62009CC0401_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šiuo apeliaciniu skundu bendrovė Evropaïki Dynamiki
prašo panaikinti 2009 m. liepos 2 d. Nutartį Evropaïki Dynamiki prieš ECB (T‑279/06; toliau – skundžiama nutartis)(2) . Šia nutartimi Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas (dabar – Bendrasis Teismas) atmetė kaip iš dalies akivaizdžiai nepriimtiną ir iš dalies akivaizdžiai nepagrįstą Evropaïki Dynamiki
pareikštą ieškinį dėl Europos Centrinio Banko (toliau – ECB) rašto, kuriuo 2006 m. liepos 31 d. jai buvo pranešta apie jos pašalinimą iš tolimesnių viešojo IT paslaugų pirkimo procedūros etapų, panaikinimo.
I – Teisinis kontekstas
A – Europos Sąjungos (toliau – ES) teisė
1. ECB viešųjų pirkimų taisyklės
2. Pagrindinėje byloje nagrinėjamų įvykių metu ECB viešieji pirkimai buvo reglamentuojami 2003 m. rugsėjo 16 d. administraciniame aplinkraštyje Nr. 8/2003. Nei viešųjų pirkimų direktyvos, pagal savo pobūdį skirtos valstybėms narėms, nei institucijoms taikytinos taisyklės, visų pirma išdėstytos Finansiniame reglamente(3) ir susijusiame Įgyvendinimo reglamente(4), nebuvo tiesiogiai taikomos.
3. Administracinio aplinkraščio Nr. 8/2003 nuostatos neturi tiesioginės reikšmės šiam apeliaciniam skundui, todėl prireikus paprasčiausia nurodysiu jas vėliau.
2. Bendrojo Teismo procedūros reglamentas
4. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šalis, kuri kreipiasi į Bendrąjį Teismą prašydama priimti sprendimą dėl nepriimtinumo, dėl kompetencijos trūkumo arba dėl kito atskirojo procesinio klausimo, nepradedant bylos nagrinėti iš esmės, savo prašymą pateikia atskiru dokumentu.
Prašyme turi būti nurodyti faktiniai ir teisiniai argumentai, kuriais remiamasi, bei ieškovo reikalavimai; prie jo turi būti pridėti patvirtinantys dokumentai.“
B – Vokietijos teisė
5. Kaip bus matyti išdėsčius bylos faktus, šio ginčo išsprendimas iš dalies priklauso nuo kai kurių sutarčiai, kurią ECB ketino sudaryti su laimėjusiu dalyviu, taikytinų nacionalinės teisės taisyklių. Konkrečiau kalbant, tokios taisyklės yra išdėstytos 1972 m. rugpjūčio 7 d. Vokietijos įstatyme dėl aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais ( Arbeitnehmerüberlassungsgesetz, toliau – AÜG).
6. AÜG 1 straipsnyje numatyta:
„1. Darbdaviai, norintys užsiimti profesionalia < ... > trečiųjų asmenų < ... > aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais veikla, turi turėti leidimą.
< ... > “
II – Faktai
7. 2005 m. liepos 19 d. ECB publikavo skelbimą apie pirkimą(5) dėl „IT konsultavimo ir IT vystymo paslaugų teikimo“(6) .
8. Skelbimo pirminės versijos III.1.3 punkte buvo nurodyta, kad procedūroje negali dalyvauti įmonių grupės ir konsorciumai. Tačiau 2005 m. rugpjūčio 11 d. buvo paskelbtas klaidų ištaisymas(7), kuriuo šis punktas pakeistas, ir leista dalyvauti konsorciumams ir laikinoms grupėms.
9. Evropaïki Dynamiki
dalyvavo procedūroje kaip E2Bank
konsorciumo, kurį sudarė Evropaïki Dynamiki
ir Italijos bendrovė Engineering Ingegneria Informatica SpA, narė.
10. Dokumentuose, kuriuos ECB išsiuntė dalyviams, konkrečiai kalbant, kvietime pateikti pasiūlymus ir susijusiuose prieduose, be kita ko, buvo nustatyta pareiga visiems dalyviams turėti leidimą, numatytą AÜG 1 straipsnyje (toliau – leidimas). Tačiau nebuvo būtina turėti leidimą iki sutarties pasirašymo: todėl E2Bank konsorciumo pateiktas pasiūlymas buvo pripažintas išsamiu ir tvarkingu, kadangi nors nė viena iš konsorciumą sudarančių bendrovių šio dokumento neturėjo, jos įsipareigojo jį gauti laiku.
11. E2Bank konsorciumas sėkmingai užbaigė pirmąjį pirkimo procedūros etapą ir buvo įtrauktas į geriausiųjų dalyvių sąrašą. Tačiau vėliau jo pasiūlymui buvo skirta ketvirtoji pozicija ir todėl jis nepateko į galutinį atrankos procedūros etapą, į kurį galėjo patekti tik trys geriausi dalyviai. Apie tai Evropaïki Dynamiki
buvo pranešta 2006 m. liepos 31 d. raštu, kurį ji apskundė Bendrajam Teismui.
III – Ieškinys Bendrajam Teismui ir skundžiama nutartis
12. Ieškinys, kurį, veikdama E2Bank
konsorciumo vardu, Bendrajam Teismui pateikė Evropaïki Dynamiki, buvo pagrįstas aštuoniais pagrindais.
13. Tačiau prieš nagrinėdamas Evropaïki Dynamiki
nurodytus ieškinio pagrindus Bendrasis Teismas atmetė ECB nurodytą prieštaravimą dėl priimtinumo, kuriuo buvo teigiama, kad Evropaïki Dynamiki nebuvo teisiškai suinteresuota pareikšti ieškinį, nes neturėjo leidimo užsiimti aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais veikla, ir, kaip ji pati pripažino, niekuomet nebūtų galėjusi gauti tokio leidimo. Bendrasis Teismas nusprendė, kad vienas iš Evropaïki Dynamiki
nurodytų pagrindų buvo konkrečiai susijęs su pareiga turėti minėtą leidimą: taigi ieškinys turėjo būti pripažintas priimtinu, nes juo būtent buvo prašoma priimti sprendimą panaikinti reikalavimą dėl leidimo.
14. Toliau Bendrasis Teismas nagrinėjo ieškinio pagrindus, pradėdamas nuo paskutinio pagrindo, kuriuo buvo teigiama, kad sąlyga, susijusi su reikalavimu turėti leidimą, buvo neteisėta. Be argumento, kad reikalavimas yra neteisėtas, Evropaïki Dynamiki savo ieškinyje Bendrajam Teismui taip pat nurodė, kad vykstant bylos nagrinėjimui ji išsiaiškino, jog neturi galimybės gauti leidimo. Evropaïki Dynamiki
teigimu, taip buvo todėl, kad užsienyje įsteigtų bendrovių atveju Vokietijos valdžios institucijos leidimus išduoda tik toms bendrovėms, kurios jau turi leidimą savo kilmės šalyje, o pagal Evropaïki Dynamiki įsisteigimo valstybės narės (Graikija) teisę leidimai išduodami tik toms bendrovėms, kurios užsiima tik aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais veikla. Kadangi Evropaïki Dynamiki verčiasi ne vien aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais veikla, ji niekuomet negalėtų gauti leidimo nei Graikijoje, nei atitinkamai Vokietijoje.
15. Nagrinėdamas ieškinio pagrindą Bendrasis Teismas pažymėjo, kad pirkimo dokumentuose buvo aiškiai numatyta, jog sutarčiai taikoma Vokietijos teisė – to Evropaïki Dynamiki
niekaip neginčijo, ir nusprendė, kad ECB teisingai aiškino Vokietijos teisę, taip pripažindamas, kad pagal Vokietijos teisę iš tikrųjų reikalaujama turėti leidimą kvietime teikti pasiūlymus nurodytai veiklai vykdyti. Kalbant apie problemas, kylančias dėl to, kad Evropaïki Dynamiki
yra įsteigta Graikijoje ir todėl negalėtų gauti leidimo iš Vokietijos valdžios institucijų, Bendrasis Teismas pastebėjo, kad ieškinyje dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį nėra galimybės pareikšti nuomonės dėl klausimo, ar nacionalinė nuostata yra diskriminuojanti ar, bendriau kalbant, prieštarauja ES teisei.
16. Taip atmetęs aštuntąjį pagrindą, Bendrasis Teismas pastebėjo, kad Evropaïki Dynamiki, kaip ji pati pripažino, nebūtų galėjusi gauti leidimo užsiimti aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais veikla. Todėl nustačius, jog susijusi sąlyga yra teisėta, nebebuvo jokio reikalo nagrinėti likusių septynių pagrindų, nes jie niekaip negalėjo lemti sutarties sudarymo su Evropaïki Dynamiki, kadangi ji neturėjo nagrinėjamo leidimo. Atitinkamai Bendrasis Teismas nusprendė, kad pirmieji septyni pagrindai yra akivaizdžiai nepriimtini. Taigi ieškinys buvo visiškai atmestas.
IV – Procesas Teisingumo Teisme ir ieškovės reikalavimai
17. Šis apeliacinis skundas Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktas 2009 m. spalio 3 dieną. Juo Evropaïki Dynamiki, veikdama E2Bank
konsorciumo vardu, Teisingumo Teismo prašo:
– panaikinti skundžiamą nutartį,
– panaikinti priemones, kuriomis ECB pašalino Evropaïki Dynamiki
iš procedūros ir sudarė sutartį su kitu dalyviu,
– priteisti iš ECB bylinėjimosi išlaidais, taip pat patirtąsias nagrinėjant bylą pirmąja instancija.
18. ECB Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti apeliacinį skundą,
– priteisti iš Evropaïki Dynamiki
bylinėjimosi išlaidas.
V – Apeliacinio skundo priimtinumas
19. ECB nurodė prieštaravimą dėl apeliacinio skundo priimtinumo – akivaizdu, kad šį prieštaravimą turiu nagrinėti pirmiausia.
A – Šalių pozicijos
20. ECB teigia, kad įgaliojimas pareikšti ieškinį, kurį Evropaïki Dynamiki
išdavė kita E2Bank
konsorciumo bendrovė ir kuris buvo pateiktas tuo pačiu metu kaip ir ieškinys teismui, nagrinėjusiam bylą pirmąja instancija, apėmė tik procesą Bendrajame Teisme ir todėl jo negalima laikyti taikytinu procesui Teisingumo Teisme. Taigi Evropaïki Dynamiki
neturėjo įgaliojimų pateikti apeliacinį skundą konsorciumo vardu.
21. Be to, ECB teigia, kad atskiri bendrovių grupės nariai neturi savarankiškos teisės ginčyti sprendimus, susijusius su visa grupe. Taigi Evropaïki Dynamiki
neturi įgaliojimų pateikti apeliacinį skundą savo, kaip atskiros konsorciumo narės, vardu.
22. Dėl šios priežasties visas apeliacinis skundas turėtų būti pripažintas nepriimtinu.
23. Atsiliepime Evropaïki Dynamiki
ginčijo abi ECB nurodyto prieštaravimo dėl priimtinumo dalis.
24. Pirma, bendrovei Evropaïki Dynamiki
išduotas įgaliojimas iš tikrųjų taikomas ne vien Bendrojo Teismo procesui, tačiau apima ir apeliacinį procesą.
25. Antra, kiekvienas konsorciumo narys turi savarankišką teisę ginčyti priemones, kuriomis daroma žala pačiam konsorciumui. Toliau Evropaïki Dynamiki
pabrėžia, kad E2Bank konsorciumas neturi juridinio asmens statuso ir kad Evropaïki Dynamiki
veikia kaip vadovaujantis konsorciumo partneris, o kita konsorciumo bendrovė užima visiškai šalutinę poziciją, panašiai kaip subrangovas.
B – Vertinimas
26. Mano nuomone, negalima pritarti ECB nurodytam prieštaravimui dėl priimtinumo. Toliau išdėstysiu savo pozicijos priežastis ir atskirai aptarsiu įgaliojimo ir bendrovių grupės pavienių narių teisės pareikšti ieškinį aiškinimą.
1. Bendrovei Evropaïki Dynamiki
suteikto įgaliojimo aiškinimas
27. Pirmiausia pačiame dokumento, kuriuo dalyviui 2006 m. rugsėjo 11 d. suteiktas įgaliojimas, tekste nėra kategoriškai atmesta galimybė, kad jis galioja ne tik procesui Bendrajame Teisme, bet ir bet kokiam apeliaciniam procesui Teisingumo Teisme.
28. Iš tiesų pirmojoje dokumento, kuriuo suteiktas įgaliojimas, dalyje Evropaïki Dynamiki
yra įgaliota „per [pačios] pasirinktus advokatus savo ar E2Bank
konsorciumo vardu imtis visų būtinų teisinių veiksmų Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teisme “. Tačiau iš karto po to nurodyta, kad „šis įgaliojimas < ... > galioja tiek, kiek būtina užbaigti visus teisinius veiksmus, numatytus taikytinuose teisės aktuose“.
29. Be abejonės, ši formuluotė nėra visai tinkama. Tačiau paskutinis sakinys, kuriame kalbama apie visų teisinių veiksmų užbaigimą, reiškia, kad negalima visiškai atmesti galimybės, jog įgaliojimas taip pat galioja pateikiant apeliacinį skundą Teisingumo Teisme. Pirkimo procedūros dalyvio, nusprendusio pareikšti ieškinį, požiūriu nuorodą į Bendrąjį Teismą netgi galima laikyti bendro pobūdžio, beveik pertekline nuoroda į teismą, kuriame pateikiamas ieškinys prasidedant procesui, apeliacinio skundo pateikimo atveju galinčiam pasibaigti Teisingumo Teisme. Šiuo požiūriu paskutinį sakinį galima aiškinti kaip patvirtinimą, jog įgaliojimas taikomas abiem procesams.
30. Todėl manau, kad bendrovei Evropaïki Dynamiki
išduotą įgaliojimą veikti E2Bank
konsorciumo vardu galima laikyti taip pat galiojančiu apeliaciniam procesui Teisingumo Teisme.
2. Savarankiška grupės narių teisė pareikšti ieškinį
31. Jeigu Teisingumo Teismas nesutiktų su ankstesniuose punktuose mano išdėstytu plačiu įgaliojimo aiškinimu, bet kuriuo atveju išsamumo dėlei dabar išnagrinėsiu klausimą, ar bendrovių grupės nariai apskritai gali savarankiškai ginčyti pačiai grupei taikomą priemonę.
32. Nors klausimas nėra visiškai naujas, jis yra vienas iš tų, dėl kurių Teisingumo Teismas dar neturėjo progos pateikti sprendimo aplinkybėmis, kurios būtų panašios į šios bylos aplinkybes. Iki šiol teismų praktikoje buvo koncentruojamasi į klausimą, ar susijusios nacionalinės nuostatos yra suderinamos su Direktyva 89/665 (toliau taip pat – Teisių gynimo priemonių direktyva)(8) .
33. Atsižvelgdamas į tai Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad Bendrijos teisę atitinka ir nacionalinė nuostata, pagal kurią ieškiniai priimtini tik tuomet, jeigu juos pareiškia visi laikinos asociacijos nariai, veikdami kartu(9), ir nacionalinė nuostata, pagal kurią – priešingai – ieškiniai taip pat priimtini, jeigu juos pareiškia atskiras konsorciumo narys(10) . Taip yra todėl, kad Direktyvoje 89/665 paprasčiausiai išdėstytos „minimalios sąlygos, kurias turi atitikti nacionalinėse teisės sistemose nustatytos peržiūros procedūros tam, kad būtų užtikrintas su viešojo pirkimo sutartimis susijusių Bendrijos teisės reikalavimų laikymasis“(11) .
34. Kita vertus, žalos atlyginimo srityje pripažįstama, kad pagal ES teisę individuali teisė pareikšti ieškinį suteikiama kiekvienam laikinos asociacijos nariui(12) .
35. Iš principo Direktyva 89/665 netaikoma viešojo pirkimo sutartims, kurias konkurso būdu sudaro institucijos ar ECB, nes tai yra valstybėms narėms skirta priemonė. Tačiau direktyva – tai teisės į veiksmingą teisminę gynybą, kuri yra bendrasis ES teisės principas, išraiška tam tikrame kontekste(13) . Šiandien šis principas, kaip žinoma, taip pat įtvirtintas Pagrindinių teisių chartijos, kuri pagal ES sutarties 6 straipsnį turi tokią pačią teisinę galią kaip ir Sutartys, 47 straipsnyje(14) .
36. Šiuo atžvilgiu reikėtų pastebėti, kad apskritai Direktyvai 89/665 aiškiai ir akivaizdžiai būdinga tai, kad ja remiamas ieškinių reiškimas. Ja nustatytas minimalus
teisminės apsaugos lygis, kuris turi būti pripažįstamas ir, kaip jau minėta, leidžia valstybėms narėms, pavyzdžiui, užtikrinti teisę į ieškinį platesnei asmenų kategorijai, nei numatyta pačioje direktyvoje. Be to, šis aspektas tiesiogiai matyti iš direktyvos teksto, nes jos 1 straipsnyje numatyta, kad teisė prašyti peržiūros turi būti užtikrinta „bent jau“ tiems asmenims, kuriems skirtas nepalankus sprendimas(15) .
37. Šioje byloje nekyla abejonių, kad ginčijamo sprendimo adresatas yra visas konsorciumas, kaip buvo ir laikinų asociacijų atveju minėtuose sprendimuose. Tačiau panašiai nėra abejonių, kad Evropaïki Dynamiki, kaip tokio konsorciumo narė, yra praktiškai suinteresuota priemonės, kuria, jos teigimu, buvo neteisėtai padaryta žalos konsorciumui, kuriam ji priklauso, panaikinimu.
38. Nesant aiškaus teisės pareikšti ieškinį ribojimo, manau, kad tokią teisę reikia pripažinti ne tik pačiam konsorciumui, bet ir tokiam konsorciumui priklausančioms atskiroms bendrovėms. Jeigu ES institucijų konkurso būdu sudaromų viešojo pirkimo sutarčių atveju teisės aktų leidėjas būtų nusprendęs teisę prašyti peržiūros suteikti tik konsorciumui, kaip subjektui, jis turėjo tai padaryti aiškiai. Kadangi to nebuvo, pirmenybę reikia teikti principui, pagal kurį palengvinamas ieškinių reiškimas.
39. Be to, minėtoje Nutartyje Consorzio Elisoccorso San Raffaele Teisingumo Teismas pabrėžė, kad bet kuriam konsorciumo nariui pareikšti individualų ieškinį dėl panaikinimo leidžianti nacionalinė taisyklė anaiptol neprieštarauja Direktyvai 89/665 ir padeda siekti direktyvos tikslų(16) .
40. Taip pat reikėtų atsižvelgti į tai, kad šiuo atveju konsorciumas, atrodo, neturi juridinio asmens statuso. Atsižvelgiant į tai individualią konsorciumo bendrovių teisę pareikšti ieškinį paremtų argumentai dėl konsorciumo skaidrumo ir šių bendrovių „matomumo“ jame(17) .
41. Mano nuomone, nėra pakankamo pagrindo pritarti ECB teiginiui, kad individualios teisės pareikšti ieškinį pripažinimas visiems konsorciumo nariams sukeltų nepriimtiną priešingų sprendimų riziką. Kiekvienai konkrečiai teisinei situacijai būdinga, kad dėl jų gali būti priimti keli teismų sprendimai ir galbūt sprendimai, kuriuose išdėstyti skirtingi požiūriai. Be to, atsižvelgiant į Direktyvos 89/665 esmę, šiuo atveju pagrindinis tikslas yra visais įmanomais atvejais sudaryti galimybes užtikrinti neteisėtų procedūrų panaikinimą: apskritai šio tikslo, atrodo, geriausiai siekiama teisę prašyti peržiūros aiškinant ne siaurai, bet plačiai.
42. Taip pat, mano nuomone, negalima remtis ta aplinkybe, kad kai kurie konsorciumo nariai gali nebebūti suinteresuoti pareikšti ieškinį ta prasme, jog individualios teisės pareikšti ieškinį suteikimas bendrovėms narėms sukeltų riziką, kad vienas konsorciumo narys gali pareikšti ieškinį, kuris ne(be)atitinka kitų narių interesų. Teisingumo Teismas atmetė panašų prieštaravimą(18) ir bet kuriuo atveju tokie prieštaravimai taip pat gali būti panaudoti priešinga prasme, nei teigia ECB. Jeigu atskiro konsorciumo nario atsisakymas pritarti ieškinio pareiškimui taip pat gali būti privalomas visiems kitiems nariams, tai gali atverti kelią piktnaudžiavimui; tai reikštų, kad laimėjęs dalyvis visuomet galėtų užkirsti kelią pareikšti ieškinį, užtikrindamas, kad bent vienas konkurse dalyvaujančio konsorciumo narys nebebūtų suinteresuotas pareikšti ieškinį: pavyzdžiui, todėl, kad laimėjęs dalyvis jam pasiūlė sudaryti subrangos sutartį.
43. Baigiant pažymėtina, kad net jei būtų aiškinama, jog bendrovei Evropaïki Dynamiki konsorciumo E2Bank išduotas įgaliojimas galioja tik procesui Bendrajame Teisme, bet kuriuo atveju reikėtų pripažinti, kad bendrovė Evropaïki Dynamiki turi veiksnumą savarankiškai ginčyti sprendimą, susijusį su konsorciumu, kuriam ji priklauso.
44. Todėl apeliacinį skundą reikia pripažinti priimtinu.
VI – Apeliacinio skundo esmė
45. Evropaïki Dynamiki remiasi keturiais apeliacinio skundo pagrindais: a) Bendrojo Teismo procedūros reglamento 114 straipsnio pažeidimu; b) neteisingu teisinio suinteresuotumo pareikšti ieškinį sąvokos aiškinimu; c) neteisingu Vokietijos teisės aktų dėl laikinojo įdarbinimo taikymu; ir d) pareigos motyvuoti pažeidimu. Toliau pagrindus nagrinėsiu tokia tvarka, kuri man atrodo tinkamiausia logiškai išdėstyti savo argumentus: visų pirma trečiasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti išnagrinėtas pirmiau už antrąjį.
A – Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: Bendrojo Teismo procedūros reglamento 114 straipsnio pažeidimas
1. Šalių argumentai
46. Pirmasis Evropaïki Dynamiki apeliacinio skundo pagrindas yra toks: Bendrasis Teismas pažeidė savo Procedūros reglamento 114 straipsnį, kai nusprendė, kad ECB nurodytas prieštaravimas dėl priimtinumo yra priimtinas, nors jis nebuvo pateiktas kaip atskiras dokumentas.
47. ECB teigia, kad pagrindas yra nepagrįstas, nes pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 114 straipsnį prieštaravimas dėl priimtinumo turi būti pateiktas kaip atskiras dokumentas tik tuomet, jei Bendrojo Teismo prašoma priimti sprendimą dėl atskiro klausimo, nepradedant nagrinėti bylos iš esmės.
2. Vertinimas
48. Pirmiausia reikia apsvarstyti, ar apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas. Iš tikrųjų juo nesiekiama, kad būtų pakeista skundžiamos nutarties rezoliucinė dalis: prieštaravimo dėl priimtinumo atmetimas, kaip ir padarė Bendrasis Teismas, ir pripažinimas, kad pats prieštaravimas nepriimtinas, ir tai, Evropaïki Dynamiki teigimu, turėjo būti padaryta, praktiškai lemia tokį patį rezultatą.
49. Sprendime Prancūzija prieš Comafrica ir kt.
Teisingumo Teismas pripažino, kad šalis, kurios prieštaravimą dėl priimtinumo Bendrasis Teismas atmetė, gali tą sprendimo dalį ginčyti, net jeigu jos reikalavimai dėl bylos esmės buvo patenkinti(19) . Tačiau šioje byloje pakeisti skundžiamą nutartį tiek, kiek ji susijusi su prieštaravimu dėl priimtinumo, prašo ne šalis, nurodžiusi tą prieštaravimą (ECB), bet Evropaïki Dynamiki, kuri teigia, kad pats prieštaravimas dėl priimtinumo, nurodytas nagrinėjant bylą pirmąja instancija, turėjo būti pripažintas nepriimtinu.
50. Man atrodo, kad, Evropaïki Dynamiki požiūriu, faktas, jog pats prieštaravimas dėl priimtinumo buvo pripažintas nepriimtinu, prilygsta to prieštaravimo atmetimui. Darant prielaidą, kad vienos bylos kontekste ieškinio priimtinumas ir ieškinio esmė yra dviejų skirtingų sprendimų dalykas, tampa aišku, kuo ši situacija skiriasi nuo ankstesniame punkte minėtos bylos Prancūzija prieš Comafrica ir kt. Apeliaciniu skundu byloje Prancūzija prieš Comafrica ir kt. buvo prašoma panaikinti sprendimą dėl priimtinumo (kitaip tariant, prašoma pripažinti ieškinį nepriimtinu, o ne atmesti jį dėl esmės), o šioje byloje sprendimas dėl priimtinumo liktų toks pats (pagrindas dėl nepriimtinumo atmetamas pats kaip nepriimtinas, bet ne dėl to, kad jis nepagrįstas). Kitaip tariant, jeigu nagrinėjamo apeliacinio skundo argumentams būtų pritarta, tai vis tiek nepakeistų to, kad nagrinėjant bylą pirmąja instancija prieštaravimas dėl priimtinumo būtų atmestas.
51. Todėl esu linkęs daryti išvadą, kad Evropaïki Dynamiki nėra teisiškai suinteresuota pareikšti pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą. Konkrečiau kalbant, man atrodo, kad ši situacija kai kuriais atžvilgiais yra panaši į tokią, kai laimėjusi dėl bylos esmės šalis prieštarauja dėl to, kad bylą pirmąja instancija nagrinėjęs teismas nepareiškė nuomonės dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo. Kaip žinoma, tokias atvejais Teisingumo Teismas nuosekliai tvirtino, kad nėra teisinio suinteresuotumo pareikšti ieškinį(20) . Taip yra todėl, kad nėra sprendimo dėl priimtinumo, kuris galėtų būti panaikintas. Šioje byloje, reikia pripažinti, sprendimas dėl priimtinumo buvo priimtas, tačiau neprašyta šio sprendimo panaikinti . Ginčyti jį galėtų tik ta šalis, kuri šiuo klausimu pralaimėjo – tai yra ECB.
52. Todėl manau, kad pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikėtų pripažinti nepriimtinu.
53. Bet kuriuo atveju apeliacinio skundo pagrindas, nekalbant apie jo priimtinumą, yra nepagrįstas. Reikia pastebėti, kad Bendrojo Teismo procedūros reglamento 114 straipsniu, kaip ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 91 straipsniu, nereikalaujama, kad kiekvienas prieštaravimas dėl priimtinumo būtų pateikiamas kaip atskiras dokumentas. Priešingai, kaip matyti iš šios nuostatos, atskirą dokumentą reikia pateikti tik tuomet, jeigu jį pateikianti šalis ketina prašyti Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl priimtinumo „nepradedant bylos nagrinėti iš esmės“. Be to, tai matyti iš Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikos, pagal kurią prieštaravimai dėl priimtinumo dažnai nurodomi įprastuose gynybos dokumentuose, siekiant kad jie būtų nagrinėjami kartu su bylos esme.
54. Todėl pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
B – Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas, susijęs su pareiga turėti leidimą teikti aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais paslaugas
1. Šalių argumentai
55. Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde Evropaïki Dynamiki nurodo, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai patvirtino pareigą, kurią ECB nustatė rangovams – turėti arba įgyti leidimą teikti aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais paslaugas, kaip numatyta Vokietijos teisėje. Evropaïki Dynamiki teigia, kad iš tikrųjų tokiai situacijai kaip ši Vokietijos teisės aktuose nenustatyta jokių tokio pobūdžio formalumų. Evropaïki Dynamiki teigimu, ji jau yra su ECB sudariusi kitų sutarčių ir anksčiau niekuomet neprivalėjo gauti leidimo.
56. ECB savo ruožtu teigia, kad kai kurios paslaugos, teiktinos siekiant įvykdyti sutartį, aiškiai patenka į AÜG taikymo sritį ir todėl aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais paslaugas teikiantys asmenys turi turėti leidimą. Todėl šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos.
2. Vertinimas
a) Apeliacinio skundo pagrindo priimtinumas
57. Nors šalys dėl šio klausimo nepareiškė nuomonių, visų pirma reikia išnagrinėti, ar priimtinas apeliacinio skundo pagrindas, kuriuo iš esmės pakartojamas aštuntasis Bendrajam Teismui nurodytas ieškinio pagrindas.
58. Čia nekalbu apie nepriimtinumą, kuris, kaip nurodė ECB, gindamasis nagrinėjant bylą pirmąja instancija, tinka apibūdinti visą Evropaïki Dynamiki ieškinį, nes ši neturėjo leidimo. Kaip jau buvo pastebėta, Bendrasis Teismas teisingai atmetė šį pagrindą.
59. Šiuo atveju nepriimtinumo klausimas iš tikrųjų yra susijęs su minėtu apeliacinio skundo pagrindu dėl pareigos turėti leidimą ir – kaip matyti bei neginčijama šalių – kyla iš tos aplinkybės, kad Evropaïki Dynamiki nebuvo pašalinta iš pirkimo procedūros dėl leidimo nebuvimo . Kaip pažymėjau dėstydamas faktus, dėl kurių kilo ginčas, konsorciumas, kuriam priklausė Evropaïki Dynamiki, jokioje stadijoje nebuvo pašalintas iš procedūros dėl to, kad neatitiko reikalavimų, nes nebuvo būtina turėti leidimą iki sutarties su ECB pasirašymo. Priešingai, atsitiko taip, kad po pirmojo pareiškėjų atrankos etapo, kuriame Evropaïki Dynamiki buvo leista dalyvauti, jos pasiūlymas nebuvo pripažintas vienu iš trijų geriausių, kurie patenka į galutinį atrankos procedūros etapą.
60. Atitinkamai Bendrasis Teismas galėjo nuspręsti, jog todėl, kad pareigą turėti leidimą numatančios konkurso sąlygos nesukėlė Evropaïki Dynamiki
jokios realios žalos, ji neturėjo teisinio intereso jų ginčyti. Šiuo atžvilgiu reikėtų priminti, kad pagal nusistovėjusią praktiką Europos Sąjungos teismai gali, jei reikia – savo iniciatyva, nustatyti, ar yra teisinis suinteresuotumas pareikšti ieškinį(21) .
61. Tačiau atsižvelgdamas į bylos aplinkybes manau, kad Bendrojo Teismo sprendimas nagrinėti pagrindo esmę buvo teisingas. Reikėtų pastebėti, kad jei aštuntasis Bendrajam Teismui nurodytas ieškinio pagrindas būtų buvęs pripažintas nepriimtinu, rezultatas vis tiek būtų toks, kad pirmieji septyni ieškinio pagrindai būtų pripažinti nepriimtinais, nes Evropaïki Dynamiki savo ieškinyje nurodė, kad negalėtų gauti leidimo teikti aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais paslaugas. Kitaip tariant, būtų susidariusi paradoksali situacija, kuomet kai kurie (pirmieji septyni) ieškinio pagrindai būtų pripažinti nepriimtinais dėl neatitikimo reikalavimui, kurio privalomo pobūdžio – aštuntojo ieškinio pagrindo dalyko – nebūtų galima ginčyti, nes Evropaïki Dynamiki dėl jo nepadaryta jokios realios žalos.
62. Taigi, nors konsorciumas, kuriam priklausė Evropaïki Dynamiki, dėl pareigos gauti leidimą nevykdymo nebuvo pašalintas, Bendrasis Teismas teisingai padarė, kad nagrinėjo aštuntojo ieškinio pagrindo esmę. Be to, palyginti dažnai pasitaiko, kad, užuot ilgiau apsistoję prie priimtinumo klausimo, Europos Sąjungos teismai iš karto atmeta pagrindą dėl jo esmės(22) .
b) Apeliacinio skundo pagrindo esmė
63. Nors šalys dėl klausimo neišsakė aiškios ir išsamios nuomonės, nagrinėjant trečiojo apeliacinio skundo pagrindo esmę reikalingi pasvarstymai, kokią peržiūrą apskritai Teisingumo Teismas gali atlikti dėl to, kaip ES institucijos taikė nacionalinę teisę. Kaip jau buvo pastebėta, šis apeliacinio skundo pagrindas iš esmės atsirado išsiskyrus nuomonėms dėl Vokietijos teisės aktų, reglamentuojančių aprūpinimą laikinaisiais darbuotojais, aiškinimo.
i) Bendri pasvarstymai dėl nacionalinės teisės Europos Sąjungos teismų bylose
64. Viešojo pirkimo sutarčių, kurias ES institucijos sudaro konkurso būdu, sritis neabejotinai yra viena iš tų, kuriose lengviau pastebima ES teisės ir nacionalinės teisės sąveika. Apskritai kalbant, institucijų skelbiamuose konkursuose dažnai numatomos sąlygos, pagal kuriuos reikalaujama laikytis valstybės, kur turi būti vykdoma juose nurodyta veikla, teisės aktų(23) . Be to, kadangi Sutarčių ar prie jų pridėtų protokolų nuostatose nenumatyta išimčių ar konkrečių taisyklių, sunku numatyti, kaip ES institucijos galėtų išvengti jų veikimo vietose galiojančių taisyklių taikymo. Taip pat galima pastebėti, kad Įgyvendinimo reglamento (kuris, primintina, šioje byloje netaikomas), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 478/2007(24), 130 straipsnio 4 dalies c punkte, numatyta, kad „kai institucijos yra perkančiosios organizacijos, sutarčiai taikoma Bendrijos teisė, kurią prireikus papildo sutartyje nurodyta nacionalinė teisė “(25) .
65. Sutartis, kurią laimėjęs dalyvis šiuo atveju būtų turėjęs sudaryti su ECB, apėmė dvi gana skirtingas veiklos rūšis. Viena iš jų buvo įprastas konsultavimo ir vystymo paslaugų teikimas, o kita buvo susijusi su aprūpinimu darbuotojais, kurie turėjo būti siūlomi ECB – remiantis konkrečiais reikalavimais, kuriuos ECB turėjo kartkartėmis nurodyti – vykdyti darbo pareigas jo patalpose. Būtinybė turėti AÜG numatytą leidimą, be abejo, susijusi su šia antrąja veiklos rūšimi.
66. Tam, kad išnagrinėtų apeliacinio skundo pagrindą, Teisingumo Teismas tam tikra prasme turi aiškinti nacionalinę teisę, kuri šiuo atveju yra Vokietijos teisė. Tokia situacija, be abejo, yra kiek kebli. Iš pat pradžių Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, kad jo užduotis yra aiškinti Bendrijos, o ne nacionalinę teisę(26) . Be to, Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnyje aiškiai numatyta, kad dėl Bendrojo Teismo sprendimų Teisingumo Teismui paduodamas apeliacinis skundas gali būti susijęs su kompetencijos trūkumu ir proceso tvarkos pažeidimais, taip pat jis gali būti paduotas „dėl Bendrojo Teismo padaryto Sąjungos teisės pažeidimo“. Kita vertus, dėl to, kad institucijos paskelbtoje pirkimo procedūroje gali būti remiamasi nacionaline teise, Europos Sąjungos teismai neišvengiamai „susiduria“ su šia teise. Be to, ši byla yra viena iš tų, kuriose Europos Sąjungos teismai turi ne taikyti
nacionalinę teisę, o tik patikrinti ES institucijos atliekamą nacionalinės teisės aiškinimą
(administracinės procedūros dėl sutarties sudarymo) etape, į kurį nacionaliniai teismai negali kištis. Taigi, kokio požiūrio reikėtų laikytis tokiose bylose(27) ?
67. Vienas iš galimų problemos sprendimo būdų, randamas Bendrojo Teismo praktikoje ir taip pat šiek tiek atspindėtas skundžiamoje nutartyje, yra pripažinti, kad Europos Sąjungos teismų atliekama peržiūra neapima paties nacionalinės teisės aiškinimo ir taikymo, o yra skirta tik patikrinti, ar atitinkama institucija nepadarė rimtų ir akivaizdžių klaidų, kai aiškino nacionalinės teisės nuostatas, kurių reikia laikytis norint įvykdyti sutartį(28) . Tačiau man ši teismo praktika neatrodo visiškai įtikinama, nes pagal ją nuo Teismo peržiūros gali būti bent jau iš dalies apsaugoti kai kurie Bendrijos institucijų administracinės praktikos aspektai.
68. Kita vertus, taip pat reikėtų pažymėti, kad apskritai Europos Sąjungos teismų dažnai prašoma išaiškinti valstybės narės nacionalinę teisę.
69. Akivaizdu, kad, pirma, taip nutinka ieškinių dėl įsipareigojimų neįvykdymo, susijusių su sprendimu, ar nacionalinės teisės nuostata pažeidžia ES teisę, atveju. Tokiais atvejais aišku, kad tokia nacionalinė nuostata turi būti vertinama ir atitinkamai aiškinama.
70. Antra, SESV 272 straipsnyje, atitinkančiame ankstesnį EB 238 straipsnį, numatyta, kad „Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso priimti sprendimus pagal bet kurią Sąjungos ar jos vardu sudarytos sutarties arbitražinę išlygą, nepaisant to, ar ta sutartis reguliuojama pagal viešąją, ar pagal privatinę teisę“. Tokiais atvejais visiškai normalu, kad Europos Sąjungos teismai turėtų aiškinti taikytiną nacionalinę teisę, jei reikia, taip pat atsižvelgdami į susijusią nacionalinių teismų praktiką(29) .
71. Šioje byloje reikalinga ES institucijos priimtos priemonės peržiūra. Esamomis aplinkybėmis manau, kad Europos Sąjungos teismai, nors ir veikdami su visu reikiamu atsargumu, negali išvengti pareigos išsamiai išnagrinėti peržiūrimas administracines priemones, įskaitant tą šių priemonių dalį, kai buvo atliktas nacionalinės teisės vertinimas .
72. Konkrečiau kalbant, man atrodo pernelyg paprasta manyti, kad institucijų atliekamas nacionalinės teisės aiškinimas gali būti Europos Sąjungos teismų peržiūrimas tik siekiant patikrinti, ar nėra iškraipymų arba akivaizdžių klaidų. Mano nuomone, kai institucija „inkorporuoja“ nacionalinę teisę į savo teisinę priemonę, tokia nacionalinė teisė tampa teisinio konteksto, į kurį Europos Sąjungos teismai turi atsižvelgti atlikdami vertimą, dalimi .
73. Tai nepažeidžia principo, kad tikroji nacionalinės teisės aiškinimo institucija, be abejo, yra nacionalinis teismas. Nacionalinės teisės „inkorporavimas“ į ES teisę, apie kurį minėjau ankstesniame punkte, įvyksta įtraukus nacionalinę teisę į ES institucijos ar kito ES organo priemonę, ir atitinkamai jos taikymas galioja tik tam konkrečiam atvejui ir jokiu būdu negali būti absoliutinamas. Be to, kaip jau minėjau, Europos Sąjungos teismų peržiūra šioje byloje turi būti taikoma ne pačiai nacionalinei teisei, tačiau tik ES organo teisinei priemonei, kai buvo vertinama ir (arba) aiškinama nacionalinė teisė .
74. Be to, aiškindami ir taikydami nacionalinę teisę Europos Sąjungos teismai visuomet turi atsižvelgti į tai, kaip tokią teisę aiškina ir taiko valstybės narės, kurioje tokia teisė buvo sukurta, teismuose(30) .
75. Neleidus peržiūrėti ES įstaigų atlikto nacionalinės teisės aiškinimo, mano nuomone, netgi galėtų būti pažeista teisė į veiksmingą teisminę apsaugą, kuri yra bendrasis ES teisės principas, dabar taip pat įtvirtintas Pagrindinių teisių chartijoje(31) .
76. Todėl Bendrasis Teismas buvo teisus, kai išsamiai nagrinėjo ECB taikytus Vokietijos teisės aktus ir kartu atsižvelgė į susijusią nacionalinę teismų praktiką.
ii) Bendrojo Teismo atliktas Vokietijos teisės aiškinimas
77. Šiuo atveju manau, kad Bendrojo Teismo atliktas Vokietijos teisinio konteksto aiškinimas yra įtikinamas ir negali būti pritarta jo atžvilgiu neigiamiems Evropaïki Dynamiki argumentams.
78. Priešingai nei teigia Evropaïki Dynamiki, pagal aprūpinimą laikinaisiais darbuotojais reglamentuojančius Vokietijos teisės aktus, kaip jie aiškinami nacionalinėje teismų praktikoje, reikalaujama, kad leidimą turėtų tie asmenys, kurių pagrindinė veikla nėra aprūpinimas darbuotojais(32), ir taip pat įsisteigusieji užsienyje, teikiantys aprūpinimo darbuotojais paslaugas Vokietijoje, nes nacionalinės teisės aktuose nenumatyta jokių susijusių išimčių. Reikia pasakyti, kad tai neprieštarauja tam, jog Teisingumo Teismas pripažino, kad dėl aprūpinimo darbo jėga klausimo keblumo valstybėms narėms leidžiama jų teritorijoje nustatyti reikalavimą turėti konkretų nacionalinį leidimą tokiai veiklai vykdyti(33) .
79. Kita vertus, jeigu Evropaïki Dynamiki būtų įrodžiusi, kad atitinka kitos valstybės narės, būtent įsisteigimo valstybės narės, teisės aktuose nustatytus aprūpinimo darbuotojais paslaugų teikimo reikalavimus (galbūt aiškaus leidimo ar visiems tos valstybės ūkio subjektams suteikto numanomo leidimo forma), be to, būtų tvirtinusi, kad remiantis ankstesniame punkte nurodyta Teisingumo Teismo praktika tokie reikalavimai yra tapatūs Vokietijos teisės aktuose nustatytiems reikalavimams, ECB galbūt būtų turėjusi atsakyti į klausimą, ar Evropaïki Dynamiki pasiūlymas būtų priimtinas netgi neturint pagal Vokietijos teisę išduoto leidimo. Tačiau Evropaïki Dynamiki nurodė tik neaiškius teiginius ir iš tikrųjų pareiškė, kad neturi net pagal Graikijos teisę išduoto leidimo.
80. Be to, net darant prielaidą, kad abejojama dėl Vokietijos teisės aktų aiškinimo, bet kuriuo atveju negalima kritikuoti ECB sprendimo taikyti reikalavimą turėti leidimą. Net jei tik egzistuotų galimybė, kad susijusios valstybės narės institucijos gali laikytis pozicijos, jog norint užsiimti veikla reikia turėti leidimą, ES institucijos elgesys, nustatant pareiškėjų atžvilgiu tokį reikalavimą atitinkamame konkurse, mano nuomone, būtų apdairus ir visiškai atitik tų gero administravimo principą.
81. Galiausiai pastebėčiau, kad – kaip Bendrasis Teismas teisingai pabrėžė skundžiamoje nutartyje – aplinkybė, jog Vokietijoje su Evropaïki Dynamiki
jau buvo sudarytos sutartys, jokiame etape nereikalavus gauti leidimo, yra visiškai nereikšminga. Pirma, kaip minėta, leidimas būtinas tik norint teikti aprūpinimo darbuotojais paslaugas, o ne šiaip paprastas paslaugas, kurios neabejotinai yra įprastesnė tokios bendrovės, kaip antai Evropaïki Dynamiki, veikla. Antra, tai, kad kai kurios ankstesnės sutartys galėjo būti sudarytos nesilaikant įstatymo, tikriausiai neatleidžia ECB nuo pareigos laikytis to įstatymo.
82. Todėl baigdamas šią savo argumentų dalį manau, kad trečiasis Evropaïki Dynamiki apeliacinio skundo pagrindas taip pat atmestinas.
C – Antrasis apeliacinio skundo pagrindas, susijęs su klausimu, ar Evropaïki Dynamiki yra teisiškai suinteresuota pareikšti ieškinį netgi po to, kai Bendrasis Teismas atmetė jos aštuntąjį ieškinio pagrindą
1. Šalių argumentai
83. Antrasis Evropaïki Dynamiki
apeliacinio skundo pagrindas yra toks: Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti pirmuosius septynis ieškinio pagrindus net atmetęs aštuntąjį pagrindą ir neturėjo pripažinti, kad buvo prarastas teisinis interesas pareikšti ieškinį. Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad teisinio suinteresuotumo pareikšti ieškinį sąvoką reikia aiškinti plačiai. Pačioje Teisių gynimo priemonių direktyvoje patvirtinamas toks požiūris.
84. Toliau Evropaïki Dynamiki
teigia(34), kad net pripažįstant, jog aštuntąjį pagrindą reikėtų atmesti ir atitinkamai pritarti reikalavimo dėl leidimo teisėtumui, tokį leidimą būtų galėjusi gauti ne pati Evropaïki Dynamiki, bet Vokietijoje įsteigta Evropaïki Dynamiki
dukterinė bendrovė.
85. Savo ruožtu ECB teigia, kad Bendrojo Teismo motyvai buvo teisingi. Išanalizavus teisės aktus ir teismų praktiką matyti, kad šios bylos aplinkybėmis Evropaïki Dynamiki
prarado teisinį suinteresuotumą pareikšti ieškinį, kai buvo atmestas aštuntasis ieškinio pagrindas, nes pati Evropaïki Dynamiki
pripažino, kad neturėjo ir negalėjo įgyti reikalingo leidimo.
2. Vertinimas
86. Iš pradžių pažymėčiau, kad, mano nuomone, Bendrasis Teismas buvo teisus, kai nusprendė, kad atmetus aštuntąjį ieškinio pagrindą nebereikia nagrinėti pirmųjų septynių ieškinio pagrindų. Kaip pastebėta skundžiamoje nutartyje, šiuo klausimu teismų praktika nusistovėjusi. Kadangi aštuntasis ieškinio pagrindas buvo atmestas ir atitinkamai patvirtintas reikalavimas turėti leidimą norint sudaryti sutartį, Evropaïki Dynamiki nebegalėjo savo ieškiniu siekti teisių apgynimo(35) .
87. Nepaisant to, reikėtų apsvarstyti, ar tokiomis aplinkybėmis, kaip antai šioje byloje, galėtų būti teisinga dėl teisinio suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo pirmuosius septynis ieškinio pagrindus pripažinti ne nepriimtinais, o neveiksmingais. Apskritai kalbant, remiantis teismų praktika, ieškinio pagrindas yra neveiksmingas, kai net jei būtų patenkintas, negalėtų sukurti ieškovo siekiamo rezultato. Ieškinio pagrindo neveiksmingumas nesusijęs su jo priimtinumo klausimu(36) .
88. Tačiau manau, kad šiuo atveju yra tinkamiau pirmuosius septynis ieškinio pagrindus laikyti nepriimtinais, o ne neveiksmingais. Apskritai pagrindo neveiksmingumas kyla iš to, kad jis negali lemti ginčijamos priemonės pakeitimų. Paprastai neveiksmingas pagrindas yra toks, kuriuo kritikuojamas tam tikras priemonės aspektas (pavyzdžiui, motyvacijos dalis), kai priemonė gali būti teisėtai pagrįsta remiantis vien kitomis aplinkybėmis (pavyzdžiui, kitomis motyvacijos dalimis). Tačiau šiuo atveju dėl pirmųjų septynių ieškinio pagrindų, jeigu jie būtų patenkinti, susijusi priemonė net galėjo būti panaikinta ir pakeista kitokio turinio priemone, tačiau bet kuriuo atveju leidimo neturėjimas reiškė, kad su Evropaïki Dynamiki bet kuriuo atveju negalėjo būti sudaryta sutartis . Kitaip tariant, nagrinėti pirmuosius septynis ieškinio pagrindus buvo beprasmiška ne dėl jų esmės, bet dėl ypatingo Evropaïki Dynamiki
individualios situacijos pobūdžio.
89. Be to, net jei pirmieji septyni ieškinio pagrindai turėtų būti pripažinti neveiksmingais, o ne nepriimtinais, vis tiek reikėtų atmesti antrąjį apeliacinio skundo pagrindą. Reikėtų turėti omenyje, kad remiantis teismo praktika, „jei [Bendrojo Teismo] sprendimo motyvais pažeidžiama Bendrijos teisė, bet šio sprendimo rezoliucinė dalis pasirodo pagrįsta dėl kitų teisinių motyvų, apeliacinis skundas turi būti atmestas“(37) . Kitaip tariant, net jei pirmuosius septynis ieškinio pagrindus reikėtų pripažinti neveiksmingais, Teisingumo Teismas tiesiog galėtų pakeisti motyvus.
90. Evropaïki Dynamiki
argumentas, kad ji išlaikė teisinį suinteresuotumą dėl pirmųjų septynių ieškinio pagrindų, nes bet kuriuo atveju galėjo gauti reikalingą leidimą, prireikus įsteigusi dukterinę bendrovę Vokietijos teritorijoje, yra nepriimtinas.
91. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad savo ieškinyje Bendrajam Teismui Evropaïki Dynamiki
aiškiai apibūdino situaciją, kai buvo absoliučiai neįmanoma gauti leidimą . Niekur ieškinyje Evropaïki Dynamiki nenurodė, kad bet kuriuo atveju ji galėjo gauti aptariamą dokumentą arba kad tai galėjo padaryti kitas konsorciumo narys. Priešingai, ieškinio pareiškime buvo nurodyta, kad leidimo nebuvo galima gauti. Negalima Bendrojo Teismo kritikuoti dėl to, kaip jis vertino ieškinio pagrindą, nurodytą ieškovės, turinčios pareigą kruopščiai ir tinkamai išdėstyti savo argumentus.
92. Taigi antrąjį apeliacinio skundo pagrindą taip pat reikia atmesti.
D – Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas: pareigos motyvuoti pažeidimas
93. Ketvirtojo Evropaïki Dynamiki
apeliacinio skundo pagrindo pavadinimas yra „Teisės aktų nuostatų dėl perkančiosios organizacijos pareigos motyvuoti netaikymas“ (EB 253 straipsnis, Direktyvos 92/50 12 straipsnio 1 dalis, Finansinio reglamento 100 straipsnio 2 dalis, Įgyvendinimo reglamento 149 straipsnio 2 dalis). Šiuo pagrindu Evropaïki Dynamiki tvirtina, kad Bendrasis Teismas nagrinėjamoje byloje neteisingai taikė taisykles dėl pareigos motyvuoti ES priemones, ypač atsižvelgiant į tai, jog ECB nepateikė Evropaïki Dynamiki pakankamai informacijos apie sprendimą nelaikyti jos pasiūlymo geriausiu.
94. Šį apeliacinio skundo pagrindą, kurį Evropaïki Dynamiki
išdėstė labai glaustai, mano nuomone, reikia pripažinti nepriimtinu.
95. Pirma, neaišku kuri skundžiamos nutarties dalis yra kritikuojama. Kaip minėta, Bendrasis Teismas nagrinėjo tik ieškinio pagrindą, susijusį su pareiga iš Vokietijos valdžios institucijų gauti leidimą teikti aprūpinimo darbuotojais paslaugas, ir atitinkamai kitus ieškinio pagrindus pripažino nepriimtinais. Bendrasis Teismas pagrįstai nenagrinėjo klausimo, ar informacija, kurią bendrovei Evropaïki Dynamiki suteikė ECB, buvo pakankama.
96. Antra, apeliacinio skundo pagrindas išdėstytas taip glaustai ir painiai – be to, remiantis daugybe nuostatų, kurios, kaip minėta, šioje byloje netaikomos – kad, mano nuomone, jis neatitinka minimalių reikalavimų, būtinų, kad Teisingumo Teismas galėtų suprasti pagrindą ir priimti dėl jo sprendimą. Ypač reikia pažymėti, kad, remiantis teismo praktika, vien abstraktaus pagrindo nurodymo, neparemto konkretesne informacija, negali pakakti, kad būtų įvykdyta pareiga motyvuoti apeliacinį skundą(38) .
97. Be to, jei išsamumo dėlei būtų aiškinama, kad apeliacinio skundo pagrindu kritikuojamas Bendrojo Teismo sprendimas nenagrinėti kai kurių argumentų, kuriuos Evropaïki Dynamiki nurodė nagrinėjant bylą pirmąja instancija (būtent galvoju apie penktąjį ieškinio pagrindą, kuris bent jau iš dalies atrodo panašus į ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindą), pakaktų prisiminti pirma išdėstytus mano komentarus dėl to, kaip Bendrasis Teismas vertino pirmuosius septynis ieškinio pagrindus(39) . Kaip minėta, Bendrojo Teismo sprendimas nenagrinėti jų esmės buvo teisingas.
98. Baigiant pažymėtina, kad negalima pritarti ir ketvirtajam apeliacinio skundo pagrindui.
VII – Išvada
99. Dėl išdėstytų priežasčių siūlau Teisingumo Teismui:
– atmesti apeliacinį skundą,
– priteisti iš Evropaïki Dynamiki
bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  –	Rink. p. I‑0000.
(3)  –	2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74; toliau – Finansinis reglamentas).
(4)  –	2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145; toliau – Įgyvendinimo reglamentas).
(5)  –	OL S 137, 2005, skelbimas apie pirkimą Nr. 2005/S 137‑135354.
(6)  –	Originalo versijoje anglų kalba skelbimo pavadinimas yra „Provision of IT consultancy and IT development services“.
(7)  –	OL S 154, 2005, skelbimas apie pirkimą Nr. 2005/S 154‑153356.
(8)  –	1989 m. gruodžio 21 d. direktyva (OL L 395, p. 33).
(9)  –	2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Espace Trianon ir Sofibail
(C‑129/04, Rink. p. I‑7805) 26 punktas.
(10)  –	2007 m. spalio 4 d. Nutarties Consorzio Elisoccorso San Raffaele (C‑492/06, Rink. p. I‑8189) 31 punktas.
(11)  –	2003 m. vasario 27 d. Sprendimo Santex
(C‑327/00, Rink. p. I‑1877) 47 punktas.
(12)  –	2010 m. gegužės 6 d. Sprendimo Club Hotel Loutraki ir kt.
(C‑145/08 ir C‑149/08, Rink. p. I‑0000) 80 punktas.
(13)  –	Dėl veiksmingos teisminės gynybos principo esmės žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Unibet
(C‑432/05, Rink. p. I‑2271) 37 punktą ir jame nurodytą Teismo praktiką. Dėl Direktyvoje 89/665 išdėstytų principų taikymo sričiai, kuriai ši direktyva iš principo netaikoma, žr. Sprendimo Club Hotel Loutraki ir kt., minėto 12 išnašoje, 69–74 punktus.
(14)  –	Dėl Chartijos taikymo atsižvelgiant į naują jos statusą žr., pavyzdžiui, 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Volker und Markus Schecke
(sujungtos bylos C‑92/09 ir C‑93/09, Rink. p. I‑0000) 45 ir paskesnius punktus.
(15)  –	Reikėtų pažymėti, kad po pakeitimų, padarytų 2007 m. gruodžio 11 d. Direktyva 2007/66/EB (OL L 335, p. 31), direktyvos versijos italų kalba 1 straipsnio 3 dalyje neliko žodžių „per lo meno“ („bent jau)“. Tačiau palyginimas su kitomis kalbinėmis versijomis, kuriose šie žodžiai liko, patvirtina, kad tai aiški redagavimo klaida. Dėl ES teisės aktų aiškinimo, kai yra viena prieštaraujanti kalbinė versija, žr., pavyzdžiui, 1990 m. kovo 27 d. Sprendimo Cricket St. Thomas (C‑372/88, Rink. p. I‑1345) 18 punktą ir 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo Velvet & Steel Immobilien (C‑455/05, Rink. p. I‑3225) 19 punktą.
(16)  –	Nutarties Consorzio Elisoccorso San Raffaele, minėtos 10 išnašoje, 30 punktas.
(17)  –	Tai atitinka motyvus, kuriais Bendrasis Teismas vadovavosi panašioje byloje, vėlgi susijusioje su apeliante, ir pripažino individualią teisę pareikšti ieškinį. Žr. 2010 m. kovo 19 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją (T‑50/05, Rink. p. I‑0000) 40 punktą.
(18)  –	Nutarties Consorzio Elisoccorso San Raffaele, minėtos 10 išnašoje, 30 punktas. Tuomet apeliacinį skundą pateikė Kipro vyriausybė.
(19)  –	1999 m. sausio 21 d. Sprendimas Prancūzija prieš Comafrica ir kt.
(C‑73/97 P, Rink. p. I‑185). Konkrečiai dėl šio klausimo aptarimo žr. 1998 m. birželio 25 d. generalinio advokato J. Mischo išvados šioje byloje 11–16 punktus.
(20)  –	2002 m. vasario 26 d. Sprendimo Taryba prieš Boehringer
(C‑23/00 P, Rink. p. I‑1873) 52 punktas ir 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Cofradía de pescadores „San Pedro“ de Bermeo ir kt. prieš Tarybą (C‑6/06 P, Rink. p. I‑164).
(21)  –	Europos Sąjungos teismų teisė savo iniciatyva, išklausius šalis, nuspręsti, kad ieškinys nepriimtinas viešosios tvarkos požiūriu, yra numatyta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 92 straipsnio 2 dalyje ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 113 straipsnyje. Remdamasis tuo Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad nagrinėdamas apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo jis gali savo iniciatyva pareikšti prieštaravimą, jog šalis nėra suinteresuota pareikšti apeliacinį skundą, net jeigu tokio prieštaravimo priežastys atsirado po Bendrojo Teismo sprendimo paskelbimo. Žr. 1995 m. spalio 19 d. Sprendimo Rendo ir kt. prieš Komisiją
(C‑19/93 P, Rink. p. I‑3319) 13 punktą ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Moser Baer India prieš Tarybą
(C‑535/06 P, Rink. p. I‑7051) 24 punktą.
(22)  –	Žr. 20 išnašą. Taip pat žr. 2010 m. kovo 25 d. Sprendimo Sviluppo Italia Basilicata prieš Komisiją
(C‑414/08 P, Rink. p. I‑0000) 51–52 punktus.
(23)  –	Šiuo atžvilgiu Bendrojo Teismo praktikoje įtvirtinta, kad „laikantis gero administravimo ir Bendrijos institucijų bei valstybių narių lojalaus bendradarbiavimo principų, institucijos privalo užtikrinti, kad konkurso sąlygos neskatintų potencialių konkurso dalyvių pažeisti nacionalinės teisės aktų, taikomų jų veiklai“ (2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AICS prieš Parlamentą
(T‑139/99, Rink. p. II‑2849) 41 punktas). Mano žiniomis, Teisingumo Teismas dar neturėjo progos priimti sprendimo šiuo klausimu.
(24)  –	2007 m. balandžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 478/2007, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatantį išsamias Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 111, p. 13).
(25)  –	Kursyvu išskirta mano. Beje, reikėtų pažymėti, kad šioje byloje, jei sutartis būtų sudaryta, jai būtų visiškai taikoma Vokietijos teisė, o kompetenciją turėtų Vokietijos teismai.
(26)  –	Žr., pavyzdžiui, 1960 m. liepos 15 d. Sprendimą Präsident Ruhrkohlen‑Verkaufsgesellschaft ir kt. prieš Vyriausiąją Valdybą (36/59–38/59 ir 40/59, Rink p. 827), ypač p. 859 [nuorodos į Rinkinio puslapius – pagal sprendimo versiją italų kalba]. Dėl aiškių priežasčių Teisingumo Teismas šį reikalavimą ypač akcentavo atsižvelgdamas į bylas, susijusias su prašymais priimti prejudicinį sprendimą. Kaip pavyzdinį visų tokių bylų atvejį, žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimą Cassa di Risparmio di Firenze ir kt.
(C‑222/04, Rink. p. I‑289, 63 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(27)  –	Reikėtų pridurti, kad Teisingumo Teisme nagrinėjama kita byla, kuri galėtų padėti išsiaiškinti nagrinėjamos situacijos kontekstą: toje byloje ginčas iš esmės susijęs su prekių ženklus reglamentuojančių Italijos teisės aktų aiškinimu. Tai byla Edwin prieš VRDT
(C‑263/09 P; žr. 2009 m. rugsėjo 12 d. publikuotą skelbimą apie apeliacinį skundą, OL C 220, p. 25).
(28)  –	Sprendimo AICS prieš Parlamentą, minėto 23 išnašoje, 40–42 punktai.
(29)  –	Žr., pavyzdžiui, 1985 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Komisija prieš CO.DE.MI.
(318/81, Rink. p. 3693) 24 punktą.
(30)  –	Ypač žr. sprendimą, minėtą 29 išnašoje.
(31)  –	Taip pat žr. šios išvados 35 punktą.
(32)  –	Žr. 1978 m. lapkričio 8 d. Bundesarbeitsgericht
(Vokietijos federalinis darbo bylų teismas) sprendimą 5 AZR 261/77.
(33)  –	1981 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Webb
(279/80, Rink. p. 3305) 18–21 punktai. Tačiau savo pastabose Evropaïki Dynamiki aiškiai atsisakė ginčyti aprūpinimo laikinaisiais darbuotojais paslaugų teikimą reglamentuojančių Vokietijos teisės aktų atitiktį ES teisei.
(34)  –	Tokį argumentą apeliantė plėtoja trečiajame savo apeliacinio skundo pagrinde, tačiau logiškai šis argumentas atrodo veikiau susijęs su antruoju pagrindu.
(35)  –	Dėl panašaus atvejo, kai teisinio suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimą lėmė kai kurių ieškinio pagrindų atmetimas, žr. 1987 m. gegužės 20 d. Sprendimo Souna prieš Komisiją
(432/85, Rink. p. 2229) 20 punktą.
(36)  –	Žr. 2000 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo EFMA prieš Tarybą
(C‑46/98 P, Rink. p. I‑7079) 38 punktą ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Eurocoton ir kt. prieš Tarybą
(C‑76/01 P, Rink. p. I‑10091) 52 punktą.
(37)  –	1992 m. birželio 9 d. Sprendimo Lestelle prieš Komisiją
(C‑30/91 P, Rink. p. I‑3755) 28 punktas. Taip pat žr. 1994 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Finsider prieš Komisiją
(C‑320/92 P, Rink. p. I‑5697) 37 punktą.
(38)  –	Žr., pavyzdžiui, 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją
(C‑51/92 P, Rink. p. I‑4235) 113 punktą.
(39)  –	Žr. šios išvados 86 punktą.