Ideiglenes változat
ANDREA BIONDI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 26.(1)
C‑802/24. sz. ügy
NV Reibel
kontra
JSC VO Stankoimport
(a Svea hovrätt [stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedésekre vonatkozó korlátozó intézkedések – A kettős felhasználású termékek exportjának tilalma – Egy szerződés teljesítését érintő kiviteli engedély megtagadása – A kifizetett előleg visszatérítésének megtagadása – Választottbírósághoz való fordulás – A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke – Azon igény fogalma, amely nem érvényesíthető – A korlátozó intézkedésekre vonatkozó jogviták válaszottbíróság elé terjeszthetősége – A választottbírósági ítéletek bírósági felülvizsgálata – Intenzitás – Az Unió közrendje – Az Unióra ruházott feladatok megvalósítása szempontjából meghatározó jelentőség ”
Tartalomjegyzék
I.
Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
II.
Elemzés
A.
A módosított 833/2014 rendeletről, általában a peren kívüli vitarendezési mechanizmusok, és különösen a választottbíráskodás igénybevételének lehetőségéről
1.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésnek a jogviták választottbíróság elé terjeszthetőségének fogalmára történő összpontosításának szükségességéről
2.
A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szó szerinti, rendszertani és teleologikus értelmezéséről
a)
Az igényérvényesítést kizáró záradék szó szerinti értelmezéséről
b)
Az igényérvényesítést kizáró záradék rendszertani értelmezése
c)
Az igényérvényesítést kizáró záradék teleologikus értelmezéséről
3.
Az uniós közrend sajátos jellemzőinek megőrzéséről
4.
Az elemzés következtetései
B.
A módosított 833/2014 rendeletről és az Unió közrendjéről
1.
A felek szabad akaratának korlátját jelentő közrendről
2.
A módosított 833/2014 rendeletnek az uniós közrend szempontjából való alapvető fontosságáról és az uniós közrend e rendelet 11. cikkének (1) bekezdése általi megerősítéséről
3.
A nemzeti bíróságok által a választottbírósági ítéletek felett gyakorolt felülvizsgálat intenzitása
C.
A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésében szereplő „igény” fogalmáról
1.
Visszatérés a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdéséhez
2.
A jelen ügyre történő alkalmazás
III.
Végkövetkeztetés
1.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem lehetőséget nyújt a Bíróságnak, hogy új fejezetet írjon az uniós jog és a peren kívüli vitarendezési mechanizmusok közötti, olykor bonyolultnak tűnő kapcsolatról. Az itt felvetett kérdések azért fontosak, mert Ukrajnának – a nemzetközi jog és az ENSZ Alapokmányának nyilvánvaló megsértését, és a második világháború vége óta az európai biztonságot és a nemzetközi rendet fenyegető egyik legsúlyosabb veszélyt megvalósító – destabilizálása, majd megszállása következtében Oroszország ellen alkalmazott korlátozó intézkedések sajátos összefüggésében merülnek fel.
2.        Az uniós jog és a választottbíráskodás közötti kapcsolatot gyakran a két hajó az éjszakában metaforával írják le,(2) amely hajók alig veszik észre egymást a sötétben, de mindig ügyelnek arra, hogy megfelelő távolságot tartsanak egymástól az ütközés elkerülése érdekében, kommunikációjukat a szigorúan szükségesre korlátozzák, és soha nem keresztezik egymás útját, miközben ellentétes irányba hajóznak.
3.        Azonban az árnyalatok kizárása szegényebbé teszi a valóságot. Ezt a valóságot, amely tekintetében szeretnék eloszlatni minden félreértést, érintkezési pontok és közös értékek is alkotják. Az Unió közrendjével főszabály szerint nem ellentétes az, hogy azok a magánszemélyek, akik az Unió területén valamely gazdasági tevékenység gyakorlása címén e közrend hatálya alá tartoznak, választottbírósági mechanizmus alá vessék azokat a jogvitákat, amelyek e tevékenység gyakorlása keretében felmerülhetnek közöttük.(3) A választottbíráskodás – mint a felek akaratának kifejeződése, valamint a jogviták rendezésének gyors és hatékony eszköze – szerepe(4) felértékelődik. A Bíróság ítélkezési gyakorlatának szilárd alapja a felek szabad akaratának kifejeződéséből származó választottbírósági megállapodás fontosságának elismerése.(5) Hozzáteszem, hogy a kereskedelmi választottbíráskodás ma az egyike a nemzetközi együttműködések ritka hatékony formáinak, mivel célja az egységes normák alkalmazásának biztosítása, valamint a jogátültetések és a határokon átnyúló végrehajtás megkönnyítése.
4.        Az uniós jog és a választottbíráskodás közötti, a kölcsönös gyarapodáson alapuló kapcsolat kialakítása megköveteli a szükséges egyensúly megtalálását egyrészt a vitarendezés ezen módjának alakíthatósága és rugalmassága, másrészt az uniós közrend integritásának és alapvető jellemzőinek megőrzése között.
5.        A jelen ügyben a Bíróság az uniós közrend – mint a felek akaratának autonómiáját korlátozó tényező – határainak meghatározása. valamint a választottbírósági ítéletek hatékonynak tekintett bírósági felülvizsgálata terjedelme kérdésében is állást foglalhat.
I.      Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
6.        Az NV Reibel a logisztika és a nemzetközi árufuvarozás területén működő belga társaság. 2015. december 8‑án a Reibel szerződést kötött az orosz JSC VO Stankoimport társasággal, amely fémtermékeket és gépeket importál Oroszországba. E szerződés értelmében a Reibelnek többek között árut kellett eladnia és szállítania a Stankoimport részére. A szerződés tartalmazott egy választottbírósági kikötést, amely szerint minden jogvita – a nemzeti bíróságok kizárólagos illetékességébe tartozó ügyek kivételével – választottbírósági eljárás tárgyát képezi, és választottbírósági eljárás esetén a svéd jog alkalmazandó. A szerződés továbbá előírta, hogy az Unió által Oroszországgal szemben hozott szankciók nem minősülnek vis maior eseménynek, és nem mentesítik a feleket szerződéses kötelezettségeik alól.
7.        A belga hatóságok 2017. március 23‑i határozata következtében a Reibel által a Stankoimportnak szállítandó áruk kivitele tiltott volt, mivel a belga hatóságok úgy ítélték meg, hogy azokat helikopter alkatrészek gyártására szánták, és ezért a 428/2009/EK rendelet(6) értelmében „kettős felhasználású termékeknek” minősítették őket, amelyek értékesítése a 833/2014/EU rendelet(7) értelmében tilos. A Reibel által e határozattal szemben benyújtott keresetet a belga Conseil d’État (államtanács) elutasította.
8.        A Stankoimport azonban előre kifizette az ily módon elmaradt szállításért járó összeg egy részét. Mivel a Reibel nem térítette vissza az előleget, a Stankoimport felbontotta a szerződést és választottbírósági eljárást kezdeményezett.
9.        A 2021. december 5‑én hozott választottbírósági ítéletben a választottbíróság helyt adott a Stankoimport által a Reibelnek kifizetett előleg kamatokkal megnövelt összegének visszafizetésére vonatkozóan előterjesztett kérelemnek, és a Reibelt a költségek egy részének viselésére kötelezte. Egyebekben a választottbíróság elutasította azt a kérelmet, hogy a Reibelt szerződésszegés és egyéb károk miatti kártérítés és a kamatok megfizetésére kötelezzék. A választottbíróság véleménye szerint a Stankoimport kamatokkal növelt összeg visszatérítése iránti kérelme nem azon „igények” fogalmába tartozik, amelyek a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke alapján nem érvényesíthetőek,(8) így e rendelkezés nem vonatkozik a le nem szállított árukért kifizetett összeg visszatérítésére irányuló kérelemre. A Stankoimport kérelme csupán azon helyzet visszaállítására irányult, amelyben a felek a szerződés megkötése előtt voltak. Az egyéb kérelmeit illetően viszont a választottbíróság úgy határozott, hogy azok a 11. cikk hatálya alá tartoznak, mivel a Stankoimport pénzügyi előnyt próbált szerezni abból, hogy a Reibel nem hajtotta végre a tiltott műveletet.
10.      A Reibel a választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránt keresetet terjesztett a kérdést előterjesztő bíróság, a Svea hovrätt (stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország) elé. A svéd jog szerint az olyan jogviták, amelyekben a felek megállapodásra juthatnak, egy vagy több tagból álló választottbíróság elé terjeszthetők.(9) Egyébiránt a választottbírósági ítélet érvénytelen, ha olyan kérdést vizsgál, amelyet a svéd jog alapján nem bírálhatnak el választottbírák, illetve, ha az ítélet, vagy meghozatalának módja nyilvánvalóan ellentétes a svéd jogrenddel.(10)
11.      A svéd jog egyébiránt – a 833/2014 rendeletnek megfelelően – olyan szankciórendszert ír elő, amely meghatározza az e rendeletből eredő kötelezettségek be nem tartása esetén alkalmazandó szankciókra, eljárásokra, elkobzásra és kényszerítő intézkedésekre vonatkozó szabályokat.(11)
12.      A kérdést előterjesztő bíróságnak a választottbíróságra vonatkozó svéd jogi rendelkezésekre tekintettel először is annak meghatározására van szüksége, hogy az olyan ügyletben részes felek, mint amely a Reibel és a Stankoimport közötti szerződés tárgyát képezi, és amelyet a módosított 833/2014 rendelet alapján hozott intézkedések érintenek, egyezséget köthetnek‑e az e rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében említettekhez hasonló igényekre vonatkozóan. Így tehát azt kell megállapítani, hogy ennek az igényérvényesítést kizáró záradéknak vannak‑e polgári jogi következményei.(12) E rendelkezés tág értelmezése, aminek egyik oka a Bíróság által elismert,(13) a korlátozó intézkedések kijátszásának elkerülésére irányuló követelmény, alátámaszthatja azt az értelmezést, amely szerint polgári jogi szankciókat, például érvénytelenséget is ki kell szabni.
13.      Másodszor a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a módosított 833/2014 rendelet az Unió közrendjének körébe tartozik‑e. Ez a kérdés döntő jelentőségű, mivel a svéd jog szerint a választottbírósági ítéletek érvénytelennek nyilváníthatók, ha azok nyilvánvalóan összeegyeztethetetlenek a svéd közrenddel. Márpedig az ilyen megoldást ki kell terjeszteni az Unió közrendjével való összeegyeztethetetlenség eseteire is.(14)
14.      Végül harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság a módosított 833/2014 rendelet hatályának és értelmezésének tisztázását kéri annak meghatározása érdekében, hogy az olyan szerződéshez kapcsolódó előleg visszatérítése iránti kérelem, amelynek teljesítését e rendelet megakadályozta, valamint az e címen követelt kamatok az említett rendelet 11. cikkének (1) bekezdése értelmében nem érvényesíthető igények körébe tartoznak‑e.
15.      E körülmények között határozott úgy a Svea hovrätt (stockholmi fellebbviteli bíróság), hogy felfüggeszti az eljárást, és a Bíróság Hivatalához 2024. november 20‑án érkezett határozatával előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a 833/2014 rendeletet, hogy egy megállapodás felei nem állapodhatnak meg peren kívül olyan követelésekről, amelyek az említett rendelet 11. cikkének (1) bekezdése szerint nem érvényesíthetők, és hogy a felek által a 11. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó követelésekről kötött egyezségek polgári jogi szempontból semmisek?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a 833/2014 rendelet 11. cikkét, hogy az e cikket alkalmazó választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése vagy megsemmisítése iránti keresetet elbíráló nemzeti bíróságnak hivatalból meg kell állapítania, hogy a választottbíróság jogalkalmazása összeegyeztethető‑e a 833/2014 rendelettel, és ilyen esetben a nemzeti bíróságnak a választottbírósági ítéletet részben vagy egészben meg kell semmisítenie vagy hatályon kívül kell helyeznie, ha a választottbíróság jogalkalmazása ellentétes a rendelettel?
3)      Úgy kell‑e értelmezni a 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal nem ellentétes a követelés kielégítése, ha a követelés a következőkre vonatkozik:
a)      a [833/2014] rendelet szerinti intézkedésekre tekintettel soha le nem szállított árukra vonatkozó előleg visszafizetése?
b)      az a) pontban említett követelés után járó kamat?”
16.      Írásbeli észrevételeket a Stankoimport, a svéd, a belga, az észt, a spanyol, a francia és a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be.
17.      A Reibel, a Stankoimport, valamint az észt, a spanyol, a francia, a holland, a lengyel és a svéd kormány a Bizottsággal együtt részt vett a Bíróság előtt 2025. október 28‑án tartott tárgyaláson.
II.    Elemzés
18.      Először is meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett előzetes kérdések a Stankoimport állításával ellentétben elfogadhatóak. Egyrészről ugyanis kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik – az adott ügy sajátosságaira tekintettel – megítélni mind az előzetes döntéshozatal szükségességét ítéletük meghozatala szempontjából, mind pedig a Bíróság elé terjesztendő kérdések relevanciáját(15) Másrészről a Bírósághoz előterjesztett kérdések egészen világosan megkülönböztethetők azoktól, amelyeket a Rosneft ügyben hozott ítéletben tettek fel.(16)
A.      A módosított 833/2014 rendeletről, általában a peren kívüli vitarendezési mechanizmusok, és különösen a választottbíráskodás igénybevételének lehetőségéről
19.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság annak meghatározását kéri a Bíróságtól, hogy összeegyeztethető‑e a módosított 833/2014 rendelettel az, hogy két fél peren kívüli vitarendezési mechanizmust vesz igénybe, ideértve azokat az igényeket is, amelyek e rendelet 11. cikkének (1) bekezdése értelmében nem érvényesíthetők. Amennyiben ez nem áll fenn, akkor a bíróság azt kérdezi, hogy az ilyen igényekre vonatkozóan a bírósági rendszer keretein kívül kötött megállapodásokat érvénytelennek kell‑e tekinteni.
20.      A Bíróságnak tehát a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése értelmében vett igény érvényesíthetősége tilalmának terjedelmét, valamint azt kell meghatároznia, hogy e tilalom kiterjed‑e a peren kívüli vitarendezési mechanizmus igénybevételének megakadályozására is.
21.      Érvelésemet három egymást követő lépésben fejtem ki. Először is magyarázatot kell adni arra, hogy miért szükséges az első kérdés elemzését a jogviták választottbíróság elé terjeszthetőségének problematikájára összpontosítani. Ezt követően a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének klasszikus értelmezése következik. Végezetül gondoskodni kell arról, hogy a javasolt értelmezés ne veszélyeztesse az uniós közrend sajátos jellemzőit és autonómiáját.(17)
1.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésnek a jogviták választottbíróság elé terjeszthetőségének fogalmára történő összpontosításának szükségességéről
22.      Ez az első kérdés annak tisztázására irányul, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi‑e az „olyan követelésekről [való peren kívüli megállapodást], amelyek […] nem érvényesíthetők”. Ez a kérdés azonban szorosan kapcsolódik az ilyen igények választottbíróság elé terjeszthetőségének kérdéséhez.
23.      A választottbíróság elé terjeszthetőség „elvont, kényes, nehezen meghatározható, elmosódott kérdés, amely számos félreértéshez, sőt félreértelmezést vezet”(18). Szinte annyi meghatározása van, ahány tagállam.(19) A tagállamok szabadon meghatározhatják, mikor lehet választottbírósági eljárást kezdeményezni, és tükörhatásként megfogalmazhatják saját elképzelésüket a felek szabad akaratának korlátairól. A választottbíróság elé terjeszthetőség akkor objektív, ha az érintett ügy választottbíróság bocsátásának lehetőségére vonatkozik. Szubjektív jellegű is lehet, amennyiben az érdekelt fél választottbírósági megállapodás megkötésére való képességére irányul.(20)
24.      A külföldi választottbírósági határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, New Yorkban 1958. június 10‑én kelt egyezmény (a továbbiakban: New York‑i egyezmény),(21) amely nem köti az Uniót, viszont amelynek az összes tagállam a részese,(22) a választottbíróság elé terjeszthetőség tekintetében kimondja, hogy „[v]alamennyi Szerződő Állam elismeri az olyan írásbeli megállapodást, amelyben a felek arra vállalnak kötelezettséget, hogy meghatározott – akár szerződéses, akár szerződésen kívüli – jogviszonyból keletkezett vagy keletkezhető összes vagy valamely jogvita esetére választottbíróság döntésének vetik alá magukat, feltéve, hogy a jogvita tárgya választottbírósági eljárás útján eldönthető”(23). A választottbíróság elé terjeszthetőség fogalma csupán negatív módon került meghatározásra: „[a] választottbírósági határozat elismerése és végrehajtása abban az esetben […] megtagadható, ha annak az országnak illetékes hatósága, amelyben az elismerést és végrehajtást kérik, megállapítja, hogy […] ennek az országnak a joga szerint a vita tárgya választottbírói útra nem tartozhat”(24).
25.      A svéd jogban a jogvita választottbíróság elé terjeszthetőségét az határozza meg, hogy a felek jogosultak‑e a bírósági eljáráson kívül megegyezésre jutni a szóban forgó igény tekintetében. Ha igen, a jogvita választottbíróság elé terjeszthető; ellenkező esetben a jogvita nem rendezhető választottbíróság útján. Következésképpen, ha a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését úgy kellene értelmezni, hogy azzal ellentétes a peren kívüli megállapodás,(25) ez hatással lenne a Reibel és a Stankoimport közötti jogvitának az alkalmazandó nemzeti jog értelmében történő választottbíróság előtti érvényesíthetőségére. Ugyancsak e jog alapján a Reibel és a Stankoimport közötti szerződésben szereplő választottbírósági kikötést a kérdést előterjesztő bíróságnak anélkül kellene érvénytelennek nyilvánítania, hogy a választottbírósági ítéletet bírósági felülvizsgálatnak vetné alá, így ezen ítélet minden jogalapját elveszítené.
26.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésnek az eredeti megfogalmazása szerinti megválaszolása kényes helyzetbe hozná a Bíróságot, mivel a „követelésekről való peren kívüli megállapodás” fogalma túl tág. A peren kívüli megállapodásnak számos formája létezik, és mindegyiket különböző működési szabályok és garanciák jellemzik. Márpedig az alapügyben felmerülő jogvita a választottbíráskodás igénybevételének nagyon konkrét kérdését veti fel, amely nem egy általános vitarendezési mód, hanem sajátos jellemzőkkel rendelkezik, amelyeket az elemzés során feltétlenül figyelembe kell venni. Korábban volt már példa arra, hogy az uniós jog Bíróság általi értelmezéséből levonandó következtetésekből eredt a választottbíróság elé terjeszthetőség kizárása.(26)
27.      Ezért azt javaslom, hogy az első kérdés középpontjában az a kérdés álljon, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi‑e a szerződő felek számára, hogy választottbírósági eljárást kezdeményezzenek olyan igényekkel kapcsolatban, amelyek e rendelkezés értelmében nem érvényesíthetők.
2.      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szó szerinti, rendszertani és teleologikus értelmezéséről
28.      Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az uniós jog egységes alkalmazásának és az egyenlőség elvének követelményéből egyaránt az következik, hogy a jelentésének és alkalmazási körének meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezés szövegét főszabály szerint az Unió egészében önállóan és egységesen, e kifejezések általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentése szerint kell értelmezni, figyelembe véve azon szövegkörnyezetet, amelyben azokat használják, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek e kifejezések részét képezik.(27)
a)      Az igényérvényesítést kizáró záradék szó szerinti értelmezéséről
29.      Először is, ami a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szövegét illeti, megjegyzem, hogy az igényérvényesítést kizáró záradékot (no claims clause) ír elő, amely gyakran szerepel a korlátozó intézkedéseket bevezető uniós eszközökben. E rendelkezés hatálya alá tartoznak többek között azok az igények, amelyeket valamely orosz személy, szervezet vagy szerv nyújt be,(28) és amelyek célja kártérítés vagy bármely más hasonló igény érvényesítése(29) a módosított 833/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések által egy szerződés vagy ügyletre gyakorolt hatás alapján.
30.      A 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének címzettje az, akihez az igényt benyújtják, és akinek ezen igény teljesítését meg kell tagadnia. Az igény teljesítésének megtagadása azt jelenti, hogy – amint azt a francia kormány is megjegyezte – azt nem szabad kedvezően elbírálni.
31.      E cikk szó szerinti elemzéséből kitűnik, hogy annak szövegében nem szerepel – tág értelemben vett – hivatkozás arra a szervre, amely elé az abban említett „kérelmeket” előterjesztik. Ezt a következtetést megerősíti az a megjegyzés is, hogy a teljesítést az igény formájától függetlenül meg kell tagadni.
32.      Ebből az is kitűnik, hogy az igények megfogalmazása és benyújtása önmagában nem tilos.(30) Egyébként a szerződésben a peren kívüli megállapodás, beleértve a választottbíráskodást is, egyszerű előirányzása nem érinti a lehetséges kimenetelt, azaz az „igény” sorsát.
33.      Véleményem szerint az a tény, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (2) bekezdése egy „igény érvényesítésére vonatkozó bármely eljárásra” utal, és azt a pontosítást teszi, hogy az ezen igényt érvényesíteni kívánó személyre hárul a bizonyítás terhe arra vonatkozóan, hogy az igény érvényesítése nem tiltott, nem jelenti azt, hogy az érintett kérelemnek szükségszerűen bírósági eljárás keretébe kell tartoznia. Kétségtelen, hogy e rendelkezés a hagyományosan a bíróság előtt zajló eljárások leírásának szóhasználatát veszi át. Ez azonban nem lehet döntő, mivel az „eljárás” és a „bizonyíték” a peren kívüli vitarendezésnek is az attribútuma. Ez a rendelkezés szükségszerűen azt jelenti, hogy azon kérdés megvitatása, hogy valamely igény az (1) bekezdésben foglalt tilalom hatálya alá tartozik‑e, vita tárgyát képezheti, anélkül azonban hogy e vitát a bíróságokra kellene korlátozni.(31)
34.      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szó szerinti értelmezéséből tehát nem következik, hogy az alkalmazási körébe tartozó személyek számára tilos lenne a rendelet által bevezetett intézkedések által érintettnek tartott szerződésekkel vagy ügyletekkel kapcsolatban nem bírói testület előtt igényt benyújtani és békéltetést kérni.
b)      Az igényérvényesítést kizáró záradék rendszertani értelmezése
35.      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdése hátterének elemzése két fontos elemre világít rá. Egyrészt úgy tűnik, hogy a felek arra irányuló szabad akaratát, hogy vitáikat az állami igazságszolgáltatáson kívül rendezzék, bizonyos számú biztosíték szorítja keretek közé. Másrészt ez a környezet azt tükrözi, hogy az uniós törvényhozó nem rendelkezett a választottbírósági eljárás igénybevételére vonatkozó szerződéses rendelkezések tartalmát illetően.
36.      Így először is a módosított 833/2014 rendelet 12. cikke egészen egyértelmű tilalmat ír elő az e rendeletben – köztük a 2. cikkében – előírt tilalmak megkerülésében való tudatos és szándékos részvételre vonatkozóan. Ezt a tilalmat hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciók kísérik, amelyeket a tagállamoknak az ugyanezen rendelet 8. cikkének (1) bekezdése értelmében végre kell hajtaniuk.
37.      Másfelől a módosított 833/2014 rendelet 13. cikke e rendelet széleskörű hatályát írja elő, mivel azt nem csak az Unió területén kell alkalmazni, hanem az Unió területén belül vagy kívül tartózkodó bármely személyre, aki valamely tagállam állampolgára is, illetve bármely tagállam joga szerint létesített vagy letelepedett jogi személyre vagy szervezetre az Unió területén belül vagy kívül, továbbá a teljes egészében vagy részben az Unión belül üzleti tevékenységet folytató bármely jogi személyre vagy szervezetre.(32)
38.      Másodszor, a kontextus elemzéséből az is következik, hogy az uniós jogalkotó a módosított 833/2014 rendeletben nem írt elő semmilyen kötelezettséget a folyamatban lévő szerződések oly módon történő módosítására vonatkozóan, hogy az kizárjon bármely választottbírósági kikötést. Nem írta elő azt sem, hogy az e rendelet hatálybalépése után megkötött szerződésekben ne szerepeljenek olyan záradékok, amelyek választottbírósági eljárásra, vagy tágabb értelemben, peren kívüli vitarendezési mechanizmusra vonatkoznak.
39.      Ugyanakkor a 833/2014 rendeletbe 2023‑ban beillesztett(33) 12g. cikk (1) bekezdésének elfogadásával az uniós jogalkotó közvetlenül beavatkozott a szerződések tartalmába, és előírta az exportőrök számára azt a kötelezettséget, hogy 2024. március 20‑tól szerződésben tiltsák meg az Oroszországba történő újrakivitelt és az oroszországi felhasználásra történő újrakivitelt.(34)
40.      Jóllehet a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének szó szerinti és rendszertani elemzéséből az következik, hogy úgy tűnik, hogy valamely fél olyan igényt terjeszthet elő, amely választottbíróság előtt nem érvényesíthetői, meg kell még vizsgálni, hogy az ilyen értelmezés nem veszélyezteti‑e az e rendelkezés által követett célt.
c)      Az igényérvényesítést kizáró záradék teleologikus értelmezéséről
41.      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdése annak elkerülésére irányul, hogy a korlátozó intézkedésekkel érintett vagy azok hatását elszenvedő jogalanyok „kompenzációt követelhessenek az [említett intézkedések] negatív következményeiért, valamint hogy megvédje a gazdasági szereplőket azon követelésekkel szemben, amelyeket velük szemben a […] felek érvényesíthetnek […] azon szerződések alapján, amelyek teljesítését ezen intézkedések befolyásolták, vagy e szerződésekkel összefüggésben”(35).
42.      Ez a célkitűzés csak akkor biztosítható, ha egyértelműen emlékeztetünk arra, hogy a választottbíróságokhoz érkezhetnek „igények”, amelyek azonban nem érvényesíthetők. Ez a pontosítás jelentőséggel bír a módosított 833/2014 rendelet által követett tágabb célkitűzésre tekintettel, amely az, hogy „az Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének aláásására irányuló orosz intézkedések költségei megnövekedjenek, másrészt pedig [célja] a válság békés rendezésének előmozdítása”(36).
43.      Úgy tűnik tehát, hogy a no claim clause által követett cél megvalósítása még választottbíráskodás esetén is biztosítható, azzal a feltétellel, hogy az uniós gazdasági szereplő minden olyan gondatlanságát vagy bűnrészességét, amely a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt tilalom megsértéséhez vezet, hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal kell sújtani.(37)
3.      Az uniós közrend sajátos jellemzőinek megőrzéséről
44.      A Bíróság már megállapította, hogy „a Szerződések által létrehozott jogrenddel elviekben nem ellentétes az, hogy azok a magánszemélyek, akik az Unió területén valamely gazdasági tevékenység gyakorlása címén e jogrend hatálya alá tartoznak, választottbírósági mechanizmus alá vessék azokat a jogvitákat, amelyek e tevékenység gyakorlása keretében felmerülhetnek köztük”(38). A magánszemélyeknek főszabály szerint lehetőségük van arra, hogy választottbírósági eljárást vegyenek igénybe.(39) Ezeknek a magánszemélyeknek lehetőségük van olyan megállapodás megkötésére, amely az e megállapodáshoz kapcsolódó jogviták mindegyikét vagy azok közül némelyeket egyértelmű és pontos megfogalmazással választottbírósági szerv elé utalja azon bíróság helyett, amely az ilyen megállapodás hiányában alkalmazandó rendelkezések alapján hatáskörrel rendelkezett volna e jogviták eldöntésére.(40)
45.      Az Unió azon döntése, hogy a közös kül‑ és biztonságpolitika területén általa követett célok elérése érdekében korlátozó intézkedéseket fogad el, a módosított 833/2014 rendelet jelenlegi állapotában(41) nem járt negatív hatással a választottbíráskodás igénybevételének lehetőségére.
46.      Mindazonáltal szükségesnek tartom emlékeztetni az uniós jog választottbíráskodással kapcsolatos elvárásaira.
47.      Így azokat a választottbíróságokat, amelyekhez a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdése értelmében igényeket nyújtanak be, nemcsak az uniós jog köti,(42) hanem a saját szintjükön e jog helyes alkalmazásának és tiszteletben tartásának garanciáit is jelentik.(43) Bár nem részei az állami igazságszolgáltatási rendszernek, és így nem folytatnak párbeszédet a Bírósággal, ez nem jelenti azt, hogy nem tartoznak az uniós jog hatálya alá.
48.      A választottbíróságok ezért kötelesek felelősségteljesen gyakorolni feladataikat. Feladatuk, hogy megfelelő egyensúlyt teremtsenek a felek „autonómiához való jogának” és a tagállamok közrendjéhez tartozó alapvető értékek megőrzésének és védelmének érdeke között. Ezeknek a testületeknek ezért meg kell vizsgálniuk, hogyan hozhatnak olyan ítéletet, amelyet nem lehet a választottbíróság székhelye szerinti bíróságok előtt közrendbeli okokból megtámadni. Az Unió által elfogadott korlátozó intézkedések sajátos kontextusában különösen ébernek kell lenniük azokkal a mechanizmusokkal – például az alkalmazandó jognak a korlátozó intézkedésekkel bevezetett tilalmak kijátszása céljából történő megválasztásával vagy ilyen célú beleegyezési megállapodásokkal – szemben, amelyek felhasználhatók ezeknek az intézkedéseknek a kijátszására. A választottbíró jogalkalmazással kapcsolatos mozgásterét tehát korlátozza az a kötelezettsége, hogy alkalmaznia kell a választottbíráskodás székhelye szerinti ország közrendjének (lex arbitri) indokait.
49.      Ha a megállapodás szerinti választottbíróság székhelye az Unióban található, akkor e bíróság köteles tiszteletben tartani a székhelye szerinti tagállam közrendjét, amelyet az Unió közrendje egészít ki – amint azt a második előzetes kérdésre adott válaszomban bemutatom –, és a választottbírósági ítélet bírósági felülvizsgálatnak vethető alá.(44) Az alapügyben ez a helyzet áll fenn.
50.      Bár erre e jogvita megoldásához nincs szükség, hozzáteszem, hogy ha e megállapodás szerinti választottbíróság az Unión kívül található, először is e választás – feltéve, hogy abban szabadon állapodtak meg – potenciálisan az érintett uniós gazdasági szereplőt a módosított 833/2014 rendeletben előírt intézkedések megkerülése címén kiszabott szankcióknak teheti ki, ha ez az e rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében előírt tilalom megsértéséhez vezet.
51.      Másodszor, nem zárom ki, hogy az Unió közrendje a módosított 833/2014 rendelet 13. cikkének e) pontja alapján – amely rendelkezés előírja, hogy a rendelet minden jogi személyre, szervezetre vagy szervre alkalmazandó a teljes egészében vagy részben az Unión belül folytatott kereskedelmi ügyletek tekintetében – területen kívüli joghatásokat válthat ki.
52.      Harmadszor, mivel a választottbírósági ítéletek nem végrehajthatók, a külföldi választottbírósági ítélet elismerésére és végrehajtására irányuló eljárást az Unió valamely bírósága előtt kell megindítani. Ennek keretében az elismerésre és a végrehajtásra csak akkor kerülhet sor, ha az ítélet összhangban van a tagállam, és így az Unió érintett közrendjével.
53.      Mindenesetre a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt tilalmat sértő választottbírósági ítélet önkéntes végrehajtásának az érintett uniós gazdasági szereplővel szemben szankciók alkalmazását kell maga után vonnia az a rendelet által bevezetett korlátozó intézkedések megkerülésében való részvétele miatt.(45)
4.      Az elemzés következtetései
54.      A fentiekből következik, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, hogy két szerződő fél választottbíróságot vesz igénybe azon igények vonatkozásában, amelyek e rendelkezés értelmében nem érvényesíthetők, azzal a feltétellel, hogy először is a választottbíráskodás során vagy annak lezárultát követően semmiképpen sem lehet olyan igényt érvényesíteni, amely az említett rendelkezéssel ellentétes, és másodszor, a választottbírósági ítéletnek minden esetben bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képeznie, amellyel biztosítható az uniós közrend tiszteletben tartása.
B.      A módosított 833/2014 rendeletről és az Unió közrendjéről
1.      A felek szabad akaratának korlátját jelentő közrendről
55.      Az alapügyet egy olyan választottbírósági ítélet jellemzi, amelyben a választottbíróság többek között arról a kérdésről határozott, hogy a Stankoimport igénye a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik‑e. A kérdést előterjesztő bíróság előtt a Reibel a választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezésére irányuló keresetet indított. A nemzeti jog szerint az ilyen ítéletet, amennyiben a közrendbe ütközik, hatályon kívül kell helyezni.
56.      A Bíróság közelmúltbéli ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a Bíróság elismeri, hogy a választottbírósági eljárás hatékonyságának megőrzése miatt a választottbírósági ítéletek felülvizsgálata sajátos jellegű.(46) Ugyanakkor attól kezdve, hogy az ilyen választottbírósági mechanizmust az Unió területének egészén vagy annak egy részén kell alkalmazni különösen valamely gazdasági tevékenység e területen való gyakorlásához kapcsolódó jogviták keretében, e végrehajtásnak szükségképpen biztosítania kell azt, hogy e mechanizmus összeegyeztethető legyen az Unió bírósági szervezetrendszerét alkotó elvekkel, valamint azt, hogy ténylegesen tiszteletben tartsa az Unió közrendjét.(47)
57.      Bár úgy tűnik, hogy a választottbírósági határozatok uniós közrenddel való összeegyeztethetőségének felülvizsgálatára vonatkozó követelményt korábban alapvetően a tagállamok nemzetközi kötelezettségeivel kibővített(48) nemzeti jogoknak rendelték alá,(49) a legújabb ítélkezési gyakorlat értelmében e követelmény az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikke, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése alapján immár autonóm jellegre tett szert.(50)
58.      Bár módosult, attól a választottbírósági ítéletek bírósági felülvizsgálata még nem vesztett a hatékonyságából.(51) Ilyen keretek között tehát nem választhatják a választottbíráskodást azok, akik „[mentesülni szándékoznak az] elsődleges vagy másodlagos uniós jog azon elvei és rendelkezései alól, amelyek alapvető fontosságúak a Szerződések által létrehozott jogrend szempontjából, vagy meghatározó jelentőséggel bírnak az Unióra ruházott feladatok megvalósítása szempontjából”, mivel ezek az elvek és rendelkezések az Unió közrendjének részét képezik.(52) Ez a közrendi fenntartás alapján történő bírósági felülvizsgálat tehát alapvető fontosságú az Unió közrendje jellemzőinek megőrzése szempontjából, ugyanakkor megfelel a választottbíráskodás sajátosságainak is.
59.      Az Unió közrendje ily módon a felek szabad akaratának korlátját jelenti: a tiszteletben tartása teljes mértékben kötelező a magánszemélyekre nézve.(53) Ez, amint azt a Bíróság az ítéletében megállapította, „az egymással kölcsönösen összefüggő, magát az Uniót és a tagállamait viszonosan, valamint a tagállamokat egymással összekötő elvek, szabályok és jogviszonyok strukturált hálózatának lényeges kiegészítését képezi”(54).
2.      A módosított 833/2014 rendeletnek az uniós közrend szempontjából való alapvető fontosságáról és az uniós közrend e rendelet 11. cikkének (1) bekezdése általi megerősítéséről
60.      Az Unió közrendje, akárcsak a tagállamoké, változó fogalom. A Bíróság nem határozta meg egyértelműen azokat a kritériumokat, amelyek alapján egy elv vagy rendelkezés a közrend körébe tartozik. Az említett bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanakkor az következik, hogy ezen elvek vagy rendelkezések jelentőségének oly fokúnak kell lennie, hogy azok bármely megsértése az érintett közrend számára oly mértékben elfogadhatatlan legyen, hogy azt e közrend ne tűrje el.(55)
61.      Így az Unió közrendjének részét képezik az olyan rendelkezések, mint a Charta 11. cikke,(56) az EUMSZ 101. és 102. cikk,(57) valamint a munkavállalók szabad mozgása, a szolgáltatásnyújtás szabadsága és a tőke szabad mozgása,(58) illetve a 93/13/EGK irányelv 6. cikkének (1) bekezdése.(59)
62.      Az uniós közrend fogalma negatív meghatározással is körülírható. Ekként a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az a körülmény, hogy egy bírósági határozat, amelynek elismerését kérték, a 89/104/EGK első irányelv(60) által előírt rendelkezések alkalmazását illetően hibás, nem képezi olyan jogszabály megsértését, amely az uniós jogrendben lényegi jelentőségű.(61)
63.      A Bíróság által nemrégiben felidézett feltételekre(62) tekintettel véleményem szerint nem kétséges, hogy a módosított 833/2014 rendelet lényegi jelleggel és/vagy alapvető jelentőséggel bír az Unióra ruházott feladatok ellátása szempontjából.
64.      Emlékeztetek arra, hogy az EUSZ 3. cikk e feladatok között említi a béke előmozdítását, amelyet e rendelkezés elsőként említ a céljai között.(63) E cikk (5) bekezdése kimondja, hogy az Unió a világ többi részéhez fűződő kapcsolataiban védelmezi és érvényre juttatja értékeit és érdekeit, hozzájárul a békéhez, a biztonsághoz, a népek közötti kölcsönös tisztelethez, az emberi jogok és a nemzetközi jog védelméhez, így különösen az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt alapelvek tiszteletben tartásához.
65.      Az EUSZ 21. cikk emlékeztet az Unió nemzetközi szintű elkötelezettségére a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok, az emberi méltóság tiszteletben tartása, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt elvek és a nemzetközi jog tiszteletben tartása iránt.(64) Az Unió közös kül‑‑és biztonságpolitikájának politikáit és intézkedéseit az a cél vezérli, hogy megvédje értékeit, alapvető érdekeit, biztonságát, megszilárdítsa és erősítse a demokráciát, a jogállamiságot, az emberi jogokat és a nemzetközi jog elveit, megőrizze a békét, megelőzze a konfliktusok kialakulását, és erősítse a nemzetközi biztonságot.(65)
66.      Az EUMSZ 215. cikken alapuló módosított 833/2014 rendelet e célkitűzések folytonosságába illeszkedik, mivel az általa bevezetett korlátozó intézkedések az Oroszországgal fennálló gazdasági és pénzügyi kapcsolatok megszakítására vagy csökkentésére irányuló KKBP határozatból erednek. E rendelet (2) preambulumbekezdéséből következik, hogy ezen intézkedések célja, hogy „az Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének aláásására irányuló orosz intézkedések költségei megnövekedjenek, másrészt pedig a válság békés rendezésének előmozdítása”. A Bíróság már elismerte, hogy az ilyen célkitűzések kiemelkedő fontosságúak, és összhangban vannak a nemzetközi béke és biztonság megőrzésére irányuló – nem kevésbé jelentős – célkitűzésekkel, az Unió külső tevékenységének az EUSZ 21. cikkben meghatározott azon céljainak megfelelően, amelyekre az imént emlékeztettem.(66)
67.      Ezen túlmenően, mivel a az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a korlátozó intézkedéseket bevezető jogi aktusok általános céljainak, és különösen a módosított 833/2014 rendelet céljainak jelentősége igazolhat hátrányos következményeket, még akkor is, ha azok bizonyos gazdasági szereplők számára jelentősek,(67) úgy vélem, hogy ezek a következmények a magánszemélyek szerződéses autonómiájának korlátozásában is megnyilvánulhatnak,(68) amely korlátozás szükségszerűen abból fakad, hogy az Unió közrendje magában foglalja az Oroszország ellen hozott korlátozó intézkedéseket is.
68.      Mindemellett megjegyzem azt is, hogy a Bíróság mindig szelektív módon járt el, és alapvetően csak az elszigetelten vizsgált elveket vagy rendelkezéseket ismerte el közrendi jellegűnek. Például, miután a Bíróság megállapította, hogy a 93/13 irányelv olyan intézkedésnek minősül, amely elengedhetetlen az Unióra bízott feladatok megvalósításához, végső soron a nemzeti bíróságoknak arról kell meggyőződniük, hogy a választottbírósági ítélet megfelel‑e ezen irányelv 6. cikke (1) bekezdésének, amelynek tiszteletben tartásáról a nemzeti bíróságoknak kell megbizonyosodniuk.(69)
69.      Következésképpen – tekintettel a közrendi jellegűnek elismert rendelkezések kellően pontos voltára –, szükségesnek és egyben elegendőnek tartom annak megállapítását, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése az uniós közrend részét képezi. Így biztosítható, hogy a közrend az uniós jog lényeges rendelkezései köré szerveződjön anélkül, hogy túlzottan sértené az olyan mechanizmusok működését, mint a választottbíráskodás, ugyanakkor megfelelő szintű védelmet garantáljon az uniós jogból eredő jogok számára.
70.      Egy ilyen megközelítés lehetővé tenné annak biztosítását is, hogy az uniós közrend ténylegesen olyan rendelkezésekből álljon, amelyek közvetlen hatállyal rendelkeznek, és olyan jogokat keletkeztessen a jogalanyok számára, amelyeket a nemzeti bíróságoknak védelemben kell részesíteniük.(70)
71.      A 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése ugyanis annak biztosítására irányul, hogy az uniós gazdasági szereplők ne legyenek kitéve az Oroszországgal szembeni korlátozó intézkedések hatálybalépését követően a jogi helyzetükben bekövetkező változásokból eredő hátrányos következményeknek. Másként fogalmazva, egy orosz szervezet szerződéses partnere, aki a módosított 833/2014 rendeletben előírt intézkedések miatt már nem tudja teljesíteni szerződéses kötelezettségeit, érvényesítheti az e rendelkezésből eredő azon jogát, hogy ne teljesítse az említett szervezet igényeit, és e jog védelme a nemzeti bíróságok feladata. A módosított 833/2014 rendelet rendelkezései azonban nem feltétlenül keletkeztetnek jogokat az érintettek számára.(71) Ezért véleményem szerint elegendő az uniós jogalkotó 2025‑ben tett megállapítását figyelembe venni, amely szerint „az igényérvényesítést kizáró záradék hatékony végrehajtás[a] az Unió és a tagállamok közpolitikájának [része]”(72).
3.      A nemzeti bíróságok által a választottbírósági ítéletek felett gyakorolt felülvizsgálat intenzitása
72.      A választottbírósági ítéletek felülvizsgálata úgy alakítható, hogy a választottbíráskodási mechanizmusok a rájuk jellemző rugalmas keretek között fejlődhessenek. Mindazonáltal a bírósági felülvizsgálatnak hatékonynak kell lennie.(73) E a tagállamok számára az eszközök szabad megválasztását__ ugyanakkor eredménykötelmet jelent.
73.      A Bíróság a Royal Football Club Seraing ítéletében(74) már világosan kifejtette, mit vár el egy ilyen felülvizsgálattól. Jóllehet ebben az ítéletben a Bíróságnak az alapügyben szereplőtől eltérő típusú választottbírósági mechanizmussal kellett foglalkozni
a,(75) számomra elképzelhetetlen, hogy az uniós jog által biztosított és a közrend részét képező jogokkal rendelkező magánszemélyek hatékony bírósági védelme változó mércéjű lehetne.
74.      Ezáltal egyrészt „abban az esetben, ha az ilyen választottbírósági ítélet – mint a jelen ügyben is – olyan elvek vagy rendelkezések értelmezését vagy alkalmazását foglalja magában, amelyek az Unió közrendjének részét képezik, és amelyek magánszemélyek számára jogokat vagy szabadságokat keletkeztetnek, az ilyen felülvizsgálat elvégzésére hivatott tagállami bíróságoknak lehetőséggel kell rendelkezniük arra, hogy felülvizsgálják ezen elvek vagy rendelkezések értelmezését, továbbá ezen elvek vagy rendelkezések adott ügyre való alkalmazása tekintetében az ezen értelmezéshez fűzött jogkövetkezményeket, valamint azt, hogy az említett értelmezésre tekintettel milyen jogi minősítést alkalmaztak a választottbíróság által megállapított és értékelt tények vonatkozásában”(76). A bírósági felülvizsgálat tehát kizárólag az uniós közrendet alkotó rendelkezésekre irányul. A többi rendelkezés esetében feltételezhető, hogy a választottbíróságok teljes felelősséggel járnak el.(77)
75.      Másrészt „e bíróságok nem szorítkozhatnak adott esetben annak megállapítására, hogy az ilyen választottbírósági ítélet teljes egészében vagy részben összeegyeztethetetlen az Unió közrendjének részét képező elvekkel vagy rendelkezésekkel. […]. Épp ellenkezőleg, az említett bíróságoknak saját hatásköreiken belül és az alkalmazandó nemzeti rendelkezéseknek megfelelően képesnek kell lenniük arra, hogy levonják az ilyen összeegyeztethetetlenség megállapítása esetén alkalmazandó valamennyi jogkövetkezményt. Ennek hiányában ugyanis az elvégzett bírósági felülvizsgálat nem lenne hatékony, mivel előfordulhatna, hogy e felülvizsgálatot követően továbbra is fennállna ez az összeegyeztethetetlenség”(78). Hozzáteszem, hogy az uniós közrend tiszteletben tartása és elsőbbsége nem lenne biztosított, ha az összeegyeztethetetlenség továbbra is fennmaradna.(79)
76.      Az uniós közrend lényegére összpontosító bírósági felülvizsgálat hatékonysága végül megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok adott esetben hivatalból vizsgálják meg(80) a választottbírósági ítéletek uniós közrenddel való összeegyeztethetőségének kérdését.(81)
77.      Megjegyzem, hogy az alapügyet illetően úgy tűnik, hogy a svéd jog biztosítja a választottbírósági ítéletek hatékony felülvizsgálatát, mivel az e felülvizsgálattal megbízott svéd bíróságoknak ezen ítéleteket érvénytelennek kell nyilvánítaniuk, ha azok nyilvánvalóan összeegyeztethetetlenek a svéd közrenddel, amelynek az Unió közrendje a részét képezi, vagy ha azokat e közrendekkel nyilvánvalóan összeegyeztethetetlen módon hozták meg.(82)
78.      A fenti érvelésből az következik, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése az Unió közrendjének részét képezi. A választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló nemzeti bíróságnak adott esetben hivatalból meg kell győződnie arról, hogy a választottbíróság által alkalmazott rendelkezés összeegyeztethető‑e ezzel a rendelkezéssel. Az e rendelkezéssel való összeegyeztethetetlenség megállapítása esetén az érintett bíróságnak az Unió közrendjével való összeegyeztethetetlenség megszüntetése érdekében le kell vonnia a nemzeti joga alapján szükséges valamennyi következtetést, és helyt kell adnia az ezen ítélet hatályon kívül helyezése iránti, az uniós közrend megsértésére alapított keresetnek.
C.      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésében szereplő „igény” fogalmáról
79.      Az alapügyben vitatott választottbírósági ítélet értelmében a Stankoimport részére visszafizették egyrészt az áruk Reibelnek végül nem engedélyezett szállításáért fizetett előleget, másrészt annak kamatait is. A kérdést előterjesztő bíróság, amelynek feladata a választottbírósági ítélet felülvizsgálata, azt kéri a Bíróságtól, hogy állapítsa meg, hogy a Stankoimportnak a kamatokkal megnövelt előleg visszafizetésére irányuló igénye a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdése értelmében nem érvényesíthető „igények” közé tartozik‑e.
80.      Ennek a kérdésnek a megválaszolásához először ezt a rendelkezést kell elemezni, majd ezt követően az elemzésből következtetéseket kell levonni a Stankoimport által a választottbíróság előtt benyújtott igény minősítése tekintetében.
1.      Visszatérés a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdéséhez
81.      E fogalom értelmezése ugyanazt az elemzési módszert igényli, mint amelyre a jelen indítvány 28. pontjában emlékeztettem.
82.      Így, tekintettel e cikk szövegére, kontextusára és céljára, valamint összességében a módosított 833/2014 rendelet által létrehozott rendszerre, véleményem szerint a Stankoimport által benyújtott visszatérítésre irányuló kérelem az „igény” fogalmába tartozik, amelyet nem lehet érvényesíteni.
83.      Így először is a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének megfogalmazása rendkívül tág(83): az ott szabályozott igények formájuktól függetlenül bármely „szerződéssel” vagy bármely
„ügylettel” kapcsolatosak, feltéve, hogy azok érvényesítését az e rendelet alapján előírt intézkedések közvetlenül vagy közvetve, egészben vagy részben befolyásolják.(84) E rendelkezés az igényeket csupán példálózó jelleggel sorolja fel. Az „ideértve” kifejezéssel bevezetett felsorolás tehát nem kimerítő jellegű. A lista kiterjed, de nem korlátozódik a kártérítési vagy egyéb hasonló jellegű igényekre, például a beszámítási követelés vagy garanciaérvényesítés keretében benyújtott igényekre.(85) Végül, a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdése nemcsak a korlátozó intézkedések által egyénileg érintett természetes és jogi személyek által benyújtott igényekre vonatkozik, hanem bármely egyéb orosz személy, szervezet vagy szerv által benyújtott igényekre is.
84.      Másodszor, kontextuális és rendszertani szempontból az igényérvényesítést kizáró záradék célja, hogy elhárítsa azokat a következményeket, amelyek abból adódnak, hogy a 833/2014 rendelet a hatálybalépésétől kezdve minden vele összeférhetetlen szerződéses rendelkezés viszonylatában elsőbbséget élvez.(86) A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdéséből kitűnik, hogy amennyiben a kérelem olyan szerződésre vagy ügyletre vonatkozik, amelynek teljesítését az e rendeletben előírt intézkedések érintették, az igényérvényesítés kizártsága automatikus, függetlenül attól, hogy az igény érvényesítése a rendeletben előírt egyéb intézkedések megsértését, azaz tiltott ügyletet eredményezne‑e. A módosított 833/2014 rendelet 11. cikke tehát önálló rendelkezés, amely tartalmazza az alkalmazásához szükséges összes feltételt.
85.      Harmadszor, a no claims clause célját illetően emlékeztetek arra, hogy ezt a fajta záradékot először a 3541/92/EGK rendelet vezette be az uniós jogba.(87) E rendelet preambulumából kitűnik, hogy az Irakkal szemben alkalmazott embargó következtében „a Közösség és harmadik országok gazdasági szereplőivel szemben Irak követelésekkel léphet fel […] szükséges a gazdasági szereplőknek e követelésekkel szemben tartós védelmet nyújtani, és meg kell akadályozni, hogy Irak az embargó negatív következményeiért kompenzációban részesüljön”(88). A korlátozó intézkedésekkel összefüggésben – amint azt már megállapítottam(89) – az igényérvényesítést kizáró záradék célja az, hogy megvédje az Unió gazdasági szereplőit, akik „tarthatatlan helyzetbe”(90) kerültek, azokkal a követelésekkel szemben, amelyeket szerződések vagy olyan műveletek alapján támaszthatnak velük szemben a szerződő felek, amelyek teljesítését ezek az intézkedések befolyásolnák.(91)
86.      A 833/2014/EU rendelet 11. cikkének(92) az arányosság elvével, a vállalkozói szabadsággal és a tulajdonjoggal összefüggésben fennálló érvényességéről állást foglalva a Bíróság úgy ítélte meg, hogy „a [833/2014 rendelet] által követett célkitűzések, vagyis Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének védelme, valamint az ezen országban fennálló válság békés rendezésének előmozdítása, amelyek […] a béke és a nemzetközi biztonság átfogóbb célkitűzésébe illeszkednek, összhangban az Unió külső tevékenységének az EUSZ 21. cikkben meghatározott céljaival, igazolhatják a bizonyos gazdasági szereplőket érő, akár jelentős negatív következményeket. E feltételek mellett, továbbá figyelembe véve különösen a Tanács által az ukrajnai válságra reagálva elfogadott korlátozó intézkedések intenzitásának fokozatos erősödését, a […] vállalkozási szabadságába és tulajdonhoz való jogába történő beavatkozás nem tekinthető aránytalannak”(93)
87.      Az a tény, hogy az alapügyben szereplő igényt a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontja hatálya alá tartozó személy nyújtotta be, véleményem szerint nem változtat ezen a következtetésen.(94)
88.      Egyrészt ugyanis a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az imént említett jelentős hátrányos következményeket olyanoknak is viselniük kell, akik egyáltalán nem felelősek az érintett intézkedések elfogadását eredményező helyzet bekövetkezéséért, de akik különösen tulajdonhoz való joguk gyakorlásában érintettek.(95)
89.      Mindenesetre, ami a Stankoimport tulajdonhoz való jogának esetleges sérelmét illeti, hangsúlyozni szeretném, hogy az a tény, hogy ez a társaság a Reibel társasággal szemben fennálló követelés jogosultja, teljes mértékben megállapítható lenne egy végrehajtásában felfüggesztett határozattal(96) vagy egy ezt a követelés megőrzésére irányuló megállapító ítélettel. Mivel a korlátozó intézkedések ideiglenesek és visszafordíthatók,(97) az így megállapított követelést az intézkedések megszüntetését követően meg kell majd fizetni.
2.      A jelen ügyre történő alkalmazás
90.      A Stankoimport által benyújtott előleg visszatérítése iránti kérelem véleményem szerint olyan igény, amely a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdése értelmében nem érvényesíthető. Mivel a kiegészítő követelések a fő követelésekhez kapcsolódnak, ugyanez vonatkozik a kamatfizetés iránti kérelemre is.
91.      Mindenekelőtt, az igényt a Stankoimport, egy orosz gazdasági szereplő nyújtotta be.
92.      Továbbá, a kérelem tagadhatatlanul a Stankoimport és a Reibel között fennálló, áruk szállítására kötött szerződés miatt, tehát azzal összefüggésben került benyújtásra.
93.      Végül, a szerződés teljesítését a „kettős felhasználású termékek” exportjának tilalma akadályozta, amely a módosított 833/2014 rendelet 2. cikkéből ered.(98) Úgy tűnik tehát, hogy a teljesítést legalább részben közvetlenül érintik az e rendelet által bevezetett intézkedések.(99) A választottbírósághoz fordulásával a Stankoimport szükségszerűen a szállítás elmaradására, és így a Reibel szerződéses kötelezettségeinek nem teljesítésére hivatkozott, hogy visszatérítést kapjon a kifizetett előlegre.
94.      A fentiekből következik, hogy a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az előleg visszafizetésére és kamatainak megfizetésére irányuló igény teljesítése azon áruk vonatkozásában, amelyek szállítását e rendelet alapján megakadályozták.
III. Végkövetkeztetés
95.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Svea hovrätt (stockholmi fellebbviteli bíróság, Svédország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
Az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31‑i 833/2014/EU tanácsi rendelet 11. cikke (1) bekezdését az alapügyben szereplő választottbírósági ítélet meghozatalának időpontjában hatályos változatában
a következőképpen kell értelmezni:
–        – azzal nem ellentétes, hogy két szerződő fél választottbíróságot vesz igénybe azon igények vonatkozásában, amelyek e rendelkezés értelmében nem érvényesíthetők, azzal a feltétellel, hogy először is a választottbíráskodás során vagy annak lezárultát követően semmiképpen sem lehet olyan igényt érvényesíteni, amely az említett rendelkezéssel ellentétes, és másodszor, a választottbírósági ítéletnek minden esetben bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képeznie, amellyel biztosítható az uniós közrend tiszteletben tartása.
–        – az az uniós közrend részét képezi. Következésképpen a választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló nemzeti bíróságnak adott esetben hivatalból meg kell győződnie arról, hogy a választottbíróság által alkalmazott rendelkezés összeegyeztethető‑e ezzel a rendelkezéssel. Az említett rendelkezéssel való összeegyeztethetetlenség megállapítása esetén az érintett bíróságnak az Unió közrendjével való összeegyeztethetetlenség megszüntetése érdekében le kell vonnia a nemzeti joga alapján szükséges valamennyi következtetést, és helyt kell adnia az említett ítélet hatályon kívül helyezése iránti, az uniós közrend megsértésére alapított keresetnek.
–        – azzal ellentétes az előleg visszafizetésére és kamatainak megfizetésére irányuló igény teljesítése azon áruk vonatkozásában, amelyek szállítását a 833/2014 rendelet alapján megakadályozták.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      Az ihlet forrása Henry Wadsworth Longfellow híres verse, a The Theologian’s tale: Elizabeth.
3      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 78. pont).
4      A fogyasztói jogviták alternatív rendezéséről, valamint a 2006/2004/EK rendelet és a 2009/22/EK irányelv módosításáról szóló, 2013. március 21‑i 2013/11/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 165., 63. o.).
5      2024. február 22‑i ítélet, Mytilinaios kontra DEI és Bizottság, valamint Bizottság kontra DEI (C‑701/21 P és C‑739/21 P, EU:C:2024:146, 105. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
6      A kettős felhasználású termékek kivitelére, az azokkal végzett brókertevékenységre, az azokkal kapcsolatos technikai segítségnyújtásra, valamint azok tranzitjára és transzferjére vonatkozó uniós ellenőrzési rendszer kialakításáról (átdolgozás) szóló, 2009. május 5‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 134., 1. o.).
7      A jelen hivatkozás az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31‑i tanácsi rendeletnek (HL 2014. L 229., 1. o.) az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló 833/2014/EU rendelet és a 833/2014/EU rendeletet módosító 960/2014/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. december 4‑i 1290/2014/EU tanácsi rendelettel (HL 2014. L 349., 30. o.) módosított változata. Lásd különösen: az így módosított 833/2014 rendelet 1. cikkének a) pontja és 2. cikke.
8      Az elemzés további részében – eltérő rendelkezés hiányában – a „módosított 833/2014 rendeletre” hivatkozom, amennyiben az e rendeletnek az alapügyben szóban forgó választottbírósági ítélet időpontjában alkalmazandó változatáról van szó, vagyis a korlátozó intézkedésekről szóló egyes rendeletek tekintetében az illetékes tagállami hatóságok elérhetőségét és az Európai Bizottság értesítési címét tartalmazó mellékletek egységes jegyzékének módosításáról és meghatározásáról szóló, 2019. július 5‑i (EU) 2019/1163 bizottsági végrehajtási rendeletből (HL 2019. L 182., 33. o.) eredő változatra.
A módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének szövege a következő:
„(1) Nem érvényesíthetők az olyan szerződésekkel vagy ügyletekkel kapcsolatos, bármilyen formájú igények, amelyek érvényesítését az e rendelet alapján előírt intézkedések közvetlenül vagy közvetve, egészben vagy részben befolyásolják, ideértve a kártérítési vagy egyéb hasonló jellegű igényeket, mint például beszámítási követelést vagy garanciaérvényesítés keretében benyújtott igényt, különösen kötvény, garancia vagy viszontgarancia – különösen pénzügyi garancia vagy pénzügyi viszontgarancia – kifizetésére, illetve meghosszabbítására irányuló bármilyen igényt, amennyiben azokat az alábbiak kívánják érvényesíteni:
a)      az 5. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában, az 5. cikk (2) bekezdésének c) és d) pontjában említett vagy a III., IV., V. és VI. mellékletben felsorolt szervezetek;
b)      bármely egyéb orosz személy, szervezet vagy szerv;
c)      az e bekezdés a) vagy b) pontjában említett személyek, szervezetek vagy szervek valamelyikén keresztül, illetve nevében eljáró személyek, szervezetek vagy szervek.
(2) Egy igény érvényesítésére vonatkozó bármely eljárás során az igényt érvényesíteni kívánó személyre hárul a bizonyítás terhe arra vonatkozóan, hogy az igény teljesítését nem tiltja az (1) bekezdés.
(3)      Ez a cikk nem érinti az (1) bekezdésben említett személyeknek, szervezeteknek és szerveknek e rendelettel összhangban fennálló, a szerződéses kötelezettségek teljesítése elmaradásának jogszerűségével kapcsolatos bírósági felülvizsgálathoz való jogát.”
9      A Lag (1999:116) om skiljeförarande (a választottbírósági eljárásról szóló 1999. évi 116. sz. törvény, a továbbiakban: választottbíráskodásról szóló törvény) 1. §‑ának első bekezdése értelmében.
10      A választottbíráskodásról szóló törvény 33. §‑ának első bekezdése értelmében.
11      Lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner (az egyes nemzetközi szankciókról szóló 1996. évi 95. sz. törvény).
12      A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a Bíróság előtt jelenleg előzetes döntéshozatal iránti kérelem van folyamatban az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. március 17‑i 269/2014/EU tanácsi rendeletre (HL 2014, L 78., 6. o.; helyesbítések: HL 2014, L 121., 60. o; HL 2014, L 294., 50. o.) vonatkozóan, amely – nevezetesen a Čiekuri‑Shishki ügyben (C‑480/24, EU:C:2025:672) hasonló kérdéseket vet fel.
13      A kérdést előterjesztő bíróság itt a 2021. november 11‑i Bank Sepah ítéletre (C‑340/20, EU:C:2021:903, 56. pont) ítéletére, valamint a 2018. szeptember 13‑i Rosneft és társai kontra Tanács ítéletre hivatkozik (T‑715/14, EU:T:2018:544, 206. pont).
14      A kérdést előterjesztő bíróság itt a 2006. október 26‑i Mostaza Claro ítéletre (C‑168/05, EU:C:2006:675, 35. pont) hivatkozik.
15      A bőséges ítélkezési gyakorlat köréből lásd: 2025. október 30‑i Attal et Associés ítélet (C‑321/24, EU:C:2025:836, 19. pont).
16      2017. március 28‑i Rosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236). Emlékeztetőül, e kérdések a Bíróságnak egy KKBP határozat érvényességére vonatkozó döntésre vonatkozó hatáskörére, továbbá az ilyen határozat és a 833/2014 rendelet, köztük a 11. cikk bizonyos rendelkezéseinek érvényességére, valamint e rendelet egyes rendelkezéseinek értelmezésére vonatkoztak. A Bíróság tehát ezen ítéletben a 833/2014 rendelet 11. cikkének érvényességét az arányosság elvének és a vállalkozás szabadságába, valamint a tulajdonhoz való jogba való beavatkozásnak a szempontjából vizsgálta (lásd: 143–151. pont).
17      Lásd: 2018. március 6‑i Achmea ítélet, (C‑284/16, EU:C:2018:158, 35. pont).
18      Jarrosson, C., „L’arbitrabilité: présentation méthodologique”, Revue de jurisprudence commerciale 1996, 1. sz., 1. o.
19      A választottbíróság elé terjeszthetőség nem egységes fogalom a tagállamokban. Franciaországban, Spanyolországban és Olaszországban választottbírósági eljárásnak az olyan ügyek vethetők alá, amelyekben a felek szabadon rendelkezhetnek a jogvitáról (lásd: a francia polgári törvénykönyv 2059. cikke; a spanyol 2003. december 23‑i választottbíráskodásról szóló 60/2003. sz. törvény 2. cikkének (1) bekezdése; az olasz polgári perrendtartás 806. cikke). Németországban a választottbíróság elé terjeszthetőséget a hivatkozott jogok vagyoni jellege határozza meg (a német polgári perrendtartás 1030. §‑ának (1) bekezdése). Hasonló elv szerepel a lengyel jogban is (lásd: a lengyel perrendtartás 1157. cikke).
20      Ravillon, L, „Que reste‑t‑il du concept d’inarbitrabilité?” in Manciaux, S. és Loquin, E, (dir.), L’ordre public et l’arbitrage, Actes du colloque des 15 et 16 mars 2013, sous la direction de, CREDIMI, LexisNexis 2014, 57. o.
21      Az Egyesült Nemzetek Szerződéseinek Tára, 330. kötet, 3. o.; kihirdette: az 1962. évi 25. törvényerejű rendelet.
22      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei ítéletet, Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, 116. pont).
23      A New York‑i egyezmény II. cikke (1) bekezdése.
24      A New York‑i egyezmény V. cikke (2) bekezdésének a) pontja.
25      Ez a választottbíráskodásnál tágabb fogalom.
26      Lásd: 2018. március 6‑i Achmea ítélet (C‑284/16, EU:C:2018:158, 60. pont).
27      A közelmúltban lásd: 2026. január 15‑i Wunner ítélet (C‑77/24, EU:C:2026:1, 35. pont).
28      Lásd a módosított 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontját.
29      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „igények” fogalmának értelmezését illetően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre vonatkozó elemzésemre hivatkozom.
30      Úgy tűnik, ez a következtetés összhangban áll az „igény” fogalmának a 269/2014 rendelet által adott meghatározásával, amelyből az következik, hogy ez a fogalom kiterjed „bármely, […] követelés[re], akár jogi eljárásban érvényesítik, akár nem” [lásd: a 269/2014 rendelet 1. cikkének a) pontja], még ha sajnálatosan a módosított 833/2014 rendelet nem tartalmaz hasonló rendelkezést.
31      Ellentétben azzal, ami a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (3) bekezdéséből következik, amely kifejezetten a szerződéses kötelezettségek be nem tartása jogszerűségének bírósági felülvizsgálatára vonatkozik.
32      Lásd: a módosított 833/2014 rendelet 13. cikkének a) pontja, illetve c)–e) pontja.
33      Lásd az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló 833/2014/EU rendelet módosításáról szóló, 2023. december 18‑i (EU) 2023/2878 tanácsi rendelet (HL 2023, L 2023/2878) (23) preambulumbekezdése és 1. cikkének (28) bekezdése.
34      Érdemes megjegyezni, hogy a 833/2014 rendelet 12g. cikkében előírt kötelezettséget az a rendelkezés kíséri, amely szerint az exportőröknek biztosítaniuk kell azt, „hogy a harmadik országbeli partnerrel kötött megállapodás megfelelő jogorvoslatokról rendelkezzen az (1) bekezdésnek megfelelően megkötött szerződéses kötelezettségek megszegésének esetére” (lásd: a módosított 833/2014 rendelet 12g. cikkének (3) bekezdése). Ezen túlmenően ezek az exportőrök kötelesek tájékoztatni az illetékes nemzeti hatóságot, ha szerződéses partnerük megsérti a szerződéses kötelezettségeket (lásd: e rendelet 12g. cikkének 4. pontja).
35      A líbiai rezsimre vonatkozó korlátozó intézkedésekre vonatkozóan lásd Mengozzi főtanácsnok SH ügyre vonatkozó indítványát (C‑168/17, EU:C:2018:798, 50. pont).
36      Lásd: a 833/2014 rendelet eredeti változatának (2) preambulumbekezdése.
37      Amint azt a módosított 833/2014 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése előírja.
38      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 78. pont).
39      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 80. pont).
40      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41      Az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló 833/2014/EU rendelet módosításáról szóló, 2025. július 18‑i 2025/1494/EU tanácsi rendelet (HL L 2025/1494) elfogadásával az uniós jogalkotó új bekezdést illesztett be a 833/2014 rendelet 11. cikkébe, amely a tagállamok általi választottbírósági döntések elismerésének és végrehajtásának kérdését tárgyalja, azonban kizárólag a korlátozó intézkedésekhez kapcsolódó befektetési választottbírósági eljárások vonatkozásában (lásd: a 2025/1494 rendelet (22) preambulumbekezdése; a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (2a) bekezdése). Ezenkívül – bár ez nem releváns az ügyünk szempontjából – azt is megállapítom, hogy a 833/2014 rendelet a valamely tagállamban a bírósági, közigazgatási vagy választottbírósági eljáráshoz való hozzáférés biztosításához, valamint valamely tagállamban hozott ítélet vagy választottbírósági ítélet elismeréséhez vagy végrehajtásához feltétlenül szükséges ügyletek vonatkozásában kivételt biztosít a listán szereplő orosz jogi személlyel, szervezettel vagy szervvel, illetve az ilyen jogi személy, szervezet vagy szerv tulajdonában álló, vagy nevében eljáró személyekkel, szervezetekkel vagy szervekkel közös ügyletben való közvetlen vagy közvetett részvétel tilalma alól, amennyiben ezek az ügyletek összhangban vannak a 833/2014 rendelet és a e rendelet és a 269/2014 rendelet célkitűzéseivel (lásd: a 833/2014 rendelet 5aa. cikke (3) bekezdésének g) pontja, amelyet az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló 833/2014/EU rendelet módosításáról szóló 2022. július 21‑i 2022/1269/EU tanácsi rendelet [HL 2022, L 193., 1. o.] vezetett be).
42      Hozzáteszem, hogy a szerződő felek közötti békés megoldás keresése a módosított 833/2014 rendelet 12. cikke értelmében nem esik kívül az uniós jog hatályán: a Reibel minden esetben és a megállapodás szerinti egyeztetési formától függetlenül – akár saját szándékával is ellentétben – köteles arra, hogy megtagadja a módosított 833/2014 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése által tiltott igény teljesítését.
43      Egy észszerűen körültekintő uniós piaci szereplőnek gondoskodnia kell arról, hogy ezek az Unió területén található szervek legyenek. Mindazonáltal a módosított 833/2014 rendelet 13. cikkének e) pontja az Unió területén kívül található ilyen szerv vonatkozásában is megalapozhatja az uniós jog tiszteletben tartásának biztosítását. A kérdés azonban az alapügyben nem merül fel, mivel a választottbíró svéd.
44      Az ilyen felülvizsgálat terjedelmét szintén a második előzetes kérdésre adott válasz keretében határozom meg.
45      E tekintetben figyelmeztetni kell azokat az uniós gazdasági szereplőket, akik olyan záradék aláírására vállalkoznának, mint amely a Reibel és a Stankoimport közötti szerződésben szerepel, és amelynek tartalmát a jelen indítvány 6. pontja idézi.
46      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 84. pont).
47      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 82. pont).
48      Ezek sorában az első a New York‑i Egyezmény, amely a közrend tiszteletben tartásával kapcsolatos választottbírósági határozatok bírósági felülvizsgálatát írja elő: lásd az egyezmény V. cikke; 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 116. pont).
49      Lásd: 1999. június 1‑jei Eco Swiss ítélet (C‑126/97, EU:C:1999:269, 37. pont); 2006. október 26‑i Mostaza Claro ítélet (C‑168/05, EU:C:2006:675, 35. pont).
50      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 83. pont). Ezt az autonóm jelleget a Bíróság már a 2023. december 21‑i International Skating Union kontra Bizottság ítéletben (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012, 193. pont) megállapította.
51      A Bíróság a 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617) 86. pontjában részletesen ismerteti e felülvizsgálat széles körű hatályát.
52      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 87. pont).
53      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 87. pont).
54      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 87. pont).
55      Másként megfogalmazva, Ćapeta főtanácsnok szerint „[v]alamely ítélet közrenddel való összeegyeztethetősége megvizsgálásának szükségessége azért áll fenn, mert e szabályokhoz olyan közérdek fűződhet, hogy alkalmazásuk nem zárható ki a felek akaratából” (a Royal Football Club Seraing ügyre vonatkozó főtanácsnoki indítvány [C‑600/23, EU:C:2025:24, 72. pont].
56      Lásd: 2024. október 4‑i Real Madrid Club de Fútbol ítélet (C‑633/22, EU:C:2024:843, 66. és 67. pont).
57      Lásd: 2023. december 21‑i International Skating Union kontra Bizottság (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012, 192. és 193. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59      A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló 1993. április 5‑i tanácsi irányelv (HL 1993, L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás: 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.). Lásd: 2006. október 26‑i Mostaza Claro ítélet (C‑168/05, EU:C:2006:675, 36–38. pont). Lásd még: 2009. október 6‑i, Asturcom Telecomunicaciones ítélet (C‑40/08, EU:C:2009:615, 51. és 52. pont).
60      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.).
61      Lásd: 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 52. pont).
62      Lásd: a jelen indítvány 58. pontja.
63      Lásd: EUSZ 3. cikk (1) bekezdése.
64      Lásd: EUSZ 21. cikk (1) bekezdés.
65      Lásd: EUSZ 21. cikk (2) bekezdés a), b) és c) pont.
66      Lásd: 2017. március 28‑i Rosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236, 115. és 150. pont); 2020. szeptember 17‑i Rosneft és társai kontra Tanács ítélet (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, 115. pont).
67      Lásd: 2017. március 28‑i Rosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236, 150. pont).
68      Az uniós jogrendben a közrend tiszteletben tartása nem az egyetlen korlátja a felek szabad akaratának: lásd: 2000. június 6‑i, Angonese ítélet (C‑281/98, EU:C:2000:296, 34. pont); 2001. szeptember 20‑i Courage és Crehan ítélet (C‑453/99, EU:C:2001:465, 24. pont), vagy 2007. december 11‑i International Transport Workers' Federation és Finnish Seamen's Union ítélet (C‑438/05, EU:C:2007:772, 33. és 34. pont).
69      Lásd: 2009. október 6‑i Asturcom Telecomunicaciones ítélet (C‑40/08, EU:C:2009:615, 51. és 53. pont).
70      Lásd, analógia útján: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 88. és 89. pont).
71      A módosított 833/2014 rendelet 11. cikkével való összehasonlításul lásd e rendelet 1., 6., 7., 9. vagy 14. cikkét.
72      Lásd a 2025/1494 rendelet (22) preambulumbekezdését.
73      Lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74      2025. augusztus 1‑jei ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617).
75      Azt gyakorlatilag egyoldalúan írták elő az érintett magánszemélyekkel szemben: lásd: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 92. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, továbbá 93., 96. és 106. pont).
76      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 101. pont).
77      Itt a jelen indítvány 47. és 48. pontjára utalok.
78      2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 102. és 103. pont).
79      Az ilyen összeegyeztethetetlenség megállapításában a nemzeti bíróságokat a Bíróság előzetes döntéshozatali eljárás keretében segítheti, amely „a Szerződések által annak érdekében létrehozott rendszer lényeges összetevőjét képezi, hogy [e] bíróságok biztosíthassák azon jogok hatékony bírói védelmét, amelyek az uniós jog alapján illetik meg a magánszemélyeket” (2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet [C‑600/23, EU:C:2025:617, 77. pont]).
80      Lásd analógia útján: 2023. szeptember 14‑i Tuk Tuk Travel ítélet (C‑83/22, EU:C:2023:664, 45. pont).
81      Lásd: ugyanebben az értelemben: 2025. augusztus 1‑jei Royal Football Club Seraing ítélet (C‑600/23, EU:C:2025:617, 115. pont).
82      Az összeegyeztethetetlenség „nyilvánvaló” jellegét azonban nem szabad túl szigorúan értelmezni, tekintettel a jelen indítvány 75. pontjában hivatkozott követelményre és az uniós közrenddel való összeférhetetlenség teljes felszámolására irányuló célra. Az uniós jog által a magánszemélyeknek biztosított jogok hatékonysága így nem tűnik összeegyeztethetőnek azzal, hogy csak a nyilvánvaló összeférhetetlenséget cenzúrázzák.
83      Amint arra a Bizottság is rámutat a „Commission consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014” című munkadokumentumában – amelyet legutóbb 2026. január 23‑án frissítettek (lásd: e dokumentum 87. lábjegyzete, 420. o.).
84      Kiemelés tőlem.
85      Amelynek célja formájától függetlenül kötvény, garancia vagy viszontgarancia – különösen pénzügyi garancia vagy pénzügyi viszontgarancia – kifizetése, illetve meghosszabbítása.
86      Lásd: „A korlátozó intézkedések hatékony végrehajtására vonatkozó legjobb uniós gyakorlatok naprakésszé tett változata” című dokumentum (2022. június 27‑i 10572/22. sz. tanácsi dokumentum) 33. pontja. Lásd még: Norkus főtanácsnok Čiekuri‑Shishki ügyre vonatkozó indítványa (C‑480/24, EU:C:2025:672, 68. pont).
87      Az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának 661 (1990) számú határozata és a kapcsolódó határozatok által a teljesítés tekintetében érintett szerződésekhez és ügyletekhez kapcsolódó iraki követelések kielégítésének tilalmáról szóló 1992. december 7‑i tanácsi rendelet (HL 1992, L 361., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 18. kötet, 222. o.).
88      A 3541/92 rendelet negyedik és ötödik preambulumbekezdése.
89      Lásd: a jelen indítvány 41. pontja.
90      A Norkus főtanácsnok által a Čiekuri‑Shishki ügyre vonatkozó indítványában (C‑480/24, EU:C:2025:672, 70. pont) használt kifejezés szerint.
91      Amikor az igényérvényesítést kizáró záradék a 833/2014 rendelet 11. cikke (1) bekezdésének a) és c) pontjában említett személyek és szervezetek által benyújtott igényekre vonatkozik, annak elkerülése is cél, hogy e személyek kompenzációt követelhessenek az embargó negatív következményeiért (lásd analógia útján: Mengozzi főtanácsnok SH ügyre vonatkozó indítványa (C‑168/17, EU:C:2018:798, 50. pont).
92      A Bíróság ebben az ügyben a módosított 833/2014 rendeletnek az 1290/2014 tanácsi rendelettel (lásd: a jelen indítvány 7. lábjegyzete) módosított változatáról foglalt állást.
93      2017. március 28‑i Rosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236), 150. pont.
94      A 2017. március 28‑i, Rosneft ítéletben (C‑72/15, EU:C:2017:236) az alapügy felperese egy olyan szervezet volt, amelyre az1290/2014 rendelettel módosított 833/2014 rendelet által bevezetett korlátozások egy része kifejezetten vonatkozott, és amely e rendelet 11. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozott.
95      Lásd: 2021. november 11‑i Bank Sepah ítélet (C‑340/20, EU:C:2021:903, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
96      Ebben az értelemben lásd: Norkus főtanácsnok Čiekuri‑Shishki ügyre vonatkozó indítvány (C‑480/24, EU:C:2025:672, 61. pont, valamint az azt követő pontok).
97      Lásd: 2025. március 13‑i Shuvalov kontra Tanács ítélet (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, 78. pont); 2026. február 5‑i VEB.RF kontra Tanács ítélet (C‑572/24 P, EU:C:2026:74,
138. pont).
98      Emlékeztetek arra, hogy a belga hatóságok a szóban forgó termékeket a 428/2009 rendelet értelmében „kettős felhasználású termékeknek” minősítették (lásd: a jelen indítvány 7. pontja).
99      A szerződést valóban 2015‑ben kötötték akkor, amikor a kettős felhasználású termékek értékesítésének és kivitelének tilalma már hatályban volt. Mindazonáltal a 833/2014/EU rendelet 11. cikke (1) bekezdése az igényérvényesítés kizártságát nem korlátozza kizárólag a rendelet hatálybalépésének időpontjában már meglévő szerződésekkel kapcsolatos igényekre, ami természetesen nagyobb mértékben biztosítja az uniós gazdasági szereplők érdekeinek védelmét.