62007CC0404
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
10 päivänä heinäkuuta 2008 (
1
)
Asia C-404/07
Győrgy Katz
vastaan
István Roland Sós
”Poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa — Puitepäätös 2001/220/YOS — Uhrin asema rikosoikeudenkäyntimenettelyissä — Asianomistaja, joka ajaa syytettä virallisen syyttäjän asemesta — Uhrin antama todistajanlausunto”
I Johdanto
1.
Nyt esillä oleva asia koskee jälleen (
2
) uhrin asemasta rikosoikeudenkäyntimenettelyissä 15.3.2001 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS (
3
) tulkintaa. On selvitettävä, edellytetäänkö puitepäätöksessä, että rikoksen uhri voi todistaa rikosoikeudenkäynnissä, jossa hän on asianomistajana.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Euroopan unionin oikeus
2.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen toimivallasta antaa ennakkoratkaisuja puitepäätöksistä määrätään EU 35 artiklan 2 ja 3 kohdassa seuraavaa:
”2.   Jäsenvaltio voi Amsterdamin sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä tai sen jälkeen antamallaan julistuksella hyväksyä yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan antaa 1 kohdassa tarkoitettuja ennakkoratkaisuja.
3.   Jäsenvaltio, joka antaa 2 kohdassa tarkoitetun julistuksen, täsmentää, kumpi seuraavista tapauksista on kyseessä:
a)
kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka päätöksiin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, voi pyytää yhteisöjen tuomioistuinta antamaan asiasta ennakkoratkaisun kysymyksessä, joka tulee esille sen käsiteltävänä olevassa asiassa ja joka koskee 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen pätevyyttä tai tulkintaa, jos kyseinen tuomioistuin katsoo, että kysymys on ratkaistava, jotta se voi antaa päätöksen;
b)
kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin voi pyytää yhteisöjen tuomioistuinta antamaan ennakkoratkaisun kysymyksessä, joka tulee esille sen käsiteltävänä olevassa asiassa ja joka koskee 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen pätevyyttä tai tulkintaa, jos kyseinen tuomioistuin katsoo, että kysymys on ratkaistava, jotta se voi antaa päätöksen.”
3.
Puitepäätöksen 2001/220 rikosoikeudenkäyntiin liittyvät tavoitteet esitetään erityisesti sen johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa seuraavasti:
”Uhrin asemaa ja perusoikeuksia koskevia sääntöjä ja käytäntöjä on lähennettävä ja niissä on erityisesti otettava huomioon uhrin oikeus ihmisarvon mukaiseen kohteluun, oikeus antaa ja saada tietoja, oikeus ymmärtää ja tulla ymmärretyksi, oikeus saada suojelua oikeudenkäynnin kaikissa vaiheissa sekä oikeus saada avustusta sen vuoksi, että hän on epäsuotuisassa asemassa jouduttuaan rikoksen uhriksi eri jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa hän asuu.”
4.
Puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdassa kuvataan yleisesti uhrin etujen huomioon ottamista rikosoikeudenkäynnissä seuraavasti:
”Kunkin jäsenvaltion on annettava uhreille todellinen ja asianmukainen asema rikosoikeudellisessa järjestelmässään. Jäsenvaltion on jatkettava ponnisteluja sen varmistamiseksi, että uhria kohdellaan hänen ihmisarvoaan asianmukaisesti kunnioittaen oikeudenkäynnin aikana ja että uhrin oikeudet ja oikeutetut edut tunnustetaan, erityisesti rikosoikeudenkäynnin osalta.”
5.
Rikoksen uhrin kuulemisesta ja todisteiden esittämisestä säädetään erityisesti 3 artiklassa seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on taattava uhrille mahdollisuus tulla kuulluksi oikeudenkäynnin aikana sekä mahdollisuus toimittaa todisteita.
Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen viranomaiset kuulustelevat uhria ainoastaan rikosoikeudenkäynnin kannalta tarpeellisessa määrin.”
B Unkarin oikeus
6.
Unkarin rikosprosessilain nojalla rikoksen uhri voi tietyin edellytyksin ajaa syytettä asianomistajana toissijaisen syyteoikeutensa nojalla virallisen syyttäjän tilalla. Syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla ajava asianomistaja voi – ellei lailla toisin säädetä – käyttää oikeudenkäynnissä virallisen syyttäjän oikeuksia. Syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla ajavan asianomistajan toimivaltaa on viralliseen syyttäjään verrattuna rajoitettu siten, että hän ei voi vaatia syytetyn huoltajuuden poistamista, että hän ei voi tutustua oikeudenkäyntiasiakirjoista poistettuihin luottamuksellisiin asiakirjoihin eikä hänellä ole oikeutta laajentaa syytettä.
7.
Rikosprosessilaissa on lisäksi nimenomaisesti säädetty, että rikosoikeudenkäynnissä ei voi toimia virallisen syyttäjän tavoin asian käsittelyyn todistajana osallistuva tai osallistunut henkilö.
III Pääasia ja ennakkoratkaisupyyntö
8.
Pääasiassa György Katz on nostanut asianomistajana toissijaisen syyteoikeutensa nojalla syytteen István Roland Sósia vastaan. Katz syyttää Sósia erityisen vakavaa vahinkoa aiheuttaneesta petoksesta.
9.
Katz vaati tulla kuulluksi todistajana. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hylkäsi tämän vaatimuksen. Virallinen syyttäjä ei voi esiintyä todistajana, joten tämän on pädettävä myös syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla ajavaan asianomistajaan.
10.
Kansallinen tuomioistuin kuitenkin epäilee tämän päätelmän yhteensopivuutta puitepäätöksen 2001/220 kanssa. Se on tästä syystä esittänyt 6.7.2007 tekemällään päätöksellä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko uhrin asemasta rikosoikeudenkäyntimenettelyissä – – tehdyn – – puitepäätöksen 2001/220 – – 2 ja 3 artiklaa tulkittava siten, että kansalliselle tuomioistuimelle on taattava mahdollisuus kuulla todistajana rikoksen uhria myös asiassa, jossa asianomistaja ajaa syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla?”
11.
Kirjalliseen käsittelyyn ovat osallistuneet Katz, Itävallan tasavalta, Unkarin tasavalta ja komissio. Suulliseen käsittelyyn, joka pidettiin 19.6.2008, osallistuivat Unkarin tasavalta ja komissio.
IV Asian arviointi
12.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee nimenomaisesti ainoastaan kysymystä siitä, onko kansalliselle tuomioistuimelle taattava mahdollisuus kuulla asianomistajan toissijaisen syyteoikeutensa nojalla vireille panemassa menettelyssä rikoksen uhria todistajana.
13.
Puitepäätöksessä 2001/220 käsitellään tätä kysymystä ainoastaan välillisesti, koska sen kohteena ei ole tuomioistuinten toimivalta vaan rikosten uhrien oikeudet. Jos uhreilla kuitenkin on puitepäätöksen nojalla oikeus todistaa, kansallisten tuomioistuinten on loogisesti taattava ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitetulla tavalla se, että uhria on mahdollista kuulla todistajana. Puitepäätöksen perusteella ja vastauksen antamiseksi kansalliselle tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymys on siis muotoiltava uudelleen seuraavasti:
Onko uhrin asemasta rikosoikeudenkäyntimenettelyissä tehdyn puitepäätöksen 2001/220 2 ja 3 artikla ymmärrettävä siten, että rikoksen uhrilla on oltava menettelyssä, jonka asianomistaja on pannut vireille toissijaisen syyteoikeutensa perusteella, mahdollisuus esittää todistajana todisteita tässä menettelyssä?
A Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
14.
Nyt esillä oleva asia koskee EU 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisen puitepäätöksen tulkintaa, joten EY 234 artiklan mukaista järjestelmää voidaan soveltaa yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan antaa ennakkoratkaisuja EU 35 artiklan nojalla, jollei tämän määräyksen mukaisista edellytyksistä muuta johdu. (
4
)
15.
Yhteisöjen tuomioistuin voi näin ollen vastata ennakkoratkaisupyyntöön vain, jos Unkari on EU 35 artiklan 2 kohdan mukaisesti antamallaan julistuksella hyväksynyt yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan antaa ennakkoratkaisuja. Tällainen julistus on annettu.
16.
On kuitenkin epäselvää, onko kansallisella tuomioistuimella oikeus esittää ennakkoratkaisupyyntöjä. Euroopan unionin virallisessa lehdessä on nimittäin julkaistu erilaisia ilmoituksia kansallisten tuomioistuinten oikeudesta esittää ennakkoratkaisupyyntöjä. Ensin ilmoitettiin, että Unkari on hyväksynyt yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan EU 35 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti. (
5
) Tämän määräyksen nojalla pelkästään viimeisenä oikeusasteena asiaa käsittelevillä tuomioistuimilla on oikeus esittää ennakkoratkaisupyyntöjä. Sen jälkeen, kun nyt esillä oleva ennakkoratkaisupyyntö oli saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen, ilmoitettiin, että Unkari on ”peruuttanut” tämän ensimmäisen julistuksen ja julistanut sen sijaan hyväksyvänsä yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan EU 35 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti. Tämän määräyksen nojalla kaikilla kansallisilla tuomioistuimilla on oikeus esittää unionin oikeutta koskevia ennakkoratkaisupyyntöjä. (
6
)
17.
Mistään tiedoista ei käy ilmi, onko Fővárosi Bíróság nyt esillä olevaa asiaa viimeisenä oikeusasteena käsittelevä tuomioistuin. Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistujen ilmoitusten perusteella vaikuttaa näin ollen mahdolliselta, ettei kyseisellä tuomioistuimella ollut pyynnön esittämisajankohtana oikeutta esittää yhteisöjen tuomioistuimelle unionin oikeutta koskevia ennakkoratkaisukysymyksiä.
18.
EU 35 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden sellaisten tuomioistuimien, joilla on oikeus esittää ennakkoratkaisupyyntöjä, toimittamien tietojen ei kuitenkaan tarvitse olla luonteeltaan konstitutiivisia, vaan ne voivat myös olla pelkästään toteavia. Toisin kuin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistujen, toimivallan hyväksymistä koskevien ilmoitusten sanamuodosta voitaisiin päätellä, jäsenvaltiot eivät hyväksy, että yhteisöjen tuomioistuin on EU 35 artiklan 3 kohdan a tai b alakohdan mukaan toimivaltainen, toisin sanoen toimivaltainen tutkimaan tiettyjen tuomioistuinten esittämät ennakkoratkaisupyynnöt. Jäsenvaltiot pikemminkin täsmentävät, (
7
) mitkä tuomioistuimet saavat esittää ennakkoratkaisupyyntöjä. ”Täsmentämisen” ei tarvitse liittyä julistukseen, jolla yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta hyväksytään. Siitä, millä tuomioistuimilla on oikeus esittää ennakkoratkaisupyyntöjä, voidaan sen sijaan säätää erillisessä kansallisessa säädöksessä.
19.
Ainakin nyt esillä olevassa asiassa oikeutta esittää ennakkoratkaisupyyntöjä täsmennettiin asianmukaisesti ainoastaan Unkarin päätöksellä (Kormányhatározat) nro 2088/2003, jossa säädetään nimenomaan EU 35 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan hyväksymisestä. Tämä Unkarin päätös oli ennakkoratkaisupyynnön esittämisajankohtana jo voimassa, ja tähän päätökseen kansallinen tuomioistuin ja Unkarin hallitus ovat asianmukaisesti perustaneet yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan.
20.
Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistu alkuperäinen ilmoitus oli näin ollen virheellinen, ja se oikaistiin uudella ilmoituksella, jonka mukaan Unkari hyväksyy yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan. Lisäksi on syytä huomata, että yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta on joka tapauksessa kiistaton tuomion antamishetkellä.
21.
Yhteisöjen tuomioistuin on täten toimivaltainen vastaamaan ennakkoratkaisupyyntöön.
22.
Unkari kuitenkin katsoo, ettei ennakkoratkaisupyyntöä voida ottaa tutkittavaksi, koska se on luonteeltaan hypoteettinen. Kansallisen tuomioistuimen epätietoisuus syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla ajavan asianomistajan mahdollisuudesta todistaa rikosoikeudenkäynnissä perustuu Unkarin mukaan Unkarin oikeuden virheelliseen tulkintaan. Unkarin mukaan rikosprosessilakia koskevista huomautuksista ja ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen lausunnosta ilmenee, (
8
) että syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla ajava asianomistaja voi Unkarin rikosprosessilain nojalla esiintyä todistajana.
23.
Lähtökohtaisesti on kuitenkin oletettava, että kansallisten tuomioistuinten esittämillä ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. (
9
) Yhteisöjen tuomioistuin tutkii ainoastaan poikkeustapauksissa oman toimivaltaisuutensa arvioimiseksi ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisupyynnön. (
10
) Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen tuomioistuimen esittämä pyyntö voidaan jättää tutkimatta ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä yhteisön oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. (
11
) Yhteisöjen tuomioistuin on muissa tapauksissa lähtökohtaisesti velvollinen vastaamaan sille esitettyihin yhteisön oikeussääntöjen tulkintaa koskeviin ennakkoratkaisukysymyksiin. (
12
)
24.
Unkarin hallitus väittää painokkaasti, ettei ennakkoratkaisukysymystä ole Unkarin oikeuden mukaan tarpeen selventää. Ennakkoratkaisupyyntö ja Katzin todistajana kuulemisen tähänastinen epääminen osoittavat kuitenkin, että ainakin ennakkoratkaisupyynnön esittäneellä tuomioistuimella – oletettavasti myös tietoisena ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen lausunnosta – on toisenlainen näkemys Unkarin oikeuden tulkinnasta.
25.
Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä arvioidessaan korjata kansallisen tuomioistuimen käsitystä kansallisen oikeuden tulkinnasta. (
13
) Yhteisöjen tuomioistuimen on pikemminkin määrä auttaa ennakkoratkaisupyynnön esittänyttä tuomioistuinta poistamaan yhteisön ja unionin oikeuden tulkintaan liittyvä epävarmuus.
26.
Ennakkoratkaisupyyntö ei näin ollen ole luonteeltaan ilmeisen hypoteettinen.
27.
Katz ehdottaa lisäksi, että ennakkoratkaisupyyntöä tulkitaan laajasti ja että tutkitaan, edellytetäänkö puitepäätöksessä 2001/220, että syytettä toissijaisen syyteoikeutensa nojalla ajavalle asianomistajalle on myönnettävä tiettyjä syyttäjäviranomaisen tutkintavaltuuksia.
28.
EY 234 artiklassa määrätään tältä osin yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisestä suorasta yhteistyöstä menettelyssä, joka ei ole varsinainen oikeudenkäyntimenettely ja jossa asianosaisilla ei ole aloitevaltaa vaan heidät kutsutaan ainoastaan kuultaviksi. (
14
) Kyseisen määräyksen mukaan asian voi saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ainoastaan kansallinen tuomioistuin eivätkä pääasian asianosaiset. Koska oikeus yhteisöjen tuomioistuimelle esitettävien kysymysten määrittämiseen kuuluu ainoastaan kansalliselle tuomioistuimelle, asianosaiset eivät voi muuttaa niiden sisältöä. (
15
)
29.
Kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava.
B Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
30.
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Unkarissa käytössä olevaa, asianomistajan toissijaisen syyteoikeutensa perusteella vireille panemaa menettelyä, siis rikoksen uhrin asemaa, jos uhri itse ajaa syytettä syyttäjäviranomaisen tilalla tätä rikosta koskevassa rikosoikeudenkäynnissä.
31.
Rikosoikeudenkäyntien hoitaminen kuuluu jäsenvaltioissa lähtökohtaisesti syyttäjäviranomaisille. Poikkeustapauksissa myös yksityiset oikeussubjektit, yleensä rikosten uhrit, voivat kuitenkin syyttäjäviranomaisen sijasta ajaa rikossyytettä tuomioistuimessa ja toimia rikosoikeudenkäynnissä syyttäjäviranomaisen asemassa. Näiden menettelyjen yhteydessä on kysyttävä, missä määrin syyttäjäviranomaisia koskevia säännöksiä voidaan soveltaa syytettä ajaviin asianomistajiin. Tämä koskee sekä syyttäjäviranomaisten toimivaltuuksia että näiden valtuuksien mahdollisia rajoituksia.
32.
Nyt esillä olevassa asiassa on kyse mahdollisuudesta todistaa. Lähtökohtaisesti omassa asiassa todistaminen on ongelmallista, koska pelkona ovat eturistiriidat. Toisaalta uhrin todistus voi myötävaikuttaa merkittävästi siihen, että tekijän osoitetaan syyllistyneen rikokseen ja että siten voidaan antaa oikeudenmukainen ja oikea tuomio.
33.
Puitepäätökseen 2001/220 ei sisälly erityisiä säännöksiä syytettä itse ajavien uhrien oikeuksista. Uhrien oikeuksia koskevat yleiset säännökset kuitenkin osoittavat, että uhrilla on aina oltava mahdollisuus esittää lausumassa todisteita rikosoikeudenkäynnissä.
34.
Tämä käy ilmi erityisesti puitepäätöksen 2001/220 3 artiklan ensimmäisestä kohdasta. Sen mukaan kunkin jäsenvaltion on taattava uhrille mahdollisuus tulla kuulluksi oikeudenkäynnin aikana sekä mahdollisuus toimittaa todisteita.
35.
Itävallan hallitus tosin korostaa, ettei säännöksessä mainita nimenomaisesti uhrin esittämää todistajanlausuntoa. Todistajanlausunto sisältyy kuitenkin implisiittisesti ilmaisuun ”tulla kuulluksi”. Lisäksi todistajanlausunto on monissa tapauksissa tärkein näyttö, jonka uhri voi toimittaa. Kuten komissio korostaa, se, ettei uhrin esittämää todistajanlausuntoa hyväksytä todistuskeinona, tekisi puitepäätöksen 2001/220 3 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla taattavan oikeuden suurelta osin merkityksettömäksi.
36.
Tällainen uhrien oikeuksien heikentäminen olisi ristiriidassa puitepäätöksen 2001/220 tavoitteiden kanssa. Puitepäätöksen johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan uhrilla on muun muassa oltava oikeus antaa tietoja. Puitepäätöksen 2 artiklan 1 kohdan mukaan kunkin jäsenvaltion on annettava uhreille todellinen ja asianmukainen asema rikosoikeudellisessa järjestelmässään ja tunnustettava uhrin oikeudet ja oikeutetut edut, erityisesti rikosoikeudenkäynnin osalta.
37.
Ainakin silloin, kun uhrit haluavat todistaa, on lähtökohtaisesti uhrien oikeutettujen etujen mukaista antaa heille mahdollisuus todistaa. Itävallan hallituksen viittauksella siihen, että todistus voi myös muodostaa taakan uhrille, ei ole merkitystä nyt esillä olevan asian kannalta. Kuten myös komissio nimittäin toteaa, nyt esillä olevassa asiassa ei ratkaista sitä, voidaanko uhri velvoittaa todistamaan vasten tahtoaan.
38.
Ei ole myöskään viitteitä siitä, ettei uhrien oikeuksia sovellettaisi rikosoikeudenkäynteihin, joissa uhri ajaa syytettä asianomistajana. Puitepäätökseen 2001/220 ei sisälly tältä osin rajoituksia.
39.
Uhreille on pikemminkin annettava juuri syytettä ajavan asianomistajan ominaisuudessa erityinen suoja. Uhrit nimittäin toimivat tässä ominaisuudessa yleensä siksi, että syyttäjäviranomaiset kieltäytyvät nostamasta syytettä. Tässä tilanteessa todistamista koskevasta kiellosta aiheutuisi myös lisähaittaa: uhrin olisi hoidettava oikeudenkäynti yksin, ilman syyttäjäviranomaisen tukea, ja uhri menettäisi samalla yhden tärkeän todistuskeinon. Kansallinen tuomioistuin ja komissio pelkäävät näin ollen perustellusti, että asianomistajan nostaman rikosoikeudellisen syytteen menestyksellinen ajaminen olisi vaikeaa ja ehkä myös mahdotonta, jos syytettä ajava uhri ei voisi todistaa.
40.
Komissio katsoo näin ollen, että uhrin on voitava todistaa myös ajaessaan syytettä asianomistajana. Tätä ei kuitenkaan voida päätellä puitepäätöksestä 2001/220. Sen 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa ei käytetä todistajan käsitettä. Uhrilla on tämän säännöksen nojalla oikeus tulla kuulluksi ja toimittaa todisteita.
41.
Puitepäätös 2001/220 osoittaa, että yhteisön lainsäätäjä oli tietoinen todistajana toimivan uhrin ja asianosaisena olevan uhrin roolien erottamisesta. Sen 5 ja 7 artiklassa mainitaan nimenomaisesti, että uhrit voivat osallistua rikosoikeudenkäyntiin todistajina tai asianosaisina.
42.
Asianomistajana syytettä ajavan uhrin ei siten tarvitse saada todistajan asemaa, jos sovellettavassa kansallisessa rikosprosessilaissa taataan hänelle kuitenkin mahdollisuus antaa lausuma tuomioistuimessa ja jos tätä lausumaa voidaan käyttää todistuskeinona. Yhteisöjen tuomioistuimen tutkimusosaston tekemän selvityksen mukaan tämä näyttää vastaavan useiden jäsenvaltioiden menettelyä tässä tilanteessa: uhrit, jotka ajavat syytettä rikosoikeudenkäynnissä, voivat esittää lausumassa todisteita, mutta heitä ei rinnasteta täysin todistajiin. Erityisesti valaehtoinen todistaminen on usein poissuljettua.
43.
Tällaisella asianomistajina syytettä ajavien uhrien lausumien eriytetyllä huomioon ottamisella tehdään oikeutta heidän vaikealle asemalleen. Riippumatta siitä, ajaako uhri syytettä asianomistajana, tällä on selvä intressi oikeudenkäynnin lopputulokseen. Jos uhri lisäksi ajaa syytettä asianomistajana, hänen on entistäkin vaikeampaa säilyttää objektiivisuus, joka on ehdottoman välttämätön hyvälle todistajalle. Tästä syystä uhrin lausumalle ei voida antaa varmaa, riidatonta todistusarvoa. Tuomioistuinten on pikemminkin arvioitava uhrien lausumia kussakin tapauksessa erityisen huolellisesti ja otettava tässä yhteydessä kattavasti huomioon uhrin henkilökohtainen tilanne.
44.
Lisäksi on syytä huomata, ettei asianomistajana syytettä ajavien uhrien asemaa saa taata heikentämällä jollain tavoin syytetyn puolustautumisoikeuksia. Nämä oikeudet johtuvat oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevasta oikeudesta, joka on kirjattu Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklaan ja joka on tunnustettu Nizzassa julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (
16
) 47 ja 48 artiklassa. Puolustautumisoikeudet muodostavat näin ollen perusoikeuden, joka on osa niitä yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. (
17
) Puitepäätöstä on siis tulkittava kunnioittaen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaa, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut. (
18
)
45.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen d kohdan mukaan rikoksesta syytetyllä on erityisesti oikeus kuulustella tai kuulustuttaa todistajia, jotka kutsutaan todistamaan häntä vastaan. Tämä pätee myös rikoksen uhrin lausumiin, vaikka uhri ajaakin syytettä asianomistajana. Asianosaisten prosessuaalista yhdenvertaisuutta ei saa heikentää.
46.
Jäsenvaltioiden velvollisuutena on täyttää nämä vaatimukset rikosprosessilaissaan. Mikäli näin ei ole tehty riittävän selkeästi, kansallisten tuomioistuinten velvollisuutena on tulkita rikosprosessilakia puitepäätöksen mukaisesti. (
19
)
V Ratkaisuehdotus
47.
Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
Uhrin asemasta rikosoikeudenkäyntimenettelyissä 15.3.2001 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS 3 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan rikoksen uhrilla, joka ajaa syytettä syyttäjäviranomaisen tilalla tätä rikosta koskevassa oikeudenkäynnissä, on oltava mahdollisuus esittää lausumalla todisteita tässä rikosoikeudenkäynnissä. Uhrin ei kuitenkaan tarvitse saada todistajan asemaa, jos sovellettavassa kansallisessa rikosprosessilaissa taataan hänelle mahdollisuus antaa lausuma tuomioistuimessa ja jos tätä lausumaa voidaan käyttää todistuskeinona.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: saksa.
(
2
)	Ks. jo asia C-105/03, Pupino, tuomio 16.6.2005 (Kok. 2005, s. I-5285) ja asia C-467/05, Dell’Orto, tuomio 28.6.2007 (Kok. 2007, s. I-5557).
(
3
)	EYVL L 82, s. 1.
(
4
)	Ks. edellä alaviitteessä 2 mainitut asia Pupino, tuomion 19 kohta ja asia Dell’Orto, tuomion 33 kohta. Vrt. myös asia C-354/04 P, Gestoras Pro Amnistía ym. v. neuvosto, tuomio 27.2.2007 (Kok. 2007, s. I-1579, 54 kohta) ja asia C-355/04 P, Segi ym. v. neuvosto, tuomio 27.2.2007 (Kok. 2007, s. I-1657, 54 kohta).
(
5
)	EUVL 2005, L 327, s. 19.
(
6
)	EUVL 2008, L 70, s. 23.
(
7
)	Ranskaksi: ”indiquer”; englanniksi: ”specify”.
(
8
)	Lausunto 4/2007, joka on päivätty 4.5.2007.
(
9
)	Asia C-355/97, Beck ja Bergdorf, tuomio 7.9.1999 (Kok. 1999, s. I-4977, 22 kohta); edellä alaviitteessä 2 mainittu asia Pupino, tuomion 30 kohta; yhdistetyt asiat C-202/04 ja C-94/04, Cipolla ym., tuomio 5.12.2006 (Kok. 2006, s. I-11421, 25 kohta); asia C-212/06, Gouvernement de la Communauté française ja Gouvernement wallon, tuomio 1.4.2008 (Kok. 2008, s. I-1683, 29 kohta) ja asia C-188/07, Commune de Mesquer, tuomio 24.6.2008 (Kok. 2008, s. I-4501, 30 kohta).
(
10
)	Yhdistetyt asiat C-295/04–C-298/04, Manfredi ym., tuomio 13.7.2006 (Kok. 2006, s. I-6619, 27 kohta).
(
11
)	Vrt. mm. asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4921, 61 kohta); asia C-344/04, IATA ja ELFAA, tuomio 10.1.2006 (Kok. 2006, s. I-403, 24 kohta) ja edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Commune de Mesquer, tuomion 30 kohta.
(
12
)	Ks. edellä alaviitteessä 11 mainitut asia Bosman, tuomion 59 kohta ja asia IATA ja ELFAA, tuomion 24 kohta.
(
13
)	Vrt. asia 16/83, Prantl, tuomio 13.3.1984 (Kok. 1984, s. 1299, Kok. Ep. VII, s. 529, 10 kohta); yhdistetyt asiat 91/83 ja 127/83, Heineken Brouwerijen, tuomio 9.10.1984 (Kok. 1984, s. 3435, 10 kohta); asia C-347/89, Eurim-Pharm, tuomio 16.4.1991 (Kok. 1991, s. I-1747, 16 kohta); asia C-246/04, Turn- und Sportunion Waldburg, tuomio 12.1.2006 (Kok. 2006, s. I-589, 20 kohta) ja asia C-244/06, Dynamic Medien, tuomio 14.2.2008 (Kok. 2008, s. I-505, 19 kohta).
(
14
)	Ks. esim. asia C-2/06, Kempter, tuomio 12.2.2008 (Kok. 2008, s. I-411, 41 ja 42 kohta).
(
15
)	Asia 44/65, Singer, tuomio 9.12.1965 (Kok. 1965, s. 1267, 1275); asia C-381/89, Syndesmos Melon tis Eleftheras Evangelikis Ekklisias ym., tuomio 24.3.1992 (Kok. 1992, s. I-2111, 19 kohta); asia C-412/96, Kainuun Liikenne ja Pohjolan Liikenne, tuomio 17.9.1998 (Kok. 1998, s. I-5141, 23 kohta); asia C-402/98, ATB ym., tuomio 6.7.2000 (Kok. 2000, s. I-5501, 29 kohta) ja yhdistetyt asiat C-376/05 ja C-377/05, Brünsteiner ja Autohaus Hilgert, tuomio 30.11.2006 (Kok. 2006, s. I-11383, 28 kohta).
(
16
)	EYVL C 364, s. 1. Mukautuksineen, jotka on tehty 12.12.2007 annetulla julistuksella (EUVL C 303, s. 1).
(
17
)	Asia C-283/05, ASML, tuomio 14.12.2006 (Kok. 2006, s. I-12041, 27 kohta) ja asia C-14/07, Weiss und Partner, tuomio 8.5.2008 (Kok. 2008, s. I-3367, 47 kohta).
(
18
)	Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia Pupino, tuomion 59 kohta.
(
19
)	Edellä alaviitteessä 2 mainittu asia Pupino, tuomion 34 kohta.