62020CJ0415_RES
Yhdistetyt asiat C-415/20, C-419/20 ja C-427/20
Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlkost Produktions ym.jaF. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH
vastaan
Hauptzollamt Hamburg
ja
FLEXI Montagetechnik GmbH & Co. KG
vastaan
Hauptzollamt Kiel
(Finanzgericht Hamburgin esittämät ennakkoratkaisupyynnöt)
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 28.4.2022
Ennakkoratkaisupyyntö – Tulliliitto – Oikeus siihen, että jäsenvaltion unionin oikeuden vastaisesti kantamat rahamäärät palautetaan tai sen unionin oikeuden vastaisesti epäämät rahamäärät maksetaan – Polkumyyntitullit, tuontitullit, vientituet ja rahamääräiset seuraamukset – Unionin oikeuden rikkomisen käsite – Unionin oikeuden virheellinen tulkinta tai soveltaminen – Tilanne, jossa unionin tuomioistuin tai kansallinen tuomioistuin toteaa unionin oikeutta rikotun – Oikeus saada korkoa – Ajanjakso, jolta korkoa saadaan
Euroopan unionin oikeus – Yksityisten oikeudet – Oikeus siihen, että jäsenvaltion unionin oikeuden vastaisesti kantamat rahamäärät palautetaan tai sen unionin oikeuden vastaisesti epäämät rahamäärät maksetaan – Oikeus saada korkoa näille rahamäärille – Soveltamisala – Unionin oikeuden vastaisesti evätyt ja myöhässä myönnetyt vientituet – Rikkomisen vuoksi määrätty rahamääräinen seuraamus – Kuuluminen näiden oikeuksien soveltamisalaan
(ks. 51, 52, 54, 56–59 ja 85 kohta sekä tuomiolauselma)
Euroopan unionin oikeus – Yksityisten oikeudet – Oikeus siihen, että jäsenvaltion unionin oikeuden vastaisesti kantamat rahamäärät palautetaan tai sen unionin oikeuden vastaisesti epäämät rahamäärät maksetaan – Oikeus saada korkoa näille rahamäärille – Unionin oikeuden rikkomisen käsite – Kansallinen viranomainen tulkitsee tai soveltaa unionin oikeutta virheellisesti – Tilanne, jossa unionin tuomioistuin tai kansallinen tuomioistuin toteaa unionin oikeutta rikotun – Kuuluminen käsitteen soveltamisalaan
(ks. 60–66, 69 ja 85 kohta sekä tuomiolauselma)
Euroopan unionin oikeus – Yksityisten oikeudet – Oikeus siihen, että jäsenvaltion unionin oikeuden vastaisesti kantamat rahamäärät palautetaan tai sen unionin oikeuden vastaisesti epäämät rahamäärät maksetaan – Oikeus saada korkoa näille rahamäärille – Yksityiskohtaiset menettelysäännöt – Kansallisen oikeuden soveltaminen – Edellytykset – Vastaavuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen noudattaminen – Sitä, että korkoa ei makseta kyseessä olevan rahamäärän maksamista tai palauttamista koskevan kanteen nostamista edeltävältä ajanjaksolta, ei voida hyväksyä – Velvollisuus nostaa kanne tuomioistuimessa – Hyväksyttävyys – Rajat
(ks. 73–77, 79–81, 84 ja 85 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Saksan tulliviranomaiset määräsivät kolme Saksaan sijoittautunutta yhtiötä maksamaan eri rahamääriä, jotka liittyivät siipikarjanruhojen vientiin kolmansiin maihin sekä metallikiinnittimien ja liipaisinlukkojen tuontiin unioniin. Saksan tuomioistuimet totesivat eri kanteiden yhteydessä myöhemmin, että tulliviranomaisten näiden kolmen yhtiön osalta toteuttamat toimet perustuivat unionin oikeuden säännösten tulkintaan, joka ei vastaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, tai näiden säännösten virheelliseen soveltamiseen.
Toimivaltainen tulliviranomainen maksoi näiden ratkaisujen johdosta ensimmäiselle yhtiölle – Gräfendorferille (asia C-415/20) – vientituet, jotka siltä oli alun perin evätty, ja palautti sille tämän epäämisen yhteydessä määrätyn rahamääräisen seuraamuksen maksamatta kuitenkaan korkoa näille summille. Toiselle yhtiölle Reyherille (asia C‑419/20) palautettiin sen maksamat polkumyyntitullit ja kolmannelle yhtiölle Flexi Montagetechnikille (asia C‑427/20) sen maksamat tuontitullit. Tulliviranomaiset maksoivat näille rahamäärille vain osan koroista, ja ne kieltäytyivät maksamasta korkoa toiseksi mainitulle yhtiölle palauttamista edeltävältä ajalta ja kolmanneksi mainitulle yhtiölle sitä päivää edeltävältä ajalta, jona se oli nostanut kanteen tuomioistuimessa.
Koska yhdellekään näistä kolmesta yhtiöstä ei siten maksettu niiden vaatimaa korkoa kokonaisuudessaan, niistä kukin nosti kanteen Finanzgericht Hamburgissa (Hampurin verotuomioistuin, Saksa). Kyseinen tuomioistuin esittää tässä yhteydessä useita kysymyksiä niiden periaatteiden ulottuvuudesta, jotka unionin tuomioistuin on vahvistanut jäsenvaltioiden unionin oikeuden vastaisesti perimien rahamäärien palauttamista koskevassa oikeuskäytännössään, ja näitä rahamääriä vastaavien korkojen maksamisesta.
Unionin tuomioistuin, jolle on esitetty ennakkoratkaisupyyntö, katsoo, että mainittuja periaatteita sovelletaan muun muassa yhtäältä unionin oikeuden vastaisesti evättyihin ja myöhässä myönnettyihin vientitukiin ja toisaalta tällaisen rikkomisen vuoksi määrättyyn rahamääräiseen seuraamukseen. Näitä periaatteita sovelletaan myös silloin, kun unionin tuomioistuimen tai kansallisen tuomioistuimen ratkaisusta ilmenee, että tällaisten vientitukien, tällaisen rahamääräisen seuraamuksen, polkumyyntitullien tai tuontitullien maksaminen on evätty tai niiden maksamisesta on määrätty unionin oikeuden rikkomisen vuoksi; tällä tarkoitetaan unionin oikeuden virheellistä tulkintaa tai soveltamista. Tällaisissa tapauksissa kansallisessa oikeudessa ei voida sulkea pois sitä, että korkoa maksetaan ajalta, joka edeltää kyseessä olevan rahamäärän maksamista tai palauttamista koskevan kanteen nostamista tuomioistuimessa. Korkojen maksaminen voi tietyin edellytyksin kuitenkin olla riippuvainen tällaisen kanteen nostamisesta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin muistuttaa ensinnäkin, että perusteettoman edun palauttamista koskevan yleisen periaatteen nojalla jokaisella yksityisellä, jonka maksettavaksi kansallinen viranomainen on unionin oikeuden vastaisesti määrännyt veron, tullin tai muun maksun, on unionin oikeuden nojalla oikeus saada asianomaiselta jäsenvaltiolta takaisin perusteettomasti peritty rahamäärä sekä korkoa, jolla pyritään korvaamaan se, ettei tätä summaa ole ollut käytettävissä.
Näitä oikeuksia sovelletaan siten muun muassa rahamääräiseen seuraamukseen, jonka kansallinen viranomainen on määrännyt virheellisesti unionin oikeuden toimen perusteella tai sellaisten kansallisten säännösten perusteella, jotka on annettu tällaisen toimen täytäntöönpanemiseksi, sen saattamiseksi osaksi kansallista oikeutta tai sen noudattamisen varmistamiseksi. Asianomaisella on siten oikeus siihen, että tällainen rahamääräinen seuraamus palautetaan sille ja että sille maksetaan korkoa. Nämä korot on maksettava analogisesti myös silloin, kun yksityiselle on maksettu vientitukea myöhässä unionin oikeuden vastaisesti.
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin täsmentää seikkaa, johon oikeus saada palautus ja korkoa perustuu ja joka liittyy siihen, että kansallinen viranomainen on määrännyt rahamäärän maksettavaksi tai kieltäytynyt maksamasta sitä ”unionin oikeuden vastaisesti”. Tällaisesta rikkomisesta voi siten olla kyse muun muassa tapauksessa, jossa kansallinen viranomainen on määrännyt maksun tai evännyt sen soveltamalla virheellisesti unionin säädöstä tai määräystä tai kansallista säännöstöä, jolla tällainen toimi on pantu täytäntöön tai saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Unionin oikeuden rikkomisen voi todeta paitsi unionin tuomioistuin myös kansallinen tuomioistuin, olipa sen tehtävänä sitten tehdä johtopäätökset unionin tuomioistuinten aiemmasta lainvastaisuutta tai pätemättömyyttä koskevasta toteamuksesta tai todeta, että kansallisen viranomaisen toteuttamaa toimea rasittaa unionin oikeuden virheellinen täytäntöönpano.
Silloin kun unionin lainsäädäntöä ei ole annettu, kansallisen lainsäätäjän tehtävänä on säätää yksityiskohtaisista säännöistä, joiden mukaisesti unionin oikeuden vastaisesti perittyjen tai evättyjen rahamäärien palauttamisen yhteydessä on maksettava korkoa, noudattaen samalla vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita. Yksityisen on näet voitava vaatia tällaisia korkoja ja myös saada ne päivän, jona kyseessä oleva rahamäärä on maksettu asianomaiselle jäsenvaltiolle tai jona jäsenvaltion olisi pitänyt myöntää tämä rahamäärä kyseiselle yksityiselle, ja päivän, jona näiden rahamäärien palauttamista tai myöntämistä koskeva kanne on nostettu, väliseltä ajalta.
Näin ollen ei ole välttämättä poissuljettua, että kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että koronmaksuvelvollisuus syntyy vain, jos tuomioistuimessa on nostettu kanne. Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin varmistettava, ettei tällä edellytyksellä tehdä unionin oikeudessa yksityiselle annettujen oikeuksien käyttämistä suhteettoman vaikeaksi tai mahdottomaksi.