62020TJ0177_RES
Sag T-177/20
Erwin Leo Himmel
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 2. juni 2021
»EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket Hispano Suiza – det ældre EU-ordmærke HISPANO SUIZA – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001]«
EU-varemærker – definition og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier
[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 38-42)
EU-varemærker – definition og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de berørte varer eller tjenesteydelser – bedømmelseskriterier – handelspraksis
[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 44-46, 51-56 og 61)
Resumé
Ramirez Monfort indgav en ansøgning om registrering af EU-ordmærket Hispano Suiza for biler til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO). Erwin Leo Himmel rejste indsigelse mod registrering af dette varemærke med den begrundelse, at der var risiko for forveksling med det ældre EU-ordmærke HISPANO SUIZA, der var registreret for ure, kronometriske instrumenter, beklædningsgenstande, fodtøj og hovedbeklædning.
Da denne indsigelse blev forkastet af EUIPO, anlagde Erwin Leo Himmel et søgsmål ved Retten.
Retten har med sin dom annulleret EUIPO’s afgørelse og givet præciseringer med hensyn til kriterierne for vurdering af ligheden mellem varer eller tjenesteydelser i forbindelse med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (
1
), idet den har fastslået, at forekomsten af en handelspraksis kan udgøre et kriterium, der er relevant for denne undersøgelse.
Rettens bemærkninger
Retten henviste først og fremmest til Domstolens dom i Canon-sagen (
2
), hvorefter der med henblik på sammenligningen mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af de omtvistede varemærker, skal tages hensyn til alle de relevante faktorer, der kendetegner forbindelsen mellem dem, navnlig deres art, deres anvendelsesformål og benyttelsen af dem, samt om de er i et konkurrenceforhold eller supplerer hinanden. Retten påpegede på baggrund af Domstolens formulering, at denne opregning af kriterier ikke er udtømmende, og at den i øvrigt er blevet suppleret ved Rettens og Domstolens praksis med yderligere kriterier, herunder de omhandlede varers sædvanlige oprindelse, deres distributionskanaler og den omstændighed, at varerne ofte sælges hos de samme specialiserede salgssteder.
Ifølge Retten er det således ikke udelukket, at der kan være andre kriterier end dem, som EUIPO nævnte i sin afgørelse, nemlig foruden de kriterier, der blev fastlagt i Canon-dommen, distributionskanalerne og identiteten mellem salgsstederne, der kan være relevante ved bedømmelsen af varernes eller tjenesteydelsernes lighed i almindelighed og de i den foreliggende sag omhandlede varers lighed. Retten fastslog derfor, at EUIPO begik en retlig fejl, idet det principielt undlod at bedømme varernes lighed i lyset af kriteriet om handelspraksis. Retten bemærkede endvidere, at dette kriterium, navnlig den omstændighed, at varerne og tjenesteydelserne ofte blev markedsført sammen, eller at forbrugerne anså det for almindeligt, at varerne blev markedsført under det samme varemærke, allerede er blevet taget i betragtning i dens retspraksis med henblik på at vurdere, om varerne eller tjenesteydelserne ligner hinanden.
Retten fastslog derefter, at den omstændighed, at et kriterium anses for relevant i forbindelse med anvendelsen af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009, ikke nødvendigvis indebærer, at dette kriterium ikke er relevant i forbindelse med anvendelsen af samme artikels stk. 1, litra b).
Retten bemærkede endvidere for det første, at hvert enkelt af de kriterier, der er opstillet i retspraksis, uanset om det er et af de oprindelige kriterier eller et af dem, der er blevet tilføjet senere, blot er et af flere, for det andet at kriterierne er selvstændige, og for det tredje at ligheden mellem de omtvistede varer eller tjenesteydelser kan begrundes på basis af et enkelt af disse kriterier (
3
). I øvrigt må EUIPO, selv om det har pligt til at tage hensyn til alle de relevante faktorer, der kendetegner forbindelsen mellem de omhandlede varer, ikke tage faktorer, der ikke er relevante for forbindelsen mellem dem, i betragtning.
Retten fastslog på baggrund af det ovenstående, at forekomsten af en bestemt handelspraksis kan udgøre et relevant kriterium med henblik på undersøgelsen af ligheden mellem varer eller tjenesteydelser i forbindelse med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.
Retten fastslog endelig, at for så vidt som EUIPO ikke undersøgte relevansen og betydningen af kriteriet om handelspraksis for bedømmelsen af ligheden mellem de omhandlede varer, kunne Retten ikke tage stilling til dette spørgsmål. På grund af denne retlige fejl, som EUIPO begik, og fordi den anfægtede afgørelse er behæftet med en begrundelsesmangel for så vidt angår inddragelsen af kriterierne om varernes sædvanlige oprindelse og distributionskanaler i bedømmelsen, annullerede Retten denne afgørelse.
(
1
) – Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EU-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1), med senere ændringer.
(
2
) – Dom af 29.9.1998, Canon (C-39/97, EU:C:1998:442, præmis 23).
(
3
) – Henset til dom af 21.1.2016, Hesse mod KHIM (C-50/15 P, EU:C:2016:34, præmis 23).