61998CJ0099_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-99/98,
Itävallan tasavalta, asiamiehenään W. Okresek, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään V. Kreuschitz ja P. F. Nemitz, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) mukaisen virallisen tutkimusmenettelyn aloittamisesta 9 päivänä helmikuuta 1998 tehdyn komission päätöksen SG(98)D/1124, joka koskee Siemens Bauelemente OHG:lle, kotipaikka Villach (Itävalta), myönnettyä valtiontukea nro C 84/97 (entinen N 509/96),
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: kuudennen jaoston puheenjohtaja C. Gulmann, joka hoitaa presidentin tehtäviä, jaostojen puheenjohtajat A. La Pergola, M. Wathelet ja V. Skouris (esittelevä tuomari) sekä tuomarit D. A. O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón ja R. Schintgen,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Itävallan tasavallan, asiamiehenään H. Dossi, avustajanaan Rechtsanwalt M. Krassnigg, ja komission, asiamiehenään V. Kreuschitz, 28.3.2000 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 13.7.2000 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Itävallan tasavalta on yhteisöjen tuomioistuimeen 7.4.1998 jättämällään kanteella vaatinut EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) mukaisen virallisen tutkimusmenettelyn aloittamisesta 9 päivänä helmikuuta 1998 tehdyn komission päätöksen SG(98)D/1124 (jäljempänä riidanalainen päätös), joka koskee Siemens Bauelemente OHG:lle (jäljempänä Siemens), kotipaikka Villach (Itävalta), myönnettyä valtiontukea nro C 84/97 (entinen N 509/96).
2 Asiakirja-aineistosta ilmenee, että komissio sai 26.4.1996 tietää lehtiartikkelista, jossa toistettiin Siemensin konsernin johtajan ilmoitus, että Siemens suunnitteli toteuttavansa 4 563,7 miljoonan Itävallan shillingin (ATS) suuruisen investoinnin Villachin tuotantopaikalla sen jälkeen, kun Itävallan liittohallitus, Kärntenin osavaltio ja Villachin kunta olivat antaneet Siemensille kirjallisen lupauksen 371 miljoonan ATS:n suuruisesta tuesta. Eräässä sanomalehdessä oli jo 5.4.1995 julkaistu tieto, jonka mukaan Itävallan kansleri "oli antanut periaatteellisen lupauksen" tällaisen tuen myöntämisestä Siemensille.
3 Siemensille annettu kirjallinen lupaus sisältyi kirjeeseen, jonka olivat 18.4.1996 allekirjoittaneet liittovaltion puolesta valtiovarainministeri sekä Kärntenin osavaltion ja Villachin kunnan edustajat. Kirjeessä todetaan seuraavaa:
"Itävallan tasavalta ilmoittaa lähiviikkoina tukisuunnitelmasta Euroopan unionin kilpailuasioista vastaavalle viranomaiselle. Sitova lupaus hyväksyttävän suuruisesta tuesta edellyttää tämän viranomaisen tuelle kokonaisuudessaan tai osittain antamaa hyväksyntää."
4 Komissio kehotti 13.5.1996 päivätyllä kirjeellä Itävallan hallitusta ilmoittamaan sille kyseisestä tukisuunnitelmasta.
5 Itävallan hallitus vastasi 5.6.1996 päivätyllä kirjeellään. Se selosti siinä Siemensin näkemyksiä "Euroopan puolijohdeteollisuuden kannalta merkittävästä tehopuolijohteita koskevasta tutkimushankkeesta". Lisäksi se ilmoitti seuraavaa:
"Hanketta ja tuen myöntämistä koskevia yksityiskohtia suunnitellaan parhaillaan. Kun nämä valmistelutyöt on saatu päätökseen, suunnitellusta kannustustoimenpiteestä ilmoitetaan luonnollisesti Euroopan komissiolle Euroopan unionin tukia koskevien sääntöjen mukaisesti."
6 Itävallan hallitus ilmoitti kyseisestä tuesta komissiolle 21.6.1996 lähettämässään kirjeessä, johon sisältyi 14 sivun pituinen tekninen kuvaus. Ilmoituksen mukaan tuki oli tarkoitettu Siemensin tehopuolijohteiden alalla kehittämään hankkeeseen. Ilmoituksessa vahvistettiin aiheesta annetut lehdistötiedotteet ja todettiin, että hankkeen kokonaiskustannukset, yhteensä 4 563,7 miljoonaa ATS, katettaisiin 371 miljoonaan ATS:iin asti valtiontuella, josta osan myöntäisivät liittovaltion viranomaiset ja osan Kärntenin osavaltio ja Villachin kunta. Suurin osa ilmoitetusta tuesta, eli 348,2 miljoonaa ATS varattaisiin tutkimus- ja kehitystyöhön, kun taas loppuosasta 17 miljoonaa ATS oli tarkoitus osoittaa ympäristönsuojelutoimiin ja 5,8 miljoonaa ATS koulutukseen.
7 Komissio esitti 26.7.1996 päivätyllä kirjeellään (jäljempänä komission ensimmäinen kirje) Itävallan hallitukselle useita kysymyksiä saadakseen tarkempia tietoja. Komissio perusteli tätä lisätietoja koskevaa pyyntöään sillä, että Itävallan hallituksen 21.6.1996 tekemä ilmoitus ei sisältänyt kaikkia tarvittavia tietoja, jotta se voisi ottaa kantaa kyseisen tuen yhteensoveltuvuuteen perustamissopimuksen kanssa.
8 Itävallan hallitus vastasi komission ensimmäiseen kirjeeseen 2.1.1997 toimittaen sille teknisiä selityksiä.
9 Komissio esitti 17.2.1997 päivätyllä kirjeellään (jäljempänä komission toinen kirje) Itävallan hallitukselle lisäkysymyksiä, jotta se täsmentäisi ja selkeyttäisi joitakin 2.1.1997 lähettämäänsä kirjeeseen sisältyviä tietoja.
10 Itävallan hallitus vastasi 19.3.1997 komission toisessa kirjeessä esitettyihin kysymyksiin.
11 Komissio esittää vastineessaan, että sen kyseisenä aikana kilpailuasioista vastannut pääosasto (jäljempänä PO IV) ilmoitti 28.4.1997 päivätyllä muistiolla kyseisestä tukisuunnitelmasta komission toimivaltaiselle jäsenelle. Komissio toteaa, että tässä muistiossa PO IV epäili riippumatonta asiantuntijaa kuultuaan sitä, että tuki vastaisi tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön puitteita. PO IV epäili niin ikään tuen tarvetta, varsinkin kun Siemens oli jo kesällä 1995 ilmoittanut aikomuksestaan toteuttaa investointeja Villachin tuotantopaikalla. Se ehdotti päätösluonnoksen perusteella komission muiden pääosastojen kuulemista perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta. Tässä toimivaltaisen komission jäsenen tiedoksi tarkoitetussa muistiossa mainittiin myös, että pieni osa suunnitellusta tuesta saattoi perustua itävaltalaiseen määräykseen, jota ei ollut ilmoitettu komissiolle ja jonka otsikkona on Richtlinie zur Förderung von generellen betrieblichen Schulungs maßnahmen (yrityksissä toteutettavien yleisten koulutustoimenpiteiden edistämiseksi annettu määräys) ja joka on osaltaan annettu Arbeitsmarktförderungsgesetzin (työmarkkinoiden kehittämisestä annettu laki) soveltamiseksi.
12 Komissio mainitsee vastineessaan niin ikään komission eri yksiköiden välillä ja komission jäsenten kollegiossa käydyt "laajat [ja] erittäin monitahoiset - - keskustelut", jotka koskivat päätösehdotuksia puolijohteiden valmistajille suunnattavista useista kansallisista tukisuunnitelmista ja muun muassa esillä olevassa asiassa kyseessä olevasta tukisuunnitelmasta. Komission mukaan näitä keskusteluja käytiin toukokuusta joulukuuhun 1997.
13 Saatuaan Itävallan viranomaisilta 24.3.1997 vastauksen toiseen kirjeeseensä komissio lähetti Itävallan hallitukselle 2.5.1997 päivätyn kirjeen (jäljempänä komission kolmas kirje), jossa se kysyi, oliko ilmoitetun tuen koulutukseen tarkoitettu osa myönnettävä Arbeitsmarktförderungsgesetzin ja sen soveltamistoimien nojalla.
14 Itävallan hallitus ilmoitti 13.6.1997 päivätyllä kirjeellään komissiolle, että ilmoitetun tuen koulutukseen tarkoitettu osa ei perustunut Arbeitsmarktförderungsgesetziin eikä myöskään sen soveltamistoimiin.
15 Komissio esitti 6.8.1997 päivätyllä kirjeellään (jäljempänä komission neljäs kirje) Itävallan hallitukselle kolme lisäkysymystä, joilla se halusi selvittää, oliko tuki edelleen tarpeen. Ensimmäinen kysymys koski hankkeen etenemistä sekä kyseiseen päivään mennessä aiheutuneita kuluja. Kaksi muuta kysymystä liittyivät lokakuun 1995 ja tammikuun 1996 välillä toteutettuihin valmistelutöihin sekä kesäkuussa 1996 aloitettuun tehopuolijohteiden keskukseksi tarkoitetun puhdastilan rakentamiseen.
16 Itävallan hallitus vastasi näihin kysymyksiin 4.9.1997 päivätyllä kirjeellään, joka saapui komissiolle 10.9.1997.
17 Komissio epäili edelleen, että ilmoitetussa tukisuunnitelmassa tarkoitettiin tosiasiallisesti Villachin kunnan tukea, minkä vuoksi se pyysi 10.11.1997 päivätyllä kirjeellään (jäljempänä komission viides kirje) Itävallan hallitusta selvittämään asiaa.
18 Itävallan hallitus lähetti 20.11.1997 komissiolle kirjeen. Tässä kirjeessään se totesi, että vastaus komission viidenteen kirjeeseen sisältyi jo sen 2.1.1997 päivättyyn kirjeeseen, jossa vastattiin komission ensimmäiseen kirjeeseen, minkä vuoksi komissio ei voinut mitenkään pitää kyseenalaisena sitä, että ilmoitettu kokonaismäärä kattoi kaikki suunnitellut tuet eli sekä liittohallituksen ja Kärntenin osavaltion että Villachin kunnan rahoittamat tuet. Itävallan hallitus katsoo, että koska kyseistä tukea koskeva ilmoitus oli täydellinen, sitä oli pidettävä olemassa olevana tukena ja Itävallan tasavalta saattoi alkaa toteuttaa kyseistä tukisuunnitelmaa.
19 Vahvistettuaan, että se piti viidennessä kirjeessä esittämäänsä kysymystä tarpeellisena, komissio ilmoitti vuoden 1997 marraskuun lopulla Itävallan hallitukselle osoittamallaan, päiväämättömällä telekopiolla vastustavansa Itävallan tasavallan aikomusta toteuttaa tuki ilman komission ennalta antamaa hyväksyntää. Komissio totesi vielä, että sen tarkoituksena oli tehdä päätös ilmoitetusta tukisuunnitelmasta.
20 Itävallan hallitus vahvisti 10.12.1997 päivätyllä kirjeellään jo 20.11.1997 päivätyssä kirjeessä ilmaistun kannan ja ilmoitti, ettei komission vastustamista voida pitää pätevänä.
21 Komissio ilmoitti 16.12.1997 päivätyllä telekopiollaan Itävallan hallitukselle, että se oli aloittanut samana päivänä tehdyllä päätöksellä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan nojalla kyseistä tukisuunnitelmaa koskevan virallisen tutkimusmenettelyn.
22 Menettelyn aloittaminen vahvistettiin Itävallan tasavallalle 9.2.1998 osoitetulla kirjeellä.
23 Edellä mainitussa kirjeessä sen todettiin koskevan "Siemens Bauelemente OHG:lle myönnettyä, komissiolle ilmoitettua valtiontukea nro C 84/97 (entinen N 509/96 - Itävalta)".
24 Kuvattuaan asian olosuhteita, kyseistä yritystä ja tukisuunnitelmaa ja sen jälkeen arvioituaan tuen lainmukaisuutta komissio päättää riidanalaisen päätöksen seuraavasti:
"Edellä esitetyillä perusteilla komissio epäilee tässä vaiheessa vahvasti ilmoitetun tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Itävallan viranomaiset eivät ole näyttäneet toteen tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävän tuen kannustusvaikutusta eivätkä sen välttämättömyyttä, eivätkä ne ole myöskään näyttäneet, että hankkeeseen voitaisiin myöntää tukea sillä perusteella, että kyseessä on kilpailua edeltävä kehityshanke. Ympäristönsuojeluun ja koulutukseen tarkoitut tuet on tutkittava edellä esitettyjen kriteerien perusteella.
Komissio on tästä syystä päättänyt aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn. Tämän vuoksi se kehottaa Itävallan hallitusta esittämään sille kaikki asiaankuuluvat lisätiedot tai huomautukset kuukauden kuluessa tämän kirjeen vastaanottamisesta.
Komissio muistuttaa Itävallan viranomaisia myös siitä, että perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaan asianomaisella jäsenvaltiolla ei ole oikeutta toteuttaa tukisuunnitelmaa ennen kuin 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa menettelyssä on tehty lopullinen päätös - - ."
25 Itävallan tasavalta on nostanut kanteen juuri tästä päätöksestä.
26 Itävallan tasavalta väittää kannekirjelmässään, että kyseistä tukea koskevasta ilmoituksesta komissiolle on tullut täydellinen sen jälkeen, kun komissio on saanut sen vastaukset komission toisessa kirjeessä esitettyihin kysymyksiin 24.3.1997 tai viimeistään komission neljännessä kirjeessä esitettyihin kysymyksiin 10.9.1997 ja että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenevä kahden kuukauden määräaika (ks. mm. asia 120/73, Lorenz, tuomio 11.12.1973, Kok. 1973, s. 1471; Kok. Ep. II, s. 177; asia 121/73, Markmann, tuomio 11.12.1973, Kok. 1973, s. 1495; asia 122/73, Nordsee, tuomio 11.12.1973, Kok. 1973, s. 1511 ja asia 141/73, Lohrey, tuomio 11.12.1973, Kok. 1973, s. 1527; jäljempänä asiassa Lorenz annetun tuomion mukainen oikeuskäytäntö) sille, että komissio hyväksyy tuen tai aloittaa virallisen tutkimusmenettelyn perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisesti, on näin ollen päättynyt. Tästä seuraa Itävallan tasavallan mukaan, että tuesta on tämän oikeuskäytännön mukaisesti tullut perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu olemassa oleva tuki ja että Itävallan tasavalta on pätevästi ilmoittanut 20.11.1997 etukäteen aikomuksestaan toteuttaa tuki. Näin ollen komissiolla ei olisi enää ollut oikeutta aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua virallista tutkimusmenettelyä, ja riidanalainen päätös, jossa kyseistä tukea on virheellisesti pidetty uutena tukena, jonka maksaminen on kielletty, olisi kumottava, koska se on tehty perustamissopimuksen ja olennaisten muotovaatimusten vastaisesti ja koska komissio on käyttänyt väärin harkintavaltaansa.
27 Komissio väittää puolestaan, että Itävallan tasavalta ei voi vedota olemassa olevien tukien järjestelmään, ja esittää tältä osin puolustuksekseen yhden ensisijaisen perusteen ja kolme toissijaista perustetta. Ensisijainen peruste koskee sitä, että tuki on toteutettu ennen sen ilmoittamista komissiolle. Ensimmäisen toissijaisen perusteen mukaan asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesta oikeuskäytännöstä ilmenevä määräaika, jossa tuen alustava tutkintavaihe on saatava päätökseen, ei ollut vielä päättynyt 20.11.1997, jolloin Itävallan tasavalta ilmoitti komissiolle aikomuksestaan toteuttaa kyseinen tuki. Toisen toissijaisen perusteen mukaan kyseistä määräaikaa ei missään tapauksessa voida pitää kahden kuukauden pituisena tiukkana määräaikana vaan ainoastaan ohjeellisena määräaikana. Kolmannella toissijaisella perusteellaan komissio väittää, että sillä oli oikeus vastustaa kyseisen tuen toteuttamista.
Asiassa sovellettavat oikeussäännöt ja oikeuskäytäntö
28 Tarkasteltaessa asianosaisten esittämiä perusteita on syytä aluksi kerrata asian tosiseikkoihin sovellettavat säännökset ja oikeuskäytäntö.
29 Koska tosiseikkojen tapahtuma-aikaan ei ollut annettu EY:n perustamissopimuksen 94 artiklaan (josta on tullut EY 89 artikla) perustuvia menettelysääntöjä, joilla vahvistettaisiin perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan soveltamisedellytykset, asian tosiseikkoihin sovellettavat menettelysäännöt ilmenevät perustamissopimuksen 93 artiklasta, sellaisena kuin sitä on tulkittu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Menettelysäännöt riippuvat siitä, onko kysymys olemassa olevasta vai uudesta tuesta.
30 Perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdassa annetaan komissiolle toimivalta tutkia pysyvästi yhdessä jäsenvaltioiden kanssa olemassa olevia tukia. Tämän tutkimuksen yhteydessä komissio ehdottaa jäsenvaltioille yhteismarkkinoiden asteittaisen kehityksen tai toiminnan edellyttämiä tarpeellisia toimenpiteitä. Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos komissio vaadittuaan niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa, toteaa, että tuki ei EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) mukaan sovellu yhteismarkkinoille taikka että tällaista tukea käytetään väärin, se tekee päätöksen siitä, että asianomaisen valtion on komission asettamassa määräajassa poistettava tuki tai muutettava sitä.
31 Perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrätään uusia tukia koskevasta ennakkovalvonnasta. Komissiolle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa. Jos komissio katsoo, että tällainen suunnitelma ei perustamissopimuksen 92 artiklan mukaan sovellu yhteismarkkinoille, se aloittaa perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kontradiktorisen menettelyn viipymättä. Tällaisessa tilanteessa perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä kielletään jäsenvaltiota, jota asia koskee, toteuttamasta ehdottamiaan toimenpiteitä, ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös.
32 Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisessa oikeuskäytännössä sekä myöhemmin annetuissa tuomioissa (ks. esim. asia 84/82, Saksa v. komissio, tuomio 20.3.1984, Kok. 1984, s. 1451, 11 ja 12 kohta; Kok. Ep. VII, s. 545) katsonut, että perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrätyn tukea koskevan alustavan tutkintavaiheen tarkoituksena on ainoastaan sen mahdollistaminen, että komissio voi muodostaa ensikäsityksen sille ilmoitettujen tukisuunnitelmien osittaisesta tai täydellisestä yhteensoveltuvuudesta perustamissopimuksen kanssa. Kyseisen määräyksen, jolla pyritään ennalta estämään perustamissopimuksen vastaisten tukien toteuttaminen, tarkoituksen vuoksi on välttämätöntä, että 93 artiklan 3 kohdan viimeiseen virkkeeseen sisältyvää tuen toteuttamista koskevaa kieltoa sovelletaan koko alustavan vaiheen ajan. Tämän vuoksi komission on toimittava joutuisasti, jotta se ottaisi asianmukaisesti huomioon jäsenvaltioiden intressin saada nopea ratkaisu niissä tilanteissa, joissa asioihin puuttuminen on kiireellistä. Jos komissio ei sen jälkeen, kun jäsenvaltio on ilmoittanut sille tukisuunnitelmasta, aloita kontradiktorista menettelyä kohtuullisen määräajan kuluttua, jäsenvaltio voi toteuttaa tuen sen jälkeen, kun se on ilmoittanut asiasta komissiolle, minkä jälkeen kyseistä tukea pidetään olemassa olevana tukena. Yhteisöjen tuomioistuin on perustamissopimuksen 173 artiklaa ja EY:n perustamissopimuksen 175 artiklaa (josta on tullut EY 232 artikla) lähtökohtina pitäen katsonut, ettei kohtuullinen määräaika saisi ylittää kahta kuukautta.
33 Jos komissio on tämän ensitarkastelun päätyttyä vakuuttunut siitä, että ilmoitettu tuki on yhteensoveltuva perustamissopimuksen kanssa, sen on saman oikeuskäytännön mukaisesti ilmoitettava asiasta asianomaiselle jäsenvaltiolle. Tuesta, joka on toteutettu komission myönteistä päätöstä koskevan ilmoituksen jälkeen, tulee "voimassa oleva tuki", joka on perustamissopimuksen 93 artiklan 1 kohdassa määrätyn komission jatkuvan seurannan alainen. Jos komissio sitä vastoin arvioi, että kyseinen tuki ei ole perustamissopimuksen mukainen, sen on välittömästi aloitettava perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu tutkintavaihe, johon sisältyy se, että niille, joita asia koskee, annetaan tilaisuus esittää näkemyksensä.
Kyseessä olevan tuen toteuttaminen ennen sen ilmoittamista komissiolle
34 Komissio väittää ensisijaisesti puolustuksekseen esittämässään perusteessa, että Itävallan tasavalta ei voi vedota asiassa Lorenz annetun tuomion mukaiseen oikeuskäytäntöön sen vuoksi, että Siemensille on annettu ehdoton ja laillisesti sitova lupaus kyseisen tuen myöntämisestä. Itävallan viranomaiset ovat siten toteuttaneet kyseisen tuen jopa ennen sen ilmoittamista komissiolle perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Komissio väittää, että "toteuttamisella" on ymmärrettävä tarkoitettavan paitsi tuen myöntämistä tuensaajalle, myös asianomaisen jäsenvaltion perustuslain säännösten mukaisesti vahvistettavaa säännöstöä, jonka perusteella tuki voidaan myöntää ilman muita toimenpiteitä.
35 Komission mukaan esillä olevassa asiassa Itävallan viranomaisten tuen myöntämisestä antamalla kirjallisella lupauksella on Itävallan oikeudessa sama oikeusvaikutus kuin tuen käyttöönotosta annetulla lainsäädännöllä, koska se velvoittaa oikeudellisesti nämä viranomaiset myöntämään luvatun tuen. Koska tuki on toteutettu ennen sen ilmoittamista ehdottomalla ja laillisesti sitovalla lupauksella, komissio on perustellusti pitänyt sitä uutena tukena, jonka maksaminen on keskeytettävä.
36 Komissio väittää tämän perusteen tueksi, ettei se tiennyt kyseisestä tukisuunnitelmasta, jota on käsitelty jo vuonna 1995, ennen kuin se tutustui tämän tuomion 2 kohdassa mainittuihin lehtiartikkeleihin. Itävallan tasavalta ei näin ollen ole huolehtinut tuen ilmoittamisesta oma-aloitteisesti komissiolle, vaikka Itävallan viranomaiset olivat jo sitovalla tavalla luvanneet tuen tämän tuomion 3 kohdassa mainitulla, 18.4.1996 päivätyllä kirjeellään. Tästä syystä komissio kehotti itse 13.5.1996 päivätyllä kirjeellään Itävallan tasavaltaa kertomaan sille suunnitelmasta. Näin ollen Itävallan viranomaiset olivat toteuttaneet tuen jo ennen sen ilmoittamista 21.6.1996. Komissio vetoaa 5.4.1995 ja 26.4.1996 julkaistujen lehtiartikkeleiden lisäksi myös 16.2.1996 päivättyyn Siemensin sisäiseen muistioon, jossa Siemensin puolijohteista vastaavan osaston johtajat viittaavat Itävallan toimivaltaisen viranomaisen liittovaltion valtiovarainministerille antamaan suositukseen 370 miljoonan ATS:n suuruisen tuen myöntämisestä ja pyytävät Siemensin hallitusta antamaan Villachin investointiin tarvittavat varat.
37 Näitä komission väitteitä ei voida hyväksyä.
38 Koska komission esiin tuomia lehtiartikkeleita ei ole saatu Itävallan hallitukselta eikä myöskään asianomaiselta yritykseltä, niillä ei ole sellaista todistusvoimaa, että ne osoittaisivat todeksi komission väitteen, jonka mukaan Itävallan viranomaiset olivat antaneet ehdottoman ja laillisesti sitovan lupauksen kyseisen tuen myöntämisestä. Vaikka oletettaisiinkin, että näillä lehtiartikkeleilla olisi voinut olla tietty todistusvoima, ne eivät osoita Itävallan viranomaisten Siemensille antaman lupauksen ehdottomuutta.
39 Itävallan viranomaiset olivat sitä vastoin tietoisia yhteisön oikeuden mukaisista velvoitteistaan, kuten tämän tuomion 3 kohdassa mainitusta, 18.4.1996 päivätystä kirjeestä ilmenee, koska kyseisessä kirjeessä ne totesivat ensinnäkin, että tukisuunnitelma tullaan ilmoittamaan komissiolle, ja toiseksi katsoivat, että tuen myöntäminen edellyttää komission kokonaan tai osittain antamaa hyväksyntää. Tästä seuraa, että Itävallan viranomaiset eivät ole sitoutuneet ehdottomalla tavalla Siemensiin nähden.
40 Itävallan viranomaisten lupauksen ehdollisuus oli sitä paitsi jo saatettu asianomaisen yrityksen tietoon. Kuten käy ilmi 16.2.1996 päivätystä, komission esille tuomasta Siemensin sisäisestä muistiosta, jonka mukaan "ilmoittaminen Euroopan unionille" on tuen myöntämisen ennakkoedellytys, Itävallan viranomaiset olivat jo ilmoittaneet Siemensille yhteisön oikeuden mukaisista valtiontukea koskevista edellytyksistä.
41 Huomattakoon vielä, että tämä Itävallan viranomaisten näkemys käy ilmi myös tämän tuomion 5 kohdassa mainitusta, 5.6.1996 päivätystä Itävallan hallituksen kirjeestä. Itävallan hallitus toteaa siinä nimenomaisesti, että tukisuunnitelmasta ilmoitetaan komissiolle asiaan sovellettavien oikeussääntöjen mukaisesti.
42 Näitä toteamuksia tukee myös se, että komissio on itse sekä oikeudenkäyntiä edeltävässä hallinnollisessa menettelyssä että riidanalaisessa päätöksessä antanut tietoja, joiden perusteella voidaan päätellä sen pitäneen kyseistä tukea ilmoitettuna tukena, koska se on rekisteröinyt sen tunnuksella N, jota käytetään ilmoitetuista tuista, eikä tunnuksella NN, joka on varattu ilmoittamatta jääneille tuille.
43 Edellä esitetystä seuraa, että koska komissio ei ole esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle sellaista näyttöä, jonka perusteella voitaisiin todeta, että kyseinen tuki oli luvattu ehdottomalla tavalla ennen sen ilmoittamista, komission ensisijaisesti esittämä peruste on hylättävä ilman, että toteuttamisen käsitettä olisi tarkennettava enemmälti.
44 Näin ollen Itävallan tasavalta voi vedota asiassa Lorenz annetun tuomion mukaiseen, ilmoitettuja tukia koskevaan oikeuskäytäntöön.
Päivämäärä, josta kahden kuukauden määräaika alkaa kulua
45 Komissio väittää ensimmäisessä toissijaisesti puolustuksekseen esittämässään perusteessa, että vaikka Itävallan tasavalta voi vedota asiassa Lorenz annetun tuomion mukaiseen oikeuskäytäntöön, tästä oikeuskäytännöstä ilmenevä kahden kuukauden määräaika ei ollut vielä päättynyt 20.11.1997, jolloin Itävallan tasavalta ilmoitti sille aikomuksestaan toteuttaa tukisuunnitelma. Komission mukaan kyseistä tukea koskeva ilmoitus oli tuolloin vielä puutteellinen.
46 Tämän perusteensa tueksi komissio väittää ensinnäkin, että kahden kuukauden määräaika alkaa kulua siitä hetkestä, jona se saa täydellisen ilmoituksen tukisuunnitelmasta. Komission mukaan ilmoitus on täydellinen silloin, kun se sisältää kaikki komission tarvitsemat tiedot, jotta se voi ottaa kantaa suunnitellun tuen yhteensoveltuvuuteen perustamissopimuksen kanssa.
47 Komissio väittää edelleen, että puutteellinen ilmoitus merkitsee sitä, että sen on laajan harkintavaltansa puitteissa pyydettävä lisätietoja, ja toisaalta keskeyttää ilmoituksen käsittelylle asetetun määräajan, minkä vuoksi lisätietojen saamisesta alkaa kulua uusi määräaika. Komissio katsoo, että kaikki sen kirjeet, myös 10.11.1997 päivätty viides kirje, olivat tarpeen, jotta kyseisen tuen yhteensoveltuvuutta perustamissopimuksen kanssa oli mahdollista arvioida, joten uusi kahden kuukauden pituinen määräaika alkoi kulua komission saatua kaikki Itävallan hallituksen vastaukset.
48 Komissio toteaa vielä, että koska sillä on laaja harkintavalta sen arvioidessa sekä esittämiensä kysymysten sisältöä että niiden tarpeellisuutta, näiden kysymysten merkityksellisyyttä koskevassa tuomioistuinvalvonnassa on tyydyttävä tarkastamaan, että olennaisia menettelyvaatimuksia on noudatettu ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin.
49 Itävallan hallitus ei kiistä sitä, että kahden kuukauden määräaika alkaa juosta vasta täydellisestä ilmoituksesta, eikä myöskään komission oikeutta pyytää lisätietoja ja sen harkintavaltaa asiassa, eikä tällaisen pyynnön vaikutusta määräajan alkamisajankohtaan.
50 Itävallan hallitus väittää kuitenkin, että ennakkotutkintamenettelyn luonteen vuoksi ilmoituksen täydellisyyttä ja samalla komission oikeutta pyytää lisätietoja ei pidä tulkita siten, että jäsenvaltiolla olisi jo siinä vaiheessa velvollisuus toimittaa tyhjentäviä tietoja. Itävallan tasavallan mielestä ei voida mitenkään hyväksyä sitä, että vaikka komissiolla on tietoja, joiden avulla se voi tutkia tuen ennakolta, se pidentää keinotekoisesti ennakkotutkintamenettelyä esittämällä useaan otteeseen uusia merkityksettömiä kysymyksiä aina hieman ennen kahden kuukauden määräajan päättymistä.
51 Itävallan tasavallan mukaan juuri näin on toimittu esillä olevassa asiassa, koska 19.3.1997 päivätyssä vastauksessaan komission toiseen kirjeeseen ja ainakin 4.9.1997 päivätyssä vastauksessaan komission neljänteen kirjeeseen Itävallan tasavalta on täydentänyt tuen ilmoittamista, minkä vuoksi yksikään komission tämän jälkeen lähettämä kirje ei ollut tarpeen ennakkotutkinnan päättämiseksi. Itävallan tasavallan mukan komissio olisi voinut ja sen olisi pitänytkin esittää kolmanteen, neljänteen ja viidenteen kirjeeseensä sisältyneet kysymykset menettelyn aikaisemmassa vaiheessa.
52 Edellä esitetyn perusteella on ensin ratkaistava, miten laajat tiedot ovat tarpeen, jotta ilmoitusta tukisuunnitelmasta voidaan pitää ennakkotutkintamenettelyn kannalta täydellisenä, minkä jälkeen on tutkittava, minä päivämääränä kahden kuukauden määräaika on asian olosuhteissa alkanut kulua.
53 Kuten tämän tuomion 32 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisen tukien alustavan tutkintavaiheen tarkoituksena on ainoastaan järjestää komissiolle riittävä pohdinta- ja tutkinta-aika, jotta se voisi muodostaa alustavan käsityksen sille ilmoitettujen suunnitelmien osittaisesta tai täydellisestä yhteensoveltuvuudesta perustamissopimuksen kanssa.
54 Näin ollen riittää, että komissiolla on tässä alustavassa vaiheessa käytettävissään kaikki sellaiset tiedot, joiden avulla se voi ilman, että syvällisempi tutkimus olisi tarpeen, todeta valtion toimenpiteiden yhteensoveltuvuuden perustamissopimuksen kanssa ja erottaa nämä yhteensoveltuvat toimenpiteet niistä, joiden yhteensoveltuvuutta se pitää kyseenalaisena.
55 Alkuperäiseen ilmoitukseen sisältyvillä ja jäsenvaltion komission kysymysten perusteella toimittamilla tiedoilla on se tarkoitus, että komissio voi niiden perusteella päättää alustavan vaiheen joko niin, että se toteaa tukisuunnitelman olevan perustamissopimuksen kanssa yhteensoveltuva, jolloin tästä ilmoitetaan asianomaiselle jäsenvaltiolle ja tuesta tulee olemassa oleva tuki, tai niin, että se ilmaisee epäilyksensä tuen yhteensoveltuvuudesta, jolloin komission on tämän tuomion 33 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti aloitettava seuraava vaihe eli perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukainen kontradiktorinen menettely, jossa niitä, joita asia koskee, kehotetaan esittämään huomautuksensa.
56 Jotta alustavassa vaiheessa ilmoitusta voitaisiin pitää täydellisenä ja jotta kahden kuukauden määräaika voisi alkaa kulua, riittää näin ollen, että ilmoitus sisältää jo alun perin tai jäsenvaltion komission kysymyksiin antamien vastausten perusteella tarvittavat tiedot, joiden avulla komissio voi muodostaa alustavan näkemyksen tuen yhteensoveltuvuudesta perustamissopimuksen kanssa.
57 Ratkaistaessa, minä päivämääränä kahden kuukauden määräaika on alkanut kulua esillä olevassa asiassa, on tutkittava Itävallan tasavallan ja komission välisen kirjeenvaihdon sisältöä tämän tuomion 53-56 kohdassa mainittujen kriteerien perusteella.
58 Itävallan tasavalta ei kiistä sitä, että vastaus komission kahdessa ensimmäisessä kirjeessä esitettyihin kysymyksiin oli tarpeen kyseistä tukea koskevan ilmoituksen täydentämiseksi. Sitä vastoin se väittää, että sen ilmoituksesta tuli täydellinen sen 19.3.1997 komission toiseen kirjeeseen antamalla vastauksella, joka saapui komissioon 24.3.1997, ja ainakin sen 4.9.1997 komission neljänteen kirjeeseen antamalla vastauksella, joka saapui komissioon 10.9.1997. Näin ollen kahden kuukauden määräaika on Itävallan tasavallan mukaan alkanut kulua 24.3.1997 ja joka tapauksessa viimeistään 10.9.1997, joten 20.11.1997 määräaika oli jo päättynyt.
59 Komissio väittää sen sijaan, että sen kolmanteen, neljänteen ja viidenteen kirjeeseen sisältyi tarvittavia kysymyksiä kyseisen tuen arvioimiseksi. Se väittää, että ilmoitus ei ollut vielä 20.11.1997 täydellinen ja että tästä syystä kahden kuukauden määräaika kului edelleen.
60 Tätä komission väitettä ei voida hyväksyä.
61 Komission kolmen ensimmäisen kirjeen sisällöstä ilmenee, että vaikka kahteen ensimmäiseen kirjeeseen sisältyvät komission kysymykset liittyvät Itävallan tasavallan alkuperäisessä ilmoituksessa esittämiin seikkoihin sekä Itävallan tasavallan komission ensimmäiseen kirjeeseen antamaan vastaukseen ja vaikka niillä pyritään täsmentämään tukisuunnitelman pääkohdetta eli tutkimus- ja kehitystukea, ainoa komission kolmanteen kirjeeseen sisältyvä kysymys koskee pelkästään suunnitelman sivukohdetta eli koulutustukea, jonka osuus on alle 2 prosenttia kokonaisinvestoinnista. Kysymyksen ainoana tarkoituksena on selvittää, onko tätä koulutusta pidettävä erityisenä vai yleisenä ammattikoulutuksena ja myönnetäänkö tuki Arbeitsmarktförderungsgesetzin ja sen soveltamistoimien perusteella.
62 Näin ollen on todettava, että tämä komission kolmannessa kirjeessä esitetty kysymys ei suppeutensa vuoksi ollut tarpeen, jotta komissio saattoi muodostaa alustavan käsityksen siitä, onko tukisuunnitelma kokonaisuudessaan yhteensoveltuva perustamissopimuksen kanssa.
63 Tätä toteamusta tukevat myös komission valitsema ajankohta kyseisen kirjeen lähettämiselle Itävallan tasavallalle sekä tähän lähetykseen liittyvät olosuhteet.
64 Komissio esittää 28.4.1997 päivätyssä sisäisessä muistiossaan, johon se on itsekin viitannut (ks. tämän tuomion 11 kohta), toki epäilyksiä sen kolmannessa kirjeessä käsiteltyyn koulutustukeen liittyvistä seikoista, mutta vain ohimennen. Kyseisellä muistiolla on kaksi pääasiallista aihetta, joista ensimmäinen koskee ilmoitetun tuen yhteensoveltuvuutta tutkimukseen ja koulutukseen myönnettäviä valtiontukia koskevien suuntaviivojen kanssa ja toinen kyseisen tuen tarvetta. Kumpikaan näistä ongelmista ei liity millään tavoin komission kolmannessa kirjeessä esitettyyn kysymykseen. Lisäksi tämän tuomion 12 kohdasta ilmenee, että komissio on itse viitannut komission eri yksiköiden välillä ja komission jäsenten kollegiossa käytyihin "laajoihin [ja] erittäin monitahoisiin - - keskusteluihin", joita käytiin toukokuusta joulukuuhun 1997 ja jotka eivät koskeneet ainoastaan itävaltalaista tukisuunnitelmaa, vaan myös muita puolijohteiden valmistajille suunnattuja kansallisia tukisuunnitelmia.
65 Näiden toteamusten perusteella voidaan katsoa, että kyseisen tuen koulutukseen liittyvät tekijät eivät olleet komission suurimpana huolenaiheena 2.5.1997, jolloin se lähetti kolmannen kirjeensä. Todellisuudessa tällä komission kolmannella kirjeellä ei pyritty saamaan selvitystä komission toisessa kirjeessä esitettyihin kysymyksiin vaan järjestämään komissiolle lisäaikaa tukisuunnitelman muiden seikkojen arvioimista varten. Tästä seuraa, että lisäaika, jota komissio halusi tällä tavoin hankkia, pitkitti keinotekoisesti alustavaa tutkintavaihetta.
66 Näin ollen kahden kuukauden määräaika alkoi kulua viimeistään 24.3.1997.
67 Näissä olosuhteissa ei ole syytä tutkia komission neljännen ja viidennen kirjeen sisältöä.
Asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesta oikeuskäytännöstä ilmenevän määräajan luonne
68 Komissio väittää toisella toissijaisesti puolustuksekseen esittämällään perusteella, että vaikka asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesta oikeuskäytännöstä ilmenevä määräaika olisi alkanut kulua Itävallan tasavallan ilmoittamana päivänä, kyseistä määräaikaa ei voitaisi pitää tiukkana kahden kuukauden määräaikana vaan ainoastaan ohjeellisena. Komissiolla on mielestään velvollisuus toimia kohtuullisessa ajassa toivottua joutuisuusvelvollisuutta noudattaen. Koska tämä määräaika on joustava, se voi asian olosuhteista, monitahoisuudesta ja vaikeudesta riippuen olla yli tai alle kaksi kuukautta. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon esillä olevan asian monitahoisuus ja tarve käsitellä asiaa komission jäsenten kollegiossa, komissio on toiminut toivotun joutuisuusvelvollisuuden mukaisesti, eikä se ole ylittänyt tukisuunnitelman alustavaa tutkintaa koskevaa kohtuullista määräaikaa. Komissio esittää tämän perusteensa tueksi useita väitteitä.
69 Komissio vetoaa ensinnäkin edellä mainitussa asiassa Lorenz annettuun tuomioon, jonka tuomiolauselmassa ei vahvisteta minkäänlaista määräaikaa. Kyseisen tuomion perustelujen 4 kohdassa viitataan ainoastaan siihen, että komission on toimittava "toivotun joutuisuusvelvollisuuden mukaisesti" ja "esittää kantansa kohtuullisessa määräajassa". Samassa kohdassa vahvistetaan määräajan ohjeellinen luonne, kun siinä todetaan, että "tässä suhteessa lähtökohtana on perustamissopimuksen 173 ja 175 artikla, joita sovelletaan vastaaviin tilanteisiin ja joissa määräajan pituudeksi määrätään kaksi kuukautta". Komission mukaan tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuin halusi pitää tätä määräaikaa ainoastaan lähtökohtana, eikä se näin ollen ajatellut soveltaa sitä tiukasti alustavaan tutkintavaiheeseen.
70 Toiseksi komissio katsoo, että jos asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesta oikeuskäytännöstä ilmenevää määräaikaa pidettäisiin tiukkana määräaikana, toimielinten ja jäsenvaltioiden välisistä suhteista tehtäisiin kohtuuttoman muodollisia, vaikka tätä määräaikaa on voitava lyhentää, mutta myös asian monitahoisuuden niin vaatiessa pidentää, kuten tässä tapauksessa, jossa asian erityiset olosuhteet edellyttävät yli kaksi kuukautta kestävää alustavaa tutkintaa.
71 Komissio esittää kolmanneksi yhden ensisijaisen ja yhden toissijaisen väitteen. Ensisijaisen väitteen mukaan Itävallan tasavalta ei ole missään vaiheessa tukisuunnitelman alustavan tutkintavaiheen aikana ilmoittanut asian olevan kiireellinen. Komission mukaan esillä olevaa asiaa ei pidetty millään tavoin kiireellisenä, koska suunniteltu investointi oli toteutettu ilman, että Itävallan tasavalta olisi odottanut komission tukisuunnitelmasta tekemää päätöstä. Komissio lisää toissijaisesti, että tosiseikkojen tapahtumajärjestys osoittaa, etteivät Itävallan viranomaiset vastanneet aina nopeasti komission esittämiin kysymyksiin ja etteivät ne näin ollen voi vedota kahden kuukauden määräaikaan, koska ne ovat itse osaltaan vaikuttaneet tuen alustavan tutkinnan viivästymiseen.
72 Näiden väitteiden osalta on ensinnäkin todettava, että vaikka edellä mainitussa asiassa Lorenz annetun tuomion tuomiolauselmassa käytetäänkin sanamuotoa "suunnitelman alustavaan tutkimiseen varattu riittävä määräaika" ja vaikka tuomion perustelujen 4 kohdassa viitataan "kohtuulliseen määräaikaan", yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin tässä samassa kohdassa katsonut, että tämän määräajan pituudeksi on syytä arvioida kaksi kuukautta.
73 Pitäessään lähtökohtana EY:n perustamissopimuksen 173 ja 175 artiklaa ja arvioidessaan siten määräajan enintään kahden kuukauden pituiseksi yhteisöjen tuomioistuin on pyrkinyt välttämään oikeudellista epävarmuutta, joka olisi selvästi vastoin perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa vahvistetun valtiontukia koskevan alustavan tutkintavaiheen tavoitetta. Jos määräaikaa pidettäisiin ohjeellisena, vaarannettaisiin tämän tavoitteen toteuttaminen eli se, että jäsenvaltioille taataan tarvittava oikeusvarmuus siten, että tuen, joka saattaa olla kiireellinen, yhteensoveltuvuus perustamissopimuksen kanssa vahvistetaan nopeasti. Lisäksi tästä seuraava oikeudellinen epävarmuus voisi kasvaa, jos alustavaa tutkintavaihetta pidennettäisiin keinotekoisesti.
74 Yhteisöjen tuomioistuimen uudemmassa oikeuskäytännössä viitataan siten enintään kahden kuukauden pituiseksi arvioituun määräaikaan (ks. esim. em. asia Saksa v. komissio, tuomion 11 kohta; asia C-312/90, Espanja v. komissio, tuomio 30.6.1992, Kok. 1992, s. I-4117, 18 kohta ja asia C-39/94, SFEI ym., tuomio 11.7.1996, Kok. 1996, s. I-3547, 38 kohta). Tästä seuraa, että komission ensimmäinen väite on hylättävä.
75 Komission toisen väitteen osalta, joka koskee mahdollisuutta joissain tapauksissa lyhentää määräaikaa, riittää, kun todetaan, että se, että komissio voi tietyissä tapauksissa vapaaehtoisesti rajoittaa toimintavapauttaan ja toimia kahden kuukauden määräaikaa nopeammin, ei merkitse sitä, että tämä toimielin voisi ilman asianomaisen jäsenvaltion suostumusta asettaa yli kahden kuukauden pituisia määräaikoja, mikä johtaisi siihen, ettei jäsenvaltio voisi hyötyä yhteisön oikeudessa vahvistetuista määräajoista.
76 Komission kolmanteen ensisijaisesti esitettyyn väitteeseen, jonka mukaan esillä oleva asia ei ole kiireellinen, on vastattava, että asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesta oikeuskäytännöstä ilmenevä määräaika on arvioitu kahden kuukauden pituiseksi, jotta otettaisiin huomioon jäsenvaltion intressi saada nopea ratkaisu niissä tilanteissa, joissa asioihin puuttuminen on kiireellistä (ks. em. asia Saksa v. komissio, tuomion 11 kohta). Tästä seuraa, että suunnitellun tuen alustavaa tutkintaa on lähtökohtaisesti pidettävä tämän intressin vuoksi kiireellisenä, jollei asianomainen jäsenvaltio nimenomaisesti suostu määräajan pidentämiseen. On kuitenkin todettava, ettei Itävallan tasavallan toiminnan voida katsoa sisältävän tällaista suostumusta.
77 Toissijaisen väitteen osalta, jonka mukaan Itävallan tasavalta on myötävaikuttanut kyseisen tuen tutkinnan viivästymiseen, on riittävää todeta, että perustamissopimuksen 93 artiklassa ei aseteta jäsenvaltiolle muita velvollisuuksia kuin velvollisuus ilmoittaa tukisuunnitelmasta ajoissa ja pidättyä toteuttamasta suunniteltua tukea ennen kuin 93 artiklan 2 kohdan mukainen menettely on johtanut lopulliseen päätökseen. Perustamissopimuksessa ei myöskään velvoiteta jäsenvaltiota vastaamaan nopeasti komission lisätietoja koskeviin pyyntöihin. On pelkästään jäsenvaltion intressissä vastata nopeasti, mutta sillä ei ole siihen velvollisuutta. Tästä seuraa, että jäsenvaltiolla ei ole estettä vedota asiassa Lorenz annetun tuomion mukaiseen oikeuskäytäntöön, jos se on jättänyt vastaamatta kyseisiin pyyntöihin nopeasti.
78 Edellä esitetyn perusteella Itävallan tasavalta voi vedota kahden kuukauden määräaikaan, vaikka se on jättänyt vastaamatta nopeasti komission kysymyksiin.
Komission vastustusoikeus
79 Komissio väittää kolmannella toissijaisesti puolustuksekseen esittämällään perusteella, että sen jälkeen kun jäsenvaltio on ilmoittanut sille etukäteen aikomuksestaan toteuttaa tukitoimenpiteet, komissiolla on mahdollisuus vastustaa sitä lyhyessä määräajassa. Tämän vastustamisen seurauksena on se, että tukea ei voida myöntää ja että siitä ei tule olemassa olevaa tukea. Jos komissiolle ei myönnettäisi vastustusoikeutta, sillä olisi komission mukaan vakavia vaikutuksia perustamissopimuksella käyttöön otetun tukijärjestelmän toimintaan. Komissio katsoo, että nyt esillä olevassa asiassa se on käyttänyt vastustusoikeuttaan lyhyessä määräajassa, minkä vuoksi Itävallan tasavalta ei voi toteuttaa tukea eikä tuesta voi tulla olemassa olevaa tukea.
80 Komissio väittää, että vastustusoikeus ja sen seuraukset ilmenevät ensinnäkin edellä mainitussa asiassa Lorenz annetun tuomion 5 kohdasta, jossa todetaan, että toteutettuun tukitoimenpiteeseen sovelletaan olemassa olevaa tukea koskevia määräyksiä, "jos komissio ei ryhdy toimenpiteisiin" alustavaan tutkimukseen tarvitsemansa määräajan jälkeen.
81 Komissio toteaa vielä, että jäsenvaltiolle asetetulla velvollisuudella ilmoittaa etukäteen aikomuksestaan toteuttaa tuki ei ole mieltä, ellei komissiolla ole vastustusoikeutta, jonka avulla voidaan estää asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisen oikeuskäytännön soveltamisen kielteiset seuraukset valtiontukijärjestelmään.
82 Komissio lisää, että jos sillä ei olisi vastustusoikeutta, se ei voisi käyttää perustamissopimuksen 93 artiklassa tarkoitettua menettelyllistä valtaa, koska pelkästään sillä perusteella, että jäsenvaltio toimittaa etukäteen ilmoituksen tuen toteuttamisesta, sille siirtyisi valta päättää menettelyn etenemisestä, sisällöstä ja lopputuloksesta, mikä olisi perustamissopimuksen 93 artiklan vastaista. Tähän lopputulokseen päädyttäisiin, vaikka määräaika olisi laskettu väärin tai vaikka ilmoitus ei esimerkiksi sen perille toimittamiseen liittyvän erehdyksen vuoksi saapuisi komissioon. Kaikissa näissä tapauksissa tuesta tulisi olemassa oleva tuki, eikä komissiolla olisi enää valtaa vastustaa sitä.
83 Itävallan tasavalta kiistää sen, että komissiolla olisi vastustusoikeus. Se väittää toissijaisesti, että vaikka komissiolla tunnustettaisiin olevan tällainen oikeus, se on esillä olevassa asiassa käyttänyt tätä oikeutta liian myöhään.
84 Kun otetaan huomioon asiassa Lorenz annetun tuomion mukaisesta oikeuskäytännöstä ilmenevät menettelysäännöt, on todettava, että ilmoitetun tuen muuttuminen olemassa olevaksi tueksi edellyttää vain kahden välttämättömän ja riittävän edellytyksen täyttymistä. Ensimmäinen edellytys on se, että jäsenvaltio ilmoittaa komissiolle etukäteen suunnitellun tuen toteuttamisesta. Toinen edellytys on se, että komissio ei aloita perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaista kontradiktorista menettelyä kahden kuukauden kuluessa tukea koskevasta täydellisestä ilmoituksesta. Asiassa Lorenz annetun tuomion 5 kohdassa tarkoitetaan ilmaisulla "jos komissio ei ryhdy toimenpiteisiin" juuri tätä jälkimmäistä edellytystä eikä vastustusoikeutta, kuten komissio väittää.
85 Jos komissiolla katsottaisiin olevan vastustusoikeus, tosiseikkojen tapahtuma-aikaan sovellettaviin tukijärjestelmän menettelysääntöihin lisättäisiin kolmas edellytys, joka olisi vastoin tätä järjestelmää ja johtaisi siihen, että oikeusvarmuutta tavoittelevaan mekanismiin tuotaisiin oikeudellinen epävarmuustekijä, joka koskisi samalla tähän vastustusoikeuteen liittyvää menettelyä, määräaikaa ja oikeusvaikutuksia, ja toisaalta sen johdosta olisi epävarmaa, mistä päivämäärästä lähtien kyseistä tukea olisi pidettävä olemassa olevana tukena. Tästä seuraa, ettei komissiolla ole tällaista vastustusoikeutta.
86 Koska komissiolla ei ole vastustusoikeutta, ei ole tarpeen tutkia, onko tällaista oikeutta käytetty liian myöhään vai ei.
87 Edellä esitetystä seuraa, että riidanalainen päätös on tehty kahden kuukauden määräajan päättymisen jälkeen ja on näin ollen kumottava.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
88 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Itävallan tasavalta on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska komissio on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) mukaisen virallisen tutkimusmenettelyn aloittamisesta 9 päivänä helmikuuta 1998 tehty komission päätös SG(98)D/1124, joka koskee Siemens Bauelemente OHG:lle myönnettyä valtiontukea nro C 84/97 (entinen N 509/96), kumotaan.
2) Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.