62021CC0329
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2022 m. spalio 20 d. (
1
)
Byla C‑329/21
DIGI Communications NV
prieš
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala,
įstojusi į bylą šalis:
Magyar Telekom Nyrt.
(Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas, Vengrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Elektroninių ryšių tinklai ir paslaugos – Direktyva 2002/20/EB ir Direktyva 2002/21/EB – Aukcionas dėl teisių naudoti dažnius suteikimo – Kontroliuojančiosios bendrovės, kuri atitinkamoje valstybėje narėje nėra registruota kaip elektroninių ryšių paslaugų teikėja, pašalinimas iš aukciono procedūros – Teisė apskųsti sprendimą sudaryti sutartį“
1.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą, kuris nagrinėjamas šioje išvadoje, Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas, Vengrija) pateikė Teisingumo Teismui keletą klausimų, susijusių su Direktyvos 2002/21/EB (
2
) (toliau – Pagrindų direktyva) 4 straipsnio 1 dalies, Direktyvos 2002/20/EB (
3
) (toliau – Leidimų direktyva) 7 straipsnio ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio išaiškinimu.
2.
Šie klausimai kilo nagrinėjant DIGI Communications N. V. (toliau – DIGI) skundą dėl sprendimo, kuriuo Vengrijos telekomunikacijų reguliavimo institucija Nemzeti Média-és Hírközlési Hatóság (toliau – NMHH) suteikė teises naudoti dažnius siekiant įdiegti 5G tinklą ir teikti papildomas belaidžio plačiajuosčio ryšio paslaugas (toliau – sprendimas sudaryti sutartį).
I. Teisinis pagrindas
A.
Pagrindų direktyva
3.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytina Pagrindų direktyvos, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140/EB (
4
), redakcija. Pagrindų direktyva buvo panaikinta ir nuo 2020 m. gruodžio 20 d. pakeista Direktyva (ES) 2018/1972 (
5
).
4.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos Pagrindų direktyvos redakcijos 4 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„1. Valstybės narės užtikrina, kad nacionaliniu lygiu veiktų veiksmingi mechanizmai, pagal kuriuos bet kuris paslaugų gavėjas ar įmonė, teikianti elektroninių ryšių tinklus ir (arba) paslaugas, kuriai turi įtakos nacionalinės reguliavimo institucijos [toliau – NRI] sprendimas, turėtų teisę paduoti apeliacinei institucijai, nepriklausomai nuo suinteresuotų šalių, apeliacinį skundą [skundą] dėl to sprendimo. Ši institucija, kuri gali būti teismas, turi turėti atitinkamas kvalifikacijas, kad galėtų veiksmingai vykdyti savo funkcijas. Valstybės narės užtikrina, kad būtų tinkamai atsižvelgiama į bylos sudėtį ir kad veiktų veiksmingas apeliacijų mechanizmas.“
5.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos Pagrindų direktyvos redakcijos 8 straipsnio „Politikos tikslai ir reguliavimo principai“) 2 dalies a, b ir d punktuose ir 5 dalies c punkte nustatyta:
„2.   [NRI] skatina konkurenciją elektroninių ryšių tinklų, elektroninių ryšių paslaugų ir susijusių priemonių bei paslaugų teikimo srityje, inter alia:
a)
užtikrindamos, kad paslaugų gavėjai, įskaitant neįgalius, vyresnio amžiaus ir specialių socialinių poreikių turinčius paslaugų gavėjus, galėtų rinktis naudingiausią paslaugą, kainą ir kokybę;
b)
užtikrindamos, kad elektroninių ryšių sektoriuje, pirmiausia perduodant turinį, konkurencija nebūtų iškraipoma ar ribojama;
<…>
d)
skatindamos veiksmingai naudoti radijo dažnius ir numeracijos išteklius bei užtikrindamos jų veiksmingą valdymą.
<…>
5.   Siekdamos 2, 3 ir 4 dalyse nurodytų politikos tikslų, [NRI] taiko objektyvius, skaidrius, nediskriminacinius ir proporcingus reguliavimo principus, inter alia:
<…>
c)
apsaugodamos vartotojams naudingą konkurenciją ir atitinkamais atvejais skatindamos infrastruktūra pagrįstą konkurenciją.“
B.
Leidimų direktyva
6.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytina Leidimų direktyvos, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140/EB, redakcija. Leidimų direktyva taip pat buvo panaikinta ir nuo 2020 m. gruodžio 20 d. pakeista Direktyva (ES) 2018/1972.
7.
Pagal Leidimų direktyvos 1 straipsnį jos tikslas – „elektroninių ryšių tinkluose ir paslaugose įdiegti vidaus rinkos principus suderinant ir supaprastinant leidimų taisykles ir reikalavimus, kad būtų lengviau juos teikti visoje Bendrijoje“.
8.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos Leidimų direktyvos redakcijos 2 straipsnio 2 dalyje sąvoka „bendrasis leidimas“ apibrėžta kaip „pagal šią direktyvą valstybių narių sukurta teisinė sistema, pagal kurią užtikrinamos teisės teikti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas ir nustatomi sektoriui specifiniai įpareigojimai, kurie gali būti taikomi visiems ar tik tam tikros rūšies elektroninių ryšių tinklams ir paslaugoms“.
9.
Leidimų direktyvos 3 straipsnyje „Elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrasis leidimas“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina laisvę teikti elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas laikantis šioje direktyvoje nustatytų sąlygų. Šiuo tikslu valstybės narės nekliudo įmonei teikti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas, išskyrus atvejus, kai tai būtina dėl Sutarties 46 straipsnio 1 dalyje nurodytų priežasčių.
2.   Elektroninių ryšių tinklų ar elektroninių ryšių paslaugų teikimui gali būti taikomas bendrasis leidimas nepažeidžiant specifinių įpareigojimų, nurodytų 6 straipsnio 2 dalyje, ar naudojimo teisių, nurodytų 5 straipsnyje. Galima reikalauti, kad, prieš pradėdama naudotis teisėmis pagal leidimą, įmonė apie tai praneštų, bet negalima reikalauti, kad ji gautų [NRI] atskirą sprendimą ar kitą kokį administracinį aktą. Pranešusi, jei pranešimo reikalaujama, įmonė gali pradėti veiklą laikydamasi prireikus 5, 6 ir 7 straipsnių nuostatų dėl naudojimo teisės.
<…>
3.   Šio straipsnio 2 dalyje minėtas pranešimas – tai tik juridinio ar fizinio asmens pareiškimas [NRI] apie ketinimą pradėti teikti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas ir pati svarbiausia informacija, kurios reikia, kad [NRI] galėtų sudaryti elektroninių ryšių tinklų ar paslaugų teikėjų registrą ar sąrašą. Ši informacija – tai yra informacija, būtina teikėjo tapatybei nustatyti, pavyzdžiui, bendrovės registracijos numeris ir teikėjo kontaktinis asmuo, teikėjo adresas, trumpas tinklo ar paslaugos aprašymas ir numatyta veiklos pradžios data.“
10.
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos Leidimų direktyvos redakcijos 7 straipsnio 1 dalies a punkte, 3 ir 5 dalyse numatyta:
„1.   Jeigu valstybė narė svarsto, ar apriboti išduodamų radijo dažnių naudojimo teisių skaičių arba ar pratęsti išduotų teisių galiojimo trukmę pagal sąlygas, kurios skiriasi nuo tokioms teisėms taikomų sąlygų, ji, inter alia:
a)
deramai atsižvelgia į poreikį didinti paslaugų gavėjų gaunamą naudą ir skatinti konkurencijos plėtrą;
<…>
3.   Kai radijo dažnių naudojimo teisių suteikimą reikia riboti, valstybės narės tokias teises teikia remdamosi atrankos kriterijais, kurie turi būti objektyvūs, skaidrūs, nediskriminuojantys ir proporcingi. Į tokius kriterijus būtina tinkamai atsižvelgti siekiant [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje nurodytų tikslų ir laikantis šios direktyvos 9 straipsnyje nurodytų reikalavimų.
<…>
5.   Šis straipsnis nedaro poveikio radijo dažnių naudojimo teisių perdavimui pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 9b straipsnį.“
II. Ginčas pagrindinėje byloje, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
11.
2019 m. liepos 18 d. NMHH pradėjo aukciono procedūrą dėl teisių naudoti dažnius siekiant įdiegti 5G tinklą ir teikti papildomas belaidžio plačiajuosčio ryšio paslaugas (toliau – aukcionas) ir paskelbė dokumentus, kuriuose pateiktos išsamios šio aukciono taisyklės (toliau – dokumentai).
12.
DIGI (Nyderlanduose registruota bendrovė, kuri Vengrijoje nėra registruota kaip elektroninių ryšių paslaugų teikėja) pateikė paraišką dalyvauti aukcione, tačiau NMHH tą paraišką oficialiai pripažino negaliojančia. Ji nusprendė, kad DIGI piktnaudžiavo teise dalyvauti aukcione, savo veiksmais siekė apeiti procedūrą ir bandė suklaidinti instituciją. NMHH manė, kad paraišką pateikė DIGI, o ne Vengrijoje įsteigta jos patronuojamoji įmonė DIGI
Távközlési és Szolgáltató Korlátolt Felelősségű Társaság (toliau – DIGI Kft.) – Vengrijoje registruota ir šioje valstybėje elektroninių ryšių paslaugas teikianti įmonė, nes jeigu pastaroji būtų pateikusi savo paraišką, pagal dokumentų 61 straipsnio n punkte nustatytą taisyklę ji būtų buvusi pašalinta (
6
). Dėl šios priežasties NMHH galutiniu sprendimu atsisakė įregistruoti DIGI aukcione ir padarė išvadą, kad ji prarado aukciono dalyvės statusą.
13.
Pareiškėja užginčijo šį sprendimą teisme, tačiau pirmojoje instancijoje jos skundą atmetė prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas, o antrojoje galutiniu sprendimu – Kúria (Aukščiausiasis Teismas, Vengrija).
14.
Kol vyko DIGI inicijuota byla teisme, NMHH priėmė sprendimą, kuriuo trims pagrindiniams Vengrijos rinkoje veikiantiems elektroninių ryšių paslaugų teikėjams, išskyrus DIGI Kft., buvo suteiktos teisės naudoti dažnius, dėl kurių vyko aukcionas.
15.
Pareiškėja padavė administracinį skundą dėl sprendimo sudaryti sutartį; skundą tebenagrinėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas.
16.
Kadangi DIGI dėl to, kad buvo pašalinta iš aukciono procedūros, nėra sprendimo sudaryti sutartį adresatė, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano turintis preliminariai išnagrinėti klausimą dėl šios bendrovės teisės paduoti skundą, visų pirma tai, ar ji gali būti laikoma „įmone, kuriai turi įtakos [sprendimas]“ (kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį), kuriai turi būti suteikta teisė pateikti skundą, kaip nurodyta šioje nuostatoje.
17.
Kadangi Pagrindų direktyvoje ši sąvoka nėra apibrėžta, Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas), remdamasis 2008 m. vasario 21 d. Sprendimu Tele2 Telecommunication (
7
) (toliau – Sprendimas Tele2), 2008 m. balandžio 24 d. Sprendimu Arcor (
8
) (toliau – Sprendimas Arcor) ir 2015 m. sausio 22 d. Sprendimu T-Mobile Austria (
9
) (toliau – Sprendimas T-Mobile), padarė išvadą, kad Teisingumo Teismas išnagrinėjo tris sąlygas, siekdamas nustatyti, ar įmonė turi teisę pateikti skundą pagal minėto 4 straipsnio 1 dalį; šios sąlygos yra tokios: i) atitinkama įmonė turi būti elektroninių ryšių tinklų ar paslaugų teikėja ir bendrovės ar bendrovių, kurioms skirtas NRI sprendimas, konkurentė; ii) NRI turi būti priėmusi sprendimą vykstant procedūrai, kuria siekiama apsaugoti konkurenciją; ir iii) reikia, kad atitinkamas sprendimas turėtų ar galėtų turėti įtakos pirmosios įmonės padėčiai rinkoje.
18.
Kiekvienu iš pateiktų prejudicinių klausimų iš esmės siekiama, kad Teisingumo Teismas pateiktų paaiškinimus dėl šių sąlygų taikymo pagrindinės bylos aplinkybėms.
19.
Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
1.1. Ar galima laikyti įmonių, kurioms skirtas [NRI] sprendimas, kaip tai suprantama pagal [Pagrindų direktyvos] 4 straipsnio 1 dalį, konkurente įmonę, kuri registruota ir veikia kitoje valstybėje narėje, bet pati neteikia elektroninių ryšių paslaugų rinkoje, su kuria susijęs sprendimas, kai tam tikra jos tiesiogiai kontroliuojama įmonė atitinkamoje rinkoje veikia kaip paslaugų teikėja ir joje konkuruoja su įmonėmis, kurioms skirtas šis sprendimas?
1.2. Ar, norint atsakyti į 1.1 klausimą, būtina išnagrinėti, ar skundą norinti pateikti patronuojanti įmonė sudaro ekonominį vienetą su savo kontroliuojama įmone, kuri atitinkamoje rinkoje veikia kaip konkurentė?
2.
2.1. Ar [NRI] pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį ir [Leidimų direktyvos] 7 straipsnį vykdomas aukcionas dėl teisių naudoti dažnius, siekiant įdiegti 5G tinklą ir teikti papildomas belaidžio plačiajuosčio ryšio paslaugas, yra procedūra, kuria siekiama apsaugoti konkurenciją? Ar NRI sprendimas, kuriuo paskelbiami minėto aukciono rezultatai, taip pat turi būti laikomas sprendimu, kuriuo siekiama apsaugoti konkurenciją šiuo atžvilgiu?
2.2. Jei Teisingumo Teismas į 2.1 klausimą atsakytų teigiamai, ar tai, kad [NRI], priimdama galutinį sprendimą, išdėstytą atskirame sprendime, atsisakė įregistruoti skundą teismui pateikusios įmonės pasiūlymą, dėl ko ši negalėjo dalyvauti aukcione, todėl nebuvo aukciono rezultatus nustačiusio sprendimo adresatė, daro poveikį šio sprendimo tikslui apsaugoti konkurenciją?
3.
3.1. Ar Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis, atsižvelgiant į Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją teisė apskųsti [NRI] sprendimą suteikiama tik įmonei:
a)
kurios padėtį rinkoje šis sprendimas paveikė tiesiogiai ir iš tikrųjų; arba
b)
kurios padėtį rinkoje šis sprendimas, labai tikėtina, gali paveikti; arba
c)
kurios padėtį rinkoje šis sprendimas gali paveikti tiesiogiai arba netiesiogiai?
3.2. Ar 3.1 klausime nurodytą poveikį pati savaime įrodo aplinkybė, kad įmonė pateikė pasiūlymą aukcione, t. y. ji norėjo jame dalyvauti, bet negalėjo to padaryti, nes neatitiko reikalavimų, ar teismas gali teisėtai reikalauti, kad įmonė tokį poveikį taip pat pagrįstų įrodymais?
4.
Ar atsižvelgiant į atsakymus į pirmąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus, Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis, siejama su Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad tai yra elektroninių ryšių paslaugas teikianti įmonė, kurią paveikė [NRI] sprendimas, kuriuo paskelbti aukciono dėl teisių naudoti dažnius siekiant įdiegti 5G tinklą ir teikti papildomas belaidžio plačiajuosčio ryšio paslaugas rezultatai, todėl teisę paduoti skundą turi įmonė:
–
kuri atitinkamoje rinkoje nevykdo ekonominės veiklos, susijusios su paslaugų teikimu, tačiau jos tiesiogiai kontroliuojama įmonė toje rinkoje teikia elektroninių ryšių paslaugas, ir
–
kurią įregistruoti aukcione buvo atsisakyta prieš priimant atitinkamo aukciono rezultatus paskelbiantį sprendimą priimtu galutiniu [NRI] sprendimu, kuriuo ši įmonė buvo pašalinta iš tolesnio dalyvavimo aukcione?“
20.
Pagrindinės bylos šalys ir Komisija pateikė rašytines pastabas pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį. Teisingumo Teismas išklausė šias suinteresuotąsias šalis, kurios pateikė žodines pastabas 2022 m. birželio 1 d. posėdyje.
III. Teisinis vertinimas
A.
Preliminarios pastabos
21.
Formuluodamas prejudicinius klausimus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, jog tam, kad įmonė būtų laikoma „įmone, kuriai turi įtakos [sprendimas]“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, ir dėl to galėtų pasinaudoti teise apskųsti NRI sprendimą, ji būtinai turi būti tiesioginė ir faktinė įmonės ar įmonių, kurioms skirtas šis sprendimas, konkurentė.
22.
Dėl šios priežasties pirmuoju prejudiciniu klausimu siekiama išsiaiškinti, ar bendrovė, kuri, kaip ir DIGI, neteikia elektroninių ryšių paslaugų (nebent netiesiogiai per grupės, kurioje ji yra kontroliuojančioji bendrovė, įmones), gali būti įmonių, laimėjusių konkursą dėl teisių naudoti dažnius suteikimo, „konkurentė“.
23.
Kaip ir Komisija, manau, kad prielaida, kuria remiasi Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas), grindžiama klaidingu sprendimų Tele2, Arcor ir T-Mobile aiškinimu.
24.
Be abejo, bylose, kuriose priimti šie sprendimai, įmonės, kurių teisė pateikti skundą buvo ginčijama, konkuravo su įmone ar įmonėmis, kurioms buvo skirtas NRI sprendimas, valstybės narės, su kuria susijęs šis sprendimas, rinkoje (
10
). Tačiau, mano nuomone, iš šių sprendimų negalima daryti išvados, kad Teisingumo Teismas ketino apriboti šios nuostatos taikymo ratione personae sritį tik esamų ar netgi tik potencialių aptariamo NRI sprendimo adresatų konkurentų sąrašu.
25.
Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad Chartijos 47 straipsnyje, kuriuo grindžiamas Pagrindų direktyvos 4 straipsnis, įtvirtinta valstybių narių pareiga užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą „turi būti [taikoma] taip pat ir tiems paslaugų gavėjams bei įmonėms, kuriems iš Sąjungos teisės sistemos, visų pirma elektroninių ryšių direktyvų, gali atsirasti teisių [ir kurių teises NRI sprendimas pažeidžia]“ (
11
).
26.
Taigi, remiantis minėtais sprendimais, yra dvi sąlygos, kad įmonė galėtų būti laikoma įmone, kuriai „turi įtakos“ (kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnį) NRI sprendimas, kuris jai neskirtas.
27.
Dėl pirmosios sąlygos, susijusios su Sąjungos teisės sistemoje pripažintų teisių turėjimu, Teisingumo Teismas iš esmės yra nusprendęs, kad ji tenkinama, kai įmonės, konkuruojančios su didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turinčia įmone, laikomos potencialiomis teisių, atitinkančių konkrečius reglamentuojamojo pobūdžio įpareigojimus, kuriuos pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį NRI nustatė šiai didelę įtaką rinkoje turinčiai įmonei, įgijėjomis (
12
), arba tuo atveju, kai naudos gavėjas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento (EB) Nr. 2887/2000 (
13
) 2 straipsnio b punktą, su notifikuotuoju operatoriumi, kaip tai suprantama pagal to straipsnio a punktą, sudarė prieigos prie vietinių linijų sutartį (
14
), arba, galiausiai, tuo atveju, kai įmonės atžvilgiu vykdoma leidimo pakeisti konkuruojančių įmonių akcininkų grupės struktūrą procedūra, kuri lemia radijo dažnių paskirstymo rinkoje veikiančioms įmonėms pakeitimą.
28.
Dėl antrosios sąlygos pažymėtina, kad Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytos įmonės teisėms, kuriomis ji naudojasi pagal Sąjungos teisę, NRI sprendimas potencialiai gali turėti įtakos dėl, pirma, savo turinio ir, antra, dėl šios įmonės vykdomos arba ketinamos vykdyti veiklos (
15
). Konkuruojančių įmonių, kurios yra NRI sprendimo adresatė (-ės), atveju Teisingumo Teismas Sprendime T-Mobile nurodė, kad ši nuostata yra susijusi su šiomis įmonėmis, „jeigu nagrinėjamas sprendimas gali turėti įtakos jų padėčiai rinkoje“ (
16
).
29.
Be abejo, to sprendimo 39 punkte, kuriuo remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, formuluodamas savo prejudicinius klausimus, Teisingumo Teismas taip pat bendriau nurodė, kad įmonei „gali turėti įtakos, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, NRI sprendimas, priimtas per elektroninių ryšių direktyvose numatytą procedūrą, jeigu ši įmonė, teikianti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas, yra įmonės ar įmonių, kurioms skirtas NRI sprendimas, konkurentė, NRI priima sprendimą per konkurencijai apsaugoti skirtą procedūrą ir šis sprendimas gali turėti įtakos šios pirmosios įmonės padėčiai rinkoje“.
30.
Vis dėlto, mano nuomone, iš tame punkte ir toliau to sprendimo 40 punkte pateiktos aiškios nuorodos į konkrečią pareiškėjos pagrindinėje byloje padėtį, dėl kurios Teisingumo Teismas priėmė sprendimą, matyti, kad ji nesiekė apriboti Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies taikymo srities taip, kad ši apimtų tik konkuruojančias įmones ir bet kuriuo atveju ne tik NRI sprendimo adresato ar adresatų „esamus konkurentus“ nacionalinėje rinkoje, su kuria susijęs šis sprendimas.
31.
Vis dėlto Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies formuluote ribojama joje valstybėms narėms nustatytos pareigos numatyti veiksmingus mechanizmus, kuriais būtų galima apskųsti NRI sprendimus, taikymo sritis, kiek tai susiję ne tik su paslaugų gavėjais, bet ir su bet kuriomis įmonėmis, „teikiančiomis elektroninių ryšių tinklus ir (arba) paslaugas“. Iš to darytina išvada, kad įmonė, kuri negali būti laikoma „paslaugų gavėj[a]“ pagal Pagrindų direktyvos 2 straipsnio h punktą (
17
) arba kuri neteikia tinklų pagal šio straipsnio m punktą, siekdama pasinaudoti šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje pripažinta teise pateikti skundą, turi įrodyti, kad yra elektroninių ryšių paslaugų teikėja.
32.
Tiesa, nei Pagrindų direktyvoje, nei Leidimų direktyvoje sąvoka „elektroninių ryšių paslaugų teikėjas“ nėra apibrėžta (
18
), todėl siekiant nustatyti įmones, kurios gali būti laikomos patenkančiomis į šią sąvoką, reikia remtis Leidimų direktyvos sistema.
33.
Šia direktyva buvo sukurta teisinė sistema, kuri užtikrintų laisvę teikti elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas, siekiant garantuoti, pirma, kad visiems teikėjams būtų taikomos objektyvios, skaidrios, nediskriminacinės ir proporcingos sąlygos ir procedūros (
19
), ir, antra, būtų taikoma „kuo mažiau sunkumų sudaranti“ leidimų sistema, kad būtų galima „skatinti naujų elektroninių ryšių paslaugų ir visos Europos ryšių tinklų ir paslaugų plėtotę ir paslaugų teikėjams bei vartotojams suteikti galimybę turėti naudos iš bendrosios rinkos ekonomijos masto“ (
20
). Pagal tokią teisinę sistemą buvo sukurtas „bendrasis leidimas“ (
21
), apimantis visus elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas, nereikalaujant jokio atskiro nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimo ar administracinio akto.
34.
Taigi pagal pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos Leidimų direktyvos redakcijos 3 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį „[e]lektroninių ryšių tinklų ar elektroninių ryšių paslaugų teikimui gali būti taikomas bendrasis leidimas <…>“. Pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį bendrajam leidimui teikti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas gali būti taikomos tik tos direktyvos priede išvardytos sąlygos. Tokios sąlygos turi būti nediskriminacinės, proporcingos ir skaidrios.
35.
Be to, pagal Leidimų direktyvos 3 straipsnio 2 dalies antrąjį sakinį „[g]alima reikalauti, kad, prieš pradėdama naudotis teisėmis pagal leidimą, įmonė apie tai praneštų, bet negalima reikalauti, kad ji gautų nacionalinės reguliavimo institucijos atskirą sprendimą ar kitą kokį administracinį aktą“.
36.
Taigi įmonė, atitinkanti sąlygas, kurioms atitinkamoje valstybėje narėje taikomas Leidimų direktyvos 3 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje nurodytas bendrasis leidimas, mano nuomone, gali būti laikoma „įmone, teikiančia elektroninių ryšių tinklus ir (arba) paslaugas“, kaip apibrėžta Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje, nereikalaujant, kad tos valstybės narės administracinės institucijos oficialiai pripažintų šį statusą, ir visų pirma nereikalaujant, kad ta įmonė pateiktų Leidimų direktyvos 3 straipsnio 2 dalies antrame sakinyje nurodytą pranešimą tuo atveju, kai jo prašo minėta valstybė narė. Toks pranešimas iš tiesų reikalingas tik tam, kad būtų galima pradėti elektroninių ryšių tinklų ar paslaugų teikimo veiklą atitinkamoje valstybėje narėje, ir jo visų pirma negalima reikalauti norint dalyvauti tokiose dažnių skyrimo procedūrose, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjama procedūra (
22
).
37.
Iš to darytina išvada, kad teise pateikti skundą pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį gali pasinaudoti ir įmonė, kuri dar tiesiogiai ar netiesiogiai nedalyvauja valstybės narės, su kuria susijęs NRI sprendimas, rinkoje ir (arba) nėra registruota kaip elektroninių ryšių paslaugų teikėja toje valstybėje narėje, visų pirma įmonė, kuri vykdo veiklą tame sektoriuje, bet kitoje valstybėje narėje.
38.
Vis dėlto, kadangi Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies formuluotėje daroma nuoroda į elektroninių ryšių paslaugų teikimo veiklos vykdymą, manau, kad, nors ir neišskiriant iš šios nuostatos taikymo srities įmonių, kurios dar faktiškai nevykdo veiklos šiose srityse, tokia formuluote reikalaujama, kad atitinkama įmonė, norėdama remtis „įmonės, kuriai turi įtakos [sprendimas]“ statusu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, įrodytų realų ketinimą ir ne tik hipotetinę, bet ir faktinę galimybę infrastruktūros ir technologijų požiūriu įeiti į elektroninių ryšių tinklų ir (arba) paslaugų teikimo rinką.
39.
Remdamasis išdėstytais argumentais išnagrinėsiu Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) pateiktus prejudicinius klausimus.
40.
Priešingai, nei teigia NMHH, mano nuomone, šie klausimai yra priimtini. NMHH pateikti argumentai, kuriais grindžiamas nepriimtinumas, iš tikrųjų painiojami su šių klausimų nagrinėjimo iš esmės pagrindais.
B.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
41.
Pirmuoju savo prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar juridinis asmuo, įsteigtas kitoje valstybėje narėje nei ta, su kuria susijęs sprendimas, kuriuo NRI suteikė radijo dažnius po aukciono, gali būti laikomas įmonių, kurioms skirtas šis sprendimas, „konkurentu“, todėl gali remtis teise apskųsti šį sprendimą pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, jeigu šis juridinis asmuo, nors atitinkamoje valstybėje narėje ir nėra registruotas kaip elektroninių ryšių paslaugų teikėjas, nevykdo tokios veiklos ir neturi tam skirtos infrastruktūros savo vardu, vis dėlto yra grupės, kuri teikia šias paslaugas Europos Sąjungos teritorijoje ir kuri valstybėje narėje, su kuria susijęs atitinkamas NRI sprendimas, veikia per patronuojamąją įmonę, registruotą toje valstybėje narėje kaip šių paslaugų teikėja, kontroliuojančioji bendrovė. Pirmojo prejudicinio klausimo antrąja dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar, norint atsakyti į šio klausimo pirmąją dalį, reikia išnagrinėti, ar atitinkamas juridinis asmuo su savo patronuojamąja įmone, kuri veikia nacionalinėje rinkoje, su kuria susijęs NRI sprendimas, sudaro „ekonominį vienetą“, kaip tai suprantama pagal Sąjungos antimonopolinę teisę.
42.
Iš šios išvados 23–30 punktuose išdėstytų argumentų matyti, kad pirmasis prejudicinis klausimas, kuriame į Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies taikymo sritį įtraukiami tik NRI sprendimo adresato ar adresatų esami konkurentai, grindžiamas klaidinga prielaida ir dėl šios priežasties turi būti performuluotas.
43.
Apskritai šį klausimą, mano nuomone, reikia suprasti taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar juridinis asmuo, esant tokiai situacijai, kokia aprašyta šios išvados 41 punkte, gali būti laikomas įmone, „teikiančia elektroninių ryšių <…> paslaugas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, ir ar, siekiant atsakyti į šį klausimą, svarbu tai, kad šis juridinis asmuo ir atitinkamoje nacionalinėje rinkoje veikianti patronuojamoji įmonė sudaro „ekonominį vienetą“, kaip tai suprantama pagal Sąjungos antimonopolinę teisę.
44.
DIGI ir Komisija siūlo teigiamai atsakyti į šį klausimą, o NMHH siūlo atsakyti neigiamai.
45.
Pirmiausia reikia atmesti NMHH rašytinėse pastabose pateiktą argumentą, kad šį sprendimą gali ginčyti tik įmonės, kurioms buvo skirtas toks sprendimas, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Šiuo atžvilgiu pakanka priminti, kad Sprendime Tele2 Teisingumo Teismas, nors ir kitomis aplinkybėmis, nurodė, kad, „siaurą Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies aiškinimą, pagal kurį ši nuostata esą nesuteikia teisės pateikti apeliacinį skundą [NRI] sprendimų adresatais nesantiems asmenims, būtų sunku suderinti su šioms institucijoms iš minėtos direktyvos 8 straipsnio išplaukiančiais bendraisiais tikslais ir reglamentuojančio pobūdžio principais, visų pirma su tikslu skatinti konkurenciją“ (
23
). Nėra jokių priežasčių, visų pirma susijusių su pagrindinėje byloje aptariamo sprendimo pobūdžiu arba su šios bylos faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių būtų galima nukrypti nuo tokio Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies aiškinimo. Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo vartojamas formuluotes, šis aiškinimas akivaizdžiai yra bendro pobūdžio.
46.
Tokiomis aplinkybėmis iš šios išvados 36 punkto matyti, kad „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių tinklus ir (arba) paslaugas“, statusas, kaip jis suprantamas pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, gali būti suteiktas įmonei, kuri atitinka Leidimų direktyvos 3 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje nurodytam bendrajam leidimui konkrečioje valstybėje narėje taikomas sąlygas, net jei ši įmonė, atsižvelgiant į minėto 3 straipsnio 2 dalies antrą sakinį, dar nevykdo veiklos šios valstybės narės rinkoje ir nėra joje registruota. Iš šios išvados 38 punkto taip pat matyti, jog net nebūtina, kad tokia įmonė šiuo metu teiktų elektroninių ryšių paslaugas, tačiau ji turi įrodyti realų ketinimą ir ne tik hipotetinę, bet ir faktinę galimybę infrastruktūros ir technologijų požiūriu įeiti į tokią rinką tiek atitinkamoje valstybėje narėje, tiek kitoje valstybėje narėje.
47.
Atskirai reikia aptarti tai, kad, kaip pagrindinėje byloje, juridinis asmuo, kuris remiasi Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatyta teise pateikti skundą, nors ir tiesiogiai nedalyvauja elektroninių ryšių paslaugų teikimo rinkoje, bet vadovauja šias paslaugas teikiančių bendrovių grupei. Iš tikrųjų negalima atmesti galimybės, kad tokiam juridiniam asmeniui taip pat turi būti suteiktas „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“ statusas šios nuostatos prasme. Suprantama, jog pastaroji bet kuriuo atveju turės įrodyti, kad atitinkamas sprendimas jai „turi įtakos“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, t. y. remdamasi jurisprudencijoje pateiktu išaiškinimu įrodyti, kad šis sprendimas padarė neigiamą poveikį jos teisėms, numatytoms Sąjungos teisės sistemoje, visų pirma elektroninių ryšių paslaugų direktyvose.
48.
Būtina patikslinti du aspektus, susijusius su pirmesniame punkte aptarta situacija.
49.
Pirma, „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“ statuso, kaip jis suprantamas pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, pripažinimas bendrovei, kuri vadovauja grupei, teikiančiai tokias paslaugas, yra pateisinamas tik dėl jos netiesioginio buvimo rinkoje ir nepriklauso nei nuo galimo konkurencinio ryšio su atitinkamo NRI sprendimo adresatais, nei nuo to, kad ši bendrovė su rinkoje esančia patronuojamąja įmone, susijusia su tokiu sprendimu, sudaro „ekonominį vienetą“, kaip tai suprantama pagal Sąjungos antimonopolinę teisę.
50.
Šiuo klausimu manau, kad tokia aplinkybė bet kuriuo atveju yra nesvarbi, kad ir kaip Teisingumo Teismas aiškintų Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį.
51.
Sąvoka „ekonominis vienetas“, glaudžiai susijusi su funkcine sąvoka „įmonė“, kaip ji suprantama pagal ES antimonopolines taisykles, buvo sukurta visų pirma siekiant nustatyti subjektą, kuriam turi būti inkriminuojamas šių taisyklių pažeidimas, ir iš esmės naudojama tam, kad tam tikromis sąlygomis patronuojamosios įmonės antikonkurencinį elgesį būtų galima priskirti patronuojančiajai įmonei, pašalinant kliūtį, kuri atsiranda dėl šių subjektų atskiro teisinio subjektiškumo.
52.
Šios sąvokos būdingos antimonopolinei teisei, kurią taikant jos atlieka ir represinę, ir nuo antikonkurencinio elgesio atgrasančią funkciją. Todėl jų „perkėlimas“ į kitas Sąjungos teisės sritis, net jei tai susiję su konkurencijos apsaugos tikslais, neatrodo tinkamas.
53.
Antra, priešingai, nei teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pripažinimas, kad „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“, statusas, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, gali būti suteiktas ir įmonėms, kurios tiesiogiai nedalyvauja tokių paslaugų rinkoje, visų pirma tokias paslaugas teikiančios grupės kontroliuojančiajai bendrovei, nėra galimybė „apeiti aukciono taisykles“ tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje. Iš tiesų tai, kad tokiam subjektui gali būti suteikta teisė apskųsti sprendimą, kuriuo NRI suteikė dažnių naudojimo teises po tokios procedūros, netrukdytų šiam subjektui, pateikusiam paraišką dalyvauti aukcione savo vardu, remtis pašalinimo pagrindais, kurie būtų taikomi grupei priklausančiai bendrovei, veikiančiai su aukciono procedūra susijusioje rinkoje, jei paaiškėtų, kad ši paraiška buvo pateikta tik siekiant apeiti dalyvavimo aukcione reikalavimus.
54.
Kitaip tariant, nors Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta teisė apskųsti NRI sprendimą nebūtinai reiškia, kad subjektas turi būti administracinės procedūros, po kurios tas sprendimas buvo priimtas, šalis, tai taip pat nereiškia, kad jis automatiškai turi teisę dalyvauti toje procedūroje.
55.
Remdamasis visu tuo, kas išdėstyta, manau, kad į pirmąjį prejudicinį klausimą, kuris buvo performuluotas, reikia atsakyti: Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama pripažinti „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“, statuso, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, įmonei, kuri atitinka Leidimų direktyvos 3 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje nustatytas bendrojo leidimo sąlygas, valstybėje narėje, kuriai priklauso atitinkamą sprendimą priėmusi NRI, dėl tos priežasties, kad, pirma, ši įmonė dar nėra šios valstybės narės rinkoje ir nėra joje registruota, kaip tai suprantama pagal minėto 3 straipsnio 2 dalies antrą sakinį, ir, antra, kad ji šiuo metu neteikia elektroninių ryšių paslaugų, tačiau turi įrodyti realų ketinimą, o ne tik hipotetinę galimybę infrastruktūros ir technologijų požiūriu įeiti į tokių paslaugų rinką atitinkamoje valstybėje narėje. „Įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“, statusas, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, taip pat gali būti suteiktas juridiniam asmeniui, kuris, nors tiesiogiai ir nevykdo elektroninių ryšių paslaugų teikimo veiklos, yra tokias paslaugas teikiančios grupės kontroliuojančioji bendrovė.
C.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
56.
Savo antrojo prejudicinio klausimo pirmojoje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar NRI, kaip ji suprantama pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį, vykdomos aukciono procedūros dėl teisių naudoti dažnius, siekiant įdiegti 5G tinklą ir teikti papildomas paslaugas, ir sprendimo, kuriuo paskelbiami šios procedūros rezultatai, tikslas yra konkurencijos apsauga. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad formuluodamas šį klausimą Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) visų pirma rėmėsi šios išvados 29 punkte nurodyto Sprendimo T-Mobile 39 punktu, ir darė prielaidą, jog tam, kad aptariamo NRI sprendimo adresato ar adresatų konkuruojanti įmonė būtų laikoma įmone, kuriai turi įtakos sprendimas, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, šis sprendimas turėjo būti priimtas vykdant konkurencijos apsaugos procedūrą.
57.
Nėra abejonių (kaip, beje, teigia ir pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), kad aukciono (kaip aptariamas šioje byloje), pradėto pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį, kai radijo dažnių naudojimo teisių suteikimą reikia riboti, vienas iš pagrindinių tikslų – konkurencijos apsauga.
58.
Tai matyti ne tik iš Leidimų direktyvos 7 straipsnio 1 dalies a punkto, kuriame aiškiai reikalaujama, kad atitinkama valstybė narė deramai atsižvelgtų į poreikį skatinti konkurencijos plėtrą, bet ir iš 7 straipsnio 3 dalies.
59.
Pagal šią nuostatą į objektyvius, skaidrius, proporcingus ir nediskriminacinius atrankos kriterijus, kuriais remiantis turi būti suteikiamos radijo dažnių naudojimo teisės, „būtina tinkamai atsižvelgti siekiant [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje nurodytų tikslų“. Tarp šių tikslų minėto straipsnio 2 dalyje numatytas konkurencijos skatinimas elektroninių ryšių tinklų, elektroninių ryšių paslaugų ir susijusių priemonių bei paslaugų teikimo srityje. Šios dalies b punkte nurodyta, kad šio tikslo siekiama, be kita ko, „[užtikrinant], kad elektroninių ryšių sektoriuje nebūtų konkurencijos iškraipymų ir ribojimo“.
60.
Be to, norėčiau priminti, kad dėl Pagrindų direktyvos 8 straipsnio Teisingumo Teismas yra nurodęs, jog pagal šį straipsnį valstybės narės įpareigotos užtikrinti, kad NRI imtųsi visų pagrįstų priemonių konkurencijai elektroninių ryšių paslaugų teikimo srityje skatinti, prižiūrėdamos, kad elektroninių ryšių sektoriuje nebūtų konkurencijos iškraipymų ir ribojimo, ir šalindamos likusias kliūtis teikti šias paslaugas Sąjungos lygiu (
24
).
61.
Apskritai Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nauja elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bei su jais susijusių priemonių ir paslaugų bendroji reguliavimo sistema (NBRS), kuriai priklausė Pagrindų direktyva ir Leidimų direktyva, „be kita ko, grindžiama veiksmingos ir neiškreiptos konkurencijos tikslu ir ja siekiama konkurencijos plėtros, visų pirma laikantis vienodo požiūrio ir proporcingumo principų“ (
25
).
62.
Vadinasi, Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nustatytu konkurencijos apsaugos tikslu ne tik grindžiamas Leidimų direktyvos 7 straipsnio pagrindu pradėtos procedūros kriterijų nustatymas, bet jis taip pat atsispindi sprendime skirti elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas, kurie yra riboti.
63.
Pirmojo prejudicinio klausimo antroje dalyje, jeigu į pirmą šio klausimo dalį būtų atsakyta teigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar aplinkybė, kad NRI atskiru galutiniu sprendimu atsisakė registruoti įmonės paraišką ir ta įmonė apskundė minėtą sprendimą teismui, turi įtakos konkurencijos apsaugos tikslui, nurodytam sprendime, kuriuo užbaigta dažnių skyrimo procedūra, kaip tai suprantama pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį.
64.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) iš esmės siekia, kad Teisingumo Teismas paaiškintų galutinio įmonės pašalinimo iš radijo dažnių naudojimo teisių suteikimo procedūros pasekmes šios įmonės galimybei pateikti skundą dėl pasibaigus šiai procedūrai priimto sprendimo. Konkrečiai šis teismas klausia, ar aplinkybė, kad dėl šio pašalinimo iš atitinkamos įmonės buvo atimta galimybė būti įtrauktai į šio sprendimo adresatų sąrašą, reiškia, kad, „šios įmonės požiūriu“, tokiu sprendimu siekiamas konkurencijos apsaugos tikslas yra pažeistas, nes ji negalėtų tiesiogiai pakeisti savo padėties rinkoje, kiek tai susiję su teisėmis naudoti minėtus dažnius.
65.
Man atrodo aišku, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta aplinkybė pati savaime negali paneigti konkurencijos apsaugos tikslo, kurio turi būti siekiama suteikiant teises naudoti radijo dažnius.
66.
Tiesa, įmonės pašalinimas iš atrankos procedūros, po kurios buvo priimtas sprendimas dėl dažnių skyrimo, konkrečiu atveju gali turėti įtakos faktiniam to tikslo pasiekimui, visų pirma, jei tai daroma taikant kriterijus, kurie neatitinka Leidimų direktyvos 7 straipsnyje nustatytų sąlygų.
67.
Tokiu atveju gali būti, kad toks sprendimas nevisiškai atitinka minėtą veiksmingos ir neiškreiptos konkurencijos apsaugos tikslą arba netgi jį pažeidžia. Tačiau tai nė kiek nekeičia fakto, kad minėtas tikslas išlieka vienas iš pagrindinių tikslų, kuriais grindžiamas toks sprendimas pagal Pagrindų direktyvą ir Leidimų direktyvą.
68.
Savo antrojo klausimo antra dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas veikiau siekia, kad Teisingumo Teismas paaiškintų, ar galutinis įmonės, pateikusios savo paraišką dalyvauti atrankos procedūroje, pašalinimas gali turėti įtakos šios įmonės teisei ir (arba) interesui pateikti skundą dėl galutinio sprendimo dėl dažnių skyrimo ir kiek ši įtaka priklauso nuo to, kad šis sprendimas ir galimas jo panaikinimas negali pakeisti šios įmonės padėties rinkoje, kuri buvo jos pašalinimo metu.
69.
Šis klausimas (kitu aspektu) keliamas ketvirtojo prejudicinio klausimo antroje dalyje, todėl bus analizuojamas nagrinėjant tą dalį.
70.
Remdamasis visomis išdėstytomis aplinkybėmis manau, kad į antrąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad NRI pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį vykdoma aukciono procedūra ir šios institucijos sprendimu, kuriuo paskelbiami šios procedūros rezultatai, siekiama apsaugoti veiksmingą ir neiškreiptą konkurenciją.
D.
Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
71.
Trečiojo prejudicinio klausimo pirma dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismas išaiškinti sąlygą, susijusią su įtaka, kurią NRI sprendimas turi turėti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas teikiančios įmonės padėčiai, kad ši įmonė galėtų būti laikoma įmone, kuriai šis sprendimas „turi įtakos“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį. Visų pirma Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) klausia, ar ši įmonė turi įrodyti, kad NRI sprendimas „turi tiesioginę įtaką“ jos padėčiai rinkoje, ar tam pakanka nustatyti, jog „labai tikėtina“, kad jos padėtį šis sprendimas gali paveikti ar netgi turėti tik netiesioginį poveikį.
72.
Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Sprendime Tele2 Teisingumo Teismas išaiškino Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį taip, kad su didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turinčia (anksčiau turėjusia) įmone konkuruojančios įmonės turi teisę apskųsti po šios direktyvos 16 straipsnyje numatytos rinkos tyrimo procedūros priimtą NRI sprendimą, kuris jų teisėms „turi nepalankios įtakos“ (
26
); galima suprasti, kad turi būti daroma tiesioginė įtaka tų įmonių padėčiai rinkoje.
73.
Vis dėlto to sprendimo 39 punkte Teismas nurodė, kad tais, kuriems toks sprendimas „turi įtakos“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, reikia laikyti „paslaugų gavėjus ir įmones, konkuruojančius su didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turinčia (anksčiau turėjusia) įmone, kai šis sprendimas potencialiai gali turėti įtakos jų teisėms“.
74.
Be to, Sprendime T-Mobile Teisingumo Teismas paaiškino, kad ši nuostata skirta ir atitinkamo NRI sprendimo adresatui, ir kitoms elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas teikiančioms įmonėms, kurios gali būti šio adresato konkurentės, jei atitinkamas sprendimas „gali turėti įtakos“ jų padėčiai rinkoje (
27
), o ši sąvoka gali apimti ir tik netiesioginį poveikį.
75.
Be to, kaip jau esu priminęs, Sprendime Arcor Teisingumo Teismas, remdamasis Sprendimo Tele2 39 punktu, nurodė, kad naudos gavėjas, kuris nėra NRI sprendimo adresatas, įgyja šalies, kuriai sprendimas „turi įtakos“, statusą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 90/387 5a straipsnio 3 dalį, panaikintą ir pakeistą Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, kai toks sprendimas „potencialiai gali turėti įtakos“ jo teisėms dėl, pirma, savo turinio arba, antra, dėl šios šalies vykdomos arba ketinamos vykdyti veiklos (
28
).
76.
Atsižvelgiant į minėtą jurisprudenciją, mano manymu, reikia atmesti tai, kad siekdama pasinaudoti Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatyta teise apskųsti sprendimą atitinkama įmonė turi įrodyti, kad NRI sprendimas, dėl kurio ji nori pateikti skundą, daro užtikrintą, tiesioginį ir faktinį poveikį jos padėčiai rinkoje. Mano nuomone, visų pirma turi būti atmestas NMHH argumentas, kad vykdant tokį aukcioną, kaip aptariamas pagrindinėje byloje, teisę pateikti skundą dėl NRI sprendimo, priimto pasibaigus tokiai procedūrai, turi tik įmonė ar įmonės, kurios pateikė galiojančią paraišką dalyvauti tokioje procedūroje, nes tik šios įmonės galėtų įrodyti tiesioginę faktinę žalą, atsiradusią dėl to sprendimo. Be to, kadangi šios įmonės bet kuriuo atveju būtų NRI sprendimo, kuriuo paskelbiami atrankos procedūros rezultatai, adresatės, mano manymu, tokiam argumentui prieštarauja Teisingumo Teismo teiginys, kad Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies aiškinimas, pagal kurį ši nuostata esą nesuteikia NRI sprendimų adresatais nesantiems asmenims teisės pateikti skundą, yra nesuderinamas su iš minėtos direktyvos 8 straipsnio išplaukiančiais šių institucijų bendraisiais tikslais ir reglamentuojamojo pobūdžio principais, visų pirma su tikslu skatinti konkurenciją (
29
).
77.
Kita vertus, visų pirma iš nuorodos į aptariamo NRI sprendimo turinį ir atitinkamos įmonės vykdomą ar planuojamą veiklą matyti, kad šiai įmonei nepakanka remtis bet kokiu netiesioginiu šio sprendimo poveikiu jos padėčiai rinkoje. Tik teisių, kuriomis ši įmonė naudojasi pagal Sąjungos teisę, visų pirma pagal direktyvas dėl elektroninių ryšių paslaugų, pažeidimas, kuris tiesiogiai kyla iš šio sprendimo turinio ir, nors ir nėra realus ir faktinis, vis dėlto pagrįstai tikėtinas, mano nuomone, gali suteikti šiai įmonei teisę pateikti skundą pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį.
78.
Trečiojo klausimo antroje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar pirmoje šio klausimo dalyje nurodytą poveikį pati savaime įrodo aplinkybė, kad atitinkama įmonė pateikė paraišką dalyvauti aukcione, nepaisant to, kad buvo iš jo pašalinta, nes neatitiko reikalavimų.
79.
Šiuo klausimu manau, kad įmonė, atitinkanti sąvoką „įmonė, teikianti elektroninių ryšių paslaugas“, kaip apibrėžta Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje, kuri pateikė paraišką dalyvauti atrankos procedūroje dėl dažnių naudojimo teisių suteikimo, turi būti laikoma „įmone, kuriai turi įtakos“ (kaip tai suprantama pagal šią nuostatą) sprendimas, kuriuo paskelbiami atrankos procedūros rezultatai, net jeigu ji buvo pašalinta iš procedūros dėl to, kad neatitiko priėmimo reikalavimo – nebūti nuteistai už konkurencijos taisyklių pažeidimą per nustatytą laikotarpį iki aukciono pradžios.
80.
Klausimas, ar tai, kad toks pašalinimas buvo paskelbtas NRI sprendimu, kuris tapo galutinis po to, kai buvo atmestas atitinkamos įmonės skundas teismui, turi įtakos (ir kokios) pastarosios teisei pateikti skundą dėl sprendimo, kuriuo paskelbiami atrankos procedūros rezultatai, bus nagrinėjamas aptariant ketvirtąjį prejudicinį klausimą.
81.
Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į trečiąjį prejudicinį klausimą atsakyti: Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad, siekdama pasinaudoti teise pateikti skundą dėl NRI sprendimo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, įmonė, teikianti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas, turi įrodyti, kad to sprendimo turinys gali turėti tiesioginį poveikį jos teisėms, kuriomis ji naudojasi pagal Sąjungos teisę, visų pirma pagal direktyvas elektroninių ryšių paslaugų srityje. Nors toks poveikis nebūtinai turi būti realus ir faktinis, vis dėlto jis turi būti pagrįstai tikėtinas. Įmonė, atitinkanti „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“ sąvoką pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį ir pateikusi paraišką dalyvauti atrankos procedūroje dėl dažnių naudojimo teisių suteikimo, turi būti laikoma „įmone, kuriai turi įtakos“ (kaip tai suprantama pagal šią nuostatą) sprendimas, kuriuo paskelbti atrankos procedūros rezultatai. Tokia įmonė nepraranda minėto „įmonės, kuriai turi įtakos [sprendimas]“ statuso vien dėl to, kad buvo pašalinta iš procedūros, nes neatitiko priėmimo reikalavimo – nebūti nuteistai už konkurencijos taisyklių pažeidimą per nustatytą laikotarpį iki aukciono pradžios.
E.
Dėl ketvirtojo prejudicinio klausimo
82.
Ketvirtajame prejudiciniame klausime, kuris taip pat padalytas į du smulkesnius klausimus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar „įmonės, kuriai turi įtakos [sprendimas]“, statusą, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, ir teisę apskųsti NRI sprendimą, kuriuo paskelbti atrankos procedūros rezultatai, kuriais remiantis priimamas sprendimas sudaryti sutartį dėl teisių naudoti radijo dažnius suteikimo, turi įmonė, kuri, viena vertus, atitinkamoje valstybėje narėje neteikia elektroninių ryšių paslaugų, nebent per patronuojamąją įmonę (pirmasis smulkesnis klausimas), ir kuriai, kita vertus, prieš priimant šį sprendimą, galutiniu NRI sprendimu nebuvo leista dalyvauti atrankos procedūroje (antrasis smulkesnis klausimas).
83.
Dėl pirmojo smulkesnio klausimo tik priminsiu šios išvados 23‑30 ir 45‑55 punktuose išdėstytus argumentus.
84.
Dėl antrojo smulkesnio klausimo, remdamasis išvadomis, jau padarytomis nagrinėjant trečiąjį prejudicinį klausimą, manau, kad Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis, siejama su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad subjektas, dalyvaujantis NRI organizuojamoje aukciono procedūroje dėl dažnių naudojimo teisių suteikimo, kaip tai suprantama pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį, turi teisę apskųsti NRI sprendimus, priimtus vykdant šią procedūrą, nesvarbu, ar tai sprendimai, kurių adresatė ši įmonė yra (pavyzdžiui, sprendimo pašalinti iš procedūros atveju), ar sprendimai, kurie neskirti jai tiesiogiai, jei tenkinamos pirma minėto 4 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos.
85.
Vis dėlto norėčiau pabrėžti, kad, mano nuomone, kai (kaip yra pagrindinėje byloje) galutinį sprendimą sudaryti sutartį apskundžia įmonė, pašalinta iš tokios procedūros, šios įmonės teisė pateikti skundą – jei nustatoma, kad ji atitinka Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas – nepriklauso nuo to, ar sprendimas dėl pašalinimo yra galutinis (
30
).
86.
Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) nagrinėjamoje byloje susiklosčiusiomis aplinkybėmis, mano nuomone, svarbu išsiaiškinti, ką skundžia DIGI – ar sprendimą sudaryti sutartį, siekdama užginčyti jos pašalinimą iš aukciono ir neteisėto pašalinimo kriterijaus taikymą jos atžvilgiu, ar dažnių suteikimo, kuris buvo atliktas remiantis dokumentais, kuriuose nurodyti kriterijai nebuvo objektyvūs, skaidrūs, proporcingi ir nediskriminaciniai ir dėl kurių jos patronuojamoji įmonė iš esmės negalėjo dalyvauti procedūroje, teisėtumą. Pastaruoju atveju ji turėtų teisę pateikti skundą kaip patronuojančioji įmonė, o ne kaip pašalinta dalyvė.
87.
Dėl DIGI suinteresuotumo pateikti skundą dėl sprendimo sudaryti sutartį pažymiu, jog, viena vertus, neatmestina tai, kad – jei tai patvirtins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas – išnagrinėjus specialiuosius skundus, kuriuos DIGI pateikė Alkotmánybíróság (Konstitucinis Teismas, Vengrija), gali kilti abejonių dėl administracinės procedūros, po kurios buvo priimtas sprendimas pašalinti šią įmonę iš aukciono, teisėtumo arba dėl vėliau vykusio teismo proceso teisingumo. Kita vertus, pažymiu, jog negalima atmesti galimybės, kad – ir vėl, jei tai patvirtins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas – išnagrinėjus DIGI skundo pagrįstumą, sprendimas sudaryti sutartį ir visas aukcionas gali būti pripažinti negaliojančiais ir dėl to reikėtų pakartoti šią procedūrą, kurioje šį kartą galėtų dalyvauti DIGI Kft., nes pasibaigė dokumentų 61 straipsnio n punkte numatyto pašalinimo pagrindo galiojimo terminas.
88.
NMHH mano, kad DIGI, remdamasi Pagrindų direktyvos 4 straipsniu, kuriame numatyta teisė pateikti skundą dėl sprendimo, kuriuo paskelbti aukciono rezultatai, elgėsi nesąžiningai, nes siekė apeiti apribojimus, nustatytus sprendime, priimtame išnagrinėjus DIGI skundą dėl sprendimo pašalinti ją iš aukciono procedūros.
89.
Šiuo atžvilgiu norėčiau pažymėti: nors a priori neatmetama galimybė, jog dalyvavimas NRI pradėtoje procedūroje remiantis Sąjungos teisės nuostatomis ir iš to išplaukiantis teisės apskųsti šios institucijos šiuo klausimu priimtus sprendimus įgyvendinimas, jei tenkinamos Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatytos sąlygos (
31
), gali lemti piktnaudžiavimą teisėmis, nagrinėjamu atveju, mano nuomone, taip nėra.
90.
Viena vertus, negalima teigti, kad DIGI elgėsi netinkamai, vien dėl to, kad paraišką dalyvauti aukcione pateikė savo, o ne DIGI Kft. vardu. Taip yra net ir tuo atveju, jeigu jos tikrasis ketinimas buvo perleisti pastarajai teises, įgytas užbaigus šią procedūrą – bent jau tiek, kiek DIGI veikė remdamasi prielaida, kad dokumentų nuostata, pagal kurią jos patronuojamajai įmonei de facto nebuvo leista dalyvauti aukciono procedūroje, yra neteisėta. Kita vertus, – priešingai, nei teigia NMHH, remdamasi Pagrindų direktyvos 4 straipsniu, kad pagrįstų savo teisę pateikti skundą, – DIGI siekia, kad būtų pripažinta jos teisė dalyvauti aukcione (teisė, kuri, jos teigimu, buvo atimta pažeidžiant Sąjungos teisės normas), o ne remtis tomis teisės normomis sukčiaujant ar piktnaudžiaujant, kad įgytų nepagrįstą pranašumą (
32
). Jei paaiškėtų, kad Vengrijos teisės nuostatomis res judicata srityje draudžiama nagrinėti DIGI pateikto skundo motyvus, skundas vien dėl šios priežasties galėtų būti pripažintas visiškai ar iš dalies nepriimtinas, tačiau jo pateikimas negalėtų būti laikomas piktnaudžiavimu vien dėl to, kad dėl jo gali atsirasti tokia kliūtis.
91.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar res judicata pagrindas taikytinas jo nagrinėjamam skundui, ir kiek.
92.
DIGI teigia, kad Kúria (Aukščiausiasis Teismas), priimdamas sprendimą dėl jos pateikto apeliacinio skundo dėl Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas) sprendimo, kuriuo paliktas galioti NMHH sprendimas pašalinti ją iš aukciono, pažeisdamas SESV 267 straipsnį, kaip jį yra išaiškinęs Teisingumo Teismas (
33
), neįvykdė savo, kaip galutinės instancijos teismo, pareigos kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, kaip to prašė DIGI. Ji mano, kad tokiomis aplinkybėmis, remiantis tuo, kas nuspręsta 2007 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendime Lucchini (
34
), nacionalinės res judicata taisyklės šioje byloje neturėtų būti taikomos, siekiant užtikrinti visišką Sąjungos teisės normų veiksmingumą.
93.
Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, atsižvelgiant į res judicata galios principo svarbą tiek Sąjungos teisės, tiek nacionalinės teisės sistemose, Sąjungos teisė nenustato nacionaliniam teismui pareigos netaikyti vidaus proceso taisyklių, suteikiančių teismo sprendimui res judicata galią, net jeigu tai leistų ištaisyti su šia teise nesuderinamą nacionalinę situaciją (
35
). Vadinasi, jei iš Sprendimo Lucchini matyti, kad res judicata galią įgijusiu nacionalinio teismo sprendimu negalima remtis siekiant apriboti Europos Sąjungos institucijos išimtinę jurisdikciją, išskyrus tokį atvejį, nėra tokios pareigos netaikyti šių taisyklių.
94.
Vis dėlto iš suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad tuo atveju, kai taikytinos vidaus proceso taisyklės numato nacionaliniam teismui galimybę, esant tam tikroms sąlygoms, peržiūrėti res judicata galią įgijusį sprendimą, kad situacija atitiktų nacionalinę teisę, pagal lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus šia galimybe – jeigu šios sąlygos tenkinamos – turi būti pasinaudota pirmiausia, kad būtų atkurta atitinkamos situacijos atitiktis Sąjungos teisei (
36
). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vėl turi įvertinti, ar tokia galimybė egzistuoja jo nagrinėjamoje byloje ir ar tenkinamos jai taikomos sąlygos (
37
).
95.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, į ketvirtąjį prejudicinį klausimą, mano manymu, reikėtų atsakyti: Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad subjektas, dalyvaujantis aukciono procedūroje, kaip tai suprantama pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį, kurią organizuoja NRI, siekdama suteikti dažnių naudojimo teises, turi teisę apskųsti NRI sprendimus, priimtus vykdant šią procedūrą, nesvarbu, ar tai yra šiam subjektui skirti sprendimai, ar sprendimai, kurie nėra skirti jam tiesiogiai, jei tenkinamos minėto 4 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos. Įmonės, kuri buvo pašalinta iš tokios procedūros, teisė pateikti skundą dėl galutinio sprendimo dėl dažnių suteikimo nepriklauso nuo to, ar sprendimas dėl jos pašalinimo yra galutinis, jei paaiškėja, kad ta įmonė atitinka Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas.
IV. Išvada
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Fővárosi Törvényszék (Sostinės apygardos teismas, Vengrija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
Direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip:
–
pagal ją nedraudžiama pripažinti „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“, statuso, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, įmonei, kuri atitinka Direktyvos 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo 3 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje nustatytas bendrojo leidimo sąlygas, valstybėje narėje, kuriai priklauso atitinkamą sprendimą priėmusi NRI, dėl tos priežasties, kad, pirma, ši įmonė dar nėra šios valstybės narės rinkoje ir nėra joje registruota, kaip tai suprantama pagal minėto 3 straipsnio 2 dalies antrą sakinį, ir, antra, kad ji šiuo metu neteikia elektroninių ryšių paslaugų, tačiau turi įrodyti realų ketinimą, o ne tik hipotetinę galimybę infrastruktūros ir technologijų požiūriu įeiti į tokių paslaugų rinką atitinkamoje valstybėje narėje. Minėtas „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“, statusas taip pat gali būti suteiktas juridiniam asmeniui, kuris, nors tiesiogiai nevykdo elektroninių ryšių paslaugų teikimo veiklos, yra tokias paslaugas teikiančios grupės kontroliuojančioji bendrovė,
–
siekdama pasinaudoti teise pateikti skundą dėl NRI sprendimo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, įmonė, teikianti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas, turi įrodyti, kad to sprendimo turinys gali turėti tiesioginį poveikį teisėms, kuriomis ji naudojasi pagal Sąjungos teisę, visų pirma pagal direktyvas elektroninių ryšių paslaugų srityje. Nors toks poveikis nebūtinai turi būti realus ir faktinis, vis dėlto jis turi būti pagrįstai tikėtinas. Įmonė, atitinkanti „įmonės, teikiančios elektroninių ryšių paslaugas“, sąvoką pagal Direktyvos 2002/21 4 straipsnio 1 dalį ir pateikusi paraišką dalyvauti atrankos procedūroje dėl teisių naudoti dažnius suteikimo, turi būti laikoma „įmone, kuriai turi įtakos“ (kaip tai suprantama pagal šią nuostatą) sprendimas, kuriuo paskelbti atrankos procedūros rezultatai. Tokia įmonė nepraranda minėto „įmonės, kuriai turi įtakos [sprendimas]“, statuso vien dėl to, kad buvo pašalinta iš procedūros, nes neatitiko priėmimo reikalavimo – nebūti nuteistai už konkurencijos taisyklių pažeidimą per nustatytą laikotarpį iki aukciono pradžios,
–
subjektas, pateikęs paraišką dalyvauti aukciono procedūroje, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2002/20 7 straipsnį, kurią organizuoja NRI, siekdama suteikti radijo dažnių naudojimo teises, turi teisę apskųsti NRI sprendimus, priimtus vykdant šią procedūrą, nesvarbu, ar tai yra šiam subjektui skirti sprendimai, ar sprendimai, kurie nėra skirti jam tiesiogiai, jei tenkinamos Direktyvos 2002/21 4 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos. Įmonės, kuri buvo pašalinta iš tokios procedūros, teisė pateikti skundą dėl galutinio sprendimo dėl dažnių suteikimo nepriklauso nuo to, ar sprendimas dėl jos pašalinimo yra galutinis, jei paaiškėja, kad ta įmonė atitinka minėto 4 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas.
2.
NRI pagal Direktyvos 2002/20 7 straipsnį vykdoma aukciono procedūra ir šios institucijos sprendimu, kuriuo paskelbiami šios procedūros rezultatai, siekiama apsaugoti veiksmingą ir neiškreiptą konkurenciją.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, 2002, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 349).
(
3
)	2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (Leidimų direktyva) (OL L 108, 2002, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 337).
(
4
)	2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, iš dalies keičianti Direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos, Direktyvą 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų ir Direktyvą 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (OL L 337, 2009, p. 37).
(
5
)	2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, kuria nustatomas Europos elektroninių ryšių kodeksas (nauja redakcija) (OL L 321, 2018, p. 36).
(
6
)	Pagal dokumentų 61 straipsnio n punktą aukciono procedūroje negalėjo dalyvauti subjektai, dėl kurių per 24 mėnesius iki procedūros pradžios buvo priimtas galutinis administracinis sprendimas, kuriuo konstatuojamas konkurenciją ribojančių susitarimų draudimo, piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi ar koncentracijos taisyklių pažeidimas.
(
7
)	C‑426/05, EU:C:2008:103.
(
8
)	C‑55/06, EU:C:2008:244.
(
9
)	C‑282/13, EU:C:2015:24.
(
10
)	Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Tele2, buvo nagrinėjamas NRI sprendimas, priimtas vykdant rinkos tyrimo procedūrą pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį; byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Arcor [dėl 1990 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 90/387/EEB dėl telekomunikacijų paslaugų vidaus rinkos sukūrimo įgyvendinant atvirojo tinklo teikimą (ATT) (OL L 192, 1990, p. 1) 5a straipsnio 3 dalies išaiškinimo], buvo nagrinėjamas sprendimas, kuriuo NRI patvirtino fiksuoto telefono ryšio tinklo operatoriaus taikomus atsietos prieigos prie vietinės linijos tarifus; ir galiausiai byloje, kurioje priimtas Sprendimas T-Mobile, buvo nagrinėjamas sprendimas, kuriuo keičiamas dažnių skyrimas.
(
11
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo Tele2 32 punktą, Sprendimo Arcor 175 ir 176 punktus ir Sprendimo T-Mobile 34 punktą. Taip pat žr. 2016 m. spalio 13 d. Sprendimą Polkomtel (C‑231/15, EU:C:2016:769, 20 ir 24 punktai).
(
12
)	Žr. Sprendimo Tele 2 36 punktą,
(
13
)	2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl atsietos prieigos prie vietinės linijos (OL L 336, 2000, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 83). Pagal šio reglamento 2 straipsnio b punktą „naudos gavėjas“ – trečioji šalis, tinkamai įgaliota pagal Direktyvą 97/13/EB <…> arba turinti teisę teikti ryšių paslaugas pagal nacionalinius įstatymus ir turinti teisę į atsietą prieigą prie vietinės linijos“.
(
14
)	Žr. Sprendimo Arcor 176 punktą.
(
15
)	Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Direktyvos 90/387 5a straipsnio 3 dalies taikymu naudos gavėjams, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 2887/2000 2 straipsnio b punktą, žr. Sprendimo Arcor 176 punktą.
(
16
)	Sprendimo T-Mobile 37 punktas.
(
17
)	Pagal toje nuostatoje pateiktą apibrėžtį „paslaugų gavėjas“ yra „juridinis ar fizinis asmuo, kuris naudoja ar pareiškia norą naudoti viešai prieinamas elektroninių ryšių paslaugas“.
(
18
)	2014 m. balandžio 30 d. Sprendime UPC DTH (C‑475/12, EU:C:2014:285, 55 ir 57 punktai) Teisingumo Teismas vengė pateikti bendrą elektroninių ryšių paslaugų teikėjo, kaip jis suprantamas pagal Pagrindų direktyvą, sąvoką ir nusprendė kiekvieną atvejį nagrinėti atskirai.
(
19
)	Žr. Leidimų direktyvos 3 ir 4 konstatuojamąsias dalis.
(
20
)	Žr. Leidimų direktyvos 7 konstatuojamąją dalį.
(
21
)	Pagal Leidimų direktyvos 2 straipsnio 2 dalį „bendrasis leidimas“ yra „<…> valstybių narių sukurta teisinė sistema, pagal kurią užtikrinamos teisės teikti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas ir nustatomi sektoriui specifiniai įpareigojimai, kurie gali būti taikomi visiems ar tik tam tikros rūšies elektroninių ryšių tinklams ir paslaugoms“.
(
22
)	Šiuo atveju NMHH per posėdį pareiškė, kad norint dalyvauti aukcione pranešimo nebuvo reikalaujama.
(
23
)	Žr. Sprendimo Tele2 38 punktą.
(
24
)	Žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimą Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
25
)	Žr. 2017 m. liepos 26 d. Sprendimą Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597, 42 punktas).
(
26
)	Žr. Sprendimo Tele2 48 punktą.
(
27
)	Žr. Sprendimo T-Mobile 37 punktą.
(
28
)	Žr. Sprendimo Arcor 176 punktą.
(
29
)	Žr. Sprendimo Tele2 38 punktą.
(
30
)	Nesant atitinkamo teisės akto, nemanau, kad 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (OL L 395, 1989, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246) 2a straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatyta analogiška tvarka taikytina NRI pagal Leidimų direktyvos 7 straipsnį pradėtoms procedūroms, kaip yra išaiškinęs Teisingumo Teismas. Žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Randstad Italia (C‑497/20, EU:C:2021:1037, 75 punktas) ir 2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą Lombardi (C‑333/18, EU:C:2019:675, 31 punktas).
(
31
)	Žr. 2017 m. birželio 8 d. Sprendimą Vinyls Italia (C‑54/16, EU:C:2017:433, 52 ir 53 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
32
)	2016 m. liepos 28 d. Sprendimas Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604, 37–42 punktai) ir 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas GE Auto Service Leasing (C‑294/20, EU:C:2021:723, 65 punktas).
(
33
)	Šiuo klausimu DIGI nurodo 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799).
(
34
)	C‑119/05, EU:C:2007:434, 59–63 punktai (toliau – Sprendimas Lucchini).
(
35
)	Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Cabinet de avocat UR (Advokatų apmokestinimas PVM), (C‑424/19, EU:C:2020:581, 22 ir 23 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
36
)	Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Cabinet de avocat UR (Advokatų apmokestinimas PVM), (C‑424/19, EU:C:2020:581, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, kadangi galutinės instancijos nacionalinio teismo sprendimu padarytas iš Sąjungos teisės kylančių teisių pažeidimas paprastai nebegali būti ištaisytas, Teisingumo Teismas nurodė, kad res judicata galios principas nedraudžia pripažinti valstybės narės atsakomybės už tokį sprendimą principo. Žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe (C‑620/17, EU:C:2019:630, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
37
)	Šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 18 d. Nutartį Hochtief (C‑362/18, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:1100, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).