FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
YVES BOT
föredraget den 30 juni 2011(1)
Mål C‑224/10
Staatsanwaltschaft Baden-Baden
mot
Leo Apelt
(begäran om förhandsavgörande från Landgericht Baden-Baden (Tyskland))
”Direktiv 91/439/EEG – Ömsesidigt erkännande av körkort – Återkallelse av nationellt körkort och utfärdande av ett körkort för kategorierna B och D i en annan medlemsstat – Bosättningsmedlemsstatens vägran att erkänna körkortet – Krav på giltigt körkort för kategori B vid den tidpunkt då körkort för kategori D utfärdas”
1.        Domstolen har åter att tolka bestämmelserna i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort,(2) i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den 29 september 2003(3) (nedan kallat direktiv 91/439).
2.        Landgericht Baden-Baden (Tyskland) har begärt att domstolen ska tolka artikel 5.1 a i direktiv 91/439, enligt vilken körkort för kategori D (nedan kallat D-körkort) endast får utfärdas för den som redan har förarbehörighet enligt kategori B.
3.        I förevarande mål har de tjeckiska myndigheterna utfärdat ett körkort för kategori B (nedan kallat B-körkort) för motparten i det nationella målet, trots att han i Tyskland var föremål för en lämplighetsprövning till följd av ett trafikbrott som begåtts innan detta körkort utfärdades. Efter det att hans tyska körkort dragits in och efter det att förbudet att ansöka om nytt körkort upphört, beviljades han D-körkort av de tjeckiska myndigheterna.
4.        Den hänskjutande domstolen har därför frågat EU-domstolen huruvida de tyska myndigheterna, med hänsyn till bestämmelserna i direktiv 91/439, särskilt principen om ömsesidigt erkännande av körkort, är skyldiga att erkänna giltigheten av de sålunda utfärdade B- och D-körkorten.
5.        Målet ger domstolen tillfälle att uttala sig om sambandet mellan B- och D-körkort samt, i synnerhet, att avgöra huruvida icke-erkännande av ett B-körkort medför att inte heller D-körkortet erkänns.
6.        I detta förslag till avgörande ska jag förklara varför jag anser att en medlemsstat har rätt att inte erkänna ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat och som anger behörighet för kategorierna B och D när innehavaren i den förstnämnda medlemsstaten är föremål för ett återkallande av förarbehörigheten, vilken beslutats efter det att B-körkortet utfärdats men är följden av en överträdelse som konstaterats före detta utfärdande. Det saknar därvid betydelse att D-körkortet utfärdades efter den spärrtid efter återkallandet under vilken det inte var möjligt att ansöka om ett nytt körkort.
I –    Tillämpliga bestämmelser
A –    Unionsrätten
1.      Direktiv 91/439
7.        För att öka rörligheten för personer inom Europeiska gemenskapen och underlätta för personer att bosätta sig i en annan medlemsstat än den där de har erhållit körkort, har en princip om ömsesidigt erkännande av körkort etablerats genom direktiv 91/439.(4)
8.        Fastställandet i detta direktiv av minimikrav för utfärdande av körkort syftar även till att förbättra trafiksäkerheten inom Europeiska unionen.(5)
9.        Artikel 5.1 a i direktiv 91/439 har följande lydelse:
”För utfärdande av körkort gäller följande villkor:
a)      Körkort för kategori C och D får endast utfärdas för den som redan har körkort i kategori B.”
10.      I artikel 7.1 b föreskrivs följande:
”Körkort får dessutom endast utfärdas till
…
b)      sökande med permanent bosättningsort inom den medlemsstat som utfärdar körkortet eller som kan intyga att de har studerat där i minst sex månader.”(6)
11.      Enligt artikel 7.5 i direktiv 91/439 är det inte tillåtet att inneha mer än ett körkort.
12.      I artikel 8.2 i direktivet föreskrivs att den medlemsstat där innehavaren av ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat har sin permanenta bosättningsort får tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning eller annullering i fråga om körkort.
13.      Enligt artikel 8.4 första stycket i direktivet får en medlemsstat också vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat till en person som inom dess territorium är föremål för någon av de ovannämnda åtgärderna.
2.      Direktiv 2006/126/EG
14.      Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/126/EG av den 20 december 2006 om körkort(7) är en omarbetning av direktiv 91/439, som genomgått flera ändringar.(8)
15.      I artikel 11.4 andra stycket i direktiv 2006/126 föreskrivs att en medlemsstat ska vägra att erkänna giltigheten av ett körkort utfärdat av en annan medlemsstat till en person vars körkort har begränsats, omhändertagits eller återkallats på den förstnämnda medlemsstatens territorium.
16.      Enligt artikel 17 första stycket i detta direktiv ska direktiv 91/439 upphöra att gälla från och med den 19 januari 2013.
17.      I artikel 18 andra stycket i direktiv 2006/126 stadgas att artikel 11.4 i detta direktiv ska tillämpas från och med den 19 januari 2009.
B –    Nationell rätt
18.      I 28 § stycke 1 första meningen i förordningen om tillträde för personer till vägtrafiken (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr) (nedan kallad FeV) stadgas att innehavare av ett körkort som gäller inom unionen eller inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) som är permanent bosatta i Tyskland i den mening som avses i 7 § stycke 1 eller 2 FeV med förbehåll för begränsningarna i 28 § styckena 2–4 FeV får framföra motordrivna fordon i detta land i enlighet med den behörighet som följer av nämnda körkort.
19.      Enligt 28 § stycke 4 i nämnda förordning gäller förarbehörigheten enligt 28 § stycke 1 inte innehavare av ett körkort från ett EU- eller EES-land som i Tyskland har varit föremål för tillfällig eller slutgiltig återkallelse enligt domstolsavgörande eller omedelbart verkställbar eller slutgiltig återkallelse enligt beslut av förvaltningsmyndighet.
20.      Enligt 21 § stycke 1 punkt 1 i vägtrafiklagen (Straßenverkehrsgesetz) ska den som framför ett fordon utan att ha giltigt körkort för detta, eller som enligt 44 § strafflagen eller 25 § vägtrafiklagen är förbjudet att framföra fordon, dömas till böter eller fängelse i högst ett år.
II – Bakgrund
21.      Leo Apelt, som är tysk medborgare, beviljades den 14 december 1998 tyskt körkort för kategorierna 1a, 1b, 3, 4 och 5.(9)
22.      Den 23 januari 2006 konstaterade de tyska myndigheterna vid en vägkontroll att Leo Apelt körde alkoholpåverkad. Hans körkort omhändertogs den 24 januari 2006.
23.      Genom beslut i brottmål av den 31 maj 2006, som vann laga kraft den 2 juni 2006, dömde Amtsgericht Osterholz-Sharmbeck Leo Apelt till böter för rattfylleri. Hans förarbehörighet återkallades och han underkastades förbud att ansöka om nytt körkort. Det förbudet upphörde den 29 november 2006.
24.      Innan återkallelsebeslutet fattades utfärdade de tjeckiska myndigheterna, den 1 mars 2006, ett B-körkort för Leo Apelt. På det körkortet anges en bosättningsadress i Tyskland.
25.      Den 30 april 2007 utfärdade de tjeckiska myndigheterna ett D-körkort för Leo Apelt, där en bosättningsort i Tjeckien anges, jämte utfärdandedatumet för B-körkortet.
26.      Vid en vägkontroll den 11 juli 2009 uppvisade Leo Apelt, som vid det tillfället framförde en buss i Tyskland, sitt D-körkort utfärdat av de tjeckiska myndigheterna. Med anledning av denna kontroll yrkade Staatsanwaltschaft Baden-Baden (åklagarmyndigheten) att Amtsgericht Achern skulle döma Leo Apelt för olovlig körning.
27.      Genom beslut av den 30 december 2009 ogillade Amtsgericht Achern detta yrkande och anförde som skäl att den förarbehörighet som Republiken Tjeckien hade beviljat Leo Apelt för fordon i kategori D även gällde i Tyskland. Den påpekade särskilt att de tyska myndigheterna inte hade rätt att kontrollera att de utfärdandevillkor som stadgas i direktiv 91/439 var uppfyllda. Amtsgericht Achern framhöll vidare att D-körkortet hade utfärdats för Leo Apelt efter det att den spärrtid då han inte kunde ansöka om nytt körkort hade löpt ut. Enligt Amtsgericht är körkortet således giltigt.
28.      Staatsanwaltschaft Baden-Baden överklagade detta beslut till den hänskjutande domstolen.
III – Tolkningsfrågorna
29.      Landgericht Baden-Baden, som hyser tvivel beträffande tolkningen av vissa bestämmelser i direktiv 91/439, beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1.      Får en medlemsstat – med hänsyn till artikel 5.1 a i direktiv [91/439], enligt vilken ett körkort för kategori D bara får utfärdas till den som redan har körkort för kategori B – med stöd av artiklarna 1, 8.2 och 8.4 i samma direktiv vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat och som avser kategorierna B och D – särskilt vad gäller kategori D – när innehavaren av körkortet getts förarbehörighet B innan körkortet återkallades genom domstolsbeslut i den förstnämnda medlemsstaten, medan förarbehörigheten D dock beviljats först efter det att körkortet återkallats genom domstolsbeslut och efter det att den spärrtid för att ansöka om nytt körkort som bestämts till följd av detta beslut har löpt ut?
2.      Om fråga 1 besvaras nekande:
Får den förstnämnda medlemsstaten vägra att erkänna det nämnda körkortet – särskilt vad gäller förarbehörighet D – med stöd av artikel 11.4 i direktiv 2006/126/EG, enligt vilken en medlemsstat ska vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som i en annan medlemsstat har utfärdats till en person vars körkort har återkallats på den förstnämnda medlemsstatens territorium, om förarbehörighet B beviljades den 1 mars 2006 och behörighet D beviljades den 30 april 2007, och körkortet utfärdades det senare datumet?”
IV – Bedömning
30.      Innan jag prövar de frågor som den hänskjutande domstolen har ställt anser jag det nödvändigt att erinra om det system som unionslagstiftaren har infört vad gäller utfärdande av körkort.
A –    Det system som infördes genom direktiv 91/439
31.      Direktiv 91/439 syftar till att harmonisera villkoren för utfärdande av körkort, i syfte att förbättra trafiksäkerheten och underlätta rörligheten för personer som bosätter sig i en annan medlemsstat än den där de beviljats körkort.(10)
32.      Unionslagstiftaren har därför infört kategorier och underkategorier av körkort. Ett B-körkort ger exempelvis behörighet att föra fordon som inte har fler än åtta sittplatser utöver förarsätet, och ett D-körkort ger behörighet att föra bilar avsedda för persontransporter och som utöver förarsätet har fler än åtta sittplatser.(11)
33.      Denna uppdelning i kategorier och underkategorier gör det möjligt att anpassa minimikraven för utfärdande av körkort för respektive kategori.
34.      Enligt artikel 5.1 a i direktiv 91/439 får D-körkort endast utfärdas för den som redan har B-körkort. Den som önskar få D-behörighet måste således först visa att han eller hon är behörig att föra fordon i kategori B, det vill säga har befunnits lämpad att framföra sådana fordon. Min uppfattning är att detta endast kan visas genom ett B-körkort, vilket är den enda garanten för att de uppställda minimikraven är uppfyllda.
35.      Det finns också nedre åldersgränser för att kunna få körkort. Den åldern varierar beroende på körkortskategori. För kategori D är minimiåldern 21 år.(12)
36.      Vidare ska sökanden enligt artikel 7.1 a i direktiv 91/439 godkännas i ett körprov och ett kunskapsprov samt uppfylla vissa medicinska krav.
37.      Enligt bilagorna 2 och 3 till detta direktiv har samtliga körkortskategorier en gemensam bas.(13) Utfärdande av alla typer av körkort förutsätter att minimikraven i denna gemensamma bas är uppfyllda. Sökandena ska exempelvis kunna ha sådan kontroll över sitt fordon att de inte skapar farliga situationer samt reagera på lämpligt sätt om sådana situationer skulle uppstå(14) och känna till säkerhetsavstånd mellan fordon, bromssträckor och väghållning för det berörda fordonet.(15)
38.      Utöver dessa minimikrav finns det särskilda prov för varje kategori, bland annat för kategori D.(16) Proven och de medicinska kraven varierar beroende på körkortskategori. Minimikraven för kategorier såsom kategori D är högre ställda än kraven för att beviljas B-körkort.
39.      Dessa skillnader är enkla att förklara. En buss framförs inte på samma sätt som en bil eller en motorcykel. Manövreringen är svårare och väghållningen klart annorlunda. En bussförare har också ett större ansvar, med tanke på antalet passagerare.
40.      Även om den som ansöker om D-körkort visserligen i princip redan har visat sig uppfylla minimikraven i den gemensamma basen, i och med att han eller hon måste ha B-körkort, måste vederbörande följaktligen även därutöver bli godkänd i dessa specifika prov för att kunna beviljas D-körkort.
41.      I direktiv 91/439 föreskrivs att om den som ansöker om körkort i en kategori redan innehar körkort i en annan kategori, behöver de gemensamma bestämmelserna i punkterna 2–4 i bilaga 2 till direktivet inte tillämpas.(17) Jag uppfattar det så, att unionslagstiftaren har utgått från principen att när den gemensamma basen väl har uppnåtts, är det inte längre nödvändigt att genomgå ett nytt prov rörande denna bas.
42.      Slutligen stadgas i artikel 7.1 b i direktivet att sökanden även måste ha permanent bosättningsort inom den medlemsstat som utfärdar körkortet.
B –    Prövning av tolkningsfrågorna
43.      Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 jämförda med artikel 5.1 a i direktiv 91/439 ska tolkas så, att en medlemsstat har rätt att inte erkänna ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat och som anger behörighet för kategorierna B och D, när innehavaren i den förstnämnda medlemsstaten är föremål för ett återkallande av förarbehörigheten, vilken beslutats efter att B-körkortet utfärdats men är följden av en överträdelse som konstaterats före detta utfärdande, och D-körkortet utfärdades efter den spärrtid efter återkallandet då det inte var möjligt att ansöka om ett nytt körkort.
44.      Denna fråga betyder i praktiken en prövning av två olika punkter i tur och ordning. Först ska det avgöras huruvida, med hänsyn till bestämmelserna i direktiv 91/439, de tyska myndigheterna har rätt att inte erkänna det B-körkort som de tjeckiska myndigheterna utfärdat. Om så är fallet, är nästa fråga hur detta icke-erkännande påverkar D-körkortets giltighet, med tanke på ordalydelsen i artikel 5.1 a i direktivet.
45.      I likhet med den hänskjutande domstolen(18) anser jag att de tyska myndigheterna har rätt att inte erkänna det B-körkort som de tjeckiska myndigheterna utfärdat.
46.      Det framgår av de närmare upplysningar som den hänskjutande domstolen lämnat att Leo Apelt den 23 januari 2006 begick en överträdelse av trafiksäkerhetsbestämmelserna i Tyskland. Hans tyska körkort omhändertogs redan dagen därpå av polisen. Den 31 maj 2006 återkallade Amtsgericht Osterholz-Sharmbeck hans förarbehörighet och förbjöd honom att ansöka om ett nytt körkort före den 29 november 2006. Detta beslut vann laga kraft den 2 juni 2006.
47.      Den 1 mars 2006, då Leo Apelts tyska körkort var tillfälligt återkallat men ovannämnda domstolsbeslut ännu inte meddelats, utfärdade de tjeckiska myndigheterna ett B-körkort till honom.
48.      Enligt domstolens praxis kan direktiv 91/439 i ett sådant fall inte anses medföra en skyldighet för de tyska myndigheterna att erkänna ett körkort som utfärdats av de tjeckiska myndigheterna.(19)
49.      Såväl de behöriga myndigheterna som domstolarna i en medlemsstat ska tillerkännas en absolut och slutgiltig rätt att, med stöd av bestämmelserna i direktiv 91/439 och i synnerhet i artikel 8.4 i detta direktiv, vägra att erkänna giltigheten av ett körkort som lämnats ut i en annan medlemsstat till en person vars körkort är tillfälligt återkallat i den förstnämnda medlemsstaten, när behörigheten att framföra motorfordon dras in efter det att körkortet har återkallats tillfälligt och detta sker med anledning av samma gärningar. Den omständigheten att beslutet att dra in behörigheten att framföra motorfordon fattades efter det att det nya körkortet utfärdades saknar härvid betydelse, eftersom skälen för denna åtgärd förelåg vid samma tidpunkt.(20)
50.      Mot denna bakgrund bedömer jag att de tyska myndigheterna i detta mål har rätt att inte erkänna det B-körkort som de tjeckiska myndigheterna utfärdat till Leo Apelt.
51.      När detta konstaterats är frågan nu huruvida de tyska myndigheterna även har rätt att inte erkänna det D-körkort som de tjeckiska myndigheterna utfärdade efter spärrtiden för att ansöka om nytt körkort, med tanke på att D-körkort enligt artikel 5.1 a i direktiv 91/439 endast får utfärdas för den som redan är behörig för kategori B.
52.      Med andra ord, kan icke-erkännandet av B-körkortet få följder för giltigheten av det D-körkort som de tjeckiska myndigheterna utfärdat och därmed hindra Leo Apelt från att göra gällande detta körkort?
53.      Europeiska kommissionen anser att det D-körkort som de tjeckiska myndigheterna utfärdat ska erkännas av de tyska myndigheterna, eftersom detta D-körkort, till skillnad från B-körkortet, utfärdades efter det att spärrtiden för att ansöka om ett nytt körkort hade löpt ut och anger en bosättningsort i Tjeckien.
54.      Kommissionen anser vidare att även om ett D-körkort förvisso endast får utfärdas till förare med behörighet för kategori B, var Leo Apelt, sett enbart till tjeckisk rätt, lämpad som förare i sistnämnda kategori vid den tidpunkt då han beviljades D-körkortet.
55.      Som jag uppfattar det anser kommissionen att även om utfärdandet av B-körkortet inte skett på ett rättsenligt sätt och en medlemsstat har rätt att inte erkänna detta körkort, ska D-körkortet ändå erkännas, eftersom innehavaren har blivit godkänd i prov beträffande kunskaper, lämplighet och uppträdande där kraven i alla händelser är minst lika högt ställda som för B-körkort och alla nödvändiga kontroller därför har gjorts. Icke-erkännande av ett B-körkort påverkar således inte erkännandet av D-körkortet.
56.      Jag delar inte denna bedömning, av följande skäl.
57.      Jag har ovan konstaterat att utfärdandet av D-körkortet förutsätter bland annat att föraren redan har behörighet för kategori B, att han blir godkänd i prov avseende lämplighet, uppträdande och kunskaper, att han uppfyller vissa medicinska krav och att han har sin permanenta bosättningsort i den utfärdande medlemsstaten.
58.      Enligt domstolens fasta praxis stadgas i artikel 1.2 i direktiv 91/439 ett formlöst ömsesidigt erkännande av körkort som utfärdats av medlemsstaterna.(21) När myndigheterna i en medlemsstat har utfärdat ett körkort i enlighet med artikel 1.1 i detta direktiv har de andra medlemsstaterna inte rätt att kontrollera att de villkor för utfärdande som uppställs i nämnda direktiv har iakttagits. Innehav av ett körkort som har utfärdats av en medlemsstat måste nämligen anses utgöra bevis för att körkortsinnehavaren vid tidpunkten för utfärdandet uppfyllde nämnda villkor.(22)
59.      Denna princip om ömsesidigt erkännande behöver dock inte alltid tillämpas strikt. Domstolen har i sina domar av den 26 juni 2008 i de förenade målen Wiedemann och Funk(23) och Zerche m.fl.(24) konstaterat att en medlemsstat inom sitt territorium har rätt att vägra att erkänna den behörighet att framföra motordrivna fordon som följer med ett körkort som har utfärdats av en annan medlemsstat, när det på grundval av uppgifter på körkortet eller andra obestridliga uppgifter som härrör från den utfärdande medlemsstaten är klarlagt att innehavaren av körkortet, vilken fått ett tidigare körkort indraget i den förstnämnda medlemsstaten, vid utfärdandet av det nya körkortet inte hade permanent bosättning i den utfärdande medlemsstaten.(25)
60.      Domstolen fann i dessa domar att bosättningsvillkoret är av särskild betydelse, eftersom det är en nödvändig förutsättning för kontrollen av att lämplighetsvillkoret är uppfyllt och är ett första villkor som gör det möjligt att kontrollera att sökanden uppfyller övriga villkor i direktiv 91/439.(26) När bosättningsvillkoret har åsidosatts vid utfärdandet av körkortet, kan alltså erkännande vägras utan att principen om ömsesidigt erkännande av körkort rubbas.(27)
61.      Jag anser att villkoret i artikel 5.1 a i direktiv 91/439 i likhet med bosättningsvillkoret är av särskild betydelse och att en medlemsstat har rätt att inte erkänna ett D-körkort som utfärdats av en annan medlemsstat när det är klarlagt att nämnda villkor har åsidosatts.
62.      Att inneha B-körkort är det första av de minimikrav som ska vara uppfyllda för att kunna beviljas D-körkort. Enligt min uppfattning har unionslagstiftaren utgått från principen att B-körkort är en nödvändig bas och måste föregå utfärdande av D-körkort.(28)
63.      Det förefaller därvid fullständigt konsekvent att innan en person kan göra anspråk på att få köra ett fordon i kategorin bussar, måste denne först kunna köra fordon i mindre kategorier. Ett D-körkort är en sorts utvidgning av B-körkortet som ger tillträde till att köra fordon i högre kategorier.
64.      Att beviljas B-körkort är således här en bas som säkerställer att de minimikrav som enligt direktiv 91/439 ställs på den utfärdande medlemsstaten är uppfyllda och därmed att innehavaren av detta körkort är lämpad att köra och inte är trafikfarlig.
65.      I förevarande mål är omständigheterna sådana, att denna bas i form av B-körkortet är behäftat med rättsstridigheter. Såsom jag har konstaterat, utfärdades B-körkortet av de tjeckiska myndigheterna trots att det anges på det kortet att bosättningsvillkoret inte var uppfyllt och trots att innehavaren var föremål för en tillfällig återkallelse av ett första körkort till följd av trafikfarligt uppträdande. Jag vill erinra om att bosättningsvillkoret är av särskild betydelse, eftersom det gör det möjligt att kontrollera att sökanden uppfyller de övriga villkor som ställs i direktiv 91/439.
66.      Det är följaktligen fullständigt rimligt att föreställa sig att de tjeckiska myndigheterna vid utfärdandet av B-körkortet inte kunde kontrollera huruvida Leo Apelt, som fått sin förarbehörighet indragen i Tyskland, hade den nödvändiga lämpligheten och de nödvändiga kunskaperna för att framföra fordon och inte utgjorde en trafikfara, med tanke på hans tidigare förseelser.
67.      Kommissionen har anfört att med tanke på att D-körkortet utfärdades efter spärrtiden för att söka nytt körkort och kraven för att beviljas detta körkort är högre ställda än kraven för att beviljas B-körkort, var innehavaren i desto högre grad behörig för kategori B. Enligt kommissionen är de uppställda villkoren således uppfyllda.
68.      Unionslagstiftaren har dock föreskrivit att om den som ansöker om körkort i en kategori redan innehar körkort i en annan kategori, behöver de gemensamma bestämmelserna i punkterna 2–4 i bilaga 2 till direktiv 91/439 inte tillämpas.(29) I förevarande mål betyder det att den som ansöker om D-körkort inte ska behöva genomgå de prov som är gemensamma med B-körkort, eftersom man utgår från principen att sökanden redan godkänts i de proven när B-körkortet utfärdades.
69.      Det gör det således än viktigare att B-körkortet utfärdades under noggrant iakttagande av de uppställda minimikraven.
70.      Om, såsom konstaterats vara fallet, villkoren för att beviljas B-körkort inte är uppfyllda, finns det dock inga garantier för att de gemensamma minimikraven för de båda körkortskategorierna faktiskt har iakttagits.(30)
71.      Det skulle således strida mot syftet att främja trafiksäkerheten om en medlemsstat var skyldig att erkänna ett D-körkort som utfärdats under dessa omständigheter, trots att det inte är klarlagt att den utfärdande medlemsstaten kunnat säkerställa att innehavaren av körkortet uppfyllde de uppställda minimikraven.
72.      Så snart en medlemsstat har rätt att med stöd av artikel 8.4 i direktiv 91/439 vägra att erkänna ett B-körkort som utfärdats av myndigheterna i en annan medlemsstat, anser jag följaktligen att den även har rätt att vägra att erkänna det D-körkort som utfärdats på grundval av det förstnämnda körkortet.
73.      Det vore inte konsekvent att medge att återkallelsen av förarbehörigheten i detta fall enbart gäller B-körkortet och inte för framförande av bussar, trots att icke-erkännandet av detta körkort är följden av ett riskabelt beteende av körkortsinnehavaren, vilken, såsom jag kan erinra om, gjort sig skyldig till rattfylleri.
74.      Mot bakgrund av vad som anförts anser jag följaktligen att artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 jämförda med artikel 5.1 a i direktiv 91/439 ska tolkas så, att en medlemsstat har rätt att inte erkänna ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat och som anger behörighet för kategorierna B och D, när innehavaren i den förstnämnda medlemsstaten är föremål för ett återkallande av förarbehörigheten, vilken beslutats efter att B-körkortet utfärdats men är följden av en överträdelse som konstaterats före detta utfärdande. Det saknar därvid betydelse att D-körkortet utfärdades efter den spärrtid efter återkallandet då det inte var möjligt att ansöka om nytt körkort.
75.      Eftersom jag föreslår att den första frågan från den hänskjutande domstolen ska besvaras jakande, behöver den andra frågan inte besvaras.
76.      I alla händelser menar jag att domstolen inte är behörig att pröva den andra frågan.
77.      Jag har noterat ovan att artikel 11.4 i direktiv 2006/126 är tillämplig sedan den 19 januari 2009.(31)
78.      De faktiska omständigheterna i det nationella målet ägde rum år 2006, då Leo Apelts tyska B-körkort återkallades och hans tjeckiska B-körkort utfärdades, och år 2007, då hans tjeckiska D-körkort utfärdades.
79.      Eftersom de faktiska omständigheterna inträffade innan artikel 11.4 i direktiv 2006/126 började gälla, anser jag att domstolen inte är behörig att pröva den andra tolkningsfrågan.
V –    Förslag till avgörande
80.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar de tolkningsfrågor som ställts av Landgericht Baden-Baden på följande sätt:
Artiklarna 1.2, 8.2 och 8.4 jämförda med artikel 5.1 a i rådets direktiv 91/439/EEG av den 29 juli 1991 om körkort, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den 29 september 2003, ska tolkas så, att en medlemsstat har rätt att inte erkänna ett körkort som utfärdats av en annan medlemsstat och som anger behörighet för kategorierna B och D, när innehavaren i den förstnämnda medlemsstaten är föremål för ett återkallande av förarbehörigheten, vilken beslutats efter att körkortet för kategori B utfärdats men är följden av en överträdelse som konstaterats före detta utfärdande.
Det saknar därvid betydelse att körkortet för kategori D utfärdades efter den spärrtid efter återkallandet då det inte var möjligt att ansöka om nytt körkort.
1 – Originalspråk: franska.
2 – EGT L 237, s. 1 (svensk specialutgåva, område 7, volym 4, s. 22).
3 – EUT L 284, s. 1.
4 – Se artikel 1 i detta direktiv.
5 – Se fjärde skälet i direktivet.
6 –      Enligt artikel 9 första stycket i direktivet avses med ”permanent” bosättningsort den plats där en person normalt bor, det vill säga under minst 185 dagar varje kalenderår. Om körkortsinnehavaren studerar i denna medlemsstat, måste denna person intyga att han eller hon har studerat där i minst sex månader.
7 – EUT L 403, s. 18.
8 – Se första skälet i direktiv 2006/126.
9 – Dessa körkortskategorier motsvarar bland annat A-, A1- och B-körkort (se kommissionens beslut 2008/766/EG av den 25 augusti 2008 om överensstämmelser mellan olika kategorier av körkort (EUT L 270, s. 31)).
10 – Se första skälet i detta direktiv.
11 – Se artikel 3.1 i direktivet.
12 – Se artikel 6.1 c i direktivet.
13 – Se avsnitten I.1, I.2 och II i bilaga 2 till direktivet.
14 – Se avsnitt II första stycket andra strecksatsen i nämnda bilaga 2.
15 – Se avsnitt I.2.1.3 i nämnda bilaga 2.
16 – Se avsnitten II.4 och II.8 i nämnda bilaga 2.
17 – Se avsnitt I.1 andra stycket i denna bilaga.
18 – Se begäran om förhandsavgörande (punkt 8).
19 – Se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 november 2008 i mål C‑1/07, Weber (REG 2008, s. I‑8571), punkterna 30 och 31.
20 – Ibidem (punkt 36 och där angiven rättspraxis).
21 – Se dom av den 19 maj 2011 i mål C‑184/10, Grasser (REU 2011, s. I‑0000), punkt 19.
22 – Ibidem (punkt 21).
23 – C‑329/06 och C‑343/06, Wiedemann och Funk (REG 2008, s. I‑4635).
24 – C‑334/06–C‑336/06, Zerche m.fl. (REG 2008, s. I‑4691).
25 – Domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk (punkt 73) och Zerche m.fl. (punkt 70).
26 – Domarna i de ovannämnda förenade målen Wiedemann och Funk (punkterna 69 och 70) och Zerche m.fl. (punkterna 66 och 67).
27 – Se domen i det ovannämnda målet Grasser (punkt 24).
28 – Jag noterar därvid att i Tjeckien måste en förare, för att vara behörig att framföra ett fordon i kategori D, ovillkorligen ha giltig förarbehörighet för kategori B, vilket framgår av artikel 82.2 jämförd med artiklarna 82.1 och 91.1 a i lagen om vägtrafik och med ändringar av vissa lagar (zákon o provozu na pozemních komunikacích a o zmĕnách nĕkterých zákonů (zákon o silničním provozu), 361/2000 Sb.), i dess gällande lydelse vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet.
29 – Se punkt 41 ovan i förevarande förslag till avgörande.
30 – Enligt den tjeckiska vägtrafiklagen kan behörighet att framföra ett fordon, exempelvis i kategori D, begränsas bland annat om föraren inte längre har den grundläggande förarbehörighet som fordras för att kunna beviljas körkort för en högre kategori.
31 – Se punkterna 15–17 ovan i förevarande förslag till avgörande.