62002CO0150_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-150/02 P,
Streamserve Inc.,
edustajanaan advokat J. Kääriäinen, prosessiosoite Luxemburgissa,
valittajana,
jossa valittaja vaatii muutoksenhaussaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (neljäs jaosto) asiassa T-106/00, Streamserve vastaan SMHV (Streamserve), 27.2.2002 antaman tuomion (Kok. 2002, s. II-723) kumoamista siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, ettei sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) toinen valituslautakunta ollut asiassa R 423/1999-2
28.2.2000 tekemässään päätöksessä, jossa tämä epäsi sanamerkin Streamserve rekisteröinnin yhteisön tavaramerkiksi lukuun ottamatta luokkiin ”käyttöoppaat” ja ”julkaisut” kuuluvia tuotteita, soveltanut virheellisesti yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa,
vastapuolina ja muina asianosaisina:
sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) (SMHV), asiamiehenään E. Joly,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. N. Cunha Rodrigues sekä tuomarit J.-P. Puissochet (esittelevä tuomari) ja F. Macken,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: R. Grass,
kuultuaan julkisasiamiestä,
määräyksen
Tuomion perustelut
1. Streamserve Inc. (jäljempänä Streamserve) on yhteisön tuomioistuimeen 25.4.2002 toimittamallaan valituksella hakenut muutosta EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-106/00, Streamserve vastaan SMHV (Streamserve), 27.2.2002 antamaan tuomioon (Kok. 2002, s. II-723; jäljempänä valituksenalainen tuomio) ja vaatinut tämän kumoamista siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, ettei sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (jäljempänä SMHV) toinen valituslautakunta ollut asiassa R 423/1999-2 28.2.2000 tekemässään päätöksessä, jossa tämä epäsi sanamerkin Streamserve rekisteröinnin yhteisön tavaramerkiksi (jäljempänä riidanalainen päätös), soveltanut virheellisesti yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1) 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa muihin luokkiin kuin luokkiin ”käyttöoppaat” ja ”julkaisut” kuuluvien tuotteiden osalta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2. Asetuksen N:o 40/94
4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisön tavaramerkkinä voi olla mikä tahansa merkki, joka voidaan esittää graafisesti, erityisesti sanat, henkilönnimet mukaan lukien, kuviot, kirjaimet, numerot taikka tavaroiden tai niiden päällyksen muoto, jos sellaisella merkillä voidaan erottaa yrityksen tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.”
3. Saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdassa todetaan seuraavaa:
”1. Seuraavia merkkejä ei rekisteröidä:
a) merkit, jotka eivät ole 4 artiklan mukaisia;
b) tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky;
c) tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia;
– – .”
4. Asetuksen 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisön tavaramerkki ei oikeuta haltijaa kieltämään toista käyttämästä elinkeinotoiminnassa:
– –
b) tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia osoittavia merkintöjä,
– –
jos nämä käyttävät niitä hyvää liiketapaa noudattaen.”
Tosiseikat
5. Intelligent Document Systems Scandinavia AB haki SMHV:ltä 22.8.1997 yhteisön tavaramerkiksi rekisteröintiä sanamerkille Streamserve tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 9 ja 16 kuuluvina tuotteina.
6. Luokkaan 9 kuuluvat tuotteet, joille rekisteröintiä haettiin, ovat seuraavat: ”Äänen ja kuvien tallennus-, siirto- tai toistolaitteet; tietojenkäsittelylaitteet, mukaan lukien tietokoneet, tietokonemuistit, näyttöruudut, näppäimistöt, prosessorit, tulostimet ja skannerit; nauhoille, levykkeille, levyille ja muille konelukuisille välineille tallennetut tietokoneohjelmat.”
7. Rekisteröintihakemuksessa tarkoitetut luokkaan 16 kuuluvat tuotteet olivat seuraavat: ”listatut tietokoneohjelmat, käyttöoppaat; lehdet ja julkaisut; opetus- ja koulutusmateriaali.”
8. Hakemus yhteisön tavaramerkiksi siirrettiin valittajan nimiin 18.2.1999.
9. SMHV:n tutkija hylkäsi hakemuksen 21.5.1999 tekemällään päätöksellä, josta valittaja valitti.
10. SMHV:n toinen valituslautakunta hylkäsi valituksen riidanalaisessa päätöksessä sillä perusteella, että sanamerkki Streamserve, joka muodostuu kahdesta englannin kielen sanasta ilman epätavallista tai innovatiivista lisäelementtiä, kuvasi kyseessä olevien tuotteiden tarkoitusta, tässä tapauksessa sellaisen tekniikan käyttöä, jolla palvelimesta lähetetään dataa ja jonka avulla tätä voidaan käsitellä säännöllisenä ja katkeamattomana virtana (ns. streaming-tekniikka), ja että näin ollen tutkija oli aivan oikein katsonut, että asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta estivät kyseisen sanamerkin rekisteröinnin yhteisön tavaramerkiksi.
Valituksenalainen tuomio
11. Valittaja nosti 27.4.2000 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään kirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisessa tuomiossaan kanteen vain osittain.
12. Ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla pyritään toteuttamaan yleistä etua, joka edellyttää, ettei tarkoitettuja merkkejä tai merkintöjä varata rekisteröinnin seurauksena vain yhdelle yritykselle tavaramerkiksi, vaan tällaisten merkkien tai merkintöjen tulee olla vapaasti kaikkien käytettävissä.
13. Todettuaan toiseksi, että kantajan tuotteiden kohdeyleisö muodostui englantia puhuvista keskivertokuluttajista, Internetin käyttäjistä ja sen audiovisuaalisista puolista kiinnostuneista tahoista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 40–49 kohdassa, että asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisedellytykset täyttyivät tässä tapauksessa eli että kohdeyleisön kannalta on olemassa riittävän suora ja konkreettinen yhteys merkin ja niiden tuotteiden välillä, joita varten rekisteröintiä haetaan.
14. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että sana Streamserve muodostuu perusverbistä (serve) ja substantiivista (stream) eikä siis ole epätavallinen kyseessä oleville kuluttajille. Se katsoi myös, että sana Streamserve viittaa tekniikkaan, jolla palvelimesta lähetetään dataa ja jonka avulla tätä voidaan käsitellä säännöllisenä ja katkeamattomana virtana, ja että tämä lähetystekniikka kuuluu näille tuotteille ominaisiin toimintoihin eikä ole ainoastaan niiden eräs käyttöala.
15. Se päätteli tästä valituksenalainen tuomion 49 kohdassa, että kyseistä sanaa voidaan käyttää osoittamaan useimpien rekisteröintihakemuksessa tarkoitettujen tuotteiden erästä ominaisuutta, mikä muodosti näiden tuotteiden osalta asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun ehdottoman hylkäysperusteen.
16. Kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi samojen tuotteiden osalta, että riidanalainen päätös olisi voitu sääntöjen mukaan tehdä pelkästään asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla ja että tämän vuoksi kantajan esittämä kanneperuste, joka koski sitä, että päätöksellä oli rikottu asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, oli tehoton, minkä vuoksi se oli hylättävä.
17. Sitä vastoin se katsoi, ettei SMHV ollut näyttänyt toteen, että kyseinen sanamerkki voi olla kuvaileva, eikä sitäkään, että merkillä ei ollut erottamiskykyä tuoteryhmiin ”käyttöoppaat” ja ”julkaisut” kuuluvien tuotteiden osalta. Tästä johtuen se kumosi riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä oli hylätty rekisteröinti tältä sanamerkiltä näihin kahteen tuoteryhmään kuuluvien tuotteiden osalta.
Valitus
18. Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin ensinnäkin kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä on pysytetty riidanalainen päätös niiden tuotteiden osalta, jotka eivät kuulu tuoteryhmiin ”käyttöoppaat” ja ”julkaisut”, sekä toiseksi kumoaa riidanalaisen päätöksen. Valittaja vaatii niin ikään SMHV:n velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
19. SMHV vaatii, että valitus hylätään ja että valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20. Työjärjestyksen 119 artiklassa määrätään, että jos valitus on selvästi perusteeton, yhteisöjen tuomioistuin voi milloin tahansa esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella julkisasiamiestä kuultuaan hylätä valituksen perustellulla määräyksellä.
Ensimmäinen valitusperuste
21. Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla pyritään toteuttamaan yleistä etua, joka edellyttää artiklassa tarkoitettujen merkkien tai merkintöjen voivan olla vapaasti kaikkien käytettävissä. Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus ei valittajan mielestä ole täysin yhteensopiva julkisasiamies Jacobsin asiassa Baby-dry tekemässä ratkaisuehdotuksessa ilmaiseman kannan kanssa, jonka yhteisöjen tuomioistuin vahvisti tuossa asiassa 20.9.2001 antamassaan tuomiossa (C-383/99 P, Procter & Gamble v. SMHV, Kok. 2001, s. I-6251) ja jonka mukaan asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdan tarkoituksena ei ”ole estää kaikkien tavallisten kuvailevien sanojen monopolisointia, vaan välttää sellaisten kuvailevien tuotenimien rekisteröinti, jotka eivät voi saada suojaa” (ks. ratkaisuehdotuksen 78 kohta). Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt liian ankaraa arviointiperustetta soveltaessaan näitä säännöksiä tämän tapauksen tosiseikkoihin.
22. Asetuksen N:o 40/94
4 artiklan mukaan yhteisön tavaramerkkinä voi olla mikä tahansa merkki, joka voidaan esittää graafisesti, jos sellaisella merkillä voidaan erottaa yrityksen tavarat tai palvelut muiden yritysten tavaroista tai palveluista.
23. Asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan sellaisia merkkejä ei rekisteröidä, jotka ”muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia”.
24. Niinpä merkkejä ja merkintöjä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan niiden tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia, joiden rekisteröintiä haetaan, pidetään luonnostaan soveltumattomina täyttämään tavaramerkin alkuperäistä tarkoitusta, ellei oteta huomioon mahdollisuutta saada erottamiskyky käytön kautta asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
25. Kun asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa kielletään rekisteröinti yhteisön tavaramerkiksi sellaisilta merkeiltä ja merkinnöiltä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan niiden tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia, joiden rekisteröintiä haetaan, sillä toteutetaan yleistä etua, joka edellyttää tällaisten merkkien tai merkintöjen voivan olla vapaasti kaikkien käytettävissä. Tällä säännöksellä estetään siis se, että ainoastaan yksi yritys saisi käyttää tällaisia merkkejä tai merkintöjä sen vuoksi, että ne on rekisteröity tavaramerkiksi (ks. jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastaavien säännösten osalta yhdistetyt asiat C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, tuomio 4.5.1999, Kok. 1999, s. I-2779, 25 kohta ja yhdistetyt asiat C-53/01–C-55/01, Linde ym., tuomio 8.4.2003, Kok. 2003, s. I-3161, 73 kohta sekä asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdan osalta asia C-191/01 P, SMHV v. Wrigley, tuomio 23.10.2003, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
26. Näin ollen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa, että asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla pyritään toteuttamaan yleistä etua, joka edellyttää haettujen merkkien tai merkintöjen voivan olla vapaasti kaikkien käytettävissä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole erehtynyt näiden säännösten tarkoituksista, vaan on sen jälkeen tulkinnut niitä oikein.
27. Tämän vuoksi näitä perusteluja ei rasita oikeudellinen virhe.
28. Ensimmäinen valitusperuste on siis hylättävä.
Toinen valitusperuste
29. Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tämän tapauksen tosiseikkoja virheellisesti tulkiten katsoneen, että sanamerkki Streamserve ei ole epätavallinen kyseessä oleville kuluttajille. Valittajan mukaan tämä verbistä ”serve” ja substantiivista ”stream” koostuva sana ei sisällä yksinomaan merkkejä tai merkintöjä, jotka kuvaavat erästä kyseisten tuotteiden ominaisuutta, vaan on luonteeltaan innovatiivinen, koska sitä ei käytetä tietotekniikka-alan erikoiskielessä ja Internetissä kuvaamaan rekisteröintihakemuksessa tarkoitettuja tuotteita eikä myöskään erästä niiden ominaisuutta.
30. Väittäessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tämän tapauksen tosiseikkoja virheellisesti tulkiten katsoneen, että sanamerkki Streamserve on tavallinen asianomaiselle kohdeyleisölle ja että sitä ei voida käyttää kuvaamaan niiden tuotteiden ominaisuuksia, joita rekisteröintihakemus koskee, valittaja tosiasiassa vain kiistää, vetoamatta minkäänlaiseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetyn asiakirja-aineiston vääristymiseen, tämän suorittaman tosiseikkojen arvioinnin. Tämä arviointi ei kuitenkaan ole sellainen oikeuskysymys, että se sellaisenaan kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen muutoksenhakuasteena harjoittaman valvonnan piiriin (asia C-104/00, DKV v. SMHV, tuomio 19.9.2002, Kok. 2002, s. I-7561, 22 kohta).
31. Katsoessaan kaikkien valituksenalaisen tuomion 44–48 kohdassa esittämiensä toteamusten perusteella, että sanaa Streamserve voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan useimpien rekisteröintihakemuksessa tarkoitettujen tuotteiden erästä ominaisuutta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut oikein asetuksen N:o 40/94
7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa (em. asia SMHV v. Wrigley, tuomion 32 kohta).
32. Näin ollen toinen valitusperuste on hylättävä.
33. Kaikesta edellä todetusta seuraa, että valitus on selvästi perusteeton, ja se on sen vuoksi hylättävä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
34. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan – jota sovelletaan muutoksenhakumenettelyssä 118 artiklan nojalla – mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska SMHV on vaatinut valittajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja tämä on hävinnyt asian, valittaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Valitus hylätään.
2) Valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.