62024CJ0067
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. kovo 27 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laivės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija išlaikymo prievolių srityje – Reglamentas (EB) Nr. 4/2009 – Trečiosios valstybės teismo sprendime nustatytos išlaikymo išmokos – Trečiojoje valstybėje gyvenantis išlaikymo kreditorius, turintis tik tos trečiosios valstybės pilietybę arba trečiosios valstybės ir valstybės narės pilietybę – Išlaikymo skolininkas, kuris yra tos valstybės narės pilietis, joje turintis įprastinę gyvenamąją vietą – Valstybės narės teisme pareikštas išlaikymo skolininko ieškinys dėl šio sprendimo pakeitimo – Jurisdikciją turinčio teismo nustatymas“
Byloje C‑67/24 (Amozov) (
i
)
dėl Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija) 2024 m. sausio 16 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 29 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
R. K.
prieš
K. Ch.,
D. K.,
E. K.
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas S. Rodin, teisėjai N. Piçarra ir O. Spineanu‑Matei (pranešėja),
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos P. Barros da Costa, J. Ramos, V. Sequeira ir M. Vara,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos E. Rousseva ir W. Wils,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 4/2009 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo išlaikymo prievolių srityje (OL L 7, 2009, p. 1) 15 konstatuojamosios dalies ir 3 bei 6–8 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant R. K. ir jo buvusios sutuoktinės K. Ch. bei vaikų D. K. ir E. K ginčą dėl trečiosios valstybės teismo sprendimo, kuriame nustatytas išlaikymo išmokų dydis, pakeitimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Reglamento Nr. 4/2009 9–11 ir 15–17 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(9)
Išlaikymo kreditorius turėtų galėti vienoje valstybėje narėje lengvai gauti sprendimą, kuris automatiškai būtų vykdytinas kitoje valstybėje narėje netaikant papildomų formalumų.
(10)
Norint pasiekti šį tikslą, tikslinga nustatyti Bendrijos priemonę išlaikymo prievolių srityje, į kurią būtų įtrauktos nuostatos dėl jurisdikcijos, įstatymų kolizijos, pripažinimo ir vykdytinumo, vykdymo, teisinės pagalbos ir centrinių institucijų bendradarbiavimo.
(11)
Šio reglamento taikymo sritis turėtų apimti visas išlaikymo prievoles, kylančias iš šeimos santykių, tėvystės ar motinystės, santuokos ar giminystės, kad visiems išlaikymo kreditoriams būtų užtikrintos vienodos sąlygos. Šiame reglamente terminas „išlaikymo prievolės“ turėtų būti aiškinamas autonomiškai.
<…>
(15)
Siekiant užtikrinti išlaikymo kreditorių interesų gynimą ir skatinti tinkamą teisingumo vykdymą Europos Sąjungoje, turėtų būti pritaikytos jurisdikcijos normos, nustatytos [2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42)]. Ta aplinkybė, kad atsakovo įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje, nebeturėtų būti priežastis netaikyti Bendrijos normų dėl jurisdikcijos ir nebeturėtų būti nuostatų nukreipiančių į nacionalinę teisę. Todėl šiame reglamente turėtų būti nustatyti atvejai, kuriais valstybės narės teismas gali pasinaudoti papildoma jurisdikcija.
(16)
Siekiant visų pirma ištaisyti dėl teisingumo neužtikrinimo susidariusią padėtį, į šį reglamentą turėtų būti įtraukta nuostata dėl forum necessitatis, leidžianti valstybės narės teismui išimtinėmis aplinkybėmis nagrinėti bylą, glaudžiai susijusią su trečiąja valstybe. Gali būti laikoma, kad tokios išimtinės aplinkybės yra tuomet, kai paaiškėja, kad atitinkamoje trečiojoje valstybėje teismo procesas neįmanomas, pavyzdžiui, dėl pilietinio karo, arba kai pagrįstai negalima tikėtis, kad pareiškėjas pradės teismo procesą ar jame dalyvaus toje valstybėje. Tačiau vykdyti jurisdikciją remiantis forum necessitatis galima būtų tik tuo atveju, kai ginčas yra pakankamai susijęs su teismo, į kurį kreiptasi, valstybe nare, pavyzdžiui, vienos iš šalių pilietybės pagrindu.
(17)
Papildoma nuostata dėl jurisdikcijos turėtų būti nustatyta, kad išskyrus ypatingas sąlygas, bylos nagrinėjimą dėl galiojančio teismo sprendimo dėl išlaikymo pakeitimo arba dėl naujo teismo sprendimo priėmimo skolininkas gali pradėti tik valstybėje, kurioje buvo kreditoriaus įprastinė gyvenamoji vieta sprendimo priėmimo metu ir kurioje tebėra jo įprastinė gyvenamoji vieta. Siekiant užtikrinti tinkamą [2007 m. lapkričio 23 d. Hagoje priimtos Konvencijos dėl tarptautinio vaikų ir kitokių šeimos išlaikymo išmokų išieškojimo (toliau – 2007 m. Hagos konvencija)] ir šio reglamento suderinamumą, ši taisyklė taip pat turėtų būti taikoma minėtos Konvencijos Šalimi esančioje trečioje valstybėje priimtiems teismo sprendimams tiek, kiek tos valstybės ir Bendrijos santykiuose yra įsigaliojusi ši Konvencija, ir kiek Konvencija toje valstybėje ir Bendrijoje taikoma toms pačioms išlaikymo prievolėms.“
4
Šio reglamento 1 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Šis reglamentas taikomas išlaikymo prievolėms, atsirandančioms iš šeimos santykių, tėvystės ar motinystės, santuokos ar giminystės.“
5
Minėto reglamento 2 straipsnio „Sąvokos“ 1 dalies 1 punkte nustatyta:
„Šio reglamento tikslais:
1.
teismo sprendimas – valstybės narės teismo priimtas sprendimas dėl išlaikymo prievolių <…>“.
6
Šio reglamento 3 straipsnyje „Bendrosios nuostatos“ nurodyta:
„Jurisdikciją nagrinėti su išlaikymo prievolėmis susijusias bylas valstybėse narėse turi:
a)
tos vietos, kurioje yra atsakovo įprastinė gyvenamoji vieta, teismas; arba
b)
tos vietos, kurioje yra kreditoriaus įprastinė gyvenamoji vieta, teismas; arba
c)
teismas, kuris pagal teismo valstybės teisę turi jurisdikciją nagrinėti su asmenų statusu susijusias bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik vienos iš šalių pilietybe; arba
d)
teismas, kuris pagal teismo valstybės teisę turi jurisdikciją nagrinėti su tėvų pareigomis susijusias bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik vienos iš šalių pilietybe.“
7
Reglamento Nr. 4/2009 4 straipsnio „Teismo pasirinkimas“ 1 dalyje numatyta:
„Šalys gali susitarti, kad toliau nurodytas (‑i) valstybės narės teismas (‑ai) turi jurisdikciją nagrinėti bet kuriuos jų ginčus, kurie kilo ar gali kilti dėl išlaikymo prievolių:
<…>“
8
Šio reglamento 5 straipsnyje „Jurisdikcija pagal atsakovo dalyvavimo teismo procese vietą“ nurodyta:
„Be jurisdikcijos, kylančios iš kitų šio reglamento nuostatų, jurisdikciją turi valstybės narės teismas, kurio procese dalyvauja atsakovas. Ši taisyklė netaikoma, jei procese dalyvaujama siekiant užginčyti jurisdikciją.“
9
Minėto reglamento 6 straipsnyje „Papildoma jurisdikcija“ numatyta:
Jei pagal 3, 4 ir 5 straipsnius jurisdikcijos neturi joks valstybės narės teismas ir pagal [2007 m. spalio 30 d. Lugane pasirašytą konvenciją dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – Lugano konvencija), kurios sudarymas Europos Bendrijos vardu buvo patvirtintas 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos sprendimu 2009/430/EB (OL L 147, 2009),] jurisdikcijos neturi joks valstybės, kuri yra tos Konvencijos šalis ir nėra valstybė narė, teismas, tai jurisdikciją turi valstybės narės, kurios piliečiai yra abi šalys, teismai.“
10
To paties reglamento 7 straipsnis „Forum necessitatis“ suformuluotas taip:
„Jei pagal 3, 4, 5 ir 6 straipsnius jurisdikcijos neturi joks valstybės narės teismas, tai valstybės narės teismai išimtinėmis aplinkybėmis gali nagrinėti bylą, jei bylos nagrinėjimas pagrįstai negali būti pradėtas ar vykti arba būtų neįmanomas trečiojoje valstybėje, su kuria ginčas yra glaudžiai susijęs.
Ginčas privalo būti pakankamai susijęs su valstybe nare, į kurios teismą kreiptasi.“
11
Reglamento Nr. 4/2009 8 straipsnyje „Su bylomis susiję apribojimai“ nustatyta:
„1.   Jei teismo sprendimas priimtas valstybėje narėje arba 2007 m. Hagos konvencijos Susitariančiojoje Valstybėje, kurioje kreditorius turi įprastinę gyvenamąją vietą, tai skolininkas negali pradėti proceso kitos valstybės narės teisme dėl teismo sprendimo keitimo arba naujo teismo sprendimo priėmimo, kol kreditorius ir toliau nuolat gyvena valstybėje, kurioje priimtas tas sprendimas.
2.   1 dalis netaikoma:
a)
jei šalys pagal 4 straipsnį susitarė, kad tos kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją;
b)
jei kreditorius sutinka, kad tos kitos valstybės narės teismai turėtų jurisdikciją pagal 5 straipsnį;
c)
jei kilmės valstybės, kuri yra 2007 m. Hagos konvencijos Susitariančioji Valstybė, kompetentinga institucija negali arba atsisako naudotis jurisdikcija, kad pakeistų teismo sprendimą ar priimtų naują teismo sprendimą; arba
d)
jeigu kilmės valstybėje, kuri yra 2007 m. Hagos konvencijos Susitariančioji Valstybė, priimtas teismo sprendimas negali būti pripažintas arba paskelbtas vykdytinu valstybėje narėje, kurioje ketinama pradėti procesą dėl teismo sprendimo keitimo arba naujo teismo sprendimo priėmimo.“
Bulgarijos teisė
12
Kodeks na mezhdunarodnoto chastno pravo (Tarptautinės privatinės teisės kodeksas) 4 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punkte numatyta:
„(1)   Bulgarijos teismai ir kitos Bulgarijos įstaigos turi tarptautinę jurisdikciją, jeigu:
1.
atsakovo įprastinė gyvenamoji vieta, registruota buveinė arba pagrindinis administracijos centras yra Bulgarijos Respublikoje;
2.
ieškovas arba pareiškėjas yra Bulgarijos pilietis arba juridinis asmuo pagal Bulgarijos teisę.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
Bulgarijos pilietis R. K. buvo susituokęs su Kanados piliete K. Ch. Jie susilaukė dviejų vaikų, D. K. ir E. K., turinčių Kanados ir Bulgarijos pilietybes.
14
2017 m. priimtu sprendimu Kvebeko provincijos Aukščiausiojo Teismo Trebono apskrities šeimos bylų skyrius (Kanada) nutraukė R. K. ir K. Ch. santuoką ir nustatė tėvų pareigas. Tuo sprendimu minėtas teismas įpareigojo ieškovą pagrindinėje byloje kas mėnesį mokėti už abiejų vaikų išlaikymą po 613,75 Kanados dolerių (CAD) (apie 407 eurai), o buvusiai sutuoktinei – 2727,50 CAD (apie 1809 eurai) išlaikymą.
15
Ieškovas pagrindinėje byloje kreipėsi į Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, su ieškiniu dėl nustatytų išlaikymo prievolių pakeitimo, prašydamas sumažinti vienam iš vaikų, kuris dar yra nepilnametis, priteistą išlaikymo sumą ir panaikinti išlaikymo išmoką, nustatytą buvusios sutuoktinės ir kito pilnametystės sulaukusio vaiko naudai. Šio prašymo pateikimo momentu ieškovas pagrindinėje byloje gyveno Sofijoje (Bulgarija), o atsakovai pagrindinėje byloje – Kanadoje.
16
Grįsdamas prašymą ieškovas pagrindinėje byloje patikslino, kad Kanadoje paprašė pradėti bankroto procedūrą ir 2018 m. birželio 21 d. licencijuoto bankroto administratoriaus išduotu pažymėjimu dėl atleidimo nuo likusių skolų buvo paskelbtas bankrutavusiu, o 2019 m. išvyko iš Kanados ir apsigyveno Sofijoje. Be to, ieškovas nurodė, kad nuo 2018 m. pabaigos yra bedarbis ir neturi nei kilnojamojo, nei nekilnojamojo turto.
17
Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija) teismo pavedimu inicijavo teisminių dokumentų įteikimą atsakovams bylos medžiagoje nurodytu adresu. Šiuo adresu jų neradus, pranešimas apie šaukimą buvo paskelbtas Bulgarijoje deklaruotu jų adresu ir buvo paskirtas kuratorius.
18
Kuratoriaus pateiktame atsiliepime į ieškinį teigiama, kad Bulgarijos teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl ieškinio dėl nagrinėjamų išlaikymo prievolių pakeitimo, nes atsakovų pagrindinėje byloje – išlaikymo kreditorių – įprastinė gyvenamoji vieta yra ne Bulgarijoje.
19
2023 m. kovo 6 d.Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija) nutraukė bylą tuo pagrindu, kad Bulgarijos teismai neturi tarptautinės jurisdikcijos. Remdamasis Reglamento Nr. 4/2009 15 konstatuojamąja dalimi, jis konstatavo, kad reglamentas yra visuotinio taikymo ir taikomas santykiams su trečiosiomis valstybėmis, kaip antai Kanada.
20
Ieškovas pagrindinėje byloje šią nutartį apskundė Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija). 2023 m. rugpjūčio 1 d. nutartimi tas teismas panaikino Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas, Bulgarija) nutartį ir grąžino jam bylą tolesniam nagrinėjimui.
21
Motyvuodamas sprendimą panaikinti, Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija), pirma, nurodė, kad Reglamento Nr. 4/2009 3 ir paskesniuose straipsniuose numatytos jurisdikcijos taisyklės netaikomos santykiams su trečiosiomis valstybėmis. Antra, jis pažymėjo, kad šio reglamento 15 konstatuojamojoje dalyje kalbama apie išlaikymo kreditoriaus, o ne išlaikymo skolininko pareikštus ieškinius ir kad ši konstatuojamoji dalis turėtų būti siejama ne su minėto reglamento 3 straipsniu, kuriame numatytos bendrosios kompetencijos taisyklės, o su jo 6 straipsniu, reglamentuojančiu papildomą jurisdikciją. Trečia, tas teismas konstatavo, kad Sąjungos teisė netaikoma buvusiai ieškovo pagrindinėje byloje sutuoktinei, turinčiai Kanados pilietybę. Ketvirta, jis pažymėjo, kad tarptautinė teisė nereglamentuoja santykių tarp pagrindinės bylos šalių, nes Bulgarijos Respublika ir Kanada nėra sudariusios sutarties išlaikymo prievolių srityje. Todėl Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) konstatavo, kad, remiantis nacionalinėmis tarptautinės privatinės teisės normomis, Bulgarijos teismai turi jurisdikciją, nes ieškovas pagrindinėje byloje turi Bulgarijos pilietybę.
22
Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas) patvirtino, kad nesutinka su Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) aiškinimu, ir abejoja, ar nebūtų pažeidžiamos Reglamento Nr. 4/2009 nuostatos, jeigu pagrindinė byla būtų nagrinėjama atsižvelgiant į privalomus pastarojo teismo nurodymus.
23
Šiuo kausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, pirma, ar Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) teisingai nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 4/2009 15 konstatuojamąjį dalį šis reglamentas netaikomas santykiams tarp Europos Sąjungos valstybės narės teritorijoje gyvenančių asmenų ir trečiosios valstybės piliečių.
24
Antra, jam kyla klausimas, ar ieškinį dėl sprendimo, nustatančio išlaikymo dydį, pakeitimo, kuriuo siekiama, kad ši suma būtų sumažinta ir kad šios išmokos būtų panaikintos, apima sąvoka „ieškinys dėl išlaikymo išmokų“, kuri vaidina esminį vaidmenį nustatant Reglamento Nr. 4/2009 materialinę taikymo sritį. Nacionalinis teismas teigia, kad abejonių šiuo klausimu kyla dėl to reglamento 9–11 konstatuojamosiose dalyse pabrėžto tikslo apginti išlaikymo kreditorius. Jis taip pat norėtų sužinoti, ar tokiam ieškiniui dėl pakeitimo taikomos tame reglamente numatytos jurisdikcijos taisyklės, išskyrus nurodytą jo 8 straipsnyje, kuri, jo nuomone, netaikoma, nes Kanada tik nuo 2024 m. vasario 1 d. yra 2007 m. Hagos konvencijos šalis.
25
Jeigu būtų nuspręsta, kad tokiems prašymams galioja Reglamente Nr. 4/2009 įtvirtintos jurisdikcijos taisyklės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas norėtų sužinoti, trečia, ar šio reglamento 6 straipsnyje numatyta papildoma jurisdikcija taikoma tuomet, kai du atsakovai pagrindinėje byloje yra ne tik tos pačios valstybės piliečiai kaip ir ieškovas pagrindinėje byloje, bet ir turi trečiosios valstybės pilietybę.
26
Galiausiai, ketvirta, tas teismas teiraujasi, ar pagal minėto reglamento 7 straipsnį gali paskelbti turintis jurisdikciją kaip „forum necessitatis“.
27
Šiomis aplinkybėmis Sofiyski rayonen sad (Sofijos apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Reglamento Nr. 4/2009] 15 konstatuojamoji dalis turi būti aiškinama taip, kad jai neprieštarauja nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią tarptautinė teismų jurisdikcija nagrinėti ieškinius dėl išlaikymo išmokų asmenims, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje (šiuo atveju – Kanadoje), nustatoma pagal nacionalinę teisę, o ne pagal [šį] reglamentą?
2.
Ar [Reglamento Nr. 4/2009] 3 ir 8 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jiems neprieštarauja nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią sąvoka „ieškiniai dėl išlaikymo išmokų“ neapima ieškinių dėl išlaikymo išmokų sumažinimo, o reglamento 3–6 straipsniai taikomi tik ieškiniams dėl išlaikymo išmokų priteisimo?
3.
Ar [Reglamento Nr. 4/2009] 6 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad frazė „kurios piliečiai yra abi šalys“ apima ir situacijas, kai viena ar kelios šalys turi dvigubą pilietybę, ar ji apima tik visiškai identiškos pilietybės atvejus?
4.
Ar [Reglamento Nr. 4/2009] 7 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį leidžiama „išimtinėmis aplinkybėmis“ laikyti situaciją, kai išlaikymo skolininkas pareiškia ieškinį dėl išlaikymo išmokų sumažinimo, o išlaikymo kreditoriaus įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje ir jis neturi jokio kito ryšio su Sąjunga, išskyrus savo pilietybę?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
28
Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus. Be to, tai, kad nacionalinis teismas formaliai uždavė prejudicinį klausimą nurodęs tik tam tikras Sąjungos teisės nuostatas, nekliudo Teisingumo Teismui jam pateikti visų aiškinimo aspektų, kurie gali būti naudingi sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar jis juos nurodė savo pateiktuose klausimuose. Taigi Teisingumo Teismas turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Herbaria KräuterparadiesII, C‑240/23, EU:C:2024:852, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nacionaliniam teismui kyla abejonių, pirma, dėl Reglamento Nr. 4/2009 materialinės taikymo srities, nes pirmuoju ir antruoju klausimais jis siekia sužinoti, ar ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti sprendimą dėl išlaikymo, t. y. sumažinti išlaikymo išmokų dydį ir panaikinti atitinkamas prievoles, kurį skolininkas pagal šias prievoles pareiškė atitinkamiems kreditoriams, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje, ne 2007 m. Hagos konvencijos susitariančiojoje šalyje, kaip ir ieškinys dėl tokio sprendimo priėmimo, patenka į šio reglamento ir jame numatytų jurisdikcijos taisyklių taikymo sritį. Antra, jeigu minėtas reglamentas būtų taikomas nagrinėjamoje byloje, tam teismui kyla klausimas dėl tam tikrų reglamento nuostatų aiškinimo siekiant nuspręsti, ar pagal tą reglamentą turi jurisdikciją nagrinėti ieškinį, koks buvo pareikštas pagrindinėje byloje.
30
Taigi pirmąjį ir antrąjį klausimus dėl Reglamento Nr. 4/2009 taikymo srities reikia nagrinėti kartu, o paskui paeiliui trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus, susijusius su šio reglamento 6 ir 7 straipsniuose numatytomis jurisdikcijos taisyklėmis.
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
31
Pirmuoju ir antruoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 4/2009 1 straipsnio 1 dalis, siejama su jo 15 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinama taip, kad į šio reglamento taikymo sritį patenka ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti trečiosios valstybės, ne 2007 m. Hagos konvencijos susitariančiosios šalies, teismo priimtą sprendimą dėl išlaikymo, t. y. sumažinti išlaikymo išmokų dydį ir panaikinti atitinkamas prievoles, kurį valstybės narės teisme pareiškė skolininkas pagal tas prievoles, kuris yra šios valstybės narės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje, kreditoriams pagal atitinkamas prievoles, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiosios valstybės teritorijoje ir kurių vienas yra tik minėtos trečiosios valstybės pilietis, o kiti – trečiosios valstybės ir valstybės narės piliečiai.
32
Pagal Reglamento Nr. 4/2009 1 straipsnio 1 dalį šis reglamentas taikomas „išlaikymo prievolėms“, atsirandančioms iš šeimos santykių, tėvystės ar motinystės, santuokos ar giminystės.
33
Remiantis jo 15 konstatuojamąja dalimi, „ta aplinkybė, kad atsakovo įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje, nebeturėtų būti priežastis netaikyti Bendrijos normų dėl jurisdikcijos“.
34
Taigi iš pačios Reglamento Nr. 4/2009 1 straipsnio 1 dalies, siejamos su jo 15 konstatuojamąja dalimi, formuluotės matyti, kad šiame reglamente nustatytos jurisdikcijos taisyklės yra visuotinio galiojimo, nes gali pagrįsti trečiosios valstybės teismo jurisdikciją, o reglamentas taikomas „išlaikymo prievolėms“, nedarant jokio skirtumo tarp, viena vertus, išlaikymo kreditorių ieškinių dėl išlaikymo priteisimo ir išlaikymo išmokų padidinimo ir, kita vertus, skolininkų pagal šias prievoles pareikštų ieškinių dėl išlaikymo prievolių pakeitimo, kuriais siekiama, kad tos sumos būtų sumažintos arba prievolės panaikintos.
35
Tokį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 4/2009 sistema.
36
Šio reglamento II skyriuje „Jurisdikcija“ numatytos visos taisyklės, taikytinos nustatant išlaikymo prievolių srityje jurisdikciją turintį teismą, o jo 15 konstatuojamojoje dalyje patikslinta, kad nuo šiol neturėtų būti daroma jokios nuorodos į nacionalinės teisės jurisdikcijos taisykles, nes šiame reglamente įtvirtintos taisyklės turi būti laikomos išsamiomis (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimo R (Jurisdikcija, tėvų pareigos ir išlaikymo prievolė), C‑468/18, EU:C:2019:666, 42 punktą).
37
Konkrečiai dėl klausimo, ar ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti trečiosios valstybės, ne 2007 m. Hagos konvencijos susitariančiosios šalies, teismo sprendimą dėl išlaikymo ir kurį pareiškia skolininkas pagal atitinkamas prievoles, kaip ir ieškinys dėl išlaikymo priteisimo, patenka į Reglamento Nr. 4/2009, taigi ir jo 3–7 straipsniuose nurodytų jurisdikcijos taisyklių taikymo sritį, pirmiausia pažymėtina, kad sąvoka „išlaikymo prievolė“, kaip nurodyta šio reglamento 11 konstatuojamojoje dalyje, yra autonominė Sąjungos teisės sąvoka.
38
Antra, Reglamente Nr. 4/2009 sistemingai vartojama frazė „išlaikymo prievolės“. Pavyzdžiui, šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies 1 punkte sąvoka „teismo sprendimas“ apibrėžta kaip sprendimas dėl „išlaikymo prievolių“, jo 3 straipsnyje numatytomis bendrosios jurisdikcijos taisyklėmis siekiama nustatyti teismus, turinčius jurisdikciją nagrinėti su „išlaikymo prievolėmis“ susijusias bylas, o, vadovaujantis 4 straipsniu, šalys gali pasirinkti teismą, kuris nagrinėtų ginčus dėl „išlaikymo prievolių“.
39
Trečia, nors Reglamente Nr. 4/2009 skiriami išlaikymo kreditoriai ir skolininkai, jame taip pat vartojama sąvoka „atsakovas“, nediferencijuojant pagal tai, ar atsakovas yra išlaikymo kreditorius, ar skolininkas. Atitinkamai šio reglamento 15 konstatuojamojoje dalyje nurodoma „atsakovo“ įprastinė gyvenamoji vieta trečiojoje valstybėje, o jo 3 straipsnio a punkte numatyta tos vietos, kurioje yra „atsakovo“ įprastinė gyvenamoji vieta, teismo jurisdikcijos taisyklė.
40
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad minėto reglamento 3 straipsnis išlaikymo kreditoriui, „kuris veikia kaip pareiškėjas“, suteikia galimybę pareikšti ieškinį remiantis kitais jurisdikcijos pagrindais nei numatytasis šio reglamento 3 straipsnio a punkte (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimo R (Jurisdikcija, tėvų pareigos ir išlaikymo prievolė), C‑468/18, EU:C:2019:666, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41
Todėl skolininko pareikštas ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti sprendimą dėl išlaikymo ir kurį nagrinėjant išlaikymo kreditorius veikia kaip atsakovas, yra ieškinys „dėl išlaikymo prievolių“ ir patenka į Reglamento Nr. 4/2009 taikymo sritį, kaip ir išlaikymo kreditoriaus pareikštas ieškinys dėl išlaikymo priteisimo.
42
Tai, kad Reglamento Nr. 4/2009 8 straipsnio 1 dalyje numatyta ypatinga situacija, kai prašoma pakeisti sprendimą dėl išlaikymo, priimtą valstybėje narėje arba 2007 m. Hagos konvencijos susitariančiojoje šalyje, kurioje yra kreditoriaus įprastinė gyvenamoji vieta, neleidžia daryti išvados, kad ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti trečiosios valstybės, ne šios konvencijos šalies, teismo priimtą sprendimą dėl išlaikymo, nepatenka į šio reglamento taikymo sritį.
43
Taigi kitais atvejais, nei nurodytieji Reglamento Nr. 4/2009 8 straipsnio 1 dalyje, teismas, turintis tarptautinę jurisdikciją nagrinėti tokį ieškinį, turėtų būti nustatomas pagal šio reglamento 3–7 straipsniuose numatytas jurisdikcijos taisykles.
44
Toks aiškinimas atitinka Reglamentu Nr. 4/2009 siekiamą tikslą apginti išlaikymo kreditorių. Pagal šio reglamento 3 straipsnyje nurodytas bendrosios jurisdikcijos taisykles teismo, į kurį kreiptasi, jurisdikcija nagrinėti ieškinį, kuriuo prašoma pakeisti sprendimą dėl išlaikymo ir kuris nėra papildomas klausimas byloje dėl asmens statuso ar tėvų pareigų, nustatoma remiantis kreditoriaus įprastinės gyvenamosios vietos kriterijumi arba pagal minėto reglamento 3 straipsnio a punktą, kai kreditorius veikia kaip atsakovas, arba pagal to paties reglamento 3 straipsnio b punktą, kai jis veikia kaip ieškovas.
45
Nagrinėjamu atveju pirmiausia pažymėtina, kad tuo metu, kai buvo priimtas šio sprendimo 14 punkte minėtas sprendimas, Kanada nebuvo 2007 m. Hagos konvencijos šalis. Vis dėlto iš to, kas išdėstyta, matyti, kad net jeigu pagrindinėje byloje neįvykdytos Reglamento Nr. 4/2009 8 straipsnio 1 dalyje numatytos sąlygos, ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti tame sprendime nustatytas išlaikymo prievoles, patenka į šio reglamento taikymo sritį. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų patikrinti, ar turi jurisdikciją nagrinėti tokį ieškinį, paeiliui įvertindamas, ar įvykdytos minėto reglamento 3 straipsnio ir prireikus jo 6 ir 7 straipsnių taikymo sąlygos.
46
Be to, dėl Reglamento Nr. 4/2009 3 straipsnyje numatytų jurisdikcijos pagrindų pažymėtina, kad 3 straipsnio c ir d punktai nagrinėjamu atveju netaikomi, nes šis ieškinys dėl pakeitimo nėra papildomas klausimas nei byloje dėl asmenų statuso, nei byloje dėl tėvų pareigų. Taip pat neatrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų grįsti savo jurisdikciją minėto 3 straipsnio a ir b punktais. Pastarojoje nuostatoje daroma nuoroda į atsakovo įprastinės gyvenamosios vietos teismą arba į kreditoriaus įprastinės gyvenamosios vietos teismą, t. y. abiem atvejais – į Kanados teismą.
47
Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus, į pirmąjį ir antrąjį klausimus atsakytina: Reglamento Nr. 4/2009 1 straipsnio 1 dalis, siejama su jo 15 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinama taip, kad į šio reglamento taikymo sritį patenka ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti trečiosios valstybės, ne 2007 m. Hagos konvencijos susitariančiosios šalies, teismo priimtą sprendimą dėl išlaikymo, t. y. sumažinti išlaikymo išmokų dydį ir panaikinti atitinkamas prievoles, ir kurį valstybės narės teisme pareiškė skolininkas pagal tas prievoles, kuris yra šios valstybės narės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje, kreditoriams pagal atitinkamas prievoles, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiosios valstybės teritorijoje ir kurių vienas yra tik minėtos trečiosios valstybės pilietis, o kiti – trečiosios valstybės ir valstybės narės piliečiai.
Dėl trečiojo klausimo
48
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 4/2009 6 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad valstybės narės, kurios piliečiai yra abi bylos šalys, teismų papildomos jurisdikcijos taisyklė taikoma, kai, be valstybės narės, į kurios teismą kreiptasi, pilietybės, atsakovai turi trečiosios valstybės pilietybę.
49
Reglamento Nr. 4/2009 6 straipsnyje nustatyta papildoma valstybės narės, kurios piliečiai yra abi šalys, teismų jurisdikcija, kai joks valstybės narės teismas neturi jurisdikcijos pagal šio reglamento 3–5 straipsnius ir pagal Lugano konvenciją jurisdikcijos neturi joks valstybės, kuri yra tos konvencijos susitariančioji šalis ir nėra valstybė narė, teismas.
50
Šiuo klausimu pažymėtina, kad 6 straipsnyje nėra jokios nuorodos į valstybių narių teisę, siekiant apibrėžti tikslią frazės „kurios piliečiai yra abi šalys“ aprėptį, ir nediferencijuojama pagal tai, ar asmuo turi vieną, ar daugiau pilietybių, nes vienintelė 6 straipsnyje numatyto jurisdikcijos pagrindo taikymo sąlyga yra ta, kad šalys turi būti tos pačios šalies piliečiai.
51
Nagrinėjamu atveju ieškovas pagrindinėje byloje ir jo vaikai yra tos pačios šalies, t. y. Bulgarijos, piliečiai, todėl ši sąsaja gali pagrįsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, kuriame šiems vaikams pareikšti pagrindinėje byloje nagrinėjami ieškiniai, jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 4/2009 6 straipsnį. Tačiau šis teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinio, kiek tai susiję su buvusia ieškovo pagrindinėje byloje sutuoktine, nes ji turi tik Kanados pilietybę.
52
Atsižvelgiant į šiuos motyvus, į trečiąjį klausimą atsakytina: Reglamento Nr. 4/2009 6 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad valstybės narės, kurios piliečiai yra abi bylos šalys, teismų papildomos jurisdikcijos taisyklė taikoma, kai, be valstybės narės, į kurios teismą kreiptasi, pilietybės, atsakovai turi trečiosios valstybės pilietybę.
Dėl ketvirtojo klausimo
53
Pirmiausia pažymėtina, kad iš atsakymo į trečiąjį klausimą matyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo jurisdikciją nagrinėti ieškinius, kuriuos pagrindinėje byloje ieškovas pareiškė vaikų atžvilgiu, galėtų grįsti Reglamento Nr. 4/2009 6 straipsniu, todėl vienintelis ieškinys, kuris turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į šio reglamento 7 straipsnį, yra ieškinys dėl išlaikymo išmokų, nustatytų buvusios ieškovo sutuoktinės naudai, panaikinimas.
54
Taigi ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „išimtiniai atvejai“, kaip ji suprantama pagal šį straipsnį, leidžianti valstybės narės teismui nagrinėti ginčą pagal minėtame straipsnyje numatytą forum necessitatis jurisdikcijos taisyklę, apima situaciją, kai valstybės narės teisme ieškinį dėl trečiosios valstybės, kuri nėra 2007 m. Hagos konvencijos susitariančioji šalis, teismo priimto sprendimo dėl išlaikymo išmokų pakeitimo, kuriuo prašoma panaikinti atitinkamas prievoles, pareiškė skolininkas pagal šias prievoles, kuris yra tos valstybės narės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje, kreditoriui pagal minėtas prievoles, kuris yra trečiosios valstybės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra tos valstybės teritorijoje.
55
Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad tais atvejais, kai pagal šio reglamento 3–6 straipsnius jurisdikcijos neturi joks valstybės narės teismas, valstybės narės teismai išimtinėmis aplinkybėmis gali nagrinėti bylą, jeigu bylos nagrinėjimas pagrįstai negali būti pradėtas ar vykti arba būtų neįmanomas trečiojoje valstybėje, su kuria ginčas yra glaudžiai susijęs. Remiantis 7 straipsnio antra pastraipa, ginčas turi būti pakankamai susijęs su valstybe nare, į kurios teismą kreiptasi.
56
Taigi Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnyje įtvirtintos keturios kumuliacinės sąlygos, kurios turi būti įvykdytos, kad valstybės narės teismas, kuriam pareikštas ieškinys dėl išlaikymo prievolių, galėtų išimties tvarka nustatyti savo jurisdikciją remdamasis forum necessitatis. Pirma, teismas turi konstatuoti, kad joks valstybės narės teismas neturi jurisdikcijos pagal Reglamento Nr. 4/2009 3–6 straipsnius. Antra, jo nagrinėjamas ginčas turi būti glaudžiai susijęs su trečiąja valstybe. Trečia, atitinkamas bylos nagrinėjimas negali būti pagrįstai pradėtas ar vykti arba būti neįmanomas šioje trečiojoje valstybėje. Galiausiai, ketvirta, ginčas turi būti pakankamai susijęs ir su valstybe nare, į kurios teismą kreiptasi (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 99 punktas).
57
Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar visos šios sąlygos įvykdytos tam, kad prireikus būtų galima remtis Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnio nuostatomis suteikta jurisdikcija, dėl kiekvienos iš šių sąlygų ir atsižvelgiant į šio teismo pateiktą informaciją reikia pateikti toliau išdėstytus paaiškinimus.
58
Pirma, dėl šio sprendimo 56 punkte nurodytos pirmos sąlygos įvykdymo svarbu pažymėti, jog nepakanka, kad teismas, į kurį kreiptasi, nustatytų neturįs jurisdikcijos pagal Reglamento Nr. 4/2009 3–6 straipsnius, kadangi jis taip pat turi įsitikinti, ypač kai kreipiamasi į kelis teismus, kad joks valstybės narės teismas neturi jurisdikcijos pagal šiuos straipsnius (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 101 punktas).
59
Nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su ieškiniu dėl ieškovo pagrindinėje byloje buvusios sutuoktinės naudai nustatytų išlaikymo išmokų panaikinimo, atrodo, kad ši sąlyga įvykdyta, nes taikant šio reglamento 3 straipsnio a ir b punktus reikėtų konstatuoti, kad jurisdikciją turi Kanados teismai, o šio reglamento 3 straipsnio c ir d punktai ir 4 bei 5 straipsniai, atrodo, yra netaikytini pagrindinėje byloje. Be to, kadangi ieškovas pagrindinėje byloje ir jo buvusi sutuoktinė neturi bendros pilietybės, to paties reglamento 6 straipsnis taip pat netaikytinas.
60
Antra, dėl sąlygos, pagal kurią ginčas, dėl kurio kreiptasi į teismą, turi būti glaudžiai susijęs su trečiąja valstybe, pažymėtina, kad ši sąlyga pagrindinėje byloje taip pat atrodo įvykdyta, nes buvusios ieškovo pagrindinėje byloje sutuoktinės, išlaikymo kreditorės pagal sprendimą, kurį prašoma pakeisti, įprastinė gyvenamoji vieta yra Kanadoje ir ji yra Kanados pilietė. Be to, šį sprendimą priėmė tos trečiosios valstybės teismas.
61
Trečia, tam, kad valstybės narės teismas, į kurį kreiptasi, galėtų išimties tvarka naudotis savo jurisdikcija pagal Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnį, taip pat svarbu, kad aptariamos bylos nagrinėjimas negalėtų būti pagrįstai pradėtas ar vykti arba būtų neįmanomas atitinkamos trečiosios valstybės teismuose (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 106 punktas).
62
Nors šio reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje pilietinis karas minimas kaip pavyzdys, kai bylos nagrinėjimas atitinkamoje trečiojoje valstybėje yra neįmanomas, taip parodant išimtinį atvejų, kai galima pasinaudoti forum necessitatis taisykle grindžiama jurisdikcija, pobūdį, šiuo klausimu pažymėtina, kad šiame reglamente nenurodytos aplinkybės, kuriomis valstybės narės teismas, į kurį kreiptasi, galėtų nustatyti, kad su išlaikymo prievolėmis susijusios bylos nagrinėjimas negali būti pagrįstai pradėtas ar vykti atitinkamos trečiosios valstybės teismuose. Vis dėlto iš tos pačios 16 konstatuojamosios dalies matyti, kad „siekiant visų pirma ištaisyti dėl teisingumo neužtikrinimo susidariusią padėtį“ buvo įtvirtinta forum necessitatis taisyklė, išimties tvarka leidžianti valstybės narės teismui, į kurį kreiptasi, nagrinėti ginčą, glaudžiai susijusį su trečiąja valstybe, „kai pagrįstai negalima tikėtis, kad pareiškėjas pradės teismo procesą ar jame dalyvaus“ šioje trečiojoje valstybėje (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 107 punktas).
63
Taigi, viena vertus, siekdamas nustatyti savo jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnį, valstybės narės teismas, į kurį kreiptasi, negali reikalauti, kad išlaikymo prašantis asmuo įrodytų, jog nesėkmingai inicijavo ar bandė inicijuoti konkrečią bylą atitinkamos trečiosios valstybės teismuose. Tad pakanka, kad valstybės narės teismas, į kurį kreiptasi, atsižvelgdamas į visas bylos faktines ir teisines aplinkybes, galėtų įsitikinti, jog kliūtys atitinkamoje trečiojoje valstybėje yra tokios, kad būtų neprotinga reikalauti, kad pareiškėjas kreiptųsi į tos trečiosios valstybės teismus dėl išlaikymo (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 108 punktas).
64
Kita vertus, kadangi, kaip nurodyta Reglamento Nr. 4/2009 16 konstatuojamojoje dalyje, forum necessitatis taisykle grindžiamos jurisdikcijos tikslas yra „visų pirma“ ištaisyti dėl teisingumo neužtikrinimo susidariusią padėtį, iš esmės pateisinama, kad valstybės narės teismas, į kurį kreiptasi, išimtiniais atvejais ir išsamiai išanalizavęs atitinkamos trečiosios valstybės procedūrines sąlygas, galėtų ja remtis, jeigu galimybė kreiptis į teismą toje trečiojoje valstybėje yra teisiškai ar faktiškai apsunkinta visų pirma dėl diskriminacinių ar pagrindinėms teisingo bylos nagrinėjimo garantijoms prieštaraujančių procedūrinių sąlygų taikymo (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 110 punktas).
65
Nagrinėjamu atveju prašyme priimti prejudicinį sprendimą nepateikta jokio vertinimo dėl to, kad ieškovui pagrindinėje byloje galimai neįmanoma inicijuoti proceso Kanadoje. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atlikti šį vertinimą atsižvelgdamas į visas bylos aplinkybes, atkreiptinas dėmesys į tai, kad – kaip, beje, nurodyta Europos Komisijos rašytinėse pastabose išdėstytoje nuomonėje – iš Teisingumo Teismo turimos informacijos nematyti, kad tokiu neįmanomumu būtų galima remtis Kanados atveju.
66
Galiausiai, ketvirta, svarbu, kad nagrinėjamas ginčas turėtų „pakankamą ryšį“ su valstybe nare, į kurios teismą kreiptasi, nes, kaip matyti iš Reglamento Nr. 4/2009 16 konstatuojamosios dalies, tokį ryšį gali pagrįsti vienos iš bylos šalių pilietybė (2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo MPA (Įprastinė gyvenamoji vieta – Trečioji valstybė), C‑501/20, EU:C:2022:619, 111 punktas). Taip yra nagrinėjamu atveju, nes pareiškėjas pagrindinėje byloje yra Bulgarijos pilietis.
67
Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus, į ketvirtąjį klausimą atsakytina: Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „išimtiniai atvejai“, kaip ji suprantama pagal šį straipsnį, leidžianti valstybės narės teismui nagrinėti ginčą pagal minėtame straipsnyje numatytą forum necessitatis jurisdikcijos taisyklę, apima situaciją, kai valstybės narės teisme ieškinį dėl trečiosios valstybės, ne 2007 m. Hagos konvencijos susitariančiosios šalies, teismo priimto sprendimo dėl išlaikymo išmokų pakeitimo, kuriuo prašoma panaikinti atitinkamas prievoles, pareiškė skolininkas pagal šias prievoles, kuris yra tos valstybės narės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje, kreditoriui pagal minėtas prievoles, kuris yra trečiosios valstybės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra tos valstybės teritorijoje, jeigu tokio ieškinio nagrinėjimas negali būti pagrįstai pradėtas ar vykti arba yra neįmanomas tos trečiosios valstybės teismuose.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
68
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
1.
2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 4/2009 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo išlaikymo prievolių srityje 1 straipsnio 1 dalis, siejama su jo 15 konstatuojamąja dalimi,
turi būti aiškinama taip:
į šio reglamento taikymo sritį patenka ieškinys, kuriuo prašoma pakeisti trečiosios valstybės, kuri nėra 2007 m. lapkričio 23 d. Hagoje priimtos Konvencijos dėl tarptautinio vaikų ir kitokių šeimos išlaikymo išmokų išieškojimo susitariančioji šalis, teismo priimtą sprendimą dėl išlaikymo, t. y. sumažinti išlaikymo išmokų dydį ir panaikinti atitinkamas prievoles, ir kurį valstybės narės teisme pareiškė skolininkas pagal tas prievoles, kuris yra šios valstybės narės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje, kreditoriams pagal atitinkamas prievoles, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra trečiosios valstybės teritorijoje ir kurių vienas yra tik minėtos trečiosios valstybės pilietis, o kiti – trečiosios valstybės ir valstybės narės piliečiai.
2.
Reglamento Nr. 4/2009 6 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
valstybės narės, kurios piliečiai yra abi bylos šalys, teismų papildomos jurisdikcijos taisyklė taikoma, kai, be valstybės narės, į kurios teismą kreiptasi, pilietybės, atsakovai turi trečiosios valstybės pilietybę.
3.
Reglamento Nr. 4/2009 7 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
sąvoka „išimtiniai atvejai“, kaip ji suprantama pagal šį straipsnį, leidžianti valstybės narės teismui nagrinėti ginčą pagal minėtame straipsnyje numatytą forum necessitatis jurisdikcijos taisyklę, apima situaciją, kai valstybės narės teisme ieškinį dėl trečiosios valstybės, kuri nėra 2007 m. lapkričio 23 d. Hagoje priimtos Konvencijos dėl tarptautinio vaikų ir kitokių šeimos išlaikymo išmokų išieškojimo susitariančioji šalis, teismo priimto sprendimo dėl išlaikymo išmokų pakeitimo, kuriuo prašoma panaikinti atitinkamas prievoles, pareiškė skolininkas pagal šias prievoles, kuris yra tos valstybės narės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje, kreditoriui pagal minėtas prievoles, kuris yra trečiosios valstybės pilietis ir kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra tos valstybės teritorijoje, jeigu tokio ieškinio nagrinėjimas negali būti pagrįstai pradėtas ar vykti arba yra neįmanomas tos trečiosios valstybės teismuose.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.