61985CC0333_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Sagsoegerne i denne sag, de tyske staalvirksomheder Mannesmann-Roehrenwerke AG og Paderwerk Gebr . Benteler GmbH & Co ., har nedlagt paastand om annullation af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2355/85 af 6 . august 1985, som supplerer forordning ( EOEF ) nr . 60/85 af 9 . januar 1985 .
2 . Begge firmaer fremstiller og saelger staalroer og afsaetter dem; disse produkter er ikke opfoert i bilag I til EKSF-traktaten og er saaledes omfattet af EOEF-traktaten .
3 . Cirka 70% af den tyske roereksport til Amerikas Forenede Stater hidroerer fra de to sagsoegere alene .
4 . De er ligeledes foerende blandt de seks tyske virksomheder, som fremstiller en saerlig gruppe staalroer, nemlig de saakaldte OCTG-roer (" Oil Country Tubular Goods "), som anvendes i oliefelter .
II - 5 . Paa grund af truende udsigter for EOEF' s staaleksport til USA saa Faellesskabet sig tvunget til at indlede forhandlinger med dette land, som den 21 . oktober 1982 foerte til et arrangement, hvorefter faellesskabsudfoerslerne af en raekke staalprodukter skulle begraenses ( 1 ). Staalroer var ikke opfoert blandt disse produkter .
6 . Arrangementet blev dog ledsaget af en brevveksling med samme dato, som havde til formaal at forhindre, at handelsmoenstrene blev omlagt fra de produkter, der var omfattet af arrangementet, til staalroer, som dengang ikke var omfattet af begraensninger . I overensstemmelse hermed tilkendegav Faellesskab den opfattelse, at det ikke kunne paaregnes, at dets aarlige udfoersler af staalroer til De Forenede Stater i arrangementets gyldighedsperiode, det vil sige indtil udgangen af 1985, ville overskride den gennemsnitlige andel af Faellesskabets salg paa det amerikanske marked i perioden fra 1979 til 1980, saaledes at der ikke ville ske omlaegninger af handelsmoenstrene . Saafremt der alligevel skulle opstaa problemer paa det amerikanske marked, kunne der indledes samraad mellem parterne om udviklingen med hensyn til Faellesskabets udfoersler af roer .
7 . Det er ubestridt, at disse udfoersler vaesentligt overskred de fastsatte maengder, saaledes at de nordamerikanske myndigheder med virkning fra 29 . november 1984 udstedte et totalt indfoerselsforbud for staalroer fra Faellesskabet .
8 . Paa ny fandt der forhandlinger sted mellem faellesskabsmyndighederne og de amerikanske myndigheder, som den 7 . januar 1985 foerte til et arrangement i form af en brevveksling om handelen med staalroer; det blev godkendt ved forordning ( EOEF ) nr . 59/85 af 9 . januar 1985 ( 2 ).
9 . Dette arrangement, der gjaldt indtil 31 . december 1986, gik i det vaesentlige ud paa foelgende :
10 . - Faellesskabet begraenser udfoerslerne af staalroer til USA til 7,6% af forbruget i USA for kalenderaarene 1985 og 1986 . I denne periode kraeves eksporttilladelser .
11 . - Inden for loftet paa 7,6% kan udfoerslerne af OCTG-roer ikke overstige 10% af forbruget i USA af disse produkter .
12 . Til gennemfoerelse af arrangementet traf Raadet forskellige gennemfoerelsesbestemmelser ved forordning nr . 60/85 af 9 . januar 1985 ( 3 ).
13 . I forordningens bilag III blev EF-udfoerselskvoten for de fleste beroerte produkter fordelt paa medlemsstaterne, som blev paalagt at fordele deres kvoter paa de enkelte virksomheder efter "objektive kriterier" ( den tredje betragtning til forordningen ).
14 . Med hensyn til OCTG-roerene begraensede man sig dog i forordningens bilag III til at fordele den paagaeldende "faellesskabsunderkvote" paa medlemsstaterne ved en senere beslutning, som skulle traeffes af Raadet paa forslag af Kommissionen foer den 31 . januar 1985 med kvalificeret flertal .
15 . Denne fordeling skete forsinket ved forordning ( EOEF ) nr . 2355/85 af 6 . august 1985 ( 4 ). I overensstemmelse med den herved fastsatte fordelingsnoegle blev Forbundsrepublikken Tyskland tildelt 43,8% af den samlede faellesskabskvote for OCTG-roer ( 4,38% af forbruget i USA ).
III - 16 . Sagsoegerne har anfaegtet denne forordning og har nedlagt paastand om, at den annulleres, da de er af den opfattelse, at den deri foretagne fordeling af faellesskabskvoten for udfoersel af OCTG-roer til USA i nationale underkvoter forfordeler den tyske staalindustri og skader dens interesser .
IV - 17 . Raadet har principalt nedlagt paastand om sagens afvisning . Dette er uden tvivl det foerste spoergsmaal, der maa besvares, naar der tages stilling til den foreliggende sag .
18 . Raadet har rejst tvivl om, hvorvidt sagsoegerne har en retligt relevant interesse i soegsmaalet, da det ikke ses, at sagsoegerne skulle vaere berettigede til at optraede for alle tyske staalroereksportoerer, endsige for Forbundsrepublikken Tyskland, som er den egentlige begunstigede ved den i forordning nr . 2355/85 foretagne fordeling .
19 . Raadet har gennemgaaet betingelserne i EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, for, at en fysisk eller juridisk person kan rejse et annullationssoegsmaal, og kommer til det resultat, at sagen boer afvises, da sagsoegerne uafhaengigt af spoergsmaalet, om forordning nr . 2355/85 er en egentlig forordning eller derimod en beslutning rettet til medlemsstaterne, ikke kan goere gaeldende, at de er umiddelbart og individuelt beroert .
20 . Foelgelig er det retsmiddel, som de tyske firmaer har, ikke EOEF-traktatens artikel 173, men anfaegtelse for nationalt forum af den kompetente medlemsstats afgoerelser, hvorved de respektive nationale kvoter fordeles paa virksomhederne i henhold til forordningerne nr . 60/85 og 2355/85 .
21 . Spoergsmaalet om gyldigheden af forordning nr . 2355/85 kan saa, mener Raadet, forelaegges Domstolen i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 .
22 . Jeg vil derfor foerst gennemgaa betingelserne for, at sagen kan antages til realitetsbehandling .
V - 23 . Ifoelge EOEF-traktatens artikel 173, stk . 2, kan "enhver fysisk eller juridisk person ... indbringe klage over beslutninger, som, skoent de er udstedt i form af en forordning eller en til en anden person rettet beslutning, dog beroerer ham umiddelbart og individuelt ".
24 . Spoergsmaalet, om soegsmaalet kan admitteres, afhaenger saaledes af foelgende betingelser :
25 . - Der skal vaere tale om en beslutning, som
26 . - fremtraeder som eller har form af en forordning ( eller en til et andet retssubjekt rettet beslutning ), og som
27 . - beroerer sagsoegeren umiddelbart
28 . - og individuelt .
29 . Disse betingelser gaelder kumulativt, det vil sige, at hvis en af dem ikke er opfyldt, maa sagen afvises .
30 . Efter sagsoegernes opfattelse er det dog ikke noedvendigt at undersoege, om den anfaegtede retsakt fra Faellesskabet er en "aegte" forordning; det er tilstraekkeligt at godtgoere, at den beroerer dem umiddelbart og individuelt, for at komme til det resultat, at sagen kan admitteres .
31 . Denne opfattelse er efter min mening ikke videre korrekt . Den blotlaegger ogsaa en aabenbar misforstaaelse af Domstolens praksis .
32 . Faktisk har Domstolen afvist at paakende et soegsmaal, naar den var af den opfattelse, at én af betingelserne i artikel 173 ikke var opfyldt; den undlod saaledes at tage stilling til de oevrige betingelser .
33 . I overensstemmelse hermed har den allerede meget klart statueret, at soegsmaal "maa afvises fra realitetsbehanding, hvis den anfaegtede retsakt udgoer en forordning" ( 5 ).
34 . Derfor har Domstolen flere gange foerst proevet retsaktens art og derefter afvist sagen, saa snart den kom til den opfattelse, at akten havde karakter af en forordning, uden at tage stilling til, om den beroerte sagsoegeren umiddelbart og individuelt ( 6 ).
35 . I andre tilfaelde har Domstolen foretrukket ikke at udtale sig om spoergsmaalet, om den anfaegtede foranstaltning var en egentlig forordning, og har begraenset sig til at fastslaa, at den ikke beroerte sagsoegeren umiddelbart og individuelt ( 7 ).
36 . Det er klart, at betingelsen om, at den anfaegtede retsakt skal beroere sagsoegeren individuelt, staar i noeje sammenhaeng med betingelsen om, at den efter sin art skal vaere en beslutning, for det er aerligt talt usaedvanligt, at en retsakt beroerer en sagsoeger umiddelbart og individuelt uden samtidig at have karakter af en beslutning .
37 . Dette skal dog bevises i hvert enkelt konkret tilfaelde . Der er med generaladvokat Jean-Pierre Warner' s ord i hans forslag til afgoerelse i Calpak-sagen ( paa det anfoerte sted s . 1970 f .) vedroerende spoergsmaalet "righoldig Domstolspraksis for, at kravet om, at den paagaeldende bestemmelse efter sin natur skal vaere en beslutning og ikke en lovgivningsakt, korrekt opfattet er uafhaengigt af kravene om, at den skal beroere sagsoegeren umiddelbart og individuelt ".
38 . Lad os derfor begynde med undersoegelsen af formalitetsspoergsmaalet med at fastslaa retsaktens art .
VI - 39 . Artikel 173, stk . 2, har i den del, som her interesserer os, til formaal at forhindre, at en institutions valg af forordningsformen kun tjener til at skjule en beslutning rettet til et privat retssubjekt og saaledes udelukke udoevelsen af den soegsmaalsret, som private har i henhold til artikel 173, stk . 2, foerste punktum : valget af form kan ikke aendre foranstaltningens retlige art ( 8 ).
40 . Det afgoerende er altsaa ikke "retsaktens officielle betegnelse", men dens formaal og indhold . I henhold til traktatens artikel 189 er en forordning almengyldig og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat . Den har altsaa i det vaesentlige normativ karakter, finder anvendelse paa objektivt bestemte kendsgerninger og skaber - som Domstolen allerede har fastslaaet ( 9 ) - umiddelbare retsvirkninger for personkredse, som er bestemt paa almen og abstrakt maade .
41 . Den her anfaegtede retsakt har utvetydigt form af en forordning - forordning nr . 2355/85 - og skal udfylde en bestemmelse, som blev ladt aaben i en anden forordning - forordning nr . 60/85, bilag III, rubrikken vedroerende OCTG-roer . Undersoegelsen af den foerste retsakts retlige karakter kan derfor ikke foretages uden at inddrage den forudgaaende retsakt, som den blev en del af .
42 . Nu er det ubestrideligt, at forordning nr . 60/85 i det vaesentlige indeholder bestemmelser af normativ art, som har til formaal at fastsaette betingelserne for at anvende den selvbegraensningsaftale, der blev indgaaet med USA i januar 1985 .
43 . Tilbage staar imidlertid spoergsmaalet, om der i dette regelkompleks findes bestemmelser om regulering af et enkeltstaaende tilfaelde, som efter deres retlige art ikke kan henfoeres til den kategori, som det samlede kompleks maa henfoeres til .
44 . Domstolen har allerede statueret ( 10 ), at en foranstaltning, som i sin helhed maa betegnes som en forordning, kan indeholde bestemmelser af individuel art, altsaa uden forordningskarakter .
45 . Dette problem kan netop opstaa med hensyn til bilag III i forordning nr . 60/85; det goer sagsoegerne i hvert fald gaeldende med hensyn til forordning nr . 2355/85 . Jeg vil derfor koncentrere min gennemgang om denne omtvistede forordning .
46 . Sagsoegerne har anfoert, at forordning nr . 2355/85 i forhold til forordning nr . 60/85 er en selvstaendig retsakt, saaledes at det ikke er afgoerende for, hvilken gruppe retsakter den skal henfoeres under, at sidstnaevnte forordning eventuelt kvalificeres som en "aegte" forordning .
47 . Denne opfattelse forekommer mig overdrevent formalistisk . Som vi har set, og som det i oevrigt ogsaa fremgaar af forordning nr . 2355/85' s overskrift, skulle den supplere forordning nr . 60/85 . Udstedelsen af den nye forordning til fastsaettelse af de endnu manglende tabeller skyldtes kun, at det i en periode var umuligt for Raadet at naa til enighed, men derfor kan denne retsakt ikke behandles anderledes, end den skulle behandles, hvis de fastsatte bestemmelser fra begyndelsen havde vaeret indeholdt i bilag III til forordning nr . 60/85 .
48 . Hvorledes det end forholder sig, er sagsoegerne af den opfattelse, at forordning nr . 2355/85 ikke er generel retsfastsaettelse, men derimod faktisk har retlig karakter af en beslutning rettet til de seks eneste firmaer i Tyskland, der eksporterer OCTG-roer, og hvis navne har vaeret kendt fra begyndelsen .
49 . Efter min mening kan denne omstaendighed imidlertid ikke i sig selv vaere tilstraekkelig til at frakende den omtvistede retsakt karakter af en forordning .
50 . Som Domstolen allerede flere gange har fremhaevet ( 11 ), "mister en retsakt ikke sin karakter af forordning, fordi man paa et bestemt tidspunkt med stoerre eller mindre noejagtighed kan fastslaa antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, som den finder anvendelse paa, naar blot den efter sit sigte finder anvendelse paa et objektivt sagsforhold af retlig eller faktisk art, som den selv definerer ".
51 . Det er efter min mening tilfaeldet med hensyn til den anfaegtede forordning : den finder ( ligesom forordning nr . 60/85 ) anvendelse paa udfoersler af roer af bestemte kategorier fra alle Faellesskabets medlemsstater til USA og skaber i den fastsatte gyldighedsperiode retsvirkninger over for alle eksportoerer i medlemsstaterne, som er defineret generelt og abstrakt efter den objektive situation, som de befinder sig i .
52 . Ganske vist kan det, netop fordi tabellerne i forordning nr . 2355/85 (( ligesom tabellerne i foerste del af bilag III i forordning nr . 60/85 )) er af retlig art, taenkes, at de deri opstillede paabud meget vel kunne vaere en del af en beslutning, uden at det var noedvendigt at godkende dem ved en forordning .
53 . Men den sammenhaeng, de er anbragt i, er efter min mening entydig . Efter at de generelle gennemfoerelsesbestemmelser til aftalen om selvbegraensning af eksporten af roer til De Forenede Stater er fastlagt i forordning nr . 60/85, udgoer de paagaeldende tabeller et naturligt supplement til artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 60/85, til hvis gennemgoerelse de er et noedvendigt hjaelpemiddel . Derfor kan man gaa ud fra, at de har karakter af forordning ligesom det regelkompleks, som de er indsat i, og som de er en vaesentlig bestanddel af; med denne opfattelse tilslutter jeg mig blot foelgende tanke, der kan udledes af forskellige af Domstolens domme : den regelsammenhaeng, som indeholder de retsforskrifter, hvis retlige karakter undersoeges, anses for et vaesentligt synspunkt ved fortolkningen ( 12 ).
54 . Sagsoegerne selv maatte endelig - stiltiende eller udtrykkeligt, endnu under skriftvekslingen eller foerst under den mundtlige forhandling - med hensyn til deres argumentation erkende, at forordning nr . 2355/85 sammen med forordning nr . 60/85 udgoer et sammenhaengende normativt hele . Da sagsoegerne blev gjort opmaerksom paa deres aabenbare selvmodsigelse, indroemmede de til slut, at forordning nr . 2355/85 har en blandet retlig karakter, idet den dels gaelder for fortiden, dels for fremtiden .
55 . Jeg tilstaar, at denne omstaendighed goer proevelsen af spoergsmaalet endnu mere problematisk .
56 . Med hensyn til de foerste syv maaneder i 1985 laa antallet og identiteten af virksomheder, som eksporterede OCTG-roer til De Forenede Stater, faktisk endegyldigt fast; Raadet kunne have haft kendskab hertil .
57 . Med hensyn til disse virksomheder kunne man derfor foelge en lignende tankegang som den, der ligger til grund for Alusuisse Italia-dommen ( 13 ), og for deres virksomheders vedkommende anerkende, at den paagaeldende retsakt ikke har karakter af en generel retsakt, men maa bedoemmes som en individuel beslutning eller en raekke af individuelle beslutninger .
58 . Jeg vil senere paa ny vende tilbage til undersoegelsen af dette spoergsmaal i forbindelse med kravet om, at retssubjektet skal vaere individuelt beroert .
59 . Jeg vil imidlertid allerede her sige, at det efter min mening heller ikke for fortidens vedkommende forekommer noedvendigt at frakende forordning nr . 2355/85 karakter af en generel retsakt .
60 . I foerste raekke fordi denne forordning endnu skulle gaelde i naesten et aar og fem maaneder, og den periode, som de i forordningen fastsatte procentsatser vedroerer, og som de udstedte tilladelser skal fordeles over, altsaa langt fra var udloebet .
61 . Derfor er det endog tvivlsomt, om man her kan tale om aegte tilbagevirkende gyldighed : situationen ligger paa linje med vedtagelse af en skattelov, som midt i aaret aendrer beskatningsprocenten eller de skattefri bundgraenser for alle indtaegter oppebaaret i dette aar .
62 . Alligevel kan det for fortidens vedkommende haevdes, at den maade, hvorpaa forordningen blev anvendt i forhold til sagsoegerne, adskiller sig noget fra den maade, hvorpaa den i fremtiden vil beroere alle bestaaende virksomheder eller virksomheder, der maatte blive oprettet .
63 . Imidlertid, "(( den )) omstaendighed, at en generel bestemmelse beroerer de forskellige retsundergivne paa ulige vis", kan, som Domstolen allerede har statueret ( 14 ), "ikke i sig selv beroeve den dens lovgivningskarakter ."
64 . Det maa dog anerkendes, at der ikke foreligger fuldstaendig kongruens, og at de her omhandlede bestemmelsers lovgivningskarakter trods alt ikke er helt utvivlsom .
65 . Dette finder endog genklang i Raadets svarskrift, hvori det erkendes, at bilag III kan anses for en selvstaendig bestemmelse, og at den deri foretagne fordeling paa medlemsstaterne kan anses for en beslutning rettet til bestemte adressater i form af en forordning .
66 . Raadet er dog af den opfattelse, at de virkelige adressater i dette tilfaelde er medlemsstaterne og ikke sagsoegerne .
67 . Paa baggrund af min foregaaende gennemgang vedroerende de omtvistede retsreglers art tror jeg ikke, at det er noedvendigt at gribe problemet saaledes an .
68 . Hvis man ikke opfatter det saaledes, har vi at goere med en "beslutning rettet til en anden person" truffet i form af en forordning, som bestemmelsen i traktatens artikel 173, stk . 2, efter min mening kan anvendes paa, og hvorefter enhver fysisk eller juridisk person, som er umiddelbart og individuelt beroert, har soegsmaalsret .
69 . Det er ubestridt, at Domstolen allerede har statueret ( 15 ), at medlemsstaterne er omfattet af udtrykket "beslutning rettet til en anden person" paa samme maade som ethvert privat retssubjekt .
70 . Tilbage staar imidlertid at godtgoere, at de to andre formalitetsbetingelser i artikel 173, stk . 2, er opfyldt, nemlig at beslutningen, skoent den er rettet til en anden person, beroerer sagsoegerne umiddelbart og individuelt .
VII - 71 . Jeg vil begynde med at undersoege, om sagsoegerne er individuelt beroert af den anfaegtede retsakt .
72 . Domstolen har i Plaumann-dommen ( 16 ) med en formulering, som stedse gentages i hele dens retspraksis ( 17 ), defineret begrebet at vaere individuelt beroert saaledes : "Andre personer end en beslutnings adressater vil kun kunne paastaa, at de beroeres individuelt, hvis denne beslutning rammer dem paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten ".
73 . Som tidligere forklaret er sagsoegerne af den opfattelse, at den omstaendighed, at Raadets retsakt i virkeligheden er en samlet beslutning for seks virksomheder, hvis navne har vaeret kendt fra begyndelsen, viser, at sagsoegerne er individuelt beroert; der er ikke tale om en generel og abstrakt ordning, som efter objektive kriterier begraenser udfoerslerne fra samtlige virksomheder i en bestemt erhvervsgren i Faellesskabet .
74 . Efter min mening kan man ikke argumentere saaledes uden yderligere uddybninger .
75 . Som bekendt blev forordning nr . 2355/85 udstedt den 6 . august 1985 og skulle gaelde i en senere forlaenget periode, der skulle loebe indtil den 31 . december 1986 .
76 . Under disse omstaendigheder kunne forordningen ikke blot anvendes paa de virksomheder, der bestod og eksporterede paa tidspunktet for dens udstedelse, men ogsaa paa alle de virksomheder, som muligvis ville blive oprettet i fremtiden og ansoege om eksportlicenser .
77 . Raadet har altsaa ret i sin opfattelse, hvorefter intet kunne anses for definitivt og intet retssubjekt kunne anses for individualiseret som en adressat .
78 . Sagsoegerne argumenterer med, at det er vanskeligt at oprette nye virksomheder og skaffe dem adgang til markedet, hvilket maa foere til at udelukke dette synspunkt for det tyske markeds vedkommende .
79 . Forordning nr . 2355/85 gaelder imidlertid for alle lande og alle specialiserede producenter i Faellesskabet; dens retlige karakter aendrer sig ikke ved, at det muligvis er lidet sandsynligt, at der vil blive oprettet nye tyske virksomheder, som fremstiller og eksporterer OCTG-roer .
80 . I oevrigt var det ikke formaalet med forordningen at begraense produktionen af OCTG-roer, derimod skulle kun eksporten til USA, men ikke til andre modtagerlande begraenses ( 18 ).
81 . Under retsmoedet har sagsoegerne jo, som vi har set, endelig indroemmet, at der for fremtiden kan tillaegges forordning nr . 2355/85 generel og abstrakt retlig karakter .
82 . For perioden foer forordningens offentliggoerelse tog de dog det forbehold, at den for saa vidt kun kan have retlig karakter af en beslutning, som beroerer seks virksomheder .
83 . Kan den anfoerte opfattelse laegges til grund?
84 . Domstolens praksis kunne faa mig til at haelde til denne opfattelse i de tilfaelde, hvori den admitterer et soegsmaal - navnlig naar den anfaegtede foranstaltning skal anvendes paa fortidige eller nutidige omstaendigheder - paa grund af, at f.eks . kredsen eller identiteten af adressaten eller adressaterne staar entydigt fast ( 19 ).
85 . Maa kravet om, at sagsoegerne skal vaere individuelt beroert, anses for opfyldt ud fra dette synspunkt mellem den 1 . januar og den 20 . august 1985, saaledes at soegsmaalet i hvert fald for den dels vedkommende maa admitteres paa trods af, at den subsidiaere paastand, som sagsoegerne udtrykkeligt har nedlagt i replikken, er nedlagt for sent?
86 . Jeg tvivler paa, at dette er den bedste loesning .
87 . Jeg maa erindre om, hvad jeg foer har sagt om den anfaegtede foranstaltnings karakter af forordning, ogsaa med hensyn til tiden for dens offentliggoerelse .
88 . Det maa tilfoejes, at den omstaendighed, at forordning nr . 2355/85 blev erklaeret for anvendelig fra et tidspunkt, der laa foer dens offentliggoerelse, er en objektivt uundgaaelig praktisk foelge af den forsinkede enighed, som Raadet naaede til med hensyn til OCTG-roer, og naturligt forklares ved, at aftalen med USA blev anvendelig fra 1 . januar 1985, idet denne igen allerede havde fastsat datoerne i artikel 1 i forordning nr . 60/85 for andre end OCTG-roer .
89 . Den "tilbagevirkende gyldighed" af forordning nr . 2355/85 fremstaar saaledes som objektivt uafhaengig af den omstaendighed, at der bestod et bestemt antal virksomheder, som havde ansoegt om og ( foreloebig ) opnaaet eksporttilladelser til USA .
90 . Da Kommissionen imidlertid ville undgaa et stop for eksporten til USA, besluttede den at bemyndige medlemsstaterne til at udstede foreloebige certifikater i de to foerste kvartaler af 1985 .
91 . I begrundelsen til forordning nr . 2355/85 kommer man ikke ind paa situationen for de virksomheder, der som sagsoegerne havde opnaaet disse certifikater, og hvis den blev anset for en faktor, som har haft indflydelse paa denne forordning, da hoejst paa samme maade som alle oevrige faktorer vedroerende markedssituationen foer og efter 1 . januar 1985 .
92 . Jeg tror i oevrigt, at en fremhaevelse af disse aspekter stemmer overens med tre anvisninger, der kan udledes af Domstolens praksis :
93 . - med den betydning, som tillaegges retsaktens formaal ved sondringen mellem en almengyldig bestemmelse og en indviduel beslutning ( 20 );
94 . - med det formaal, som er tillagt artikel 173, stk . 2, nemlig at private stedse skal kunne anfaegte en beslutning, som beroerer dem umiddelbart og individuelt, men er udfaerdiget i form af en forordning ( eller en beslutning rettet til en anden ), og
95 . - med hensyn til begrebet magtfordrejning, hvorved en tilsyneladende generel bestemmelse kan blive individuel ( 21 .)
96 . Der er altsaa et yderligere element, nemlig en subjektiv forbindelse eller en aarsagsforbindelse mellem det kendskab, som institutionen har til de paagaeldende enkelttilfaelde, og den udstedte retsakt; dette element findes i nogle af de af Domstolen afgjorte tilfaelde, men ikke i det foreliggende .
97 . Under de omstaendigheder kan man efter min mening ikke haevde - heller ikke for den periode, for hvilken forordning nr . 2355/85 har tilbagevirkende gyldighed - at forordningen i virkeligheden er en beslutning, der beroerer sagsoegerne, som om den var rettet til dem . Dette gaelder saa meget desto mere, som den i forordningens fastsatte tyske kvote til syvende og sidst blev hoejere end foreslaaet af Kommissionen og steg fra 3,77% til 4,38% af forbruget i USA; derfor staar det ikke fast, at den overhovedet foerte til en nedsaettelse af de certifikater, som allerede var tildelt sagsoegerne .
98 . Da dette spoergsmaal kan diskuteres, vil jeg trods alt undersoege, om den i artikel 173, stk . 2, opstillede betingelse om, at sagsoegerne skal vaere umiddelbart beroert, er opfyldt .
VIII - 99 . For at afgoere, om betingelsen er opfyldt, maa det foerst og fremmest undersoeges, om den anfaegtede faellesskabsretsakt er umiddelbart anvendelig, dvs . om den automatisk har virkning over for den enkelte, eller om der forudsaettes medvirken fra anden side - navnlig medlemsstaterne, som i et vist omfang har et frit skoen ( 22 ).
100 . Umiddelbart forekommer det sidste at vaere tilfaeldet her . Ifoelge artikel 3 i forordning nr . 60/85 fordeler Kommissionen Faellesskabets kvantitative importlofter, som fastsat i henhold til artikel 2, paa medlemsstaterne : herved begraenser den sig imidlertid til at omsaette de i tabellerne i bilag III, som affattet ved forordning nr . 2355/85, anfoerte procentsatser til maengder . Der er tale om ren regneoperation med objektivt kontrolérbare resultater, uden at den kompetente institution har noget skoen ved dens udfoerelse .
101 . Det paahviler derefter medlemsstaterne (( tredje betragtning og artikel 5 i forordning nr . 60/85 )) at fordele de nationale kvoter paa eksportvirksomhederne og i overensstemmelse hermed tildele de noedvendige certifikater . Ved denne procedure har medlemsstaterne det i artikel 5 omhandlede skoen .
102 . Det staar fast, at fordelingen, som det hedder i den tredje betragtning, skal ske ved anvendelse af objektive kriterier, og disse kriterier er anfoert i artikel 5, stk . 2 .
103 . Det drejer sig dog om kriterier, som saetter en ramme, ikke om stive parametre, hvis anvendelse mekanisk skulle foere til én og kun én loesning, den eneste mulige . Dette er tilstraekkeligt til at fastslaa, at medlemsstaternes medvirken omfatter forskellige elementer af skoen, som kan findes i nogle af afsnittene i artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 60/85 . Dette gaelder for hensyntagen til "traditionelle eksportmoenstre", som giver valget mellem forskellige muligheder, f.eks . med hensyn til referenceperioden; dette gaelder endvidere for kravet om, at der skal tages hensyn til "nye roerproducenter", samt for bestraebelsen paa at "udnytte og forvalte (( eksportmulighederne )) bedst muligt" og at "udnytte (( eventuelle nye muligheder ... i henhold til denne forordning )) bedst muligt ".
104 . Sagsoegerne anser sig dog for umiddelbart beroert, og de har herved haevdet, at fastsaettelsen af den nationale kvote indvirker direkte paa deres eksportmuligheder og umiddelbart begraenser deres salg i USA . Enhver yderligere kvoteforrringelse foerer noedvendigvis til en yderligere forringelse af de salgsrettigheder, som de forskellige tyske virksomheder raadede over .
105 . Ifoelge sagsoegerne virker denne automatik, selv hvis man vil anerkende, at den nationale regering har et vist skoen ved fordelingen af den enkelte stats kvote : skoennet skal jo udoeves efter kriterierne i artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 60/85 og under hensyntagen til ligebehandlingsprincippet; herved udelukkes det, at nogen virksomhed ved en nedsaettelse af den nationale kvote, under i oevrigt samme betingelser, kunne faa fortrinsstilling paa den maade, at der til skade for dens konkurrenter fortsat blev tildelt den den samme kvote, som den ville have faaet uden en saadan nedsaettelse ( som forudsaettes retsstridig ) af den nationale kvote . Herpaa beror automatikken : Raadets nedsaettelse af den tyske kvote har noedvendigvis en negativ virkning paa sagsoegernes eksportkvote .
106 . Jeg tror ikke, at denne argumentation er tilstraekkelig til, at sagsoegerne kan anses for umiddelbart beroert af den anfaegtede foranstaltning i den i artikel 173, stk . 2, forudsatte betydning . Jeg minder om Eridania-dommen ( 23 ), hvorefter "den omstaendighed alene, at en retsakt er egnet til at oeve indflydelse paa de for det paagaeldende marked herskende konkurrenceforhold, ikke (( er )) tilstraekkelig til, at enhver part paa markedet, som paa en eller anden maade konkurrerer med adressaten for retsakten, kan anses for umiddelbart og individuelt beroert af denne"; der skal foreligge "saerlige omstaendigheder", som skal gaa ud over en henvisning til, at foranstaltningen paavirker sagsoegerens stilling paa markedet .
107 . Samme betragtninger gaelder med de fornoedne aendringer i sagen her .
108 . I oevrigt maa der endvidere henvises til, at sagsoegerne i replikken foretog en subtil berigtigelse af deres argumentation . I staevningen havde de nemlig for at frakende medlemsstaterne et skoen anfoert, at disse er forpligtede til at fordele den nationale kvote og skal goere det efter "objektive kriterier, som er udtoemmende opregnet"; denne omstaendighed betragtede sagsoegerne dengang som tilstraekkelig til at forklare, at "fordelingen af kvoten foelgelig ikke er omfattet af medlemsstaternes skoen ".
109 . Sagsoegernes "aendrede" argumentation forekommer umiddelbart mere imponerende end deres udgangsposition .
110 . Den kan dog ikke overbevise mig .
111 . En afgoerelse fra medlemsstaten er noedvendig, for at den paagaeldende virksomheds retsstilling bliver beroert; situationen ligner altsaa et tilfaelde af bemyndigelse af en medlemsstat til at aabne et toldkontingent .
112 . Det er klart, at den bemyndigelse, som er tildelt medlemsstaterne, i sidstnaevnte tilfaelde normalt ( som det blev fremhaevet i Alcan-dommen ) indeholder en anerkendelse af en blot befoejelse, mens man i det foreliggende tilfaelde kan diskutere, om EF-staterne blot kan, men ikke skal tildele kvoterne .
113 . Ifoelge sagsoegerne foreligger der en pligt .
114 . Efter min mening er dette ikke noedvendigvis rigtigt; her tiltraeder jeg Raadets opfattelse i svarskriftet .
115 . Idet det nemlig bestemmes i artikel 4 i forordning nr . 60/85, at den del af kvoten, for hvilken der ikke er udstedt tilladelser, overfoeres til en faellesskabsreserve, forudsaettes det vel, at medlemsstaterne kan beslutte ikke at udtoemme den nationale kvote ved de udstedte tilladelser .
116 . Hertil kan siges, at artikel 4 kun skal sikre en optimal forvaltning af ordningen for det tilfaelde, at de enkelte landes virksomheders eksportkapacitet skulle vise sig utilstraekkelig til at udnytte hele den nationale kvote, en omstaendighed, som i sig selv ikke er omfattet af medlemsstaternes frie bedoemmelse .
117 . Det staar imidlertid fast, at der i den naevnte bestemmelse ikke sondres mellem de forskellige mulige grunde til ikke at udstede tilladelser, og at der kun tales om den "del af kvoten, for hvilken de ikke har udstedt tilladelser", uden at betegne nogle grunde som berettigede og andre som ikke berettigede .
118 . For denne opfattelse taler ogsaa den betragtning, at overfoerelsen af de ikke udstedte tilladelser til faellesskabsreserven finder sted hvert kvartal, saaledes at medlemsstaterne ( som forordningens artikel 5 paalaegger at fordele eksporten paa hele aaret ) er i stand til at undgaa denne konsekvens ved en sagligt korrekt fordeling paa de forskellige perioder .
119 . I henhold til artikel 5, stk . 1, tredje afsnit, kan medlemsstaterne i oevrigt inden for vidt afstukne graenser "i 1985 og 1986 udstede nye tilladelser for den uudnyttede del af udstedte tilladelser, som er tilbagegivet til de kompetente myndigheder i 1985 og 1986 ". Den af forordningsgiver valgte formulering (" kan udstede ") viser klart, at medlemsstaterne har mulighed for ikke at udstede nye tilladelser i stedet for de ikke udnyttede .
120 . Kontraproeven for rigtigheden af denne opfattelse, som jeg deler med Raadet, kan, ligesom Domstolen gjorde i Alcan-dommen ( 24 ), goeres paa den maade, at man forudsaetter, at den anfaegtede retsakt er blevet annulleret : til opfyldelse af dommen maatte Raadet aendre den annullerede forordning og fastsaette en ny fordelingsnoegle, paa grundlag af hvilken Kommissionen ville beregne de maengder, som de nationale kvoter bestaar af; disse ville blive fordelt af medlemsstaterne i henhold til artikel 5 i forordning nr . 60/85 .
121 . Under disse omstaendigheder er der ingen garanti for, at en annullation af den anfaegtede retsakt sikrer sagsoegerne den oenskede fordel og giver dem den stilling, som efter deres opfattelse tilkommer dem . Det tilstraebte formaal kunne de kun opnaa ved den kompetente medlemsstats fordeling af den nationale kvote og ved udstedelse af hertil svarende eksporttilladelser .
122 . Herved kunne de maalt med de kriterier, som efter deres opfattelse skal finde anvendelse, blive stillet ringere; deres eneste mulighed ville saa vaere at anfaegte de nationale myndigheders afgoerelse for de nationale domstole .
123 . Jeg tror altsaa ikke, at den anfaegtede retsakt har umiddelbar virkning over for private; derfor kan de heller ikke anfaegte den for Domstolen .
124 . Hvis man altsaa ikke tillaegger akten egentlig forordningskarakter, staar der kun den mulighed tilbage at slutte, at der er tale om en beslutning rettet til medlemsstaterne, som ikke beroerer sagsoegernes interesser umiddelbart i den i artikel 173, stk . 2, forudsatte betydning .
125 . Dette resultat aendres ikke af den omstaendighed, at det skoen, som er overladt medlemsstaterne ved fordelingen af de nationale kvoter, er begraenset : ethvert skoen er begraenset, enten ved gaeldende almene principper eller ved de af lovgiver ad hoc fastlagte kriterier . Artikel 5 er begraenset til at fastsaette kriterier eller parametre for udoevelsen af skoennet, men ophaever ikke skoensbefoejelsen .
126 . Under retsmoedet kunne man i oevrigt iagttage en indroemmelse fra sagsoegernes side, idet de har erkendt, at medlemsstaterne havde et vist skoen og ogsaa maatte have det, men at Raadet ikke har begraenset dette skoen tilstraekkeligt, da det ikke har givet medlemsstaterne tilstraekkelig objektive beslutningskriterier .
127 . Nu kan man imidlertid ikke samtidig eller successivt haevde, at medlemsstaterne begraensede sig til at anvende de objektive og indskraenkende kriterier i artikel 5, og at disse samme kriterier ikke er tilstraekkeligt objektive og indskraenkende, uden at én af disse paastande er urigtig .
128 . Hvis det resultat, som jeg naar til, med rette kan anvendes paa tiden efter den omtvistede forordnings udstedelse, saa aendres der efter min mening heller intet for perioden for dens tilbagevirkende gyldighed .
129 . De foreloebige tilladelser, som virksomhederne kunne udnytte paa grundlag af Kommissionens bemyndigelse og inden for rammerne af de af den angivne procentsatser i denne periode, blev nemlig tildelt af medlemsstaternes myndigheder, som naturligvis skulle anvende kriterierne i artikel 5 i forordning nr . 60/85, som allerede da var traadt i kraft .
130 . Kommissionen begraensede sig til foreloebig at antecipere de procentsatser, som endeligt skulle fastsaettes af Raadet .
131 . Naervaerende soegsmaal er ikke rettet mod denne foreloebige afgoerelse fra Kommissionen, men mod forordning nr . 2355/85, der - ogsaa for fortidens vedkommende - ikke ophaevede den skoensbefoejelse, som medlemsstaterne havde gjort brug af, men i det hoejeste forpligtede dem til at anvende det - eller ikke engang det, hvilket fremgaar af, hvad jeg har sagt om betingelsen om, at sagsoegerne skal vaere individuelt beroert .
132 . Et staar efter min mening fast : medlemsstaternes medvirken ( som jo skete inden for rammerne af forordning nr . 60/85 ) var ikke af forskellig retlig art foer og efter tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr . 2355/85 .
IX - 133 . Paa grundlag af den foregaaende gennemgang foreslaar jeg, at sagen afvises, altsaa at paastanden om annullation af forordning nr . 2355/85 ikke kommer til paakendelse .
134 . Derfor vil jeg kun subsidiaert gaa over til at undersoege sagens realitet .
X - 135 . Sagsoegerne har anfoert to anbringender til stoette for deres paastand :
136 . I foerste raekke har de paaberaabt sig tilsidesaettelse af vaesentlige formkrav ved udstedelsen af forordning nr . 2355/85; da der nemlig mangler en begrundelse for de i denne forordning fastsatte nationale kvoter, er traktatens artikel 190 ifoelge sagsoegerne tilsidesat .
137 . For det andet har de paaberaabt sig tilsidesaettelse af forbuddet mod forskelsbehandling, proportionalitetsprincippet og billighedsprincippet, hvori der ligger en magtfordrejning .
138 . Jeg vil kort redegoere for, hvad jeg mener om disse anbringender .
XI - 139 . Hvad angaar det foerste anbringende, behoever jeg ikke at foeje noget til den gennemgang, som jeg har givet i foerste del af mit forslag til afgoerelse, for at godtgoere, at begrundelsen til forordning nr . 60/85 ogsaa gaelder for forordning nr . 2355/85 .
140 . I de forskellige betragtninger til foerstnaevnte forordning finder vi imidlertid forskellige synspunkter til begrundelse for de fastsatte bestemmelser : den "baggrund", som den med USA indgaaede selvbegraensningsaftale udgoer ( foerste betragtning ); hensyntagen til de praktiske krav, som en fordeling paa medlemsstaterne af de Faellesskabet tildelte samlede maengder stiller, hvorved begraensningernes EF-karakter imidlertid skal bevares ( tredje og fjerde betragtning ); det grundlaeggende kriterium (" boer baseres paa ") for opstillingen af fordelingsnoeglen, som retter sig efter de "traditionelle handelsmoenstre" ( femte betragtning ).
141 . Som Domstolen har statueret i fast praksis ( 25 ) kan begrundelsen til en forordning begraenses til en forklaring paa "det vaesentlige i institutionernes offentligretlige foranstaltninger", idet den angiver den "samlede situation", der har foert til dens vedtagelse, og de "almene formaal", som skal opnaas med den, uden at det er noedvendigt at angive de talrige og komplicerede omstaendigheder, der har givet anledning til forordningens vedtagelse, eller at forklare alle enkeltheder i ordningen, navnlig alle de tekniske muligheder, som er taget i betragtning, "naar disse falder inden for helhedens systematik ".
142 . Det gaelder efter min opfattelse saa meget desto mere ogsaa i de tilfaelde, hvor der er tale om en beslutning, hvis adressater er medlemsstaterne, som har medvirket ved dens forberedelse og udstedelse .
143 . Begrundelse ved henvisning til en tidligere retsakt er ligeledes udtrykkeligt godkendt af Domstolen ( 26 ).
144 . Den argumentation, der stoettes paa en eventuel begrundelsespligt inden for rammerne af en kvoteordning efter EKSF-traktatens artikel 58, kan ikke laegges til grund, da der der er tale om produktionskvoter og om en mere omfattende og videregaaende interventionsordning, som forudsaetter en anden kompetenceordning for det kompetente faellesskabsorgan .
XII - 145 . Sagsoegerne har endvidere anfoert, at ved den i forordning nr . 2355/85 foretagne fordeling af faellesskabseksportkvoten er den procentsats, som er tildelt Forbundsrepublikken Tyskland, faldet under den sats, som tilkommer den; derved er sagsoegerne blevet stillet ringere i forhold til deres konkurrenter i andre lande .
146 . De anfoerer tillige, at forordning nr . 60/85 er faellesskabseksportkvoten for staalroer, i overensstemmelse med den ved brevveksling i januar 1985 med USA trufne aftale, begraenset til 7,6% af forbruget i USA og underkvoten for eksport af OCTG-roer til 10% af det tilsvarende forbrug i samme land .
147 . Ved fordelingen af sidstnaevnte underkvote i forordning nr . 2355/85 er 43,8% af den samlede maengde tilfaldet Forbundsrepublikken Tyskland .
148 . Sagsoegerne haevder, at dette tal ville vaere hoejere, hvis Raadet ved fastsaettelsen af den hertil svarende fordelingsnoegle paa grundlag af de traditionelle handelsmoenstre ikke var gaaet ud fra referenceperioden 1979-83, men fra perioden 1979-81, som laegges til grund i brevvekslingen af 21 . oktober 1982 om staalroer .
149 . I 1983 steg de andre medlemsstaters eksport nemlig staerkt, siger sagsoegerne, mens de tyske producenter holdt sig inden for graenserne af den andel, som de havde haft i perioden 1979-1981 paa det amerikanske marked for OCTG-roer .
150 . Denne adfaerd fra den andre producenters side har bevirket, at Faellesskabets andel i forsyningen af USA' s marked med OCTG-roer steg til naesten 20% i stedet for de 8,76%, som skulle have vaeret overholdt i perioden 1979-1981 . Det foerte igen til, at den amerikanske staalindustri reagerede, og at Kongressen i oktober 1984 vedtog "Trade and Tariff Act", som indeholdt et totalt importforbud for staalroer fra Faellesskabet .
151 . Endelig henviser sagsoegerne til, at de tyske virksomheders andel af forsyningen af USA' s marked med OCTG-roer i perioden 1979-81 androg 4,44%, hvilket svarede til 50,96% af den samlede faellesskabskvote .
152 . Sagsoegerne er af den opfattelse, at denne forholdsmaessige stilling skulle vaere blevet bevaret ved fordelingen i forordning nr . 2355/85 under hensyntagen til principperne om "fastfrysning af de forholdsvise markedsandele" og konkurrenceneutraliteten, som foelger af EKSF-traktatens system og retspraksis herom .
153 . Paa grundlag af forhoejelsen af faellesskabskvoten fra 8,76% til 10% af forbruget i USA af OCTG-roer skulle de tyske producenters kvote saaledes have vaeret forhoejet fra 4,44% til 5,07% ( dvs . i begge tilfaelde 50,69% af faellesskabseksporten ) i stedet for de i forordning nr . 2355/85 fastsatte 4,38 %.
154 . Dertil kommer ifoelge sagsoegerne, at en del af den nationale tyske kvote for OCTG-roer forbeholdes firma Hoesch AG for at goere det muligt for dette at forsyne sit texanske datterselskab HTP . Firmaets andel er fastsat til 10 000 tons, som skulle traekkes fra den kvote paa 4,38%, som var tildelt de tyske producenter, hvilket reelt foerte til en nedsaettelse af denne kvote til 3,95 %.
155 . Raadet har, efter sagsoegernes opfattelse, i oevrigt ikke altid holdt sig til sit grundkriterium og har mere eller mindre fraveget de resultater, som en hensyntagen til referenceperioden 1979-1983 ville foere til .
156 . Efter min mening er det af sagsoegerne anfoerte ikke tilstraekkeligt til, at der kan gives dem medhold .
157 . For det foerste finder jeg ikke, at Raadet ved beregningen af de nationale kvoter var forpligtet til at laegge perioden 1979-1981 til grund som referenceperiode .
158 . Kommissionen har begrundet valget af perioden 1979-1983, som den foreslog, og som Raadet accepterede, med den betragtning, at den omfatter en periode, der er lang nok til at bringe de traditionelle handelsmoenstre til udtryk .
159 . Denne periode kunne naturligvis ikke tages i betragtning i 1982, da den foerste selvbegraensningsaftale blev indgaaet og brevvekslingen om staalroer fandt sted .
160 . Ordlyden af brevvekslingen er saa klar, at den overbeviser mig om, at der hermed ikke forelaa en aftale med kvantitative begraensninger af eksporten af de paagaeldende produkter til USA, som affoedte hertil svarende forpligtelser for virksomhederne . Den var i oevrigt ikke en vaesentlig bestanddel af staalaftalen, da den ikke blev offentliggjort samtidig med denne .
161 . Der var snarere tale om et dokument med det formaal at daempe de nordamerikanske bekymringer ved, at Faellesskabets prognoser om markedsudviklingen blev bragt til udtryk, og der blev indledt en samraadsprocedure for det tilfaelde, at udviklingen i faellesskabseksporten kunne foere til fordrejninger af handelen mellem de to parter .
162 . Aftalen om eksporten af staalroer til USA af januar 1985 indeholder ingen angivelse af nogen referenceperiode, som Raadet skulle tage hensyn til ved fordelingen af kvoten mellem medlemsstaterne, saaledes at valget af perioden 1979-1983 ikke er en tilsidesaettelse af en international aftale . I hvert fald har sagsoegerne ikke godtgjort, at den referenceperiode, som blev lagt til grund i aftalen, var perioden 1979-81 . Raadet har meddelt os, at de instrukser, som det gav Kommissionen med henblik paa forhandlingerne, ikke indeholdt nogen anvisninger herom, og at de resultater, man tilstraebte med hensyn til "underkvoten" for OCTG-roer, svarede til den faste politik, der laa til grund for disse instrukser .
163 . Det er i oevrigt vanskeligt at tro, at omfanget af faellesskabseksporten i 1972 og 1973 ( og endog 1974, for saa vidt der foreligger statistiske data herfor ) ikke skulle have vaeret kendt og ikke skulle have vaeret taget i betragtning ved fastsaettelsen af faellesskabskvoten paa 7,6% og OCTG-underkvoten paa 10%, da det netop var denne eksports omfang, der noedvendiggjorde forhandlinger .
164 . Saa det er helt forstaaeligt, at Faellesskabet for perioden 1979-1981 opnaaede en forhoejelse af sine kvoter paa USA' s marked .
165 . Raadet har saaledes ved fastsaettelsen af referenceperioden 1979-1983 gjort brug af sit skoen inden for rammerne af den "faelles handelspolitik ". Forordningerne nr . 60/85 og 2355/85 blev i oevrigt udstedt i henhold til EOEF-traktatens artikel 113, da det drejede sig om noedvendige midler til gennemfoerelsen af den faelles handelspolitik, nemlig eksportpolitikken .
166 . Ganske vist har Raadet af "billighedsgrunde" foretaget berigtigelser af de tal, som ville fremkomme, saafremt kvoten blev fordelt udelukkende under hensyntagen til de traditionelle handelsmoenstre i perioden 1979-1983 .
167 . Dette kunne naeppe undgaaes paa et omraade, hvor interesseudjaevningen er overordentlig vanskelig, og afvigelserne forekommer ikke saa vaesentlige, at de berettiger den antagelse, at en hoejere EF-retlig grundsaetning som f.eks . proportionalitetsprincippet eller forbuddet mod forskelsbehandling blev tilsidesat .
168 . Ganske vist mindskedes de tyske virksomheders procentvise andel af faellesskabseksporten, som i perioden 1979-1981 faldt fra 50,69% til 43,8 %.
169 . Faldet var saaledes paa 6,9 procentpoints ( 13,6 %) og ikke 11,9, som sagsoegerne haevder i en tabel i staevningen . Ved beregningen af den tyske kvote kan der nemlig ikke fratraekkes nogen underkvote, som blev forbeholdt en bestemt virksomhed . Forordningen henviser ikke hertil, og denne kvote, som er et resultat af et politisk kompromis, kunne der kun tages hensyn til ved medlemsstatens fordeling af den nationale kvote, og den kunne altsaa kun anfaegtes for de nationale domstole .
170 . I hvert fald androg forskellen i den tyske deltagelse i forsyningen af markedet i USA i aarene 1979-1981 ikke mere end 0,06%, da den faldt fra 4,44% til 4,38 %.
171 . Hvad de andre lande angaar, fremgaar det af de af sagsoegerne fremlagte tabeller for Italien, at der var en maksimal forskel paa 4,2% i forhold til den italienske andel af faellesskabseksporten i 1979-1981 .
172 . Hvordan man end maatte bedoemme betydningen af disse forskelle, er jeg i hvert fald af den opfattelse, at de kun kan kendes ugyldige, saafremt de maatte vaere vilkaarlige, hvad der ikke er tilfaeldet her, da de var baseret paa en objektiv referenceperiode ( handelsmoensteret i aarene 1979-1983 ), som ikke var vilkaarligt valgt, men et resultat af den kompetente institutions frie skoen .
XIII - 173 . Af disse grunde er jeg af den opfattelse, at det foreliggende soegsmaal boer afvises .
174 . For det tilfaelde, at Domstolen ikke deler min opfattelse, foreslaar jeg, at sagsoegte frifindes .
175 . Da sagsoegerne har tabt sagen, maa de tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2 .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) EFT L 307 af 1.11.1982 .
( 2 ) EFT L 9 af 10.1.1985, s . 1 .
( 3 ) EFT L 9 af 10.1.1985, s . 13 .
( 4 ) EFT L 222 af 20.8.1985 .
( 5 ) Jfr . f.eks . dom af 14 . december 1962 i de forenede sager 16/62 og 17/62, Confédération Nationale des Producteurs de Fruits et Légumes mod Raadet, Sml . 1954-1964, s . 359, jfr . s . 362 . Se ogsaa generaladvokaten Maurice Lagrange' s forslag til afgoerelse i samme sag ( samme sted s . 364 ff .) og generaladvokat Jean-Pierre Warner' s forslag til afgoerelse i sag 113/77, Toyo Bearing Company mod Raadet, Sml . 1979, s . 1243, og i de forenede sager 789/79 og 790/79, Calpak mod Kommissionen, Sml . 1980, s . 1970 ff .
( 6 ) Jfr . domme af 13 . marts 1968 i sag 30/67, Imolese mod Raadet, Sml . 1965-1968, s . 471; af 11 . juli 1968 i sag 6/68, Zuckerfabrik mod Raadet, Sml . 1965-1968, s . 531; af 16 . april 1970 i sagerne 63 og 64/69, Compagnie française commerciale et financière, Sml . 1970, s . 41 og s . 43; samt af 20 . november 1979 i sag 162/78, Hans-Otto Wagner mod Kommissionen, Sml . 1979, s . 3467, jfr . s . 3487 .
( 7 ) Jfr . f.eks . dommene af 1 . april 1965 i sag 40/64, Sgarlata mod Kommissionen, Sml . 1965-1968, s . 47 og af 16 . marts 1978 i sag 123/77, UNICME mod Raadet, Sml . 1978, s . 845, jfr . s . 551 ff .
( 8 ) Jfr . dommene af 5 . maj 1977 i sag 101/76, Koninklijke Scholten-Honig mod Raadet og Kommissionen, Sml . 1977, s . 797, jfr . s . 805; af 20 . november 1979, Wagner mod Kommissionen, paa det anfoerte sted s . 3467, jfr . s . 3486 f . og af 17 . juni 1980, Calpak mod Kommissionen, paa det anfoerte sted s . 1949, jfr . s . 1961 .
( 9 ) Jfr . domme af 14 . december 1962, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes, paa det anfoerte sted, s . 363 og af 11 . juli 1968 i sag 6/68, Zuckerfabrik, paa det anfoerte sted, s . 533 .
( 10 ) Jfr . dommen af 14 . december 1962, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes, paa det anfoerte sted, s . 362 .
( 11 ) Dommene af 11 . juli 1968, Zuckerfabrik, paa det anfoerte sted, s . 531, jfr . s . 534; af 5 . maj 1977, Koninklijke Scholten-Honig, paa det anfoerte sted, s . 797, jfr . s . 808; og af 17 . juni 1980, Calpak, paa det anfoerte sted, s . 1949, jfr . s . 1959 .
( 12 ) Jfr . vedroerende denne opfattelse f.eks . dommene af 16 . april 1970 ( org . ref . Rec . s . 227 ), Compagnie française commerciale, paa det anfoerte sted, praemis 12 og af 18 . januar 1979 i de forenede sager 103-109/78, Société des Usines de Beauport mod Raadet, Sml . s . 17, jfr . s . 24 f . samt generaladvokat Jean-Pierre Warner' s forslag til afgoerelse i Calpak-sagen paa det anfoerte sted, s . 1971 .
( 13 ) Dom af 6 . oktober 1982 i sag 307/81, Alusuisse mod Raadet og Kommissionen, Sml . s . 3463, jfr . s . 3473 .
( 14 ) Jfr . dom af 16 . april 1970, Compagnie française commerciale et financière mod Kommissionen, Sml . s . 41 .
( 15 ) Dom af 15 . juli 1963 i sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml . 1954-1964, s . 411, jfr . s . 413 .
( 16 ) Dom af 15 . juli 1963 ( paa det anfoerte sted, jfr . s . 414 ).
( 17 ) Jfr . f.eks . dom af 2 . juli 1964 i sag 1/64, Glucoseries Réunies mod Kommissionen, Sml . 1954-1964, s . 511, org . ref .: Rec . 1964, s . 813; dommene Bock og CAM, citeret nedenfor .
( 18 ) Jfr . dom af 17 . januar 1985 i sag 11/82, Piraiki-Patraiki mod Kommissionen, Sml . s . 297, jfr . s . 242 ff .
( 19 ) Jfr . domme af 1 . juli 1965 i de forenede sager 106 og 107/63, Toepfer m.fl . mod Kommissionen, Sml . 1965-1968, s . 67, jfr . s . 69; af 13 . maj 1971 i de forenede sager 41-44/70, International Fruit Company m.fl . mod Kommissionen, Sml . s . 83, jfr . s . 87; af 23 . november 1971 i sag 62/70, Bock mod Kommissionen, Sml . s . 239, jfr . s . 242; af 18 . november 1975 i sag 100/74, CAM mod Kommissionen, Sml . s . 1393, jfr . s . 1402 f . og af 6 . marts 1979 i sag 92/78, Simmenthal mod Kommissionen, Sml . s . 777, jfr . s . 797 f .
( 20 ) Jfr . de i fodnote 11 til dette forslag til afgoerelse naevnte domme .
( 21 .) Jfr . dommene af 16 . april 1970 i sagerne 63 og 64/69, Compagnie française commerciale et financière mod Kommissionen, paa det anfoerte sted .
( 22 ) Jfr . f.eks . dommene af 1 . juli 1965 i de forenede sager 106 og 107/63, Toepfer mod Kommissionen, Sml . 1965-1968, s . 67, jfr . s . 69; af 10 . december 1969 i de forenede sager 10 og 18/68, Eridania m.fl . mod Kommissionen, Sml . 1969, s . 77; af 16 . juni 1970 i sag 69/69, Alcan m.fl . mod Kommissionen, Sml . s . 63, org . ref .: Rec . 1970, s . 385; af 13 . maj 1971, International Fruit Company m.fl . mod Kommissionen, Sml . s . 83, jfr . s . 87; og af 16 . maj 1978, UNICME paa det anfoerte sted, Sml . s . 845, jfr . s . 852 . Se ogsaa generaladvokat Karl Roemer' s banebrydende forslag til afgoerelse i sag 25/62, Plaumann, Sml . 1954-1964, s . 411 og Joseph Gand i sag 38/64, Getreide-Import Gesellschaft, Sml . 1965-1968, s . 45; org . ref .: Rec . 1965, s . 263 .
( 23 ) Dom af 10 . december 1969, Sml . 1969, s . 117, jfr . s . 121 .
( 24 ) Dom af 16 . juni 1970, Sml . 1970, s . 63; orig . ref . Rec . 1970, s . 385 .
( 25 ) Domme af 13 . marts 1968 i sag 5/67, W . Beus mod Hauptzollamt Muenchen, Sml . 1965-1968, s . 469; org . Rec . 1968, s . 125; af 20 . juni 1973 i sag 80/72, Koninklijke Lassiefabrieken mod Hoofproduktschap, Sml . s . 635, jfr . s . 651; af 30 . november 1978, Welding mod Hauptzollamt Hamburg, mod Raadet, Sml . s . 2458 og af 12 . juli 1979 i sag 166/78, Italien mod Raadet, Sml . s . 2575, jfr . s . 2597; af 28 . oktober 1982 i de forenede sager 292 og 293/81, Lion og Loiret mod FIRS, Sml . s . 3887, jfr . s . 3909 ff .; af 22 . januar 1986 i sag 250/84, Eridania, Sml . s . 117, jfr . s . 146, praemisserne 37-39 .
( 26 ) Dom af 1 . december 1965 i sag 16/65, Schwarze, Sml . 1965-1968, s . 131; org . ref . Rec . 1965, s . 1081 .