62024CJ0328_RES
Asia C‑328/24 P
Constantin Mincu Pătrașcu Brâncuși
vastaan
Euroopan syyttäjänvirasto (EPPO)
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 16.4.2026
Muutoksenhaku – Institutionaalinen oikeus – Asetus (EU) 2017/1939 – Euroopan syyttäjänvirasto (EPPO) – 42 artiklan 1 kohta – Euroopan syyttäjänviraston prosessuaaliset toimet, joilla on tarkoitus tuottaa kolmansia osapuolia koskevia oikeusvaikutuksia – Kansallisten tuomioistuinten harjoittama tuomioistuinvalvonta – Lainvastaisuusväite – Tutkittavaksi ottaminen – Euroopan unionin tuomioistuimen yksinomainen toimivalta valvoa unionin toimien laillisuutta – SEUT 86 artiklan 2 ja 3 kohta – Syyttäjän tehtävien hoitaminen kansallisissa tuomioistuimissa – Unionin lainsäätäjän toimivalta vahvistaa Euroopan syyttäjänviraston prosessuaalisten toimien tuomioistuinvalvontaa koskevat säännöt – Kansallisten tuomioistuinten toimivalta ei merkitse luvatonta poikkeamista SEUT 263 artiklasta – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ei ole loukattu – Unionin yleisen tuomioistuimen toimivallan puuttuminen
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Tutkittavaksi ottaminen – Edellytykset – Väitteet, jotka on esitetty myös unionin yleisessä tuomioistuimessa
(SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 169 artiklan 2 kohta)
(ks. 38–40 kohta)
Kumoamiskanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvä kysymys – Lainvastaisuusväite, jolla pyritään osoittamaan unionin primaarioikeuden rikkominen – Johdetun oikeuden toimi, jolla suljetaan pois unionin tuomioistuinten toimivalta – Unionin tuomioistuinten velvollisuus tutkia oikeudenkäyntiväite ennen sen toteamista, ettei niillä ole toimivaltaa pääasiassa
(SEUT 256 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ja SEUT 263 artikla; neuvoston asetuksen 2017/1939 42 artikla)
(ks. 53 ja 58–61 kohta)
Kumoamiskanne – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Kanne Euroopan syyttäjänviraston pysyvän jaoston päätöksestä siirtää valittajaa koskeva asia tuomioistuimessa ratkaistavaksi – Euroopan syyttäjänviraston prosessuaalinen toimi – Toimivallan puuttuminen – Kansallisten tuomioistuinten toimivalta – Oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ei ole loukattu
(SEU 19 artiklan 1 ja 3 kohta; SEUT 86 artiklan 1–3 kohta, SEUT 263 artiklan neljäs kohta, SEUT 267 ja SEUT 277 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artikla; neuvoston asetuksen 2017/1939 johdanto-osan 83, 85 ja 86 perustelukappale, 87 perustelukappaleen ensimmäinen kohta ja 88 perustelukappale sekä 10 artiklan 2 kohta, 13 artiklan 1 kohta, 28 artiklan 1 kohta, 30 artiklan 5 kohta, 31 artiklan 3 kohta, 36 artikla, 37 artiklan 2 kohta, 41 artikla ja 42 artiklan 1–3 ja 8 kohta)
(ks. 64–91 ja 96–100 kohta)
Muutoksenhaku – Valitusperusteet – Virheellinen menettely – Päätös oikeudenkäyntiväitteen tutkimisesta yhdessä pääasian kanssa – Unionin yleisen tuomioistuimen harkintavalta
(SEUT 256 artikla; unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 ja 7 kohta)
(ks. 106 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, joka hylkää sille esitetyn valituksen, täsmentää perussopimuksilla käyttöön otetun tuomioistuinjärjestelmän ja asetuksen 2017/1939 (
1
) 42 artiklan 1 kohdan, jonka mukaan toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet valvovat EPPOn prosessuaalisia toimia, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin, välistä suhdetta.
EPPOn suorittaman tutkinnan jälkeen EPPOn pysyvä jaosto päätti siirtää valittajaa koskevan asian romanialaisen rikostuomioistuimen käsiteltäväksi. Valittaja nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kyseisestä päätöksestä kumoamiskanteen, johon liittyi asetuksen 2017/1939 42 artiklaa koskeva lainvastaisuusväite. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei sillä ole toimivaltaa, koska EPPOn prosessuaalisten toimien tuomioistuinvalvonta kuuluu kansallisille tuomioistuimille.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se totesi, ettei sillä ollut toimivaltaa tutkia asetuksen 2017/1939 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua EPPOn prosessuaalisesta toimesta nostettua kannetta, tutkimatta, oliko unionin primaarioikeus esteenä tällaiselle toteamukselle.
Koska toimivalta on oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluva kysymys, joka on tarvittaessa otettava huomioon viran puolesta, unionin yleinen tuomioistuin ei voi todeta, ettei se ole toimivaltainen tutkimaan kannetta, tutkimatta ensin sitä, ovatko kaikki sille esitetyt väitteet, joilla pyritään nimenomaan osoittamaan sen toimivalta tältä osin, perusteltuja. Tarkemmin sanottuna vakiintuneessa oikeuskäytännössä, jonka mukaan pääasian kanteen tutkimatta jättämisestä seuraa, että kyseisen kanteen tueksi esitetty lainvastaisuusväite on jätettävä tutkimatta, ei lähtökohtaisesti voida antaa unionin yleiselle tuomioistuimelle oikeutta todeta, ettei sillä ole toimivaltaa tutkia johdetun oikeuden säännöksen pätevyyttä unionin primaarioikeuden kannalta, sillä perusteella, että sillä ei ole toimivaltaa tutkia päävaatimusta, kun se nimenomaan tukeutuu tällaiseen säännökseen todetakseen, ettei sillä ole toimivaltaa. Oikeuskäytännöstä ilmenee näin ollen, että kun unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu lainvastaisuusväite johdetun oikeuden säännöksestä, jolla unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautettu unionin elimen päätös jätetään kokonaan tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle, sillä perusteella, että kyseinen säännös on ristiriidassa SEUT 263 artiklan kanssa, unionin yleisen tuomioistuimen on tarkistettava, onko lainvastaisuusväite perusteltu, ja tarvittaessa todettava oma toimivaltansa tutkia kyseisen päätöksen laillisuus SEUT 263 artiklan perusteella kyseisen päätöksen tehokkaan tuomioistuinvalvonnan varmistamiseksi.
Unionin tuomioistuin toteaa kuitenkin, että kun unionin lainsäätäjä on antanut kansallisille tuomioistuimille toimivallan harjoittaa sellaisten EPPOn prosessuaalisten toimien tuomioistuinvalvontaa, joilla on tarkoitus tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin, se ei ole loukannut SEU 19 artiklan ja SEUT 263 artiklan mukaista unionin tuomioistuimen toimivaltaa.
Unionin tuomioistuin esittää tältä osin, että asetuksen 2017/1939 42 artiklassa kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuinten välillä tehty toimivallan jako ei merkitse luvatonta poikkeamista unionin tuomioistuinten yksinomaisesta toimivallasta valvoa unionin elinten tai laitosten toimien laillisuutta SEUT 263 artiklan nojalla. Unionin lainsäätäjä ei ole ylittänyt sille SEUT 86 artiklan 3 kohdassa annettua toimivaltaa säätää ”[EPPOn] tehtäviensä hoidossa toteuttamien menettelyyn liittyvien toimien oikeudelliseen valvontaan sovellettavista säännöistä” saattamalla kansallisten tuomioistuinten harjoittaman tuomioistuinvalvonnan piiriin ainoastaan sellaiset EPPOn prosessuaaliset toimet, joilla on tarkoitus tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin – lukuun ottamatta EPPOn päätöksiä asian käsittelyn lopettamisesta –, ja säätämällä unionin tuomioistuimen toimivallasta muissa tapauksissa.
Kun lisäksi otetaan huomioon EUT-sopimuksessa EPPOlle annettujen tehtävien erityinen luonne ja kyseisessä sopimuksessa unionin lainsäätäjälle annetun toimivallan laajuus sen institutionaalisen ja menettelyllisen kehyksen määrittämisessä, jossa EPPO hoitaa näitä tehtäviä, ilmaisua EPPOn ”menettelyyn liittyvien toimien oikeudelliseen valvontaan sovellettavat säännöt” on tulkittava siten, että se voi käsittää paitsi tällaisten prosessuaalisten toimien riitauttamista koskevista erityisistä edellytyksistä ja menettelysäännöistä säätämisen myös tarvittaessa erityisistä tuomioistuinten toimivaltasäännöistä säätämisen.
Tässä institutionaalisessa ja menettelyllisessä kehyksessä EPPOn prosessuaalisten toimien oikeusvaikutukset suhteessa kolmansiin osapuoliin määräytyvät suurelta osin kansallisen lainsäädännön perusteella. Lisäksi EPPOn prosessuaaliset toimet ovat rikosoikeudellisen menettelyn vaihe, jonka päätteeksi lopullinen päätöksentekovalta kuuluu yksinomaan toimivaltaiselle kansalliselle tuomioistuimelle, jolla on toimivalta harkita vapaasti esitettyjä todisteita. Niinpä kansallisten tuomioistuinten toimivalta harjoittaa tällaisten toimien tuomioistuinvalvontaa ei merkitse luvatonta poikkeamista SEUT 263 artiklasta. Myös asetuksen 42 artiklan systematiikka vahvistaa tämän toimivallanjaon.
Unionin tuomioistuin muistuttaa lisäksi, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklalla ei voida antaa unionin tuomioistuimelle toimivaltaa silloin, kun sitä ei perussopimusten mukaan ole, eikä sillä muuteta perussopimusten mukaista tuomioistuinvalvontaa koskevaa järjestelmää, erityisesti suorien kanteiden tutkittavaksi ottamista. Joka tapauksessa asetuksen 2017/1939 42 artiklan 1 kohta on sopusoinnussa tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden kanssa.
Yhtäältä on niin, että kun kyseistä säännöstä tulkitaan asetuksen 2017/1939 41 artiklan ja sen johdanto-osan perustelukappaleiden valossa, prosessuaalisiin toimiin, joilla on tarkoitus tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin, kohdistuvalla tuomioistuinvalvonnalla voidaan taata se, että EPPO kunnioittaa perusoikeuksia. Lisäksi jäsenvaltioiden on taattava tehokkaat oikeussuojakeinot.
Toisaalta on niin, että koska 42 artiklan ensimmäistä kohtaa on luettava kyseisen artiklan systematiikan valossa, se on täysin johdonmukainen sen kattavan oikeussuojakeinojen ja menettelyjen järjestelmän kanssa, jolla pyritään varmistamaan unionin toimien laillisuusvalvonta. Kyseistä kohtaa on tarkasteltava yhdessä erityisesti saman artiklan 2 kohdan kanssa, jonka mukaan EPPOn prosessuaalisten toimien tuomioistuinvalvontaan sovelletaan ennakkoratkaisumekanismia, millä voidaan taata, että unionin tuomioistuin voi tutkia kaikki kysymykset, jotka koskevat toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa riitautettujen EPPOn prosessuaalisten toimien sekä kyseisen asetuksen tulkintaa tai pätevyyttä.
(
1
)	Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa 12.10.2017 annettu neuvoston asetus (EU) 2017/1939 (EUVL 2017, L 283, s. 1).