61990CJ0058_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 8. marts 1990, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 48, 52 og 59, idet kun italienske statsborgere i Italien kan faa anerkendt udenlandske kvalifikationsbeviser, der giver ret til at udoeve paramedicinske erhverv.
2 De i sagen anfaegtede nationale bestemmelser er indeholdt i den italienske lov nr. 752 af 8. november 1984 (GURI nr. 311 af 12.11.1984, s. 9427), som udfyldt ved et gennemfoerelsesdekret af 16. juli 1986 (GURI nr. 302 af 31.12.1986, s. 24).
3 Efter en klage fra en belgisk statsborger, som i Italien forgaeves havde ansoegt om at faa anerkendt et eksamensbevis som osteopat og fysioterapeut erhvervet i Belgien og Det Forenede Kongerige, samt et andragende til Europa-Parlamentet opfordrede Kommissionen i henhold til proceduren i EOEF-Traktatens artikel 169 ved skrivelse af 19. september 1988 den italienske regering til at fremsaette sine bemaerkninger. Da der ikke fremkom noget svar paa denne skrivelse, fremsatte Kommissionen den 15. juni 1989 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Den Italienske Republik til inden to maaneder at traeffe de fornoedne foranstaltninger. Da der heller ikke fremkom noget svar herpaa, anlagde Kommissionen denne sag.
4 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
5 Til stoette for sine paastande har Kommissionen fremsat to argumenter. For det foerste henviser Kommissionen til Domstolens faste praksis, hvorefter enhver form for forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet som den, den omtvistede italienske lovgivning indebaerer, for saa vidt angaar adgang til at udoeve de paagaeldende former for erhvervsmaessig virksomhed som arbejdstager (EOEF-Traktatens artikel 48) eller selvstaendig erhvervsdrivende (EOEF-Traktatens artikel 52) samt i form af en praestering af tjenesteydelser (EOEF-Traktatens artikel 59), opstiller hindringer for borgernes udoevelse af de ved Traktaten knaesatte friheder.
6 Kommissionen har for det andet gjort gaeldende, at det er retsstridigt, at udenlandske eksamensbeviser efter det italienske dekret af 16. juli 1986 kun kan anerkendes, saafremt der bestaar en aftale om gensidighed med den paagaeldende medlemsstat. Kommissionen bestrider ikke, at saa laenge der ikke er gennemfoert nogen harmonisering af vilkaarene for adgang til de i sagen omhandlede erhverv, kan medlemsstaterne fastlaegge de kundskaber og kvalifikationer, som skal vaere opfyldt for udoevelse af disse erhverv, og forlange, at der fremlaegges et eksamensbevis som dokumentation herfor. Vaertsmedlemsstaten kan dog ikke af en statsborger i en anden medlemsstat, der er indehaver af et eksamensbevis udstedt i en anden medlemsstat, kraeve, at vedkommende er indehaver af det i vaertsmedlemsstaten relevante eksamensbevis, uden herved at tage hensyn til de kundskaber og kvalifikationer, som er erhvervet og dokumenteret ved et eksamensbevis i denne anden medlemsstat (dom af 15.10.1987, sag 222/86, Heylens, Sml. s. 4097).
7 Den italienske regering har under henvisning til den klage til Kommissionen, som blev indgivet af den belgiske statsborger, der i Italien fik afslag paa sin ansoegning om anerkendelse af sine eksamensbeviser, anfoert, at Tribunale amministrativo regionale del Lazio har annulleret den omtvistede ministerielle afgoerelse med den begrundelse, at den stred mod faellesskabsretlige bestemmelser, og at den paagaeldende dom har virkning for den fremtidige retsanvendelse i tilsvarende sager, saaledes at enhver form for forskelsbehandling i strid med Traktatens artikel 48, 52 og 59 fremover vil vaere udelukket.
8 Det er ubestridt, at de af Kommissionen anfaegtede nationale bestemmelser er uforenelige med Traktatens artikel 48, 52 og 59.
9 Det bemaerkes herved i foerste raekke, at det foelger af det almindelige princip om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, der i henhold til Traktatens artikel 48, 52 og 59 er gaeldende paa de saaledes regulerede naermere bestemte omraader, at arbejdskraftens frie bevaegelighed, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser indebaerer en ret til at kunne faa adgang til og til at udoeve loennet beskaeftigelse eller selvstaendig erhvervsvirksomhed paa de betingelser, der i henhold til lovgivningen i vaertsmedlemsstaten gaelder dennes egne statsborgere (dom af 4.4.1974, sag 167/73, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 359, dom af 21.6.1974, sag 2/74, Reyners, Sml. s. 631, og dom af 3.12.1974, sag 33/74, Van Binsbergen, Sml. s. 1299).
10 Det bemaerkes herefter, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at en medlemsstat tilsidesaetter sine forpligtelser i henhold til Traktatens artikel 48, 52 og 59, saafremt den goer adgangen til visse erhverv for statsborgere i andre medlemsstater betinget af et vilkaar om gensidighed (dom af 15.10.1986, sag 168/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2945).
11 Endvidere bemaerkes, at der ved vurderingen af spoergsmaalet om ligestilling af et i en anden medlemsstat opnaaet eksamensbevis alene skal tages hensyn til det kundskabs- og kvalifikationsniveau, som en person med et saadant eksamensbevis maa formodes at have opnaaet, naar henses til indholdet og varigheden af den teoretiske og praktiske uddannelse, der ifoelge eksamensbeviset er gennemfoert (dom af 5.10.1987, jf. ovenfor, praemis 13).
12 Endelig bemaerkes, at Den Italienske Republik ikke kan unddrage sig sin forpligtelse til at tilpasse sin nationale lovgivning til Traktatens krav under henvisning til en bestemt administrativ praksis eller retspraksis eller til, at statsborgere i andre medlemsstater fremover vil blive ligestillet med italienske statsborgere. Paa grund af de diskriminatoriske bestemmelser i loven af 8. november 1984 bestaar der saaledes en usikkerhed med hensyn til muligheden for at paaberaabe sig faellesskabsretten og dermed en situation, der for de beroerte personer maa opfattes som praeget af uvished.
13 Det maa herefter fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 48, 52 og 59, idet den opretholder bestemmelser, hvorefter kun italienske statsborgere i Italien kan faa anerkendt udenlandske kvalifikationsbeviser, som giver ret til at udoeve paramedicinske erhverv.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
14 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Den Italienske Republik har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 48, 52 og 59, idet den opretholder bestemmelser, hvorefter kun italienske statsborgere i Italien kan faa anerkendt udenlandske kvalifikationsbeviser, der giver ret til at udoeve paramedicinske erhverv.
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.