62022CO0032_RES
Mål C‑32/22 P(I)
Anheuser-Busch Inbev SA/NV och Ampar BVBA
mot
Magnetrol International NV och Europeiska kommissionen
Domstolens beslut (stora avdelningen) den 1 augusti 2022
”Överklagande – Intervention – Statligt stöd – Stödordning som genomförts av Konungariket Belgien – Tillåtligheten av interventioner i ett förfarande för överklagande av en dom av tribunalen – Tribunalens dom har upphävts – Målet har återförvisats till tribunalen – Tribunalens beslut att inte låta ett skriftligt yttrande som getts in av en intervenient i detta överklagande och som avser den dom genom vilken målet återförvisas föras till handlingarna i målet – Tribunalens underförstådda beslut att inte tillerkänna en intervenient i överklagandet ställning som intervenient vid tribunalen – Huruvida överklagandet kan tas upp till sakprövning – Huruvida en intervenient i överklagandet har ställning som intervenient vid tribunalen”
Överklagande – Upptagande till prövning – Överklagbara beslut – Part som tillåtits intervenera i målet om överklagande av tribunalens avgörande – Tribunalens avgörande upphävs och målet återförvisas till tribunalen – Beslut i vilket tribunalen inte tillerkänner intervenienten i målet om överklagande ställning som intervenient efter det att målet återförvisats – Överklagande av detta beslut av intervenienten i målet om överklagande – Upptagande till prövning
(Domstolens stadga, artikel 57 första stycket)
(se punkterna 30–57)
Domstolsförfarande – Intervention – Part som tillåtits intervenera i målet om överklagande av tribunalens avgörande – Tribunalens avgörande upphävs och målet återförvisas till tribunalen – Part som tillåtits intervenera i ett mål om överklagande ska anses vara intervenient vid tribunalen
(Domstolens stadga, artikel 40)
(se punkterna 67–98)
Resumé
Genom beslut av den 11 januari 2016 (
1
), fann kommissionen att den ordning för skattelättnader vid överskjutande vinst som Belgien sedan år 2004 hade tillämpat på belgiska enheter som multinationella koncerner utgjorde statligt stöd som var olagligt och oförenligt med den inre marknaden. Kommissionen beslutade följaktligen att beviljat stöd skulle återkrävas från de mottagare över vilka en slutlig förteckning senare skulle upprättas av Konungariket Belgien.
Belgien och Magnetrol International NV väckte talan om ogiltigförklaring av detta beslut vid tribunalen. Ansökningarna registrerades med målnummer T‑131/16 respektive T‑263/16. Talan om ogiltigförklaring av beslutet väcktes även av Atlas Copco Airpower NV och Atlas Copco AB (
2
), av Anheuser-Busch InBev SA/NV och Ampar BVBA (
3
), samt av Soudal NV (
4
) och Esko-Graphics BVBA (
5
) (nedan tillsammans kallade klagandena). Eftersom tribunalen valde målen T‑131/16 och T‑263/16 som pilotmål, vilandeförklarades de andra ovannämnda målen till dess att tvisten avgjordes i de två första målen.
Efter förening av målen T‑131/16 och T‑263/16 biföll tribunalen Konungariket Belgiens och Magnetrol International NV:s talan och ogiltigförklarade kommissionens beslut (
6
).
Kommissionen överklagade domen till domstolen, vars ordförande biföll klagandenas ansökan om att få intervenera till stöd för Magnetrol International NV:s yrkanden i målet om överklagande.
Genom dom av den 16 september 2021 (
7
), upphävde domstolen tribunalens dom och återförvisade målen till tribunalen, samtidigt som den förordnade att frågan om rättegångskostnader skulle anstå.
Efter det att målet återförvisats till tribunalen inkom klagandena till tribunalen med yttranden över de slutsatser som skulle dras av domstolens dom för att avgöra tvisten i mål T‑263/16 RENV.
Genom skrivelser av den 6 december 2021 underrättade tribunalens justitiesekreterare dem om att eftersom yttrandet inte utgjorde en handling som föreskrivs i tribunalens rättegångsregler, hade ordföranden på den avdelning som tilldelats målen beslutat att inte låta den föras till handlingarna i mål T‑263/16 RENV (nedan kallat det överklagade beslutet).
Genom tre beslut bifaller domstolen (stora avdelningen), klagandenas överklaganden av detta beslut. Den slår fast att de parter vars mål har vilandeförklarats av tribunalen i avvaktan på att ett pilotmål slutgiltigt avgörs och som tillåtits intervenera i detta pilotmål i samband med överklagandet behåller sin ställning som intervenienter om domstolen upphäver tribunalens dom i pilotmålet och återförvisar målet till tribunalen.
Domstolens bedömning
Domstolen underkänner för det första invändningen om rättegångshinder på grund av det omtvistade beslutets art, enligt vilken kommissionen gjorde gällande att tribunalens underlåtenhet att föra klagandenas synpunkter till handlingarna i mål T‑263/16 RENV inte kunde överklagas.
Domstolen påpekar att trots att skrivelserna från tribunalens justitiesekreterare av den 6 december 2021 var summariska ska de förstås så, att de ger uttryck för tribunalens beslut att inte tillerkänna klagandena ställning som intervenienter i mål T‑263/16 RENV.
Vad gäller klagandenas rätt att överklaga ett sådant beslut med stöd av artikel 57 första stycket i domstolens stadga, enligt vilken de personer vars interventionsansökan har avslagits av tribunalen har rätt att överklaga, noterar domstolen att tribunalen i förevarande fall visserligen inte har avslagit interventionsansökningarna, eftersom klagandena inte har inkommit med sådana ansökningar till tribunalen. Räckvidden av de beslut som tribunalens justitiesekreterare meddelat klagandena liknar emellertid den räckvidd som ett beslut av tribunalen att avslå en interventionsansökan som var och en av klagandena skulle ha ingett.
När domstolen upphäver ett avgörande från tribunalen i ett mål om överklagande och återförvisar målet till tribunalen på grund av att målet inte är färdigt för avgörande, kan det inte rimligen förväntas att en intervenient i målet om överklagande formellt ska inge en interventionsansökan till tribunalen enbart för att den ska kunna överklaga det beslut genom vilket denna begäran avslås. En sådan begäran kan nämligen under alla omständigheter endast avvisas av tribunalen på grund av att den framställts för sent i enlighet med bestämmelserna i tribunalens rättegångsregler.
Om en intervenient i ett överklagande inte hade rätt att med stöd av artikel 57 första stycket i domstolens stadga inge ett överklagande av ett beslut av tribunalen att neka denna ställning som intervenient till följd av att målet återförvisats till tribunalen, skulle denna part berövas allt domstolsskydd som gör det möjligt att, i förekommande fall, försvara sin rätt att intervenera i målet vid tribunalen, trots att artikel 57 första stycket i nämnda stadga just har till syfte att garantera ett sådant skydd. Om intervenienten med rätta åberopar sin ställning som intervenient vid tribunalen, finns det nämligen inget annat rättsmedel för att göra gällande sina processuella rättigheter.
Domstolen ogillar vidare kommissionens invändning om rättegångshinder på grund av att det överklagande som ingetts av Soudal NV och Esko-Graphics BVBA hade inkommit för sent.
Domstolen påpekar härvid att även om överklagandet har ingetts efter utgången av den frist på två veckor räknat från delgivningen av det angripna beslutet som föreskrivs i artikel 57 första stycket i domstolens stadga, förlängd med tio dagar med hänsyn till avstånd, kan det emellertid göras undantag från denna frist om den berörda parten har begått ett ursäktligt misstag. Enligt fast rättspraxis kan denna ursäktliga karaktär bland annat aktualiseras i en undantagssituation där den berörda parten, på grund av en institutions agerande, inbegripet en av unionsdomstolarna, och med hänsyn till hur de tillämpliga bestämmelserna har formulerats, ställts inför en verklig osäkerhet beträffande vilka tidsfrister som gäller för att överklaga.
I förevarande fall har tribunalens beslut att inte godta att Soudal NV och Esko-Graphics BVBA, som är intervenienter i målet om överklagande, har ställning som intervenienter i målet efter återförvisningen, brutit mot den praxis som tribunalen sedan länge har följt och som formellt har bekräftats i dess praxis. Skrivelsen från tribunalens justitiesekreterare var dessutom kortfattad, eftersom det i skrivelsen inte uttryckligen angavs att tribunalen inte tillerkände klaganden egenskapen av intervenient och eftersom den inte innehöll någon precis hänvisning till grunden för det antagna beslutet. Vid den tidpunkt då Soudal NV och Esko-Graphics BVBA ingav sitt överklagande framgår slutligen varken av domstolens praxis eller av nämnda stadga på vilken grund överklagandet skulle inges – artikel 56 eller artikel 57 i domstolens stadga – trots att överklagandefristen är olika i båda fallen: ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga ska inges inom två månader från delgivningen av tribunalens avgörande, medan ett överklagande enligt artikel 57 i nämnda stadga ska ske inom två veckor.
Mot bakgrund av dessa omständigheter anser domstolen att det misstag som begåtts av Soudal NV och Esko-Graphics BVBA beträffande fristen för ingivande av överklagandet är ursäktligt.
Efter att ha underkänt kommissionens olika invändningar om rättegångshinder prövar domstolen huruvida klagandenas överklaganden är välgrundade.
Domstolen inleder med att påpeka att det i tribunalens rättegångsregler inte anges huruvida intervenienter i målet om överklagande ska tillerkännas egenskapen av intervenienter i ett mål om återförvisning. Tribunalens prövning av ett mål efter återförvisning ligger klart i fortsättningen av det mål om överklagande som förs vid domstolen, vilket uttryckligen återspeglas i tribunalens rättegångsregler.
Artikel 217 i rättegångsreglerna gör det således möjligt för parterna i förfarandet att inkomma med skriftliga yttranden avseende de slutsatser som ska dras av domstolens avgörande för att avgöra tvisten när det ogiltigförklarade beslutet har fattats efter det att tribunalen har avslutat det skriftliga förfarandet i sak, och detta för att säkerställa kontinuiteten i förfarandet vid unionsdomstolarna. Om en intervenient i ett mål om överklagande, som har kunnat motivera ett intresse av utgången av den tvist som underställts domstolen, nekas ställning som intervenient i förfarandet efter återförvisningen, skulle detta emellertid medföra att intervenienten berövades alla möjligheter att inkomma med yttranden till tribunalen angående de slutsatser som bör dras av ett avgörande från domstolen som emellertid har berört vederbörandes intressen.
Tribunalens lösning i det angripna beslutet leder dessutom till att kontinuiteten i en tvist i ett mål blir beroende av domstolens beslut att själv slutligt avgöra tvisten eller tvärtom återförvisa målet till tribunalen. När domstolen slutligt avgör tvisten kan nämligen intervenienten i ett mål om överklagande framföra sina argument vid den unionsdomstol som ska pröva talan i första instans, medan intervenienten, om den skulle följa tribunalens avgörande, skulle sakna en sådan möjlighet om målet återförvisas till tribunalen.
Att utesluta intervenienten i målet om överklagande från förfarandet efter återförvisning framstår dessutom som än mer ägnat att påverka kontinuiteten i den pågående tvisten vid unionsdomstolarna, eftersom intervenienten, med iakttagande av tillämpliga processuella villkor, på nytt kan delta i förfarandet vid domstolen för det fall tribunalens avgörande överklagas till domstolen efter det att målet återförvisats till tribunalen.
Ett sådant uteslutande är även problematiskt när det gäller fördelningen av rättegångskostnaderna, eftersom domstolen själv endast ska besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet ogillas eller när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör målet. När domstolen återförvisar målet till tribunalen ankommer det däremot på tribunalen att besluta om fördelningen av rättegångskostnaderna i målet om överklagande, inklusive de kostnader som har uppkommit eller ska återbetalas av intervenienterna i målet om överklagande. Att neka klagandena ställning som rättegångsdeltagare vid tribunalen skulle således innebära att rättegångskostnaderna inte regleras eller att tribunalen skulle pröva yrkanden som hänför sig till en person som inte deltar i förfarandet vid tribunalen.
Domstolen drar slutsatsen att domstolens stadga, iakttagandet av de processuella rättigheter som intervenienter garanteras genom tribunalens rättegångsregler och principen om god rättskipning, inom ramen för en sammanhängande uppbyggnad av förfarandena vid domstolen och tribunalen, innebär att de parter som tillåtits intervenera i ett mål om överklagande automatiskt ska anses vara intervenienter vid tribunalen när målet återförvisas till tribunalen efter det att det överklagade beslutet har upphävts.
Tribunalen gjorde sig följaktligen skyldig till felaktig rättstillämpning, vilket leder till att domstolen ogiltigförklarar tribunalens beslut att inte lägga de skriftliga yttranden som ingetts av klagandena till handlingarna i mål T‑263/16 RENV och därigenom neka klagandena ställning som intervenienter i det målet.
(
1
)	Beslut (EU) 2016/1699 av den 11 januari 2016 om den statliga stödordning för skattelättnader vid överskjutande vinst SA.37667 (2015/C) (f.d. 2015/NN) som Belgien har genomfört (delgivet med nr C(2015) 9837) (EUT L 260, 2016, s. 61].
(
2
)	Målet har registrerats under målnummer T-278/16.
(
3
)	Målet har registrerats under målnummer T-370/16.
(
4
)	Målet har registrerats under målnummer T-201/16.
(
5
)	Målet har registrerats under målnummer T-335/16.
(
6
)	Dom av den 14 februari 2019, Belgien och Magnetrol International/kommissionen (T-131/16 och T-263/16, EU:T:2019:91).
(
7
)	Dom av den 16 september 2021, kommissionen/Belgien och Magnetrol International (C-337/19 P, EU:C:2021:741).