62015CC0131
NILS WAHL
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. július 28. (
1
)
C‑131/15. P. sz. ügy
Club Hotel Loutraki AE
Vivere Entertainment AE
Theros International Gaming, Inc.
Elliniko Casino Kerkyras
Casino Rodos
Porto Carras AE
Kazino Aigaiou AE
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés — Állami támogatás — 13 szerencsejáték üzemeltetésére vonatkozó kizárólagos jog kiterjesztése — A Görög Köztársaság által kizárólagos engedély nyújtása pénznyerő automaták üzemeltetéséhez — Az EUMSZ 108. cikk (2) és (3) bekezdése — Előzetes vizsgálat — A hivatalos vizsgálati eljárás megindításának feltételei — Állami támogatás hiányát megállapító határozat — Komoly nehézségek — Indokolás — A bejelentett intézkedések együttes értékelése”
1.
A jelen fellebbezés az állami támogatásokat vizsgáló eljáráshoz kapcsolódó bizonyos kérdéseket vet fel. Szemlélteti, hogy azok a harmadik felek, vagy inkább érintett felek, akik azzal az érveléssel, hogy a Bizottság „komoly nehézségekkel” került szembe a kérdéses intézkedések értékelése során, meg kívánják semmisíttetni az Európai Bizottság EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás megindításának mellőzésére vonatkozó határozatát, ténylegesen maguk is szembekerülhetnek ilyen nehézségekkel.
2.
Vajon ez az ügy bekerül a kevés eredményes ügy közé? A lent bemutatott okokból nemmel válaszolnék erre a kérdésre.
3.
Fellebbezésükkel a Club Hotel Loutraki AE, a Vivere Entertainment AE, a Theros International Gaming, Inc., az Elliniko Casino Kerkyras, a Casino Rodos, a Porto Carras AE és a Kazino Aigaiou AE (a továbbiakban: fellebbezők) hatályon kívül kívánják helyeztetni a 2015. január 8‑i Club Hotel Loutraki és társai kontra Bizottság ítéletet, (
2
) amellyel a Törvényszék elutasította a Bizottság által a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján elfogadott határozat (
3
) megsemmisítése iránti kérelmüket.
I – Jogi keret
4.
A 659/1999 tanácsi rendeletet (
4
) felváltotta az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet. (
5
) A vitatott határozat elfogadásának időpontjában azonban csak a 659/1999 rendelet volt alkalmazandó. (
6
)
5.
A 659/1999 rendelet „A bejelentés előzetes vizsgálata és a Bizottság határozatai” című 4. cikkének rendelkezései szerint:
„(1)   A Bizottság megvizsgálja a bejelentést közvetlenül annak kézhezvétele után. A 8. cikk sérelme nélkül a Bizottság a (2), (3) vagy (4) bekezdés szerint határozatot hoz.
(2)   Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy a bejelentett intézkedés nem valósít meg támogatást, megállapítását határozatban rögzíti.
(3)   Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy nem merült fel kétség a bejelentett intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, és amennyiben az [az EUMSZ 107. cikk] (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, a Bizottság úgy határoz, hogy az intézkedés összeegyeztethető a közös piaccal (a továbbiakban: »kifogást nem tartalmazó határozat«). A határozat megjelöli, hogy [az EUM‑]Szerződésben szereplő melyik kivétel került alkalmazásra.
(4)   Amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy kétség merült fel a bejelentett intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, [az EUMSZ 108. cikk] (2) bekezdése szerinti eljárás kezdeményezéséről dönt (továbbiakban: »hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozat«).
(5)   A (2), (3) és (4) bekezdésben említett határozatokat két hónapon belül kell meghozni. Ez a határidő a teljes bejelentés kézhezvételének időpontjától kezdődik. A bejelentés akkor tekinthető teljesnek, ha annak kézhezvételétől számított két hónapon belül, vagy a kért kiegészítő információk átvételétől számított két hónapon belül a Bizottság nem kér további információt. A határidő a Bizottság és az érintett tagállam hozzájárulásával meghosszabbítható. A Bizottság adott esetben rövidebb határidőt is meghatározhat. […]”
II – Az eljárás előzményei
6.
2011. december 1‑jén a görög hatóságok két, az Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (labdarúgás eredményeket előrejelző testület; a továbbiakban: OPAP) javára meghozott intézkedésről (a továbbiakban: a bejelentett intézkedések) értesítették a Bizottságot.
7.
Az első intézkedés 10 éves időtartamra, 2022 végével biztosított kizárólagos engedélyt az OPAP számára 35000 db pénznyerő automata (a továbbiakban: pénznyerő automata) üzemeltetésére, 560 millió euró díj ellenében (a továbbiakban: VLT egyezmény).
8.
A második intézkedés az OPAP számára korábban biztosított kizárólagos jog 10 éves, 2020‑tól 2030‑ig tartó, 13 bármilyen szerencsejáték üzemeltetésére irányuló meghosszabbítására vonatkozott, (a továbbiakban: függelék). A függelékben szerepelt, hogy az OPAP a hivatkozott jogok ellenében megfizet i. 375 millió euró átalányt, és ii. a görög állam részére az érintett játékokból 2020. október 13. és 2030. október 12. között származó bruttó bevétel 5%‑ának megfelelő adót.
9.
2012. április 4‑én hat kaszinó (a Kazino Aigaiou AE kivételével valamennyi fellebbező) panaszt terjesztett a Bizottság elé azt kifogásolva, hogy a VLT egyezmény a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatást nyújtott az OPAP részére.
10.
A bejelentéssel összefüggésben a Bizottság és a görög hatóságok közötti megbeszélések során megállapították, hogy ki kell egészíteni a VLT egyezményben eredetileg tervezett ellenértéket. 2012. augusztus 7‑i levelükben a görög hatóságok benyújtották az OPAP által a pénznyerő automaták üzemeltetéséből származó bruttó bevételt terhelő további adó (a továbbiakban: további adó) kivetésére vonatkozó kötelezettségvállalásukat.
11.
A Bizottság 2012. október 3‑án elfogadta a vitatott határozatot. A hivatkozott határozatban a Bizottság a görög hatóságok által bevezetett további adóra figyelemmel arra következtetett, hogy a bejelentett intézkedések nem biztosítanak előnyt az OPAP részére, így nem minősülnek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak.
III – A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
12.
2013. január 29‑i kérelmükkel a fellebbezők eljárást indítottak a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
13.
A fellebbezők kérelmük alátámasztására négy megsemmisítési jogalapra hivatkoztak: i. az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésének megsértése és hatáskörrel való visszaélés, amennyiben a Bizottság nem indította meg a hivatkozott rendelkezésben előírt hivatalos vizsgálati eljárást, ii. és iii. az indokolási kötelezettség és a megfelelő ügyintézéshez, valamint a hatékony bírói jogvédelemhez való jog megsértése a vitatott határozat nyilvános változatában a lényeges gazdasági adatok kitakarása tekintetében; valamint iv. az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésnek megsértése, amennyiben a Bizottság együttesen vizsgálta a VLT egyezményt és a függeléket annak mérlegelése során, hogy az OPAP számára biztosítottak‑e gazdasági előnyt.
14.
A 2013. július 12‑i és szeptember 12‑i végzésben engedélyezték a Görög Köztársaság, illetve az OPAP számára, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozzanak.
15.
A nyilvános tárgyalást követően a Törvényszék a megtámadott ítéletben teljes egészében elutasította a keresetet, és a fellebbezőket kötelezte saját költségeik, valamint a Bizottság és az OPAP részéről felmerült költségek viselésére.
IV – A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
16.
Fellebbezésükben a fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
—
semmisítse meg a vitatott határozatot;
—
a Bizottságot és az OPAP‑ot kötelezze a költségek viselésére.
17.
Válaszbeadványában a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a fellebbezést;
—
a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
18.
Válaszbeadványában az OPAP azt kéri, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a fellebbezést;
—
a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
19.
A fellebbezők, a Bizottság és az OPAP előadták szóbeli észrevételeiket a 2016. június 2‑i tárgyaláson.
V – A jogalapok értékelése
A – Előzetes észrevételek
1. A jogalapok
20.
Kérelmük alátámasztása érdekében a fellebbezők három jogalapot hoznak fel.
21.
Első jogalapjukban a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottságnak nem volt kötelessége megindítani az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást. Annak megállapításával, hogy a Bizottság jogosult volt a görög hatóságok által bevezetett további adóról szóló tárgyalások lefolytatására és annak figyelembevételére, a Törvényszék nem különböztette meg az előzetes vizsgálati szakaszt és a hivatalos vizsgálati eljárást, pedig ez a különbségtétel alapvető fontosságú a fellebbezők eljárási jogainak védelme tekintetében. Ráadásul ezt azon téves következtetés levonásával tette, hogy semmi nem utalt arra, hogy a Bizottság olyan „komoly nehézségekkel” nézett volna szembe a bejelentett intézkedések értékelése során, amelyek a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására kötelezték volna őt.
22.
Második jogalapjukban a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta az indokolási kötelezettségét, továbbá hogy nem sértette meg a fellebbezők megfelelő ügyintézéshez és hatékony bírói jogvédelemhez való jogát, annak ellenére, hogy a vitatott határozat nyilvános változata alapján lehetetlen volt megállapítani, hogy a Bizottság számításai helyesek voltak‑e.
23.
Harmadik jogalapjukban a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amennyiben megállapította, hogy a függelék és a VLT egyezmény együttes értékelése nem sértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését.
24.
A különböző jogalapok részletes vizsgálata előtt röviden szólok az állami támogatások uniós vizsgálati eljárásáról, valamint az érintett felek – azaz mindenki, akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, például a támogatás kedvezményezettje vagy a versenytárs vállalkozások (
7
)– eljárásban betöltött szerepéről.
2. Az állami támogatások uniós vizsgálati eljárása, és az érintett felek szerepe
25.
Az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerint a Bizottság folyamatosan vizsgálja és ellenőrzi az állami támogatásokat. A tagállamok által bevezetni kívánt új támogatások Bizottság általi vizsgálatának lehetővé tételéhez tájékoztatni kell a Bizottságot azokról. (
8
) Mivel a bejelentő tagállam a vizsgálati eljárás időtartama alatt nem hajthatja végre a tervezett támogatást, a Bizottságnak két hónapja van az intézkedést engedélyező határozat elfogadására, (
9
) vagy az eljárás második szakaszának, azaz az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében szabályozott hivatalos vizsgálati eljárásnak a megindítására. (
10
) A 659/1999 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése szerint amennyiben az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság úgy találja, hogy kétség merült fel a bejelentett intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, hivatalos vizsgálati eljárás kezdeményezéséről kell döntenie.
26.
A fellebbezők által hivatkozott első jogalappal összefüggésben a továbbiakban szólok még az előzetes vizsgálati szakasz korlátairól, valamint a hivatalos vizsgálati eljárás kezdeményezésének kötelezettségéről. Most elegendő megjegyezni, hogy az előzetes vizsgálat hatályának korlátozása tekintetében kulcsfogalom a „kétség”, amely gyakran „komoly nehézségként” jelenik meg a Bíróság ítélkezési gyakorlatában. (
11
)
27.
Itt szeretném hangsúlyozni, hogy az állami támogatások vizsgálatának eljárása először és elsősorban a Bizottság és a bejelentő tagállam közötti eljárást jelenti. A fellebbezőkhöz hasonló érintett felek nem részesei az eljárásnak, és ezért csupán másodlagos szerepük van. (
12
) Csak a hivatalos vizsgálati eljárás keretében írja elő az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése a Bizottság számára azt a kötelezettséget, hogy az érintetteket felhívja észrevételeik megtételére. Az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy ez a jog az ügy körülményeinek megfelelő mértékű részvételi lehetőséget biztosít az érintetteknek a közigazgatási eljárásban, (
13
) de nem biztosít az érintett feleknek olyan védelemhez való jogot, mint amilyen a bejelentő tagállamot megilleti, amely az eljárásban részt vevő fél, és a határozat címzettje. (
14
) Ezt fontos emlékezetbe idézni a fellebbezők indokolás elégtelenségére vonatkozó második jogalapjának vizsgálatakor.
28.
Az érintett felek e másodlagos szerepének ellensúlyozása érdekében a Bíróság megállapította, hogy bármely érintett fél megtámadhatja a Bizottság által a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) vagy (3) bekezdése alapján hozott engedélyező határozatot, vagy más szavakkal kifejezve, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében szabályozott hivatalos vizsgálati eljárás mellőzéséről rendelkező határozatot. (
15
) Az érintett felek azonban az EUMSZ 263. cikk (4) bekezdésével összhangban nem kifogásolhatják az ilyen határozat érdemi részét annak bizonyítása nélkül, hogy közvetlenül és személyükben érinti őket a határozat. A fellebbezők által hivatkozott harmadik jogalap az e kötelezettség teljesülésére vonatkozó kérdést veti fel.
29.
Az állami támogatások vizsgálati eljárása e jellemzőinek és az érintett felek szerepének figyelembevételével most megvizsgálom a fellebbezésben szereplő különböző kérdéseket.
B – A fellebbezés első jogalapjáról
30.
Első jogalapjukban a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdését, valamint a 659/1999 rendelet 4. cikkének (4) bekezdését, 7. cikkének (2) és (3) bekezdését, valamint 13. cikkének (1) bekezdését, amikor megállapította, hogy a Bizottságnak nem kellett megindítania az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
31.
A Bizottság nem csupán ezen jogalap, hanem az egész fellebbezés tekintetében elfogadhatatlansági kifogást emel. Az OPAP továbbá úgy véli, hogy az első jogalap részben elfogadhatatlan. Mindenesetre mind a Bizottság, mind pedig az OPAP megalapozatlannak tartja az első jogalapot.
1. Az elfogadhatóságról
32.
A Bizottság azzal érvel, hogy a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant, mivel csupán megismétli az első fokon előterjesztett jogi kifogásokat és érveket, és ezért arra irányul, hogy a Bíróság vizsgálja újra az első fokon benyújtott kérelmet.
33.
Kétségkívül igaz, hogy a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a fellebbező által hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt elemeit, valamint a kérelem alapjául szolgáló konkrét jogi érveket. (
16
) Elfogadhatatlan az a fellebbezés, amely pusztán megismétli vagy szó szerint újra előadja a Törvényszék elé terjesztett jogalapokat és érveket. (
17
)
34.
Mindazonáltal a Bizottság érveivel ellentétesen a fellebbezők igenis megjelölik a Törvényszék ítéletének kifogásolt elemeit, és kellően pontosan kifogásolják az ítélkezési gyakorlat Törvényszék általi értelmezését ahhoz, hogy a fellebbezés elfogadható legyen. A Bizottság elfogadhatatlansági kifogását ezért el kell utasítani.
35.
A Bizottság általános elfogadhatatlansági kifogása mellett az OPAP azzal érvel, hogy annyiban elfogadhatatlan az első jogalap, amennyiben a fellebbezők a tények Törvényszék általi értékelését kifogásolják.
36.
Álláspontom szerint a fellebbezők nem kérdőjelezik meg a tények Törvényszék általi értékelését. Ebben az összefüggésben nézve a fellebbezők érvei sokkal inkább egyértelműen az előzetes vizsgálati szakasz korlátainak Törvényszék általi jogi értékelését kérdőjelezik meg. Ez olyan jogi kérdés, amely fellebbezés keretében elfogadható.
2. A kérdés érdeméről
37.
Az első jogalap az előzetes vizsgálati szakasz korlátaival foglalkozik, valamint a Bizottságnak az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében szabályozott hivatalos vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó kötelezettségével. A fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot először annak megállapításakor, hogy a Bizottság jogszerűen elfogadhatta a bejelentett intézkedések módosítását, és másodszor annak megállapításakor, hogy a Bizottság nem került szembe komoly nehézségekkel az előzetes vizsgálat során.
38.
Ami a fellebbező első kifogását, vagyis azt illeti, hogy a Bizottság az előzetes vizsgálattal összefüggésben nem vehette figyelembe a bejelentett intézkedések görög hatóságok általi módosításait, elegendő a következőket megjegyezni.
39.
Ahogyan azt a Törvényszék helyesen kiemeli a megtámadott ítélet 42. pontjában, a Bíróság már kimondta, hogy a Bizottság az előzetes vizsgálatot követően a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján hozhat állami támogatás hiányát megállapító határozatot úgy, hogy közben figyelembe veszi az érintett tagállam által felkínált kötelezettségvállalásokat. (
18
)
40.
Az első jogalap központi kérdése sokkal inkább annak meghatározásában rejlik, hogy a Bizottság szembekerült‑e olyan komoly nehézségekkel az előzetes vizsgálat során, amelyek megkövetelnék a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását. A Törvényszék a megtámadott ítéletben arra a következtetésre jutott, hogy ez nem történt meg, és ezt a következtetést a fellebbezők erősen kifogásolják.
41.
A fellebbezők által e jogalap alátámasztása érdekében előadott érvek vizsgálatát megelőzően hasznos emlékeztetni a Bíróság előzetes vizsgálati szakasszal összefüggésben kialakított ítélkezési gyakorlatából származó bizonyos elvekre; a „komoly nehézségek” fogalmára; valamint a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának kötelezettségére.
42.
Először, a Bíróság megállapította, hogy az előzetes vizsgálati szakasz célja annak lehetővé tétele a Bizottság számára, hogy első véleményt formáljon a kérdéses intézkedés jellegéről és annak belső piaccal való összeegyeztethetőségéről. (
19
)
43.
Másodszor, ahogyan azt a fenti 25. pont tartalmazza, a 659/1999 rendelet 4. cikkének (4) bekezdéséből következik, hogy a Bizottságnak meg kell indítania a hivatalos vizsgálati eljárást, ha az előzetes vizsgálatot követően kétségei támadnak a bejelentett intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében. A Bíróság részletesebben kimunkálta ezt, és megállapította, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás akkor nélkülözhetetlen, ha a Bizottságnak komoly nehézséget okoz annak megállapítása, hogy valamely támogatási intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető‑e. (
20
) Ebben az esetben a Bizottság köteles megindítani a hivatalos vizsgálati eljárást, és e tekintetben nincs mérlegelési jogköre. (
21
) A Bíróság kimondta, hogy ugyanezek az elvek alkalmazandók, amikor a Bizottságnak kétségei támadnak a vizsgált intézkedés támogatáskénti tényleges besorolása tekintetében. (
22
)
44.
Harmadszor, az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése céljának megfelelően, és a megfelelő ügyintézés őt terhelő kötelezettségére tekintettel a Bizottság párbeszédet folytathat a bejelentő állammal vagy harmadik személyekkel az előzetes eljárás során felmerülő esetleges nehézségek leküzdése érdekében. Ez a lehetőség feltételezi, hogy a Bizottság álláspontját a párbeszéd eredményéhez igazítsa, anélkül hogy ezt a hozzáigazítást eleve komoly nehézségek fennállásának bizonyítékaként kellene értékelni. (
23
)
45.
Negyedszer, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően a komoly nehézségek fogalma objektív természetű, és ilyen nehézségek meglétét mind a megtámadott aktus elfogadásának körülményeit, mind annak tartalmát illetően vizsgálni kell, összefüggésbe hozva a bizottsági határozat indokaiként szolgáló értékelést azokkal az információkkal, amelyek az érintett támogatási intézkedésnek a belső piaccal való összeegyeztethetőségéről való döntéskor a Bizottság rendelkezésére álltak. (
24
)
46.
Ötödször, a Bíróság kimondta, hogy a Bizottság által a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) vagy (3) bekezdése alapján elfogadott engedélyező határozatot vitató felet terheli a komoly nehézségek fennállásának bizonyítása. (
25
)
47.
A szóban forgó ügyben a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottságnak nem kellett megindítania a hivatalos vizsgálati eljárást azt követően, hogy arra következtetett, hogy a függelékkel együttesen értékelt VLT egyezmény az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti előnyt biztosított az OPAP számára. Azt állítják, hogy abban az időpontban egyértelműnek kellett lennie a Bizottság számára, hogy a VLT egyezmény (vélhetően összeegyeztethetetlen) támogatást tartalmazott. Másképpen kifejezve, a Bizottságnak – ahogyan a fellebbezők érveit értelmezem – komoly nehézségei voltak a bejelentett intézkedések értékelése során, és meg kellett volna indítania a hivatalos vizsgálati eljárást. A fellebbezők ezenkívül azt állítják, hogy a Törvényszék számos hibát vétett a megtámadott ítélet 50–53. pontjában, amelyek a fellebbezők szerint arra a téves következtetésre vezettek, hogy a Bizottságnak nem voltak súlyos nehézségei a bejelentett intézkedések értékelése során. A fellebbezők lényegében azt igyekeznek alátámasztani, hogy a Törvényszék annak megállapításával, hogy a görög hatóságok számos számítást és újraszámítást követően jogosultak voltak módosítani az eredetileg bejelentett intézkedéseket, valójában azokra az esetekre korlátozta a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó kötelezettségét, amikor nézeteltérés áll fenn a Bizottság és a bejelentő tagállam között. Végül a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a súlyos nehézségek fennállásának bizonyítása érdekében első fokon előterjesztett tényállásbeli elemeket egyenként értékelte, miközben ezeket az elemeket együtt kellett volna megvizsgálnia annak megállapításához, hogy fennálltak‑e ilyen nehézségek.
48.
Bizonyára előfordulhatnak olyan helyzetek, amelyekben a Bizottságot kritikával lehet illetni amiatt, hogy túl tágan értelmezi az előzetes vizsgálati szakasz korlátait, megakadályozva ezzel a vizsgálati eljárásban való részvétel jogának érintett felek általi gyakorlását, mégis úgy vélem, hogy a Törvényszék ebben a konkrét ügyben helyes következtetésre jutott, vagyis azt állapította meg, hogy a Bizottság nem ütközött olyan komoly nehézségekbe a bejelentett intézkedések értékelésekor, amelyek arra kötelezték volna őt, hogy indítsa meg az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
49.
Mindenekelőtt, ahogyan azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 43. pontjában megjegyzi, a Bizottság párbeszédet folytathat a bejelentő tagállammal; ez a jog természetesen feltételezi, hogy a Bizottság az ilyen párbeszéd eredményéhez igazítja álláspontját.
50.
A megtámadott ítéletből (
26
) egyértelműen kiderül továbbá, hogy a Bizottság és a görög hatóságok közötti megbeszélések célja az OPAP által a VLT egyezmény és a függelék szerinti kizárólagos jogokért fizetendő ellenérték megfelelő szintjének megállapítása volt, és hogy a görög hatóságok által vállalt kötelezettségek ebben a konkrét ügyben nem változtattak az eredetileg bejelentett intézkedések jellegén, pusztán arra irányultak, hogy emeljék a VLT egyezmény szerinti ellenérték szintjét.
51.
Ezen túlmenően, ha elfogadnánk a fellebbezők azon álláspontját, hogy mivel az OPAP által a kizárólagos jogokért fizetendő ellenérték szintje döntő fontosságú a támogatás fennállásának megállapításakor, és hogy ezzel összhangban az ellenérték eredetileg bejelentett szintje nem módosítható az érintett felek hivatalos vizsgálati eljárás keretébe vonása nélkül, akkor azt is el kellene fogadnunk, hogy az előzetes vizsgálat alatt a Bizottság ebben az adott ügyben egyáltalán nem folytathatott volna megbeszéléseket a görög hatóságokkal, hiszen valójában csak az ár kiszámítása volt kérdéses.
52.
Elismerem, hogy a bejelentett intézkedés első vizsgálatát jelentő előzetes vizsgálat nem lehet nyitott végű folyamat, mégis úgy vélem, hogy a politikai és gazdasági hátteret figyelembe véve ebben az adott ügyben nem tűnik túlzónak a 10 hónapos időtartam. (
27
) Emlékezni kell, hogy abban az időpontban Görögország súlyos pénzügyi és politikai válságon ment keresztül, és hogy tárgyalásokat folytattak Görögország euróövezetből való kilépéséről, amely természetesen befolyásolta volna a Bizottság és a görög hatóságok közötti, az OPAP által a VLT egyezmény és a függelék alapján a kizárólagos jogokért fizetendő díjról szóló tárgyalásokat. A sok díjszámítást és ‑újraszámítást, valamint az eljárás hosszát ebben az összefüggésben kell vizsgálni.
53.
Fontos továbbá szem előtt tartani, hogy a Bíróság megállapította, hogy a „kétségeknek” vagy a „komoly nehézségeknek” abban a pillanatban kell fennállniuk, amikor a Bizottság a bejelentett intézkedéssel kapcsolatban meghozza a határozatát. Ez az a pillanat, amikor a Bizottság véglegesen megállapítja az álláspontját, vagy ahogyan azt a szóban forgó fellebbezés megfogalmazza, amikor a Bizottság elfogadja a vitatott határozatot. (
28
)
54.
Álláspontom szerint tehát nem döntő, hogy a Bizottság az előzetes vizsgálat során – mint ahogyan a fellebbezők állítják – megállapította, hogy az eredetileg bejelentett intézkedések gazdasági előnyt biztosítottak az OPAP számára. Az a fontos, hogy ez igaz‑e abban az időpontban, amikor a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot.
55.
Azon viszonylag kevés ügyre tekintettel, amelyekben valamely érintett fél hatályon kívül helyeztette a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárás megindításának mellőzéséről szóló határozatát, számomra úgy tűnik, hogy az eredményesség érdekében – azt az esetet kivéve, amikor a Bizottság maga jelzi kétségeit valamely intézkedés támogatásnak minősülése vagy a hasonló intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében (
29
) – az érintett félnek tudni kell bizonyítani, hogy a Bizottság a vitatott határozat elfogadásakor nem rendelkezett valamennyi ahhoz szükséges információval, hogy minden kétséget kizárhasson a bejelentett intézkedés támogatásnak minősülése vagy belső piaccal való összeegyeztethetősége tekintetében, (
30
) vagy másodlagosan, hogy a Bizottság elégtelen vagy alkalmatlan módon vizsgálta a releváns információkat. (
31
)
56.
A fellebbezők vizsgálati eljárásra vonatkozó érvei nem kérdőjelezik meg a Törvényszék azon megállapítását, hogy a Bizottság az előzetes vizsgálati szakasz végén nem szembesült „komoly nehézséggel”, vagy másképpen fogalmazva, nem voltak „kétségei” a bejelentett intézkedések minősítése, vagy ennek kapcsán a belső piaccal való összeegyeztethetőségük vonatkozásában. A fellebbezők ellenkező érvét ezért mint megalapozatlant el kell utasítani.
57.
Végül ami a fellebbezők azon érvét illeti, hogy a Törvényszék a komoly nehézségek fennállásának ellenőrzésekor tévesen alkalmazta a jogot az első fokon előadott tényállásbeli elemek önálló értékelésével, miközben a hivatkozott elemeket együttesen kellett volna értékelnie, álláspontom szerint ez az érvelés megalapozatlan. Valóban, annak megállapítását követően, hogy a fellebbezők által előadott elemek egyike sem utalt komoly nehézségekre, (
32
) továbbá hogy az eljárás hossza önmagában nem volt elegendő annak megállapításához, hogy a Bizottság komoly nehézségekkel szembesült volna, (
33
) a Törvényszék megállapította, hogy e konkrét ügy körülményei között nem tűnt ésszerűtlennek az előzetes vizsgálat időtartama. (
34
) Más szavakkal kifejezve, a Törvényszék valójában együttesen értelmezte a fellebbezők által javasolt elemeket, és arra következtetett, hogy nem utalnak komoly nehézségek fennállására.
58.
Mindezekre tekintettel arra következtetek, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot annak megállapításakor, hogy a Bizottságnak nem kellett megindítania a hivatalos vizsgálati eljárást. A fellebbezők első jogalapját ezért el kell utasítani.
C – A fellebbezés második jogalapjáról
59.
Második jogalapjukban a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 296. cikket, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. és 47. cikke szerinti, a megfelelő ügyintézéshez és a hatékony bírói jogvédelemhez való jogukat, amikor megállapította, hogy a vitatott határozat nyilvános változata kellő indokolást tartalmazott a lényeges gazdasági adatok kitakarása ellenére.
60.
A Bizottság kifogásolja e jogalap elfogadhatóságát. Az OPAP által támogatott Bizottság mindenesetre úgy véli, hogy a második jogalap megalapozatlan.
1. Az elfogadhatóságról
61.
A Bizottság második jogalap elfogadhatóságával összefüggő kifogása megfelel az elfogadhatatlanságra vonatkozó azon általános kifogásának, amelyet a 32–34. pontban már érintettem.
2. A kérdés érdeméről
62.
A Bíróságnak azt a kérdést kell megválaszolnia, hogy a vitatott határozat nyilvános változata lehetővé tette‑e a fellebbezők számára a rendelkezésre bocsátott gazdasági adatok érvényességének és a Bizottság számításai pontosságának igazolását, és a Törvényszék számára azok vizsgálatát, ahogyan azzal a fellebbezők érvelnek, vagy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy erre nem volt szükség az indokolási kötelezettség teljesítéséhez, és a fellebbezők megfelelő ügyintézéshez és hatékony bírói védelemhez való joga biztosításához.
63.
Ahogyan azt a fenti 28. pontban megjegyeztem, az érintett felek megtámadhatják a Bizottság által az 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) vagy (3) bekezdése alapján meghozott engedélyező határozatot, vagy más szavakkal kifejezve, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás mellőzéséről szóló határozatot. A bírói felülvizsgálathoz való ezen jog megfelelő gyakorlásához az ilyen felet tájékoztatni kell a meghozott határozat elfogadásának indokairól. Az EUMSZ 296. cikkben szereplő indokolási kötelezettséget ezzel összefüggésben kell vizsgálni, és az előírja a Bizottságnak, hogy kellő mértékben vegye figyelembe a harmadik felek magyarázathoz fűződő érdekét. (
35
)
64.
A Bíróság megállapította, hogy az indokolás hiányát azonban nem igazolhatja a titkos információ védelmére vonatkozó, az EUMSZ 337. cikkben előírt kötelezettség, és hogy a titkos információ védelmére vonatkozó kötelezettséget nem lehet annyira kiterjesztően értelmezni, hogy az megfossza az indokolási kötelezettséget a lényegi tartalmától. (
36
)
65.
Jóllehet a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatot megfelelően alkalmazni kell a vitatott határozat nyilvános változatára, amelyhez a fellebbezőkhöz hasonló érintett felek hozzáférhetnek, a fellebbezők mégis félreérteni tűnnek a Bizottságot terhelő indokolási kötelezettség terjedelmét.
66.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolásnak a kérdéses aktus jellegéhez kell igazodnia, és abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie az aktust kibocsátó intézmény megfontolásainak, oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedést alátámasztó körülményeket, illetve hogy az uniós bíróság gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. (
37
)
67.
A vitatott határozatot a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján hozták meg, azaz olyan határozat, amelyben a Bizottság megállapítja, hogy a bejelentett intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak. A harmadik felek ilyen határozattal kapcsolatos érdeke abban nyilvánul meg, hogy a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás mellőzésével minden bizonnyal megfosztotta őket a döntéshozatali eljárásban való részvételre vonatkozó joguktól (lásd továbbá: a fenti 27. pont). Az érintett feleket kellően pontosan tájékoztatni kell az ilyen határozat indokairól azért, hogy megállapíthassák, hogy utal‑e bármi olyan komoly nehézségre, amely megköveteli a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását. A szóban forgó ügyben szinte valamennyi gazdasági adatot kitakartak. Ezért álláspontom szerint ahhoz, hogy a Bizottság megfelelően eleget tehessen az indokolási kötelezettségének, a Bizottság által alkalmazott számítási módszert és annak valamennyi összetevőjét egyértelműen ki kell tudni olvasni a határozat nyilvános változatából.
68.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 74. pontjában részletesen kifejtette, hogy a vitatott határozat nyilvános változatának indokolása i. egyértelműen bemutatja a Bizottság által alkalmazott módszert, és ii. lehetővé teszi a fellebbezők számára a Bizottság indokolásának megértését, ezáltal pedig azt, hogy megfogalmazhassák a megsemmisítési jogalapjaikat. A Törvényszék többek között megjegyzi, hogy a vitatott határozat meghatározza a Bizottság által annak megállapításához alkalmazni kívánt kritériumokat, hogy a vitatott intézkedések előnyt biztosítanak‑e, (
38
) és kifejti, hogy a Bizottság hogyan számította ki a VLT egyezmény és a függelék nettó jelenértékét. (
39
) A Törvényszék megjegyzi továbbá, hogy a vitatott határozat megindokolja, hogy a Bizottság miért tartotta megfelelőnek a két intézkedés együttes értékelését. A határozat azt is kifejti, hogy a VLT egyezményben szereplő ellenértéknek a görög hatóságok 2012. augusztus 7‑én benyújtott kötelezettségvállalásában szereplő növelése biztosította, hogy az ellenérték szintje elegendő bármely előny kizárásához. A Törvényszék végül megjegyzi, hogy a vitatott határozat tartalmazza a hivatkozott további ellenérték kiszámítási módját is.
69.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, illetve nem sértette meg a fellebbezők megfelelő ügyintézéshez és hatékony bírói jogvédelemhez való jogát, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem mulasztotta el az indokolást, azon tény ellenére, hogy a vitatott határozat nyilvános változata nem tette lehetővé a fellebbezők számára a gazdasági adatok és a Bizottság számításai helyességének vizsgálatát.
70.
Mindezek alapján a második fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
D – A fellebbezés harmadik jogalapjáról
71.
Harmadik jogalapjukban a fellebbezők lényegében azzal érvelnek, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, amikor megállapította, hogy a Bizottság együttesen vizsgálhatta a VLT egyezményt és a függeléket azon tény ellenére, hogy álláspontjuk szerint a két megállapodás eltérő piacokat érint, amit bizonyára kimutatott volna egy előzetes piaci elemzés.
72.
A Bizottság azzal érvel, hogy a fellebbezők harmadik jogalapját a kereshetőségi jog hiánya miatt el kell utasítani mint elfogadhatatlant. Az OPAP által támogatott Bizottság mindenesetre úgy véli, hogy a második jogalap megalapozatlan.
1. Az elfogadhatóságról
73.
A Bizottság – ahogyan a Törvényszék előtt is – azzal érvel, hogy a vitatott határozat érdemi részét kifogásoló fellebbezők nem bizonyították, hogy a bejelentett intézkedések közvetlenül és személyükben érintik őket.
74.
Úgy tűnik, hogy a fellebbezők nem kérdőjelezik meg, hogy valóban a vitatott határozat érdemi részét kifogásolják, de azzal érvelnek, hogy mivel a Törvényszék anélkül ítélkezett érdemben első fokon a megsemmisítésre vonatkozó negyedik jogalapról, hogy először megvizsgálta volna az elfogadhatóság kérdését, és mivel ez az ítélet kötelező jogerővel bír a fellebbezők vonatkozásában, jogosultak megtámadni az ítélet ezen részét. Ellenkező esetben aránytalanul korlátoznák a fellebbezési jogukat pusztán azért, mert a Törvényszék pergazdaságossági okokból úgy határozott, hogy nem vizsgálja a kereshetőségi jogukat.
75.
Jóllehet bizonyos mértékig egyetértek a fellebbezők érveivel, miszerint a Törvényszék által alkalmazott módszer – az ügy locus standi vizsgálata nélküli érdemi eldöntése – szerencsétlen helyzetbe hozhatja a felpereseket különösen abban az esetben, ha a Bíróság megállapítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a megsemmisítési jogalap érdemi elbírálása tekintetében, (
40
) ezzel együtt a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően a kereshetőségi jog hiányából eredő elfogadhatatlanság imperatív jogalapot képez, és Bíróság azt hivatalból felhozhatja, illetve köteles is felhozni. (
41
)
76.
A fellebbezők, bár lehetőségük volt válaszolni a Bizottság érveire, a Bíróság elé terjesztett beadványaikban nem bizonyították, hogy az EUMSZ 263. cikk (4) bekezdése szerinti kritériumok hogyan teljesülnek a szóban forgó ügyben. A Bizottság érveiből következően a fellebbezők annyiban az OPAP közvetlen versenytársainak minősülnek, amennyiben pénznyerő automatáik állítólagosan versenytársai a VLT egyezményben szereplő pénznyerő automatáknak, de nem bizonyították az ilyen viszony fennállását, és azt is elmulasztották alátámasztani, hogy a bejelentett intézkedések lényegesen, személyükben érintik az egyes fellebbezők piaci helyzetét. (
42
)
77.
Mivel egyetértek a Bizottsággal abban, hogy a fellebbezők nem bizonyították, hogy jogosultak érdemben megtámadni a vitatott határozatot, álláspontom szerint elfogadhatatlannak kell tekinteni a harmadik jogalapot.
78.
Arra az esetre, ha a Bíróság nem értene egyet velem, érdemben megvizsgálom a harmadik jogalapot.
2. A kérdés érdeméről
79.
A harmadik jogalappal felvetett kérdés arra irányul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság az előny fennállásának megállapítása keretében jogosult volt együttesen értékelni a VLT egyezményt és a függeléket, anélkül hogy először meghatározta volna a hivatkozott megállapodásokkal érintett piaco(ka)t. A fellebbezők szerint lényeges a piac előzetes meghatározása, mivel az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése csak akkor engedi meg az állami támogatást jelentő külön intézkedések együttes értékelését, ha a hivatkozott intézkedések ugyanazt a piacot érintik.
80.
A harmadik jogalappal felvetett kérdés elemzéséhez meg kell vizsgálni az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti „előny” fogalmát.
81.
Megállapítást nyert, hogy az előny EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti jelentése magában foglal minden olyan gazdasági előnyt, amelyhez a kedvezményezett nem jutott volna hozzá a rendes piaci feltételek között. (
43
) Az előny fennállásának megállapításához a Bizottságnak valamennyi bejelentett intézkedést azok helyes összefüggéseiben kell megvizsgálnia, és figyelembe kell vennie a jogvita tárgyát képező művelet valamennyi releváns elemét. (
44
)
82.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 92. és 93. pontjában megvizsgálja a bejelentett intézkedések elfogadásának összefüggéseit. Megállapítja többek között, hogy a VLT egyezményt és a függeléket ugyanazon időtartam alatt véglegesítették, hogy célkitűzésük azonos volt (az OPAP piaci értékének növelése a későbbi privatizációjára tekintettel), és hogy az OPAP által a kétféle kizárólagos jogért cserébe fizetendő adók ugyanakkor voltak esedékesek. Mindezek figyelembevételével a Törvényszék helybenhagyta a Bizottság megállapítását, miszerint megfelelő és szükséges volt a bejelentett intézkedések együttes vizsgálata, egyetlen bejelentéssel összefüggésben.
83.
Úgy tűnik, a fellebbezők nem kérdőjelezik meg, hogy a gazdasági összefüggés lényeges az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti előny fennállásának megállapítása céljából. Ugyanakkor azt állítják, hogy az együttes értékelés megfelelőségének eldöntése előtt szükség van piacelemzésre. Ez azért van így, mert ha az ilyen piacelemzés azt mutatja meg, hogy a bejelentett intézkedések két eltérő piachoz tartoznak, akkor a hivatkozott intézkedések együttes értékelése kizárt, mivel elrejtheti az egyik intézkedés által biztosított előnyt. A fellebbezők azt állítják, hogy a jelen ügyben a (feltételezhetően két eltérő piacot érintő) VLT egyezmény és a függelék együttes értékelése lehetővé tenné az OPAP számára árainak csökkentését a pénznyerő automaták üzemeltetésének versenyhelyzetben működő piacán azáltal, hogy túlzott árakat számít fel a függelékben szereplő 13 szerencsejátékot magában foglaló azon piacon, amelyen az OPAP kizárólagos koncesszióval rendelkezik.
84.
Ahogyan arra a Bizottság rámutat, az állami támogatásokkal foglalkozó esetekben a piac meghatározásának jelentősége elsősorban annak meghatározására korlátozódik, hogy valamely különös intézkedés torzítja‑e a versenyt vagy hatást gyakorol‑e a tagállamok közötti kereskedelemre. (
45
) Szerepe lehet továbbá az intézkedés szelektív jellegének megállapítása során is. (
46
) A vitatott határozat nem foglalkozik az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállása meghatározásának e két elemével.
85.
Téves továbbá a fellebbezők azon érve, hogy a szóban forgó konkrét ügyben miért fontos a piac előzetes meghatározása.
86.
Feltételezve, hogy az OPAP a fellebbezők érvelésének megfelelően kereszttámogatást hajthat végre a két állítólag eltérő piac között, az ilyen gyakorlatnak álláspontom szerint semmi köze a VLT egyezmény és a függelék különálló vagy együttes vizsgálatához. Ami lehetővé tenné ezt a gyakorlatot, amennyiben bebizonyosodik, az az a tény, hogy az OPAP már eleve monopóliummal rendelkezik a függelékben szereplő 13 szerencsejáték területén. Más szavakkal kifejezve, a VLT egyezményért fizetett díj nem kapcsolódik az OPAP azon lehetőségéhez, hogy túlzott árakat számítson fel a függelékben szereplő 13 szerencsejáték üzemeltetése közben.
87.
Mindazonáltal, ahogyan azt a Törvényszék kiemeli, a fellebbezők nem támasztották alá azon érvüket, miszerint az OPAP szabadon emelhet árat a függelékben szereplő 13 szerencsejáték esetében. Ahogyan arra a Bizottság rámutat, ez ténykérdés, így nem tartozik a Bíróság felülvizsgálatának hatálya alá.
88.
A fellebbezők azzal érvelnek továbbá, hogy a gazdasági összefüggéseket objektíve kell megállapítani, és hogy a tagállamok nem állapíthatják meg szabadon az állami támogatást jelentő intézkedések összefüggéseit. A fellebbezők azzal érvelnek, hogy Görögország együtt jelentette be a VLT egyezményt és a függeléket annak érdekében, hogy a lehető legnagyobb állami bevételt érje el.
89.
Ezt az érvet mint nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani. Ahogyan arra a Bizottság rámutat, az intézkedések kibocsátójának minősülő tagállam szükségszerűen befolyásolja az intézkedések elfogadásának összefüggéseit. A tagállam dönti el, hogy milyen intézkedést kíván elfogadni, és értesíti róla a Bizottságot. Innentől kezdve a Bizottság feladata a bejelentett intézkedések értékelése, valamennyi releváns jellemzőjük figyelembevételével.
90.
A fellebbezők nem terjesztettek elő egyéb olyan jogi érvet, amely megkérdőjelezhetné a Törvényszék bejelentett intézkedések együttes értékelésére vonatkozó következtetésének érvényességét. Úgy vélem ezért, hogy a harmadik jogalapot szintén el kell utasítani, következésképpen pedig a fellebbezés egészét is el kell utasítani.
VI – A költségekről
91.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Bizottság és az OPAP kérte a költségek viselésére kötelezést, és a fellebbezők pervesztesek.
VII – Végkövetkeztetések
92.
Mindezekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a fellebbezést;
—
a Club Hotel Loutraki AE‑t, a Vivere Entertainment AE‑t, a Theros International Gaming, Inc.‑et, az Elliniko Casino Kerkyras‑t, a Casino Rodost, a Porto Carras AE‑t és a Kazino Aigaiou AE‑t kötelezze a szóban forgó fellebbezéssel összefüggésben felmerült költségek viselésére, ideértve az Európai Bizottság és az Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP) részéről felmerült költségeket is.
(
1
)   Eredeti nyelv: angol.
(
2
)   T‑58/13. sz. ítélet, EU:T:2015:1 (a továbbiakban: megtámadott ítélet).
(
3
)   Az SA 33988 (2011/N) állami támogatásról szóló, 2012. október 3‑i COM (2012) 6777 végleges bizottsági határozat – Görögország – Az OPAP 13 szerencsejáték üzemeltetésére vonatkozó kizárólagos joga kiterjesztésének szabályai és 35000 pénznyerő automata üzemeltetésére vonatkozó, tízéves időszakra szóló kizárólagos engedély nyújtása (a továbbiakban: vitatott határozat).
(
4
)   Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.).
(
5
)   HL 2015. L 248., 9. o.
(
6
)   A 659/1999 rendelet módosításáról szóló, 2013. július 22‑i 734/2013 tanácsi rendelet hatálybalépését megelőzően hatályos változat szerint.
(
7
)   Az „érintett fél” fogalmát a 659/1999 rendelet 1. cikkének h) pontja a következőképpen határozza meg: „olyan tagállam vagy személy, vállalkozás vagy vállalkozások társulása, amelyek, illetve akinek érdekeit a támogatás nyújtása érintheti, különösen a támogatás kedvezményezettje, a versenytárs vállalkozások és a szakmai szövetségek”.
(
8
)   Lásd: EUMSZ 108. cikk (3) bekezdés. A tájékoztatási rendszert kiegészíti a lehetőség, hogy az érintett felek kifogásolhatják a tagállamok által elfogadott támogatási intézkedéseket.
(
9
)   A Bizottság vagy meghozza a 659/1999 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése szerinti határozatot, ahogyan azt a szóban forgó ügyben tette, megállapítva, hogy a bejelentett intézkedés nem valósít meg támogatást, vagy a 659/1999 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése szerinti határozatot hoz, megállapítva, hogy a bejelentett intézkedés támogatást valósít meg, de az összeegyeztethető a belső piaccal.
(
10
)   A kéthónapos határidő a Bíróság ítélkezési gyakorlatából fakad: lásd az 1973. december 11‑iLorenz‑ítéletet, 120/73, EU:C:1973:152. Azóta kodifikálták az eljárási szabályokban, lásd: a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdése.
(
11
)   2009. április 2‑iBouygues és Bouygues Télécom kontra Bizottság ítélet, C‑431/07 P, EU:C:2009:223, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
12
)   Az 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 59. pont. E (másodlagos) szerep jellemzése érdekében lásd: Jääskinen főtanácsnok Bizottság kontra Kronoply és Kronotex ügyre vonatkozó indítványa, C‑83/09 P, EU:C:2010:715, 27–40. pont.
(
13
)   A 2008. június 26‑iSIC kontra Bizottság ítélet, T‑442/03, EU:T:2008:228, 222–225. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
14
)   A 2007. szeptember 12‑iOlympiaki Aeroporia Ypiresies kontra Bizottság ítélet, T‑68/03, EU:T:2007:253, 43. pont.
(
15
)   Az 1993. május 19‑iCook kontra Bizottság ítélet, C‑198/91, EU:C:1993:197, és az 1993. június 15‑iMatra kontra Bizottság ítélet, C‑225/91, EU:C:1993:239. Lásd továbbá: a 2011. május 24‑iBizottság kontra Kronoply és Kronotex ítélet, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
16
)   Lásd: EUMSZ 256. cikk, a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdése és az Európai Unió Bírósága eljárási szabályzata 169. cikkének (2) bekezdése. Lásd továbbá: a 2015. február 5‑iGörög Köztársaság kontra Bizottság végzés, C‑296/14 P, EU:C:2015:72, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
17
)   A 2015. február 5‑iGörög Köztársaság kontra Bizottság végzés, C‑296/14 P, EU:C:2015:72, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
18
)   A 2013. június 13‑iRyanair kontra Bizottság ítélet, C‑287/12 P, EU:C:2013:395, 67–73. pont.
(
19
)   Az 1993. május 19‑iCook kontra Bizottság ítélet, C‑198/91, EU:C:1993:197, 22. pont.
(
20
)   2009. április 2‑iBouygues és Bouygues Télécom kontra Bizottság ítélet, C‑431/07 P, EU:C:2009:223, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
21
)   A 2008. december 22‑iBritish Aggregates kontra Bizottság ítélet, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 113. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
22
)   A 2005. május 10‑iOlasz Köztársaság kontra Bizottság ítélet, C‑400/99, EU:C:2005:275, 47. pont.
(
23
)   A 2013. június 13‑iRyanair kontra Bizottság ítélet, C‑287/12 P, EU:C:2013:395, 71. pont.
(
24
)   A 2013. január 24‑i3F kontra Bizottság ítélet, C‑646/11 P, EU:C:2013:36, 31. pont. Lásd továbbá: a 2012. március 28‑iRyanair kontra Bizottság ítélet, T‑123/09, EU:T:2012:164, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
25
)   A 2013. január 24‑i3F kontra Bizottság ítélet, C‑646/11 P, EU:C:2013:36, 30. pont, valamint az ott idézett ítélkezési gyakorlat.
(
26
)   A megtámadott ítélet 49–51. pontja.
(
27
)   Azon ténytől függetlenül, hogy nem egyértelműsítették, hogy mikortól kell számítani az a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdésében előírt konkrét két hónapos időtartamot.
(
28
)   2013. június 13‑iRyanair kontra Bizottság ítélet, C‑287/12 P, EU:C:2013:395, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
29
)   1984. március 20‑iNémetországi Szövetségi Köztársaság kontra Bizottság ítélet, 84/82, EU:C:1984:117, 16. pont; 2000. május 10‑iSIC kontra Bizottság ítélet, T‑46/97, EU:T:2000:123, 81., 87. és 92. pont.
(
30
)   Lásd többek között: 2011. szeptember 22‑iBelgium kontra Deutsche Post és társai ítélet, C‑148/09 P, EU:C:2011:603, 83–87. pont; 2014. november 25‑iRyanair kontra Bizottság ítélet, T‑512/11, EU:T:2014:989, 106. pont; 2010. szeptember 9‑iBritish Aggregates és társai kontra Bizottság ítélet, T‑359/04, EU:T:2010:366, 102. pont.
(
31
)   Lásd többek között: 2001. május 3‑iPortugál Köztársaság kontra Bizottság ítélet, C‑204/97, EU:C:2001:233, 40. és 49. pont; 2012. július 10‑iSmurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, T‑304/08, EU:T:2012:351, 97. pont; 2012. november 7‑iCBI kontra Bizottság ítélet, T‑137/10, EU:T:2012:584, 309. pont. Lásd továbbá az 1998. szeptember 15‑iBP Chemicals kontra Bizottság ítélet, T‑11/95, EU:T:1998:199, 188–193. pont.
(
32
)   A megtámadott ítélet 45–53. pontja.
(
33
)   A megtámadott ítélet 59. pontja.
(
34
)   A megtámadott ítélet 61. és 62. pontja.
(
35
)   1985. március 13‑iHollandia és Leeuwarder Papierwarenfabriek kontra Bizottság ítélet, 296/82 és 318/82, EU:C:1985:113, 19. pont. Lásd továbbá: Lenz főtanácsnok Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyre vonatkozó indítványa, C‑367/95 P, EU:C:1997:249, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
36
)   1985. március 13‑iHollandia és Leeuwarder Papierwarenfabriek kontra Bizottság ítélet, 296/82 és 318/82, EU:C:1985:113.
(
37
)   2009. december 2‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑89/08 P, EU:C:2009:742, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
38
)   E kritérium abból állt, hogy meg kell határozni a VLT egyezménnyel és a függelékkel biztosított kizárólagos jogok „nettó jelenértékét”, figyelembe véve az OPAP ésszerű piaci hozamát, és összehasonlítva a hivatkozott értéket az OPAP által a megszerzett kizárólagos jogokért cserébe fizetett ellenértékkel.
(
39
)   Az alkalmazott módszer a „diszkontált cash flow” módszere volt, és a számítást a különböző játékok jövőbeli üzemeltetéséből és az általuk generált szabad pénzforgalomból származó, előre jelzett bevételek és kiadások alapján végezték. A Bizottság megadta azt is, hogy a hivatkozott érték az alkalmazandó diszkontlábtól függött.
(
40
)   Az értékelés rendje megfordítására vonatkozó gyakorlat kritikája tekintetében lásd: Bot főtanácsnok Philips Lighting Poland és Philips Lighting kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa, C‑511/13 P, EU:C:2015:206, 49–67. pont.
(
41
)   2014. február 27‑iStichting Woonpunt és társai kontra Bizottság ítélet, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 45. pont.
(
42
)   2007. november 22‑iSpanyol Királyság kontra Lenzing ítélet, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 31. pont; Sniace kontra Bizottság ítélet, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
43
)   2012. június 5‑iBizottság kontra EDF ítélet, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2003. július 24‑iAltmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítélet, C‑280/00, EU:C:2003:415, 84. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
44
)   2010. szeptember 13‑iGörög Köztársaság kontra Bizottság ítélet, T‑415/05, T‑416/05 és T‑423/05, EU:T:2010:386, 172. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
45
)   2011. szeptember 8‑iBizottság kontra Holland Királyság ítélet, C‑279/08 P, EU:C:2011:551, 131. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
46
)   2001. november 8‑iAdria‑Wien Pipeline és Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke ítélet, C‑143/99, EU:C:2001:598, 41. pont.