61996CJ0125_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-125/96,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Hessisches Finanzgericht, Kassel (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Hartmut Simon
och
Hauptzollamt Frankfurt am Main,
angående tolkningen av artikel 15.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988, om genomförandebestämmelser för den tilläggsavgift som avses i artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 (EGT L 139, s. 12, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå),
meddelar
DOMSTOLEN
(andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden R. Schintgen samt domarna H. Ragnemalm och G.F. Mancini (referent),
generaladvokat: M.B. Elmer,
justitiesekreterare: biträdande justitiesekreteraren H. von Holstein,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- H. Simon, genom advokaten Frank Schulze, Münster,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom K.-D. Borchardt, rättstjänsten, i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 1 juli 1997 av: H. Simon och kommissionen,
och efter att den 17 juli 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Hessisches Finanzgericht, Kassel, har genom beslut av den 26 mars 1996, vilket inkom till domstolen den 18 april samma år, med stöd av artikel 177 i EG-fördraget ställt två frågor angående tolkningen av artikel 15.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988 om genomförandebestämmelser för den tilläggsavgift som avses i artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 (EGT L 139, s. 12, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Hartmut Simon, som är mjölkproducent, och Hauptzollamt Frankfurt am Main (nedan kallad Hauptzollamt) angående betalningen av ränta på ett belopp avseende utestående tilläggsavgift och, särskilt, vid vilken tidpunkt detta belopp förfaller till betalning.
3 Enligt artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av mjölk och mjölkprodukter (EGT L 148, s. 13), vilken införts genom rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 (EGT L 90, s. 10), skall, enligt metod A som är tillämplig i Tyskland, varje mjölkproducent betala en tilläggsavgift för de kvantiteter mjölk eller mjölkekvivalenter som han har levererat till en uppköpare och som för den aktuella tolvmånadersperioden överstiger den referenskvantitet som skall fastställas.
4 Artikel 5c.1 i förordning nr 804/68 har följande lydelse:
"1. ... [det] införs ... en tilläggsavgift som skall betalas av producenter ... av komjölk ... "
5 Såvitt avser uppbörden av utestående tilläggsavgifter föreskrivs i artiklarna 4a, stycke 3a och 10, tredje meningen, i rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 (EGT L 90, s. 13, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), som ändrats genom rådets förordning (EEG) nr 774/87 av den 16 mars 1987 (EGT L 78, s. 3), att "avgiften skall tas ut för alla kvantiteter som överstiger de individuella referenskvantiteterna efter en eventuell korrigering av dessa" .
6 I artikel 9 i förordning nr 857/84, såsom den ändrats genom rådets förordning (EEG) nr 1305/85 av den 23 maj 1985 (EGT L 137, s. 12) föreskrivs följande:
"1. Vid tillämpningen av metod A och B skall avgiften erläggas genom årliga inbetalningar. Med anledning härav sker vid utgången av den aktuella tolvmånadersperioden en avräkning för varje avgiftspliktig person mot bakgrund av i vilken utsträckning den avgiftsskyldiges årliga referenskvantitet faktiskt överskridits under samma period ...
2. Vid tillämpningen av metod A skall avgiften betalas av producenten till uppköparen".
7 I artikel 15.2 och 15.4 i förordning nr 1546/88 stadgas följande:
"1. ...
2. Uppköparna skall inom 45 dagar från utgången av varje tolvmånadersperiod ge in en anmälan till den behöriga myndigheten som skall innehålla följande upplysningar:
- vid tillämpning av metod A, separat för var och en av ifrågavarande producenter, de kvantiteter mjölk och mjölkekvivalenter som
- totalt har levererats under ifrågavarande tolvmånadersperiod,
- i förekommande fall, överstiger ifrågavarande producents årliga referenskvantitet,
...
4. De uppköpare som omfattas av första, andra och tredje stycket skall senast tre månader efter utgången av varje tolvmånadersperiod till den berörda myndigheten inbetala det avgiftsbelopp som eventuellt utestår.
..."
8 Vid en myndighetskontroll framkom det att Hartmut Simons mjölkleveranser under tolvmånadersperioden 1988/89 överskred referenskvantiteten med 14 619 kg. Detta överskridande framgick inte av uppgifterna från uppköparen.
9 Genom beslut av den 12 november 1993 fastställde Hauptzollamt därefter avgiftsbeloppet till 9 709,94 DM, vilket betalades av Hartmut Simon den 20 december 1993.
10 Genom beslut av den 21 juni 1994 krävde Hauptzollamt ett belopp om 4 274,63 DM avseende ränta som beräknats i enlighet med artikel 14 i Marktordnungsgesetz (lag om genomförande av den gemensamma organisationen av marknaden). Med avseende på denna beräkning fastställde Hauptzollamt perioden från och med den 1 juli 1989 till och med den 20 december 1993, det vill säga den dag då Hartmut Simon hade betalat tilläggsavgiften, såsom den tid under vilken ränta skulle utgå.
11 Hartmut Simon gjorde vid Hessisches Finanzgericht gällande att kravet mot honom avseende betalning av ränta var rättsstridigt med hänvisning till avgörandet av Bundesfinanzhof av den 17 augusti 1993, enligt vilket endast den tilläggsavgift som framgår av uppköparens uppgifter förfaller till betalning den 30 juni det år som följer efter varje mjölkproduktionsår, men inte sådana avgifter som är föremål för uppbörd därefter.
12 Eftersom Hessisches Finanzgericht ansåg att tvistens utgång beror av tolkningen av artikel 15.4 i förordning 1546/88 förklarade Hessisches Finanzgericht målet vilande och hänsköt följande frågor till domstolen:
"1) Skall artikel 15.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988 tolkas så, att med 'det avgiftsbelopp som utestår' skall förstås det belopp som skulle ha inbetalats om de faktiska uppgifter som lagts till grund för fastställelsen av de avgifter som förföll till betalning till följd av att de levererade referenskvantiteterna överskridits, hade varit korrekta och hade lagts till grund för uppköparens beräkning av avgiften,
eller
avser denna formulering endast det belopp som - utan att hänsyn tas till huruvida upplysningarna är korrekta - framgår av de faktiska omständigheter som uppköparen har uppgivit och som har lagts till grund för beräkningen av tilläggsavgiften?
2) För det fall bestämmelsen skall tolkas på förstnämnda sätt uppkommer frågan huruvida det totala tilläggsavgiftsbelopp som enligt gällande rätt utestår förfaller till betalning vid den i förordningen nämnda tidpunkten - vid den aktuella tiden den 30 juni - på så sätt att en avgiftsskyldig (i Tyskland är detta mjölkproducenten) som endast betalt en del av vad han är skyldig på grund av att uppköparen uppgivit lägre mängd än den verkliga, från och med den 1 juli skall betala ränta på det belopp som utgör mellanskillnaden i enlighet med ifrågavarande bestämmelser i nationell rätt?"
13 Det framgår av begäran om förhandsavgörande att den nationella domstolen har tolkat domstolens avgörande av den 14 juli 1994 i mål C-352/92, Milchwerke Köln mot Wuppertal (Rec. 1994, s. I-3385) så, att med "det belopp som utestår" skall förstås det belopp som producenten på objektiva grunder är skyldig att betala senast tre månader efter utgången av varje tolvmånadersperiod, det vill säga den 30 juli påföljande år. Den nationella domstolen anser följaktligen att denna dag även utgör förfallodag för avgiftsbelopp som krävs i efterhand.
Fråga om upptagande till prövning i sak
14 Hartmut Simon gör inledningsvis gällande att begäran om förhandsavgörande skall avvisas, eftersom den nationella domstolen inte visat att tolkningen av artikel 15.4 i förordning nr 1546/88 är relevant för frågan vid vilken tidpunkt mjölkproducenten är skyldig att betala tilläggsavgiften. Denna bestämmelse rör, enligt sin lydelse, endast den betalningsskyldighet som åvilar uppköparen.
15 Det är i detta avseende tillräckligt att erinra om att domstolen enligt fast rättspraxis i princip är skyldig att pröva de av den nationella domstolen ställda frågorna då de avser tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse (dom av den 30 november 1995 i mål C-134/97, Esso Española (REG. 1995, s. I-4223), och av den 5 oktober 1995 i mål C-125/94, Aprile (REG 1996, s. I-2919, punkt 17). En begäran om förhandsavgörande från en nationell domstol kan endast avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte har något samband med den verkliga beskaffenheten av eller föremålet för tvisten vid den nationella domstolen (dom av den 28 mars 1996 i mål C-129/94, Ruiz Bernáldez, REG 1996, s. I-1829, punkt 7).
16 Det är emellertid ovedersägligt att artikel 15.4 i förordning nr 1546/88 utgör en del av gemenskapslagstiftningen avseende tilläggsavgifter och att den reglerar det sätt på vilket utestående avgiftsbelopp skall betalas av den avgiftspliktige.
17 De hänskjutna frågorna skall följaktligen besvaras.
Prövning i sak
18 Med sina två frågor, vilka skall prövas tillsammans, undrar Hessisches Finanzgericht i huvudsak huruvida artikel 15.4 i förordning nr 1546/88 skall tolkas så, att det avgiftsbelopp som eventuellt utestår dels, vad beträffar tillämpningen av metod A, avser det belopp som mjölkproducenten på objektiva grunder är skyldig med anledning av att han faktiskt har överskridit sin referenskvantitet, även om det exakta beloppet inte fastställs förrän efter det att de levererade kvantiteterna kontrollerats, dels förfaller till betalning vid den tidpunkt som fastställts i denna bestämmelse, nämligen senast den 30 juni varje år som följer på en given tolvmånadersperiod.
19 Såvitt avser tillämpningen av metod A i systemet för tilläggsavgift skall det först konstateras att i artikel 5c första stycket i förordning nr 804/68 fastslås den principen att mjölkproducenten är ensam ansvarig om referenskvantiteten överskrids och följaktligen är den ende som svarar för tilläggsavgiften.
20 I gengäld har domstolen slagit fast, i punkterna 15 och 16 i den ovannämnda domen Milchwerke Köln mot Wuppertal, att en uppköpare av mjölk inte svarar för tilläggsavgiften och inte heller kan förklaras svara för avgiften enligt bland annat artikel 15.4 i förordning nr 1546/88, vilken ålägger uppköparna att till den berörda myndigheten inbetala den tilläggsavgift som tagits ut av varje producent. Det följer i detta hänseende av artikel 9 i förordning 857/84 att uppköparen är skyldig att göra en avräkning innan uppbörden sker.
21 Såvitt avser det exakta belopp som producenten är skyldig att betala uppställs i artikel 9.1 samt i artikel 4a.3a i förordning nr 857/84, vilka enbart gäller kvantiteter som inte använts och som därmed återbördats, den principen att den kvantitet mjölk som faktiskt levererats av producenten under den senaste tolvmånadersperioden utgör grunden för beräkningen av överskridandet av referenskvantiteten. Förstnämnda mjölkkvantitet skall därefter jämföras med den individuella referenskvantiteten och beaktas för såvitt den överstiger sistnämnda kvantitet.
22 Denna princip vederläggs inte av det faktum att det inom ramen för uppbördsförfarandet inte finns några regler avseende fall där den kvantitet mjölk som faktiskt levererats inte motsvaras av den kvantitet som uppköparen utgått ifrån vid avräkningen enligt artikel 9.1 i förordning nr 857/84.
23 Kommissionen har i själva verket kunnat grunda sin uppfattning på antagandet att de kvantiteter som uppköparen utgått ifrån vid avräkningen enligt artikel 9.1 i förordning nr 857/84, och som meddelats den berörda myndigheten enligt artikel 15.2 i förordning nr 1546/88, överensstämmer med de kvantiteter som faktiskt levererats av producenten.
24 I fall av diskrepans mellan de båda kvantiteterna föreligger emellertid inga omständigheter som tillåter att avsteg görs från principen att enbart de kvantiteter som faktiskt levererats skall tas som utgångspunkt för beräkningen.
25 Denna tolkning finner stöd i artikel 15.2 i förordning nr 1546/88, i vilken det föreskrivs en skyldighet för uppköparen att meddela den behöriga myndigheten de kvantiteter som totalt har levererats samt de som överstiger referenskvantiteterna. Denna skyldighet skulle sakna betydelse om beräkningen av beloppet enbart skulle utgå ifrån de kvantiteter som angivits av uppköparen. Ett sådant antagande skulle i själva verket få till följd att det är uppköparen, och inte den behöriga myndigheten, som i slutändan vakar över att rätt tilläggsavgift betalas.
26 Det är följaktligen det belopp som motsvarar de kvantiteter som faktiskt levererats av producenten som, i den mån de överskrider hans referenskvantitet, utgör vad som eventuellt utestår i enlighet med artikel 15.4 i förordning 1546/88.
27 Vad till sist avser frågan om vid vilken tidpunkt beloppet kan utkrävas, skall det noteras att regelsystemet inte innehåller några uttryckliga bestämmelser i detta hänseende.
28 Enligt artikel 15.4 i förordning nr 1546/88 är uppköparen i vart fall skyldig att till den behöriga myndigheten inbetala det på objektiva grunder utestående beloppet inom de tre månader som följer efter utgången av föregående mjölkproduktionsår. Uppköparen befrias emellertid från sin uppbördsskyldighet enligt artikel 15.4 i förordning nr 1546/88 endast efter det att han själv har uppburit beloppet från producenten. Sistnämnda person skall erlägga detta belopp senast den 30 juni efter utgången av föregående mjölkproduktionsår.
29 I enlighet med de synpunkter som framförts av den nationella domstolen och kommissionen kan endast den tolkning enligt vilken betalningsfristen för producenten går ut senast den 30 juni efter utgången av föregående mjölkproduktionsår säkerställa att producenterna behandlas lika såvitt avser ekonomiska pålagor i fall av överskridande av referenskvantiteterna. De producenter, för vilka en del av det belopp, vilket de på objektiva grunder är skyldiga, på grund av felräkning faktiskt uppbärs vid en senare tidpunkt, har följaktligen inte rätt att göra en vinst på grund av den sena betalningen i den mån de, efter utgången av den förfallotidpunkt som anges i artikel 15.4 i förordning nr 1546/88, är underkastade dröjsmålsränta.
30 Mot bakgrund av de överväganden som gjorts ovan skall frågorna besvaras så, att artikel 15.4 i förordning nr 1546/88 skall tolkas så, att det avgiftsbelopp som eventuellt utestår dels, vad beträffar tillämpningen av metod A, avser det belopp som mjölkproducenten på objektiva grunder är skyldig med anledning av att han faktiskt har överskridit sin referenskvantitet, även om det exakta beloppet inte fastställs förrän efter en kontroll av vilka kvantiteter som levererats, dels förfaller till betalning vid den tidpunkt som fastställs i denna bestämmelse, det vill säga senast tre månader efter utgången av varje given tolvmånadersperiod eller, med andra ord, den 30 juni följande år.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
31 De kostnader som har förorsakats Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(andra avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 26 mars 1996 har ställts av Hessisches Finanzgericht, Kassel - följande dom:
Artikel 15.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988 om genomförandebestämmelser för den tilläggsavgift som avses i artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 skall tolkas så, att det avgiftsbelopp som eventuellt utestår dels, vad beträffar tillämpningen av metod A, avser det belopp som mjölkproducenten på objektiva grunder är skyldig med anledning av att han faktiskt har överskridit sin referenskvantitet, även om det exakta beloppet inte fastställs förrän efter en kontroll av vilka kvantiteter som levererats, dels förfaller till betalning vid den tidpunkt som fastställs i denna bestämmelse, det vill säga senast tre månader efter utgången av varje given tolvmånadersperiod eller, med andra ord, den 30 juni följande år.