61981CJ0319_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 23 . december 1981 har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af
EOEF-traktatens artikel 95, idet den, for saa vidt angaar omsaetningsafgiften ( moms ), har anvendt en differentieret afgiftsordning for spiritus, som hviler paa oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse .
2 Efter det italienske momssystem eksisterer der foruden en standardsats en nedsat sats og to forhoejede satser . Den foerste forhoejede sats, som ved sagsanlaegget var paa 18 %, blev ved lovdekret nr . 697 af 1 . oktober 1982 ( GU RI nr . 273 af 4 . 10 . 1982 ) forhoejet til 20 % . Den anvendes paa en raekke forbrugsvarer, som efter den italienske lovgivers skoen er overfloedige, eller som ikke opfylder noget egentligt behov . Den anden forhoejede sats, der anvendes paa forbrugsgoder, som ifoelge den nationale lovgiver kan betegnes som luksusvarer eller statusgoder, androg 35 % ved sagsanlaegget og blev senere forhoejet til 38 % ved lovdekret nr . 697 af 1 . oktober 1982 .
3 I medfoer af lovdekret nr . 58 af 4 . marts 1977 ( GU RI nr . 70 af 14 . 3 . 1977 ), stadfaestet som lov nr . 183 af 9 . maj 1977 ( GU RI nr . 129 af 13 . 5 . 1977 ) og senere aendret ved lovdekret nr . 697 af 1 . oktober 1982 ( GU RI nr . 273 af 4 . 10 . 1982 ), paalaegges al spiritus de forhoejede satser . Der sondres imidlertid mellem paa den ene side gin og spiritus, der er forsynet med oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse eller som beskyttes af saerlige forholdsregler paa produktionsstedet, hvoraf der svares en afgift paa 35 %, nu 38 %, og paa den anden side anden spiritus, der paalaegges en afgift paa 18 %, nu 20 % .
4 Da der ikke i Italien findes bestemmelser til beskyttelse af oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, for saa vidt angaar indenlandsk fremstillet spiritus, isaer spiritus af typen »grappa«, mente Kommissionen, at dette system i kraft af ovennaevnte kriterium indfoerte en undergruppe i skattemaessig henseende med det resultat, at naesten al spiritus, som importeres fra andre medlemsstater, beskattes hoejere end lignende eller konkurrerende indenlandske varer .
5 Da Kommissionen fandt, at dette afgiftssystem var uforeneligt med traktatens artikel 95, indledte den en procedure efter traktatens artikel 169 og fremsatte den 2 . februar 1979 en begrundet udtalelse om den forhoejede afgift for saavel gin som for spiritus med oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse fremstillet i de andre medlemslande . I udtalelsen fastslaas det, at Den italienske Republik ved at opretholde dette afgiftssystem har tilsidesat de forpligtelser, som paahviler den i medfoer af traktatens artikel 95, og Den italienske Republik opfordres til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at bringe forholdet til ophoer .
6 Da Den italienske Republik ikke rettede sig efter den fremsatte udtalelse, har Kommissionen anlagt naervaerende sag .
7 Kommissionen, hvis paastande stoettes af den britiske regering, har i det vaesentlige gjort gaeldende, at det omtvistede differentierede afgiftssystem har til foelge, at naesten al spiritus, der importeres fra andre medlemsstater, beskattes haardere end naesten al italiensk spiritus, og at systemet saaledes beskytter den nationale produktion . Selv om Kommissionen anerkender, at medlemsstaterne har mulighed for at indfoere differentierede afgiftssystemer selv for lignende eller konkurrerende varer, naar blot de betingelser, som Domstolen har fastslaaet i dom af 14 . januar 1981 ( Vinal, sag 46/80, Sml . 1981, s . 77 ), opfyldes, har den anfoert, at de af den italienske regering valgte kriterier ikke opfylder disse betingelser . Det kriterium, der hviler paa oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, bevirker efter Kommissionens opfattelse, at naesten al importeret spiritus paa forhaand ikke vil vaere omfattet af den lavere sats, som er forbeholdt naesten hele den italienske produktion, mens det forhold, at andre medlemsstater beskytter oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, for saa vidt angaar spiritus, ikke i tilstraekkelig grad adskiller disse spiritustyper fra de italienske spiritustyper til at berettige en forskelsbehandling . Til stoette for sin opfattelse har Kommissionen anfoert, at prisen foer moms for visse importerede spiritustyper og for visse italiensk fremstillede typer ligger paa nogenlunde samme niveau ; dette forhold modsiger den italienske regerings udtalelse om, at de varer, af hvilke der svares den hoejeste afgift, forbruges af en kundekreds, som fortrinsvis koeber luksusvarer eller statusgoder, og som har en hoejere skatteevne .
8 Den italienske Republiks regering har, saavel under den administrative procedure som for Domstolen, vedholdende tilbagevist paastanden om traktatbrud . Den har for det foerste anfoert, at ifoelge Domstolens faste praksis bestaar der intet forbud mod, at medlemsstaterne, endog for identiske produkter, indfoerer differentierede afgiftssystemer efter objektive kriterier, saasom produktionsforhold eller benyttede raastoffer ( 22 . 6 . 1976, Bobie, sag 127/75, Sml . 1976, s . 1079 ; 10 . 10 . 1978, Hansen, sag 148/77, Sml . 1978, s . 1787 ; 30 . 10 . 1980, Schneider, sag 26/80, Sml . 1980, s . 3469 ; 14 . 1 . 1981, Chemial, sag 140/79, og Vinal, sag 46/80, Sml . 1981, s . 1 henholdsvis 77 ; 27 . maj 1981, Essevi og Salengo, forenede sager 142 og 143/80, Sml . 1981, s . 1413 ). Regeringen har isaer anfoert, at Domstolen i dommene af 14 . januar 1981, Chemial og Vinal, har udtalt, at et differentieret afgiftssystem ikke kan anses for en indirekte beskyttelse af den indenlandske produktion, jf . artikel 95, stk . 2, alene af den grund, at den haardest beskattede vare i virkeligheden er en vare, som udelukkende importeres fra de andre medlemsstater .
9 Ifoelge den italienske regering stoettes anvendelsen af den forhoejede afgift paa saavel gin som spiritus med oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, som er reguleret eller beskyttet ved saerlige foranstaltninger paa produktionsstedet, paa objektive kriterier . Den hoejeste omsaetningsafgift, som paalaegges denne spiritustype, udtrykker det legitime formaal med alle momssystemer, nemlig at der svares forskellige afgifter af forbrugsvarer alt efter, om der er tale enten om forbrugsvarer, der opfylder et vaesentligt eller i det mindste noedvendigt behov, eller om overfloedige varer eller endelig om luksusvarer eller statusgoder .
10 Spiritus, der er beskyttet i kraft af oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, hoerer netop paa grund af dette forhold under sidstnaevnte kategori, som derfor er saerlig efterspurgt af de bedst stillede samfundsgrupper, saaledes at formaalet med den forhoejede afgift »udelukkende er, ud fra princippet om den fordelende retfaerdighed, at ramme et luksusforbrug, der i sig selv skaber formodning om en stoerre skatteevne hos de paagaeldende grupper« . Det omtvistede afgiftssystem opfylder saaledes de krav om objektivitet og neutralitet, som stilles for at kunne indfoere differentieret beskatning af lignende og konkurrerende varer, uden at artikel 95 overtraedes .
11 For saa vidt angaar de faktiske omstaendigheder, har den italienske regering yderligere anfoert_at indenlandsk fremstillet gin, som i henseende til volumen overstiger importeret gin, ud fra samme overvejelser paalaegges den hoejeste afgift . Den har tilfoejet, at den forhoejede beskatning af spiritus med kontrolleret oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse ikke har foert til en beskyttelse af andre varer, og derfor ikke omfattes af forbudet i artikel 95, stk . 2 . Det fremgaar nemlig af de af begge parter fremlagte statistiske oplysninger, at importen til Italien fra de andre medlemsstater, navnlig Det forenede Kongerige og Frankrig, saavel af gin som af spiritus med oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse alt i alt er steget betydeligt fra 1971 til 1981 .
12 Inden gennemgangen af de forskellige synspunkter, som parterne i den foreliggende sag har fremfoert, bemaerkes, at som det fremgaar af staevningens formulering og som bekraeftet af Kommissionen under den mundtlige forhandling, vedroerer sagen ikke beskatningen af gin, men udelukkende beskatningen af spiritus, der er forsynet med oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, eller som er reguleret eller beskyttet ved saerlige foranstaltninger paa produktionsstedet .
13 For saa vidt angaar disse spiritustyper, har Den italienske Republiks regering med rette gjort gaeldende, at faellesskabsretten efter Domstolens faste praksis »ikke paa sit nuvaerende udviklingstrin [begraenser] den enkelte medlemsstats frihed til at indfoere et differentieret afgiftssystem for visse produkter efter objektive kriterier . . . Saadanne differentieringer er forenelige med faellesskabsretten, hvis de forfoelger formaal i den oekonomiske politik, der ogsaa er forenelige med kravene i traktaten og i afledt ret, og hvis det differentierende afgiftssystem er udformet saaledes, at saavel enhver form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af varer indfoert fra andre medlemsstater som beskyttelse til fordel for konkurrerende indenlandske varer undgaas« ( dom af 27 . 5 . 1981, Essevi og Salengo, forenede sager 142 og 143/80, Sml . 1981, s . 1413 ).
14 Det kan i oevrigt ikke bestrides, at medlemsstaterne inden for rammerne af de harmoniserede omsaetningsafgiftssystemer har mulighed for at paalaegge isaer visse forbrugsgoder, som betragtes som luksusvarer, en hoejere afgift . Den frihed, som saaledes maa indroemmes medlemsskaberne til at opkraeve interne
afgifter, kan dog ikke berettige, at det grundlaeggende princip om forbud mod afgiftsmaessig forskelsbehandling efter artikel 95 fraviges, idet medlemsstaterne skal holde sig inden for rammerne af artikel 95 og overholde forbudet .
15 Efter gennemgangen af det omtvistede afgiftssystem skal det fastslaas, at det ikke opfylder disse krav .
16 Som fastslaaet gentagne gange af Domstolen, bl.a . i dommene af 27 . februar 1980 ( Kommissionen mod Frankrig, sag 168/79, Kommissionen mod Italien, sag 169/78, og Kommissionen mod Danmark, sag 171/78, Sml . 1980, henholdsvis s . 347, s . 385 og s . 447 ) findes der blandt spiritusprodukter, set under ét, et ubestemt antal drikkevarer, som kan betragtes som lignende varer, jf . artikel 95, stk . 1, og selv i de tilfaelde, hvor det ikke er muligt at fastslaa en tilstraekkelig grad af lighed mellem de paagaeldende varer, har alle disse former for spiritus dog faelles traek, som er tilstraekkeligt fremtraedende til, at det antages, at der bestaar et i hvert fald delvist eller potentielt konkurrenceforhold . Dette forhold er tilstraekkeligt til at udlede, at det enkelte afgiftssystem ikke maa vaere saaledes udformet, at det kan beskytte den indenlandske produktion . Det er derfor vigitigt at undersoege det potentielle marked for de paagaeldende varer uden beskyttelsesforanstaltninger og uden at sammenligne forbrugs- og importstatistikker .
17 Da der er tale om lignende eller konkurrerende varer, der som saadanne er omfattet af artikel 95, stk . 2, kan det foelgelig ikke betragtes som foreneligt med forbudet mod forskelsbehandling efter denne bestemmelse at indfoere et kriterium for forhoejet beskatning som f.eks . oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse, der pr . definition under ingen omstaendigheder kan anvendes paa lignende indenlandske varer eller paa indenlandske varer, som konkurrerer med varer importeret fra de andre medlemsstater, jf . artikel 95, stk . 2 . En saadan ordning indebaerer, at de indenlandske varer paa forhaand fritages fra den haardeste beskatning, da de aldrig opfylder betingelserne for den forhoejede afgift, og at alene den nationale lovgiver ved ikke at indfoere et generelt system for samtlige spiritustyper kan forlaenge denne situation paa ubestemt tid, uden at der i oevrigt tages hensyn til ligheder eller forskelle mellem indenlandske varer og varer importeret fra andre medlemsstater, for saa vidt angaar fremstillingsmaade, kvalitet, pris og konkurrenceforhold .
18 Afgiftssystemets diskriminerende karakter og i alle tilfaelde dets beskyttende virkning i forhold til den indenlandske produktion fremgaar klart af de statistiske oplysninger, som sagsoegte har fremlagt, og hvorefter mindst 98,5 % af den importerede spiritus i perioden 1975-1981 var omfattet af den forhoejede sats paa 35 % ( efter den italienske regerings skoen importerede Italien kun mellem 2 000 og 3 000 hl spiritus, hvoraf der svaredes 18 %, ud af en samlet aarlig import paa mellem 194 099 hl 284 087 hl ), mens der af mere end 98,5 % af italiensk spiritus kun svaredes en afgift paa 18 % ( det aarlige forbrug af italiensk gin, hvoraf der svaredes 35 %, ansattes til ca . 4 000 hl, hvorimod det samlede forbrug af indenlandsk spiritus svingede mellem 266 978 hl og 368 644 hl aarligt ).
19 Det maa heller ikke overses, at selv om visse oprindelsesbetegnelser eller herkomstbenaevnelser kan bevirke, at de varer, der omfattes heraf, anses for at vaere af en saerlig kvalitet, betragtes spiritus med et saadant praedikat dog ikke uden videre som forbrugsgoder i luksusklassen eller statusgoder . Det gaelder isaer, naar disse spiritustyper ikke i oprindelsesstaten anses for at tilhoere disse goder
20 Selv om den formodning om, at der er tale om en luksusvare eller et statusgode, som den italienske lovgiver stoetter paa oprindelsesbetegnelsen eller herkomstbenaevnelsen, men som ikke er godtgjort, i oevrigt paa et givet tidspunkt i én eller flere medlemsstater maatte svare til visse tidligere forbrugsvaner, maa der tages hensyn til det forhold, at oprettelsen af et faelles marked, hvor varerne, jf . traktatens artikler 2 og 3, frit kan cirkulere uden konkurrenceforvridning, har til formaal at modvirke en fastfrysning af forbrugsvanerne ved i videst mulige omfang at sikre, at samtlige forbrugere faar lige adgang til alle Faellesskabets varer .
21 Det skal endelig fastslaas, at ovenstaaende betragtninger paa ingen maade hindrer medlemsstaterne i, under overholdelse af de relevante direktiver, at fastsaette en hoejere momssats for luksusvarer end for indenlandske eller importerede varer, der ikke kan betegnes saaledes, dog under forudsaetning af, at de kriterier, der anvendes for at fastlaegge den gruppe varer, der beskattes haardest, ikke indebaerer en forskelsbehandling i forhold til lignende importerede varer eller importerede varer, som konkurrerer med indenlandske varer, jf . artikel 95, stk . 2 .
22 Herefter har Den italienske Republik, for saa vidt angaar varer importeret fra andre medlemsstater, undladt at opfylde sine forpligtelser efter EOEF-traktatens artikel 95 ved for spiritus, ifoelge lovdekret nr . 58 af 4 . marts 1977 om almindelig omsaetningsafgift, at anvende et differentieret afgiftssystem paa grundlag af oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Den italienske Republik har, for saa vidt angaar varer importeret fra andre medlemsstater, undladt at opfylde sine forpligtelser efter EOEF-traktatens artikel 95 ved for spiritus, ifoelge lovdekret nr . 58 af 4 . marts 1977 om almindelig omsaetningsafgift, at anvende et differentieret afgiftssystem paa grundlag af oprindelsesbetegnelse eller herkomstbenaevnelse .
2 . Sagsoegte afholder sagens omkostninger .