62023CJ0339
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
24 päivänä lokakuuta 2024 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Kulutusluottosopimukset – Direktiivi 2008/48/EY – Ylivelkaantumisen riski – 8 artikla – Luotonantajan velvollisuus tarkistaa kuluttajan luottokelpoisuus – 10 artikla – Luottosopimuksissa mainittavat tiedot – 23 artikla – Kyseisen velvollisuuden laiminlyönnistä määrättävä seuraamus – Samantasoiset seuraamukset – Sovelletun seuraamuksen tehokkuus, oikeasuhteisuus ja varoittavuus
Asiassa C‑339/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Siemianowice Śląskien piirioikeus, Puola) on esittänyt 28.4.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 30.5.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty
vastaan
LC,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Gratsias, neljännen jaoston puheenjohtaja I. Jarukaitis sekä tuomari Z. Csehi (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja S. Żyrek,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään S. Šindelková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Ondrůšek ja M. Owsiany-Hornung,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY (EUVL 2008, L 133, s. 66) 8, 10 ja 23 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (jäljempänä Horyzont), joka on Nest Bank S.A:n luovutuksensaaja, ja luonnollinen henkilö LC ja joka koskee kulutusluottosopimukseen (jäljempänä kulutusluottosopimus) perustuvan saatavan maksamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2008/48 johdanto-osan 26 ja 47 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(26)
– – Etenkin kasvavilla luottomarkkinoilla on tärkeää, että luotonantajat eivät ryhdy vastuuttomaan lainanantoon eivätkä myönnä luottoja arvioimatta ensin luottokelpoisuutta, ja että jäsenvaltiot toteuttavat tällaisen menettelyn estämiseksi tarvittavan valvonnan ja määrittävät tarvittavat keinot seuraamusten langettamiseksi näin menetteleville luotonantajille. Vastuun kunkin kuluttajan luottokelpoisuuden tarkistamisesta olisi kuuluttava luotonantajalle – –. Tätä varten luotonantajien olisi sallittava käyttää kuluttajan paitsi asianomaisen luottosopimuksen valmistelun myös pitkäaikaisen kaupallisen suhteen kuluessa toimittamia tietoja. Jäsenvaltioiden viranomaiset voisivat antaa myös asianmukaisia ohjeita ja opastusta luotonantajille. Myös kuluttajien olisi noudatettava varovaisuutta ja täytettävä sopimusvelvoitteensa.
– –
(47)
Jäsenvaltioiden olisi annettava säännökset tämän direktiivin perusteella annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja varmistettava niiden täytäntöönpano. Vaikka seuraamusten valinta on jäsenvaltioiden harkinnassa, olisi säädettyjen seuraamusten oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
4
Kyseisen direktiivin 8 artiklan, jonka otsikko on ”Velvollisuus arvioida kuluttajan luottokelpoisuus”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luotonantaja arvioi ennen luottosopimuksen tekemistä kuluttajan luottokelpoisuuden riittävien tietojen perusteella, jotka on voitu saada kuluttajalta, ja tarpeen mukaan asiaankuuluvasta tietokannasta haettujen tietojen perusteella. Jäsenvaltiot, joiden lainsäädännössä velvoitetaan luotonantaja arvioimaan ennen luottosopimuksen tekemistä kuluttajan luottokelpoisuus asiaankuuluvasta tietokannasta haettujen tietojen perusteella, voivat säilyttää tämän velvollisuuden.”
5
Kyseisen direktiivin 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Luottosopimuksissa mainittavat tiedot”, luetellaan tiedot, jotka on mainittava luottosopimuksessa.
6
Kyseisen direktiivin 23 artiklassa, jonka otsikko on ”Seuraamukset”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava säännökset tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
Puolan oikeus
Kulutusluottolaki
7
Direktiivi 2008/48 saatettiin osaksi Puolan oikeusjärjestystä kulutusluotoista 12.5.2011 annetulla lailla (ustawa o kredycie konsumenckim, Dz. U. nro 126, järjestysnumero 715), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä kulutusluottolaki).
8
Kulutusluottolain 9 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Luotonantaja on ennen kulutusluottosopimuksen tekemistä velvollinen arvioimaan kuluttajan luottokelpoisuuden. – –
2.   Luottokelpoisuus arvioidaan kuluttajalta saatujen tietojen tai asiaankuuluvista tietokannoista tai luotonantajan rekistereistä haettujen tietojen perusteella.
3.   Kuluttajan on esitettävä luotonantajan pyynnöstä luottokelpoisuuden arvioimiseen tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
4.   Jos luotonantaja on pankki tai muu laissa luottoja myöntämään valtuutettu laitos, luottokelpoisuus arvioidaan 29.8.1997 annetun pankkilain (ustawa – Prawo bankowe, Dz. U. nro 140, järjestysnumero 939) 70 §:n ja muiden näitä toimijoita sitovien säännösten mukaisesti ottaen huomioon 1–3 momentti.”
9
Kulutusluottolain 45 §:n 1 momentissa säädetään, että jos luotonantaja rikkoo erilaisia velvollisuuksiaan, muun muassa tiedottamisvelvollisuutta, koskevia säännöksiä, kuluttaja voi, ilmoitettuaan tästä kirjallisesti luotonantajalle, maksaa luoton takaisin ilman korkoja ja muita luotonantajalle maksettavia luottokustannuksia sopimuksen mukaisin määräajoin ja siinä määrätyllä tavalla.
Siviililaki
10
Siviililain, joka annettiin 23.4.1964 (ustawa – Kodeks cywilny, Dz. U. nro 16, järjestysnumero 93), 58 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”1.   Oikeustoimi, joka on lain vastainen tai jolla pyritään kiertämään lakia, on pätemätön, ellei asiaankuuluvassa säännöksessä säädetä muusta seurauksesta, erityisesti siitä, että pätemättömien ehtojen sijasta sovelletaan lain asianmukaisia säännöksiä.
2.   Yhteiskunnan hyvien tapojen vastainen oikeustoimi on pätemätön.
3.   Jos vain osa oikeustoimesta on pätemätön, oikeustoimen muut osat pysyvät voimassa, ellei asian olosuhteista ilmene, että kyseistä toimea ei olisi toteutettu ilman pätemättömäksi tulleita osia.”
Siviiliprosessilaki
11
Siviiliprosessilain, joka annettiin 17.11.1964 (ustawa – Kodeks postępowania cywilnego, Dz. U. nro 43, järjestysnumero 296), 5054 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”Kanteen muuttaminen ei ole sallittua. 75–85 §:aa, 194–196 §:aa ja 198 §:aa ei sovelleta.”
Pankkilaki
12
Pankkilain 70 §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”1.   Pankki asettaa luoton myöntämisen edellytykseksi luotonottajan luottokelpoisuuden. Luottokelpoisuudella tarkoitetaan kykyä maksaa otettu luotto takaisin korkoineen sopimuksessa ilmoitettujen määräaikojen mukaisesti. Luotonottajan on esitettävä pankin pyynnöstä luottokelpoisuuden arvioimiseen tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
2.   Pankki voi myöntää luottoa luonnolliselle henkilölle, joka ei ole luottokelpoinen, jos
1)
vahvistetaan erityinen järjestely luoton takaisinmaksun varmistamiseksi;
– –
3.   Luotonottaja on velvollinen sallimaan, että pankki voi tehdä kaikki arviointitoimet hänen taloudellisesta ja rahoituksellisesta tilanteestaan sekä valvoa luoton käyttöä ja takaisinmaksua.”
13
Kyseisen lain 78a §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”Tämän lain säännöksiä sovelletaan pankin kulutusluottolain säännösten mukaisesti tekemiin luotto- ja lainasopimuksiin siltä osin kuin niistä ei säädetä kulutusluottolaissa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
14
LC ja Nest Bank, jonka kotipaikka on Varsova (Puola), tekivät 28.9.2017 kulutusluottosopimuksen. LC:n ottaman kulutusluoton määrä oli 49148,06 Puolan zlotya (PLN) (n. 10457 euroa) ja takaisin maksettava kokonaismäärä oli 62573,16 PLN (n. 13313,44 euroa). Tämä summa muodostui luoton pääomasta, koko laina-ajalta pääomalle laskettavasta korosta ja 7323,06 PLN:n (n. 1558 euron) suuruisesta lainanmyöntämispalkkiosta. Kyseinen kulutusluoto oli maksettava takaisin 60 kuukausierässä, joiden suuruus oli 1042 PLN (n. 221 euroa), viimeistään 3.10.2022.
15
LC ilmoitti kulutusluottosopimuksessa, että hänen keskimääräinen nettokuukausitulonsa oli 1755,62 PLN (n. 373 euroa). Kyseisessä sopimuksessa mainittiin myös, että LC:llä oli velka, joka muodostui toisesta luotosta, jonka kuukausierät olivat 320 PLN (n. 68 euroa).
16
Nest Bank siirsi kulutusluottosopimukseen perustuvan saatavan Horyzontille, jonka kotipaikka on myös Varsovassa.
17
Koska LC ei maksanut luoton määrää takaisin asetetussa määräajassa, Horyzont esitti Sąd Rejonowy Lublin Zachód w Lubliniessa (länsi-Lublinin piirioikeus, Puola) maksuvaatimuksen. Kyseinen tuomioistuin hyväksyi tämän vaatimuksen ja osoitti LC:lle maksamismääräyksen. LC riitautti kyseisen maksamismääräyksen Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskichissa (Siemianowice Śląskien piirioikeus, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Riitauttamisensa tueksi LC väittää, ettei Nest Bank arvioinut hänen luottokelpoisuuttaan kulutusluottosopimuksen tekohetkellä.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi pääasian oikeudenkäynnin yhteydessä, että Nest Bank oli myöntänyt kyseisen kulutusluoton vastoin niitä säännöksiä, joilla direktiivin 2008/48 8 artiklan 1 kohdan mukainen luotonantajan velvollisuus arvioida luotonottajan luottokelpoisuus oli saatettu osaksi Puolan oikeutta. Kyseinen tuomioistuin pohtii siten kyseisen laiminlyönnin seurauksia.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että vaikka kansallisessa oikeudessa on säädetty useista seuraamuksista, kun Puolan lainsäätäjä on pannut direktiivin 2008/48 täytäntöön, siinä ei kuitenkaan säädetä erityisestä seuraamuksesta kulutusluottoa hakevan kuluttajan luottokelpoisuuden arviointia koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että kulutusluottolain 45 §:ssä säädetään seuraamuksesta, jota kutsutaan ilmaisluotoksi. Kyseinen seuraamus on yksi niistä seuraamuksista, joita sovelletaan ainoastaan määrättyihin rikkomuksiin, joihin ei kuulu direktiivin 2008/48 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu kuluttajan luottokelpoisuuden arviointia koskevan velvollisuuden laiminlyönti. Kyseinen tuomioistuin toteaa lisäksi, että on mahdollista soveltaa siviililain 58 §:ää, jonka nojalla on mahdollista määrätä seuraamukseksi kyseessä olevan oikeustoimen pätemättömyys. Kyseinen tuomioistuin lisää, ettei se pyydä unionin tuomioistuinta osoittamaan sille, mitä kansallisen oikeuden säännöstä pääasiassa on sovellettava, vaan se pyytää tulkitsemaan unionin oikeuden merkityksellisiä säännöksiä, koska kansallisessa oikeudessa säädettyjen seuraamusten moninaisuudesta seuraa se, että myös direktiivistä 2008/48 johtuvien velvollisuuksien laiminlyönnistä määrättävien seuraamusten suhteellisuus vaihtelee.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että 10.6.2021 annetussa tuomiossa Ultimo Portfolio Investment (Luxemburg) (C‑303/20, EU:C:2021:479) unionin tuomioistuin käsitteli laajaa harkintavaltaa, joka kansallisilla tuomioistuimilla on, kun ne soveltavat todetun velvollisuuden laiminlyönnin vakavuuteen nähden oikeassa suhteessa olevaa toimenpidettä ja erityisesti valitsevat sen. Se pohtii, merkitseekö tämä sitä, että kyseisen toimenpiteen on vastattava niitä seuraamuksia, joista säädetään direktiivin 2008/48 täytäntöönpanosäännöksistä johtuvien muiden velvollisuuksien laiminlyönnistä.
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 2008/48 8 artiklan 1 kohdassa säädetty velvollisuus ja myös kyseisestä direktiivistä johtuvat tiedottamisvelvollisuudet ovat olennaisen tärkeitä kuluttajille. Näin ollen se pohtii, onko direktiivin 2008/48 23 artiklassa tarkoitettujen seuraamusten eriyttäminen sallittua kansallisessa oikeudessa, vaikka elinkeinonharjoittajalle direktiivin 2008/48 8 ja 10 artiklassa asetettujen velvollisuuksien on katsottava olevan toisiaan vastaavia eli samantasoisia ja vastaavan toisiaan myös tavoitteiltaan.
23
Tässä tilanteessa Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2008/48/EY] 8 artiklaa tulkittava siten, että siinä ilmaistu luotonantajan velvollisuus arvioida kuluttajan (luotonottajan) luottokelpoisuus vastaa muita kyseisessä direktiivissä säädettyjä velvollisuuksia (erityisesti 10 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädettyjä tiedottamisvelvollisuuksia) siten, että seuraamukset, joihin kyseisen direktiivin 23 artiklassa viitataan, eivät voi poiketa toisistaan, eli kunkin erikseen tarkastellun velvollisuuden laiminlyönnin oikeudelliset seuraamukset eivät voi olla erilaiset?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
24
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2008/48 23 artiklaa tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn kuluttajan luottokelpoisuuden arvioimista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä määrättävä seuraamus eroaa seuraamuksesta, josta säädetään siinä tapauksessa, että muita kyseisessä direktiivissä säädettyjä mahdollisesti vastaavia velvollisuuksia ja erityisesti saman direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä velvollisuutta, joka koskee kulutusluottosopimuksiin sisällytettäviä tietoja, laiminlyödään.
25
On muistutettava, että direktiivin 2008/48 23 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava säännökset kyseisen direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Kyseisten seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
26
Kyseisen 23 artiklan sanamuodosta seuraa näin ollen, että kyseisestä direktiivistä johtuvien velvollisuuksien laiminlyönteihin sovellettava seuraamusjärjestelmä on määriteltävä siten, että seuraamukset ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ja että jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraamukset pannaan täytäntöön. Kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 47 perustelukappaleessa todetaan, kyseisen seuraamusjärjestelmän valinta näissä rajoissa on jäsenvaltioiden harkinnassa (tuomio 27.3.2014, LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, 43 kohta).
27
Tältä osin on todettava, että oikeuskäytännöstä ilmenee, että direktiivin 2008/48 23 artiklalla tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi eli sen takaamiseksi, että seuraamukset ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ei ainoastaan kansallisella lainsäätäjällä vaan myös kansallisilla tuomioistuimilla on oltava niiden käsiteltäväksi saatetun asian kohteen asettamissa rajoissa harkintavaltaa, jonka perusteella ne voivat valita käsiteltävän asian olosuhteiden mukaan toimenpiteen, joka on oikeassa suhteessa todetun velvollisuuden laiminlyönnin vakavuuteen. Kyseisten tuomioistuinten on siis otettava huomioon kaikki kansallisen oikeuden säännöt ja tulkittava niitä mahdollisimman pitkälle kyseisen direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta saavutettaisiin direktiivillä tavoiteltujen päämäärien mukainen tulos (ks. vastaavasti tuomio 10.6.2021, Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Jos direktiivistä 2008/48 johtuvien velvollisuuksien laiminlyönnistä määrättäviä seuraamuksia koskeva seuraamusjärjestelmä, josta jäsenvaltio on säätänyt, on tämän tuomion 26 ja 27 kohdassa mainitun oikeuskäytännön vaatimusten mukainen, kyseisen direktiivin 23 artikla ei siten ole esteenä sille, että eri velvollisuuksien laiminlyönnistä seuraa erilaisia seuraamuksia.
29
Tältä osin on täsmennettävä, että direktiivissä 2008/48 säädetään erilaisista velvollisuuksista, joilla on eri tavoitteet.
30
Direktiivin 2008/48 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla velvollisuudella arvioida kuluttajan luottokelpoisuus ennen luottosopimuksen tekemistä pyritään nimittäin, kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 26 perustelukappaleessa nimenomaisesti todetaan, luotonantajien vastuullistamiseen ja kuluttajien suojelemiseen varmistamalla, että luotonantajat eivät ryhdy vastuuttomaan lainanantoon arvioimatta ensin kuluttajan luottokelpoisuutta (ks. vastaavasti tuomio 11.1.2024, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, 34 ja 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Siltä osin kuin kyseisellä velvollisuudella pyritään suojaamaan kuluttajia ylivelkaantumis- ja maksukyvyttömyysriskeiltä, sillä on olennainen merkitys kuluttajille (ks. vastaavasti tuomio 10.6.2021, Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Ennen luottosopimuksen tekemistä ja samanaikaisesti sen tekemisen kanssa saatujen sopimusehtoja ja sopimuksen tekemisen seurauksia koskevien tietojen, muun muassa direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdassa säädettyjen tietojen, perusteella kuluttaja voi puolestaan päättää, haluaako hän sitoutua elinkeinonharjoittajan aiemmin laatimiin ehtoihin. Myös kyseisillä tiedoilla on näin ollen kuluttajalle olennainen merkitys (ks. vastaavasti tuomio 21.4.2016, Radlinger ja Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Vaikka oikeuskäytännöstä ilmenee, että sekä direktiivin 2008/48 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla velvollisuudella arvioida kuluttajan luottokelpoisuus ennen luottosopimuksen tekemistä että muun muassa kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa säädetyllä tiedottamisvelvollisuudella on olennainen merkitys, on kuitenkin todettava, että näillä velvollisuuksilla on eri tavoitteet ja että niiden laiminlyönnistä ei aiheudu samankaltaisia seurauksia kyseisellä säännöksellä suojatun oikeushyvän ja luottosopimuksen osapuolten kannalta.
34
Kuluttajan luottokelpoisuuden tarkistamista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä voisi siten seurata, että kuluttaja tekee luottosopimuksen, joka altistaa kuluttajan ylivelkaantumiselle ja maksukyvyttömyydelle. Tiedottamisvelvollisuuksien laiminlyönnin seuraukset voivat sitä vastoin vaihdella huomattavasti kyseessä olevan erityisen velvollisuuden mukaan, ja tämän laiminlyönnin vakavuus riippuu lisäksi käytännössä kyseisestä luottosopimuksesta puuttuvien seikkojen määrästä ja merkittävyydestä. Tällaiset laiminlyönnit voivat esimerkiksi vaikeuttaa kuluttajan luottotarjousten vertailua tai luottosopimuksen mukaisten oikeuksien käyttämistä.
35
Tästä seuraa, että kahden olennaisen tärkeän velvollisuuden laiminlyönnillä voi olla erilaisia seurauksia kuluttajalle ja määrättyjen seuraamusten, jotka eivät välttämättä ole samoja, on oltava molemmissa tapauksissa muun muassa oikeasuhteisia, kun otetaan huomioon sekä laiminlyönnin yksilöllinen vakavuus että siitä kuluttajalle aiheutuvat erilaiset seuraukset.
36
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/48 23 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn kuluttajan luottokelpoisuuden arvioimista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä määrättävä seuraamus eroaa seuraamuksesta, josta säädetään siinä tapauksessa, että muita kyseisessä direktiivissä säädettyjä mahdollisesti vastaavia velvollisuuksia ja erityisesti saman direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä velvollisuutta, joka koskee kulutusluottosopimuksiin sisällytettäviä tietoja, laiminlyödään, kunhan kyseisessä 23 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
Oikeudenkäyntikulut
37
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY 23 artiklaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sille, että kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn kuluttajan luottokelpoisuuden arvioimista koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä määrättävä seuraamus eroaa seuraamuksesta, josta säädetään siinä tapauksessa, että muita kyseisessä direktiivissä säädettyjä mahdollisesti vastaavia velvollisuuksia ja erityisesti saman direktiivin 10 artiklan 2 kohdassa säädettyä velvollisuutta, joka koskee kulutusluottosopimuksiin sisällytettäviä tietoja, laiminlyödään, kunhan kyseisessä 23 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.