62024CO0632
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN VARAPRESIDENTIN MÄÄRÄYS
4 päivänä helmikuuta 2025 (
*1
)
Muutoksenhaku – Väliaikainen oikeussuoja – SEUT 278 artikla – Hakemus unionin yleisen tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanon lykkäämiseksi – Tutustuminen Euroopan komission asiakirjoihin – Covid-19-rokotteiden ostoa varten perustetun komission neuvotteluryhmän jäsenten antamat ilmoitukset siitä, ettei sidonnaisuutta ollut – Komission päätös evätä tutustuminen kyseisten henkilöiden henkilöllisyyteen ja ammatilliseen asemaan
Asiassa C‑632/24 P-R,
jossa on kyse SEUT 278 artiklaan perustuvasta täytäntöönpanon lykkäämistä koskevasta hakemuksesta, joka on tehty 27.9.2024,
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Bouchagiar, M. Burón Pérez, G. Gattinara ja A. Spina,
välitoimen hakijana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Fabien Courtois ja muut osapuolet, joiden nimet mainitaan liitteessä (
1
), edustajinaan A. Durand, avocat,
kantajina ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN VARAPRESIDENTTI,
kuultuaan julkiasiamies M. Szpunaria,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Euroopan komissio vaatii välitoimihakemuksessaan SEUT 278 artiklan nojalla unionin tuomioistuinta määräämään lykättäväksi unionin yleisen tuomioistuimen 17.7.2024 antaman tuomion Courtois ym. v. komissio (T‑761/21, EU:T:2024:477; jäljempänä valituksenalainen tuomio) tuomiolauselman 2 kohdan täytäntöönpanon siltä osin kuin siinä kumotaan 28.2.2022 päivätty komission päätös C(2022) 1359 final – joka annettiin Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43) 4 artiklan nojalla ja jolla Fabien Courtois’lle ja muille luonnollisille henkilöille, joiden nimet mainitaan liitteessä, annetaan tutustuttavaksi osa tietyistä asiakirjoista, jotka koskevat komission tekemää rokotteiden ostoa covid-19-pandemian yhteydessä (jäljempänä riidanalainen päätös) – ja heille 31.3.2022 tiedoksi annettu kyseisen päätöksen ranskankielinen versio sen osalta, että komissio epäsi kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla laajemman tutustumisen covid-19-rokotteiden ostoa varten perustetun neuvotteluryhmän (jäljempänä neuvotteluryhmä) jäsenten allekirjoittamiin ilmoituksiin siitä, ettei sidonnaisuutta ollut.
2
Tämä hakemus on tehty samaan aikaan kuin komission 27.9.2024 Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan nojalla tekemä valitus, jossa vaaditaan valituksenalaisen tuomion kumoamista samoilta edellä mainituilta osin.
Asian tausta
3
Asian tausta esitetään valituksenalaisen tuomion 2–17 kohdassa. Se voidaan nyt kyseessä olevaa menettelyä varten tiivistää seuraavasti.
4
Komissio julkaisi 17.6.2020 covid-19-pandemiaan liittyneen kriisin yhteydessä tiedonannon, jonka otsikkona oli ”EU:n strategia covid-19-rokotteiden kehittämiseksi” (COM(2020) 245 final). Tällä strategialla pyrittiin nopeuttamaan covid-19-rokotteiden kehittämistä, valmistusta ja käyttöönottoa, ja se perustui kahteen tavoitteeseen. Ensimmäisenä tavoitteena oli varmistaa rokotteiden riittävä valmistus Euroopan unionissa ja siten niiden riittävät toimitukset jäsenvaltioille rokotteiden valmistajien kanssa tehdyillä ennakkohankintasopimuksilla hätätilanteen tukivälineen kautta, sellaisena kuin se otettiin käyttöön asetuksen (EU) 2016/369 mukaisen hätätilanteen tuen käyttöönotosta sekä sen säännösten muuttamisesta covid-19:n puhkeamisen huomioon ottamiseksi 14.4.2020 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2020/521 (EUVL 2020, L 117, s. 3). Toisena tavoitteena oli mukauttaa unionin sääntelykehystä silloiseen hätätilanteeseen ja hyödyntää sääntelyn silloista joustavuutta rokotteiden kehittämisen, lupamenettelyn ja saatavuuden nopeuttamiseksi noudattaen samalla rokotteisiin sovellettavia laatu-, turvallisuus- ja tehokkuusvaatimuksia.
5
Tätä varten komissio ilmoitti, että jäsenvaltiot otettaisiin menettelyyn mukaan heti alusta alkaen ja että kaikki siihen osallistuvat jäsenvaltiot olisivat edustettuina ohjauskomiteassa, joka auttaisi komissiota kaikissa ennakkohankintasopimuksiin liittyvissä näkökohdissa ennen sopimusten allekirjoittamista. Komissio täsmensi, että neuvotteluryhmä, joka koostui komissiosta itsestään ja jäsenvaltioiden asiantuntijoista, vastaisi covid-19-rokotteiden ennakkohankintasopimusten neuvottelemisesta, ja nämä sopimukset tehtäisiin kaikkien niihin osallistuvien jäsenvaltioiden puolesta. Komissio täsmensi myös vastaavansa hankintamenettelystä jäsenvaltioiden puolesta ja tehtävistä ennakkohankintasopimuksista.
6
Kaksi asianajajaa hakivat 24.5.2021 komission puheenjohtajalle osoittamallaan kirjeellä ja komission pääsihteeristölle samana päivänä osoittamallaan sähköpostilla ”alustan https://dejavu/legal/ ensimmäisten 86000 vetoomuksenesittäjän”, joita he edustivat ja joihin ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina esiintyneet kuuluivat (jäljempänä hakijat), ”nimissä ja lukuun” tutustuttaviksi asetuksen N:o 1049/2001 nojalla asiakirjoja, jotka koskivat sitä, että komissio ostaisi jäsenvaltioiden puolesta rokotteita covid-19-pandemian yhteydessä.
7
Tämä alkuperäinen hakemus koski komission rokotevalmistajien kanssa allekirjoittamia ostosopimuksia, neuvotteluihin kyseisten valmistajien kanssa osallistuneiden unionin edustajien henkilöllisyyttä sekä heidän ammatillista tai institutionaalista asemaansa sekä ilmoituksia kyseisten edustajien ja kyseisten valmistajien välisistä intresseistä.
8
Komission terveyden ja elintarviketurvallisuuden pääosaston pääjohtaja vastasi 30.7.2021 yksilöineensä 46 kyseistä hakemusta vastannutta asiakirjaa, joista 22 asiakirjaa olivat neuvotteluryhmän kunkin jäsenen allekirjoittamia ilmoituksia siitä, ettei sidonnaisuutta ollut (jäljempänä sidonnaisuusilmoitus), ja kaikki kyseiset asiakirjat oli annettu osittain tutustuttaviksi, paitsi 17 asiakirjaa, joiden otsikkona oli ”Luonnokset yhteisymmärryspöytäkirjaksi”.
9
Siltä osin kuin kyse oli sidonnaisuusilmoituksista, niiden allekirjoittajien henkilöllisyys peitettiin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyn, yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suojan perusteella. Lisäksi hakijoille toimitettiin yksi ainoa kappale sillä perusteella, että muut ilmoitukset poikkesivat toisistaan vain allekirjoittajan henkilöllisyyden, hänen allekirjoituksensa ja allekirjoituspäivän osalta.
10
Hakijat tekivät 13.8.2021 asetuksen N:o 1049/2001 7 artiklan 2 kohdan nojalla uudistetun hakemuksen, jotta komissio tarkistaisi kantansa kaikkien niiden asiakirjojen osalta, joihin tutustuminen oli evätty heiltä joko osittain tai kokonaan.
11
Tähän hakemukseen vastaamatta jättäminen synnytti 24.9.2021 implisiittisen hylkäyspäätöksen asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
12
Sen jälkeen, kun asianomaisia lääkeyrityksiä oli asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti kuultu, komissio antoi 28.2.2022 riidanalaisen päätöksen, joka annettiin hakijoille tiedoksi englanniksi 1.3.2022. Erityisesti on huomattava, että tässä päätöksessä komissio teki asiakirjoihin tutustumista koskevaa hakemusta vastanneiden asiakirjojen luettelon sisältöön muutoksia mutta pysytti kantansa siihen, että sidonnaisuusilmoitukset annetaan tutustuttaviksi vain osittain.
13
Riidanalaisen päätöksen ranskankielinen versio annettiin hakijoille tiedoksi 31.3.2022.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
14
Hakijat nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.12.2021 jättämällään kannekirjelmällä kanteen vaatiakseen implisiittisen hylkäyspäätöksen kumoamista. Myöhemmin he mukauttivat vaatimuksiaan, jotta ne koskisivat myös riidanalaista päätöstä sekä sen ranskankielistä versiota.
15
Valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin palautti mieleen, että – kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee – henkilötietoja saadaan siirtää kolmannelle asetuksen N:o 1049/2001 nojalla vain silloin, kun tällainen siirto täyttää luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta 23.10.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1725 (EUVL 2018, L 295, s. 39) 9 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa säädetyt edellytykset ja siinä on kyseessä laillinen käsittely tämän asetuksen 5 artiklan vaatimusten mukaisesti.
16
Siltä osin kuin kyse on asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetystä edellytyksestä, jonka mukaan henkilön, joka pyytää saada tutustua henkilötietoihin, on osoitettava, että niiden ilmaiseminen on tarpeen yleistä etua koskevaa erityistä tarkoitusta varten, unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 68, 69, 79 ja 85 kohdassa, että kyseinen edellytys täyttyi nyt kyseessä olevassa asiassa, koska hakijat olivat osoittaneet, että tutustuminen sidonnaisuusilmoitukset allekirjoittaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyteen oli tarpeen heidän puolueettomuutensa tarkastamiseksi. Sitä vastoin tuomionsa 86 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kyseisten ilmoitusten allekirjoituspäivän ja ryhmän jäsenten käsinkirjoitetun allekirjoituksen ilmaiseminen ei ollut tarpeen mainitun tavoitteen saavuttamiseksi.
17
Valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetystä intressivertailusta, että koska hakijat olivat osoittaneet pyydettyjen henkilötietojen siirron tarpeen ja koska komissio oli perustellusti katsonut, että oli olemassa riski neuvotteluryhmän asianomaisten jäsenten yksityiselämän loukkaamisesta, komission oli suoritettava kyseinen vertailu.
18
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 80 kohdassa, että – kuten riidanalaisesta päätöksestä ilmeni – komissio oli ottanut huomioon yhtäältä neuvotteluryhmän jäsenten teknisen roolin hankintamenettelyssä ja toisaalta sen, että hakijat olivat saaneet tutustua tietoihin sopimusasiakirjoissa käsitellyn aiheen osittaisen ilmaisemisen ja sen ansiosta, että sidonnaisuusilmoituksista ja luottamuksellisuuden kunnioittamisesta annetuista ilmoituksista oli luovutettu anonymisoitu versio.
19
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 81 kohdassa, että näin toimiessaan komissio ei ollut selittänyt riittävästi, missä mielessä sen, että neuvotteluryhmän jäsenten rooli oli pelkästään tekninen, oli oltava etusijalla suhteessa sidonnaisuuden puuttumisen tarkastamistavoitteeseen. Kyseisen tuomion 82 kohdassa se lisäsi, että riidanalaisesta päätöksestä ei käynyt nimenomaisesti ilmi sen käsiteltäväksi saatetussa kanteessa esitettyjä lisänäkökohtia, jotka liittyivät eri kilpailevien intressien keskinäiseen vertailuun ja erityisesti neuvotteluryhmän jäsenten mahdolliseen hierarkkiseen asemaan.
20
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 83 ja 84 kohdassa, että vaikka hakijat olivat tutustuneet muun muassa siihen, mikä sisältö oli neuvotteluryhmän kunkin jäsenen allekirjoittamalla sidonnaisuusilmoituksella, hakijoiden tavoittelemaa yleistä etua koskevaa erityistä tarkoitusta, joka oli antaa unionin kansalaisille mahdollisuus varmistua siitä, ettei neuvotteluryhmän jäsenten ja rokotevalmistajien välillä ollut mitään sidonnaisuutta, ei voitu saavuttaa ilmaisematta kyseisten henkilöiden henkilöllisyyttä, koska pelkästään se, että nämä olivat allekirjoittaneet kyseisen ilmoituksen, ei mahdollistanut sitä, että kansalainen voisi itse varmistua siitä, että he olivat suorittaneet tehtävänsä täysin riippumattomasti.
21
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa, ettei komissio ollut ottanut riittävästi huomioon käsiteltävän asian eri olosuhteita punnitakseen asianmukaisesti keskenään kyseessä olleita intressejä.
22
Kuten valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 2 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin siis kumosi riidanalaisen päätöksen ja sen ranskankielisen version muun muassa siltä osin kuin komissio oli asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla evännyt hakijoilta laajemman tutustumisen sidonnaisuusilmoituksiin.
Asianosaisten vaatimukset
23
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
määrää valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 2 kohdan täytäntöönpanon lykättäväksi siltä osin kuin siinä kumotaan riidanalainen päätös ja sen ranskankielinen versio sen osalta, että komissio oli kieltäytynyt antamasta sidonnaisuusilmoituksia laajemmin tutustuttaviksi, siihen asti, kun kyseiseen tuomioon kohdistetun muutoksenhakumenettelyn päättävä tuomio on julistettu, ja
–
velvoittaa hakijat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
24
Hakijat vaativat, että unionin tuomioistuin
–
hylkää välitoimihakemuksen
–
toissijaisesti hylkää tämän hakemuksen ainoastaan siltä osin kuin se koskee Courtois’n esittämää tutustumispyyntöä
–
hylkää kaikki muut komission vaatimukset ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut tai toissijaisesti määrää, että niistä päätetään myöhemmin.
Välitoimihakemuksen tarkastelu
25
On muistutettava, että vaikka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 60 artiklan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomioon kohdistuvalla valituksella ei lähtökohtaisesti ole lykkäävää vaikutusta, unionin tuomioistuin voi SEUT 278 artiklan nojalla määrätä valituksen kohteena olevan tuomion täytäntöönpanon lykättäväksi, jos se katsoo olosuhteiden sitä edellyttävän (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 19.8.2024, Puigdemont i Casamajó ja Comín i Oliveres v. parlamentti, C‑600/22 P-R, EU:C:2024:673, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 160 artiklan 3 kohdan mukaan hakemuksissa, jotka koskevat toimielimen toteuttaman toimen täytäntöönpanon lykkäämistä SEUT 278 artiklan mukaisesti, on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi haetun välitoimen määrääminen on ilmeisesti perusteltua.
27
Välitoimista päättävä tuomari voi siten määrätä välitoimista vain, jos on selvitetty, että niistä määrääminen ilmeisesti on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä hakevan asianosaisen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu. Välitoimista päättävän tuomarin on myös tarvittaessa vertailtava kaikkia kysymyksessä olevia intressejä. Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimihakemus on hylättävä, jos jokin näistä edellytyksistä ei täyty (ks. vastaavasti unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 11.4.2024, Vivendi v. komissio, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Fumus boni juris
Asianosaisten lausumat
– Komission lausumat
28
Komissio väittää, että fumus boni juris ‑edellytys täyttyy.
29
Sen mielestä unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi valituksenalaisessa tuomiossa virheellisesti asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyjä edellytyksiä.
30
Siltä osin kuin kyse on mainitussa säännöksessä säädetystä edellytyksestä, jonka mukaan asiakirjoihin tutustumista hakevan henkilön on osoitettava, että henkilötietojen siirto on tarpeen yleistä etua koskevaa erityistä tarkoitusta varten, se väittää aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin otti alkuperäisen tutustumishakemuksen ja uudistetun tutustumishakemuksen huomioon vääristyneellä tavalla katsoessaan valituksenalaisen tuomion 68 kohdassa, että näistä hakemuksista voitiin päätellä, että hakijoiden tavoitteena oli tarkastaa neuvotteluryhmän jäsenten puolueettomuus.
31
Seuraavaksi se väittää unionin yleisen tuomioistuimen joka tapauksessa katsoneen virheellisesti, että mainittu tavoite oli asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu yleistä etua koskeva erityinen tarkoitus.
32
Lopuksi se väittää unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen valituksenalaisen tuomion 73 kohdassa virheellisesti, että hakijat olivat osoittaneet tarpeen siirtää kyseessä olleet tiedot, eli neuvotteluryhmän jäsenten sukunimet, etunimet ja ammatillisen tai institutionaalisen roolin, tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
33
Komissio huomauttaa tältä osin, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja erityisesti 21.3.2024 annetusta tuomiosta Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251) ilmenee, että henkilön, joka pyytää saada tutustua henkilötietoihin, on osoitettava, että niiden siirto on muiden ajateltavissa olevien toimenpiteiden joukossa asianmukaisin toimenpide tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, mistä unionin yleinen tuomioistuin sitä paitsi muistutti valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa.
34
Valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin vain, että neuvotteluryhmän jäsenten sukunimien ja etunimien ilmaiseminen hakijoille oli tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi, täsmentämättä, että tämä oli ainoa ajateltavissa ollut keino.
35
Komissio lisää, että joka tapauksessa sidonnaisuusilmoitusten siirto hakijoille anonymisoituina jo mahdollisti tavoitellun päämäärän saavuttamisen näiden asiakirjojen allekirjoittajien henkilöllisyyden peittämisestä huolimatta. Tämän siirtämisen ansiosta nimittäin hakijat kykenivät tarkastamaan, että neuvotteluryhmän jäsenet, jotka ovat virkamiehiä, olivat noudattaneet avoimuutta koskevia vaatimuksia, joita sovelletaan kaikissa unionin julkisia hankintoja koskevissa menettelyissä. Päinvastaisen väittäminen merkitsee mainittujen ilmoitusten pätevyyden kyseenalaistamista.
36
Siltä osin kuin kyse on myös asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetystä edellytyksestä, jonka mukaan tutustumispyynnön vastaanottaneen toimielimen on tarkastettava, onko syytä olettaa, että henkilötietojen siirtäminen voisi vahingoittaa asianomaisen henkilön oikeutettuja etuja, ja tällaisessa tapauksessa todennettavissa olevalla tavalla punnittava keskenään kilpailevia eri intressejä arvioidakseen pyydettyjen tietojen siirron oikeasuhteisuutta, komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa, ettei komissio ollut suorittanut tällaista intressivertailua asianmukaisesti.
37
Se väittää, että tällainen analyysi edellyttää – kuten unionin tuomioistuin on todennut rajoituksista, joita voidaan tehdä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 ja 8 artiklaan perustuviin oikeuksiin –, että arvioidaan yhtäältä sitä, miten vakavasti henkilötietojen ilmaisemisella puututaan perusoikeuksiin, ja toisaalta tavoitellun yleistä etua koskevan erityisen tarkoituksen merkitystä. Se viittaa erityisesti 22.11.2022 annettuun tuomioon Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912).
38
Komission mukaan neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyden ilmaiseminen merkitsisi erityisen vakavaa puuttumista heidän yksityiselämäänsä altistamalla heidät muun muassa ei-toivotuille ulkoisille yhteydenotoille covid-19-rokotteiden valmistusta koskevan aiheen arkaluonteisuuden takia, minkä unionin yleinen tuomioistuin sitä paitsi myönsi valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa. Näillä henkilöillä on vaarana myös se, että jatkossa suuri osa yleisestä mielipiteestä katsoo järjestelmällisesti heidän olevan vastuussa kaikista mahdollisista covid-19-rokotteisiin liittyvistä ongelmista. Lisäksi tällainen loukkaus konkretisoituu nopeasti, kun näiden henkilöiden henkilöllisyyttä koskevia tietoja levitetään internetissä.
39
Komissio lisää, että tällainen tilanne haittaisi huomattavasti sen ja jäsenvaltioiden kykyä turvautua jatkossa henkilöstöönsä tällaisten sopimusten neuvottelemiseksi ja tekemiseksi.
40
On sitä vastoin niin, että koska ryhmän jäsenillä ei ole korkeaa asemaa toimielimen hierarkiassa ja koska heillä on ollut vain puhtaasti tekninen rooli neuvottelumenettelyssä, heidän puolueettomuutensa tarkastamisen tavoite on merkitykseltään vähäisempi kuin siinä tapauksessa, että se koskisi henkilöitä, joilla on ollut todellista päätösvaltaa kyseisessä menettelyssä.
41
Kyseisellä tavoitteella ei myöskään voida oikeuttaa niin vakavaa puuttumista kyseisten henkilöiden yksityiselämään kuin on se, joka seuraisi heidän henkilöllisyytensä ilmaisemisesta.
42
Lopuksi on niin, että kyseinen tavoite on jo suurelta osin saavutettu anonymisoitujen sidonnaisuusilmoitusten sisältämien tietojen ilmaisemisella.
43
Komissio viittaa unionin tuomioistuimen 22.11.2022 antamassaan tuomiossa Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, 65 ja 83 kohta) vahvistamiin periaatteisiin ja lisää, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa huomioon se, että sen valvonnan, ettei virkamiehillä ole sidonnaisuuksia tehtäviään hoitaessaan, on kuuluttava jäsenvaltioissa ainoastaan niille toimivaltaisille viranomaisille, joilla on asiaa koskevia erityisiä velvoitteita. Oikeasuhteisuuden vaatimuksen täyttymiseksi on lisäksi tarpeen, että asianomaisilla henkilöillä on riittävät takeet, joiden avulla heidän henkilötietojaan voidaan tehokkaasti suojata väärinkäytön riskeiltä, sillä tällaisten takeiden tarve on sitäkin tärkeämpi silloin, kun henkilötiedot saatetaan suuren yleisön ja mahdollisesti rajoittamattoman henkilömäärän saataville.
44
Näin ollen neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyden ilmaiseminen loukkaa suhteettomasti heidän yksityiselämänsä suojaa.
45
Niinpä unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa virheellisesti, ettei komissio ollut toteuttanut asianmukaisesti intressivertailua.
– Hakijoiden lausumat
46
Hakijat väittävät, että fumus boni juris ‑edellytys ei täyty, koska komissio ei nojaudu mihinkään painavaan perusteeseen valituksenalaisen tuomion riitauttamiseksi.
47
Komission väitteestä, jonka mukaan selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, he muistuttavat 16.2.2023 annettuun tuomioon komissio v. Italia ja Espanja (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, 127 kohta) viitaten, että selvitysaineiston ottaminen huomioon vääristyneellä tavalla edellyttää, että unionin yleinen tuomioistuin on selvästi ylittänyt selvitysaineiston kohtuullisen arvioinnin rajat, ja ettei ole riittävää osoittaa, että asiakirjaa voitaisiin tulkita eri tavalla kuin unionin yleinen tuomioistuin on sitä tulkinnut. Heidän mukaansa komissio ei ole millään tavalla osoittanut, että nämä edellytykset olisivat täyttyneet, vaan se haluaa todellisuudessa kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista tekemän arvioinnin.
48
Oikeudellisista virheistä, jotka komissio väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen tulkitessaan asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, hakijat väittävät aluksi, että unionin yleinen tuomioistuin totesi perustellusti, että tavoite tarkastaa neuvotteluryhmän jäsenten puolueettomuus on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu yleistä etua koskeva erityinen tarkoitus.
49
He toteavat tältä osin, että komissio ei voi samanaikaisesti yhtäältä väittää, että kyseessä oleva tavoite ei koske ”yleistä etua”, ja toisaalta myöntää, että jäsenten puolueettomuuden tarkastaminen on ”yleisen edun mukaista”. Komissio on argumentaatiossaan myös ristiriitainen, kun se vetoaa samaan aikaan sekä tarpeeseen olla ilmaisematta kyseisten henkilöiden nimiä että siihen, että näillä henkilöillä oli neuvotteluissa vain puhtaasti tekninen rooli. Joka tapauksessa on niin, että neuvottelijan perimmäisenä tehtävänä on vaikuttaa lopullisen päätöksen sisältöön.
50
He katsovat sitten, että – toisin kuin komissio väittää – sidonnaisuusilmoitukset allekirjoittaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyden ilmaiseminen on tarpeen heidän puolueettomuutensa tarkastamiseksi, ja lisäävät, että useiden ”samassa asiassa” yksityisesti tai julkisesti mukana olleiden henkilöiden nimet ovat sitä paitsi jo julkisesti saatavilla.
51
Lopuksi he väittävät, ettei unionin yleinen tuomioistuin selvästikään tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa, ettei komissio ollut suorittanut asianmukaisesti asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua intressivertailua.
52
Tältä osin he kiistävät komission analyysin, jonka mukaan asianomaisten henkilöiden henkilöllisyyden ilmaisemisesta aiheutunut oikeudenloukkaus on vakava. Pelkästään se mahdollisuus, että neuvotteluryhmän jäsenet altistuvat ei-toivotuille ulkoisille yhteydenotoille, ei nimittäin aiheuta heille kuitenkaan vaaraa siitä, että heidän fyysistä ja psyykkistä koskemattomuuttaan loukattaisiin, kuten komissio väittää. He korostavat, että demokraattisessa yhteiskunnassa kaikkiin henkilöihin, myös ammatillisissa tarkoituksissa, voidaan ottaa yhteyttä ilman, että he olisivat sitä pyytäneet.
53
Heidän mielestään tavoite tarkastaa kyseisten henkilöiden puolueettomuus on tärkeä, koska neuvottelijat vaikuttavat päätöksentekoprosessiin. He korostavat uudelleen hakemuksensa rajallisuutta, koska se koskee ainoastaan asianomaisten henkilöiden henkilöllisyyttä ja ammatillista roolia, mutta myös sitä, että – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa – sidonnaisuusilmoituksen, jonka allekirjoittajan henkilöllisyys on peitetty, siirtäminen ei mahdollista allekirjoittajan puolueettomuuden tarkastamista.
Arviointi
54
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan fumus boni juris ‑edellytys täyttyy, jos ainakin jokin välitoimien hakijan pääasian kanteen tueksi esittämistä perusteista vaikuttaa siltä, että sille ilmeisesti on vakavasti otettava perustelu. Asia on näin erityisesti silloin, kun jokin näistä perusteista osoittaa, että on olemassa monitahoisia oikeudellisia kysymyksiä, joiden ratkaisu ei ole ilmeinen ja edellyttää siis perusteellista tarkastelua, jota välitoimista päättävä tuomari ei voi suorittaa vaan joka on tehtävä pääasian oikeudenkäynnissä, tai jos asianosaisten välinen näkemystenvaihto osoittaa, että on olemassa merkittävä oikeudellinen erimielisyys, jonka ratkaisu ei ole ilmeinen (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 20.12.2019, Puigdemont i Casamajó ja Comín i Oliveres v. parlamentti, C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149, 52 kohta ja määräys 8.4.2020, komissio v. Puola, C‑791/19 R, EU:C:2020:277, 52 kohta).
55
Toisessa valituksensa tueksi esittämässään valitusperusteessa komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä tulkitessaan ja soveltaessaan asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ja että nämä virheet saivat sen tekemään virheellisen päätelmän, jonka mukaan komissio ei asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla voinut evätä laajempaa tutustumista sidonnaisuusilmoituksiin.
56
Aluksi on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksella N:o 1049/2001 pyritään, kuten sen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ja 1 artiklasta ilmenee, myöntämään yleisölle mahdollisimman laaja oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin (tuomio 28.6.2012, komissio v. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 111 kohta; tuomio 28.6.2012, komissio v. Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 53 kohta ja tuomio 14.11.2013, LPN ja Suomi v. komissio, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40 kohta).
57
Periaatetta, jonka mukaan yleisön on mahdollisimman laajasti voitava tutustua asiakirjoihin, rajoittavat kuitenkin tietyt yleisen tai yksityisen edun mukaiset syyt. Asetuksessa N:o 1049/2001, erityisesti sen johdanto-osan 11 perustelukappaleessa ja 4 artiklassa, säädetään nimittäin poikkeusjärjestelmästä, joka edellyttää, että toimielimet ja elimet eivät anna tietoja asiakirjoista silloin, kun niiden ilmaiseminen vahingoittaisi joitakin kyseisistä eduista (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2012, komissio v. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 111 kohta; tuomio 28.6.2012, komissio v. Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 53 kohta ja tuomio 14.11.2013, LPN ja Suomi v. komissio, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40 kohta).
58
Tältä osin on tärkeää muistuttaa, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan unionin toimielimet eivät anna tutustuttavaksi asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suojaa, erityisesti unionin lainsäädännön mukaista henkilötietojen suojaa.
59
Kun pyyntö koskee asetuksen 2018/1725 3 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuihin henkilötietoihin tutustumista, kyseisen asetuksen säännökset tulevat siis sovellettaviksi täysimääräisesti (ks. analogisesti tuomio 16.7.2015, ClientEarth ja PAN Europe v. EFSA, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60
Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että pyydetyt tiedot eli neuvotteluryhmän jäsenten nimet ja etunimet, joiden avulla todetaan voitavan tunnistaa henkilöt, jotka osallistuivat covid-19-rokotteiden ennakkohankintasopimuksista käytyihin neuvotteluihin, ovat asetuksen 2018/1725 3 artiklan 1 alakohdassa, jossa tarkoitetaan kaikkia tunnistettuun tai tunnistettavissa olevaan luonnolliseen henkilöön liittyviä tietoja, tarkoitettuja henkilötietoja.
61
Tällaisia tietoja saadaan näin ollen siirtää kolmannelle asetuksen N:o 1049/2001 nojalla ainoastaan silloin, kun kyseinen siirtäminen täyttää asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa säädetyt edellytykset ja merkitsee viimeksi mainitun asetuksen 5 artiklan vaatimusten mukaista laillista käsittelyä (ks. analogisesti tuomio 2.10.2014, Strack v. komissio, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 104 kohta).
62
Valituksessaan komissio väittää muun muassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisessa tuomiossa virheen tulkitessaan ja soveltaessaan asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan sen jälkeen, kun henkilötietojen vastaanottaja on osoittanut, että nämä tiedot on tarpeen siirtää sille yleistä etua koskevaa erityistä tarkoitusta varten, ja jos on syytä olettaa, että tällainen siirto voisi vaarantaa asianomaisen henkilön oikeutetut edut, kyseisten tietojen käsittelystä vastaavan on selvitettävä, onko henkilötietojen siirtäminen oikeassa suhteessa kyseiseen erityiseen tarkoitukseen, arvioituaan keskenään kilpailevia eri etuja todennettavissa olevalla tavalla. Komission mukaan nimittäin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa virheellisesti, ettei komissio ollut ottanut riittävästi huomioon käsiteltävän asian eri olosuhteita punnitakseen asianmukaisesti keskenään kyseessä olevia intressejä.
63
Tältä osin on niin, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat intressit ovat yhtäältä neuvotteluryhmän jäsenten intressi siihen, ettei heidän henkilöllisyyttään ilmaista heidän yksityiselämänsä suojaamiseksi, ja toisaalta – kuten valituksenalaisen tuomion 66, 70, 71 ja 84 kohdasta ilmenee – hakijoiden intressi siihen, että covid-19-rokotteiden ennakkohankintasopimuksia koskeva neuvotteluprosessi, jonka komissio toteutti jäsenvaltioiden puolesta, on läpinäkyvä, jotta unionin kansalaiset voivat tarkastaa ryhmän jäsenten puolueettomuuden ja erityisesti varmistua siitä, ettei kyseisten henkilöiden ja rokotevalmistajien välillä ole mitään sidonnaisuutta.
64
Siitä, mikä merkitys on kullakin näistä intresseistä, on palautettava mieleen siltä osin kuin kyse on neuvotteluryhmän jäsenten intressistä siihen, ettei heidän henkilöllisyyttään ilmaista, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan henkilötietojen saattaminen kolmannen saataville merkitsee puuttumista perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa vahvistettuihin perusoikeuksiin välitettyjen tietojen myöhemmästä käytöstä riippumatta (tuomio 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
65
Tällaisen puuttumisen vakavuuden arvioinnissa on otettava huomioon kyseessä olevien henkilötietojen luonne ja erityisesti näiden tietojen mahdollinen arkaluonteisuus sekä tietojen käsittelyn luonne ja konkreettiset menettelytavat, ja erityisesti niiden henkilöiden lukumäärä, joilla on pääsy näihin tietoihin, ja näihin tietoihin pääsyä koskevat yksityiskohdat. Tarvittaessa on otettava huomioon myös sellaisten toimenpiteiden olemassaolo, joilla pyritään estämään riski näiden tietojen väärinkäytöstä (tuomio 21.3.2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, 106 kohta).
66
Nyt käsiteltävässä asiassa henkilötiedot, joiden ilmaisemista on haettu, liittyvät komission ja jäsenvaltioiden niiden virkamiesten henkilöllisyyteen ja ammatilliseen toimintaan, jotka osallistuivat komission jäsenvaltioiden puolesta käymiin covid-19-rokotteiden ennakkohankintasopimuksia koskeneisiin neuvotteluihin.
67
Lisäksi on riidatonta, kuten unionin yleinen tuomioistuin sitä paitsi totesi valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa, että pyyntö saada tutustua näihin tietoihin esitettiin asiayhteydessä, jolle oli ominaista se, että osa unionin kansalaisista ei luottanut komission edistämään rokotusstrategiaan. Unionin yleinen tuomioistuin lisäsi kyseisessä 77 kohdassa, että näin ollen neuvotteluryhmän jäsenten altistuminen ulkoisille ei-toivotuille yhteydenotoille heidän henkilöllisyytensä ilmaisemisen seurauksena ei ollut pelkästään hypoteettista. Kyseisen tuomion 78 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin täsmensi, ettei tätä päätelmää kyseenalaistanut se, että hakijat eivät halunneet saada kyseisen ryhmän jäsenten osoitetta tai erityisiä henkilötietoryhmiä koskevan asetuksen 2018/1725 10 artiklan soveltamisalaan kuuluvia tietoja, koska henkilön henkilöllisyyden ilmaiseminen antaa mahdollisuuden tehdä häntä koskevia hakuja ja siis saada tällaisia tietoja.
68
Covid-19-rokotestrategiaa koskevan aiheen arkaluonteisuuden vahvistaa sitä paitsi se, että nyt kyseessä olevaan tuomioistuinmenettelyyn osallistuu erittäin suuri määrä yksityishenkilöitä, ja nämä yksityishenkilöt kuuluvat lisäksi niiden 86000 vetoomuksenesittäjän ryhmään, joiden nimissä ja puolesta alkuperäinen hakemus oli esitetty komissiolle.
69
Näiden seikkojen perusteella voidaan näin ollen pitää riittävän todennäköisenä, että sidonnaisuusilmoitukset allekirjoittaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyttä koskevat tiedot saattavat niiden ilmaisemisen jälkeen levitä nopeasti internetissä ja erityisesti sosiaalisessa mediassa.
70
Tällaisessa tapauksessa nämä tiedot olisivat mahdollisesti rajoittamattoman henkilömäärän saatavilla, jolloin henkilöt, jotka pyrkisivät saamaan näitä tietoja syistä, jotka eivät liity tietojen ilmaisemisen perusteena olleisiin syihin, voisivat tutustua niihin vapaasti (ks. vastaavasti tuomio 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71
Niitä seurauksia, joita asianomaisille henkilöille voisi aiheutua heidän henkilötietojensa mahdollisesta väärinkäytöstä, pahentaisi lisäksi se, että kun nämä tiedot olisi kerran saatettu suuren yleisön saataville, niihin voitaisiin tutustua vapaasti ja niitä voitaisiin myös säilyttää ja levittää ja että tällaisten toistuvien käsittelyjen tapauksessa näiden henkilöiden olisi vieläkin vaikeampaa tai jopa hyödytöntä puolustautua tehokkaasti väärinkäytöksiä vastaan (ks. vastaavasti tuomio 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, 43 kohta).
72
Tällainen riski on todennäköinen varsinkin, kun nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat tiedot koskevat vain hyvin rajallista määrää luonnollisia henkilöitä.
73
Niinpä ei siis ilmeisesti vaikuta poissuljetulta, että unionin tuomioistuin voisi sille tehdyn valituksen yhteydessä pitää näiden henkilöiden henkilöllisyyden ilmaisemista vakavana puuttumisena perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa vahvistettuihin oikeuksiin.
74
Hakijoiden tavoitteleman sen päämäärän tärkeydestä, joka on taata komission käymän neuvotteluprosessin avoimuus, jotta unionin kansalaiset voivat tarkastaa neuvotteluryhmän jäsenten puolueettomuuden rokotevalmistajiin nähden, on muistutettava, että avoimuudella voidaan varmistaa, että unionin toimielimillä on demokraattisessa järjestelmässä suhteessa kansalaisiin suurempi legitimiteetti ja että ne ovat tehokkaampia ja vastuullisempia (ks. vastaavasti tuomio 22.1.2020, PTC Therapeutics International v. EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
75
Kuten unionin yleinen tuomioistuinkin täsmensi valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, komission covid-19-rokotteiden valmistajien kanssa käymissä neuvotteluissa ja rokotteiden ennakkohankintasopimusten tekemisessä noudattaman menettelyn avoimuus on siis omiaan lisäämään unionin kansalaisten luottamusta kyseisen toimielimen edistämään rokotestrategiaan ja sitten erityisesti torjumaan väärien tietojen levittämistä siltä osin kuin kyse on kyseisten sopimusten neuvottelemisen ja tekemisen edellytyksistä.
76
On kuitenkin niin, kuten komissio on korostanut, että neuvotteluryhmään kuuluneiden komission ja jäsenvaltioiden virkailijoiden ammattieettisten vaatimusten noudattamisen tarkastaminen kuuluu ensisijaisesti toimivaltaisille viranomaisille (ks. analogisesti tuomio 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, 83 kohta).
77
Lisäksi ja varsinkin on huomattava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun toimielimen on ennen luonnollista henkilöä koskevien tietojen ilmaisemista punnittava keskenään unionin intressiä taata toimiensa avoimuus ja perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa vahvistettujen oikeuksien loukkaamista, avoimuutta koskevalla tavoitteella ei voida katsoa olevan mitään automaattista etusijaa suhteessa henkilötietojen suojaa koskevaan oikeuteen (ks. vastaavasti tuomio 9.11.2010, Volker und Markus Schecke ja Eifert, C‑92/09 ja C‑93/09, EU:C:2010:662, 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
78
Edellä esitetyn perusteella ei voida ilmeisesti sulkea pois sitä, että unionin tuomioistuin katsoo sille tehtyä valitusta tarkastellessaan, että asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti suoritettavassa kyseessä olevien kilpailevien intressien keskinäisessä vertailussa neuvotteluryhmän jäsenten intressi siihen, ettei heidän henkilöllisyyttään ilmaista, on etusijalla hakijoiden tavoittelemaan päämäärään, joka on mahdollistaa kyseisten jäsenten puolueettomuuden tarkastaminen.
79
Niinpä on todettava – tarvitsematta lausua tämän menettelyn yhteydessä siitä, onko komission toinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen 2018/1725 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, perusteltu, mistä lausuminen kuuluu yksinomaan pääasian ratkaisevan tuomioistuimen toimivaltaan –, että tälle perusteelle ilmeisesti on vakavasti otettava perustelu.
80
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että fumus boni juris ‑edellytys täyttyy nyt käsiteltävässä asiassa.
Kiireellisyys
Asianosaisten lausumat
81
Komissio väittää, että kiireellisyysedellytys täyttyy, kun otetaan huomioon se vakava ja korjaamaton vahinko, joka neuvotteluryhmän jäsenille aiheutuisi, jos heidän henkilöllisyytensä ilmaistaisiin ennen kuin unionin tuomioistuin lausuu asiakysymyksestä.
82
Se muistuttaa unionin tuomioistuimen varapresidentin 11.4.2024 antaman määräyksen Vivendi v. komissio (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) 81 kohtaan viitaten, että perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa vahvistettujen perusoikeuksien loukkausta on arvioitava kaikkien kyseessä olevien olosuhteiden perusteella, jotta voidaan määrittää, oikeuttavatko tästä loukkaamisesta aiheutuvan vahingon laajuus ja luonne sen, että vahinkoa pidetään vakavana ja korjaamattomana.
83
Komissio väittää, että jos nyt käsiteltävässä asiassa sen valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanon lykkäämistä koskevaa hakemusta ei hyväksytä, sen olisi tuomion täytäntöön panemiseksi ilmaistava sidonnaisuusilmoitukset allekirjoittaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyys.
84
Tästä näille henkilöille aiheutuvan vahingon todellisuudesta komissio väittää, että heihin hyvin todennäköisesti kohdistuisi ei-toivottuja ulkoisia yhteydenottoja, myös mahdollisesti heidän fyysiseen koskemattomuuteensa kohdistuvia hyökkäyksiä ja häirintänä pidettäviä tekoja. On nimittäin niin, että kun otetaan huomioon covid-19-rokotteita koskevan aiheen äärimmäinen arkaluonteisuus ja se voimakas vastustus, jota nämä rokotteet ovat voineet herättää monissa henkilöissä, neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyden ilmaiseminen saattaisi ”altistaa heidät todellisille aggressioiden uhkille” reaktiona kuhunkin eurooppalaisten tai kansallisten elinten aiheesta tekemään päätökseen, ja näin voisi käydä myös covid-19-rokotteiden mahdollisten sivuvaikutusten tapauksessa.
85
Komissio lisää, että tällaisella vahingolla voisi olla välittömiä seurauksia sille itselleen, koska covid-19-rokotteiden ennakkohankintasopimusten neuvottelu- ja tekomenettelyn hallinnoinnista vastatessaan se on velvollinen estämään sen, että neuvotteluryhmän jäsenille aiheutuu vahinkoa tehtäviensä hoitamisesta.
86
Komission mielestä tällaista vahinkoa olisi lisäksi pidettävä vakavana paitsi siksi, että se koskee mahdollista puuttumista asianomaisten henkilöiden fyysiseen koskemattomuuteen ja psyykkiseen terveyteen, myös 22.11.2022 annetusta tuomiosta Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912) ilmenevien periaatteiden kannalta tarkasteltuna, koska henkilötietojen saattaminen suuren yleisön saataville mahdollistaa sen, että ne ovat potentiaalisesti rajoittamattoman henkilömäärän käytettävissä, mahdollisesti syistä, jotka eivät liity niiden julkaisemisella tavoiteltuun päämäärään.
87
Lisäksi komissio väittää unionin tuomioistuimen varapresidentin 11.4.2024 antamaan määräykseen Vivendi v. komissio (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) viitaten, että kyseinen vahinko olisi luonteeltaan korjaamaton.
88
Lopuksi kyseinen vahinko voisi toteutua hyvinkin nopeasti varsinkin, kun ilmaistuja tietoja todennäköisesti levitettäisiin nopeasti internetissä ja välitettäisiin eteenpäin sosiaalisessa mediassa.
89
Hakijat väittävät päinvastoin, ettei kiireellisyysedellytys täyty.
90
He viittaavat 12.7.2023 annettuun Euroopan parlamentin päätöslauselmaan, jonka otsikkona on ”Covid-19-pandemia: saadut kokemukset ja suositukset tulevaisuutta varten” ja jossa kehotetaan julkistamaan covid-19-rokotteiden ostosopimusten neuvottelijoiden antamat sidonnaisuusilmoitukset.
91
He korostavat, että komissio päätti, että sitä edustivat valituksenalaiseen tuomioon johtaneessa asiassa pidetyssä istunnossa useat asiamiehet, joiden henkilöllisyys oli näin ollen saatavissa tietoon.
92
Toissijaisesti he vaativat välitoimihakemuksen hylkäämistä ainoastaan siltä osin kuin kyse on Courtois’n esittämästä tutustumishakemuksesta, sillä tämä sitoutuu takaamaan komission hänelle siirtämien tietojen luottamuksellisuuden.
Arviointi
93
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan välitoimimenettelyn tarkoituksena on turvata annettavan lopullisen ratkaisun täysi tehokkuus, jotta vältettäisiin aukot unionin tuomioistuimen takaamassa oikeussuojassa. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi kiireellisyyttä on arvioitava siihen nähden, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältytään siltä, että väliaikaista oikeussuojaa pyytäneelle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Kyseisen asianosaisen on näytettävä toteen, ettei se voi odottaa pääasian ratkaisua ilman, että se joutuu kärsimään tällaista vahinkoa. Tällaisen vakavan ja korjaamattoman vahingon olemassaolon toteamiseksi ei ole tarpeen, että vahingon aiheutuminen osoitetaan ehdottoman varmasti. Riittää, että vahinko on riittävän todennäköinen (määräys 17.12.2018, komissio v. Puola, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
94
Välitoimista päättävän tuomarin on lisäksi pelkästään kiireellisyyden arvioimiseksi ja ilman, että tämä merkitsee mitään välitoimista päättävän tuomarin kannanottoa välitoimien hakijan pääasiassa esittämien väitteiden perusteltavuuteen, lähdettävä siitä, että kyseiset väitteet voidaan hyväksyä. Vakava ja korjaamaton vahinko, jonka todennäköinen aiheutuminen on osoitettava, on nimittäin se, joka mahdollisesti aiheutuu, jos välitoimihakemus hylätään ja pääasiaa koskeva kanne menestyy myöhemmin (määräys 17.12.2018, komissio v. Puola, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
95
Nyt käsiteltävässä asiassa on tärkeää korostaa aluksi, että vahinko, johon komissio vetoaa yksityiselämän kunnioitusta koskevan oikeuden yhteydessä, johtuisi suoraan menettelystä, johon se mielestään joutuisi ryhtymään neuvotteluryhmän jäseniin nähden valituksenalaisen tuomion noudattamiseksi (ks. analogisesti unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 11.4.2024, Vivendi v. komissio, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 74 kohta).
96
Tästä seuraa, että välitoimihakemuksellaan komissio ei pyri toimimaan sellaisten kolmansien sijasta, joihin riidanalaisen päätöksen vaikutukset kohdistuisivat itsenäisesti, vaan itsensä kannalta omien intressiensä turvaamiseksi välttääkseen sen, että se itse joutuisi aiheuttamaan kyseisille henkilöille vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, josta sen voitaisiin sitä paitsi mahdollisesti katsoa olevan vastuussa tilanteessa, jossa kyseinen vahinko aiheutuisi mainituille henkilöille siksi, että he ovat yhteyksissä komissioon, ilman, että kyseiset henkilöt kykenisivät itse saamaan väliaikaista suojaa kyseisen vahingon aiheutumisen välttämiseksi (ks. analogisesti unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 11.4.2024, Vivendi v. komissio, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 75 kohta).
97
Niinpä komissio voi vedota tällaiseen vahinkoon osoittaakseen, että kiireellisyysedellytys täyttyy (ks. vastaavasti unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 11.4.2024, Vivendi v. komissio, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
98
Siitä, voiko valituksenalaisen tuomion välitön täytäntöönpano aiheuttaa tämän määräyksen 93 ja 94 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa, on aluksi muistutettava, että SEUT 266 artiklan mukaan komission on toteutettava valituksenalaisen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että kyseisellä toimielimellä olisi velvollisuus, kuten se toteaa, ilmaista hakijoille neuvotteluryhmän jäseninä olleiden sidonnaisuusilmoitukset allekirjoittaneiden henkilöiden henkilöllisyys.
99
Tällaisen ilmaisemisen mahdollisesti aiheuttamasta vahingosta on seuraavaksi todettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tiettyjen perusoikeuksien, kuten perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistetun yksityiselämän kunnioitusta koskevan oikeuden, loukkaamista on arvioitava asian kaikkien olosuhteiden kannalta sen määrittämiseksi, voidaanko vahinkoa, jota kyseinen loukkaaminen merkitsee, pitää laajuutensa ja luonteensa perusteella vakavana ja korjaamattomana (ks. vastaavasti unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 11.4.2024, Vivendi v. komissio, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
100
Tältä osin – kuten tämän määräyksen 73 kohdassa todettiin – sidonnaisuusilmoitukset allekirjoittaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyden ilmaiseminen on väliaikaisen oikeussuojan myöntämisen kannalta riittävän todennäköisesti omiaan aiheuttamaan vakavaa puuttumista näiden henkilöiden perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa vahvistettuihin oikeuksiin.
101
On lisättävä, että erityisten ja täsmällisten takeiden puuttuessa ei voida katsoa, että tällainen vahinko voitaisiin varmasti välttää siirtämällä kyseiset tiedot yhdelle ainoalle henkilölle, kuten hakijat ovat vastineessaan toissijaisesti pyytäneet.
102
Tällaisesta yksityiselämää koskevan oikeuden loukkaamisesta aiheutuvaa aineetonta vahinkoa ei myöskään voida kokonaan häivyttää taloudellisella korvauksella eikä poistaa jälkikäteen, jos valituksenalainen tuomio kumotaan, joten on katsottava, että kyseinen vahinko on luonteeltaan korjaamatonta (ks. vastaavasti unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 11.4.2024, Vivendi v. komissio, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
103
Lopuksi tällainen vahinko olisi lähtökohtaisesti peruuttamaton, koska kyseessä olevia tietoja saatettaisiin niiden ilmaisemisen jälkeen levittää nopeasti internetissä, kun otetaan huomioon covid-19-rokotteita koskevien kysymysten arkaluonteisuus, joten tietojen poistattaminen olisi käytännössä mahdotonta myöhemmin tilanteessa, jossa valituksenalainen tuomio on kumottu.
104
Joka tapauksessa on niin, että jos nyt käsiteltävää välitoimihakemusta ei hyväksyttäisi, unionin tuomioistuimelle tehty valitus menettäisi olennaisen merkityksensä siltä osin kuin kyse on siitä, kumosiko unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisella tuomiolla virheellisesti sen, että komissio oli kieltäytynyt ilmaisemasta neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyttä. On nimittäin huomattava, että vaikka unionin tuomioistuin katsoisikin asian olleen näin, kyseiset tiedot olisi kuitenkin jo ilmaistu peruuttamattomasti.
105
Tästä seuraa, että kiireellisyysedellytys täyttyy nyt käsiteltävässä asiassa.
Intressivertailu
Asianosaisten lausumat
106
Komissio väittää, että intressivertailu puoltaa sitä, että riidanalaisen päätöksen vaikutukset pysytetään väliaikaisesti voimassa siltä osin kuin kyse on komission päätöksestä kieltäytyä ilmaisemasta sidonnaisuusilmoitukset antaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyttä.
107
Se väittää, että hakijat eivät ole kyseenalaistaneet näiden ilmoitusten pätevyyttä ja että näistä ilmoituksista yhden siirtäminen anonymisoituna mahdollistaa jo niiden allekirjoittajien puolueettomuuden tarkastamisen.
108
Se lisää, että Euroopan tilintarkastustuomioistuin on vahvistanut mainittujen ilmoitusten allekirjoittajien puolueettomuuden erityiskertomuksessaan 19/2022, jonka otsikko on ”E[uroopan unioni] ja covid-19-rokotteiden hankinta”. Lopuksi covid-19-pandemiaa käsittelevä parlamentin erityisvaliokunta on tehnyt samat päätelmät.
109
Hakijat väittävät päinvastoin, että intressivertailu puoltaa valituksenalaisen tuomion välitöntä täytäntöönpanoa siltä osin kuin kyse on komission sen päätöksen kumoamisesta, jolla se kieltäytyi ilmaisemasta sidonnaisuusilmoitukset antaneiden neuvotteluryhmän jäsenten henkilöllisyyttä.
110
He katsovat, että heille siirretty anonymisoitu ilmoitus on pelkkä asiakirjamalli eikä sen perusteella voida tarkastaa sen allekirjoittajan puolueettomuutta.
111
He lisäävät, ettei komissio ole esittänyt tilintarkastustuomioistuimen kertomusta, johon se vetoaa, eikä edes otteita tästä asiakirjasta. Lisäksi he väittävät, että covid-19-pandemiasta saaduista kokemuksista ja suosituksista tulevaisuutta varten 12.7.2023 antamassaan päätöslauselmassa (2022/2076(INI)) parlamentti pahoitteli ”avoimuuden puutetta” covid-19-rokotteiden ennakkohankintasopimusten tekemisessä ja korosti, että näiden sopimusten neuvottelijoiden puolueettomuus on oltava mahdollista tarkastaa.
Arviointi
112
Koska useimmissa välitoimimenettelyissä sekä haetun täytäntöönpanon lykkäämisen myöntämisellä että sen epäämisellä voi olla tietyssä määrin lopullisia vaikutuksia, välitoimista päättävän tuomarin, jolta on haettu täytäntöönpanon lykkäämistä, tehtävänä on punnita keskenään kuhunkin mahdolliseen ratkaisuun liittyviä riskejä. Tämä tehtävä merkitsee konkreettisesti muun muassa sen tutkimista, meneekö välitoimia hakevan asianosaisen intressi saada riidanalaisen toimen täytäntöönpano lykätyksi sen intressin edelle, jota kyseisen toimen välitön soveltaminen merkitsee. Kyseisessä tutkinnassa on selvitettävä, mahdollistaisiko se, että pääasian ratkaiseva tuomioistuin mahdollisesti kumoaa kyseisen toimen, sen tilanteen palauttamisen ennalleen, joka olisi aiheutunut toimen välittömästä täytäntöönpanosta, ja toisinpäin, missä määrin täytäntöönpanon lykkääminen olisi omiaan estämään riidanalaisella toimella tavoitellut päämäärät siinä tapauksessa, että pääasiassa esitetty vaatimus hylätään (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 6.9.2024, Aylo Freesites v. komissio, C‑511/24 P(R), EU:C:2024:719, 18 kohta).
113
Kuten tämän määräyksen 103 kohdassa todettiin, nyt käsiteltävässä asiassa sillä, että komission hakema valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanon lykkääminen evätään, ei voitaisi palauttaa ennalleen niiden henkilöiden tilannetta, joiden henkilöllisyyden komissio siis olisi ilmaissut, tilanteessa, jossa unionin tuomioistuin kumoaa kyseisen tuomion pääasian oikeudenkäynnissä. On nimittäin niin, että kun kyseiset tiedot olisi kerran siirretty, ei olisi mitään takeita siitä, ettei niitä levitettäisi internetissä. Niinpä tästä aiheutuva puuttuminen asianomaisten henkilöiden yksityiselämään olisi peruuttamatonta.
114
Ei ole myöskään osoitettu eikä edes väitetty, että komission hakema valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanon lykkäämisen myöntäminen olisi omiaan estämään kyseisen tuomion täyden vaikutuksen siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin hylkää siitä tehdyn valituksen.
115
Niinpä nyt käsiteltävässä asiassa intressivertailu puoltaa komission hakemaa valituksenalaisen tuomion täytäntöönpanon lykkäämistä.
116
Kaiken edellä esitetyn perusteella on hyväksyttävä komission hakemus valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 2 kohdan täytäntöönpanon lykkäämisestä siltä osin kuin siinä kumotaan päätös evätä laajempi tutustuminen sidonnaisuusilmoituksiin, kunnes on julistettu tuomio, jolla muutoksenhakumenettely asiassa C‑632/24 P päätetään.
Oikeudenkäyntikulut
117
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 137 artiklan, jota sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan ratkaisu oikeudenkäyntikuluista annetaan tuomiossa tai määräyksessä, jolla asia lopullisesti ratkaistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuimen varapresidentti on määrännyt seuraavaa:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 17.7.2024 antaman tuomion Courtois ym. v. komissio (T‑761/21, EU:T:2024:477) tuomiolauselman 2 kohdan täytäntöönpanoa lykätään siltä osin kuin siinä kumotaan 28.2.2022 päivätty komission päätös C(2022) 1359 final – joka annettiin Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 4 artiklan nojalla ja jolla Fabien Courtois’lle ja muille luonnollisille henkilöille, joiden nimet mainitaan liitteessä, annetaan tutustuttavaksi osa tietyistä asiakirjoista, jotka koskevat komission tekemää rokotteiden ostoa covid-19-pandemian yhteydessä – ja heille 31.3.2022 tiedoksi annettu kyseisen päätöksen ranskankielinen versio sen osalta, että Euroopan komissio epäsi kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla laajemman tutustumisen covid-19-rokotteiden ostoa varten perustetun neuvotteluryhmän jäsenten allekirjoittamiin ilmoituksiin siitä, ettei sidonnaisuutta ollut, kunnes on julistettu tuomio, jolla muutoksenhakumenettely asiassa C‑632/24 P päätetään.
2)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.
(
1
)	Luettelo muista osapuolista on liitetty ainoastaan asianosaisille tiedoksi annettuun versioon.