61984CJ0182_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 18 . juni 1984, indgaaet til Domstolen den 10 . juli 1984, har Gerechtshof, Arnhem, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af traktatens artikel 30 for at kunne tage stilling til, om anvendelsen af nationale regler om brugen af betegnelsen genever paa produkter indfoert fra andre medlemsstater er forenelig med forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner .
2 Spoergsmaalet er rejst under en anke, som Miro BV har ivaerksat af en dom afsagt af Arrondissementsrechtbank Arnhem, hvorved selskabet efter en straffesag anlagt af anklagemyndigheden i Arnhem blev idoemt en boede for overtraedelse af »Verordening benaming van jenever« ( den nederlandske anordning om betegnelsen genever ) af 22 . august 1979 .
3 Verordening benaming van jenever forbyder i artikel 2, stk . 1, anvendelsen af »betegnelsen jenever eller genever, Schiedamse jenever ( genever ), Schiedam, Schiedammer, Holland Gin, Friesche jenever ( genever ), graanjenever ( genever ), Hollandse jenever ( genever ), Oude Klare eller andre lignende betegnelser, som med rimelighed kan faa koeberne til at antage, at der er tale om genever«, paa en drikkevare, som ikke svarer til definitionen af genever i anordningens artikel 1, stk . 4 . Denne artikel bestemmer bl.a ., at genever skal have et alkoholindhold paa mindst 35% .
4 Miro, som bl.a . driver udsalgssteder for spiritus i Nederlandene, begyndte i 1983 at udbyde genever indfoert fra Belgien med et alkoholindhold paa 30% til salg i Nederlandene . Paa flaskerne var der klaebet etiketter med angivelsen »Nolens, Supra Hasselt, Jonge Jenever, Genever, 30% vol.« samt fabrikantens navn »NV GSF Bruggeman SA, B-9000 Gent Grauwpoort 1« .
5 Det fremgaar af sagen, at der i Belgien laenge er blevet fremstillet og solgt genever med et alkoholindhold paa kun 30%, og at der paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i sagen ikke fandtes saerlige regler om minimumsalkoholindholdet for genever i denne medlemsstat . Efter de faktiske omstaendigheder i sagen er minimumsalkoholindholdet for genever blevet fastsat til 30% ved kongelig belgisk anordning af 6 . juni 1984 .
6 Paa faellesskabsplan har Raadet endnu ikke truffet afgoerelse med hensyn til et forslag, der er forelagt Raadet af Kommissionen den 22 . juni 1982, til en forordning om fastlaeggelse af almindelige regler for definition, betegnelse og praesentation af alkoholholdige drikkevarer og vermouth og anden vin af friske druer tilsat aromastoffer ( EFT C 189, s . 7 ), hvorefter genever skal have et minimumsalkoholindhold paa 30% .
7 Under undersoegelsen af, om anvendelsen af Verordening benaming van jenever paa »Nolens jonge jenever«, som Miro havde indfoert fra Belgien, var forenelig med EOEF-traktatens artikel 30, fastslog Gerechtshof, Arnhem, at anvendelsen af anordningen gjorde afsaetningen af produktet i Nederlandene vanskeligere og bekosteligere, fordi det var noedvendigt at aendre etiketten og opgive den traditionelle betegnelse . Under henvisning til Domstolens dom af 20 . februar 1979 ( Rewe-Zentral AG, sag 120/78, »Cassis de Dijon«, Sml . s . 649 ) fandt den, at etiketten paa »Nolens jonge jenever« tilstraekkeligt tydeligt angav, at der var tale om et produkt hidroerende fra Belgien med et alkoholindhold paa 30%, og at der saaledes ikke forelaa nogen risiko for forveksling med den nederlandske genever med et alkoholindhold paa 35% eller mere og til en hoejere pris, og at der derfor ikke var noget uomgaengeligt hensyn til forbrugerbeskyttelse, der kunne begrunde et forbud mod salg af »Nolens jonge jenever« i Nederlandene .
8 Gerechtshof, Arnhem, var derimod i tvivl om, hvorvidt et saadant forbud kunne vaere noedvendigt af hensyn til redelig handelsskik . Den anfoerte i denne forbindelse, at destillatoererne i Nederlandene, som kun kan bringe genever med et alkoholindhold paa mindst 35% i handelen, selv om der ikke er fare for forveksling, konkurrencemaessigt er ringere stillet paa grund af forskellen i beskatning i form af afgifter og moms af genever med et alkoholindhold paa 30% og med et alkoholindhold paa 35%, en forskel, som ifoelge Gerechtshof androg 1,62 HFL i foraaret 1983 og 1,89 HFL fra den 1 . februar 1984 .
9 For at fjerne denne tvivl forelagde Gerechtshof, Arnhem, Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»Saafremt
1 ) der i medlemsstat A findes lovbestemmelser, som for en bestemt art alkoholholdige drikkevarer, herefter benaevnt genever, fastsaetter et minimumsalkoholindhold paa 35% og indeholder et med straf sanktioneret forbud mod at anvende betegnelsen genever for »genever« med et lavere alkoholindhold ;
2 ) salget af genever i medlemsstat A i 1982 repraesenterede ca . 45% af det samlede marked for destillerede drikkevarer ;
3 ) forskellen i afgift og moms pr . liter destilleret drikkevare med et alkoholindhold paa 30 henholdsvis 35% i medlemsstat A ved salg til forbrugere i alt androg 1,62 HFL ( og fra 1 . februar 1984 andrager 1,89 HFL );
4 ) der ikke i medlemsstat B findes nogen lovbestemmelse, som fastsaetter et minimumsalkoholindhold for genever ;
5 ) der endnu ikke findes en faelles ordning vedroerende fremstilling og salg af genever i EOEF ;
skal en udvidelse af forbudet i medlemsstat A til ogsaa at omfatte genever med et alkoholindhold paa 30%, som lovligt fremstilles og forhandles i medlemsstat B, som har til foelge, at forhandlingen af drikkevaren i medlemsstat A haemmes eller hindres, da anses for en i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 forbudt foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion?«
10 Med spoergsmaalet opfordres Domstolen til at uddybe sin nedenfor omtalte praksis vedroerende forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning i traktatens artikel 30 med henblik paa et tilfaelde som det foreliggende . Ifoelge denne praksis maa hindringer i de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet, der foelger af forskelle i de nationaleregler, i mangel af faellesskabsregler om afsaetningen af de omhandlede produkter accepteres i det omfang, hvor reglerne anvendes ens paa indenlandske og indfoerte produkter og kan begrundes som noedvendige til opfyldelsen af uomgaengelige krav, bl.a . hensynet til forbrugerbeskyttelse og redelig handelsskik .
11 Hvad angaar hensynet til forbrugerbeskyttelse, finder Miro, den belgiske regering og Kommissionen under henvisning til det af Gerechtshof, Arnhem, i forelaeggelsesdommen anfoerte, at hensynet til forbrugerbeskyttelsen i det konkrete tilfaelde er tilstraekkelig tilgodeset ved etiketten, som indeholder klare angivelser om produktets oprindelse og dets alkoholindhold .
12 Ifoelge den nederlandske og den tyske regering er den omtvistede nederlandske lovgivning begrundet i uomgaengelige hensyn til forbrugerbeskyttelsen . De anser nemlig forholdsregler i forbindelse med etiketteringen for utilstraekkelige til at udelukke risikoen for, at forbrugeren forveksler den traditionelle drikkevare med et andet produkt med et lavere alkoholindhold . De har i denne forbindelse navnlig gjort gaeldende, at stoerstedelen af forbrugerne, som er uvidende om, at den drikkevare, der traditionelt kaldes genever, skal have et alkoholindhold paa 35%, og som kun kender denne drikkevare, ikke advares tilstraekkeligt blot ved angi velser paa flaskens etiket . Saadanne forholdsregler har i hvert fald ingen virkning ved salg inden for hotel- og restaturationsbranchen .
13 I denne forbindelse har den tyske regering desuden gjort gaeldende, at spoergsmaalet om, hvorvidt et forbud mod anvendelse af betegnelsen genever paa produkter, der ikke opfylder visse betingelser, er noedvendigt, afhaenger af den opfattelse, man i det paagaeldende land har af samhandelen . Da de nationale myndigheder er dem, der bedst kan bedoemme disse faktiske forhold, tilkommer det dem og ikke Domstolen at traeffe afgoerelse herom . Naar den nationale lovgiver, som har kompetence til at traeffe en saadan afgoerelse, har afgjort spoergsmaalet, er den nationale ret fo£rpligtet til at respektere afgoerelsen .
14 Med hensyn til denne opfattelse maa det fastslaas, at traktatens artikel 30, i oevrigt lige saa lidt som artikel 36, giver medlemsstaterne enekompetence paa visse omraader . Naar national lovgivning for at opfylde uomgaengelige krav, der anerkendes af faellesskabsretten, laegger hindringer i vejen for det grundlaeggende princip om frie varebevaegelser, skal den holde sig inden for de graenser, som faellesskabsretten fastlaegger . Det tilkommer Domstolen, som i sidste instans har kompetence til at fortolke faellesskabsretten, og de nationale retter, som traeffer afgoerelse paa grundlag af denne fortolkning, at paase, at dette sker . Den tyske regerings opfattelse er, naar alt kommer til alt, det samme som at benaegte denne kontrol og er derfor i modstrid med faellesskabsrettens enhed og effektivitet . Den maa derfor forkastes .
15 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt den nederlandske lovgivning er noedvendig for at beskytte forbrugerne, er det tilstraekkeligt at bemaerke, at Gerechtshof, Arnhem, i sin forelaeggelsesdom har fastslaaet, at etiketteringen af »Nolens jonge jenever« i det konkrete tilfaelde var tilstraekkelig til at udelukke risikoen for forveksling hos forbrugeren, og at anvendelsen af den nederlandske lovgivning paa dette produkt ikke var begrundet i uomgaengelige hensyn til forbrugerbeskyttelsen . Det fremgaar derfor, at den nationale ret ikke har villet forelaegge Domstolen dette problem .
16 I naervaerende sag er der derfor kun anledning til at droefte spoergsmaalet om, hvorvidt hensynet til redelig handelsskik kan begrunde anvendelsen af den omhandlede nederlandske lovgivning paa indfoerte produkter, navnlig i betragtning af den konkurrencefordel, som de udenlandske producenter opnaar paa det nederlandske marked som foelge af den prisforskel, der opstaar, fordi afgifterne og momsen er proportionale med alkoholindholdet .
17 For saa vidt angaar hensynet til redelig handelsskik, har Miro rejst tvivl om, hvorvidt dette kan goeres gaeldende, naar hensynet til forbrugerbeskyttelse ikke kommer paa tale . Ifoelge Miro kommer dette faktisk ud paa det samme som at beskytte de indenlandske producenter mod konkurrence fra indfoerte produkter . Selskabet har desuden anfoert, at de nederlandske producenter udbyder genever fremstillet til eksport i Nederlandene og med et alkoholindhold paa 30% til salg i Belgien .
18 Den belgiske regering har navnlig anfoert, at der i Belgien i mange aar og traditionelt er blevet fremstillet genever med et alkoholindhold paa 30% . Et land kan ikke have monopol paa en artsbetegnelse paa et produkt . Det er i overensstemmelse med normal konkurrence paa et faelles marked at give forbrugeren mulighed for at vaelge under hensyn til kvalitet og pris .
19 Kommissionen mener, at begrebet redelig handelsskik henviser til reglerne om illoyal konkurrence, som f.eks . er naevnt i Pariser-konventionen om en union til beskyttelse af industriel ejendomsret . Dette begreb har altid sigtet til visse former for adfaerd fra de erhvervsdrivendes side, og ikke til objektive markedsvilkaar saasom beregningen af moms og afgifter . Det kan derfor ikke begrunde et forbud som det, der er tale om i naervaerende sag .
20 Den nederlandske regering har understreget, at den nederlandske produktion af genever er den stoerste i verden . Alkoholindholdet paa 35% er et af de kendetegn, der er uadskilleligt forbundet med dette traditionelle indenlandske produkt . Uden et forbud mod at anvende traditionelle betegnelser paa et produkt, der ikke er i overensstemmelse med disse traditioner, vil det vaere umuligt at opretholde kvalitetsniveauet, og man vil blive noedt til at anerkende selv drikkevarer med et alkoholindhold paa 20% eller 15% som genever . Det er noedvendigt at forhindre, at producenterne af et andet produkt drager fordel af et verdenskendt produkts gode ry og desuden opnaar en oekonomisk fordel paa grund af forskelle, der skyldes afgifter og moms, der er proportionale med alkoholindholdet .
21 I samme forbindelse har den italienske regering gjort gaeldende, at ligestillingen af konkurrerende producenter er et vaesentligt led i en loyal konkurrence mellem dem . Naar denne ligestilling, som i det foreliggende tilfaelde, bringes i fare paa grund af forskelle i beskatningen af substituerbare varer som genever med et alkoholindhold paa 30% og med 35%, kan en medlemsstat med foeje forhindre, at nogle erhvervsdrivende faar en illoyal konkurrencefordel af disse forskelle, ved at forbyde dem at udbyde deres produkt til salg under samme betegnelse .
22 Domstolen skal i foerste raekke bemaerke, at det i henhold til Domstolens faste praksis ( jfr . dommene af 20 . 2 . 1975, Kommissionen mod Tyskland, sag 12/74, Sml . s . 181, og af 9 . 12 . 1981, Kommissionen mod Italien, sag 193/80, Sml . s . 3019 ) ville vaere uforeneligt med traktatens artikel 30 og faellesmarkedets formaal, hvis en national lov kunne forbeholde en artsbetegnelse for en indenlandsk produkttype paa bekostning af andre typer, der bl.a . fremstilles i andre medlemsstater, ved at tvinge producenterne af sidstnaevnte til at anvende betegnelser, som forbrugeren ikke kender eller vaerdsaetter mindre .
23 Det er rigtigt, at fastsaettelsen af graensevaerdier for drikkevarers alkoholindhold kan tjene til at standardisere forhandlede produkter og deres maerkning, hvilket indebaerer en stoerre gennemsigtighed i handelen . Det kan derfor i princippet ikke benaegtes, at en medlemsstat har mulighed for, i mangel af faellesskabsregler, at fastsaette regler, hvorefter retten til at anvende visse traditionelle betegnelser er betinget af overholdelsen af et minimumsalkoholindhold .
24 Som Domstolen imidlertid har fastslaaet i sin dom af 13 . marts 1984 ( Prantl, sag 16/83, Sml . s . 1299 ), skal saadanne hensyn som hensynet til redelig handelsskik under en faelles markedsordning sikres under gensidig respekt af traditionelle saedvaner, der loyalt og traditionelt anvendes i de forskellige medlemsstater .
25 Det kan derfor ikke anses for noedvendigt af hensyn til redelig handelsskik, at nationale regler, der fastsaetter et minimumsalkoholindhold for en traditionel drikkevare, overholdes af produkter af samme type, der er indfoert fra en anden medlemsstat, naar disse produkter loyalt og traditionelt fremstilles og saelges under samme betegnelse i oprindelsesmedlemsstaten, og naar koeberne informeres paa passende maade . Det grundlaeggende princip om et enhedsmarked og dets naturlige foelge, de frie varebevaegelser, ville nemlig blive illusorisk, hvis den fri bevaegelighed for indfoerte produkter under saadanne omstaendigheder blev gjort betinget af, at der fandtes faellesskabsregler .
26 Den omstaendighed, at de indfoerte produkter kan opnaa prisfordele som foelge af anvendelsen af indenlandsk moms og afgifter, der er proportionale med alkoholindholdet, er uden betydning i denne sammenhaeng . Saadanne forskelle i moms og afgifter i kraft af en national lovgivning er en del af de objektive konkurrencevilkaar, som det staar enhver erhvervsdrivende frit for at benytte sig af, forudsat at koeberne informeres, saaledes at de frit kan foretage deres valg under hensyn til produkternes kvalitet og pris .
27 Det af Gerechtshof, Arnhem, forelagte spoergsmaal maa derfor besvares med, at forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner i EOEF-traktatens artikel 30 er til hinder for, at en medlemsstat anvender nationale bestemmelser, som goer retten til at anvende betegnelsen paa en indenlandsk drikkevare betinget af overholdelsen af et minimumsalkoholindhold, paa produkter af samme type indfoert fra en anden medlemsstat, naar disse produkter loyalt og traditionelt fremstilles og saelges under samme betegnelse i oprindelsesmedlemsstaten, og naar koeberne informeres paa passende maade .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
28 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske, den belgiske, den tyske og den italienske regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( femte afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Gerechtshof, Arnhem, ved dom af 18 . juni 1984, for ret :
Forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner i EOEF-traktatens artikel 30 er til hinder for, at en medlemsstat anvender nationale bestemmelser, som goer retten til at anvende betegnelsen paa en indenlandsk drikkevare betinget af overholdelsen af et minimumsalkoholindhold, paa produkter af samme type indfoert fra en anden medlemsstat, naar disse produkter loyalt og traditionelt fremstilles og saelges under samme betegnelse i oprindelsesmedlemsstaten, og naar koeberne informeres paa passende maade .