/2014 I priede pateiktą sąrašą (toliau – į sąrašą įtraukti asmenys), naudotis lėšomis, kaip tai suprantama pagal to reglamento 2 straipsnio 2 dalį.
19.      Iš tiesų, 2014 m. Jemene konfliktas tarp tarptautinės bendruomenės pripažintos vyriausybės (toliau – teisėta vyriausybė) ir Houthi judėjimo paaštrėjo, kai pastarieji užėmė šalies sostinę Saną. 2015 m. tarptautinė koalicija įsikišo, siekdama paremti teisėtą vyriausybę, kuri laikinai įsikūrusi Adene (Jemenas). Dėl kilusio konflikto ir po jo sekusio Jemeno ekonomikos bei visuomenės „skilimo“ susiformavo lygiagrečios valdymo struktūros: Houthi judėjimas naudojasi esama institucine infrastruktūra Sanoje(12), o teisėta vyriausybė remiasi naujų institucinių pajėgumų kūrimu(13).
20.      2021 m. spalio 5 d. sprendimu Paryžiaus apeliacinis teismas atmetė DNO, Petrolin ir MOE ieškinį, motyvuodamas tuo, kad patikrinimas, kurį jis turi atlikti pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį, turi būti atliktas atsižvelgiant į situaciją, vertinamą teismo sprendimo priėmimo dieną, ir pagrįstas rimtais, konkrečiais ir nuosekliais įrodymais, kad nesilaikoma šio sankcijų režimo.
21.      Nagrinėjamu atveju šis teismas nusprendė, kad norint nustatyti, jog buvo netiesiogiai suteikta galimybė naudotis lėšomis, reikia įrodyti, kad Ministerija ir YOGC iš tiesų veikė į sąrašą įtrauktų asmenų „vardu, jų kontroliuojamos ar jų nurodymu“ ir kad ketino panaudoti lėšas pastarųjų naudai. Šiuo klausimu teismas rėmėsi Gairių dėl ribojamųjų priemonių 55b punkte nurodytais kriterijais.
22.      Šiuo klausimu Paryžiaus apeliacinis teismas konstatavo, pirma, kad nė vienas iš pateiktų įrodymų nepatvirtina teiginio, jog Ministerija, atstovaujanti teisėtai vyriausybei, kurią pripažįsta tarptautinė bendruomenė ir remia Pasaulio bankas bei Tarptautinis valiutos fondas (TVF), veikia kontroliuojama į sąrašą įtrauktų asmenų arba jų nurodymu, o ginkluotas konfliktas Jemene iš esmės vyksta tarp šios vyriausybės ir Houthi judėjimo.
23.      Antra, tas teismas nusprendė, kad nors iš teismo posėdyje pateiktų įrodymų buvo aišku, jog į YOGC kontrolę pretenduoja ir teisėta vyriausybė, ir Houthi judėjimas (pagrindinėje byloje ši situacija laikoma „konkuruojančia įtaka“), nebuvo nustatyta, kad abi šalys veiktų susitarusios ir kad YOGC veiktų kontroliuojama šio judėjimo. Šiuo klausimu jis rėmėsi 2015 m. rugpjūčio 23 d. teisėtos vyriausybės Ministro Pirmininko laišku užsienio naftos bendrovėms, kuriame prašyta jų bendradarbiauti tik su teisėtai vyriausybei atstovaujančiais asmenimis, nurodant, kad visi sprendimai, paskyrimai ir nurodymai, kuriuos 2015 m. vasario mėn. priėmė Houthi grupuotės kovotojai ir kurie skirti Ministerijai bei su ja susijusioms institucijoms ir įstaigoms, laikomi negaliojančiais, kad jie neturi būti vykdomi ir, galiausiai, kad užsienio ekonominės veiklos vykdytojai neturėtų pervesti jokių valstybei mokėtinų sumų, kol jiems nebus pranešta apie pervedimo vietą ir laiką.
24.      Be to, jis konstatavo, kad norint apibūdinti YOGC kontrolės perėmimą nepakanka remtis aplinkybėmis, jog, pirma, YOGC oficialioje interneto svetainėje, į kurią galėjo būti
įsilaužta, minima Houthi ministro pavardė ir, antra, Jemeno naujienų agentūra „Saba“ pateikė pranešimą apie dalyvaujant Houthi
Ministrui Pirmininkui surengtą susitikimą, kuriame YOGC vykdomasis direktorius pateikė trumpą pranešimą apie, be kita ko, benzino, dyzelino ir buitinių dujų normavimo programą sostinės sekretoriate ir Houthi grupuotės kontroliuojamose provincijose.
25.      Galiausiai jis pažymėjo, jog tai, kad teisėtos vyriausybės oficialioje svetainėje (www.mom-ye.com) nėra nuorodos į YOGC interneto svetainę, taip pat tai, kad toje interneto svetainėje naudojamas senasis vyriausybės domeno vardas (www.mom-gov.ye), kurį naudoja Houthi grupuotė, užgrobusi buvusią vyriausybės interneto svetainę, nepaneigia fakto, kad teisėta vyriausybė taip pat reikalauja YOGC kontrolės.
26.      2022 m. kovo mėn. Jemeno Respublika, atstovaujama Ministerijos, pateikė prašymą vykdyti arbitražo sprendimą Oslo (Norvegija) apygardos teismui, o jis, nusprendęs, kad sprendimas yra vykdytinas, įpareigojo DNO atlyginti atlygintiną žalą. Sprendimas įsiteisėjo 2023 m. lapkričio 4 d.
27.      2023 m. gruodžio 4 d. DNO sumokėjo Ministerijai arbitražo sprendimu nustatytą grynąją sumą. DNO prašymu YOGC 2022 m. gruodžio 13 d. raštu patvirtino, kad perleido Ministerijai visas savo teises pagal šį sprendimą, ir pareiškė, kad neketina reikalauti Ministerijai jau sumokėtų sumų.
28.      DNO ir Petrolin pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atitinkamai kasacinį skundą ir priešpriešinį kasacinį skundą dėl Paryžiaus apeliacinio teismo sprendimo. Grįsdamos savo kasacinius skundus, paremtus akivaizdžiu tarptautinės viešosios tvarkos pažeidimu, šios bendrovės iš esmės tvirtino, kad Paryžiaus apeliacinis teismas padarė klaidą, pirma, dėl to, kad išnagrinėjo tik klausimą, ar YOGC nepriklausė į sąrašą įtrauktiems asmenims ir ar nebuvo jų kontroliuojama, ir, antra, dėl to, kad jis nepatikrino, ar vykdant nagrinėjamą arbitražo sprendimą šiems asmenims būtų – ar galėtų būti – suteikta galimybė naudotis lėšomis.
29.      Šiuo klausimu, pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią žodis „suteikimas“ yra plati sąvoka(14), taip pat pažymi, kad ribojamosios priemonės yra prevencinio pobūdžio(15).
30.      Antra, šis teismas pažymi, kad pagrindinis šioje byloje keliamas klausimas yra susijęs su kriterijais, pagal kuriuos galima nustatyti, ar vykdant arbitražo sprendimą ir sumokant priklausančias sumas Ministerijai bei YOGC buvo netiesiogiai suteikta galimybė į sąrašą įtrauktiems asmenims naudotis lėšomis(16), atsižvelgiant į tai, kad nei Ministerija, nei YOGC pačios nėra įtrauktos į sąrašą. Be to, jis pažymi, kad įvertinus faktines aplinkybes kyla įrodinėjimo pareigos klausimų, atsižvelgiant į neaiškią politinę padėtį Jemene.
31.      Šiomis aplinkybėmis Cour de cassation
(Kasacinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1.      Ar [Reglamento Nr. 1352/2014] 2 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į [Gaires dėl ribojamųjų priemonių], turi būti aiškinama taip, kad netiesioginis galimybės naudotis lėšomis suteikimas gali būti suprantamas kaip galimybės naudotis lėšomis suteikimas viešiesiems subjektams, kuriems netaikomos ribojamosios priemonės, jei nustatoma, kad asmenys, kuriems šios ribojamosios priemonės taikomos, šiuose subjektuose daro įtaką, konkuruojančią su teisėtos vyriausybės, kuriai šios priemonės netaikomos, įtaka?
2.      Nustačius, kad tokia konkuruojanti įtaka egzistuoja, ar [Reglamento Nr. 1352/2014] 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad laikoma, jog subjektai, kuriems suteikiama galimybė naudotis lėšomis, yra kontroliuojami asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės? Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal šią prielaidą galima laikyti, kad įrodoma priešinga situacija? Ar šiuo klausimu yra svarbi aplinkybė, kad teisėta vyriausybė, kuriai ribojamosios priemonės netaikomos, nebendradarbiauja su asmenimis, kuriems šios priemonės taikomos?
3.      Kadangi remiantis nacionaliniam teismui pateiktais įrodymais negalima įvertinti, ar lemiamą įtaką subjekte, kuriam suteikiama galimybė naudotis lėšomis, turi teisėta vyriausybė, ar asmenys, kuriems taikomos sankcijos, ar sankcijoms skirti pakanka vien pagrįstos rizikos, kad pastarieji galiausiai galės pasinaudoti visomis tomis lėšomis arba jų dalimi?“
32.      Rašytines pastabas pateikė DNO, Ministerija, Prancūzijos, Italijos ir Nyderlandų vyriausybės, taip pat Europos Komisija. Šios šalys, išskyrus Italijos ir Nyderlandų vyriausybes, dalyvavo 2025 m. lapkričio 19 d. įvykusiame posėdyje.
IV.    Analizė
A.      Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
1.      Pirminės pastabos
33.      Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma, kai lėšos, vykdant arbitražo sprendimą, pervedamos į sąrašą neįtrauktam viešajam subjektui, jeigu nustatyta, kad tame subjekte konkuruojančią įtaką daro tiek į sąrašą įtraukti asmenys, tiek į jį neįtrauktas subjektas.
34.      Pirmiausia reikia pažymėti, kad šis klausimas nėra tiesiogiai susijęs su sąvoka „kontrolė“, kaip ji vartojama ribojamųjų priemonių kontekste. Vis dėlto iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų matyti, kad šį prašymą pateikusio teismo klausimai išplaukia iš Paryžiaus apeliacinio teismo sprendimo. Pastarasis, remdamasis Gairių dėl ribojamųjų priemonių 55b ir 55d punktais, susijusiais su „kontrolės“ sąvoka, nusprendė, kad konkuruojanti įtaka(17) nepatenka į Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalies taikymo sritį, nes pagal šią nuostatą svarbus kriterijus iš esmės yra tai, ar į sąrašą įtraukti asmenys kontroliuoja lėšų gavėją. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmajame klausime aiškiai rėmėsi šiomis gairėmis.
35.      Analizuodamas šį klausimą, pirmiausia trumpai priminsiu jurisprudenciją, susijusią su plačiu sąvokos „tiesioginis ir netiesioginis galimybės naudotis suteikimas“ aiškinimu. Paskui paaiškinsiu, kiek, kalbant apie šią sąvoką, yra svarbus kontrolės buvimas arba nebuvimas. Galiausiai atskleisiu, kad net ir tada, kai kontrolės nėra, konkuruojančios įtakos buvimo gali pakakti, kad būtų galima konstatuoti, jog galimybė naudotis lėšomis buvo suteikta netiesiogiai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį.
2.      Tiesioginis ar netiesioginis galimybės naudotis lėšomis suteikimas: platus aiškinimas
36.      Iš Sprendimo Möllendorf matyti, kad žodžių „tiesiogiai ar netiesiogiai“ vartojimas patvirtina, kad draudimas suteikti galimybę naudotis lėšomis yra suformuluotas ypač plačiai. Taip pat, kaip priminė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, žodis „suteikimas“ yra plati sąvoka, nereiškianti tam tikros konkrečios teisinės kategorijos, o apimanti visus aktus, kuriuos reikia pagal taikomą nacionalinę teisę atlikti tam, kad asmuo įgytų realią teisę visiškai disponuoti atitinkamu turtu(18).
37.      Byloje, dėl kurios buvo priimtas Sprendimas Afrasiabi ir kt., Teisingumo Teismas konkrečiai nagrinėjo sąvoką „netiesioginis galimybės naudotis suteikimas“ ekonominių išteklių pristatymo ir įrengimo į sąrašą neįtrauktam subjektui, kuriam vadovavo į sąrašą neįtrauktas asmuo, tačiau kuris veikė į sąrašą įtraukto subjekto naudai, kontekste(19).
38.      Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas visų pirma konstatavo(20), kad veikimas į sąrašą įtraukto asmens vardu, jo nurodymu ar jam kontroliuojant taip pat yra aplinkybė, pateisinanti įtraukimą į asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą(21). Teisingumo Teismas toliau pažymėjo, kad ši aplinkybė taip pat yra svarbi vertinant draudimą netiesiogiai suteikti galimybę naudotis lėšomis(22). Galiausiai Teisingumo Teismas konstatavo, kad taip pat svarbu yra tai, ar siekiama eksploatuoti atitinkamą turtą į sąrašą įtraukto asmens naudai(23).
39.      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Paryžiaus apeliacinis teismas rėmėsi tais pačiais pagrindais(24). Taigi, konstatavęs, kad šių pagrindų nėra, jis nusprendė, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatytas draudimas šiuo atveju netaikomas.
40.      Vis dėlto, mano nuomone, Sprendime Afrasiabi ir kt. išvardyti pagrindai negali būti laikomi išsamiu aplinkybių, kuriomis remiantis galima konstatuoti, kad buvo netiesiogiai suteikta galimybė naudotis lėšomis, sąrašu. Kaip aiškiai yra nurodęs Teisingumo Teismas, tai yra svarbūs pagrindai.  Bet koks kitas aiškinimas prieštarautų plačiai „galimybės naudotis lėšomis suteikimo“ sąvokos sampratai.
41.      Vis dėlto šis platus aiškinimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į būtinybę pasiekti Reglamento Nr. 1352/2014 tikslus, užtikrinti jame numatytų ribojamųjų priemonių veiksmingumą ir išvengti bet kokios apėjimo rizikos (25).
42.      Iš Rezoliucijos 2140(2014) preambulės ir Reglamento Nr. 1352/2014 5 konstatuojamosios dalies matyti, kad šiuo atveju nagrinėjamomis ribojamosiomis priemonėmis siekiama pašalinti situacijos Jemene keliamą konkrečią grėsmę tarptautinei taikai ir saugumui regione. Pagal šio reglamento 3 straipsnį į jo I priedą įtraukiami fiziniai arba juridiniai asmenys, subjektai ir įstaigos, kurie, kaip nurodė Sankcijų komitetas, dalyvauja veiksmuose, keliančiuose grėsmę Jemeno taikai, saugumui ar stabilumui, arba juos remia. Kaip ir dauguma Sąjungos priimtų ribojamųjų priemonių, nagrinėjamos priemonės yra prevencinio pobūdžio, t. y. jų tikslas – užkirsti kelią tokio pobūdžio veiksmams(26).
43.      Taigi draudimu suteikti galimybę naudotis lėšomis siekiama išvengti bet kokio lėšų panaudojimo veiksmams, kuriais kėsinamasi į Jemeno taiką, saugumą ar stabilumą, vykdyti ar remti(27). Vis dėlto aiškinimas, kad šis draudimas taikomas tik priklausymo ar kontrolės atvejais, prieštarautų šiam tikslui. Šis draudimas gali būti taikomas taip pat ir kitoms situacijoms.
44.      Naujausia jurisprudencija, atrodo, patvirtina šį požiūrį. Pirma, Teisingumo Teismas Sprendime SH nurodė, jog tam, kad būtų laikoma, jog buvo netiesiogiai sudaryta galimybė į sąrašą įtrauktam asmeniui naudotis lėšomis, būtina, kad jos galėtų būti pervestos šiam asmeniui arba kad toks asmuo turėtų galimybę disponuoti šiomis lėšomis, visų pirma atsižvelgiant į teisinių ar finansinių ryšių tarp šių lėšų gavėjo ir tokio asmens buvimą(28).
45.      Antra, Teisingumo Teismas Sprendime E ir F konstatavo, kad platus sąvokos „galimybės naudotis lėšomis suteikimas“ aiškinimas nepriklauso nuo to, ar yra
santykių tarp galimybę naudotis lėšomis suteikiančio ir ją gaunančio asmens(29). Tiesa, byloje, kurioje priimtas šis sprendimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekė išsiaiškinti, ar draudimas suteikti galimybę naudotis lėšomis apima lėšų perdavimą į sąrašą įtrauktam subjektui, kai jas perduoda šio subjekto narys, kuris pats nėra įtrauktas į sąrašą(30). Atsižvelgdamas į tai, laikausi nuomonės, kad tokia principinė Teisingumo Teismo išvada, kiek ji atitinka platų šio draudimo aiškinimą, turi būti taikoma ir tais atvejais, kai tarp galimybę naudotis lėšomis suteikiančio ir ją gaunančio asmens nėra jokių formalių santykių.
3.      Kontrolės buvimo reikšmingumas
46.      Galima teigti, kad iš Sprendime Afrasiabi ir kt. Teisingumo Teismo nurodytų kriterijų, skirtų nustatyti, ar netiesiogiai suteikiama galimybė naudotis lėšomis, Paryžiaus apeliacinis teismas, atsižvelgdamas į Gairių dėl ribojamųjų priemonių 55b ir 55d punktus, rėmėsi visų pirma tuo, kad į sąrašą įtraukti asmenys kontroliuoja lėšų gavėją. Taigi reikia pateikti paaiškinimą dėl šio kriterijaus reikšmingumo.
47.      Pagal šių gairių 55d punktą, jei, atsižvelgiant į jų 55b punkte nurodytus kriterijus, nustatoma, kad subjektas yra kontroliuojamas, galimybės naudotis lėšomis, kurios priklauso į sąrašą įtrauktam asmeniui arba yra jo kontroliuojamos, suteikimas į sąrašą neįtrauktiems asmenims iš esmės bus laikomas netiesioginiu galimybės naudotis lėšomis suteikimu į sąrašą įtrauktam asmeniui.
48.      Vis dėlto, nors minėtos gairės nėra teisiškai privalomos(31), laikausi nuomonės, kad taip pat reikia atsižvelgti į jų 55e punktą, kurio, kaip teigė DNO, Paryžiaus apeliacinis teismas nepaminėjo.
49.      Pagal šį punktą draudimas netiesiogiai suteikti į sąrašą įtrauktiems asmenims galimybę pasinaudoti lėšomis taikomas net ir tuo atveju, kai tarp tų į sąrašą įtrauktų asmenų ir lėšų gavėjo nėra nuosavybės ar kontrolės ryšio(32).
50.      Taigi kontrolės buvimas iš esmės leidžia daryti prielaidą, kad netiesiogiai buvo suteikta galimybė naudotis lėšomis. Jei kontrolės nėra, šis klausimas turi būti vertinamas kiekvienu atveju atskirai.
51.      Laikausi nuomonės, toks aiškinimas atitinka Sprendimą Afrasiabi ir kt., kaip jis aiškinamas šio išvados 40 punkte, taip pat vėlesnę jurisprudenciją, nurodytą šios išvados 44 ir 45 punktuose.
52.      Vadinasi, nacionalinis teismas negali konstatuoti, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatytas draudimas netaikytinas vien dėl to, kad tiesioginis lėšų gavėjas nėra kontroliuojamas į sąrašą įtrauktų asmenų, kaip tai suprantama pagal Gairių dėl ribojamųjų priemonių gairių 55b punktą. Vis dėlto jis turi išnagrinėti, ar šios lėšos gali būti grąžintos tokiems asmenims ir ar jie turi teisę jomis disponuoti(33). Šis vertinimas priklauso nuo nacionalinio teismo turimų įrodymų, pavyzdžiui, tų, kurie paminėti šios išvados 19 ir 23–25 punktuose.
4.      Konkuruojanti įtaka
53.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje numatytas draudimas gali apimti lėšų pervedimą į sąrašą neįtrauktam subjektui, kai nustatoma, kad į sąrašą įtraukti asmenys daro jam įtaką, konkuruojančią su į sąrašus neįtraukto subjekto įtaka. Kaip iš esmės teigė Italijos ir Nyderlandų vyriausybės bei Komisija, šis draudimas turi būti taikomas visais atvejais, kai į sąrašą įtrauktiems asmenims sudaromos sąlygos gauti atitinkamas lėšas.
54.      Prancūzijos vyriausybės nurodytas Sprendimas
Petropars Iran ir kt. / Taryba(34) negali paneigti šios išvados. Byla, dėl kurios buvo priimtas tas sprendimas, buvo susijusi su bendru akcinio kapitalo valdymu, kurį vykdė tiek į sąrašą įtrauktas subjektas, tiek į sąrašą neįtrauktas subjektas. Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas konstatavo, kad į sąrašą neįtraukti akcininkai nebuvo suinteresuoti padėti į sąrašą įtrauktam akcininkui daryti spaudimą joms bendrai priklausančiai patronuojamajai bendrovei, kad būtų išvengta ribojamųjų priemonių, kurios nustatytos tik jam, pasekmių. Bendrasis Teismas taip pat pažymėjo, kad tokiu atveju egzistuojanti bendra kontrolė gali sutrukdyti į sąrašą įtrauktam subjektui daryti spaudimą savo patronuojamajai bendrovei siekiant išvengti jam nustatytų ribojamųjų priemonių pasekmių(35).
55.      Vis dėlto šiuo atveju kalbama ne apie bendrą YOGC akcinio kapitalo valdymą, o apie faktinę įtaką, kurią pilietinio karo sąlygomis siekia įgyti tiek Houthi judėjimas, tiek teisėta vyriausybė. Taigi, mano nuomone, dėl šios konkuruojančios įtakos YOGC negalima atmesti galimybės, kad lėšos gali būti pervedamos Houthi judėjimui arba kad pastarasis turi teisę jomis disponuoti, kaip tai suprantama pagal Sprendimą SH(36), o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
56.      Taigi siūlau į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti: Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata gali būti taikoma, kai lėšos, vykdant arbitražo sprendimą, pervedamos subjektui, kuriam konkuruojančią įtaką daro tiek į sąrašą įtraukti asmenys, tiek į jį neįtrauktas subjektas, jeigu šios lėšos gali būti pervestos šiems asmenims arba kai jie turi teisę jomis disponuoti.
B.      Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
57.      Trečiuoju prejudiciniu klausimu, kurį reikia išnagrinėti prieš antrąjį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys galės pasinaudoti visomis vykdant arbitražo sprendimą į sąrašą neįtrauktam subjektui sumokėtomis lėšomis ar jų dalimi, yra pagrindas taikyti šioje nuostatoje numatytą draudimą.
58.      Reikia priminti, kad šis klausimas keliamas nagrinėjant arbitražo sprendimo, kuriuo DNO, Petrolin ir MOE buvo įpareigotos sumokėti lėšas Ministerijai ir YOGC, panaikinimo klausimą. Be to, šiame sprendime nebuvo nagrinėjama, ar šiuo mokėjimu pažeidžiamas Reglamentas Nr. 1352/2014 arba Rezoliucija 2140(2014). Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi ne patikrinti, ar DNO, Petrolin ir MOE turėjo sulaikyti lėšas, bet nustatyti, ar, atsižvelgiant į jo turimus įrodymus, minėtas arbitražo sprendimas turi būti panaikintas dėl to, kad jo vykdymas prieštarauja tarptautinei viešajai tvarkai. Vadinasi, būtent vertinant iš ieškinį dėl panaikinimo nagrinėjančio nacionalinio teismo perspektyvos reikia nustatyti įrodymų lygį, būtiną tam, kad būtų galima laikyti, jog yra taikytinas draudimas suteikti galimybę naudotis lėšomis, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 2 dalį.
59.      Iš tiesų, įrodinėjimo reikalavimai gali skirtis priklausomai nuo tokio vertinimo konteksto. Taigi, laikausi nuomonės, kad būtų naudinga atskirti įrodymų lygį, kurio reikalaujama nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo, kaip šiuo atveju reikalaujamas iš ekonominės veiklos vykdytojo, siekiant įvertinti, ar yra rizika, kad sandoriu būtų pažeista Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis, ir įrodymų lygį, kurio reikalaujama iš Tarybos, kad ji galėtų taikyti ribojamąsias priemones.
1.      Dėl tikrumo lygio, kurio reikalaujama iš ekonominės veiklos vykdytojo, kad jis galėtų sulaikyti lėšas pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį
60.      Kaip matyti iš 18 straipsnio, Reglamento Nr. 1352/2014 teritorinė ir subjektinė taikymo sritis yra gana plati. Šis reglamentas taikomas visiems Sąjungoje visą verslą arba jo dalį vykdantiems juridiniams asmenims, subjektams arba įstaigoms(37).
61.      Taigi ekonominės veiklos vykdytojai, kurie patenka į šią taikymo sritį, privalo įsitikinti, ar sutartinio įsipareigojimo vykdymas nedraudžiamas pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį(38).
62.      Šiomis aplinkybėmis reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 1352/2014 11 straipsnį. Jo 1 dalyje numatyta, kad sprendimas atsisakyti leisti naudotis lėšomis turi būti priimtas „sąžiningai“ ir vadovaujantis tuo, kad tokiais veiksmais laikomasi šio reglamento. Be to, vadovaujantis minėto straipsnio 1 ir 2 dalimis,
ekonominės veiklos vykdytojai, atlikdami vertinimą, kurį jie privalo atlikti pagal minėtą reglamentą, turi tai daryti rūpestingai(39). Pirma, jie atleidžiami nuo atsakomybės už sprendimą neleisti naudotis lėšomis, „išskyrus atvejus, kai įrodoma, kad lėšo[mi]s <...> neleista naudotis dėl aplaidumo“. Antra, suteikiant galimybę naudotis lėšomis, net jeigu tą daryti pagal tą patį reglamentą draudžiama, atsakomybė nekyla, jei ekonominės veiklos vykdytojai nežinojo ir neturėjo pagrįstos priežasties įtarti, kad taip yra(40).
63.      Laikausi nuomonės, kad iš Reglamento Nr. 1352/2014 11 straipsnio matyti, kad tikrumo lygis, kurio reikalaujama iš ekonominės veiklos vykdytojo, kad jis galėtų nesuteikti galimybės naudotis lėšomis pagal šio reglamento 2 straipsnio 2 dalį, yra gana žemas: šiuo klausimu pakanka sąžiningo ir ne dėl aplaidumo atsiradusio įsitikinimo, kad toks sprendimas nesuteikti tokios galimybės atitinka šią nuostatą. Be to, manau, kad ši nuostata atitinka „rizikos vertinimu grindžiamą požiūrį“(41), pagal kurį esant neapibrėžtumui pirmenybė teikiama sprendimui neleisti naudotis lėšomis.
2.      Dėl įrodymų lygio, kurio reikalaujama iš Tarybos sprendimui dėl įtraukimo į sąrašą priimti
64.      Nustatant
BUSP sričiai priskiriamas ribojamąsias priemones fiziniams ar juridiniams asmenims, subjektams ar įstaigoms, pirmiausia reikia Tarybos sprendimo, kuriuo nustatoma Sąjungos pozicija dėl šių priemonių (ESS 29 straipsnis), o vėliau – šios institucijos akto, priimto vadovaujantis SESV 215 straipsniu(42). Šiomis aplinkybėmis Taryba paprastai priima reglamentus, kuriuose atitinkamais atvejais numatomas asmenų, atitinkančių tam tikrus su atitinkamų priemonių siekiamais tikslais susijusius kriterijus, turto įšaldymas, taip pat draudimas tiesiogiai ar netiesiogiai suteikti jiems lėšų ar ekonominių išteklių(43).
65.      Pagal SESV 275 straipsnio antrą pastraipą asmenys, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, gali pareikšti ieškinį Europos Sąjungos Teisingumo Teismui SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytomis sąlygomis.
66.      Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas ne kartą yra konstatavęs, kad atlikdamas motyvų, kuriais pagrįstas Tarybos sprendimas įtraukti asmens vardą ir pavardę į asmenų, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, sąrašą (toliau – sprendimas įtraukti į sąrašą), teisėtumo kontrolę Sąjungos teismas turi įsitikinti, kad šis sprendimas, konkrečiai susijęs su šiuo asmeniu, būtų pagrįstas pakankamai tvirtomis faktinėmis aplinkybėmis. Teismas turi įvertinti ne vien abstrakčią nurodytų motyvų tikimybę, bet ir nustatyti, ar šie motyvai arba bent vienas jų, vertinamas kaip pakankamas pats savaime tam pačiam sprendimui pateisinti, yra pagrįsti(44).
67.      Toks vertinimas turi būti atliekamas įrodymus nagrinėjant ne atskirai, o atsižvelgiant į su jais susijusias aplinkybes, nes Taryba įvykdo jai tenkančią įrodinėjimo pareigą, jei Sąjungos teismui pateikia pakankamai konkrečių, aiškių ir nuoseklių įrodymų visetą, leidžiantį konstatuoti, kad atitinkamas asmuo atitinka bent vieną iš Tarybos nustatytų įtraukimo į sąrašą kriterijų. Be to, būtent Taryba turi įrodyti motyvų, nurodytų atitinkamo asmens atžvilgiu, pagrįstumą, o ne šis asmuo turi pateikti šių motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų(45).
68.      Savo rašytinėse pastabose Komisija teigia, kad tie patys reikalavimai „panašiai“ taikomi nacionaliniame teisme, kai asmuo atsisako vykdyti arbitražo sprendimą tvirtindamas, kad jį vykdant būtų netiesiogiai suteikiama galimybė naudotis lėšomis, o tai pagal Reglamentą Nr. 1352/2014 yra draudžiama. Dėl priežasčių, kurias išdėstysiu toliau, visiškai nesutinku su šia nuomone.
3.      Dėl įrodymų lygio, kurio reikalaujama nacionaliniame teisme nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo
a)      Švelnesni reikalavimai, nei taikomi Tarybai
69.      Pirma, skirtingai nuo sprendimo įtraukti į sąrašą, arbitražo sprendimo, kuriuo įpareigojama sumokėti lėšas, kurias netiesiogiai naudoti gali būti suteikta galimybė į sąrašą įtrauktiems asmenims, panaikinimas nėra konkrečiai su atitinkamu asmeniu susijusi priemonė(46). Be to, jis nesukelia ir visuomenės nepagarbos ir nepasitikėjimo, kuriuos šių asmenų atžvilgiu sukelia įtraukimas į sąrašą(47). Iš tiesų, tai nėra Ministerijos ar YOGC įtraukimas į Reglamento Nr. 1352/2014 I priedo sąrašą. Ši kompetencija priklauso išimtinai Tarybai.
70.      Antra, pagal SESV 296 straipsnį Taryba privalo motyvuoti tokius sprendimus ir laikytis gero administravimo principo, kaip nustatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje(48). Šios nuostatos nėra privalomos privačiam asmeniui, kuris, reikšdamas ieškinį dėl panaikinimo, teigia, kad pagal Reglamentą Nr. 1352/2014 draudžiama suteikti galimybę naudotis lėšomis.
71.      Trečia, ekonominės veiklos vykdytojo turimos priemonės nėra palyginamos su Tarybos, kuriai šioje srityje suteikta speciali kompetencija, turimomis priemonėmis.
b)      Griežtesni reikalavimai, nei keliami neteisminėje procedūroje
72.      Vis dėlto taip pat laikausi nuomonės, kad nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo, kaip šiuo atveju, pagal Reglamento Nr. 1352/2014 11 straipsnį reikalaujamas pakankamai žemas tikrumo lygis yra netaikytinas.
73.      Pirmiausia reikia turėti omenyje, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalies taikymas tokiu atveju prireikus gali reikšti teisėtai priimto arbitražo sprendimo panaikinimą, atsižvelgiant į šalių valios autonomiją(49). Pagal teisinio saugumo ir arbitražo proceso veiksmingumo reikalavimus toks panaikinimas turi apsiriboti tuo, kas tikrai būtina(50).
74.      Antra, kaip Komisija nurodė per teismo posėdį atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, nacionalinis teismas turi abiejų šalių pateiktus įrodymus, įskaitant šalies, kurios galimi ryšiai su į sąrašą įtrauktais asmenimis yra ginčo dalykas, pateiktus įrodymus. Tai tikrai reiškia, kad su aplinkybėmis bus susipažinta geriau, palyginti su situacija, kai ekonominės veiklos vykdytojas, taikydamas vidaus deramo patikrinimo procedūras (angl. „due diligence“), turi nuspręsti, ar neleisti pasinaudoti lėšomis(51).
c)      Ar pakanka pagrįstos rizikos?
75.      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad įrodymų lygis, kurio reikalaujama, kad nacionalinis teismas panaikintų arbitražo sprendimą dėl Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo, turi būti žemesnis nei tas, kuris taikomas Sąjungos teisme panaikinant sprendimą įtraukti į sąrašą. Vis dėlto šis lygis turi būti aukštesnis nei tas, kuris taikomas neteisminėje procedūroje. Tada kyla klausimas, ar pagrįstos rizikos, kad į sąrašą įtraukti asmenys galės pasinaudoti visomis ar dalimi lėšų, buvimas yra pakankamas, kad būtų taikomas šioje nuostatoje nustatytas draudimas.
76.      Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad nei Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje, nei jokioje kitoje šio reglamento nuostatoje nėra tiesiogiai numatytas įrodymų lygis, reikalaujamas tam, kad būtų taikomas draudimas suteikti galimybę pasinaudoti lėšomis. Vis dėlto tai nereiškia, kad toks klausimas būtinai patenka į valstybių narių procesinės autonomijos sritį(52). Laikausi nuomonės, kad šiam draudimui taikyti reikalaujamas įrodymų lygis netiesiogiai išplaukia iš Sąjungos nustatytų ribojamųjų priemonių sistemų, todėl turi būti nustatytas remiantis Sąjungos teise.
77.      Šiuo klausimu manau, kad platus sąvokos „galimybės naudotis lėšomis suteikimas“ aiškinimas, kuriuo rėmiausi analizuodamas pirmąjį prejudicinį klausimą, taip pat pats ribojamųjų priemonių pobūdis ir jų priėmimą pateisinantys tikslai reikalauja įrodymų lygio, iš esmės pagrįsto tuo, kad kyla pagrįsta rizika. Darytina išvada, kad tokia rizika yra neatsiejamai susijusi su sąvoka „netiesioginis galimybės naudotis lėšomis sudarymas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį, todėl turi būti neatskiriama šios sąvokos dalis(53).
78.      Pirma, kiek tai susiję su tikslais, pateisinančiais ribojamųjų priemonių priėmimą atsižvelgiant į padėtį Jemene(54), visų pirma reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatytas draudimas yra prevencinio pobūdžio, nes juo siekiama užkirsti kelią tam, kad atitinkamos lėšos būtų naudojamos veiksmams, kurie kelia grėsmę Jemeno taikai, saugumui ar stabilumui, remti ar vykdyti.
79.      Atsižvelgiant į šį tikslą, taip pat būtinybę užtikrinti Reglamento Nr. 1352/2014 veiksmingumą ir išvengti jo apėjimo, reikia taikyti šio reglamento 2 straipsnio 2 dalyje nustatytą draudimą, kai tik kyla pagrįsta rizika, kad į sąrašą įtraukti asmenys gali pasinaudoti visomis lėšomis ar dalimi jų.
80.      Antra, pagal suformuotą jurisprudenciją ribojamosios priemonės yra apsauginio, laikino ir atšaukiamo pobūdžio, nes jomis nesiekiama atimti nuosavybės iš asmenų, kuriems jos taikomos(55). Be to, šiomis priemonėmis siekiamų tikslų svarba pateisina net sunkias neigiamas pasekmes kai kuriems ekonominės veiklos vykdytojams, įskaitant tuos, kurie visiškai neatsako už situaciją, dėl kurios buvo priimtos atitinkamos priemonės(56).
81.      Atsižvelgdamas į šią jurisprudenciją, laikausi nuomonės, kad Ministerijos ir Prancūzijos vyriausybės argumentas, jog arbitražo sprendimo panaikinimas lemtų tai, kad teisėta, tarptautinės bendruomenės remiama vyriausybė negautų atitinkamų lėšų, yra nereikšmingas.
82.      Iš tiesų, Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo taikymas neturi reikšmės iš sutarties kilusio ginčo, vykstančio, be kita ko, tarp DNO ir Ministerijos bei YOGC, esmei. Kaip teismo posėdyje teisingai pažymėjo DNO, niekas netrukdo Ministerijai vienai inicijuoti naują arbitražo procedūrą. Taip pat niekas netrukdytų išmokėti lėšų YOGC, kai nebeliktų rizikos, kad į sąrašą įtrauktiems asmenims bus netiesiogiai suteikta galimybė naudotis lėšomis, arba kai šių asmenų jau nebebūtų šio reglamento I priedo sąraše(57).
83.      Trečia, aiškinimas, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatytas draudimas taikomas, kai yra pagrįsta rizika, kad į sąrašą įtraukti asmenys gaus lėšų, taip pat patvirtinamas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, pagal kurią sąvoka „galimybės naudotis lėšomis suteikimas“ aiškinama plačiai.
84.      Teisingumo Teismas Sprendime SH konstatavo, kad galimybė, jog lėšos bus pervestos į sąrašą įtrauktam asmeniui, patenka į Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo taikymo sritį(58).
85.      Be to, tai, kad į sąrašą įtrauktam asmeniui tiesiogiai ar netiesiogiai suteikiama galimybė naudotis lėšomis, savaime reiškia galimybę, kad jos bus panaudotos veiklai, kuri prieštarauja ribojamųjų priemonių tikslams, nepriklausomai nuo to, ar yra įrodymų, kad minėtos lėšos buvo faktiškai panaudotos atitinkamo subjekto tokio pobūdžio veiklai(59).
86.      Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją, kai įšaldomos subjekto, atitinkančio įtraukimo į sąrašą kriterijus, lėšos, išlieka nemaža rizika, kad siekdamas apeiti jam taikomų priemonių poveikį jis darys spaudimą jam priklausantiems ar jo kontroliuojamiems subjektams. Taigi lėšų, kurios priklauso šiems subjektams ar kurias jie valdo, įšaldymas yra reikalingas ir tinkamas siekiant užtikrinti priimtų priemonių veiksmingumą ir garantuoti, kad šios priemonės nebus apeinamos(60).
87.      Taigi dėl tokios kontrolės ar priklausymo kyla nemaža rizika, kad į sąrašą įtrauktas subjektas galės pasinaudoti jam priklausantiems ar jo kontroliuojamiems subjektams priklausančiomis lėšomis. Būtent ši rizika pateisina šių subjektų lėšų įšaldymą, numatytą Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 1 dalyje.
88.      Vis dėlto trečiasis prejudicinis klausimas grindžiamas prielaida, kad pagrįsta tokio pasinaudojimo lėšomis rizika jau yra įrodyta. Atsižvelgdamas į šios išvados 86 punkte nurodytą jurisprudenciją, laikausi nuomonės, kad pagrįstos rizikos, jog į sąrašą įtraukti asmenys galiausiai pasinaudos visomis ar dalimi lėšų, kuriomis pasinaudoti galimybė suteikta į sąrašą neįtrauktam subjektui, taip pat turi pakakti, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis.
89.      Be to, būtinybė užtikrinti visapusišką Sąjungos teisės taikymą civilinio proceso metu tam tikromis aplinkybėmis gali reikšti tam tikrą įrodymų pateikimo taisyklių sušvelninimą.
90.      Kaip išsamiau paaiškinsiu nagrinėdamas antrąjį prejudicinį klausimą, toks sušvelninimas, atrodo, taikytinas tais atvejais, kai, esant atitinkamoms aplinkybėms, ieškovas akivaizdžiai susiduria su dideliais sunkumais renkant svarbius įrodymus, jeigu atsakovui leidžiama pateikti atitinkamus įrodymus, kad galėtų užginčyti ieškovo reikalavimą(61).
91.      Tokiomis aplinkybėmis to, kad visi nacionalinio teismo turimi įrodymai iš pirmo žvilgsnio rodo, jog taikytinas Sąjungos teisėje numatytas draudimas, atrodo, pakanka, kad kita šalis turėtų teisiškai įrodyti, jog taip nėra(62). Mano nuomone, tokie įrodinėjimo reikalavimai iš esmės atitinka pagrįstą riziką, kuri yra trečiojo prejudicinio klausimo dalykas.
92.      Be to, reikėtų pažymėti, kad kelios į bylą įstojusios šalys tvirtino, jog vien hipotetinės ir būsimos rizikos, kad į sąrašą įtrauktas asmuo pasinaudos lėšomis, nepakanka, kad būtų pateisinamas Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalies taikymas. Nors iš esmės pritariu tokiai nuomonei, vis dėlto laikausi nuomonės, kad trečiajame klausime vartojamas žodis „pagrįsta“ savaime leidžia atmesti paprastas hipotezes, kurios nėra pagrįstos konkrečiais, aiškiais ir nuosekliais įrodymais, leidžiančiais pagrįsti tokią riziką. Bet kuriuo atveju svarbu, kad nacionalinis teismas netaikytų nacionalinių įrodinėjimo taisyklių principų taip, kad praktiškai tai reikštų nereikšmingų ar nepakankamų įrodymų priėmimą(63).
93.      Taigi į trečiąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti: Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys galės pasinaudoti visomis vykdant arbitražo sprendimą į sąrašą neįtrauktam subjektui sumokėtomis lėšomis ar jų dalimi, yra pagrindas taikyti šioje nuostatoje numatytą draudimą.
C.      Dėl antrojo prejudicinio klausimo
94.      Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo, kuriuo priteistas žalos atlyginimas, panaikinimo, tai, kad į sąrašą įtraukti asmenys į sąrašą neįtrauktame viešajame subjekte daro įtaką, konkuruojančią su į sąrašą neįtraukto subjekto įtaka, leidžia daryti prielaidą, kad šie asmenys kontroliuoja tą viešąjį subjektą. Prireikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar tokia prezumpcija yra nenuginčijama, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad tarp šio subjekto ir šių asmenų nėra bendradarbiavimo.
1.      Kontrolės prezumpcijos nebuvimas
95.      Siekiant atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia priminti, kad sąvoka „kontroliuojama bendrovė“ ribojamųjų priemonių srityje turi kitokią reikšmę nei bendrovių teisėje, kai siekiama nustatyti bendrovės, teisiškai kontroliuojamos kito sprendimus priimančio komercinio subjekto, komercinę atsakomybę(64).
96.      Ribojamųjų priemonių srityje sąvoka „kontroliuojama bendrovė“ apibūdina situaciją, kai į sąrašą įtrauktas asmuo ar subjektas gali daryti įtaką kito asmens ar subjekto, su kuriuo jis palaiko komercinius santykius, komerciniams sprendimams net ir tuo atveju, kai šių dviejų asmenų ar subjektų nesieja teisiniai, nuosavybės ar dalyvavimo valdant kapitalą ryšiai(65).
97.      Vis dėlto Tarybos sprendimų priėmimo praktika sudarė galimybes nustatyti tam tikras „situacijas“, kai subjektas yra kontroliuojamas; jų (neišsamus) sąrašas pateikiamas Gairių dėl ribojamųjų priemonių 55b punkte(66).
98.      Šios situacijos taip pat iš esmės buvo „kodifikuotos“ tam tikruose šios srities reglamentuose(67). Viena iš tokių situacijų yra ta, kai asmuo ar subjektas turi de facto teisę ar įgaliojimą daryti lemiamą įtaką. Jei viena iš šių sąlygų yra įvykdyta, kontrolė yra nustatyta, išskyrus atvejus, kai kiekvienu konkrečiu atveju gali būti pateikta priešingų įrodymų(68).
99.      Kita vertus, nors, kaip matyti iš šios išvados 96 punkte nurodytos jurisprudencijos, gali būti ir kitų reikšmingų situacijų, jos vis dėlto neturi sudaryti galimybės daryti prielaidą, kad atitinkamas subjektas yra kontroliuojamas. A fortiori, kaip matyti iš šios išvados 50 punkto, šios situacijos taip pat neturi sudaryti galimybės daryti prielaidą, kad į sąrašą įtrauktam asmeniui tiesiogiai sudaroma galimybė naudotis lėšomis, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį(69). Mano nuomone, viena iš šių kitų situacijų yra ir konkuruojanti įtaka.
100. Darytina išvada, kad teismas, kuriam pareikštas ieškinys dėl arbitražo sprendimo, priimto subjekto, kuriam į sąrašą įtraukti asmenys daro konkuruojančią įtaką, naudai, turi atlikti vertinimą, grindžiamą ne bendromis prezumpcijomis, o visų jam pateiktų įrodymų analize,
atsižvelgdamas į kontekstą, kuriame šie įrodymai yra pateikiami, kad nustatytų, ar remiantis jais galima konstatuoti, kad kyla pagrįsta rizika, jog šiems asmenims bus netiesiogiai suteikta galimybė naudotis lėšomis.
101. Vis dėlto, siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti visapusiškai naudingą atsakymą, dar reikia pateikti paaiškinimą dėl įrodinėjimo pareigos paskirstymo tokioje byloje kaip pagrindinė byla.
2.      Dėl įrodinėjimo pareigos paskirstymo
102. Reikia priminti, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir per teismo posėdį pateiktų Prancūzijos vyriausybės paaiškinimų matyti, kad nagrinėdamas ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo teismas turi konkrečiai ištirti, ar arbitražo sprendimo įtraukimas į Prancūzijos teisinę sistemą yra akivaizdus tarptautinės viešosios tvarkos pažeidimas(70). Šios vyriausybės nuomone, iš esmės įrodyti tokį pažeidimą (arba pagrįsti, kad jis akivaizdus) turi šalis, kuri teigia, kad jis padarytas. Taigi šiuo atveju įrodinėjimo pareiga visa apimtimi tenka asmeniui, kuris remiasi Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalies pažeidimu, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas(71).
103. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad dėl tokios įrodinėjimo pareigos tiek prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, tiek ieškovui gali būti neįmanoma arba pernelyg sudėtinga konstatuoti Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje numatyto draudimo pažeidimą, ir taip gali būti pakenkta šio draudimo veiksmingumui(72).
104. Iš tiesų, trečiosioms šalims sunku gauti įrodymus, kurie yra svarbūs siekiant nustatyti ar paneigti tokį pažeidimą, ypač pilietinio karo sąlygomis, kaip yra šiuo atveju.
105. Nagrinėdamas sprendimus įtraukti į sąrašus Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs, kad tą padaryti sudėtinga, ir yra priminęs, kad gali būti atsižvelgiama į šių priemonių taikymo kontekstą, visų pirma į sunkumą valstybėje, kurioje vyksta pilietinis karas, gauti tikslesnių įrodymų(73).
106. Be to, kaip nurodyta Bendrojo Teismo jurisprudencijoje, neturint įgaliojimų atlikti tyrimų trečiosiose šalyse, Sąjungos institucijų vertinimas faktiškai turi būti grindžiamas viešai prieinamais informacijos šaltiniais, ataskaitomis, straipsniais spaudoje, slaptųjų tarnybų ataskaitomis ar kitais panašiais informacijos šaltiniais. Taigi straipsniai spaudoje gali būti naudojami siekiant patvirtinti tam tikrų faktinių aplinkybių buvimą, jeigu jie yra pakankamai konkretūs, tikslūs ir nuoseklūs, kiek tai susiję su juose aprašytomis faktinėmis aplinkybėmis. Bendrasis Teismas taip pat yra nusprendęs, kad būtų pernelyg sudėtinga ir neproporcinga reikalauti, kad Taryba pati vietoje tirtų daugelio žiniasklaidos priemonių skelbiamų faktų tikrumą(74).
107. Laikausi nuomonės, kad šie argumentai yra juo labiau reikšmingi nacionaliniuose teismuose nagrinėjant ieškinius dėl arbitražo sprendimo panaikinimo.
108. Nacionaliniai teismai, kurie neviršydami savo kompetencijos ribų privalo taikyti Sąjungos teisės nuostatas, turi užtikrinti jų veiksmingumą(75).
109. Dėl to nagrinėjant šią bylą taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad aptariamos nuostatos yra esminės Sąjungos teisės sistemai arba labai svarbios Sąjungai nustatytoms užduotims vykdyti(76). Nagrinėdami ieškinius dėl arbitražo sprendimo panaikinimo nacionaliniai teismai privalo atlikti visapusišką ir veiksmingą tokio pobūdžio nuostatų laikymosi kontrolę(77).
110. Šiomis aplinkybėmis, siekiant užtikrinti visapusišką Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalies veiksmingumą, laikausi nuomonės, kad nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo, susijusį su tariamu šioje nuostatoje nustatyto draudimo taikymu, kai visi nacionalinio teismo turimi įrodymai(78) rodo, kad kyla pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys gali pasinaudoti į sąrašą neįtrauktam subjektui pervestomis lėšomis, atsakovės (šiuo atveju – Ministerija ir YOGC) turi teisiškai įrodyti, kad tokios rizikos nėra(79).
111. Remiantis Teisingumo Teismui pateikta bylos medžiaga, nacionalinių teismų turimi įrodymai iš esmės susiję su Houthi judėjimo pretenzijomis į YOGC kontrolę, Houthi ministro vardo ir pavardės paminėjimu oficialioje šios bendrovės interneto svetainėje, tuo, kad šioje svetainėje naudojamas šio judėjimo domeno vardas („.ye“), taip pat Jemeno naujienų agentūros pranešimu apie tariamą Houthi
Ministro Pirmininko dalyvavimą YOGC susitikime.
112. Atsižvelgdamas į jurisprudenciją, kurią ką tik nurodžiau(80), laikausi nuomonės, kad šių aspektų pakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog kyla pagrįsta rizika, kad į sąrašą įtraukti asmenys gali pasinaudoti į sąrašą neįtrauktam subjektui pervestomis lėšomis, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
113. Šiomis aplinkybėmis, siekiant užtikrinti draudimo suteikti galimybę naudotis lėšomis veiksmingumą, atsakovės turės pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui įrodymų, kad tokios rizikos praktiškai nėra. Jos gali, be kita ko, įrodyti, kad yra nustačiusios vidaus procedūras šiai rizikai išvengti, pavyzdžiui, užkardas (angl. „firewalls“), kad YOGC interneto svetainė naudoja domeną „.com“ arba kad į šią svetainę buvo įsilaužta. Kaip matyti iš šios išvados 104 punkto, tik šios šalys gali turėti tokio pobūdžio informaciją.
114. Be to, į tai, kad teisėta vyriausybė nebendradarbiauja su Houthi judėjimu, taip pat gali būti atsižvelgta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme vertinant kiekvieno iš turimų įrodymų įrodomąją vertę(81). Vis dėlto laikausi nuomonės, kad ši aplinkybė negali turėti lemiamos reikšmės. Iš tiesų Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalies taikymą gali pateisinti ne Houthi judėjimo įtaka Ministerijai, o jo įtaka YOGC. Taigi Ministerijos įtakos YOGC mastas turės lemiamą reikšmę, be kita ko, siekiant įrodyti, kad buvo nustatytos vidaus procedūros, kuriomis užtikrinama, kad Houthi judėjimas neturės prieigos prie lėšų.
115. Be to, teismo posėdyje Ministerija teigė, kad atsižvelgiant į tai, jog, pirma, 2023 m. gruodžio mėn. DNO sumokėjo jai arbitražo sprendimu nustatytą sumą ir, antra, 2022 m. YOGC pareiškė, kad perleido Ministerijai visas savo teises pagal šį sprendimą ir neketina reikalauti Ministerijai jau sumokėtų sumų, nagrinėjamu atveju nėra rizikos, kad bus pažeistas Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatytas draudimas.
116. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis laisvo įrodymų vertinimo principu, gali atsižvelgti į šiuos aspektus, mano nuomone, jie negali turėti lemiamos reikšmės siekiant pagrįsti, kad tokios rizikos nėra. Nors mokėtina suma buvo sumokėta Ministerijai, arbitražo sprendimas buvo priimtas ir YOGC naudai. Be to, atitinkamų teisių perleidimas galėtų būti panaikintas, nes tai yra teisinis veiksmas, turintis poveikį tik inter partes.
117. Be to, Ministerijos nuomone, įrodinėjimo pareigos perkėlimas atsakovui, kai nustatoma, kad yra pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys gaus į sąrašą neįtrauktam subjektui pervestas lėšas, prieštarautų jurisprudencijai, pagal kurią atitinkamas asmuo neprivalo pateikti jo atžvilgiu nurodytų motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų(82). Dėl toliau išdėstytų priežasčių nesutinku su šia nuomone.
118. Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad ši jurisprudencija susijusi su sprendimu įtraukti į sąrašą. Kaip jau minėjau, šiam atvejui taikomi specifiniai įrodinėjimo reikalavimai.
119. Antra, kaip matyti iš mano analizės(83), toks įrodinėjimo pareigos perkėlimas yra būtinas siekiant užtikrinti Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo veiksmingumą. Tai paaiškinama tuo, kad paprastai atsakovui yra lengviau gauti atitinkamus įrodymus apie tai, kad nėra pagrįstos rizikos, jog į sąrašą įtraukti asmenys gaus į sąrašą neįtrauktam subjektui pervestas lėšas. Vadinasi, reikia rasti pusiausvyrą tarp įvairių susijusių interesų, nenustatant nei pernelyg griežtų taisyklių, ypač dėl atitinkamų motyvų pagrįstumą paneigiančių įrodymų, nei pernelyg švelnių taisyklių, kurių taikymas praktikoje lemtų visišką įrodinėjimo pareigos perkėlimą(84).
120. Taigi į antrąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti: Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad, nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo, susijusį su tariamu šioje nuostatoje nustatyto draudimo taikymu, tai, kad į sąrašą įtraukti asmenys į sąrašą neįtrauktame viešajame subjekte daro įtaką, konkuruojančią su į sąrašą neįtraukto subjekto įtaka, neleidžia daryti prielaidos, kad šie asmenys kontroliuoja tą viešąjį subjektą; nagrinėjant šį ieškinį dėl panaikinimo, kai visi nacionalinio teismo turimi įrodymai rodo, kad kyla pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys gali pasinaudoti į sąrašą neįtrauktam subjektui pervestomis lėšomis, pastarasis turi teisiškai įrodyti, kad tokios rizikos nėra.
V.      Išvada
121. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Prancūzija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2014 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 1352/2014 dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į padėtį Jemene 2 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
–        ši nuostata gali būti taikoma, kai lėšos, vykdant arbitražo sprendimą, pervedamos subjektui, kuriam konkuruojančią įtaką daro tiek į sąrašą įtraukti asmenys, tiek į jį neįtrauktas subjektas, jeigu šios lėšos gali būti pervestos šiems asmenims arba kai jie turi teisę jomis disponuoti;
–        pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys galės pasinaudoti visomis vykdant arbitražo sprendimą į sąrašą neįtrauktam subjektui sumokėtomis lėšomis ar jų dalimi, yra pagrindas taikyti minėtoje nuostatoje numatytą draudimą;
–        nagrinėjant ieškinį dėl arbitražo sprendimo panaikinimo, susijusį su tariamu šioje nuostatoje nustatyto draudimo taikymu, tai, kad į sąrašą įtraukti asmenys į sąrašą neįtrauktame viešajame subjekte daro įtaką, konkuruojančią su į sąrašą neįtraukto subjekto įtaka, neleidžia daryti prielaidos, kad šie asmenys kontroliuoja tą viešąjį subjektą; nagrinėjant šį ieškinį dėl panaikinimo, kai visi nacionalinio teismo turimi įrodymai rodo, kad kyla pagrįsta rizika, jog į sąrašą įtraukti asmenys gali pasinaudoti į sąrašą neįtrauktam subjektui pervestomis lėšomis, pastarasis turi teisiškai įrodyti, kad tokios rizikos nėra.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      2014 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentas dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į padėtį Jemene (OL L 365, 2014, p. 60).
3      Pasirašyta 1945 m. birželio 26 d.
San Franciske (JAV).
4      Kaip matyti iš preambulės, šis reglamentas buvo priimtas remiantis SESV 215 straipsniu ir 2014 m. gruodžio 18 d. Tarybos sprendimu 2014/932/BUSP dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į padėtį Jemene (OL L 365, 2014, p. 147).
5      Identiškai suformuluotas draudimo tekstas pateikiamas daugumoje Sąjungos reglamentų, kuriais nustatomos ribojamosios priemonės. Taigi Teisingumo Teismo jurisprudencijoje pateiktas šio draudimo aiškinimas iš esmės yra tinkamas aiškinant Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį.
6      Žr. Rezoliucijos Nr. 2140(2014) 19 punktą.
7      Žr. Sprendimo 2014/932 su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2022 m. spalio 24 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimu (BUSP) 2022/2035 (OL L 274I, 2022, p. 4), I priedą ir Reglamento Nr. 1352/2014 su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2022 m. spalio 24 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2022/2034 (OL L 274I, 2022, p. 1), I priedą.
8      Žr. 2022 m. kovo 14 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimo (BUSP) 2022/420, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 2014/932/BUSP dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į padėtį Jemene (OL L 86, 2022, p. 4), 1 straipsnį ir 2022 m. kovo 14 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 2022/419, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 1352/2014 dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į padėtį Jemene (OL L 86, 2022, p. 1), 1 straipsnį.
9      Tarybos 2003 m. gruodžio 8 d. priimtos gairės (15579/03). Jos buvo atnaujintos 2018 m. gegužės 4 d. (5664/18). Šioje išvadoje remsiuosi šia pastarąja versija.
10      Šių gairių 55b–e punktų tekstas iš esmės atitinka 2024 m. liepos 3 d. redakcijos Tarybos dokumento „ES ribojamųjų priemonių veiksmingo įgyvendinimo geriausia praktika“ (toliau – Dokumentas dėl geriausios praktikos) (11623/24) 64, 68 ir 70 punktų tekstą.
11      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi 2023 m. gegužės 17 d. sprendimu (kasacinis skundas Nr. 21-24.106, FR:CCASS:2023:C100324).
12      Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos ir teismo posėdžio metu vykusios diskusijos matyti, kad YOGC buveinė šiuo metu yra Adene. Vis dėlto savo rašytinėse pastabose DNO nurodė, kad YOGC būstinė yra Sanoje. Be to, teismo posėdyje Ministerija pažymėjo, kad Houthi judėjimas įkūrė „veidrodinę“ YOGC bendrovę, kurios buveinė yra Sanoje.
13      Žr. dokumentą „Action Document for Supporting Pathways for Economic Recovery in Yemen“, Annex II to the Commission Implementing Decision on the financing of the special measure in favour of Yemen for 2023 („Veiksmų dokumentas, skirtas ekonomikos atsigavimo priemonėms Jemene remti“, Komisijos įgyvendinimo sprendimo dėl specialios priemonės Jemenui 2023 m. finansavimo II priedas), p. 6.
14      Sprendimas Möllendorf ir Möllendorf-Niehuus (C‑117/06, toliau – Sprendimas Möllendorf, EU:C:2007:596, 51 punktas).
15      2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Bank Sepah (C‑340/20, toliau – Sprendimas Bank Sepah, EU:C:2021:903, 53 ir 54 punktai).
16      Reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo neklausia, ar arbitražo sprendimo vykdymas savaime yra „galimybės naudotis lėšomis suteikimas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalį, nei atitinkamai – kokias išvadas reikėtų daryti tuo remiantis. Vis dėlto šis aspektas yra analizuojamas byloje Graudu sabiedrība, C‑701/25, kuri yra nagrinėjama Teisingumo Teisme. Taigi mano siūlomi atsakymai šioje išvadoje neturi įtakos Teisingumo Teismo analizei, kuri bus atlikta toje byloje. Bet kuriuo atveju nagrinėjamoje byloje aptariamos lėšos jau buvo pervestos Ministerijai (žr. šios išvados 27 punktą).
17      Žr. šios išvados 23 punktą.
18      Sprendimo Möllendorf 50 ir 51 punktai.
19      2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Afrasiabi ir kt. (C‑72/11, toliau – Sprendimas Afrasiabi ir kt., EU:C:2011:874, 50 punktas).
20      Remiantis, be kita ko, Jungtinių Tautų rezoliucija, kuri buvo pagrindas priimti šioje byloje nagrinėjamas ribojamąsias priemones.
21      Sprendimo Afrasiabi ir kt. 51 punktas.
22      Sprendimo Afrasiabi ir kt. 52 punktas.
23      Sprendimo Afrasiabi ir kt. 53 punktas. Reikia pažymėti, kad 2007 m. balandžio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui (OL L 103, 2007, p. 1) 7 straipsnio 3 dalimi, nurodyta Sprendime Afrasiabi ir kt., į sąrašą įtrauktiems asmenims draudžiama „naudotis“ lėšomis. Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalyje nurodytos lėšos, „naudojamos“ į sąrašą įtrauktų asmenų „naudai“.
24      Žr. šios išvados 21 ir 22 punktus.
25      Pagal analogiją žr. Sprendimo Bank Sepah 56 punktą. Taip pat žr. 2026 m. kovo 12 d. Sprendimą EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, 79 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pabrėžė, kad, siekiant įgyvendinti ribojamųjų priemonių tikslą, būtina tas priemones – siekiant išvengti, kad jos bus apeitos, – taikyti kuo platesniam asmenų, grupių ar subjektų ratui.
26      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Bank Sepah 54 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
27      Pagal analogiją žr. Sprendimo Bank Sepah 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
28      2019 m. sausio 17 d. Sprendimas SH (C‑168/17, toliau – Sprendimas SH, EU:C:2019:36, 62 punktas).
29      2010 m. birželio 29 d. Sprendimas E ir F (C‑550/09, EU:C:2010:382, 68 punktas).
30      Žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimą E ir F (C‑550/09, EU:C:2010:382, 63 punktas).
31      Žr. 2024 m. rugsėjo 18 d. Sprendimą Kozitsyn / Taryba (T‑607/22 ir T‑731/22, EU:T:2024:635, 65 punktas). Kiek tai susiję su 2026 m. sausio 23 d. atnaujinto Komisijos dokumento „Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014“ („Dažnai užduodami klausimai dėl Reglamento Nr. 833/2014 ir Reglamento Nr. 269/2014 įgyvendinimo“), susijusio su jos gairėmis, neprivalomu pobūdžiu, žr. generalinės advokatės L. Medina išvadą byloje Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, 69 punktas).
32      Šiuo klausimu taip pat žr. dokumentą „Dažnai užduodami klausimai dėl Reglamento Nr. 833/2014 ir Reglamento Nr. 269/2014 įgyvendinimo“, p. 29.
33      Žr. Sprendimo SH 62 punktą.
34      2015 m. gegužės 5 d.
sprendimas
(T‑433/13, EU:T:2015:255).
35      2015 m. gegužės 5 d. Sprendimas Petropars Iran ir kt. / Taryba (T‑433/13, EU:T:2015:255, 80 punktas).
36      Šio sprendimo 62 punktas.
37      Pagal analogiją žr. generalinio advokato A. Biondi išvadą byloje
Reibel (C‑802/24, EU:C:2026:110, 37 punktas).
38      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Möllendorf 62 punktą. Taip pat žr. Dokumento dėl geriausios praktikos 33 punktą.
39      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato Y. Bot
išvadą byloje Afrasiabi ir kt. (C‑72/11, EU:C:2011:737, 92 punktas).
40      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Afrasiabi ir kt. 55 ir 56 punktus.
41      Žr. Dokumento dėl geriausios praktikos 68 punktą.
42      Žr. Reglamento Nr. 1352/2014 3 konstatuojamąją dalį.
43      Žr. 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 55, 88, ir 89 punktai) ir 2024 m. rusėjo 10 d. Sprendimą Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, 45 punktas).
44      Šiuo klausimu žr. 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Timchenko / Taryba (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45      Šiuo klausimu žr. 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Timchenko / Taryba (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46      Žr. šios išvados 66 punktą.
47      Žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimą Komisija ir kt. / Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 132 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48      Žr. 2026 m. kovo 12 d. Sprendimą EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, 102 punktas).
49      Žr. 2018 m. kovo 6 d. Sprendimą Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, 55 punktas) ir 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Royal Football Club Seraing (C‑600/23, toliau – Sprendimas Royal Football Club Seraing, EU:C:2025:617, 78 ir 79 punktai).
50      Šiuo klausimu žr. 1999 m. birželio 1 d. Sprendimą Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, 35 punktas), 2006 m. spalio 26 d. Sprendimą Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, 34 punktas) ir Sprendimą Royal Football Club Seraing (84 punktas).
51      Žr. dokumentą „Komisijos nuomonė dėl Tarybos reglamento (ES) Nr. 269/2014 2 straipsnio 2 dalies“, C(2021) 4223 final, p. 4.
52      Pagal analogiją žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimą T-Mobile Netherlands ir kt. (C‑8/08, EU:C:2009:343, 46, 52 ir 53 punktai).
53      Pagal analogiją žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimą T-Mobile Netherlands ir kt. (C‑8/08, EU:C:2009:343, 51–53 punktai) ir 2016 m. sausio 21 d. Sprendimą Eturas ir kt. (C‑74/14, EU:C:2016:42, 33 punktas).
54      Žr. šios išvados 41–43 punktus.
55      Žr. 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimą Instrubel ir kt. (C‑753/21 ir C‑754/21, EU:C:2022:987, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
56      Žr. 2008 m. rugsėjo 3 d. Sprendimą Kadi ir Al Barakaat International Foundation / Taryba ir Komisija (C‑402/05 P ir C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 361 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Timchenko / Taryba (C‑703/23 P, EU:C:2025:608, 62 punktas).
57      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato P. Mengozzi išvadą byloje SH (C‑168/17, EU:C:2018:798, 53 punktas).
58      Sprendimo SH 62 punktas.
59      2010 m. birželio 29 d. Sprendimas E ir F (C‑550/09, EU:C:2010:382, 77 punktas).
60      Žr. 2012 m. kovo 13 d. Sprendimą Melli Bank / Taryba (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, 58 punktas), 2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą NIOC ir kt. / Taryba (C‑595/15 P, EU:C:2016:721, 89 punktas) ir 2019 m. sausio 31 d. Sprendimą Islamic Republic of Iran Shipping Lines ir kt. / Taryba (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, 110 punktas).
61      Šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 21 d.
Sprendimą Bank Melli Iran (C‑124/20, toliau – Sprendimas Bank Melli Iran, EU:C:2021:10351035, 65–67 punktai) ir generalinio advokato G. Hogan išvadą toje byloje (EU:C:2021:386, 95 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. 2017 m. birželio 21 d. Sprendimą W ir kt. (C‑621/15, EU:C:2017:484, 28–32 punktai).
62      Žr. Sprendimą Bank Melli Iran (67 punktas).
63      Pagal analogiją žr. 2017 m. birželio 21 d. Sprendimą W ir kt. (C‑621/15, EU:C:2017:484, 34 ir 35 punktai).
64      Žr. 2019 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą HTTS / Taryba (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 70 punktas).
65      Žr. 2019 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą HTTS / Taryba (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 71 punktas).
66      Žr. šios išvados 47 punktą.
67      Žr., be kita ko, 2001 m. gruodžio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (OL L 344, 2001, p. 70; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 207), 1 straipsnio 6 punktą ir 2014 m. kovo 17 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L 78, 2014, p. 6), 1 straipsnio j punktą. Kiek tai susiję su pastaruoju reglamentu, taip pat žr. 2025 m.
spalio 23 d. Tarybos reglamento (ES) 2025/2037, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 269/2014 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų atsižvelgiant į veiksmus, kuriais kenkiama Ukrainos teritoriniam vientisumui, suverenitetui ir nepriklausomybei arba į juos kėsinamasi (OL L, 2025/2037), 6 konstatuojamąją dalį.
68      Žr. Gairių dėl ribojamųjų priemonių 55b punktą in fine. Taip pat žr. 2026 m. kovo 12 d. Sprendimą EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, 88 punktas).
69      Žr. a contrario Gairių dėl ribojamųjų priemonių 55d punktą.
70      Žr. šios išvados 14 punktą.
71      Pagal analogiją žr. Sprendimą Bank Melli Iran (64 punktas).
72      Pagal analogiją žr. Sprendimą Bank Melli Iran (65 punktas).
73      2015 m. balandžio 21 d. Sprendimas Anbouba / Taryba (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 46 punktas). Taip pat žr. 2020 m. spalio 1 d. Sprendimą Drex Technologies / Taryba
(C‑348/19 P, EU:C:2020:782, 89 punktas).
74      2024 m. lapkričio 6 d. Sprendimas Karić / Taryba (T‑520/22, EU:T:2024:774, 82 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
75      2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Muñoz ir Superior Fruiticola (C‑253/00, EU:C:2002:497, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Dėl reglamentų, kuriais nustatomos ribojamosios priemonės, konkretaus atvejo taip pat žr. generalinio advokato R. Norkaus išvadą byloje Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, 41 punktas).
76      Reikia pažymėti, kad šioje byloje nė vienas iš prejudicinių klausimų nėra susijęs su Sąjungos priimtų ribojamųjų priemonių viešosios tvarkos pobūdžiu. Kita vertus, šis aspektas yra analizuojamas byloje Reibel, C‑802/24, ir Graudu sabiedrība, C‑701/25, kurios šiuo metu yra nagrinėjamos Teisingumo Teisme. Tad apsiribosiu tik pažymėdamas, kad Sąjungos priimtomis ribojamosiomis priemonėmis siekiami tikslai yra neabejotinai svarbūs (pagal analogiją žr. Sprendimo Royal Football Club Seraing  87–89 punktus ir generalinio advokato A. Biondi išvados byloje Reibel, C‑802/24, EU:C:2026:110, 63 punktą). Bet kuriuo atveju, visų šioje byloje dalyvaujančių šalių nuomone, savaime suprantama tai, kad Reglamento Nr. 1352/2014 2 straipsnio 2 dalis priklauso Sąjungos viešosios tvarkos sričiai. Be to, ši nuostata priklauso Prancūzijos tarptautinės viešosios tvarkos sričiai. Dėl Sąjungos viešosios tvarkos ir valstybių narių viešosios tvarkos tarpusavio sąsajos žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 39 punktas).
77      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Royal Football Club Seraing (82 ir 85–87 punktai). Taip pat žr. generalinio advokato A. Biondi išvadą byloje Reibel (C‑802/24, EU:C:2026:110, 58 punktas).
78      Klausimas, ar nacionalinis teismas privalo savo iniciatyva patikrinti, ar viena iš proceso šalių yra asmuo, kuriam taikomos ribojamosios priemonės, yra nagrinėjamas byloje Čiekuri-Shishki (C‑480/24). Savo išvadoje šioje byloje generalinis advokatas R. Norkus į šį klausimą siūlo atsakyti taip, kad „teismas, į kurį kreiptasi, esant įrodymų privalo savo iniciatyva patikrinti, ar kuri nors iš bylos šalių yra tarp asmenų, nurodytų Reglamento Nr. 269/2014 2 straipsnyje arba 11 straipsnio 1 dalies a ar b punktuose, ir šiuo tikslu pasinaudoti visais jam suteiktais tyrimo įgaliojimais. Pirmiausia jis turi kreiptis į kompetentingas specializuotas institucijas dėl reikiamos informacijos, kad galėtų atlikti šį patikrinimą“ (generalinio advokato R. Norkaus išvada byloje Čiekuri-Shishki, C‑480/24, EU:C:2025:672, 60 punktas).
79      Pagal analogiją žr. Sprendimą Bank Melli Iran (67 punktas). Pagal analogiją taip pat žr. 1993 m. spalio 27 d. Sprendimą Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, 14 ir 18 punktai) ir 1995 m. gegužės 31 d. Sprendimą Royal Copenhagen (C‑400/93, EU:C:1995:155, 24 ir 26 punktai).
80      Žr. šios išvados 105 ir 106 punktus.
81      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato Y. Bot
išvadą byloje Afrasiabi ir kt. (C‑72/11, EU:C:2011:737, 58 punktas).
82      2013 m. liepos 18 d. Sprendimas Komisija ir kt. / Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 121 punktas).
83      Žr. šios išvados 104 punktą.
84      Pagal analogiją žr. 2015 m. spalio 15 d. Sprendimą Nike European Operations Netherlands
(C‑310/14, EU:C:2015:690, 29 punktas).