61987CC0206_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Den sag, hvori jeg i dag skal fremsaette forslag til afgoerelse, vedroerer antagelsen til realitetsbehandling af et soegsmaal, anlagt af en erhvervsdrivende til proevelse af en beslutning fra Kommissionen, hvorved denne bemyndigede en medlemsstat til at traeffe handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger . Herom boer man vide foelgende .
A - Faktiske omstaendigheder
2 . Det franske bananmarked bliver - som vi har hoert - i overvejende grad forsynet med produktionen fra de oversoeiske departementer Guadeloupe og Martinique samt af produktionen fra de tre AVS-stater Cameroun, Elfenbenskysten og Madagaskar, der er Frankrigs traditionelle leverandoerer . Med henblik herpaa anvender Frankrig for bananer fra den saakaldte dollar-zone kvantitative indfoerselrestriktioner i henhold til Raadets forordning nr . 288/82 om den faelles importordning ( 1 ).
3 . Paa grund af den konstaterede udvikling i produktionen - som foelge af foroegede investeringer - i aarene 1984-86 i de oversoeiske departementer og under hensyn til situationen, som den aftegnede sig for 1987 ( de forventede indfoersler fra de oversoeiske departementer og fra de ovennaevnte AVS-stater oversteg i nogen grad det franske markeds behov ), frygtede den franske regering, at der ville opstaa vanskeligheder for den indenlandske produktion og en forstyrrelse af det franske marked, saafremt der til Frankrig blev indfoert bananer, der befandt sig i fri omsaetning i andre medlemsstater ( for hvilke der gjaldt andre samhandelsordninger ). Under paaberaabelse af bananproduktionens betydning for de franske oversoeiske departementer, EOEF-Traktatens artikel 227 og den fjerde protokol til den tredje AVS-EOEF-konvention af 8 . december 1984 ( 2 ), ansoegte den franske regering derfor den 30 . april 1987 i henhold til artikel 3 i Kommissionens beslutning 80/47/EOEF af 20 . december 1979 ( 3 ), om tilladelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger i henhold til EOEF-Traktatens artikel 115, og naermere bestemt : bemyndigelse til fra faellesskabsbehandling at undtage bananer med oprindelse i tredjelande ( med undtagelse af produkter fra Cameroun, Elfenbenskysten og Madagaskar ), der befandt sig i fri omsaetning i de oevrige medlemsstater .
4 . Denne ansoegning blev efterkommet ved beslutning af 8 . maj 1987 ( 4 ), selv om Kommissionen - idet den paa dette punkt fraveg den franske regerings ansoegning - begraensede bemyndigelsen til at angaa bananer med oprindelse i lande i dollar-zonen ( ud fra den betragtning, at produkter med oprindelse i de oevrige AVS-lande, og under hensyn til disse staters begraensede eksportkapaciteter, ikke udgjorde nogen fare for det franske marked ), og idet denne foranstaltnings gyldighed blev begraenset til et aar ( indtil den 30 . april 1988 ), med forbehold af senere aendringer, saafremt indfoerslerne fra landene i dollar-zonen skulle overstige 15 000 tons .
5 . Sagsoegeren i denne sag - en bananimportoer, som gentagne gange har forsoegt at foretage indfoersler til Frankrig, og isaer at indfoere bananer fra det belgiske marked - finder, at denne beslutning er ulovlig, og har derfor anlagt annullationssoegsmaal .
6 . Kommissionen og Den Franske Republik, der er interveneret i sagen til stoette for Kommissionens paastande, anser dette synspunkt for fejlagtigt . De har gjort gaeldende, at den omhandlede beslutning ikke kan goeres til genstand for et soegsmaal for Domstolen anlagt af en virksomhed som sagsoegeren .
7 . De har derfor nedlagt paastand om afvisning . Den mundtlige forhandling af 30 . november har foelgelig kun vedroert dette punkt . Derfor skal jeg nu kun tage stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt den af firmaet Lefebvre anlagte sag kan antages til realitetsbehandling .
B - Stillingtagen
8 . Dette spoergsmaal - lad mig sige det med det samme - boer vel besvares benaegtende .
9 . Herved behoever man ikke at opholde sig laengere ved spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren er umiddelbart beroert af den anfaegtede beslutning . Jeg skal anfoere herom, at beslutningen uden tvivl giver den franske regering en fremtidig skoensbefoejelse, som bemyndiger, men paa ingen maade forpligter den til at udelukke bestemte bananer fra det franske marked ( aabenbart blev der - som det er blevet fremfoert for Domstolen - paa grund af markedsudviklingen efterfoelgende foretaget indfoersler fra lande i dollar-zonen, hvilket i oevrigt i efteraaret 1987 har foert Kommissionen til at udstede en ny beslutning, der indebaerer en betydelig lempelse ).
10 . Det kan ikke medgives sagsoegeren, at beslutningen blot har legaliseret en bestaaende ordning . Uanset hvorledes situationen tidligere maatte have vaeret, affoedte den anfaegtede beslutning kun retsvirkninger for fremtiden, det vil sige for perioden efter den 8 . maj 1987, og senest til den 30 . april 1988 ( beslutningens artikel 3 ), saafremt den ikke blev aendret inden denne dato ( beslutningens artikel 2 ). Desuden lader ordlyden af den anfaegtede beslutning ikke nogen tvivl aaben mht . den omstaendighed, at sagsoegte ikke selv ville traeffe foranstaltninger, men ville bemyndige intervenienten dertil . Dette fremgaar af den anfaegtede beslutnings overskrift, betragtninger og operative del . Endelig havde den franske ordning en anden raekkevidde end beslutningen, der indeholdt de ovenfor anfoerte begraensninger .
11 . Derfor er det sikkert ogsaa med urette, naar sagsoegeren stoetter sin opfattelse paa dommen i de forenede sager 106 og 107/63 ( 5 ), der alene angik en af Kommissionen udstedt beslutning vedroerende en beskyttelsesforanstaltning, som allerede var truffet af en medlemsstat, hvorved foranstaltningen efterfoelgende blev erklaeret gyldig .
12 . Det er under alle omstaendigheder absolut utvivlsomt, at sagsoegeren ikke har en individuel interesse i den i Domstolens faste praksis forudsatte betydning . Det er i denne henseende tiltraekkeligt at tage i betragtning, at beslutningen gav bemyndigelse til i et aar ved graenserne til andre medlemsstater at afvise indfoersler af bananer fra den saakaldte dollar-zone, som befandt sig i fri omsaetning i en anden medlemsstat . Beslutningen havde saaledes klart en generel raekkevidde og beroerte enhver, der ville gennemfoere saadanne indfoersler, nemlig, foruden sagsoegeren, ogsaa andre franske bananmodningsfirmaer ( cirka 130 importoerer i Frankrig opretholder forretningsforbindelser med lande i dollar-zonen ), samt handlende i de oevrige medlemsstater, det vil sige en abstrakt afgraenset kategori af erhvervsdrivende . For den anfaegtede beslutning gaelder saaledes uden videre, hvad der i dommen i sag 231/82 ( 6 ), ligeledes blev fastslaaet mht . en beslutning i henhold til EOEF-Traktatens artikel 115, i hvert fald med henblik paa fremtidige indfoersler og forbud herimod, nemlig at sagsoegeren beroeres paa samme maade som enhver anden erhvervsdrivende .
13 . Derimod har de af sagsoegeren anfoerte omstaendigheder, der skal godtgoere en individualisering, klart ikke en saadan betydning, nemlig henvisningen til tidligere ansoegninger om importlicenser, tidligere foretagne importforsoeg, samt henvisningen til, at sagsoegeren paa grund af disse tidligere begivenheder har anlagt sager ved de franske domstole og ogsaa har indgivet en klage til Kommissionen herover .
14 . Som svar paa spoergsmaal fra Domstolen er det blevet oplyst, at sagsoegeren i denne sammenhaeng henviser dels til de importlicenser, som selskabet har indgivet ansoegning om i aarene 1978-1980, og senest i oktober 1986, dels til de afvisninger af lastmotorvogne ved graensen, som fandt sted i efteraaret 1986 og i marts 1987 .
15 . Vedroerende de paagaeldende ansoegninger om importlicenser maa det fastholdes, at de ikke laengere verserede paa tidspunktet for udstedelsen af den anfaegtede beslutning, men allerede var blevet afgjort i henhold til fransk ret . Dette kan udledes af den fremlagte dom, afsagt af tribunal de Lille den 19 . juni 1985, hvorefter en ansoegning om importlicens skal anses for stiltiende afvist efter udloebet af et tidsrum paa fire maaneder . Der kan altsaa ikke i denne henseende henvises til dommen i sag 62/70 ( 7 ) ( i hvilken det var af betydning, at en bemyndigelsesbeslutning netop skulle gaelde for allerede verserende ansoegninger om licenser ), og det er ligeledes fejlagtigt at henvise til dommen i sag 100/74 ( 8 ), i hvilken Domstolen antog, at der forelaa en individuel interesse, fordi det drejede sig om foranstaltninger, der omfattede bestemte erhvervsdrivende paa grund af en individuel udvist adfaerd i en bestemt periode .
16 . Hvad for det andet angaar de faktiske hindringer for indfoerslerne ved den franske graense paa det naevnte tidspunkt, er det klart afgoerende, at den anfaegtede beslutning ikke havde nogen tilbagevirkende gyldighed . De paaberaabte omstaendigheder, som fandt sted inden beslutningens ikrafttraeden, kan derfor ikke have nogen indflydelse paa bedoemmelsen under den synsvinkel, der angaar sagens formalitet .
C - Sammenfatning
17 . Det kan saaledes kun fastholdes, at sagen - som paastaaet af Kommissionen - boer afvises . Foelgelig boer sagsoegeren ogsaa tilpligtes at betale sagens omkostninger, dog - da den franske regering ikke har nedlagt paastand herom - med undtagelse af de udgifter, som intervenienten har afholdt .
(*) Originalsprog : tysk .
( 1 ) EFT L 35 af 9.2.1982, s . 1 .
( 2 ) EFT L 86 af 31.3.1986, s . 160 .
( 3 ) EFT L 16 af 22.1.1980, s . 14 .
( 4 ) EFT C 127 af 13.5.1987, s . 4 .
( 5 ) Dom af 1 . juli 1965 i de forenede sager 106 og 107/63, Alfred Toepfer KG og Getreide-Import-Gesellschaft mbH mod Kommissionen, Sml . 1965-68, s . 67 .
( 6 ) Dom af 14 . juli 1983 i sag 231/82, Spijker Kwasten BV mod Kommissionen, Sml . s . 2559 .
( 7 ) Dom af 23 . november 1971 i sag 62/70, Werner A . Bock mod Kommissionen, Sml . 1971, s . 239 .
( 8 ) Dom af 18 . november 1975 i sag 100/74, Firma CAM SA mod Kommissionen, Sml . s . 1393 .