62024CJ0215_RES
Sag C-215/24 [Fira] (
i
)
YX
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. september 2025
»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2002/584/RIA – europæisk arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf – artikel 4, nr. 6) – fakultativ grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre – formål om social rehabilitering – den domfældtes bopælssted – den fuldbyrdende stats overtagelse af straffuldbyrdelsen i henhold til sin nationale lovgivning – rammeafgørelse 2008/909/RIA – gensidig anerkendelse af domme i straffesager med henblik på deres fuldbyrdelse i en anden medlemsstat – udsættelse af fuldbyrdelsen af en frihedsstraf truffet af en retsinstans i den fuldbyrdende medlemsstat – artikel 8 – fuldbyrdelsesstatens pligt til at anerkende dommen og fuldbyrde sanktionen – artikel 17 – fuldbyrdelsesstatens beføjelse til at fastlægge fuldbyrdelsesprocedurerne«
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2008/909 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager – den fuldbyrdende medlemsstats afslag på at fuldbyrde en europæisk arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning – denne medlemsstats forpligtelse til at fuldbyrde straffen – efterfølgende udsættelse af straffuldbyrdelsen bevilget af en anden judiciel myndighed i den nævnte medlemsstat – ulovlighed
(Rådets rammeafgørelse 2008/909, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 8, stk. 1, og art. 17, stk. 1)
(jf. præmis 66, 71-78 og 83-85 samt domskonkl.)
Resumé
I forbindelse med en procedure vedrørende fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf præciserede Domstolen, at den kompetente judicielle myndighed i en medlemsstat efter at have afslået at efterkomme denne arrestordre og forpligtet sig til at lade denne straf fuldbyrde ikke kan udsætte fuldbyrdelsen af den nævnte straf.
YX blev idømt en frihedsstraf på seks måneder af Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Local Criminal de Vila Nova de Gaia (retten i første instans i Porto – den lokale domstol i straffesager i Vila Nova de Gaia, Portugal), som er den forelæggende ret. Eftersom han havde flyttet sin bopæl til Spanien, udstedte den nævnte ret en europæisk arrestordre, med hvilken det tilsigtedes at få ham overgivet med henblik på fuldbyrdelse af den nævnte frihedsstraf.
Den kompetente spanske judicielle myndighed afslog i medfør af artikel 4, nr. 6), i rammeafgørelse 2002/584 (
1
) at overgive YX til den forelæggende ret, men erklærede samtidig, at den anerkendte den dom, som den forelæggende ret havde afsagt, med henblik på fuldbyrdelsen heraf i Spanien.
Juzgado Central de lo Penal no 1 de Madrid (national domstol i straffesager nr. 1 i Madrid, Spanien) udsatte efterfølgende i henhold til den spanske straffelov fuldbyrdelsen af den i hovedsagen omhandlede frihedsstraf i to år.
Idet den forelæggende ret var af den opfattelse, at en sådan afgørelse om udsættelse kan bringe de formål, der forfølges med rammeafgørelse 2008/909 (
2
), og princippet om gensidig anerkendelse i fare, forelagde den Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse. Den forelæggende ret anførte, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten principielt er forpligtet til at anerkende den fældende dom, der er afsagt af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten, og til at fuldbyrde den idømte straf, hvis varighed og art skal svare til dem, der er fastsat i denne dom. Den førstnævnte myndighed kan derfor ikke uden at tilsidesætte artikel 8 i rammeafgørelse 2008/909 ændre det materielle indhold af den sanktion, som er idømt af den sidstnævnte myndighed, og kan ikke udsætte fuldbyrdelsen af den straf, som den pågældende person er blevet idømt i udstedelsesstaten.
Den forelæggende ret var ligeledes af den opfattelse, at artikel 17 i rammeafgørelse 2008/909, hvorefter fuldbyrdelsesstatens lovgivning finder anvendelse på fuldbyrdelsen af en sanktion, alene henviser til de foranstaltninger, der har til formål at sikre den materielle fuldbyrdelse af en frihedsstraf, og derfor – i modsætning til, hvad Juzgado Central de lo Penal no 1 de Madrid (national domstol i straffesager nr. 1 i Madrid) havde gjort gældende – ikke omfatter en afgørelse om udsættelse af fuldbyrdelsen af en sådan straf.
Domstolen fastslog således, at det var vigtigt at afgøre, om en afgørelse om udsættelse af fuldbyrdelsen af en frihedsstraf skal anses for at ændre den fældende dom – i hvilket tilfælde artikel 8, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/909 er til hinder for, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten træffer afgørelse om en sådan udsættelse – eller for at henhøre under fuldbyrdelsen af denne dom, i hvilket tilfælde rammeafgørelsens artikel 17, stk. 1, gør det muligt for denne myndighed at træffe afgørelse om en sådan udsættelse.
Domstolens bemærkninger
Domstolen bemærkede indledningsvis, at hverken artikel 8, stk. 1, eller artikel 17, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/909 udtrykkeligt omhandler den situation, hvor den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten udsætter fuldbyrdelsen af en frihedsstraf, der er idømt af den kompetente myndighed i udstedelsesstaten. Der er navnlig intet i ordlyden, der gør det muligt at afgøre, om en sådan udsættelsesforanstaltning er omfattet af begrebet »[...]procedurerne [til fuldbyrdelse]« af sanktionen som omhandlet i artikel 17, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/909.
Mens stk. 1 i den nævnte rammeafgørelses artikel 17 bestemmer, at de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten udøver enekompetence med hensyn til alle former for fuldbyrdelse af en sanktion og alle foranstaltninger i forbindelse hermed, hvilke omfatter tidlig løsladelse eller prøveløsladelse, fastsætter denne artikels stk. 3 og 4 imidlertid for det første en ret for den kompetente myndighed i udstedelsesstaten til efter egen anmodning at blive underrettet om fuldbyrdelsesstatens gældende bestemmelser om tidlig løsladelse eller prøveløsladelse, for det andet en ret for denne myndighed til at tilbagetrække den attest (
3
), der er udtryk for udstedelsesstatens samtykke til, at den idømte straf bliver fuldbyrdet i fuldbyrdelsesstaten, samt for det tredje en mulighed for myndigheden til at meddele udstedelsesstatens betingelser for tidlig løsladelse eller prøveløsladelse med henblik på, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten tager hensyn hertil.
Selv om de beføjelser, som den kompetente myndighed i den udstedende medlemsstat er tillagt i henhold til den nævnte rammeafgørelses artikel 17, stk. 3 og 4, så meget desto mere bør finde anvendelse på udsættelsen af en frihedsstrafs fuldbyrdelse, eftersom en sådan foranstaltning finder sted inden nogen form for effektiv fuldbyrdelse af denne straf og derfor – i modsætning til en tidlig løsladelse eller en prøveløsladelse – indebærer, at hele straffen udsættes, fastslog Domstolen således, at EU-lovgiver kun har fastsat dem for så vidt angår betingelserne for tidlig løsladelse eller prøveløsladelse.
Domstolen fastslog derfor, at en sådan foranstaltning om udsættelse af fuldbyrdelsen af en frihedsstraf ikke er omfattet af begrebet »fuldbyrdelsesprocedurerne«, som er indeholdt i artikel 17, stk. 1, i rammeafgørelse 2008/909.
Denne fortolkning bekræftes af den omstændighed, at rammeafgørelse 2008/947 (
4
), hvis anvendelsesområde udelukker anvendelsesområdet for rammeafgørelse 2008/909 (
5
), specifikt finder anvendelse på domme, der selv er ledsaget af en udsættelse af fuldbyrdelsen af en frihedsstraf, eller som er ledsaget af særskilte afgørelser om prøvetid med tilsyn, hvilke i begge tilfælde afsiges af en kompetent myndighed i udstedelsesstaten (
6
). Rammeafgørelse 2008/947 bekræfter således, at udsættelsen af en frihedsstrafs fuldbyrdelse henhører under udstedelsesstatens kompetente myndigheds kompetence og følgelig under den dom, der skal anerkendes, og ikke under fuldbyrdelsen af sidstnævnte og under fuldbyrdelsesstatens kompetente myndigheds kompetence.
I øvrigt vil fuldbyrdelsesstatens mulighed for – ud over i de tilfælde, der udtrykkeligt er fastsat i artikel 8 og 17 i rammeafgørelse 2008/909 – at tilpasse den straf, der er idømt i udstedelsesstaten, eller procedurerne for dens fuldbyrdelse kunne skade medlemsstaternes særlige gensidige tillid til hinandens respektive retssystemer og ville dermed være i strid med formålet om at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne for så vidt angår fuldbyrdelsen af domme i straffesager. Nævnte artikel 8 og 17 spiller således en central rolle i forfølgelsen af det nævnte formål, idet de med henblik på anerkendelsen og fuldbyrdelsen af domme i straffesager præciserer omfanget af og grænserne for de kompetencer, der er tillagt de kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten.
Af disse grunde konkluderede Domstolen, at udsættelsen af fuldbyrdelsen af en frihedsstraf henhører under anvendelsesområdet for artikel 8 i rammeafgørelse 2008/909, og at den følgelig ikke kan bevilges af den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten i henhold til denne rammeafgørelses artikel 17.
Endelig præciserede Domstolen, at den omstændighed, at tilbagekaldelsen af udsættelsen af fuldbyrdelsen af en frihedsstraf som følge af den berørte persons tilsidesættelse af en objektiv betingelse, der knytter sig til denne udsættelse, ikke udgør en afgørelse som omhandlet i artikel 4a i rammeafgørelse 2002/584 (
7
) og således kan henhøre under fuldbyrdelsen af den idømte straf, ikke nødvendigvis indebærer, at afgørelsen om, hvorvidt der skal indrømmes udsættelse af en frihedsstraf eller ej, er af samme karakter.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.
(
1
) – Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L 190, s. 1, herefter »rammeafgørelse 2002/584«). I medfør af denne rammeafgørelses artikel 4, nr. 6), kan den fuldbyrdende judicielle myndighed afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre, hvis denne er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning, og den eftersøgte opholder sig i, er statsborger i eller bosat i den fuldbyrdende medlemsstat, og denne medlemsstat forpligter sig til selv at fuldbyrde straffen eller den anden frihedsberøvende foranstaltning i henhold til sin nationale lovgivning.
(
2
) – Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27.11.2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union (EUT 2008, L 327, s. 27, berigtiget i EUT 2022, L 151, s. 74), som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26.2.2009 (EUT 2009, L 81, s. 24) (herefter »rammeafgørelse 2008/909«).
(
3
) – Der er tale om den attest, som er omhandlet i artikel 4 i rammeafgørelse 2008/909, og hvis fremsendelse udgør en af de formaliteter, der skal overholdes, når fuldbyrdelsesstaten overtager fuldbyrdelsen af en frihedsstraf idømt i udstedelsesstaten.
(
4
) – Rådets rammeafgørelse 2008/947/RIA af 27.11.2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme og afgørelser om prøvetid med tilsyn med henblik på tilsyn med tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner (EUT 2008, L 337, s. 102).
(
5
) – Artikel 1, stk. 3, litra a), i rammeafgørelse 2008/947.
(
6
) – Artikel 2, nr. 1), 2) og 5), i rammeafgørelse 2008/947.
(
7
) – Jf. i denne retning dom af 22.12.2017, Ardic (C-571/17 PPU, EU:C:2017:1026, præmis 77 og 78), og af 23.3.2023, Minister for Justice and Equality (Ophævelse af udsættelsen) (C-514/21 og C-515/21, EU:C:2023:235, præmis 53 og 54).