61975J0028
I sag 28/75
angående en anmodning, som i medfør af EØF-traktatens artikel 177 er indgivet til Domstolen af Bundesfinanzhof for i den sag, der verserer for den nævnte ret mellem
FIRMAET BAUPLA GMBH, Saarlouis,
og
OBERFINANZDIREKTION KÖLN
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af punkt 3 under afsnit I A i de almindelige tariferingsbestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 950/68 af 28. juni 1968 om den fælles toldtarif (EFT-specialudgave 1968 (I), s. 265; org. ref. JO 1968, L 172),
afsiger
DOMSTOLEN
sammensat af: præsidenten R. Lecourt, afdelingsformændene J. Mertens de Wilmars og J. Mackenzie Stuart, dommerne A. M. Donner (refererende), R. Monaco, P. Pescatore, H. Kutscher, M. Sørensen og A. O'Keeffe,
generaladvokat: G. Reischl
justitssekretær: A. Van Houtte
følgende
DOM
Sagsfremstilling
Sagens faktiske omstændigheder, retsforhandlingernes forløb og de i henhold til artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EØF-Domstolen afgivne indlæg kan sammenfattes således:
I — De faktiske omstændigheder og retsforhandlingernes forløb
Oberfinanzdirektion Köln (herefter benævnt »OFD«) meddelte den 15. maj 1972 firmaet Baupla en bindende tariferingsafgørelse vedrørende facadeplader. Disse plader bestod af pressede træfibre, imprægneret med asfalt. På forsiden havde de et asfaltlag, der var bestrøet med mineralkorn og forsynet med et presset mønster. OFD henførte facadepladerne under position 48.09 i den fælles toldtarif, som omhandler »byggeplader af papirmasse, træfibre eller andre vegetabilske fibre, også med indhold af naturharpiks, kunstharpiks eller lignende som bindemiddel«.
Da firmaet Baupla mente, at den pågældende vare burde henføres under position 68.08 vedrørende »varer af asfalt eller af lignende materiale (f.eks. af kunstig asfaltbitumen eller stenkulstjærebeg)«, indgav det en administrativ klage til OFD og krævede, at denne tariferings-afgørelse blev ophævet.
OFD afviste denne klage ved afgørelse af 25. juni 1973 med den begrundelse, at tariferingen skulle ske på grundlag af punkt 3 b) i den fælles toldtarifs almindelige tariferingsbestemmelser, dvs. på grundlag af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende for varen. Men dette er ifølge OFD træfibre, som er det vigtigste element i fremstillingen af en byggeplade. Varen er derfor med rette blevet henført under position 48.09 i den fælles toldtarif.
Det er imod denne afgørelse, at firma Baupla har anlagt sag ved Bundesfinanzhof. Sagsøgeren har gjort gældende, at det er asfalten, som er karaktergivende for byggepladerne, idet den forhindrer, at fugt trænger ind, og således giver dem en af de afgørende egenskaber for det brug, som de er bestemt til: beklædning af ydermure på huse. Det er uden betydning, at bærestoffet består af pressede træfibre. Da fibermaterialet er uden væsentlig indflydelse på varmeisolering og ikke er afgørende for varens form og holdbarhed, er det uden betydning, at det har det største rumfang, eftersom det afgørende kriterium er den benyttelse, der gives produktet. OFD har gjort gældende, at det er fibermaterialet, som er karakter-givende for det færdige produkt. Endvidere, at også de pågældende materialers rumfang, vægt og værdi har stor betydning. Selv om man imidlertid i tilstrækkelig omfang tog hensyn til asfaltens betydning som isoleringsmateriale, må der lægges endnu mere vægt på træfiberen, netop fordi denne er selve byggepladen. Varen skal derfor henføres under position 48.09.
Da begge parter for Bundesfinanzhof har påberåbt sig punkt 3 i den fælles toldtarifs almindelige tariferingsbestemmelse, er det første spørgsmål, som den nationale ret må løse, om tariferingen i dette tilfælde med føje kan ske i henhold til denne bestemmelse, der lyder således:
»3.
I de tilfælde, hvor henførsel under to eller flere positioner kan komme på tale, gælder følgende:
a)
En position med mere specificeret varebeskrivelse skal foretrækkes for positioner med mere almindelig varebeskrivelse.
b)
Skønnes den foran under a) nævnte regel ikke tilstrækkelig vejledende ved tariferingen af blandinger af sammensatte varer bestående af forskellige materialer eller forskellige bestanddele, tariferes de pågældende blandinger eller sammensatte varer, som om de bestod af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende, for så vidt udøvelsen af et skøn herover forekommer mulig.
c)
Skønnes hverken den foran under a) eller den foran under b) an givne regel tilstrækkelig vejledende, henføres varen under den position, der medfører det højeste toldbeløb; hvis dette toldbeløb er det samme for flere positioner, henføres varen til den af de pågældende positioner, som har det højeste nummer.«
Ved kendelse af 12. februar 1975 har Bundesfinanzhof udsat sagen og i henhold til EØF-traktatens artikel 177 indgivet en anmodning til De europæiske Fællesskabers Domstol om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
»Skal de almindelige tariferingsbestemmelser, punkt 3, litra a) i den fælles toldtarif fortolkes således, at en position med mere specificeret varebeskrivelse ikke skal foretrækkes, men at tariferingen skal ske efter de almindelige tariferingsbestemmelser, punkt 3, litra b) og punkt 3, litra c), såfremt to eller flere positioner kan komme i betragtning ved tariferingen af en blanding og disse positioner hver for sig kun nævner ét af de materialer, der indgår i blandingen?«
Bundesfinanzhof's kendelse er registreret på Domstolens justitskontor den 12. marts 1975.
I henhold til artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EØF-Domstolen er der indgivet skriftlige indlæg af firmaet Baupla, repræsenteret af advokat Dieter Scheidemandel, Munchen, og af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, repræsenteret af sine juridiske rådgivere, advokaterne Jean Amphoux og Peter Kalbe, som befuldmægtigede.
På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at indlede de mundtlige forhandlinger uden forudgående bevisførelse.
II — Skriftlige indlæg indgivet til Domstolen
Firma Baupla har anført, at de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 a) ikke kan anvendes ved tariferingen af en blanding, for hvilken to eller flere positioner, som hver for sig kun nævner ét af de materialer, der indgår i varen, kan komme i betragtning. Hvad angår anvendelsen af de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 a), må der sondres mellem følgende tilfælde:
1.
Ved tarifering af en vare vil der for en position med mere almindelig varebeskrivelse findes en position med mere specificeret varebeskrivelse, således at denne sidste er en særlig afdeling af positionen med mere almindelig varebeskrivelse. De to positioner har således en indbyrdes rangfølge.
Ved varens tarifering kommer begge positioner i betragtning. I dette tilfælde bestemmes i punkt 3 a), at positionen med mere specificerede varebeskrivelser skal foretrækkes frem for positionen med mere almindelig varebeskrivelse.
2.
Såfremt to positioner med mere almindelig varebeskrivelse samt en anden position med mere specificeret varebeskrivelse kommer i betragtning ved tarifering af en vare (en blanding), og den mere specificerede på den oven for under 1. angivne måde er en særlig afdeling af en af positionerne med mere almindelig varebeskrivelse, har de to sidstnævnte positioner en indbyrdes rangfølge. Positionen med den mere specificerede varebeskrivelse skal derfor foretrækkes (de almindelige tariferingsbestemmelser, punkt 3 a) Det følger heraf, at der til tariferingen af denne vare samtidig findes en position med mere almindelig varebeskrivelse og en position med mere specificeret varebeskrivelse. Men hvis ikke positionen med den mere specificerede varebeskrivelse er en særlig afdeling af positionen med mere almindelig varebeskrivelse, står to positioner ikke i et indbyrdes rangforhold. I dette tilfælde, hvor positionerne befinder sig på samme plan, finder de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 a) ikke anvendelse. Tariferingen skal derfor foretages efter punkt 3 b), hvilket i øvrigt bekræftes i Bruxelles-nomenklaturens forklarende bemærkninger til denne almindelige tariferingsbestemmelse.
I det foreliggende tilfælde kan den pågældende vare kun tariferes efter de almindelige tariferingsbestemmelser, punkt 3 b), da positionerne 48.09 og 68.08 ikke har nogen indbyrdes rangfølge.
Ifølge Kommissionen findes der en indbyrdes rangfølge, mellem de almindelige tariferingsbestemmelser punkt 3 a) og 3 b), således at sidstnævnte kun kan påberåbes for så vidt, som den første ikke kan anvendes. Denne bestemmelses ordlyd efterlader imidlertid nogen usikkerhed om betingelserne for dens anvendelse.
Angående tariferingen af sådanne blandinger, som omhandles i det foreliggende præjudicielle spørgsmål, synes to opfattelser mulige efter ordlyden i de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 a):
1.
Bestemmelsen kunne gives et så stort anvendelsesområde som muligt, således at det var tilstrækkeligt til tarifering af blandinger eller sammensatte varer, at en af de foreliggende positioner beskriver en vare mere specificeret end den anden. Kun såfremt de forskellige i betragtning kommende positioner var lige specificerede, kunne punkt 3 b) eller 3 c) finde anvendelse.
2.
En anden opfattelse kommer til udtryk i Bruxelles-nomenklaturens forklarende bemærkninger til de almindelige tariferingsbestemmelser, punkt 3 a), idet det hedder:
»c)
Såfremt to eller flere positioner hver for sig kun nævner et af de materialer, der indgår i blandinger eller sammensatte varer, skal disse positioner betragtes som lige specificerede i relation til disse varer, også i tilfælde hvor en af positionerne giver en mere fuldstændig eller nøjagtig beskrivelse end de andre. I sådanne tilfælde afgøres varens tarifering under anvendelse af de almindelige tariferingsbestemmelser § 3 b) eller 3 c)«.
Den første opfattelse kan ved første øjekast forekomme den mest simple, fordi man i kraft af denne i adskillige tilfælde kan undgå den ofte vanskelige søgen efter det element, som er karaktergivende for en blanding. Imidlertid synes kun den anden opfattelse at være forenelig med systematikken i den fælles toldtarif og de økonomiske formål, som forfølges. Først og fremmest er det denne opfattelse, som følges i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, men helt bortset herfra ville man nå frem til vilkårlige løsninger, hvis kriteriet, positionen med den mere specificerede varebeskrivelse, systematisk blev anvendt til tarifering af de her omhandlede produkter. Dels ville varernes tarifering efter denne metode være afhængig af den mere eller mindre detaljerede formulering af positionerne. Dels ville en konsekvent anvendelse af denne metode betyde, at der ikke kan tages hensyn til den forholdsmæssige andel og den relative betydning af varens enkelte bestanddele.
Til tarifering af de her omhandlede varer er kriteriet i de almindelige bestemmelsers punkt 3 a), positionen med den mere specificerede varebeskrivelse, uanvendelig, da ingen af de positioner, der kommer i betragtning, er mere specificerede end den anden. Af to positioner, der vedrører de bestanddele, som de omhandlede varer er sammensat af, er det kun muligt at afgøre, hvilken der er den mest specificerede, såfremt de begge to henviser til varer med samme udgangsmateriale. Hvis disse positioner derimod som i det foreliggende tilfælde vedrører varer af forskelligt udgangsmateriale, kan kriteriet, den mest specificerede varebeskrivelse, ikke finde anvendelse, og det kriterium, som omhandles i de almindelige bestemmelser punkt 3 b) må lægges til grund.
Kommissionen finder, at det stillede spørgsmål kan besvares således:
»Ved tarifering af en blanding, hvorved to eller flere positioner kan komme i betragtning, idet disse hver for sig nævner et af de materialer, der indgår i varen, kan ingen af disse positioner anses som givende en mere specificeret varebeskrivelse end de øvrige, heller ikke selv om dens beskrivelse af den omhandlede vare er mere nøjagtig eller fuldstændig, hvorfor tariferingsbestemmelsen 3 a) i afsnit I i den fælles toldtarif ikke kan finde anvendelse ved blandingens tarifering. Denne tarifering skal ske i henhold til tariferingsbestemmelsen 3 b) eller 3 c).«
III — De mundtlige forhandlinger
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber har afgivet mundtligt indlæg i retsmødet den 26. juni 1975.
Generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 16. december 1975.
Præmisser
1
Ved kendelse af 12. februar 1975, indgået til Domstolens justitskontor den 12. marts s.å., har Bundesfinanzhof i medfør af EØF-traktatens artikel 177 stillet det spørgsmål, om punkt 3 i den fælles toldtarifs almindelige tariferingsbestemmelser (Rådets forordning (EØF) nr. 950/68 af 28. juni 1968, EFT-special-udgave 1968 (I), s. 265; org. ref. JO 172, som ændret ved senere forordninger) skal fortolkes således, at en position med mere specificeret varebeskrivelse ikke skal foretrækkes, men at tariferingen skal ske efter de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3, litra b) og punkt 3, litra c), såfremt to eller flere positioner kan komme i betragtning ved tarifering af en blanding, og disse positioner hver for sig nævner et af de materialer, der indgår i blandingen.
2
Dette fortolkningsspørgsmål er opstået inden for rammerne af en sag om tarifering af facadeplader af pressede træfibre, der er imprægneret med asfalt og på forsiden forsynet med et asfaltlag;
Oberfinanzdirektion Köln sagsøgte i hovedsagen, havde tariferet denne vare under position 48.09 (byggeplader af… træfibre), mens sagsøgeren i hovedsagen har gjort gældende, at de skal henføres under position 68.08 (varer af asfalt …).
3
Såfremt to eller flere positioner kan komme i betragtning ved tarifering af en vare i medfør af punkt 2 b) i de almindelige tariferingsbestemmelser eller i alle andre tilfælde, skal tariferingen i henhold til de almindelige bestemmelsers punkt 3 ske således:
»a)
En position med mere specificeret varebeskrivelse skal foretrækkes for positioner med mere almindelig varebeskrivelse.
b)
Skønnes den foran under a) nævnte regel ikke tilstrækkelig vejledende ved tariferingen af blandinger og sammensatte varer bestående af forskellige materialer eller forskellige bestanddele, tariferes de pågældende blandinger eller sammensatte varer, som om de bestod af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende, for så vidt udøvelsen af et skøn herover forekommer mulig.
c)
Skønnes hverken den foran under a) eller den foran under b) angivne regel tilstrækkelig vejledende, henføres varen under den position, der medfører det højeste toldbeløb; hvis dette toldbeløb er det samme for flere positioner, henføres varen til den af de pågældende positioner, som har det højeste nummer«;
4
det er uomtvistet, at de under a), b) og c) nævnte metoder skal anvendes i den orden, hvori de er anført i bestemmelsen;
det kan derfor spørges, om position 48.09, som i det omhandlede tilfælde udtrykkeligt angiver den vare, som det drejer sig om (byggeplader), ikke skal betragtes som en mere specificeret varebeskrivelse end position 68.08, som omfatter en kreds af produkter (Varer…), således at reglen i punkt 3 a) kan og følgelig skal finde anvendelse.
5
Den nationale domstol har imidlertid spurgt, om en sådan fortolkning, der udelukkende bygger på varens ydre form, uden hensyn til de materialer, som varen består af, ikke medfører risiko for vilkårlige resultater, som er uforenelige med den fælles toldtarifs formål;
Kommissionens indlæg støtter den nationale domstols betænkeligheder;
begge har i denne forbindelse henvist til, at Bruxelles-nomenklaturen, som er optaget i den fælles toldtarif, i sine forklarende bemærkninger bestemmer, at »såfremt to eller flere positioner, som hver for sig kun nævner et af de materialer, der indgår i blandinger eller sammensatte varer, skal disse positiver betragtes som lige specificerede i relation til disse varer, også i tilfælde hvor en af positionerne giver en mere fuldstændig eller nøjagtig beskrivelse end de andre«.
6
Det er korrekt, at hvor to positioner som i dette tilfælde kan komme i betragtning ved tarifering af en vare, idet disse positioner svarer til de forskellige materialer, den består af, ville en tarifering efter den position, som mest nøjagtig angiver varens ydre fremtræden, medføre et resultat, der afhang af tilfældige omstændigheder, som intet har med behovet for toldbeskyttelse at gøre;
under sidstnævnte synsvinkel er varens sammensætning i mange tilfælde af større betydning og må derfor tages i betragtning som et væsentligt element ved dens tarifering;
7
spørgsmålet skal derfor besvares således, at hvor to eller flere positioner i den fælles toldtarif kan komme i betragtning ved tarifering af en blanding, idet disse positioner hver for sig nævner et af de materialer, som indgår i produktet, kan ingen af disse positioner anses for at have en mere specificeret varebeskrivelse end de andre, blot fordi den giver det omhandlede produkt en mere nøjagtig eller fuldstændig beskrivelse end de andre;
ved tarifering af et sådant produkt skal de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 b) eller 3 c) derfor finde anvendelse.
Vedrørende sagsomkostningerne
8
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har indgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres;
da retsforhandlingerne i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for Bundesfinanzhof, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.
På grundlag af disse præmisser,
kender
DOMSTOLEN
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt den af Bundesfinanzhof ved kendelse af 12. februar 1975, for ret:
Hvor to eller flere positioner i den fælles toldtarif kan komme i betragtning ved tarifering af en blanding, idet disse positioner hver for sig nævner et af de materialer, som indgår i produktet, kan ingen af disse positioner anses for at have en mere specificeret varebeskrivelse end de andre, blot fordi den giver det omhandlede produkt en mere nøjagtig eller fuldstændig beskrivelse end de andre.
Ved tarifering af et sådant produkt skal de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 b) eller 3 c) derfor finde anvendelse.
Lecourt
Mertens de Wilmars
Mackenzie Stuart
Donner
Monaco
Pescatore
Rutscher
Sørensen
O'Keeffe
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 25. september 1975.
A. Van Houtte
Justitssekretær
R. Lecourt
Præsident