Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
DEAN SPIELMANN IŠVADA,
pateikta 2025 m. spalio 16 d.(1)
Byla C-484/24
NTH Haustechnik GmbH
prieš
EM
(Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Žemutinės Saksonijos apygardos darbo teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Asmens duomenų apsauga – Duomenų tvarkymo teisėtumas per teismo procesą darbo teisės byloje – Duomenys, kuriuos darbdavys rinko siekdamas įrodyti, kad darbuotojas šiurkščiai pažeidė įsipareigojimus – Neteisėtai gautų įrodymų vertinimas – Duomenų saugojimo trukmės apribojimo principas – Valstybių narių procesinė autonomija “
Įvadas
1.        Teisingumo Teismo prašymu šioje tikslinėje išvadoje analizuojamas prejudicinis klausimas, susijęs su Reglamento (ES) 2016/679(2) 5 straipsnio 1 dalies e punkto aiškinimu. Teisingumo Teismo iš esmės prašoma išaiškinti, ar nacionalinis teismas gali teisėtai tvarkyti kaip įrodymus nacionaliniame teismo procese pateiktus asmens duomenis, gautus pasinaudojus kitais asmens duomenimis, kurie iš pradžių surinkti ar saugomi pažeidžiant saugojimo trukmės apribojimo principą, ir, jei taip, kiek jis tai gali daryti.
2.        Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Žemutinės Saksonijos apygardos darbo teismas, Vokietija) pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nagrinėdamas NTH Haustechnik GmbH (toliau – NTH) ir šios bendrovės buvusios darbuotojos (toliau – atsakovė) ginčą dėl reikalavimo atlyginti
žalą, patirtą dėl to, kad atsakovė be leidimo internetu pardavė NTH priklausantį turtą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3.        BDAR 5 straipsnyje „Su asmens duomenų tvarkymu susiję principai“ nurodyta:
„1.      Asmens duomenys turi būti:
a)      duomenų subjekto atžvilgiu tvarkomi teisėtu, sąžiningu ir skaidriu būdu (teisėtumo, sąžiningumo ir skaidrumo principas);
<...>
e)      laikomi tokia forma, kad duomenų subjektų tapatybę būtų galima nustatyti ne ilgiau, nei tai yra būtina tais tikslais, kuriais asmens duomenys yra tvarkomi; asmens duomenis galima saugoti ilgesnius laikotarpius, jeigu asmens duomenys bus tvarkomi tik archyvavimo tikslais viešojo intereso labui, mokslinių ar istorinių tyrimų tikslais arba statistiniais tikslais pagal 89 straipsnio 1 dalį, įgyvendinus atitinkamas technines ir organizacines priemones, kurių reikalaujama šiuo reglamentu siekiant apsaugoti duomenų subjekto teises ir laisves (saugojimo trukmės apribojimo principas);
<...>“
4.        BDAR 6 straipsnyje „Tvarkymo teisėtumas“ nurodyta:
„1.      Duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju, jeigu taikoma bent viena iš šių sąlygų, ir tik tokiu mastu, kokiu ji yra taikoma:
<...>
e)      tvarkyti duomenis būtina siekiant atlikti užduotį, vykdomą viešojo intereso labui arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas;
<...>
2.      Valstybės narės gali toliau taikyti arba nustatyti konkretesnes nuostatas šio reglamento taisyklių taikymui pritaikyti, kiek tai susiję su duomenų tvarkymu, kad būtų laikomasi 1 dalies c ir e punktų, tiksliau nustatydamos konkrečius duomenų tvarkymui keliamus reikalavimus ir kitas teisėto ir sąžiningo duomenų tvarkymo užtikrinimo priemones, įskaitant kitais specialiais IX skyriuje numatytais duomenų tvarkymo atvejais.
3.      1 dalies c ir e punktuose nurodytas duomenų tvarkymo pagrindas nustatomas:
a)      Sąjungos teisėje; arba
b)      duomenų valdytojui taikomoje valstybės narės teisėje.
Duomenų tvarkymo tikslas nustatomas tame teisiniame pagrinde arba, 1 dalies e punkte nurodyto duomenų tvarkymo atveju, yra būtinas, siekiant atlikti užduotį, vykdomą viešojo intereso labui arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas. Tame teisiniame pagrinde galėtų būti išdėstytos konkrečios nuostatos pagal šį reglamentą taikomų taisyklių pritaikymui, įskaitant bendrąsias sąlygas, reglamentuojančias duomenų valdytojo atliekamo duomenų tvarkymo teisėtumą, tvarkytinų duomenų rūšis, atitinkamus duomenų subjektus, subjektus, kuriems asmens duomenys gali būti atskleisti ir tikslus, dėl kurių asmens duomenys gali būti atskleisti, tikslo apribojimo principą, saugojimo laikotarpius ir duomenų tvarkymo operacijas bei duomenų tvarkymo procedūras, įskaitant priemones, kuriomis būtų užtikrintas teisėtas ir sąžiningas duomenų tvarkymas, kaip antai tas, kurios skirtos kitiems specialiems IX skyriuje nustatytiems duomenų tvarkymo atvejams. Sąjungos arba valstybės narės teisė atitinka viešojo intereso tikslą ir yra proporcinga teisėtam tikslui, kurio siekiama.
<...>“
5.        BDAR 23 straipsnyje „Apribojimai“ numatyta:
„1.      Sąjungos ar valstybės narės teis[ės], kuri taikoma duomenų valdytojui arba duomenų tvarkytojui, teisėkūros priemone gali būti apribotos 12–22 straipsniuose ir 34 straipsnyje, taip pat 5 straipsnyje tiek, kiek jo nuostatos atitinka 12–22 straipsniuose numatytas teises ir prievoles, nustatytos prievolės ir teisės, kai tokiu apribojimu gerbiama pagrindinių teisių ir laisvių esmė ir jis demokratinėje visuomenėje yra būtina ir proporcinga priemonė siekiant užtikrinti:
<...>
j)      civilinių ieškinių vykdymo užtikrinimą [civilinių reikalavimų vykdymą].
<...>“
Vokietijos teisė
Civilinio proceso kodeksas
6.        Pagrindinei bylai taikomos redakcijos 1877 m. sausio 30 d. Zivilprozessordnung (Civilinio proceso kodeksas)(3) 138 straipsnyje „Pareiga paaiškinti faktines aplinkybes, pareiga sakyti tiesą“ nustatyta:
„1.      Šalys turi pateikti išsamius ir teisingus paaiškinimus apie faktines aplinkybes.
2.      Kiekviena šalis turi pateikti paaiškinimų dėl kitos šalies nurodytų faktų.
3.      Faktai, kurie nėra aiškiai ginčijami, laikomi pripažintais, jei iš kitų šalies pareiškimų nematyti, kad ji ketino juos ginčyti.
4.      Šalis gali remtis nežinojimu tik dėl veiksmų, kurie nebuvo jos pačios veiksmai ir apie kuriuos ji nežinojo.“
Federalinis įstatymas dėl duomenų apsaugos
7.        Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2017 m. birželio 30 d. Bundesdatenschutzgesetz(4) (Federalinis duomenų apsaugos įstatymas) 3 straipsnyje „Valdžios institucijų atliekamas asmens duomenų tvarkymas“ nustatyta:
„Viešajam subjektui leidžiama tvarkyti asmens duomenis, jei tai būtina duomenų valdytojo kompetencijai priklausančiai užduočiai atlikti arba vykdant jam pavestus viešosios valdžios įgaliojimus.“
Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
8.        NTH yra bendrovė, vykdanti veiklą šildymo ir oro kondicionavimo srityje. Atsakovė buvo šios bendrovės darbuotoja ir buvo susituokusi su jos vadovu. Atsakovės ir NTH vadovo sūnus taip pat yra šios bendrovės darbuotojas.
9.        NTH ir atsakovės darbo santykiai pasibaigė 2019 m. spalio 31 d., o 2022 m. birželio 26 d. sutuoktiniai nutraukė santuoką. Vis dėlto iki santuokos nutraukimo atsakovė ir toliau turėjo galimybę patekti į bendrovės patalpas ir naudotis jose esančiais kompiuteriais. Klausimas, ar ji tai darė tik asmeniniais tikslais, ar ir toliau vykdė veiklą NTH naudai, yra ginčijamas.
10.      Iš karto po to, kai sutuoktiniai išsiskyrė, NTH nustatė, kad atsakovė per elektroninės prekybos platformą eBay savo vardu pardavė bendrovės turtą, ir pareikalavo, kad ji dėl to atlygintų žalą.
11.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad NTH sužinojo apie atsakovės pardavimo sandorius kompiuteriu gavusi prieigą prie atsakovės eBay privačios paskyros. Šiuo tikslu atsakovės sūnus ir NTH vadovas panaudojo atsakovės eBay paskyros prisijungimo vardą ir slaptažodį. Nesutariama dėl to, kaip jis sužinojo šiuos duomenis.
12.      Šiuo klausimu NTH tvirtina, kad informaciją apie tai, kad atsakovė naudojasi internetinės prekybos platforma eBay, gavo patikrinusi atsakovės naudoto bendrovei priklausančio darbinio kompiuterio naršymo istoriją ir sužinojusi slaptažodį, kai apsilankė NTH serveryje sukurtoje „šeimos užsakymų istorijoje“, kur buvo išsaugotas slaptažodis. Vis dėlto atsakovė tvirtina, kad nebuvo išsaugojusi savo eBay naudotojo slaptažodžio bendrovės kompiuterių saugyklose, ir teigia, kad NTH pasinaudojo bendrovės vardu registruotu mobiliuoju telefonu, kurį naudojo atsakovė, kad pakeistų atsakovės privačios paskyros slaptažodį eBay platformoje ir prisijungtų prie jos.
13.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad NTH atliktas duomenų rinkimas ir saugojimas, dėl kurio ji sužinojo apie atsakovės vykdytus pardavimus internetinės prekybos platformoje eBay, galėjo būti neteisėtas. Be to, jis mano, kad jo paties teisminė veikla ir prireikus NTH surinktų duomenų panaudojimas sprendimui priimti yra duomenų tvarkymas, kaip tai suprantama pagal BDAR. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui iš esmės kyla klausimas dėl sąlygų, kurios turi būti nustatytos nacionalinės teisės aktuose duomenų tvarkymo veiksmams, atliekamiems vykdant teismines funkcijas, taip pat dėl tokiems veiksmams taikytinų teisinių pagrindų ir esminių kriterijų.
14.      Šiomis aplinkybėmis Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Žemutinės Saksonijos apygardos darbo teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.       Ar teisės normos, įtvirtintos Grundgesetz (Pagrindinis įstatymas) 92 straipsnyje ir Civilinio proceso kodekso 138, 286, 355 ir paskesniuose straipsniuose, pačių teismų vykdomos duomenų tvarkymo veiklos, patenkančios į [BDAR] 6 straipsnio 1 dalies e punkto ir 3 dalies taikymo sritį, atveju atitinka apibrėžtumo reikalavimą, kylantį iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos(5) 8 straipsnio 2 dalies ir 52 straipsnio 1 dalies ir [BDAR] 5 straipsnio 1 dalies c punkto, jei teismų vykdoma duomenų tvarkymo veikla yra susijusi su proceso šalies arba trečiosios šalies pagrindinių teisių suvaržymu?
2.       a) Ar nacionalinis teismas, tvarkydamas – visų pirma asmens – duomenis, gali remtis tuo, kad tvarkyti tuos duomenis jam leidžiama pagal BDAR 17 straipsnio 3 dalies e punktą, ar teismų vykdomos duomenų tvarkymo veiklos pagrindas yra tik BDAR 6 ir 9 straipsniai?
b)      Jei teismų vykdomos duomenų tvarkymo veiklos teisinis pagrindas iš esmės yra BDAR 17 straipsnio 3 dalies e punktas:
aa)      ar tai taip pat taikoma atvejais, kai proceso šalis arba trečioji šalis šiuos duomenis iš pradžių surinko neteisėtai?
bb)      ar teismų atliekamas duomenų tvarkymas pagal bendrąjį sąžiningumo principą (BDAR 5 straipsnio 1 dalies a punktas) dėl iš pradžių neteisėtai surinktų duomenų tvarkymo, remiantis antrine teise, yra ribojamas
taip, kad BDAR 17 straipsnio 3 dalies e punktas taikytinas tik tam tikromis sąlygomis arba neviršijant tam tikrų ribų?
cc)      ar BDAR 17 straipsnio 3 dalies e punkte įtvirtinta teisės norma turi būti suprantama taip, kad draudimas teismui naudoti iš pradžių neteisėtai surinktus duomenis netaikomas – taigi teismas šiuos duomenis turi naudoti – tuomet, kai duomenys iš pradžių buvo renkami ne slaptai ir yra naudojami siekiant įrodyti tyčinį nusižengimą?
3.      Neatsižvelgiant į tai, ar teismų vykdoma duomenų tvarkymo veikla patenka į BDAR 17 straipsnio 3 dalies e punkto ar į 6 straipsnio 1 dalies c ar e punkto, šio straipsnio 3 dalies ir 9 straipsnio, ar į kitų Sąjungos teisės nuostatų taikymo sritį:
a)      ar duomenų apsaugos teisėje įtvirtinti būtinumo ir duomenų kiekio mažinimo principai pagal [Chartijos] 52 straipsnio 1 dalies antrą sakinį ir BDAR 5 straipsnio 1 dalies a punktą reiškia, kad teismai privalo atlikti išsamų proporcingumo tyrimą ir vertinimą, visų pirma dėl iš pradžių neteisėtai surinktų arba išsaugotų duomenų tvarkymo?
b)      kokį poveikį BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punktas, kuriame nustatyta, kad asmens duomenys gali būti saugomi ne ilgiau, nei tai yra būtina tais tikslais, kuriais jie yra tvarkomi, turi paskesnei teismų vykdomai duomenų tvarkymo veiklai, visų pirma šiais atvejais:
–        duomenys iš pradžių buvo renkami kitais tikslais arba
–        nuo iš pradžių neteisėtai atlikto duomenų surinkimo praėjo ilgas laiko tarpas, arba
–        duomenys buvo neteisėtai saugomi ilgą laiką, arba
–        neteisėtas duomenų rinkimas yra susijęs su duomenimis, kurie (galbūt neteisėtai) išsaugoti jau seniai, arba
–        duomenis tvarkanti arba juos surinkusi institucija ar asmuo vienašališkai arba pagal individualią ar kolektyvinę sutartį privalėjo per tam tikrą laikotarpį tuos duomenis ištrinti, tačiau to nepadarė?
c)      ar iš Sąjungos teisės, visų pirma [Chartijos] 8 straipsnio ir BDAR 6 straipsnio 1 dalies c ir e punktų ir šio straipsnio 3 dalies ir 9 straipsnio, galima daryti išvadą, kad nacionalinis teismas įrodymus, kurie buvo gauti pažeidžiant asmens teises, gali naudoti tik tuomet, kai yra pripažintinas šalies, kuriai tenka įrodinėjimo pareiga, interesas, nusveriantis paprastą interesą įrodyti, ar iš Sąjungos teisės jokių reikalavimų šiuo klausimu nekyla ir atitinkamos teisės normos turi būti priimamos nacionalinėje teisės sistemoje?
d)      ar iš [Chartijos] 47 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtintos teisės į veiksmingą teisminę gynybą, visų pirma teisingą bylos nagrinėjimą, pagal kurią civilinio proceso šalys iš esmės turi galėti pakankamai pagrįsti ir įrodyti savo teisinės apsaugos tikslą, galima daryti išvadą, kad neteisėtai darbdavio surinktų darbuotojo (ieškovo) asmens duomenų tvarkymas teisme gali būti netinkamas ir neproporcingas, tai suprantant siaurai, tik tuomet, kai tas duomenų rinkimas pagal Sąjungos teisę laikytinas šiurkščiu [Chartijos] 7 ir 8 straipsnių pažeidimu ir kitos galimos sankcijos darbdaviui (pvz., žalos atlyginimas pagal BDAR 82 straipsnį ir administracinių baudų skyrimas pagal BDAR 83 straipsnį) būtų visiškai nepakankamos; ar netinkamumą ir neproporcingumą galima konstatuoti ir tuo atveju, jei pirminio duomenų rinkimo metu buvo padaryta kitų, ne tokių didelių duomenų apsaugos teisės pažeidimų?
e)      ar teismas, spręsdamas, ar naudoti savo duomenų tvarkymo veikloje iš pradžių proceso šalies arba trečiosios šalies surinktus duomenis, turi atsižvelgti į tai, ar duomenis surinkęs subjektas įvykdė pareigas pateikti informaciją pagal BDAR 13 straipsnį? Jei taip: kokiomis sąlygomis ir pagal kokius kriterijus teismas turi į tai atsižvelgti?
f)      ar aplinkybė, kad teismas, tvarkydamas asmens duomenis, yra saistomas BDAR ir [Chartijos], apima ir trečiųjų šalių asmens duomenis? Kokį poveikį galimas trečiųjų šalių atžvilgiu padarytas duomenų apsaugos teisės pažeidimas, susijęs su pirminiu duomenų rinkimu, turi teismo atliekamo paskesnio duomenų tvarkymo procese nagrinėjant šalių ginčą? Ar šalis gali remtis ne jos, o trečiųjų šalių atžvilgiu padarytu pažeidimu?“
15.      Rašytines pastabas pateikė Europos Komisija, Vokietijos, Vengrijos ir Suomijos vyriausybės. Komisija ir Vokietijos vyriausybė buvo išklausytos 2025 m. liepos 2 d. vykusiame posėdyje.
Analizė
Įvadinės pastabos
16.      Trečiojo prejudicinio klausimo b punktu, dėl kurio pateikiama ši tikslinė išvada, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kokį poveikį duomenų tvarkymas, prieštaraujantis BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkte nustatytam saugojimo trukmės apribojimo principui, turi „paskesnės duomenų tvarkymo veiklos“ teisėtumui(6) jam vykdant teisminę veiklą, kai kiti duomenys galėjo būti gauti tik pasinaudojus tais pirmaisiais duomenimis.
17.      Siekiant suprasti bylą, man atrodo naudinga patikslinti, kad reikia atskirti šioje byloje nagrinėjamus dviejų rūšių asmens duomenis. Viena vertus, su atsakove susiję duomenys, saugomi NTH serveryje ir atsakovės naudoto bendrovės kompiuterio naršymo istorijoje ar net atsakovei suteiktame bendrovės telefone, leido NTH atkurti atsakovės eBay paskyros slaptažodį ir naudotojo vardą, kad būtų galima prisijungti prie jos asmeninės paskyros elektroninės prekybos platformoje eBay. Patogumo sumetimais šioje išvadoje šiems duomenims apibūdinti vartosiu sąvoką „pradiniai duomenys“. Kita vertus, duomenys apie bendrovės verslo turto pardavimą, paimti iš eBay interneto svetainės ir kuriais remiantis NTH pareiškė ieškinį atsakovei, bus vadinami „pardavimo duomenimis“.
18.      Pirma, dėl pradinių duomenų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad klausimas, kaip atsakovės sūnus ir NTH vadovas sužinojo atsakovės eBay slaptažodį ir naudotojo vardą, yra ginčytinas. Vis dėlto trečiojo prejudicinio klausimo b punkte jis, atrodo, remiasi prielaida, kad šie duomenys buvo surinkti ir išsaugoti pažeidžiant BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkte įtvirtintą saugojimo trukmės apribojimo principą, pagal kurį asmens duomenys turi būti saugomi „ne ilgiau, nei tai yra būtina tais tikslais, kuriais asmens duomenys yra tvarkomi“.
19.      Šiuo tikslu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad „duomenys iš pradžių buvo renkami kitais tikslais“. Jis taip pat mini neteisėtą duomenų rinkimą, nuo kurio „praėjo ilgas laiko tarpas“, neteisėtą saugojimą „ilgą laiką“ arba kad jie buvo išsaugoti „jau seniai“, taip pat nurodo sutartinės pareigos „per tam tikrą laikotarpį“ ištrinti surinktus duomenis pažeidimą. Mano supratimu, tai reiškia, kad pradinių duomenų rinkimo tikslas buvo kitas, nei leisti bendrovei vėliau surinkti kitus duomenis, t. y. pardavimo duomenis, siekiant pareikšti ieškinį atsakovei, ir kad pradiniai duomenys būtų buvę saugomi ilgiau, nei būtina tikslams, dėl kurių šie duomenys iš pradžių buvo surinkti ir saugomi, pasiekti(7).
20.      Antra, manau, kad pardavimo duomenų negalima priskirti prie atvejų, kai duomenys iš pradžių buvo renkami „kitais tikslais“, taip pat atvejų, kad duomenys buvo saugomi nuo seniai ir ilgą laiką arba pažeidžiant sutartinę prievolę juos ištrinti. Iš tiesų byloje nėra jokių duomenų, kurie rodytų, kad NTH šiuos duomenis saugojo ilgą laiką arba kad NTH juos rinko kitu tikslu, o ne tam, kad pareikštų ieškinį atsakovei. Be to, tai nėra hipotetinio neteisėto eBay vykdyto su pardavimu internetu susijusių duomenų rinkimo ar saugojimo atvejis.
21.      Nepaisant to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, mano nuomone, aišku, kad jį pateikęs teismas remiasi prielaida, kad jeigu NTH iš tikrųjų pažeidė BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkte nustatytą principą, kiek tai susiję su pradiniais duomenimis, vėlesnis tų pačių duomenų naudojimas siekiant prisijungti prie atsakovės privačios eBay paskyros, kaip ir NTH atliktas pardavimo duomenų rinkimas, yra neteisėti(8).
22.      Taigi šioje byloje svarbu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vykdydamas teisminę veiklą, teisėtai tvarkytų pardavimo duomenis, nes BDAR taikomas visoms teisminių institucijų, kaip antai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, atliekamoms duomenų tvarkymo operacijoms(9). Vadinasi, pateikiant atsakymą tam teismui, reikia atsižvelgti į BDAR 6 straipsnyje nustatytas asmens duomenų tvarkymo teisėtumo sąlygas.
23.      Taigi šioje byloje siūlau Teisingumo Teismui performuluoti trečiojo prejudicinio klausimo b punktą taip, kad Teisingumo Teismas įvertintų, ar BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punktas, siejamas su šio reglamento 6 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad pagal šioje nuostatoje numatytą „saugojimo trukmės apribojimo“ principą nacionaliniam teismui vykdant teisminę funkciją draudžiama tvarkyti duomenis, gautus naudojant kitus duomenis, kurie iš pradžių buvo surinkti ar saugomi pažeidžiant minėtą principą, ir jam net nustatomi specialūs reikalavimai, susiję su šių asmens duomenų naudojimo tvarka.
Dėl trečiojo klausimo b punkto
24.      Reikėtų pažymėti, kad bet koks asmens duomenų tvarkymas, įskaitant atvejus, kai duomenis tvarko viešosios valdžios institucijos, tarp jų ir teismai, turi būti atliekamas laikantis asmens duomenų tvarkymą reglamentuojančių principų, įtvirtintų šio reglamento II skyriuje, ir paisant jo III skyriuje numatytų duomenų subjekto teisių. Toks duomenų tvarkymas turi atitikti šio reglamento 5 straipsnyje nurodytus principus ir, atsižvelgiant į šio straipsnio 1 dalies a punkte numatytą duomenų tvarkymo teisėtumo principą, tenkinti to paties reglamento 6 straipsnyje išvardytas teisėtumo sąlygas(10). Pastarosios nuostatos 1 dalyje numatytas išsamus ir baigtinis atvejų, kai asmens duomenų tvarkymas gali būti laikomas teisėtu, sąrašas. Taigi tam, kad duomenų tvarkymas galėtų būti laikomas teisėtu, jis turi patekti į kurį nors iš šioje nuostatoje numatytų atvejų(11).
25.      Konkrečiai kalbant, pagrindinėje byloje nagrinėjamas asmens duomenų tvarkymas, t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atliekamas jų naudojimas vykstant teismo procesui, gali patekti į BDAR 6 straipsnio 1 dalies e punkto taikymo sritį, – pagal šią nuostatą duomenų tvarkymas yra teisėtas tik jeigu ir tik tiek, kiek tvarkyti duomenis „būtina siekiant atlikti užduotį, vykdomą viešojo intereso labui arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas“, o ši nuostata, beje, atitinka Federalinio duomenų apsaugos įstatymo 3 straipsnį(12).
26.      Kaip nurodyta šios išvados 16–22 punktuose, pagrindinėje byloje kyla klausimas, kokį poveikį NTH padaryti įvairūs BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkte įtvirtinto pradinių duomenų saugojimo trukmės ribojimo principo pažeidimai turi pardavimo duomenų leistinumui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme ir jų naudojimui šiam teismui vykdant teisminę veiklą.
27.      Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus bei paskirtį(13).
28.      Dėl BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkto Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad iš šio straipsnio teksto aiškiai matyti, jog pagal „saugojimo trukmės apribojimo“ principą reikalaujama, kad duomenų valdytojas galėtų įrodyti, jog asmens duomenys saugomi tiek ilgai, kiek būtina tikslams, dėl kurių jie buvo surinkti arba vėliau tvarkomi, pasiekti. Taigi net iš pradžių teisėtas duomenų tvarkymas laikui bėgant gali tapti nesuderinamas su BDAR, jeigu šie duomenys nebėra būtini tokiems tikslams pasiekti(14).
29.      Vertinant pagal kontekstą, BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkte įtvirtintas vienas iš šio reglamento 5 straipsnyje nustatytų duomenų tvarkymo principų ir jis yra proporcingumo principo išraiška. Pagal jį atsižvelgiant į praėjusį laiką reikia įvertinti duomenų tvarkymo proporcingumą jo tikslui. BDAR 39 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad duomenų saugojimo laikotarpis turi būti „tik minimalus“ ir kad „siekiant užtikrinti, kad duomenys nebūtų laikomi ilgiau nei būtina, duomenų valdytojas turėtų nustatyti duomenų ištrynimo arba periodinės peržiūros terminus“(15).
30.      Kiek tai susiję su BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punktu siekiamu tikslu, kaip matyti iš šio reglamento 10 konstatuojamosios dalies, juo siekiama užtikrinti aukštą fizinių asmenų apsaugos lygį Sąjungoje tvarkant jų asmens duomenis(16).
31.      Taigi BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punktas susijęs tik su reikalavimais, kuriuos turi atitikti asmens duomenų saugojimas(17), todėl juo remiantis negalima tiksliai atsakyti į klausimą, kokį poveikį pirmojo duomenų valdytojo padarytas asmens duomenų saugojimo trukmės apribojimo principo pažeidimas turi asmens duomenų tvarkymui, kurį atlieka nacionalinis teismas, vykdydamas savo teisminę veiklą. Be to, manau, kad toks atsakymas nėra aiškus ir iš kitos šio reglamento nuostatos.
32.      Nei pagal BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punktą, nei pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies e punktą bendrai ir absoliučiai nedraudžiama, kad viešosios valdžios institucija, kaip antai teismas, turėtų teisę atsižvelgti į duomenis, gautus vienos iš bylos šalių, pasinaudojusios kitais asmens duomenimis, kuriuos tvarkė pažeisdama saugojimo trukmės apribojimo principą.
33.      Jei nėra konkrečią sritį reglamentuojančių Sąjungos nuostatų, pagal procesinės autonomijos principą kiekvienos valstybės narės vidaus teisės sistemoje turi būti reglamentuotos ieškinių ir skundų, skirtų teisės subjektų iš Sąjungos teisės kildinamoms teisėms užtikrinti, procesinės taisyklės, su sąlyga, kad jos nėra mažiau palankios nei taisyklės, reglamentuojančios panašias situacijas, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netampa praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas)(18). Be to, valstybės narės turi naudotis savo diskrecija, laikydamosi BDAR nuostatose numatytų sąlygų ir apribojimų, taigi turi priimti teisės aktus taip, kad nepakenktų šio reglamento turiniui ir tikslams(19).
34.      Konkrečiau kalbant, pagal BDAR 6 straipsnio 3 dalį, siejamą su šio reglamento 10(20), 20(21) ir 45(22) konstatuojamosiomis dalimis, teisinis pagrindas, kuriuo grindžiamas šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytas duomenų tvarkymas, nesvarbu, ar tai būtų Sąjungos, ar duomenų valdytojui taikoma valstybės narės teisė, turi atitikti viešojo intereso tikslą ir būti proporcingas siekiamam teisėtam tikslui. Šį teisinį pagrindą taip pat gali sudaryti konkrečios nuostatos, kuriomis siekiama pritaikyti BDAR taisyklių taikymą, pavyzdžiui, bendrosios sąlygos, kuriomis reglamentuojamas duomenų valdytojo atliekamo duomenų tvarkymo teisėtumas arba duomenų tvarkymo operacijos ir procedūros, įskaitant tokias priemones, kuriomis užtikrinamas teisėtas ir sąžiningas duomenų tvarkymas, kaip antai numatytos kitais specialiais IX skyriuje numatytais duomenų tvarkymo atvejais(23). Taigi valstybės narės gali toliau taikyti arba nustatyti konkretesnes nacionalines nuostatas, kuriomis siekiama patikslinti šio reglamento taisyklių taikymą, kaip numatyta jo 6 straipsnio 2 dalyje.
35.      Be to, BDAR numatyta, kad valstybės narės gali nukrypti, be kita ko, nuo šio reglamento 5 straipsnio, kai tai būtina siekiant apsaugoti tam tikrus svarbius bendro viešojo intereso tikslus, tarp kurių nagrinėjamu atveju yra „civilinių ieškinių vykdymo užtikrinimas“. BDAR 23 straipsnio 1 dalies j punkte(24) nurodyta, kad Sąjungos ir valstybių narių teisėje taikomomis teisėkūros priemonėmis gali būti apribotos šiuose teisės aktuose numatytos teisės ir prievolės, kai tokiu apribojimu paisoma pagrindinių teisių ir laisvių esmės
ir jis yra būtina bei proporcinga priemonė demokratinėje visuomenėje siekiant užtikrinti tam tikrus paminėtus svarbius bendro viešojo intereso tikslus(25).
36.      Galiausiai primintina, kad pagrindinės teisės į privatų gyvenimą ir asmens duomenų apsaugą nėra absoliučios, kaip nurodyta BDAR 4 konstatuojamojoje dalyje, ir turi būti vertinamos atsižvelgiant į jų paskirtį visuomenėje ir palygintos su kitomis pagrindinėmis teisėmis, kaip antai teise į veiksmingą teisminę gynybą, užtikrinamą Chartijos 47 straipsnyje(26).
37.      Taigi jų apribojimai gali būti nustatyti, jeigu, remiantis Chartijos 52 straipsnio 1 dalimi, jie yra numatyti įstatyme, nekeičia pagrindinių teisių esmės ir atitinka proporcingumo principą. Remiantis pastaruoju principu, apribojimai galimi tik tuo atveju, kai jie būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba reikalingi kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti. Juos įtvirtinant reikia nurodyti, kokiomis aplinkybėmis ir sąlygomis galėtų būti taikoma tokių duomenų tvarkymo priemonė, taip užtikrinant, kad suvaržymai neviršytų to, kas griežtai būtina. Tam, kad atitiktų proporcingumo reikalavimą, suvaržymą nustatančiame teisės akte turi būti numatytos aiškios ir tikslios taisyklės, kuriomis būtų reglamentuojama atitinkamos priemonės apimtis ir taikymas(27) ir nustatyti minimalūs reikalavimai, kad asmenys, kurių asmens duomenys tvarkomi, turėtų pakankamai garantijų, leidžiančių veiksmingai apsaugoti šiuos duomenis nuo piktnaudžiavimo pavojų(28).
38.      Be to, Sąjungos teisėje nereglamentuojamas įrodymų priimtinumo nacionaliniuose teismo procesuose klausimas, nes pagal valstybių narių procesinės autonomijos principą šis klausimas patenka į nacionalinės teisės taikymo sritį, su sąlyga, kad laikomasi, be kita ko, lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų, kaip nurodyta šios išvados 33 punkte(29). Europos Žmogaus Teisių Teismas(30) taip pat laikosi pozicijos, kad jam nepriklauso priimti sprendimo dėl neteisėtai gautų įrodymų priimtinumo, nes tai pirmiausia yra vidaus teisės klausimas. Iš EŽTT jurisprudencijos, susijusios su Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos(31) 6 straipsniu, iš esmės matyti, kad EŽTT turi jurisdikciją nagrinėti klausimą, ar yra teisingas visas procesas, įskaitant įrodymų rinkimo būdą. Tai reiškia, kad reikia įvertinti aptariamą „neteisėtumą“, o tais atvejais, kai kyla šios Konvencijos saugomos teisės pažeidimo klausimas, – šio pažeidimo pobūdį(32).
39.      Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad iš esmės tik nacionalinėje teisėje turi būti nustatytos taisyklės dėl informacijos ir įrodymų, gautų prieštaraujant Sąjungos teisei saugant duomenis, leistinumo ir vertinimo baudžiamajame procese, pradėtame dėl sunkiomis nusikalstamomis veikomis įtariamų asmenų. Taigi nacionalinės taisyklės dėl įrodymų, kuriuose yra asmens duomenų, leistinumo, atmetimo ar naudojimo taip pat turi atitikti rungimosi principą ir teisę į teisingą bylos nagrinėjimą(33). Kitaip negali būti ir civilinio
proceso atveju.
40.      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, nesant Sąjungos taisyklių šioje srityje, klausimai dėl asmens duomenų, kuriuos nacionalinis teismas naudoja vykdydamas savo teisminę veiklą, leistinumo ir naudojimo tvarkos, įskaitant atvejus, kai šie duomenys netiesiogiai susiję su duomenų tvarkymu pažeidžiant kitų asmens duomenų, kuriais remiantis jie buvo gauti, saugojimo trukmės apribojimo principą, turi turėti teisinį pagrindą duomenų valdytojui taikomoje valstybės narės teisėje, kaip tai suprantama pagal BDAR 6 straipsnio 3 dalies b punktą, siejamą su šio reglamento 23 straipsnio 1 dalimi.
41.      Iš bylos medžiagos matyti, kad vienas iš teisinių pagrindų, kuriuo remiantis duomenys, susiję su bendrovės verslo turto pardavimu, buvo pateikti kaip įrodymai nagrinėjant ieškinį, yra Civilinio proceso kodekso 138 straipsnis, kuriame bylos šalims numatyta pareiga paaiškinti faktines aplinkybes. Federalinio duomenų apsaugos įstatymo 3 straipsnyje numatyta viešojo subjekto galimybė tvarkyti asmens duomenis, kai tai būtina jo kompetencijai priklausančiai užduočiai atlikti(34).
42.      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad nei Federaliniame duomenų apsaugos įstatyme, nei Civilinio proceso kodekse nėra taisyklių dėl sąlygų, kurios turi būti įvykdytos, arba dėl kriterijų, kuriuos reikia palyginti, kad būtų galima nustatyti, ar teismas turi, gali, ar jam leidžiama atsižvelgti į faktines aplinkybes, kuriomis remiasi šalis, arba rinkti šalies pateiktus įrodymus. Konkrečiai kalbant, nenumatyta jokios nuostatos dėl atvejų, kai šalis neteisėtai gavo informaciją, kuria remiasi, arba kai ji remiasi neteisėtai gautais įrodymais. Vokietijos civiliniame procese, įskaitant procesą darbo bylų teisme, draudimai naudoti duomenis taikomi tik vadovaujantis teismų praktika.
43.      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad pagal Bundesverfassungsgericht (Federalinis Konstitucinis Teismas, Vokietija) suformuotą jurisprudenciją nacionaliniai teismai, siekdami nustatyti tiesą, iš esmės privalo atsižvelgti į šalių pateiktus įrodymus, jeigu ir tiek, kiek nurodytas faktas yra reikšmingas bylai ir turi būti įrodytas, nes yra ginčijamas(35).
44.      Be to, Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas, Vokietija) iš esmės nusprendė, kad teismas gali tvarkyti asmens duomenis, net jei paaiškėtų, kad šalis ikiteisminiu ar neteisminiu etapu rinko šiuos duomenis neteisėtai pagal BDAR arba nacionalinę duomenų apsaugos teisę. Vis dėlto, jeigu šalis renka duomenis, kuriais pažeidžiama bendroji duomenų subjekto teisė, nepakanka, kad ji remtųsi bendruoju interesu įrodyti. Taigi nacionalinis teismas turėtų atsižvelgti į kitas aplinkybes, iš kurių matyti, kad interesas gauti įrodymus turi būti ginamas, nepaisant žalos asmeniui(36).
45.      Tuo remiantis, darytina
išvada, kad yra nacionalinis teisinis pagrindas, kuriuo nustatomos asmens duomenų leistinumo sąlygos ir jų naudojimo tvarka esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.
46.      Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad nesvarbu, ar asmens duomenų tvarkymas grindžiamas nacionalinės materialinės, ar proceso teisės nuostata(37). Jis pridūrė, kad „duomenų valdytojui taikoma valstybės narės teisė“, kaip tai suprantama pagal BDAR 6 straipsnio 3 dalies b punktą, arba nuoroda į „teisėkūros priemonę“ šio reglamento 23 straipsnyje nebūtinai reiškia, kad parlamentas turi priimti teisėkūros procedūra priimamą aktą, bet apima ir nacionalinių teismų jurisprudenciją, jeigu ji yra aiški, tiksli ir teisės subjektai gali numatyti jos taikymą, laikantis Teisingumo Teismo ir EŽTT jurisprudencijos(38).
47.      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti bylai reikšmingas nacionalinės teisės nuostatas ir atitinkamos valstybės narės jurisprudenciją, jas taikyti ir patikrinti, pirma, ar jos atitinka lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus ir viešojo intereso tikslą ir, antra, ar jos yra būtinos ir proporcingos šiam tikslui, todėl gali būti priskiriamos prie asmens duomenų tvarkymo atvejų, kurie pagal BDAR 6 straipsnio 3 dalies b punkto, siejamo su jo 23 straipsnio 1 dalimi, nuostatas laikomi teisėtais(39).
48.      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris vienintelis turi jurisdikciją aiškinti nacionalinę teisę ir nacionalinę jurisprudenciją, turi nustatyti įrodymų, apimančių asmens duomenis, leistinumą ir jų naudojimo tvarką, kuri priklausys nuo bylos aplinkybių ir aptariamos procedūros rūšies.
Išvada
49.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Žemutinės Saksonijos apygardos darbo teismas, Vokietija) pateiktą prejudicinį klausimą:
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 5 straipsnio 1 dalies e punktas, siejamas su šio reglamento 6 straipsniu,
turi būti aiškinamas taip:
pagal šioje nuostatoje numatytą „saugojimo trukmės apribojimo“ principą nedraudžiama, kad nacionalinis teismas, vykdydamas savo teisminę funkciją, galėtų tvarkyti duomenis, gautus pasinaudojus kitais duomenimis, kurie iš pradžių buvo surinkti ar saugomi pažeidžiant šį principą.
Nacionalinis teismas turi užtikrinti, kad šių asmens duomenų naudojimo jam vykdant teisminę veiklą tvarka būtų pagrįsta taikytina nacionaline teise, atitiktų lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus, viešojo intereso tikslą ir būtų būtina bei proporcinga šiam tikslui.
1      Originalo kalba – prancūzų.
2      2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46 EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1; toliau – BDAR).
3      BGBl. 2005 I, p. 3202.
4      BGBl. 2017 IS., p. 2097.
5      Toliau – Chartija.
6      Manau, kad nurodydamas „paskesnei [teismų vykdomai] duomenų tvarkymo veiklai“ prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi omenyje tiek asmens duomenų, pateiktų byloje kaip įrodymai, leistinumą, tiek jų naudojimą procese siekiant pagrįsti savo sprendimą.
7      Vis dėlto man kyla tam tikrų abejonių dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyto ilgo laikotarpio ar seniai įvykusio fakto. Iš bylos medžiagos matyti, kad klausimas, ar nuo NTH ir atsakovės darbo santykių pasibaigimo 2019 m. spalio 31 d. iki sutuoktinių išsiskyrimo 2022 m. birželio 26 d. atsakovė ir toliau pateko į bendrovės patalpas ir naudojosi jose esančiais kompiuteriais darbiniais ar išimtinai privačiais tikslais, yra ginčijamas. Nors galiausiai sprendimą šiuo klausimu turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šioje išvadoje, atsižvelgdamas į 3 prejudicinio klausimo b punkto formuluotę, remsiuosi prielaida, kad toks pradinių duomenų rinkimas ir saugojimas buvo atliekamas pažeidžiant duomenų saugojimo trukmės apribojimo principą.
8      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip iš esmės nurodė generalinė advokatė T. Ćapeta savo išvadoje byloje Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2022:755, 20 punktas), galima manyti, kad jeigu pirmasis asmens duomenų tvarkymas turi būti pripažintas neteisėtu pagal BDAR, paskesnis tų pačių duomenų tvarkymas siekiant kito tikslo taip pat būtų neteisėtas.
9      Šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 24 d. Sprendimą Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, 25 ir 34 punktai).
10      Žr. 2022 m. spalio 20 d. Sprendimą Digi (C‑77/21, EU:C:2022:805, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; toliau – Sprendimas Digi); 2023 m. kovo 2 d. Sprendimą Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, 29 punktas; toliau – Sprendimas Norra Stockholm Bygg) ir 2023 m. gegužės 4 d. Sprendimą Bundesrepublik Deutschland (Teismo elektroninio pašto dėžutė) (C‑60/22, EU:C:2023:373, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
11      Žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Koninklijke Nederlandse Lawn Tennisbond (C‑621/22, EU:C:2024:858, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
12      Pažymėtina, kad nors Suomijos vyriausybė teigia, jog vykdant teisminę veiklą atliekamas duomenų tvarkymas patenka į BDAR 6 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, ir nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šią nuostatą mini prašyme priimti prejudicinį sprendimą, iš bylos medžiagos nematyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas duomenų tvarkymas būtų būtinas tam, kad būtų įvykdyta minėtam teismui tenkanti teisinė prievolė.
13      Žr. Sprendimą Digi (23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
14      Žr. Sprendimą Digi (53 ir 54 punktai).
15      Žr. generalinio advokato P. Pikamäe išvadą byloje Digi (C‑77/21, EU:C:2022:248, 29, 30, 62 ir 64 punktai).
16      Žr. 2009 m. gegužės 7 d. Sprendimą Rijkeboer (C‑553/07, EU:C:2009:293, EU:C:2009:293, 33 ir 35 punktai), susijusį su 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355) 6 straipsnio 1 dalies e punktu (ši tos direktyvos norma pakartota BDAR 5 straipsnio 1 dalies e punkte); taip pat žr. Sprendimą Digi (59 punktas).
17      Žr. 2019 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 29 punktas).
18      Pagal analogiją žr. 2021 m. kovo 2 d. Sprendimą Prokuratuur (Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 42 punktas).
19      Žr. 2025 m. balandžio 3 d. Sprendimą Ministerstvo zdravotnictví (Juridinio asmens atstovo duomenys) (C‑710/23, EU:C:2025:231, 40 punktas).
20      „<...> Kalbant apie asmens duomenų tvarkymą siekiant laikytis teisinės prievolės, užduoties, vykdomos dėl viešojo intereso arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas, atlikimui valstybėms narėms turėtų būti leidžiama išlaikyti arba nustatyti nacionalines nuostatas, kuriomis konkrečiau apibrėžiamas šiame reglamente nustatytų taisyklių taikymas.<...>“
21      „Nors šis reglamentas, inter alia, taikomas ir teismų bei kitų teisminių institucijų veiklai, Sąjungos ar valstybės narės teisėje galėtų būti nurodytos duomenų tvarkymo operacijos ir duomenų tvarkymo procedūros tvarkant asmens duomenis teismuose bei kitose teisminėse institucijose. <...>“
22      „[K]ai duomenų valdytojas duomenis tvarko vykdydamas jam tenkančią teisinę prievolę arba kai duomenis būtina tvarkyti siekiant atlikti užduotį, vykdomą dėl viešojo intereso arba vykdant viešosios valdžios funkcijas, duomenų tvarkymo pagrindas turėtų būti įtvirtintas Sąjungos arba valstybės narės teisėje. <...>“
23      Žr. Sprendimą Norra Stockholm Bygg (32 punktas) ir 2025 m. balandžio 3 d. Sprendimą Ministerstvo zdravotnictví (Juridinio asmens atstovo duomenys) (C‑710/23, EU:C:2025:231, 37 punktas).
24      Vokietijos vyriausybė priduria, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atliekamam asmens duomenų tvarkymui taip pat gali būti taikomas BDAR 23 straipsnio 1 dalies f punkte nustatytas tikslas apsaugoti teismų nepriklausomumą ir teismo procesą.
25      Šiuo klausimu žr. 2022 m. vasario 24 d. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests (Asmens duomenų tvarkymas mokesčių tikslais) (C‑175/20, EU:C:2022:124, 51 punktas; toliau – Sprendimas Valsts ieņēmumu dienests); generalinio advokato P. Pikamäe išvadą byloje I. (Duomenų bazės pardavimas) (C‑693/22, EU:C:2024:162, 85–88 punktai).
26      Žr. Sprendimą Norra Stockholm Bygg (49 punktas). Konkretesnis teisės į asmens duomenų apsaugą ir teisės į veiksmingą teisminę gynybą palyginimo klausimas susijęs su trečiojo prejudicinio klausimo d punktu, kuris šioje tikslinėje išvadoje nenagrinėjamas.
27      Šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 22 d. Sprendimą Latvijas Republikas Saeima (Baudos taškai) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 105 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests (83 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), kuriame, be kita ko, buvo nagrinėjama, ar laikomasi proporcingumo principo, kuris išreikštas BDAR 5 straipsnio 1 dalies c punkte. Šiuo klausimu pažymiu, kad 3 prejudicinio klausimo a punktas, kuris nėra šios tikslinės išvados dalykas, būtent ir susijęs su proporcingumo vertinimu.
29      Žr. 2021 m. kovo 2 d. Sprendimą Prokuratuur (Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 41–44 punktai) ir 2022 m. balandžio 5 d. Sprendimą Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 127 punktas).
30      Toliau – EŽTT.
31      Pasirašyta 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje.
32      Žr. 2000 m. gegužės 12 d. EŽTT sprendimą Khan prieš Jungtinę Karalystę (CE:ECHR:2000:0512JUD003539497, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2009 m. kovo 10 d. EŽTT sprendimą Bykov prieš Rusiją (CE:ECHR:2009:0310JUD000437802, 88 ir 89 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2015 m. sausio 15 d. EŽTT sprendimą Dragojević prieš Kroatiją (CE:ECHR:2015:0115JUD006895511, 129 punktas) ir 2021 m. vasario 16 d. EŽTT sprendimą Budak prieš Turkiją (CE:ECHR:2021:0216JUD006976212, 71 punktas); juose EŽTT pridūrė, kad siekiant nustatyti, ar visas bylos nagrinėjimas buvo teisingas, reikia įvertinti, ar buvo paisoma teisės į gynybą, o tam, be kita ko, reikia išnagrinėti, ar pareiškėjas turėjo galimybę ginčyti įrodymų autentiškumą ir prieštarauti jų naudojimui, taip pat atsižvelgti į įrodymų kokybę, be kita ko, ar aplinkybės, kuriomis jie buvo gauti, leidžia suabejoti dėl jų patikimumo ar tikslumo.
33      Žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą La Quadrature du Net ir kt. (C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18, EU:C:2020:791, 221, 222, 225–227 punktai), susijusį, be kita ko, su klausimu, ar pagal Sąjungos teisę draudžiama baudžiamajame procese naudoti informaciją ir įrodymus, gautus pažeidžiant reikalavimus, kylančius iš 2002 m. liepos 12 d. Direktyvos 2002/58 dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (OL L 201, 2002, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 514).
34      Vokietijos vyriausybė priduria, kad Civilinio proceso kodekso 138, 286, 355 ir paskesniais straipsniais bendrai siekiama, kad būtų nustatytos bylai reikšmingos faktinės aplinkybės ir kad pagal šio kodekso 286 straipsnio, siejamo su Pagrindinio įstatymo 103 straipsnio 1 dalimi, nuostatas reikalaujama, kad teismai iš esmės atsižvelgtų į šalių nurodytas faktines aplinkybes ir jų pateiktus įrodymus.
35      Žr. 2002 m. spalio 9 d. Bundesverfassungsgericht (Federalinis Konstitucinis Teismas) sprendimą (1 BVR 1611/96, BVerfGE 106, 28–51, DE:BVerfG:2002:rs20021009.1bvr161196, 60 punktas).
36      Taigi Bundesarbeitsgericht (Federalinis darbo teismas) 2-oji kolegija 2023 m. birželio 29 d. sprendime (2 AZR 297/22, DE:BAG:2023:290623.U.2AZR297.22.0) konstatavo, kad tokia išvada aiškiai kyla iš BDAR 17 straipsnio. Vokietijos vyriausybė patvirtino tokį aptariamo teismo sprendimo aiškinimą. Ji iš esmės pridūrė, kad pagal šią jurisprudenciją teismui taip pat gali tekti atmesti tam tikrus įrodymus, jeigu juos naudojant būtų šiurkščiai pažeistos proceso šalies pagrindinės teisės. Šiuo aspektu reikia patikslinti, kad klausimas dėl galimybės teisės subjektui remtis savo teisėmis, kai yra teisėtas interesas įrodyti, konkrečiai susijęs su trečiojo prejudicinio klausimo c punktu, kuris nėra šios tikslinės išvados dalykas.
37      Žr. Sprendimą Norra Stockholm Bygg (40 punktas).
38      Žr. BDAR 41 konstatuojamąją dalį ir šiuo klausimu – Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests (52 ir 56 punktai) ir 2024 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą HTB Neunte Immobilien Portfolio et Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV (C‑17/22 ir C‑18/22, EU:C:2024:738, 71 punktas).
39      Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatytas dokumento pateikimas kaip įrodymo, gali patekti tarp atvejų, kai asmens duomenys tvarkymo operacijos laikytinos teisėtomis pagal BDAR 6 straipsnio 3 ir 4 dalis, siejamas su šio reglamento 23 straipsnio 1 dalies f ir j punktais (žr. Sprendimą Norra Stockholm Bygg (45 punktas), ir net
kad, kai teismas vykdo jam pagal nacionalinę teisę suteiktus teisminius įgaliojimus, asmens duomenų tvarkymas, kurį jis turi atlikti, turi būti laikomas būtinu siekiant minėto reglamento 6 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos e punkte nurodyto tikslo (žr. 2023 m. gegužės 4 d. Sprendimą Bundesrepublik Deutschland (Teismo elektroninio pašto dėžutė) (C‑60/22, EU:C:2023:373, 73 punktas).