62002TO0398_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-398/02 R,
Linea GIG Srl, selvitystilassa, kotipaikka Firenze (Italia), edustajinaan asianajajat L. D'Amario ja B. Calzia, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään L. Pignataro-Nolin ja O. Beynet, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta 30.10.2002 tehdyn komission päätöksen (COMP/35.587 PO Video Games, COMP/35.706 PO Nintendo Distribution ja COMP/36.321 Omega - Nintendo) kumoamista siltä osin kuin siinä määrätään kantajalle 1,5 miljoonan euron suuruinen sakko,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Tosiseikat ja oikeudenkäynti
1 Asiakirjoista ilmenee Linea GIG SpA:n olleen Nintendon valmistamien tuotteiden jakelija yksinoikeudella Italiassa ainakin 1.10.1992-31.12.1997.
2 Vaikeaksi käyneen taloudellisen tilanteen seurauksena Linea GIG SpA:n ylimääräinen yhtiökokous päätti 8.1.1999 asettaa yhtiön selvitystilaan.
3 Linea GIG SpA vaati 16.2.1999 Firenzen alioikeudessa ryhtymistä akordimenettelyyn (concordato preventivo), josta on säädetty 16.3.1942 annetun kuninkaan asetuksen nro 267 (GURI nro 81, 6.4.1942) 160 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä.
4 Firenzen alioikeus vahvisti Linea GIG SpA:n esittämän akordin päätöksellään 17.11.1999. Näin vahvistetun akordin mukaan Linea GIG SpA:n on määrä muuttaa koko omaisuutensa rahaksi tyydyttääkseen täysin etuoikeutetut velkojat ja vakuudettomat velkojat vähintään 40 prosentilla niiden saatavista. Tässä menettelyssä alioikeuden määräämällä selvittäjällä on hallussaan akordin kohteena olevan velallisen omaisuus, josta saadut tulot tämä jakaa velkojien kesken näiden saatavien laissa säädettyä järjestystä noudattaen.
5 Komissio aloitti 25.4.2000 EY 81 artiklan nojalla Linea GIG SpA:n osalta menettelyn sen johdosta, että tämä oli osallistunut sopimuksiin ja yhteisjärjestelyihin, joilla on pyritty ja kyetty rajoittamaan Nintendon valmistamien pelikonsolien ja pelikasettien rinnakkaistuontia. Linea GIG SpA esitti 24.7.2000 huomautuksensa komission sille esittämistä moitteista.
6 Komissio teki EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta 30.10.2002 päätöksen (COMP/35.587 PO Video Games, COMP/35.706 PO Nintendo Distribution ja COMP/36.321 Omega - Nintendo; jäljempänä päätös), jossa se totesi useiden yritysten rikkoneen EY 81 artiklan 1 kohtaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla kunkin yhtiön osalta eri aikoina Nintendon valmistamien pelikonsolien ja niihin sopivien videopelikasettien markkinoilla sopimuksiin ja yhteisjärjestelyihin, joilla on pyritty ja kyetty rajoittamaan Nintendon pelikonsolien ja pelikasettien rinnakkaistuontia. Päätöksen 1 artiklassa mainittuihin yrityksiin kuuluu Nintendo Corporation Ltd / Nintendo of Europe GmbH:n ohella seitsemän yhtiötä, jotka ovat huolehtineet edellä mainittujen tuotteiden jakelusta.
7 Yksi päätöksen 1 artiklassa mainituista jakelijoista on Linea GIG SpA, jonka komissio katsoo olevan vastuussa artiklassa tarkoitetusta rikkomuksesta 1.10.1992 alkavalta ajalta joulukuun 1997 loppuun.
8 Päätöksen 3 artiklan mukaan rikkomuksen seuraamuksena on Linea GIG SpA:lle 1,5 miljoonan euron suuruinen sakko.
9 Linea GIG SpA:lle määrätty sakko on päätöksen 4 artiklan mukaan maksettava kolmen kuukauden määräajassa päätöksen tiedoksiannosta. Päätös annettiin tiedoksi Linea GIG SpA:lle komission kirjeellä, joka oli päivätty 7.11.2002. Komissio totesi tässä kirjeessään, että jos kantajat nostaisivat asiasta kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, komissio ei ryhtyisi perintätoimiin niin kauan kuin asia olisi vireillä kyseisessä tuomioistuimessa, mutta velasta juoksisivat korot sakon maksamiselle asetetun määräajan päättymisestä alkaen, ja hyväksyttävä pankkitakaus olisi asetettava.
10 Linea GIG SpA:n yhtiömuodon muuttamisesta päätettiin 24.9.2002 ja yhtiö muutettiin rajavastuuyhtiöksi. Tästä päivästä lukien yhtiön nimi oli "Linea GIG Srl in liquidazione" (jäljempänä Linea tai kantaja).
11 Kannekirjelmällä, joka saapui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 30.12.2002, Linea nosti EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla kanteen päätöksen kumoamiseksi kokonaan tai osittain taikka vaihtoehtoisesti yhtiölle määrätyn sakon kumoamiseksi tai alentamiseksi.
12 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 30.1.2003 saapuneella erillisellä kirjelmällä Linea jätti hakemuksen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseksi siltä osin kuin siinä oli määrätty sakko Linealle.
13 Komissio esitti 14.2.2003 kirjalliset huomautuksensa välitoimihakemuksen johdosta.
14 Välitoimista päättävän tuomarin pitämä istunto oli 6.3.2003. Tässä istunnossa välitoimista päättävä tuomari siirsi myöhempään ajankohtaan päätöksen siitä, voidaanko kantajan antaa esittää kaksi uutta todistuskappaletta, mistä tehtiin merkintä pöytäkirjaan.
Oikeudellinen arviointi
15 Yhdessä luettujen EY 242 ja EY 243 artiklan sekä toisaalta EY 225 artiklan 1 kohdan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi, jos se katsoo olosuhteiden sitä edellyttävän, määrätä kanteen kohteena olevan säädöksen täytäntöönpanon lykättäväksi tai päättää tarpeellisista välitoimista.
16 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdan mukaan välitoimihakemuksessa on ilmoitettava ne seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaaditun välitoimen myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris). Näiden edellytysten on täytyttävä yhtä aikaa niin, että täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus on hylättävä, jos jokin niistä puuttuu (asia C-268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I-4971, 30 kohta). Välitoimista päättävän tuomioistuimen on tarpeen vaatiessa punnittava myös asiaan liittyvät intressit (asia C-445/00 R, Itävalta v. neuvosto, määräys 23.2.2001, Kok. 2001, s. I-1461, 73 kohta).
17 Pyydettyjen toimien on lisäksi oltava sillä tavalla väliaikaisia, etteivät ne vaaranna oikeudellisia tai tosiseikkoja koskevia seikkoja oikeudenkäynnissä eivätkä tee etukäteen tyhjiksi pääasian osalta myöhemmin annettavan päätöksen seurauksia (asia C-149/95 P(R), komissio v. Atlantic Container Line ym., määräys 19.7.1995, Kok. 1995, s. I-2165, 22 kohta).
Asianosaisten lausumat
Fumus boni juris
18 Kantaja väittää ensinnäkin, että komissio on rikkonut neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204) 15 artiklan 2 kohtaa määrätessään kantajalle sakon, joka ylittää kohdassa säädetyn enimmäismäärän, joka on 10 prosenttia edellisen tilikauden liikevaihdosta. Edellisellä tilikaudella on näet sen mielestä aina katsottava tarkoitettavan tilikautta, joka edeltää sakon määräämispäätöksen tekopäivää. Tässä tapauksessa Linealla ei kuitenkaan ollut liikevaihtoa vuonna 2001.
19 Linean toinen kanneperuste on, että komissio on soveltanut virheellisesti EY 81 artiklaa Linean ja Nintendo Corporation Ltd:n väliseen ensimmäiseen jakelusopimukseen ja rikkonut EY 253 artiklaa.
20 Kolmantena kanneperusteena kantajalla on, että komissio on väärin perustein katsonut kantajan olevan vastuussa päätöksessä tarkoitetuista kilpailun vastaisista menettelytavoista.
21 Neljäntenä kanneperusteena on, että päätös on ristiriitainen ja että EY 253 artiklaa on rikottu.
22 Viidentenä kanneperusteena on vielä, ettei ole otettu huomioon sitä taloudellista tilannetta, jossa asianomaisista sopimuksista ja/tai menettelytavoista on sovittu.
23 Komission mukaan yhdenkään kantajan esittämän perusteen nojalla ei voida katsoa kyseessä olevan fumus boni juris.
Kiireellisyys ja intressivertailu
24 Linean mielestä kiireellisyyttä koskeva edellytys täyttyy tässä tapauksessa. Yhtiö perustaa käsityksensä kolmeen seikkaan, jotka liittyvät siihen akordimenettelyyn, jonka kohteena se parhaillaan on.
25 Linea toteaa, että se on ensinnäkin lopettanut kaiken toimintansa vuonna 1999 ja että sen on määrä muuttaa koko omaisuutensa rahaksi tyydyttääkseen täysin etuoikeutetut velkojat ja vakuudettomat velkojat vähintään 40 prosentilla niiden saatavista. Se huomauttaa, että oikeuden määräämä selvittäjä on arvioinut akordista aiheutuviksi kuluiksi 135 589 911 521 Italian liiraa (ITL) eli 70 026 345 euroa mutta että varojen on arveltu olevan vain 125 241 894 385 ITL eli 64 682 040 euroa, jolloin vajaukseksi jää 5 334 304 euroa, todeten kuitenkin, että "oikeuden määräämän selvittäjän laskelmat ovat niin varovaisia, että on todennäköistä, ettei vajaus ole näin suuri". Tällä hetkellä yhtiö saa tuloja ainoastaan omaisuuden rahaksi muutosta, ja tulot on tarkoitus käyttää velkojen maksuun Firenzen alioikeuden 17.11.1999 antaman päätöksen mukaisesti.
26 Toiseksi yhtiö korostaa, että akordissa kaikilla erimielisyyksillä, jotka koskevat saatavan olemassaoloa, määrää ja etuoikeutettua tai vakuudetonta asemaa, on väistämättä vaikutusta varojen jakoon, minkä vuoksi ne heijastuvat muiden velkojien tilanteeseen. Näin ollen on tarpeen, jotta Linea pystyisi maksamaan komission määräämän sakon ja jotta velkojien yhdenvertaisuutta mahdollisesti loukkaavat maksut vältettäisiin, että määritetään - tarvittaessa määrityksen voivat tehdä kansalliset lainkäyttöviranomaiset - komission saatavan luonne ja tutkitaan, voidaanko sille antaa kokonaan tai osittain etuoikeus suhteessa yhtiön muihin velkoihin.
27 Kolmanneksi akordin objektiivisesti arvioitava edellytys on sama kuin konkurssissa eli yhtiön maksukyvyttömyys.
28 Nämä kolme seikkaa riittävät osoittamaan, ettei Linea pysty maksamaan sakkoa ja/tai toimittamaan komission vaatimaa pankkitakausta ilman, että sille aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Ne selittävät myös sen, miksi yhtiön on konkreettisesti mahdotonta saada vaadittua pankkitakausta. Mikään luottolaitos ei nimittäin voi taata Linean velkoja, koska italialaisten alioikeuksien oikeuskäytännön - jonka mukaan akordimenettelyn alkamisajankohdan jälkeen syntyneitä saatavia ei voida tyydyttää ennen niitä saatavia, jotka ovat syntyneet ennen tuota ajankohtaa - vuoksi se olisi myöhemmin tilanteessa, jossa laitoksen olisi täytettävä kaikki Linean sitoumukset komissiota kohtaan mutta jossa se saisi niistä Linealta takaisin vain osan.
29 Joka tapauksessa pankkitakauksen ottamisesta syntyvien kulujen maksaminen - jos oletetaan, että tämä voidaan tehdä realisoidusta omaisuudesta - aiheuttaisi vakavaa haittaa velkojille ennemmin kuin haittaa aiheutuisi yhtiölle. Takauksesta syntyvät kustannukset, joita ei voi saada takaisin, nimittäin kohdistuisivat pääasiallisesti vakuudettomiin Linean velkojiin, joiden suhteellinen osuus niiden oikeuksien tyydyttämiseen tarkoitetusta jo ennestään pienestä summasta pienenisi.
30 Välitoimihakemuksensa viimeisessä osassa Linea toteaa vielä pyytäneensä oikeuden määräämän selvittäjän välityksellä asiaa käsittelevältä tuomarilta, joka myös suostui pyyntöön, että komission saatavan vakuudeksi varataan - ja kielletään samalla jako yhtiön velkojille, kunnes pääasia on ratkaistu - 1,65 miljoonaa euroa eli yhtiölle määrättyä sakkoa korkoineen vastaava määrä. Tämä toimenpide muodostaa komission pyytämää pankkitakaustakin vahvemman vakuuden ja on siis ilmeisen omiaan haihduttamaan mahdolliset pelot sakon maksamatta jättämisestä siinä tapauksessa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei hyväksyisi vaatimusta päätöksen kumoamisesta pääasian oikeudenkäynnissä. Toimenpiteestä nimittäin päätti lainkäyttöviranomainen, jota oli pyydetty johtamaan akordimenettelyä ja jonka suostumus tarvitaan yhtiön realisoinnista saatujen varojen jakoon ryhtymiseen.
31 Komission mielestä Linea ei ole näyttänyt toteen, että pankkitakauksen ottaminen aiheuttaa sille vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.
32 Komissio väittää erityisesti, ettei ole osoitettu, että luottolaitoksilta on pyydetty takausta, eikä myöskään sitä, että pyynnöt todellisuudessa on evätty.
33 Komissio katsoo lisäksi, että 1,65 miljoonan euron erilleen varaamisen pitäisi tehdä luottolaitoksille, joilta pankkitakausta pyydetään, mahdolliseksi takauksen myöntämisen. Tällaisen summan varaaminen osoittaa rahojen olemassaolon, eikä summaa voida käyttää velkojien tyydyttämiseen ainakaan pääasian ollessa vireillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
34 Komission näkemyksen mukaan kantaja ei voi perustellusti vedota vahinkoon, joka muodostuu pankkitakauksen ottamiskulujen maksamisesta, koska tämä vahinko aiheutuu vakuudettomille yhtiön velkojille. Kolmannelle aiheutunutta vahinkoa ei voida ottaa huomioon välitoimia myönnettäessä (asia T-213/97 R, Eurocoton ym., määräys 2.10.1997, Kok. 1997, s. II-1609, 46 kohta).
35 Vaikka katsottaisiinkin kantajan voivan kärsiä vahinkoa pankkitakauksen ottamisen johdosta vaikean taloudellisen tilanteensa takia, tätä vahinkoa ei komission mielestä voida pitää korjaamattomana, koska kantaja ei ole näyttänyt esimerkiksi vakuuttavien taloutta koskevien tietojen avulla, että takauksen ottaminen vaarantaisi yhtiön olemassaolon (asia C-361/00 P(R), Cho Yang Shipping v. komissio, määräys 15.12.2000, Kok. 2000, s. I-11657, 89 kohta ja asia T-59/99 R, Ventouris v. komissio, määräys 20.7.1999, Kok. 1999, s. II-2519, 16 ja 18 kohta).
36 Komission mukaan ei ole esitetty näyttöä siitä, että pankkitakauksen ottaminen olisi ainoa tai pääasiallinen syy yhtiön mahdolliseen katoamiseen markkinoilta, koska ne menetykset ja vaikeudet, joihin vedotaan, johtuvat seikoista, jotka olivat olemassa jo paljon ennen päätöksen tekemistä.
37 Esillä olevia intressejä punnitessaan komissio toteaa, että on huolehdittava tasapainosta, jossa toisella puolella on kantajan intressi välttää sakon välitön perintä väittäessään olevansa kykenemätön asettamaan pankkitakausta ja toisella yhteisön taloudellinen intressi saada kyseinen määrä perityksi sekä yleisemmin yleinen intressi yhteisön kilpailusääntöjen tehokkuuden ja komission määräämien sakkojen ennalta ehkäisevän vaikutuksen säilyttämiseen.
38 Tässä tapauksessa komissio esittää, että yleisten periaatteiden tasolla velvollisuus ottaa sakon määrää vastaava pankkitakaus vaihtoehtona sakon maksamiselle siinä tapauksessa, että yritys aikoo nostaa kanteen päätöksestä, jolla sakko määrättiin, on yhteisön yleisen edun edellyttämä vähimmäisvaatimus.
39 Komission mukaan erilleen varattu 1,65 miljoonan euron suuruinen summa (ks. 30 kohta edellä) ei voi toimia - toisin kuin kantaja väittää - komission kannalta tyydyttävänä vakuutena.
40 Komission käsityksen mukaan välitoimista päättävän tuomarin ei ensinnäkään ole tarpeen tutkia kantajan esittämiä vaihtoehtoja, koska kantaja ei ole kyennyt osoittamaan, että sen oli mahdotonta asettaa pankkitakausta (ks. vastaavasti asia C-364/99 P(R), DSR-Senator Lines v. komissio, määräys 14.12.1999, Kok. 1999, s. I-8733, 64 kohta).
41 Toiseksi ei ole varmaa, että erilleen varattu summa on varmasti vakuutena yksinomaan komission hyväksi. Ei nimittäin ole eritelty, eikä kantajan toimittamista asiakirjatodisteista ilmene, onko velkojilla mahdollisuus vedota saataviinsa talletetun summan osalta taikka suojaako talletus muiden etuoikeutettujen ja vakuudettomien velkojien kilpailulta sakon määrää vastaavan summan, jonka velkojana komissio on.
42 Komission mielestä on lisäksi otettava huomioon se, ettei voida sulkea pois mahdollisuutta akordin lakkaamiseen tai kumoamiseen sovellettavan lainsäädännön nojalla, minkä seurauksena kilpailu vanhojen ja uusien velkojien välillä alkaisi uudelleen. Tämän vuoksi, vaikka komission olisikin odotettava menettelyyn ryhtymistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olevassa pääasiassa, jäisi akordin lakatessa tai kumoutuessa jäljelle objektiivisesti arvioituna riski siitä, ettei löydy riittävästi varoja sakkoa vastaavan summan perintään.
43 Komission mukaan onkin ilmeistä, että Linean ehdottama vaihtoehtoinen ratkaisu ei suojaisi sen taloudellista intressiä samalla tavoin kuin pankkitakaus ja että päätöksen täytäntöönpanon mahdollinen lykkääminen estäisi sitä ryhtymästä muihin lainkäytön piiriin kuuluviin oikeussuojateihin sakon perimiseksi ja etujensa turvaamiseksi. Komissio ajautuisi tämän takia todelliseen vaaraan, joka koskee sitä, että asian käsittelyn päätyttyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pääasiaa koskevan kanteen hylkäävään tuomioon ei enää löytyisi tarvittavia varoja sakon maksamiseen kuin korkeintaan osaksi. Sitä vastoin on selvää, että pankkitakauksen ottaminen suojaisi komission saatavan kokonaisuudessaan.
Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta
Pääasiaa koskevan kanteen tutkittavaksi ottaminen
44 On täysin selvää, että välitoimihakemusta ei voida tutkia, mikäli kanne, johon se liittyy, on jätettävä tutkimatta. On näet estettävä, etteivät kantajat saa välitoimen avulla hyväkseen toimia, joihin niillä ei olisi oikeutta, jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jättäisi kanteen tutkimatta asiaa tarkasteltuaan.
45 Tässä tapauksessa komissio ei ole välitoimimenettelyssä kiistänyt sitä, että pääasiaa koskeva kanne voidaan ottaa tutkittavaksi. Koska kuitenkin oikeussuojan tarve on ehdoton prosessinedellytys (asia 19/85, Grégoire-Foulon v. parlamentti, määräys 28.11.1985, Kok. 1985, s. 3771, 7-9 kohta; asia 108/86, D. M. v. neuvosto ja TSK, määräys 7.10.1987, Kok. 1987, s. 3933, 10 kohta ja asia T-45/91, Mc Avoy v. parlamentti, tuomio 18.2.1993, Kok. 1993, s. II-83, 22 kohta), välitoimista päättävän tuomarin on tutkittava viran puolesta, että kantajalla on ensi näkemältä tarve saada päätös kumotuksi.
46 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeussuojan tarve on olemassa ainoastaan, jos päätöksen kumoamisella on itsessään oikeusvaikutuksia (asia T-188/99, Euroalliages v. komissio, tuomio 20.6.2001, Kok. 2001, s. II-1757, 26 kohta). Oikeussuojan tarve arvioidaan sen päivän tilanne huomioon ottaen, jolloin kanne nostettiin (asia T-22/97, Kesko v. komissio, tuomio 15.12.1999, Kok. 1999, s. II-3775, 55 kohta).
47 On myöskin jo annettu ratkaisu, jossa katsottiin, että kantajana olevan italialaisen yhtiön oikeussuojan tarve poistui konkurssiin asettamisen seurauksena (asia T-443/93, Casillo Grani v. komissio, tuomio 27.4.1995, Kok. 1995, s. II-1375).
48 Tässä tapauksessa kuitenkin kantajana on selvitystilassa oleva yhtiö, eikä selvitystila suinkaan ole ilmaantunut oikeudenkäynnin aikana vaan paljon ennen pääasiaa koskevan kanteen nostamista.
49 Kantaja vastasi välitoimista päättävän tuomarin tiedusteluihin istunnossa, että tässä vaiheessa ainoastaan etuoikeutetut velkojat olivat vailla maksupyyteitä. Sen onkin vielä maksettava vakuudettomille velkojilleen akordin mukaisesti. Samoin vastauksena suullisesti esitettyyn kysymykseen kantaja totesi, ettei Italian laissa säädetä määräaikaa omaisuuden realisoinnille, mistä komissio on samaa mieltä.
50 Vastauksista käy ilmi, että on mahdollista, ettei Linean olemassaolo ole lakannut vielä silloin, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antaa ratkaisunsa pääasian oikeudenkäynnin osalta.
51 Sen vuoksi ja koska päätöksen kumoamisen tai sakon määrän alentamisen oikeusvaikutuksena olisi, että komission saatava tapauksen mukaan joko lakkaa olemasta tai pienenee, on katsottava, että kantajalla oli pääasiaa koskevan kanteen nostamisajankohtana intressi saada päätös kumotuksi.
52 Tämän johdosta välitoimihakemus voidaan ottaa tutkittavaksi.
Kiireellisyys ja intressivertailu
53 Aluksi on tarkoin määriteltävä esillä olevan välitoimihakemuksen kohde.
54 Esillä olevan kanteen tarkoituksena on päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen siltä osin kuin siinä määrätään kantajalle sakko. On riidatonta, että päätöksen tiedoksiantoa koskevassa kirjeessään 7.11.2002 komissio totesi, ettei se kanteen nostamisen tapauksessa ryhtyisi sakon perintätoimiin, kunhan hyväksyttävä pankkitakaus asetettaisiin. Näin ollen täytäntöönpanon lykkäämishakemuksen todellisena kohteena voi olla ainoastaan vapautus pankkitakauksen asettamista koskevasta velvollisuudesta, joka on edellytyksenä sille, ettei komission päätöksessään määräämää sakkoa aleta välittömästi periä. Tällainen hakemus voidaan hyväksyä vain poikkeuksellisten asianhaarojen vallitessa (asia 107/82 R, AEG v. komissio, määräys 6.5.1982, Kok. 1982, s. 1549, 6 kohta; em. asia DSR-Senator Lines v. komissio, määräyksen 48 kohta ja asia C-7/01 P(R), FEG v. komissio, määräys 23.3.2001, Kok. 2001, s. I-2559, 44 kohta). Mahdollisuudesta vaatia rahavakuuden asettamista on nimenomaisesti säädetty välitoimimenettelyjen osalta yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksissä, ja se vastaa komission noudattamaa yleistä ja järkeenkäypää linjaa.
55 Tällaisten poikkeuksellisten asianhaarojen vallitsemista voidaan lähtökohtaisesti pitää toteen näytettynä, kun asianosainen, joka pyytää vapauttamista vaadittavan pankkitakauksen ottamisvelvollisuudesta, esittää todisteet siitä, että vakuuden asettaminen on sille objektiivisesti arvioituna mahdotonta (ks. vastaavasti em. asiat DSR-Senator Lines v. komissio ja FEG v. komissio) tai että vakuuden asettaminen vaarantaisi yhtiön olemassaolon (ks. mm. asia T-254/94 R, Buchmann v. komissio, määräys 21.12.1994, Kok. 1994, s. II-1265, 24 kohta ja asia T-191/98 R II, Cho Yang Shipping v. komissio, määräys 28.6.2000, Kok. 2000, s. II-2551, 43 kohta).
56 Tässä tapauksessa on riidatonta, että kantaja ei enää harjoita taloudellista toimintaa, että se on sovellettavan kansallisen lain nojalla ollut akordin kohteena vuodesta 1999 eli jo kolme vuotta ennen kuin komissio määräsi sille päätöksen 3 artiklassa sakon ja että se on selvitystilassa. Tästä seuraa, ettei haetun toimenpiteen epäämisen ja kantajan maksukyvyttömyyden välillä voi olla syy-yhteyttä. Tämän vuoksi arviointia, joka koskee vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, ei voida tämän asian tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen muodostamassa tilanteessa tehdä sen kriteerin mukaan, joka koskee kantajan olemassaolon vaarantumista, kuten komissio esittää huomautuksissaan.
57 Kantajan keskeinen väite on, ettei yksikään luottolaitos suostu takaamaan sen velkaa komissiolle, koska luottolaitoksen saatavaa, joka olisi syntynyt akordimenettelyn alkamisen jälkeen, ei koskaan saisi perittyä.
58 Tältä osin komissio huomauttaa, että 1,65 miljoonaa euroa varattiin erilleen, jotta kantajan mukaan taattaisiin sakon maksu korkoineen. Koska erilleen varaamisen väitettynä tarkoituksena on sen mahdollistaminen, että kantaja voi maksaa velkansa komissiolle siinä tapauksessa, että sen pääasiaa koskeva kanne hylätään, tämä katsoo, että kyseinen summa olisi samoin ehdoin voitu panna erilleen jonkin luottolaitoksen hyväksi, jotta vaadittava vakuus saataisiin.
59 Koska kuitenkaan, kuten Linea istunnossa totesi, 1,65:tä miljoonaa euroa ei voida jäädyttää yksinomaan luottolaitoksen hyväksi, tämä ei voisi olla varma siitä, saako tosiasiassa maksun kantajalta. Vaikka näet oletettaisiinkin, että pääasiaa koskeva kanne hylätään, luottolaitos joutuisi kilpailemaan kantajan muiden velkojien kanssa, ja kansallisen tuomioistuimen olisi vielä määritettävä kyseisen saatavan - joka olisi syntynyt akordimenettelyn alkamisen jälkeen - luonne ja etuoikeusasema. Näin syntyvä riski siitä, että kantaja ei tulisi ikinä suorittamaan maksua, vaikuttaa niin ilmeiseltä, että on syytä uskoa, ettei mikään luottolaitos suostuisi antamaan vaadittua pankkitakausta.
60 Näin ollen on todettava Linean näyttäneen riittävällä tavalla toteen, että yhtiön tämänhetkisen taloudellisen ja muun tilanteen takia sen on mahdotonta saada pankkitakausta luottolaitokselta.
61 Esillä olevien intressien vertailun perusteella nyt käsiteltävänä olevaa välitoimihakemusta ei silti voida hyväksyä.
62 Kun nimittäin otetaan huomioon tapauksen asianhaarat, päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen siltä osin kuin siinä määrätään kantajalle sakko estäisi komissiota ryhtymästä toimiin kansallisessa tuomioistuimessa sakon perimiseksi ja turvaamasta oman etunsa ohella yhteisön taloudellista etua (em. asia Cho Yang Shipping v. komissio, määräyksen 53 kohta), mikä tapahtuisi todellisuudessa ainoana tarkoituksena suojata Linean muita velkojia. Kuten komissio aivan oikein korostaa, sitä vaaraa, että kantajan varat eivät riitä sakon suorittamiseen - kokonaan tai osittain - pääasiaa koskevan kanteen mahdollisen hylkäämisen ajankohtana, ei voida varmuudella välttää. Ei myöskään ole millään tavoin varmaa, kuten kantaja istunnossa myönsi, että varattuna olevat 1,65 miljoonaa euroa on tarkoitettu pelkästään sen velan maksuun, joka Linean on suoritettava komissiolle pääasiaa koskevan kanteen tultua hylätyksi. Onkin tarpeen pysyttää päätöksen täytäntöönpanokelpoisuus, jotta ei asetettaisi estettä toimenpiteille, joiden komissio katsoo olevan tarpeen päätöksessä määrätyn sakon perimiseksi.
63 Linean ja sen velkojien väitetyn intressin, joka koskee sakon perintään ryhtymisen välttämistä, osalta on todettava, että sitä voidaan arvioida vain komission saatavan laadun ja etuoikeusaseman perusteella, joiden määrittäminen kuuluu yksin kansalliselle tuomioistuimelle, joka tarvittaessa kysyy EY 234 artiklan mukaisesti neuvoa yhteisöjen tuomioistuimelta.
64 Koska intressivertailun seurauksena ratkaisu kallistuu siihen, ettei täytäntöönpanoa lykätä, esillä oleva hakemus on hylättävä.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI
on määrännyt seuraavaa:
1) Välitoimihakemus hylätään.
2) Kuluista päätetään myöhemmin.