62023CJ0419
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. gruodžio 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 63 straipsnis – Laisvas kapitalo judėjimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnis – Nuosavybės teisė – Žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto teisė – Nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis ex lege be kompensacijos panaikinama uzufrukto teisė – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas – Anksčiau iš registro išbraukto uzufrukto teisės įregistravimas jame iš naujo nepatikrinus pirminio įrašo teisėtumo – Pirminės registracijos galutinis pobūdis“
Byloje C‑419/23
dėl Győri Törvényszék (Dėro apygardos teismas, Vengrija) 2023 m. birželio 21 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. liepos 6 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
CN
prieš
Nemzeti Földügyi Központ,
dalyvaujant
GW,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro ketvirtosios kolegijos pirmininko pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, trečiosios kolegijos pirmininkas C. Lycourgos (pranešėjas), teisėjai S. Rodin, N. Jääskinen ir O. Spineanu-Matei,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos Zs. Biró-Tóth, Z. Fehér ir K. Szíjjártó,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Mataija, A. Tokár ir G. von Rintelen,
susipažinęs su 2024 m. liepos 11 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 63 straipsnio ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant CN ir Nemzeti Földügyi Központ (Nacionalinis žemės reikalų centras, Vengrija) ginčą dėl sprendimo, kuriuo ši valdžios institucija žemės registre iš naujo įregistravo GW turėtą CN priklausančio žemės ūkio paskirties sklypo uzufrukto teisę, teisėtumo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
SESV 63 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pagal šiame skyriuje išdėstytas nuostatas uždraudžiami visi kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai.“
4
Chartijos 17 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Kiekvienas turi teisę valdyti teisėtai įgytą nuosavybę, ja naudotis, disponuoti ir palikti paveldėtojams. Nuosavybė negali būti atimta, išskyrus atvejus, kai tai yra būtina visuomenės poreikiams ir tik įstatymo nustatytais atvejais bei sąlygomis laiku ir teisingai už ją atlyginant. Nuosavybės naudojimą gali reglamentuoti įstatymai, kiek tai būtina atsižvelgiant į bendruosius interesus.“
Vengrijos teisė
Civilinis kodeksas
5
Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (2013 m. Įstatymas Nr. V dėl Civilinio kodekso) 5:147 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad turėdamas uzufrukto teisę uzufruktorius gali valdyti, naudoti, eksploatuoti kitam asmeniui priklausantį turtą ir gauti pelną iš jo.
Vyriausybės nutarimas 171/1991
6
1991 m. gruodžio 27 d.171/1991 Korm. rendelet (Vyriausybės nutarimas Nr. 171/1991), kuris įsigaliojo 1992 m. sausio 1 d., 1 straipsnio 5 dalyje panaikinta asmenų, neturinčių Vengrijos pilietybės, išskyrus asmenis, turinčius leidimą nuolat gyventi šalyje ir tuos, kuriems pripažintas pabėgėlio statusas, galimybė įsigyti dirbamosios žemės.
1994 m. Įstatymas dėl dirbamosios žemės
7
Termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény (1994 m. Įstatymas Nr. LV dėl dirbamosios žemės; toliau – 1994 m. Įstatymas dėl dirbamosios žemės) buvo paliktas šio sprendimo pirmesniame punkte minėtas draudimas, kartu jis buvo išplėstas juridiniams asmenims, nepriklausomai nuo to, ar jie įsteigti Vengrijoje, ar ne.
8
Nuo 2002 m. sausio 1 d. šis įstatymas buvo iš dalies pakeistas Termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény módosításáról szóló 2001. évi CXVII. törvény (2001 m. Įstatymas Nr. CXVII, kuriuo iš dalies pakeistas 1994 m. Įstatymas Nr. LV dėl dirbamosios žemės), siekiant, kad fiziniai asmenys, kurie nėra Vengrijos piliečiai, arba juridiniai asmenys taip pat neturėtų galimybės pagal sutartį įgyti dirbamosios žemės uzufrukto teisių.
9
Po šių pakeitimų 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės 11 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta: „II skyriaus nuostatos, susijusios su įsigijimo apribojimu, turi būti taikomos pagal sutartį įgyjant uzufrukto ir naudojimo teises. <…>“
10
Vėliau 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės 11 straipsnio 1 dalis buvo iš dalies pakeista Egyes agrár tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CCXIII. törvény (2012 m. Įstatymas Nr. CCXIII, kuriuo iš dalies keičiami kai kurie įstatymai, susiję su žemės ūkiu). 2013 m. sausio 1 d. įsigaliojusios jau pakeistos redakcijos 11 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „pagal sutartį suteikta uzufrukto teisė negalioja, nebent tokia sutartis sudaroma su artimu giminaičiu“.
11
2012 m. Įstatymu Nr. CCXIII, kuriuo iš dalies keičiami kai kurie įstatymai, susiję su žemės ūkiu, į 1994 m. Įstatymą dėl dirbamosios žemės taip pat įtraukta nauja 91 straipsnio 1 dalis, pagal kurią „bet kokia 2013 m. sausio 1 d. egzistavusi uzufrukto teisė, suteikta neribotam laikotarpiui arba nustatytos trukmės laikotarpiui, turinčiam pasibaigti ne anksčiau kaip 2032 m. gruodžio 30 d., ir įgyta pagal sutartį, sudarytą asmenų, kurie nėra artimi tos pačios šeimos nariai, savaime nustoja galioti 2033 m. sausio 1 d.“.
2013 m. Įstatymas Nr. CXXII dėl žemės ūkio paskirties ir miško žemės pardavimo
12
Mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII törvény (2013 m. Įstatymas Nr. CXXII dėl žemės ūkio paskirties ir miško žemės pardavimo) buvo priimtas 2013 m. birželio 21 d. ir įsigaliojo 2013 m. gruodžio 15 d.
13
Šio įstatymo 37 straipsnio 1 dalyje palikta galioti taisyklė, jog sutartimi nustatyta žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto ar naudojimo teisė laikoma negaliojančia, išskyrus atvejį, kai ji nustatoma artimiems tos pačios šeimos nariams.
2013 m. Įstatymas dėl pereinamojo laikotarpio priemonių
14
Mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (2013 m. Įstatymas Nr. CCXII dėl tam tikrų nuostatų ir pereinamojo laikotarpio priemonių, susijusių su 2013 m. Įstatymu Nr. CXXII dėl žemės ūkio paskirties ir miško žemės pardavimo; toliau – 2013 m. Įstatymas dėl pereinamojo laikotarpio priemonių) buvo priimtas 2013 m. gruodžio 12 d. ir įsigaliojo 2013 m. gruodžio 15 d.
15
Pagrindinėje byloje taikytinos šio įstatymo 108 straipsnio 1 dalies redakcijoje buvo nustatyta:
„Bet kokia 2014 m. balandžio 30 d. egzistuojanti uzufrukto arba naudojimo teisė, suteikta neribotam laikotarpiui arba nustatytos trukmės laikotarpiui, kuris turi baigtis ne anksčiau kaip 2014 m. balandžio 30 d., ir įgyta pagal sutartį, sudarytą tarp asmenų, kurie nėra artimi giminaičiai, savaime nustoja galioti 2014 m. gegužės 1 d.“
16
Pagal 2021 m. Įstatymą Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, į 2013 m. Įstatymą dėl pereinamojo laikotarpio priemonių buvo įtrauktas 20/F skyrius. Šis skyrius, kuriame yra nauji 108/B ir 108/F straipsniai, vadinasi „Specialiosios taisyklės, taikomos siekiant įvykdyti [2019 m. gegužės 21 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C‑235/17, EU:C:2019:432)], kurį Teisingumo Teismas priėmė byloje dėl žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto teisių panaikinimo ex lege“. Jis įsigaliojo 2022 m. sausio 1 d.
17
2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių, iš dalies pakeisto 2021 m. Įstatymu Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, 108/B straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Fizinis ar juridinis asmuo, kurio uzufrukto teisė buvo išbraukta iš žemės registro pagal 2014 m. balandžio 30 d. galiojusias šio įstatymo 108 straipsnio 1 dalies nuostatas <…>, arba jo teisių perėmėjas, vadovaudamasis šiuo skyriumi, gali prašyti panaikintą uzufrukto teisę iš naujo įregistruoti žemės registre, taip pat prašyti skirti pagal šį skyrių jam priklausančią kompensaciją.“
18
Šio įstatymo, iš dalies pakeisto 2021 m. Įstatymu Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, 108/F straipsnio 6–8 dalyse numatyta:
„6.   Iš naujo įregistruoti panaikintą uzufrukto teisę gali būti leidžiama, kai:
a)
bet kuris iš 7 dalyje nurodytų asmenų nelaikomas sąžiningu;
b)
nėra teisinių kliūčių, kaip tai suprantama pagal 8 dalį.
7.   Toliau nurodytos šalys nelaikomos sąžiningomis:
a)
žemės sklypo savininkas, jei teisę į nuosavybę jis turėjo ir panaikinant uzufrukto teisę;
b)
žemės sklypo savininkas, jei teisę į nuosavybę jis turėjo pagal sutartį, sudarytą po 2018 m. kovo 6 d. arba iki šios dienos, tačiau kompetentingai institucijai apie ją buvo pranešta po 2018 m. kovo 6 d., vykstant procedūrai pagal [2013 m. Įstatymą Nr. CXXII dėl žemės ūkio paskirties ir miško žemės pardavimo], įskaitant registravimo žemės registre procedūrą, arba ji atsirado pareiškus paskutinę valią dėl turto palikimo po 2018 m. kovo 6 d.;
c)
savininkas, kai jo teisė į nuosavybę atsirado po 2018 m. kovo 6 d., išskyrus atsiradusią pagal sutartį ar palikimą;
d)
savininkas, jeigu jis, nors ir laikomas sąžiningu pagal b arba c punktus, įgijo uzufrukto teisę į žemės sklypą po 2018 m. kovo 6 d.;
e)
žemės sklypo uzufruktorius, jei ši teisė jam buvo nustatyta pagal sutartį arba pareiškus paskutinę valią dėl turto palikimo po 2018 m. kovo 6 d. arba kai jis uzufrukto teisę išsaugojo tuo pačiu teisės į nuosavybę perdavimo aktu, sudarytu po šios datos;
f)
savininkas, kuris teisę į nuosavybę įgijo kaip vieno iš a–d punktuose nurodytų savininkų palikimą.
8.   Aplinkybė, kad atitinkamas žemės sklypas buvo nusavintas arba nuosavybės teisė į jį buvo perleista pirkimo-pardavimo sutartimi, sudaryta vietoj nusavinimo, yra laikoma teisės aktuose numatyta kliūtimi siekiant iš naujo įregistruoti teisę į šį turtą.“
Žemės registro įstatymas
19
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény (1997 m. Įstatymas Nr. CXLI dėl žemės registro; toliau – Įstatymas dėl žemės registro) 94 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Jei numatoma iš žemės registro išbraukti uzufrukto ir naudojimo teises, kurios nustojo galioti pagal [2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio taisyklių] 108 straipsnio 1 dalies nuostatas (toliau kartu šiame straipsnyje – uzufrukto teisės), fizinis asmuo, kuriam priklauso uzufrukto teisės, gavęs oficialų pranešimą, kurį už registro tvarkymą atsakinga institucija išsiunčia ne vėliau kaip 2014 m. spalio 31 d., per 15 dienų nuo jo įteikimo ministro šiuo tikslu nustatytoje formoje turi deklaruoti artimo tos pačios šeimos nario santykius, kuriais jis susijęs su žemės sklypo savininku, nurodytu uzufruktą nustatančiame ir pagrindu registracijai esančiame dokumente. Jei per nustatytą terminą deklaracija nepateikiama, po 2014 m. gruodžio 31 d. pateikti patvirtinimo prašymai nenagrinėjami.
<…>
3.   Jei deklaracijoje artimas tos pačios šeimos nario santykis nenurodytas arba deklaracija per nustatytą terminą apskritai nepateikiama, už žemės registro tvarkymą atsakinga institucija per šešis mėnesius nuo deklaracijos pateikimo termino pabaigos, bet ne vėliau kaip 2015 m. liepos 31 d., ex officio išbraukia uzufrukto teisę iš žemės registro.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
20
2001 m. gruodžio 30 d. bendrovė Readiness Kft ir GW sudarė šiai bendrovei priklausančio žemės ūkio paskirties sklypo, esančio Kėsego (Vengrija) komunoje, uzufrukto sutartį. GW uzufrukto teisė žemės registre buvo įregistruota 2002 m. sausio 29 d. sprendimu, kuris nebuvo apskųstas.
21
2012 m. gegužės 18 d. CN buvo įregistruota žemės registre kaip šio žemės sklypo savininkė.
22
2015 m. liepos 27 d.Vas Megyei Kormányhivatal Szombathelyi Járási Hivatal (Vyriausybės įstaiga Vašo provincijoje, Sombathėjaus apygardos biuras, Vengrija) išbraukė GW uzufrukto teisę iš žemės registro pagal 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108 straipsnio 1 dalį ir Įstatymo dėl žemės registro 94 straipsnio 1 ir 3 dalis, motyvuodama tuo, kad GW nėra artimas atitinkamo žemės ūkio paskirties sklypo savininko giminaitis.
23
Teisingumo Teismas 2018 m. kovo 6 d. sprendime SEGRO ir Horváth (C‑52/16 ir C‑113/16, EU:C:2018:157) nusprendė, jog SESV 63 straipsnį reikia aiškinti taip, kad jis draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos anksčiau suteiktos žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto teisės, kurių turėtojai nėra artimi šios žemės savininko giminaičiai, baigia galioti ir atitinkamai yra išbraukiamos iš žemės registrų.
24
2019 m. gegužės 21 d. Sprendime Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C‑235/17, EU:C:2019:432) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 63 straipsnį ir Chartijos 17 straipsnį, nes priėmė 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108 straipsnio 1 dalį ir taip ex lege panaikino kitų valstybių narių piliečių tiesiogiai ar netiesiogiai turimas uzufrukto teises į Vengrijoje esančią žemės ūkio paskirties ir miško žemę.
25
2022 m. lapkričio 30 d. Nacionalinis žemės reikalų centras, remdamasis 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108/B ir 108/F straipsniais, įtrauktais į šį įstatymą 2021 m. Įstatymu Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, nurodė iš naujo įregistruoti GW uzufrukto teisę žemės registre ir pažymėjo, kad CN negali būti laikoma sąžininga, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 108/F straipsnio 7 dalį, nes tuo metu, kai ši uzufrukto teisė buvo išbraukta iš žemės registro, ji buvo aptariamo žemės ūkio paskirties sklypo savininkė.
26
CN padavė skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui dėl šio sprendimo dėl įregistravimo iš naujo panaikinimo, nes 2002 m. sausio 29 d. GW uzufrukto teisė buvo neteisėtai įregistruota žemės registre. Pagal tą dieną taikytą 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės 11 straipsnio 1 dalį po 2002 m. sausio 1 d. žemės registre negalėjo būti registruota žemės ūkio paskirties sklypo uzufrukto teisė, jei ji buvo suteikta fiziniam asmeniui, kuris nėra Vengrijos pilietis.
27
Nacionalinis žemės reikalų centras ir GW prašė atmesti šį skundą, motyvuodami tuo, kad nėra jokių teisinių kliūčių uzufrukto teisę iš naujo įregistruoti žemės registre ir kad pagal 2013 m. Įstatymą dėl pereinamojo laikotarpio priemonių, iš dalies pakeistą 2021 m. Įstatymu Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, šiam registravimui iš naujo netaikomas reikalavimas patikrinti pirminio šios uzufrukto teisės įregistravimo tokiame registre teisėtumą.
28
Pirmiausia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad CN gyvena Vokietijoje ir kad tam tikroje valstybėje narėje negyvenančių asmenų investicijos į nekilnojamąjį turtą tos valstybės narės teritorijoje patenka į SESV 63 straipsnio taikymo sritį. Toliau jis pabrėžia, kad GW uzufrukto teisę į pagrindinėje byloje nagrinėjamą žemės ūkio paskirties sklypą suteikė ne CN, o ankstesnis to sklypo savininkas, todėl negalima teigti, kad CN veikė nesąžiningai. Galiausiai tas teismas pažymi, kad išbraukus GW uzufrukto teisę iš žemės registro CN naudojosi visiška to sklypo nuosavybe iki tol, kol ši uzufrukto teisė buvo iš naujo įregistruota. Be to, išbraukus GW uzufrukto teisę iš žemės registro, CN galėjo teisėtai manyti turinti teisę laisvai eksploatuoti aptariamą žemės sklypą ir tikėtis, kad jo vertė padidės.
29
Atsižvelgdamas į šiuos patikslinimus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma pabrėžia, kad 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės 11 straipsnio 1 dalis nuo 2002 m. sausio 1 d. draudė asmenims, kurie nėra Vengrijos piliečiai, suteikti dirbamosios žemės uzufrukto teisę. Be to, pagal nacionalinių teismų jurisprudenciją ši nuostata taip pat draudė tokią teisę įregistruoti žemės registre po šios datos, net jei uzufrukto sutartis buvo sudaryta anksčiau.
30
Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamo žemės ūkio paskirties sklypo uzufruktas buvo suteiktas pagal 2001 m. gruodžio 30 d. sudarytą sutartį, tačiau ši teisė buvo įregistruota tik 2002 m. sausio 29 d. Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šios uzufrukto teisės įregistravimas žemės registre buvo neteisėtas. Vis dėlto sprendimas įregistruoti uzufrukto teisę tapo galutinis, nes nebuvo užginčytas.
31
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad sprendimas iš naujo įregistruoti GW uzufrukto teisę žemės registre buvo priimtas remiantis 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108/B ir 108/F straipsnių redakcija, patvirtinta 2021 m. Įstatymu Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, o šie straipsniai buvo priimti siekiant įvykdyti 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C‑235/17, EU:C:2019:432).
32
Pagal 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108/F straipsnio 6 dalį anksčiau iš registro išbraukta uzufrukto teisė gali būti iš naujo įregistruota žemės registre, jeigu savininkas ar uzufruktorius nėra laikomas sąžiningu pagal šio 108/F straipsnio 7 dalį.
33
Pagal pastarąją nuostatą uzufruktorius laikomas nesąžiningu tik tuo atveju, jei įgijo uzufrukto teisę į nekilnojamąjį turtą pagal sutartį arba pareiškus paskutinę valią dėl turto palikimo po 2018 m. kovo 6 d. arba kai jis uzufrukto teisę išsaugojo tuo pačiu teisės į nekilnojamojo turto nuosavybę perdavimo aktu, sudarytu po šios datos. Tačiau uzufruktorius nelaikomas nesąžiningu, jei jo uzufrukto teisės buvo įregistruotos žemės registre pažeidžiant nacionalinės teisės aktus, kurie buvo taikomi registracijos dieną.
34
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo SEGRO ir Horváth (C‑52/16 ir C‑113/16, EU:C:2018:157) 112, 117 ir 122 punktuose Teisingumo Teismas reikalavo nustatyti nacionalinę procedūrą, pagal kurią uzufrukto teisių registracijos teisėtumas būtų nagrinėjamas kiekvienu konkrečiu atveju.
35
Trečia, šis teismas mano, kad iš 2022 m. kovo 10 d. Sprendimo Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175) matyti, jog galutiniu tapęs administracinis sprendimas, kaip antai GW uzufrukto teisės įregistravimas žemės registre, negali užkirsti kelio kompetentingam nacionaliniam teismui imtis visų būtinų priemonių, kad būtų užtikrintas Sąjungos teisės veiksmingumas, jeigu dėl privalomo teisinio saugumo principo laikymosi kiltų pavojus Sąjungos teisės veiksmingumo ir lojalaus bendradarbiavimo principams.
36
Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, atsižvelgdamas į principą, pagal kurį uzufrukto teisė gali būti išbraukta tik jei kompetentingi nacionaliniai teismai gali kiekvienu konkrečiu atveju išnagrinėti pirminio įregistravimo teisėtumą, jis turėtų nuspręsti, kad pirminis GW uzufrukto teisės įregistravimas žemės registre yra neteisėtas, todėl yra neteisėtas ir jos įregistravimas iš naujo. Vis dėlto pagal 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių, iš dalies pakeisto 2021 m. Įstatymu Nr. CL, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri žemės ūkio įstatymai, 108/F straipsnio 7 dalį jam draudžiama atlikti tokį vertinimą.
37
Šiomis aplinkybėmis Győri Törvényszék (Dėro apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar SESV 63 straipsnis ir Chartijos 17 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiami valstybės narės teisės aktai, kuriuose nenumatyta, kad iš naujo įregistruojant uzufrukto teisę, nustatytą atlikus procedūrą dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo – panaikinus neteisėtai, bet galutinai įregistruotą uzufrukto teisę, – privaloma ištirti, ar uzufrukto teisė buvo įregistruota teisėtai?“
Dėl prejudicinio klausimo
Dėl priimtinumo
38
Vengrijos vyriausybė ginčija prejudicinio klausimo priimtinumą motyvuodama tuo, kad Sąjungos teisės nuostatos, kurias išaiškinti prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nėra susijusios su jo nagrinėjama byla. Pirma, pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos esą taikomos vienodai ir neatgraso nerezidentų investuoti Vengrijoje ar ten išlaikyti savo investicijų. Antra, ieškovė pagrindinėje byloje veikė nesąžiningai, o Sąjungos teise negalima remtis siekiant pateisinti piktnaudžiavimą.
39
Šiuo klausimu reikia priminti, kad kai nėra akivaizdu, jog Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, prieštaravimas, grindžiamas šios nuostatos netaikymu pagrindinei bylai, susijęs ne su prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumu, o su klausimų esme (2023 m. liepos 24 d. Sprendimo Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 66 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Tačiau nėra akivaizdu, kad SESV 63 straipsnis ir Chartijos 17 straipsnis netaikomi pagrindinėje byloje. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas žemės ūkio paskirties sklypas yra CN, gyvenančios ne Vengrijoje, o kitoje valstybėje narėje, nuosavybė. Taigi, pagrindinės bylos aplinkybės nėra susijusios tik su viena valstybe nare.
41
Be to, aplinkybė (darant prielaidą, kad ji įrodyta), kad pareiškėja pagrindinėje byloje iš tikrųjų siekia remtis Sąjungos teise, norėdama pagrįsti piktnaudžiavimą teisine praktika, yra susijusi su bylos esme ir niekaip negali turėti įtakos pateikto klausimo priimtinumui.
42
Vadinasi, prejudicinis klausimas yra priimtinas.
Dėl esmės
43
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 63 straipsnis ir Chartijos 17 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias šios valstybės narės teritorijoje esančio žemės ūkio paskirties sklypo uzufrukto teisė, panaikinta ir išbraukta iš žemės registro dėl šiems straipsniams prieštaraujančių šios valstybės narės teisės nuostatų, nors anksčiau ji buvo galutinai įregistruota šiame registre, asmens, iš kurio atimta ši teisė, prašymu turi būti iš naujo įregistruota registre, net jei pirminis šios teisės įregistravimas prieštaravo nacionalinės teisės nuostatoms, taikytinoms jos registracijos dieną.
Pirminės pastabos
44
Pirma, kaip nurodyta šio sprendimo 20 punkte, 2001 m. gruodžio 30 d. GW sudarė uzufrukto sutartį su pagal Vengrijos teisę įsteigta bendrove, kuri buvo žemės ūkio paskirties sklypo savininkė, kol jo nuosavybė nebuvo perduota CN. Ši uzufrukto teisė žemės registre buvo įregistruota 2002 m. sausio 29 d.
45
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nors GW sudaryta uzufrukto sutartis jos sudarymo dieną buvo teisėta, jos įregistravimas žemės registre buvo neteisėtas, nes ji buvo įregistruota po 2002 m. sausio 1 d.
46
Jis nurodo, kad nuo 2002 m. sausio 1 d. užsienio subjektams draudžiama suteikti žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto teisę, nes, kaip minėta šio sprendimo 8 punkte, 2001 m. Įstatymu Nr. CXVII buvo iš dalies pakeista 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės 11 straipsnio 1 dalis. Vengrijos teismai šią nuostatą aiškino taip, kad nuo 2002 m. sausio 1 d. užsienio subjekto dirbamosios žemės uzufrukto teisė nebegali būti įregistruota žemės registre, net jeigu ji buvo įgyta iki tos datos.
47
Antra, reikia pažymėti, viena vertus, kad 2015 m. liepos 27 d. GW uzufrukto teisė buvo išbraukta iš žemės registro pagal 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108 straipsnio 1 dalį dėl to, kad suinteresuotasis asmuo nėra artimas žemės ūkio paskirties sklypo savininko giminaitis.
48
Vis dėlto 2019 m. gegužės 21 d. Sprendime Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C‑235/17, EU:C:2019:432) Teisingumo Teismas nusprendė, kad priimdama 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108 straipsnio 1 dalį Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 63 straipsnį, siejamą su Chartijos 17 straipsniu.
49
Priėmus šį sprendimą, Vengrijos teisės aktų leidėjas iš dalies pakeitė 2013 m. Įstatymą dėl pereinamojo laikotarpio priemonių, kad, esant tam tikroms sąlygoms, būtų galima iš naujo įregistruoti žemės registre uzufrukto teises, kurios buvo išbrauktos iš registro pagal šio įstatymo 108 straipsnio 1 dalį.
50
Pagal šį naują teisės aktą 2022 m. lapkričio 30 d. GW uzufrukto teisės buvo iš naujo įregistruotos žemės registre.
51
Kita vertus, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, atrodo, galima daryti išvadą, kad GW uzufrukto teisė patenka į SESV 63 straipsnio taikymo sritį, nes suinteresuotasis asmuo yra kitos valstybės narės nei Vengrija pilietis. Todėl į prejudicinį klausimą reikia atsakyti remiantis šia prielaida, kurią vis dėlto dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
52
Trečia, Teisingumo Teismas nusprendė, kad uzufrukto teisių, panaikintų pažeidžiant SESV 63 straipsnį, įregistravimas iš naujo žemės registre yra tinkamiausias būdas atkurti, bent jau ateities atžvilgiu, teisinę ir faktinę situaciją, kurioje suinteresuotasis asmuo būtų buvęs, jei jo teisės nebūtų buvusios neteisėtai panaikintos. Vis dėlto tam tikrais atvejais gali būti objektyvių ir teisėtų kliūčių, visų pirma teisinio pobūdžio, taikyti tokią priemonę, pirmiausia tais atvejais, kai po uzufrukto teisių panaikinimo naujas savininkas sąžiningai įsigijo žemės sklypą, kuriam buvo nustatytos atitinkamos teisės, arba kai šis žemės sklypas buvo pertvarkytas. Tik tuo atveju, jei paaiškėja, kad toks įregistravimas iš naujo yra faktiškai neįmanomas, siekiant ištaisyti neteisėtas Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes, būtina buvusiems panaikintų uzufrukto teisių turėtojams suteikti teisę į finansinę ar kitą kompensaciją, kurios dydis būtų tinkamas finansiškai kompensuoti ekonominius nuostolius, patirtus dėl šių teisių panaikinimo (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 10 d. Sprendimo Grossmania, C‑177/20, EU:C:2022:175, 66 ir 68 punktus).
53
Atsižvelgiant į šiuos patikslinimus, reikia nustatyti, ar pagal SESV 63 straipsnį ir Chartijos 17 straipsnį draudžiama asmens, iš kurio buvo atimta uzufrukto teisė, prašymu žemės registre iš naujo registruoti Vengrijoje esančio žemės ūkio paskirties sklypo uzufrukto teisę, nors šio sklypo savininkas negyvena Vengrijoje, o uzufrukto teisė iš pradžių buvo įregistruota šiame registre pažeidžiant jos registracijos dieną taikytinas nacionalinės teisės nuostatas.
Dėl laisvo kapitalo judėjimo apribojimo egzistavimo
54
SESV 63 straipsnio 1 dalyje apskritai draudžiamas kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ribojimas (2018 m. kovo 6 d. Sprendimo SEGRO ir Horváth, C‑52/16 ir C‑113/16, EU:C:2018:157, 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
55
Sandoriai, kuriais nerezidentai investuoja į nekilnojamąjį turtą valstybės narės teritorijoje, yra kapitalo judėjimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 63 straipsnį. Taip yra, be kita ko, investicijų į nekilnojamąjį turtą, kurios, kaip šįkart, susijusios su nuosavybės teisių į žemės ūkio paskirties žemę įgijimu, atveju (šiuo klausimu žr. 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo SEGRO ir Horváth, C‑52/16 ir C‑113/16, EU:C:2018:157, 56 ir 57 punktus ir 2024 m. sausio 18 d. Sprendimo JD (Gyvenamosios vietos sąlyga), C‑562/22, EU:C:2024:55, 30 ir 31 punktus).
56
Be to, visiems vienodai taikoma nacionalinė priemonė gali būti laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, jeigu ji gali paveikti investuotojo padėtį, ypač jeigu dėl jos kitų valstybių narių investuotojai gali būti atgrasyti nuo investavimo atitinkamoje valstybėje narėje (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2002 m. birželio 4 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑483/99, EU:C:2002:327, 38–42 punktus; 2003 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑463/00, EU:C:2003:272, 54–62 punktus; 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑212/09, EU:C:2011:717, 65 punktą ir 2013 m. gegužės 8 d. Sprendimo Libert ir kt., C‑197/11 ir C‑203/11, EU:C:2013:288, 64–66 punktus).
57
Šiuo atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad CN gyvena Vokietijoje ir kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisės nuostatas trečiųjų asmenų naudai reikalaujama atkurti Vengrijoje esančių žemės ūkio paskirties sklypų, įskaitant priklausančio CN, uzufrukto teisę, o tai sumažina šios žemės vertę ir riboja jos savininkų, įskaitant gyvenančius kitoje valstybėje narėje, galimybę naudotis turtu, kuriam įsigyti jie investavo kapitalą.
58
Vadinasi, tokis reglamentavimas riboja SESV 63 straipsniu užtikrinamą pagrindinę laisvę (pagal analogiją žr. 2018 m. kovo 6 d. Sprendimo SEGRO ir Horváth, C‑52/16 ir C‑113/16, EU:C:2018:157, 64 punktą).
Dėl pateisinimo egzistavimo
59
Priemonė, kuria ribojamas laisvas kapitalo judėjimas, gali būti leidžiama, tik jeigu ji, pirma, pateisinama SESV 65 straipsnyje nurodytais pagrindais ar privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais ir, antra, atitinka proporcingumo principą, o tam reikia, kad ji būtų tinkama norint įgyvendinti teisėtai siekiamą tikslą ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti (2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 59 ir 60 punktai).
60
Be to, taip pat svarbu priminti, kad Chartijos užtikrinamos pagrindinės teisės turi būti taikomos visose situacijose, kurias reglamentuoja Sąjungos teisė, ir kad dėl to jų, be kita ko, turi būti paisoma, kai, kaip šiuo atveju, tam tikros nacionalinės teisės nuostatos gali riboti vieną ar kelias SESV garantuojamas pagrindines laisves, o atitinkama valstybė narė remiasi SESV 65 straipsnyje nurodytais pagrindais arba Sąjungos teisėje pripažįstamais privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, kad pateisintų tokį apribojimą. Pagal suformuotą jurisprudenciją, atitinkamoms nacionalinės teisės nuostatoms numatytos išimtys gali būti taikomos tik tuomet, jeigu jos suderinamos su pagrindinėmis teisėmis, kurių laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 63 ir 64 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
61
Šiuo atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, pirma, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamomis teisės nuostatomis siekiama įvykdyti 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C‑235/17, EU:C:2019:432), kuriuo ankstesnės Vengrijos teisės nuostatos buvo pripažintos prieštaraujančiomis SESV 63 straipsniui ir Chartijos 17 straipsniui, atkuriant uzufruktorių teises, kurios iš jų, kaip ir iš GW, buvo atimtos su šiais straipsniais nesuderinamu būdu.
62
Reikia pažymėti, kad toks tikslas yra privalomasis bendrojo intereso pagrindas.
63
Būtina pabrėžti, kad pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį, jeigu Teisingumo Teismas nustato, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Sutartis, ta valstybė narė privalo imtis būtinų priemonių, kad įvykdytų Teisingumo Teismo sprendimą, kuris turi res judicata galią tiems faktiniams ir teisiniams klausimams, kurie buvo faktiškai arba privalomai nustatyti atitinkamu teismo sprendimu. Taigi, Vengrijos teisės aktų leidėjas privalėjo pakeisti nacionalinės teisės nuostatas, kurios tokiu sprendimu pripažintos prieštaraujančiomis Sąjungos teisei (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 10 d. Sprendimo Grossmania, C‑177/20, EU:C:2022:175, 35 ir 36 punktus).
64
Antra, dėl proporcingumo principo laikymosi reikia priminti, viena vertus, kad nacionalinės teisės aktą galima laikyti tinkamu nurodytam tikslui pasiekti, tik jeigu juo iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai siekiama šio tikslo (2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 61 punktas). Šiuo atveju niekas nerodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai nėra tinkami siekiant atkurti teises, kurias atitinkami uzufruktoriai turi pagal Sąjungos teisę.
65
Kita vertus, neatrodo, kad tokiais teisės aktais viršijama tai, kas būtina tokiam tikslui pasiekti, tačiau tai dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
66
Taigi, kaip priminta šio sprendimo 52 punkte, tik esant objektyvių ir teisėtų kliūčių iš naujo įregistruoti uzufrukto teisę žemės registre, kompensacijos suteikimas buvusiam teisės turėtojui vietoj jos įregistravimo iš naujo gali būti laikomas suinteresuotojo asmens teisių, kurias jis kildina iš Sąjungos teisės, atkūrimu. Tačiau tai, kad pirmą kartą įregistravus GW uzufrukto teisę žemės registre, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, buvo pažeista šios registracijos dieną galiojusios 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės redakcijos 11 straipsnio 1 dalis, nėra tokia objektyvi ir teisėta kliūtis.
67
Visų pirma iš pačios nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama uzufrukto sutartis buvo sudaryta laikantis jo nustatymo dieną taikytinų teisės nuostatų, o tai yra aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti (pagal analogiją žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 73–75 punktus). Remiantis jurisprudencijoje pateiktu 1994 m. Įstatymo dėl dirbamosios žemės 11 straipsnio 1 dalies, kuri buvo taikoma GW uzufrukto teisės įregistravimo žemės registre dieną, išaiškinimu, neteisėtu gali būti laikomas tik šios uzufrukto teisės įregistravimas žemės registre. Taigi, valstybė narė gali laisvai priimti teisės nuostatas, pagal kurias ji nusprendžia, kad už tokį pažeidimą, kylantį iš jos nacionalinės teisės, nebegali būti baudžiama.
68
Be to, reikia priminti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama uzufrukto teisė žemės registre buvo įregistruota 2002 m. sausio 29 d. ir kad šis įregistravimas tapo galutinis. Pagal Vengrijos teisę tokio įregistravimo pasekmė buvo ta, kad atitinkama uzufrukto teisė egzistavo tol, kol neįrodyta priešingai (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 79 punktą). Be to, neginčijama, kad GW galėjo netrukdomai naudotis šia teise iki 2015 m. liepos 27 d. Taigi, remiantis teisinio saugumo principu taip pat galima teigti, kad GW uzufrukto teisė turi būti atkurta, net jei jos pirminis įregistravimas žemės registre galėtų būti laikomas neteisėtu (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 80 punktą).
69
Už tokį pažeidimą, padarytą pirmą kartą įregistruojant uzufrukto teisę žemės registre, galėjo būti taikomos mažiau uzufruktorių teises varžančios sankcijos, jei Vengrijos valdžios institucijos būtų buvusios pakankamai uolios ab initio bausdamos už šį pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 108 punktą).
70
Be to, kaip savo išvados 66–68 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisės nuostatos nepadarė neproporcingo poveikio CN nuosavybės teisei. Šių teisės nuostatų pasekmė yra tik tokia, kad CN susigrąžina teises, įgytas iš pagrindinėje byloje nagrinėjamo žemės ūkio paskirties sklypo buvusio savininko, nes GW šio sklypo uzufrukto teisė buvo galutinai įregistruota žemės registre iki tada, kai CN tapo sklypo savininke.
71
Galiausiai, kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad sąlygų, kuriomis buvo suteiktos uzufrukto teisės, nagrinėjimas kiekvienu konkrečiu atveju būtų proporcingesnis siekiant tikslo kovoti su piktnaudžiavimais žemės ūkio paskirties sklypų įsigijimo ir eksploatavimo srityje nei Vengrijos teisės aktų leidėjo sprendimas ex lege panaikinti kitų asmenų nei atitinkamo žemės ūkio paskirties sklypo savininko artimieji turimas uzufrukto teises (2019 m. gegužės 21 d. Sprendimo Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas), C‑235/17, EU:C:2019:432, 115–119 punktai). Atsižvelgiant į tai, iš tokio vertinimo visiškai neišplaukia, kad jį galima taikyti tuo atveju, kai šis teisės aktų leidėjas nusprendžia iš naujo įregistruoti tokias teises žemės registre, siekdamas ne kovoti su piktnaudžiavimais, o užtikrinti, kad būtų paisoma teisių, kurias privatūs asmenys kildina iš Sąjungos teisės.
72
Trečia, kaip priminta šio sprendimo 60 punkte, dar reikia išnagrinėti, ar teisė į nuosavybę, užtikrinama pagal Chartijos 17 straipsnį, gali drausti tokias teisės nuostatas, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje.
73
Pagal Chartijos 17 straipsnio 1 dalį, kiekvienas turi teisę valdyti teisėtai įgytą nuosavybę, ja naudotis, disponuoti ir palikti paveldėtojams; nuosavybė negali būti atimta, išskyrus atvejus, kai tai yra būtina visuomenės poreikiams ir tik įstatymo nustatytais atvejais bei sąlygomis, laiku ir teisingai už ją atlyginant.
74
Nuosavybės naudojimą gali reglamentuoti įstatymai, kiek tai būtina atsižvelgiant į bendruosius interesus. Be to, pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, gali būti nustatyti naudojimosi Chartijoje įtvirtintomis teisėmis ir laisvėmis, pavyzdžiui, nuosavybės teise, apribojimai, jeigu jie numatyti įstatyme, nekeičia šių teisių ir laisvių esmės ir, remiantis proporcingumo principu, yra būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrus interesus arba yra reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti.
75
Nors niekas nerodo, kad CN teisė į pagrindinėje byloje nagrinėjamą žemės ūkio paskirties sklypo nuosavybę buvo įgyta neteisėtai, kaip tai suprantama pagal Chartijos 17 straipsnio 1 dalį, to paties negalima pasakyti apie sandorį, kuriuo dėl GW šio žemės sklypo uzufrukto teisės išbraukimo iš žemės registro CN įgijo visišką to sklypo nuosavybės teisę. Kaip matyti iš šio sprendimo 61 punkto, toks sandoris atliktas pažeidžiant SESV 63 straipsnį ir Chartijos 17 straipsnį.
76
Darytina išvada, kad visiška pagrindinėje byloje nagrinėjamo žemės ūkio paskirties sklypo nuosavybė, kurią CN įgijo išbraukus iš registro GW uzufrukto teises pagal 2013 m. Įstatymo dėl pereinamojo laikotarpio priemonių 108 straipsnio 1 dalį ir šio išbraukimo dieną galiojusio Įstatymo dėl žemės registro 94 straipsnio 1 ir 3 dalis, negali būti laikoma „įgyta teisėtai“, kaip tai suprantama pagal Chartijos 17 straipsnio 1 dalį. Todėl pagrindinėje byloje nagrinėjamas reglamentavimas, kuriuo ši uzufrukto teisė buvo iš naujo įregistruota žemės registre, negali būti laikomas teisių, kurias CN gali kildinti iš Chartijos 17 straipsnio, apribojimu.
77
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad SESV 63 straipsnis ir Chartijos 17 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias šios valstybės narės teritorijoje esančio žemės ūkio paskirties sklypo uzufrukto teisė, panaikinta ir išbraukta iš žemės registro dėl šiems straipsniams prieštaraujančių šios valstybės narės teisės nuostatų, nors anksčiau ji buvo galutinai įregistruota šiame registre, asmens, iš kurio atimta ši teisė, prašymu turi būti iš naujo įregistruota registre, net jei pirminis šios teisės įregistravimas prieštaravo nacionalinės teisės nuostatoms, taikytinoms jos registracijos dieną.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
78
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
SESV 63 straipsnis ir Chartijos 17 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias šios valstybės narės teritorijoje esančio žemės ūkio paskirties sklypo uzufrukto teisė, panaikinta ir išbraukta iš žemės registro dėl šiems straipsniams prieštaraujančių šios valstybės narės teisės nuostatų, nors anksčiau ji buvo galutinai įregistruota šiame registre, asmens, iš kurio atimta ši teisė, prašymu turi būti iš naujo įregistruota registre, net jei pirminis šios teisės įregistravimas prieštaravo nacionalinės teisės nuostatoms, taikytinoms jos registracijos dieną.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.