62023CJ0529
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. július 3. (
*1
)
„Fellebbezés – Intézményi jog – Európai Parlament – A Parlament képviselőinek költségeiről és juttatásairól szóló szabályzat – Parlamenti asszisztensi támogatás – A jogalap nélkül kifizetett összegek visszatéríttetése – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikkének (2) bekezdése – Meghallgatáshoz való jog – Iratbetekintési jog – (EU) 2018/1725 rendelet – A természetes személyeknek a személyes adatok európai uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelme és az ilyen adatok szabad áramlása – 9. cikk – Személyes adatok továbbítása az Unióban letelepedett, az uniós intézményektől és szervektől eltérő címzetteknek – Az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának 26. cikke”
A C‑529/23. P. sz. ügyben,
az Európai Parlament (képviselik: M. Ecker, N. Görlitz, J.‑C. Puffer és S. Toliušis, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2023. augusztus 17‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
TC (képviseli: D. Aukštuolytė‑Kapp advokatė)
felperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, D. Gratsias (előadó), E. Regan, J. Passer és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: M. Aleksejev egységvezető,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. november 28‑i tárgyalásra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. január 30‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével az Európai Parlament az Európai Unió Törvényszéke 2023. június 7‑iTC kontra Parlament ítéletének (T‑309/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:315) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék részben helyt adott TC keresetének, és megsemmisítette az Európai Parlament főtitkárának 2021. március 16‑i határozatát – amely parlamenti asszisztensi költségként jogosulatlanul kifizetett összegre vonatkozó követelést állapított meg TC‑vel szemben, és elrendelte annak visszatérítését (a továbbiakban: vitatott határozat) –, és a 2021. március 31‑i 7010000523. sz. terhelési értesítést (a továbbiakban: terhelési értesítés) annyiban, amennyiben azok elrendelték TC‑től a 2015. május 22. és 2016. március 31. közötti időszakban az akkreditált parlamenti asszisztense, A foglalkoztatásához kapcsolódó díjazások, szociális költségek és utazási költségek 50754,54 euró összegben történő visszatérítését.
Jogi háttér
A választási okmány
2
A 2002. június 25‑i és szeptember 23‑i 2002/772/EK, Euratom tanácsi határozattal (HL 2002. L 283., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 137. o.; helyesbítés: HL 2009. L 126., 23. o.) módosított, a 76/787/ESZAK, EGK, Euratom határozathoz csatolt, az Európai Parlament képviselőinek közvetlen és általános választójog alapján történő választásáról szóló okmány (HL 1976. L 278., 5. o.; a továbbiakban: választási okmány) 6. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Az Európai Parlament tagjai egyénileg és személyesen szavaznak. Az Európai Parlament tagjai nem utasíthatók, és nem kaphatnak kötött mandátumot.”
A képviselők statútuma
3
Az európai parlamenti képviselők statútumának elfogadásáról szóló, 2005. szeptember 28‑i 2005/684/EK, Euratom európai parlamenti határozat (HL 2005. L 262., 1. o.; a továbbiakban: képviselők statútuma) 2. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A képviselők szabadok és függetlenek.”
4
A képviselők statútumának 4. cikke értelmében „[a] képviselő által kapott, készített vagy elküldött dokumentumok vagy elektronikus feljegyzések nem tekintendők a Parlament dokumentumainak, kivéve ha azokat az eljárási szabályzat szerint nyújtották be”.
5
A képviselők statútumának 21. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A képviselők jogosultak az általuk szabadon megválasztott személyzet segítségét igénybe venni.
(2)   A Parlament viseli az e személyzet foglalkoztatása révén a képviselőknél ténylegesen felmerülő költségeket.
(3)   A Parlament megállapítja az e jog gyakorlására vonatkozó feltételeket.”
Végrehajtási intézkedések
6
Az Európai Parlament tagjainak statútumára vonatkozó végrehajtási intézkedésekről szóló, 2008. május 19‑i és július 9‑i európai parlamenti elnökségi határozat (HL 2009. C 159., 1. o.; a továbbiakban: végrehajtási intézkedések) 33. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   A képviselők jogosultak az általuk szabadon megválasztott személyzet segítségét igénybe venni. A Parlament megtéríti azokat a ténylegesen felmerülő költségeket, amelyek teljes egészükben és kizárólagosan abból származnak, hogy a képviselők ezen alkalmazási szabályoknak megfelelően és az Elnökség által megszabott feltételek mellett egy vagy több asszisztenst, illetve szolgáltatót alkalmaznak.
(2)   Kizárólag azok a költségek fizethetők ki, amelyek a szükséges asszisztensi segítségnyújtásból fakadnak, és közvetlenül összefüggenek a képviselők parlamenti mandátumának gyakorlásával. Ezek a költségek semmiképpen sem fedezhetnek a képviselő magánéletéhez kapcsolódó kiadásokat.”
7
A végrehajtási intézkedések 68. cikke a következőképpen szól:
„(1)   Az alkalmazási szabályok alkalmazásával jogtalanul felvett összegek behajtandók. A főtitkár ad utasítást arra, hogy ezen összegeket az érintett képviselőktől behajtsák.
(2)   A behajtás terén hozott minden határozat meghozatala során ügyelnek a képviselő mandátumának tényleges gyakorlására és a Parlament megfelelő működésére, és az érintett képviselőt a főtitkár előzőleg meghallgatja.
(3)   E cikk analóg módon alkalmazandó a volt képviselőkre és harmadik felekre is.”
Az (EU) 2016/679 rendelet
8
A természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) (HL 2016. L 119., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 314., 72. o.; HL 2018. L 127., 2. o.; HL 2021. L 74., 35. o.) (4) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„A személyes adatok kezelését az emberiség szolgálatába kell állítani. A személyes adatok védelméhez való jog nem abszolút jog, azt az arányosság elvével összhangban, a társadalomban betöltött szerepének függvényében kell figyelembe venni, egyensúlyban más alapvető jogokkal. […]”
9
E rendelet 6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A személyes adatok kezelése kizárólag akkor és annyiban jogszerű, amennyiben legalább az alábbiak egyike teljesül:
[…]
f)
az adatkezelés az adatkezelő vagy egy harmadik fél jogos érdekeinek érvényesítéséhez szükséges, kivéve, ha ezen érdekekkel szemben elsőbbséget élveznek az érintett olyan érdekei vagy alapvető jogai és szabadságai, amelyek személyes adatok védelmét teszik szükségessé, különösen, ha az érintett gyermek.
Az első albekezdés f) pontja nem alkalmazható a közhatalmi szervek által feladataik ellátása során végzett adatkezelésre.”
Az (EU) 2018/1725 rendelet
10
A természetes személyeknek a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 45/2001/EK rendelet és az 1247/2002/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23‑i (EU) 2018/1725 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 39. o.; helyesbítés: HL 2019. L 290., 42. o.) (5) és (22) preambulumbekezdése így szól:
„(5)
A személyes adatok védelmének az [Európai] Unión belüli egységes megközelítése és a személyes adatok Unión belüli szabad áramlása érdekében a lehető legnagyobb mértékben összhangba kell hozni az uniós intézményekre, szervekre, hivatalokra és ügynökségekre vonatkozó adatvédelmi szabályokat a tagállamokban a közszféra számára elfogadott adatvédelmi szabályokkal. Amennyiben e rendelet rendelkezései ugyanazon elveket követik, mint a [2016/679] rendelet rendelkezései, az említett két rendelet rendelkezéseit az Európai Unió Bírósága […] ítélkezési gyakorlata szerint egységesen kell értelmezni, különösen mivel e rendelet struktúrája a [2016/679] rendelet struktúrájával egyenértékűnek tekintendő.
[…]
(22)
Az adatkezelés jogszerűsége érdekében a személyes adatokat azon az alapon kell kezelni, hogy az szükséges legyen a közérdekből végzett feladat uniós intézmények és szervek általi végrehajtásához, illetve közhatalmi jogosítványuk uniós intézmények és szervek általi gyakorlásához, hogy az szükséges legyen az adatkezelőt terhelő valamely jogi kötelezettségnek való megfeleléshez, vagy az e rendelet szerinti egyéb jogszerű alapon, beleértve az érintett hozzájárulását vagy egy olyan szerződés teljesítésének szükségességét, amelyben az érintett félként részt vesz, vagy annak érdekében, hogy az érintett kérésére a szerződés megkötése előtt lépéseket lehessen tenni. […]”
11
E rendeletnek „A személyes adatok kezelésére vonatkozó elvek” című 4. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A személyes adatok:
[…]
c)
az adatkezelés céljai szempontjából megfelelőek és relevánsak kell, hogy legyenek, és a szükségesre kell korlátozódniuk (»adattakarékosság«);
[…]
e)
tárolásának olyan formában kell történnie, amely az érintettek azonosítását csak a személyes adatok kezelése céljából szükséges ideig teszi lehetővé; a személyes adatok ennél hosszabb ideig történő tárolására csak annyiban kerülhet sor, amennyiben a személyes adatok kezelésére a 13. cikknek megfelelően közérdekű archiválás céljából, tudományos és történelmi kutatási célból vagy statisztikai célból kerül majd sor, az e rendeletben az érintett jogainak és szabadságainak védelme érdekében előírt megfelelő technikai és szervezési intézkedések végrehajtására is figyelemmel (»korlátozott tárolhatóság«);
[…]”
12
Az említett rendeletnek a „Személyes adatok továbbítása az Unióban letelepedett, az uniós intézményektől és szervektől eltérő címzetteknek” című 9. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A 4., az 5., a 6. és a 10. cikk sérelme nélkül, a személyes adatok csak akkor továbbíthatók az Unióban letelepedett, az uniós intézményektől és szervektől eltérő címzettek számára, ha:
a)
a címzett igazolja, hogy az adatok közérdekből vagy a címzettre ruházott közhatalmi jogosítvány gyakorlása keretében végzett feladat teljesítéséhez szükségesek; vagy
b)
a címzett igazolja, hogy az adatok továbbítása meghatározott közérdekű célból szükséges, és az adatkezelő – ha van bármely ok feltételezni, hogy az érintett jogos érdekei sérelmet szenvedhetnek – igazolja, hogy a személyes adat e meghatározott célból történő továbbítása arányos, miután bizonyíthatóan mérlegelte a különböző, egymással versengő érdekeket.
(2)   Amennyiben az adatkezelő kezdeményezi az e cikk szerinti továbbítást, bizonyítania kell, hogy a személyes adatok továbbítása az (1) bekezdés a) vagy b) pontjában meghatározott feltételek alkalmazásával a továbbítás céljához szükséges és azzal arányos.
(3)   Az uniós intézmények és szervek az uniós joggal összhangban összeegyeztetik a személyes adatok védelméhez való jogot a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés jogával.”
A személyzeti szabályzat
13
Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 26. cikkének a jogvitára alkalmazandó változata a következőképpen rendelkezik:
„A tisztviselő személyi aktája az alábbiakat tartalmazza:
a)
a hivatali státuszára vonatkozó összes iratot, valamint az alkalmasságára, teljesítményére és magatartására vonatkozó összes értékelés;
b)
a tisztviselő ezen iratokkal kapcsolatban tett valamennyi észrevétele.
Az iratokat sorrendben kell iktatni, számozni és irattározni; a fenti a) pontban említett iratokra az intézmény nem hivatkozhat, illetve azokat nem használhatja fel a tisztviselővel szemben, ha azokról a személyi aktába való felvételük előtt a tisztviselőt nem tájékoztatták.
Valamennyi irat tisztviselővel való közlését a tisztviselő aláírásával kell igazolni, vagy annak hiányában a tisztviselő által közölt utolsó címre kiküldött ajánlott levél útján kell kézbesíteni.
A tisztviselő személyi aktája nem tartalmazhat hivatkozást a tisztviselő politikai, szakszervezeti, világnézeti vagy vallási tevékenységére vagy meggyőződésére, illetve faji vagy etnikai származására és szexuális irányultságára.
Az előző bekezdés nem tiltja azonban a tisztviselő számára ismert olyan közigazgatási okmányok és iratok elhelyezését az aktában, amelyek e személyzeti szabályzat alkalmazásához szükségesek.
Minden tisztviselőnek csak egyetlen személyi aktája lehet.
A tisztviselő még szolgálati jogviszonyának megszűnését követően is jogosult betekinteni a személyi aktájában lévő összes iratba, és másolatokat készíteni azokról.
A személyi akta bizalmasan kezelendő, és abba csak a hivatal helyiségeiben vagy biztonságos elektronikus eszközzel lehet betekinteni. Amennyiben azonban egy, a tisztviselőt érintő ügy kerül, akkor személyi aktáját továbbítani kell a Bíróságnak [helyesen: Amennyiben azonban a[z] [Európai Unió] Bíróság[a] elé a tisztviselőt érintő ügy kerül, személyi aktáját továbbítani kell a Bíróságnak].”
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek
14
Az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 1. cikkének a jogvitára alkalmazandó változata (a továbbiakban: egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek) a következőket írja elő:
„Az alkalmazási feltételeket az Unióval szerződéses viszonyban álló alkalmazottakra kell alkalmazni. Ezen alkalmazottak a következők:
[…]
–
akkreditált parlamenti asszisztensek.
[…]”
15
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 5a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen alkalmazási feltételek alkalmazásában az »akkreditált parlamenti asszisztensek« olyan személyek, akiket egy vagy több képviselő választ ki, és akiket közvetlen szerződés keretében az Európai Parlament foglalkoztat azért, hogy közvetlen segítséget nyújtsanak egy vagy több parlamenti képviselőnek parlamenti képviselői feladataik elvégzéséhez, az Európai Parlament három munkavégzési helyének bármelyikén, az Európai Parlament helyiségeiben, a képviselő vagy képviselők irányítása alatt és utasításai szerint, a képviselők statútumának 21. cikkében megállapított választási szabadságból eredő kölcsönös bizalmon alapuló kapcsolat keretében.”
16
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 127. cikkének első mondatából kitűnik, hogy a személyzeti szabályzat 11–26a. cikkét analógia útján alkalmazni kell az akkreditált parlamenti asszisztensekre.
A jogvita előzményei
17
A jogvita előzményei a megtámadott ítélet 2–26. pontjában szerepelnek, és a következőképpen foglalhatók össze.
18
2015. május 22‑én a Parlament az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 5a. cikke alapján teljes munkaidőben Brüsszelben (Belgium) akkreditált parlamenti asszisztensi szerződést kötött A‑val, TC parlamenti képviselő támogatása céljából a hetedik parlamenti ciklus végéig.
19
2016. február 25‑én TC azt kérte a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságtól (a továbbiakban: munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság), hogy e szerződést különböző okokból szüntesse meg, amelyek magukban foglalják a bizalomvesztést, többek között az érvényes indok nélküli távolmaradást és a külső tevékenységek végzésének engedélyezésére vonatkozó szabályok megsértését.
20
Az egyeztetési kísérlet sikertelenségét követően a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság 2016. június 24‑én közölte A‑val, hogy megszünteti az említett szerződést a bizalmi viszony megromlása miatt, mivel A nem tartotta tiszteletben a külső tevékenységek végzésének engedélyezésére vonatkozó szabályokat.
21
2017. április 14‑én A megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez e 2016. június 24‑i határozattal szemben.
22
A Törvényszék a 2019. március 7‑iL kontra Parlament ítéletével (T‑59/17, a továbbiakban: L kontra Parlament ítélet, EU:T:2019:140) megsemmisítette az említett határozatot. Ebben az ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy az ügy irataiból kitűnik, hogy TC tudomással bírt A külső tevékenységeiről, és azokat közvetlenül kezdeményezte. A Törvényszék ezért úgy ítélte meg, hogy a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság által ugyanezen határozat igazolására felhozott indok, vagyis a bizalomvesztés, nem tűnik hihetőnek. A Törvényszék álláspontja szerint tehát a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság nyilvánvaló értékelési hibát követett el, amikor helyt adott a TC által A szerződésének ezen okból történő megszüntetése iránt előterjesztett kérelemnek. TC nem vett részt félként az említett ítélet alapjául szolgáló eljárásban.
23
A Parlament főtitkára 2020. június 8‑i, angol nyelven megfogalmazott és 2020. július 30‑án továbbított elektronikus levelében arról tájékoztatta TC‑t, hogy a végrehajtási intézkedések 68. cikke alapján összesen 78838,21 euró összegben jogalap nélkül kifizetett összegek behajtására irányuló eljárást indítottak az A által TC‑nek nyújtott parlamenti asszisztensi tevékenység tekintetében. A Parlament főtitkára felhívta TC‑t, hogy két hónapon belül nyújtsa be észrevételeit és bizonyítékait a Parlamentnek az A által TC tudomása mellett és irányítása alatt 2015. május 22. és 2016. november 22. között végzett külső tevékenységekre vonatkozó előzetes következtetései megcáfolására, valamint bizonyítsa, hogy ugyanezen időszak alatt A ténylegesen akkreditált parlamenti asszisztensi feladatokat látott el.
24
A megtámadott ítélet 13. pontjából kitűnik, hogy 2020. augusztus 4‑i elektronikus levelében TC azt kérte a Parlamenttől, hogy küldje meg számára:
–
A parlamenti személyi aktáját (a felvételével és munkájával kapcsolatos összes dokumentum), ideértve az arra vonatkozó információkat, hogy „A részére” hány alkalommal kérték a Parlament védelmét, valamint az A jelenlétére vonatkozó adatok (a parlamenti belépőkártyájának adatai);
–
A munkájával kapcsolatban a Parlament képviselőivel folytatott levelezés másolatait;
–
az L kontra Parlament ítélet alapjául szolgáló ügy teljes iratanyagát.
25
2020. szeptember 4‑én a Parlament főtitkára egy litván nyelven megfogalmazott és 2020. szeptember 3‑án kelt levelet küldött TC‑nek, amelynek tartalma lényegében megegyezett a jelen ítélet 23. pontjában említett 2020. június 8‑i levél tartalmával. E 2023. szeptember 3‑i levél mellékletében szerepelt az L kontra Parlament ítélet másolata, valamint a Parlament által A‑nak kifizetett összegek elszámolása.
26
2020. szeptember 22‑én TC emlékeztette a Parlamentet a fenti 24. pontban említett kérelemre, továbbá kérte tőle a közte és A közötti egyeztetési eljárás jegyzőkönyvét litván nyelven, valamint „a 2015‑ös, 2016‑os és 2019‑es év összes elektronikus levelének” másolatát.
27
2020. október 29‑i elektronikus levelében TC megküldte a Parlamentnek az előzetes észrevételeit, valamint néhány dokumentumot, és kérte, hogy a későbbiekben engedélyezzék számára további információk és bizonyítékok közlését.
28
2020. november 20‑i elektronikus levelében TC ismételten kérte a Parlamenttől azokat az információkat, amelyeket a 2020. augusztus 4‑i és szeptember 22‑i elektronikus leveleiben kért, különösen A Parlamentbe való belépésére vonatkozó adatokat, valamint a 2015., 2016. és 2019. évi elektronikus levelek másolatát.
29
2020. november 24‑i elektronikus levelében TC továbbította a Parlamentnek az általa a 2020. október 29‑i elektronikus levélben neki megküldött észrevételeket és bizonyítékokat kiegészítő észrevételeket és bizonyítékokat.
30
2020. november 27‑i elektronikus levelében a Parlament pénzügyi főigazgatója (a továbbiakban: pénzügyi főigazgató) arról tájékoztatta TC‑t, hogy a statútumra vonatkozó végrehajtási intézkedések 68. cikkében szabályozott behajtási eljárás keretében az észrevételei és bizonyítékai előterjesztésére számára biztosított határidő 2020. november 4‑én lejárt, azonban, ha meg kívánja szerezni az A‑ra vonatkozó információkat, két olyan személyhez fordulhat, akiknek az e‑mail‑címét megadta, anélkül hogy e kérelmek hatással lennének ezen eljárásra.
31
A Parlamentnek 2020. december 1‑jén küldött levelében TC vitatta e 2020. november 27‑i elektronikus levél tartalmát. Egyébiránt a dokumentumok iránti kérelmeit az említett e‑mailben említett személyeknek megküldte.
32
2021. január 8‑i levelében (a továbbiakban: 2021. január 8‑i levél) a pénzügyi főigazgató megküldte TC‑nek a jelen ítélet 26. pontjában említett jegyzőkönyvet, azonban megtagadta tőle a többi kért dokumentumhoz való hozzáférést. Egyébiránt tizenöt napos határidőt biztosított TC számára a kiegészítő észrevételek előterjesztésére, amit TC 2021. január 21‑én meg is tett.
33
A vitatott határozatban a Parlament főtitkára megállapította, hogy ezen intézmény A alkalmazása keretében a 2015. május 22. és 2016. november 22. közötti időszakban jogalap nélkül átvállalt 78838,21 eurót, és hogy azt a végrehajtási intézkedések 68. cikkének (1) bekezdése alapján TC‑től be kell hajtani. Következésképpen 2021. március 31‑én a pénzügyi főigazgató mint megbízott, engedélyezésre jogosult tisztviselőként kibocsátotta a terhelési értesítést, elrendelte ezen összegnek TC‑től való behajtását, és felszólította őt az említett összeg legkésőbb 2021. május 30‑ig történő megfizetésére. A pénzügyi főigazgató 2021. március 31‑én továbbította TC részére a vitatott határozatot és a terhelési értesítést.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
34
TC a Törvényszék Hivatalához 2021. május 24‑én benyújtott keresetlevelével keresetet indított a vitatott határozat és a terhelési értesítés megsemmisítése iránt. E kereset alátámasztása érdekében öt jogalapra hivatkozott.
35
Először is, a megtámadott ítélet 27. és 28. pontjából kitűnik, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben végzett ellenőrzést követően a Parlament megállapította, hogy 2016 márciusában úgy határozott, hogy 2016. április 1‑jétől felfüggeszti A díjazásának és utazási költségeinek kifizetését. Következésképpen 2022. november 8‑án a Parlament főtitkára ex tunc hatállyal részben visszavonta a vitatott határozatot, amennyiben az összesen 28083,67 euró összegre vonatkozott. 2022. november 15‑én ugyanilyen összegre jóváírási értesítést bocsátottak ki.
36
A megtámadott ítélet indokolásának 32. és 36–42. pontjából, valamint rendelkező részének 1. pontjából az is kitűnik, hogy e körülmények között a Törvényszék a Parlament kérelmére és TC észrevételeinek meghallgatását követően megállapította, hogy a kereset okafogyottá vált, és nem szükséges határozni a vitatott határozat és a terhelési értesítés jogszerűségéről, amennyiben azok az A 2016. április 1. és november 22. közötti időszakban történt foglalkoztatásával kapcsolatos díjazásokra, szociális költségekre és utazási költségekre vonatkoztak, e 28083,67 euró összeg vonatkozásában.
37
Másodszor, miután a megtámadott ítélet 45–53. pontjában emlékeztetett a parlamenti asszisztensi költségek átvállalására és az e címen jogalap nélkül kifizetett összegek behajtására vonatkozó szabályokra, valamint az azokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatra, a Törvényszék ezen ítélet 54–66. pontjában megvizsgálta az észszerű határidő tiszteletben tartása elvének megsértésére alapított első kereseti jogalapot, és azt mint megalapozatlant elutasította.
38
Harmadszor és utolsósorban a Törvényszék megvizsgálta a kereset második, az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. cikkének (2) bekezdésében előírt meghallgatáshoz való jog, iratbetekintési jog és indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapját. Ebben az összefüggésben a Törvényszék megvizsgált bizonyos, a megtámadott ítélet 70. és 71. pontjában összefoglalt érveket is, amelyeket TC a keresetének első jogalapja keretében terjesztett elő.
39
A megtámadott ítélet 74–79. pontjában a Törvényszék megvizsgálta a Parlamentnek az ezen ítélet 73. pontjában összefoglalt azon érvét, amely szerint TC nem kérdőjelezheti meg a pénzügyi főigazgató által a 2021. január 8‑i levélben adott választ, mivel az e levélben foglalt határozattal szembeni kereset benyújtására az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt két hónapos határidő lejárt.
40
Amint az a megtámadott ítélet 78–80. pontjából kitűnik, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy e levél tartalmazza a Parlament válaszát TC azon kérelmére, amely olyan dokumentumok benyújtására irányult, amelyeket szükségesnek tartott annak bizonyításához, hogy A a 2015. május 22. és 2016. november 22. közötti időszakban valóban akkreditált parlamenti asszisztensi feladatokat látott el. A Törvényszék továbbá úgy ítélte meg, hogy e válasz a jogalap nélkül kifizetett összegek visszatéríttetésére irányuló eljárás keretébe illeszkedik. Ennélfogva úgy ítélte meg, hogy TC a vitatott határozattal és a terhelési értesítéssel szemben benyújtott keresetében hivatkozhatott azokra a szabálytalanságokra, amelyek véleménye szerint érintik az említett levelet, így TC ugyanezen levélre vonatkozó érvelése elfogadható.
41
A kereset második jogalapjának és az első jogalap keretében előadott bizonyos érvek érdemi vizsgálata során a Törvényszék a megtámadott ítélet 87. pontjában megállapította, hogy a 2020. augusztus 4‑i, szeptember 22‑i és november 20‑i elektronikus levelekben TC azt kérte a Parlamenttől, hogy küldjön meg számára több dokumentumot, nevezetesen:
–
a közte és az A közötti egyeztetési eljárás jegyzőkönyvét litván nyelven;
–
„a 2015‑ös, 2016‑os és 2019‑es év összes elektronikus levelének” másolatát;
–
az A munkájával kapcsolatban a Parlament képviselőivel folytatott levelezés másolatait;
–
az L kontra Parlament ítélet alapjául szolgáló ügy teljes iratanyagát, és
–
A parlamenti személyi aktáját (a felvételével és munkájával kapcsolatos összes dokumentum), ideértve az arra vonatkozó információkat, hogy A számára hány alkalommal kérték a Parlament védelmét, valamint az A jelenlétére vonatkozó, a parlamenti belépőkártyájából kinyerhető adatokat.
42
A megtámadott ítélet 88. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Parlament továbbította TC részére ezt a jegyzőkönyvet, valamint az A szerződésének megszűnésére vonatkozó dokumentumokat. Ezzel szemben a Törvényszék szerint a Parlament a 2021. január 8‑i levélben megtagadta a jelen ítélet előző pontjában említett többi dokumentum TC részére történő továbbítását.
43
A Törvényszék a megtámadott ítélet 90. pontjában megállapította, hogy ha valamely képviselőt arra hívnak fel, hogy szolgáltasson bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy az akkreditált parlamenti asszisztens a parlamenti mandátumával összefüggésben dolgozott neki, e képviselő a meghallgatáshoz való jog alapján kérheti az uniós intézményeket, szerveket és ügynökségeket, hogy közöljék a birtokukban lévő, számára relevánsnak tűnő információkat. A Törvényszék szerint a Parlament, amelyhez ilyen kérelem érkezik, nem tagadhatja meg a kért adatok közlését a meghallgatáshoz való jog megsértése nélkül, kivéve ha e megtagadás alátámasztása érdekében olyan indokokra hivatkozik, amelyek egyrészt az ügy körülményeire, másrészt az alkalmazandó szabályokra tekintettel igazoltnak tekinthetők.
44
Következésképpen, amint az a megtámadott ítélet 91. pontjából kitűnik, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy vizsgálnia kell, hogy a Parlament által a 2021. január 8‑i levélben a TC által kért adatok közlésének megtagadása érdekében hivatkozott indokok igazoltak‑e.
45
A Törvényszék először is megvizsgálta a Parlament által TC‑nek „a 2015‑ös, 2016‑os és 2019‑es év összes elektronikus levelének”, valamint az A munkájával kapcsolatban a Parlament illetékes szolgálataival folytatott levelezés közlésére vonatkozó kérelmének elutasítása érdekében hivatkozott indokokat.
46
A megtámadott ítélet 92. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Parlament azzal az indokkal utasította el ezt a kérelmet, hogy az elektronikus üzenetek megőrzése a Parlament szabályai szerint 90 napra, kivételesen pedig egy évre korlátozódik. A Parlament hozzátette, hogy a 2019 utáni elektronikus leveleket lehetett közölni, de azok nem relevánsak, mivel nem azon időszakhoz kapcsolódnak, amelynek során A TC mellett dolgozott.
47
E tekintetben a megtámadott ítélet 95. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Parlamentnek 2016 elejétől kezdve tudomása volt arról, hogy TC és A között konfliktus áll fenn azzal kapcsolatban, hogy A a tevékenységét a parlamenti asszisztensi támogatásra vonatkozó szabályok tiszteletben tartásával végezte‑e, vagy sem. Következésképpen a Törvényszék szerint ilyen helyzetben már ettől az időponttól kezdve a Parlamentnek biztosítania kell az A tevékenysége pontos jellegének megállapítására alkalmas elektronikus levelek megőrzését az elbocsátási eljárás során, és ha ezen eljárás más bírósági vagy közigazgatási eljáráshoz, például behajtási eljáráshoz vezet, mindaddig, amíg ezen egyéb eljárások folyamatban vannak.
48
A megtámadott ítélet 100. és 101. pontjában a Törvényszék elutasította a Parlament azon érvét, amely szerint a parlamenti képviselők feladata, hogy olyan személyes akták létrehozásával őrizzék meg elektronikus leveleiket, amelyek lehetővé teszik azok határozatlan ideig történő archiválását, amint arra a Parlament a parlamenti képviselőket a 2014. június 14‑én, 2014. október 13‑án és 2015. március 30‑án nekik címzett három közleményben felszólította. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a személyes archiválás lehetősége nem mentesítheti a Parlamentet azon kötelezettsége alól, hogy biztosítsa minden releváns elektronikus levél megőrzését és az így megőrzött elektronikus levelek közlésére vonatkozó kötelezettség alól sem, ha a meghallgatáshoz való jog alapján a Parlamenttől ezt kéri az érintett parlamenti képviselő, akit a parlamenti asszisztensi költségek szabálytalan felhasználása miatt behajtási eljárás alá vontak.
49
A Törvényszék a megtámadott ítélet 102. pontjában egyrészt hozzátette, hogy a Parlamentnek nem sikerült bizonyítania, hogy e közleményeket TC tudomására hozták volna. A Törvényszék különösen a 2014. június 14‑i közleményt illetően rámutatott, hogy azt az „újonnan érkezőknek” címezték, akik közé TC nem tartozott, mivel ezen időpontot megelőzően már parlamenti képviselő volt.
50
Másrészt a megtámadott ítélet 103. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Parlament nem jelölt meg egyetlen olyan indokot sem, amely igazolhatná, hogy miért tagadta meg a Parlament illetékes szolgálataival folytatott levelezés TC részére történő megküldését.
51
E megfontolások alapján a Törvényszék a megtámadott ítélet 104. pontjában megállapította, hogy nem megalapozottak azok az indokok, amelyekre a Parlament TC kérelmének elutasítása során hivatkozott, és amelyek „a 2015‑ös, 2016‑os és 2019‑es év összes elektronikus levelének”, valamint A munkájával kapcsolatban a Parlament illetékes szolgálataival folytatott levelezés közlésére vonatkoztak.
52
Másodszor, a megtámadott ítélet 105–124. pontjában a Törvényszék elemezte azokat az indokokat, amelyekre a Parlament TC‑nek az A személyi aktájához való hozzáférés iránti kérelme elutasításának igazolása érdekében hivatkozott, beleértve a felvételével és munkájával kapcsolatos valamennyi dokumentumot, valamint az arra vonatkozó információkat, hogy hány alkalommal kérték A számára a Parlament védelmét, és a jelenlétére vonatkozó, a parlamenti belépőkártyájából kinyerhető adatokat.
53
A megtámadott ítélet 105. pontjában a Törvényszék megjegyezte, hogy a Parlament azzal indokolta ezen akta, e dokumentumok, információk és adatok közlésének megtagadását, hogy azok továbbítása ellentétes egyrészt a 2018/1725 rendelettel, másrészt pedig a személyzeti szabályzat 26. cikkével. Egyébiránt ezen ítélet 106. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a pénzügyi főigazgató jelezte TC‑nek, hogy a Parlament biztonsági tisztviselőinek fellépéseit hivatalosan nem veszik nyilvántartásba, és a parlamenti belépőkártyák használatára vonatkozó adatokat legfeljebb négy hónapig őrzik meg.
54
Mindenekelőtt a megtámadott ítélet 107–118. pontjában a Törvényszék megvizsgálta a 2018/1725 rendeletre alapított indokot. E tekintetben a Törvényszék ezen ítélet 110. és 111. pontjában megjegyezte, hogy mivel a TC által kért adatok a behajtási eljárás keretében TC védelmét szolgálták volna, nem lehet úgy tekinteni, hogy azok e rendelet 9. cikke (1) bekezdése a) vagy b) pontjának hatálya alá tartoznak. A Törvényszék mindazonáltal az említett ítélet 113. pontjában úgy ítélte meg, hogy „[a] meghallgatáshoz való jognak az uniós jogrendben elismert jelentőségére tekintettel az a körülmény, hogy ezek az információk [A] »személyi aktájában« is szerepelhetnek, önmagában nem képezheti akadályát annak, hogy ezeket az információkat közöljék [TC‑vel] annak érdekében, hogy lehetővé tegyék számára észrevételeinek hasznos és hatékony megfogalmazását az említett jog gyakorlása keretében, ahogyan azt az ítélkezési gyakorlat megköveteli.”
55
Ugyanezen ítélet 114–116. pontjában a Törvényszék hozzátette, hogy a személyes adatok védelméhez való jog nem abszolút jog, hanem azt a társadalomban betöltött szerepének függvényében kell vizsgálni, és e tekintetben egyensúlyba kell hozni más alapvető jogokkal, olyan megközelítésben, amely minden egyes érintett jognak biztosítja azt a helyet, amely az ügy tényállására tekintettel az arányosság elvének megfelelően az uniós jogrendben megilleti. A Törvényszék szerint az ilyen egyensúly biztosításának szükségességét az uniós jogalkotó a 2016/679 rendelet (4) preambulumbekezdésében hangsúlyozza, amely rendelettel a 2018/1725 rendelet „egyenértékű” a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi védelmét illetően, amint azt ez utóbbi rendelet (5) preambulumbekezdése jelzi.
56
A Törvényszék ebből a megtámadott ítélet 117. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy nem fogadható el, hogy a Parlament felhívhassa TC‑t arra, hogy hasznos és hatékony módon nyilatkozzon az A aktájában szereplő információkról, anélkül hogy ezekhez hozzáférést biztosítana, miután mérlegelte egyrészt A ahhoz fűződő érdekét, hogy a rá vonatkozó adatokat ne adják át harmadik személyeknek, másrészt pedig TC ahhoz fűződő érdekét, hogy észrevételeit hasznos és hatékony módon terjessze elő a vele szemben indított behajtási eljárás keretében. Márpedig ezen ítélet 118. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy TC esetében a Parlament nem tett ilyen lépést.
57
Ezt követően a személyzeti szabályzat 26. cikkére vonatkozó indokot illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 121. pontjában megállapította, hogy TC meghallgatáshoz való jogának gyakorlásához szükséges mértékben az A személyi aktájában szereplő iratok bizalmas jellegére nem lehet hivatkozni TC‑vel szemben, aki végeredményben A feletteseként az érintett dokumentumok némelyikének kibocsátója volt. A Törvényszék ezen ítélet 122. pontjában hozzátette, hogy a Parlament e 26. cikk alapján tévesen nem vette figyelembe TC ahhoz fűződő érdekét, hogy A személyi aktájának bizonyos irataihoz hozzáférjen annak érdekében, hogy a vele szemben indított behajtási eljárás keretében hasznos módon elő tudja terjeszteni észrevételeit.
58
Végül, ami A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatokkal kapcsolatos indokot illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 123. pontjában megállapította, hogy az ezen ítélet 100. és 101. pontjában kifejtettekhez hasonló, a jelen ítélet 48. pontjában összefoglalt okok miatt a Parlamentnek meg kellett hoznia az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy ezeket az adatokat több mint négy hónapig megőrizze, mivel A elbocsátása bírósági eljárást eredményezett, és a parlamenti asszisztensi költségek behajtására irányuló eljárást indítottak azon képviselővel szemben, akinek érdekében a Parlament A‑t alkalmazta.
59
Következésképpen a megtámadott ítélet 124. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy nem tekinthetők megalapozottnak azon indokok, amelyeket a Parlament TC azon kérelmének elutasítására hozott fel, amely A „személyi aktáját” (a felvételével és munkájával kapcsolatos összes dokumentum) érintette, ideértve az arra vonatkozó információkat, hogy A számára hány alkalommal kérték a Parlament védelmét, valamint az A jelenlétére vonatkozó, a parlamenti belépőkártyájából kinyerhető adatokat.
60
Harmadszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 126–128. pontjában megvizsgálta azokat az indokokat, amelyekre a Parlament TC‑nek az L kontra Parlament ítélet alapjául szolgáló ügy iratanyaga közlése iránti kérelmének elutasítása érdekében hivatkozott. E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 125. pontjában megállapította, hogy e kérelmet a Parlament azzal az indokkal utasította el, hogy e közlés ellentétes a 2018/1725 rendelet 9. cikkével, és hogy a Törvényszék előtti eljárás keretében A névtelenséget kapott.
61
A 2018/1725 rendelet 9. cikkére vonatkozó indokot illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 112–118. pontjára utalt, amelyeket a jelen ítélet 54–56. pontja foglal össze. Ezenkívül a Törvényszék rámutatott, hogy az olyan névtelenség célja, mint amelyet az L kontra Parlament ítélet alapjául szolgáló ügyben A‑nak biztosítottak, az ügyre vonatkozó, a nyilvánosság számára hozzáférhető dokumentumokban a jogvitában részt vevő fél vagy az érintett eljárásban említett más személyek nevének vagy akár egyéb adatoknak a kihagyása, és nem érinti az ezen eljárás iratanyagához az eljáráson kívül – a felek és harmadik személyek közötti kapcsolatok keretében – csatolt iratok bizalmas jellegét. A Törvényszék ebből a megtámadott ítélet 129. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy a Törvényszéknek az L kontra Parlament ítélet alapjául szolgáló eljárásban a névtelenségre vonatkozó határozata nem tiltotta meg a Parlament számára, hogy közölje TC‑vel azokat az ez utóbbi eljárás során váltott iratokat, amelyek relevánsak lehetnek TC meghallgatáshoz való jogának gyakorlása szempontjából.
62
Következtetésként a Törvényszék a megtámadott ítélet 130. és 131. pontjában megállapította, hogy a Parlament által a 2021. január 8‑i levelében hivatkozott indokok megalapozatlanok vagy elégtelenek voltak, és hogy mivel a Parlament nem igazolta megfelelően a TC‑vel szemben indított, parlamenti asszisztensi költségek címén kifizetett összegek behajtása iránti eljárás keretében a TC által kért dokumentumok vele való közlésének megtagadását, amelyek lehetővé tehették volna számára a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában biztosított meghallgatáshoz való jogának hasznos és hatékony gyakorlását, nem zárható ki, hogy TC‑t megfosztották attól az esélytől, hogy jobban biztosítsa a védelmét. A Törvényszék ennélfogva helyt adott a második jogalapnak, amennyiben az a meghallgatáshoz való jog megsértésén alapult, és a TC által előadott többi jogalap és érv vizsgálata nélkül megsemmisítette a vitatott határozatot és a terhelési értesítést az A 2015. május 22. és 2016. március 31. közötti időszakban történő foglalkoztatásával kapcsolatos díjazásokra, szociális költségekre és utazási költségekre vonatkozó részében.
A felek kérelmei a fellebbezési eljárásban
63
A Parlament azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
hozzon végleges határozatot a Törvényszék előtti jogvitában, helyt adva az elsőfokú eljárásban előterjesztett kérelmeinek, és
–
TC‑t kötelezze mind az elsőfokú eljárás, mind pedig a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
64
TC azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a Parlamentet kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
65
A Parlament a fellebbezésének alátámasztására öt jogalapra hivatkozik: Az első jogalap az elsőfokú eljárás tárgyának és a 2021. január 8‑i levél előkészítő jellegének figyelmen kívül hagyásán, a meghallgatáshoz való jog megsértésén, valamint az eljárási szabálytalanságok hatásaira vonatkozó ítélkezési gyakorlat figyelmen kívül hagyásán alapul. A három részből álló második jogalap a Törvényszéknek TC 2015., 2016. és 2019. évi elektronikus leveleire, valamint TC és a Parlament szolgálatai közötti, a meghallgatáshoz való jog megsértésének megállapításához vezető levelezésre vonatkozó megfontolásaira irányul. A négy részből álló harmadik jogalap a Törvényszéknek az A személyi aktájával, A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatokkal, valamint az arra vonatkozó információkkal kapcsolatos megállapításaira vonatkozik, hogy hány alkalommal kérték A‑val kapcsolatban a biztonsági szolgálatok közreműködését. A negyedik jogalap a Törvényszéknek az L kontra Parlament ítélet alapjául szolgáló ügy iratanyagával kapcsolatos azon megfontolásaira vonatkozik, amelyek a meghallgatáshoz való jog megsértésének megállapításához vezetnek. Az ötödik jogalap a Törvényszéknek TC azon jogára vonatkozó megfontolásait érinti, hogy kizárólag a meghallgatáshoz való jog alapján kérje a Parlamenttől azon információk közlését, amelyek lehetővé teszik számára észrevételei megtételét.
66
Először a második jogalap első részét, valamint a harmadik és az ötödik jogalapot kell együttesen megvizsgálni.
A második jogalap első részéről, valamint a harmadik és az ötödik jogalapról
A felek érvei
67
Második jogalapjának első részében a Parlament a megtámadott ítélet 2., 92–104., 130. és 131. pontjában kifejtett indokokat vitatja, amelyek tekintetében a Törvényszék megállapította, hogy a Parlament megsértette TC meghallgatáshoz való jogát azáltal, hogy nem őrizte meg a 2015. és 2016. évi elektronikus leveleit. A Parlament szerint a Törvényszék a meghallgatáshoz való jog túlzottan tág felfogására támaszkodott, és megsértette a képviselők szabad mandátumának elvét, amint az a választási okmány 6. cikkének (1) bekezdéséből és a képviselők statútumának 2. cikkéből kitűnik, amely elvvel ellentétes a Parlament szolgálatainak a képviselők védett szférájába való bármilyen beavatkozása vagy betolakodása. Egyébiránt a Törvényszék nem vette figyelembe a 2018/1725 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c) pontjában rögzített adattakarékosság elvét.
68
A Parlament hozzáteszi, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 95. pontjában úgy ítélte meg, hogy amint a Parlament 2016 elején tudomást szerzett arról, hogy TC és A között konfliktushelyzet áll fenn, meg kellett volna őriznie azokat az elektronikus leveleket, amelyek alkalmasak A tevékenységei pontos jellegének megállapítására. A Parlament a Törvényszék azon megállapítását is vitatja, amely szerint a megtámadott ítélet 98. és 102. pontjában hivatkozott 2014. június 14‑i közlemény az „újonnan érkezőknek” szólt, akik közé TC nem tartozott.
69
Harmadik jogalapjával a Parlament a megtámadott ítélet 105–124., 130. és 131. pontját vitatja. E jogalap első részében arra hivatkozik, hogy a 2018/1725 rendelet 9. cikkére vonatkozó, az ezen ítélet 107–118. pontjában kifejtett indokok következetlenek. A Törvényszék egyrészt megállapította, hogy a 2018/1725 rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével ellentétes A adatainak TC részére történő továbbítása, másrészt pedig megállapította, hogy a Parlament továbbíthatta volna ezeket az adatokat TC részére. A Parlament így olyan helyzetbe hozta magát, amelyben nem tudott eleget tenni a megtámadott ítéletnek, ahogyan azt az EUMSZ 266. cikk előírja.
70
Harmadik jogalapjának második részében a Parlament vitatja a megtámadott ítélet 119–122., 124., 130. és 131. pontjában azzal kapcsolatban kifejtett indokokat, hogy a Parlament megtagadta A személyi aktájának TC részére történő továbbítását. A Parlament arra hivatkozik, hogy a személyzeti szabályzat 26. cikke utolsó bekezdésének első mondatával ellentétes az A személyi aktájában szereplő információk bármilyen továbbítása, mivel ezen aktába csak a hivatal helyiségeiben vagy biztonságos elektronikus eszközzel lehet betekinteni. Mindenesetre az említett iratok nem tartalmazhattak olyan dokumentumokat, amelyek lehetővé tették az A által végzett munka valódiságának, valamint az e munka és TC megbízatásának gyakorlása között fennálló kapcsolat bizonyítását.
71
Harmadik jogalapjának harmadik részében a Parlament a megtámadott ítélet 123., 124., 130. és 131. pontjában kifejtett indokokat vitatja, amelyekben a Törvényszék megállapította, hogy a meghallgatáshoz való jog arra kötelezi a Parlamentet, hogy tegye meg az A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatok megőrzéséhez szükséges intézkedéseket. A Parlament azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a meghallgatáshoz való jog túlzottan tág felfogására támaszkodott, és megsértette a 2018/1725 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontját.
72
Harmadik jogalapjának negyedik részében a Parlament a megtámadott ítélet 124., 130. és 131. pontjában a Törvényszék azon megállapításának igazolása érdekében kifejtett indokokat vitatja, amely szerint a Parlament megsértette TC meghallgatáshoz való jogát azáltal, hogy nem közölte vele az arra vonatkozó információkat, hogy hány alkalommal kérték A részére a Parlament védelmét. A Parlament azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe azt a tényt, hogy – amint azt a 2021. január 8‑i levél kifejti – a Parlament Biztonsági és Védelmi Főigazgatósága nem vette nyilvántartásba ezeket az információkat. Mindenesetre az ilyen információk nem voltak relevánsak.
73
Ötödik jogalapjával a Parlament arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet 90. és 91. pontjában a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amennyiben úgy ítélte meg, hogy TC kizárólag a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti meghallgatáshoz való jog alapján kérhette az érintett parlamenti asszisztensi költségek felhasználása szabályszerűségének megállapítása szempontjából relevánsnak tűnő információk közlését.
74
A Parlament szerint a Törvényszék e megfontolása a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontjában előírt iratbetekintési jogon túl új hozzáférési jogot teremt a Parlament birtokában lévő információkhoz. E tekintetben a Törvényszék nem fejtette ki azokat az indokokat, amelyek igazolnák az ilyen jog elismerését, amelynek semmilyen alapja nincs a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában. Egyébiránt ez azzal a hatással járna, hogy ellentmondana e 41. cikk (2) bekezdése általános rendszerének, amely a b) pontban egy világosan meghatározott és teljes utat határoz meg, amely lehetővé teszi az érdekelt személy számára, hogy hozzáférhessen az iratok őt érintő valamennyi eleméhez.
75
TC azt válaszolja a második jogalapnak a 2015. és 2016. évi elektronikus levelekhez való hozzáférésre vonatkozó első részére, hogy a megtámadott ítélet 94–102. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék figyelembe vette az ügy kivételes körülményeit, amelyeket az jellemez, hogy a Parlament 2016 elejétől tudomást szerzett a TC és A közötti konfliktushelyzetről, valamint arról, hogy A nem tartotta tiszteletben a tevékenységére vonatkozó szabályokat. TC szerint ez a konfliktushelyzet igazolta vele szemben a behajtási eljárás megindítását. TC azt rója fel a Parlamentnek, hogy nem tájékoztatta őt azon szándékáról, hogy törli az A által végzett munkára vonatkozó bizonyítékot tartalmazó elektronikus leveleit. TC egyébiránt úgy véli, hogy a Parlamentnek a választási okmány 6. cikkének (1) bekezdésére és a képviselők statútumának 2. cikkére alapított érvei újak, mivel azokat a Törvényszék előtt nem hozták fel. Mindenesetre ezen érveknek nem lehet helyt adni, mivel egyrészt egy képviselő elektronikus leveleinek a Parlament – a saját elektronikus levelezési rendszerét működtető intézmény – általi puszta megőrzése nem minősíthető „beavatkozásnak”, másrészt pedig a Parlament 90 napig megőrzi a képviselők elektronikus leveleit.
76
A Parlamentnek a 2018/1725 rendeletre alapított érveit illetően TC arra hivatkozik, hogy a Parlament nem szolgált részletekkel a személyes adatok kezelésének módjáról, és nem fejtette ki, hogy az elektronikus levelek hosszabb tárolási időszakai hogyan lehetnek összeegyeztethetetlenek az e rendelet által létrehozott rendszerrel. Egyébiránt az említett rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt adattakarékosság elve a kezelt adatok mennyiségére, nem pedig tárolásuk időtartamára vonatkozik.
77
Ezenfelül a Törvényszék erre irányuló felhívása ellenére a Parlament az elsőfokú eljárásban nem terjesztett elő semmilyen bizonyítékot, amely azt bizonyította volna, hogy TC megismerte az elektronikus levelek megőrzési politikájára vonatkozó közleményeket, amelyeket ráadásul TC által nem értett nyelven fogalmaztak meg. Ennélfogva irreleváns az a kérdés, hogy 2014‑ben „újonnan érkező” képviselőnek kellett‑e tekinteni, vagy sem.
78
A harmadik jogalap első részére válaszul TC arra hivatkozik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 115. és 116. pontjában egyértelműen jelezte, hogy a Parlament köteles tiszteletben tartani a 2016/679 és a 2018/1725 rendeletet, valamint a személyes adatokat oly módon kezelni, hogy lehetővé tegye számára a meghallgatáshoz való jogának gyakorlását. E jogalap második, harmadik és negyedik részét illetően TC megjegyzi, hogy az általa kért és a Parlament által tőle megtagadott valamennyi információ alkalmas volt arra, hogy közvetlenül vagy közvetve bizonyítsa az A által végzett munkát.
79
Az ötödik jogalapra válaszul TC azt állítja, hogy a Parlament sem a 2021. január 8‑i levélben, sem a Törvényszék előtti eljárás során nem vitatta az információkhoz való hozzáféréshez való jogát, és hogy a 2018/1725 rendelet 9. cikkére való hivatkozásra szorítkozott. TC szerint ebből az következik, hogy a Parlament e jogalappal olyan új érvekre hivatkozik, amelyekről a Törvényszéknek nem volt alkalma határozni.
80
Mindenesetre TC úgy véli, hogy nem kell különbséget tenni a „tájékoztatáshoz való jog” és a „meghallgatáshoz való jog” között. E jogok lényegében csak a Charta 41. cikkében foglalt megfelelő ügyintézéshez való általános jog alkotóelemei. Márpedig a Parlament úgy vélte, hogy a parlamenti asszisztensi költségek behajtására irányuló eljárás keretében semmilyen kötelezettség nem terheli. Megsemmisíti a birtokában lévő releváns bizonyítékokat, és ezt követően arra kéri a képviselőket, hogy ugyanazokat a bizonyítékokat nyújtsák be, azzal az indokkal, hogy a bizonyítási teher rájuk hárul.
81
TC egyébiránt hangsúlyozza, hogy a Törvényszék ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a közigazgatási iratokhoz való hozzáférés nem rendelhető alá az érintett személy kérelmének. Úgy véli, hogy a jelen ügyben a Parlament jelentősen korlátozta az iratokba való betekintéshez és az észrevételei tényleges megtételéhez való jogát. A meghallgatáshoz való jog hatékony gyakorlása magában foglalja az olyan bizonyítékokkal alátámasztott észrevételek előterjesztésének lehetőségét, amelyek közül legalább néhány a Parlament birtokában van. TC szerint ez utóbbi nem szorítkozhat arra, hogy felhívja észrevételei előterjesztésére, ily módon pusztán formálisan tiszteletben tartva a meghallgatáshoz való jogát, anélkül hogy biztosítaná számára e jog tényleges gyakorlásának eszközeit.
A Bíróság álláspontja
82
Elöljáróban, amennyiben TC azt állítja, hogy a Parlament egyrészt a második jogalapjának első része, másrészt pedig az ötödik jogalapja keretében a Törvényszék előtt fel nem hozott új érveket ad elő, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbező olyan fellebbezést terjeszthet elő, amelyben magából a megtámadott ítéletből eredő és ezen ítélet jogi megalapozottságának kifogásolását célzó jogalapokra hivatkozik (2018. szeptember 6‑iCseh Köztársaság kontra Bizottság ítélet, C‑4/17 P, EU:C:2018:678, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
83
Márpedig második jogalapjának első részében a Parlament a megtámadott ítéletben az ezen ítélet 131. pontjában szereplő azon megállapítás igazolása érdekében előadott indokokat vitatja, amely szerint a Parlament nem igazolta megfelelően a többek között a 2015. és 2016. évi elektronikus levelei TC‑vel való közlésének megtagadását.
84
Ezenkívül ötödik jogalapjával a Parlament lényegében a megtámadott ítélet 90. pontjában kifejtett azon indok megalapozottságát vitatja, amely szerint, ha a parlamenti asszisztense által végzett munka igazolására felhívott képviselő azt kéri a Parlamenttől, hogy közölje vele a birtokában lévő, relevánsnak tűnő információkat, a Parlament nem utasíthatja el e kérelmet az érintett képviselő meghallgatáshoz való jogának megsértése nélkül, kivéve ha e megtagadás alátámasztása érdekében egyrészt az adott ügy körülményeire, másrészt az alkalmazandó szabályokra tekintettel igazoltnak tekinthető indokokra hivatkozik.
85
Mindkét esetben magából a megtámadott ítéletből eredő jogalapokról és érvekről van szó, amelyek a jelen ítélet 82. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően elfogadhatók.
86
Az ügy érdemét illetően először is, ami a megtámadott ítélet 90. pontjában kifejtett, a Parlament által az ötödik jogalapja keretében vitatott indokot illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 41. cikkének (2) bekezdésében biztosított védelemhez való jog tiszteletben tartása az uniós jogrend szerves részét képező alapvető jognak minősül. E jog magában foglalja többek között mindenkinek a jogát arra, hogy az őt hátrányosan érintő egyedi intézkedések meghozatala előtt meghallgassák, valamint az iratokba – a bizalmas adatkezeléshez fűződő jogos érdekek tiszteletben tartása mellett – való betekintés jogát (lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑iBizottság és társai kontra Kadi ítélet, C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 98. és 99. pont).
87
Közelebbről, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában biztosított meghallgatáshoz való jogot tiszteletben kell tartani minden olyan eljárásban, amely sérelmet okozó aktus elfogadásához vezethet, és e jog mindenki számára biztosítja azt a lehetőséget, hogy hasznos és hatékony módon ismertethesse az álláspontját minden közigazgatási eljárásban és minden olyan határozat elfogadása előtt, amely az érdekeit hátrányosan érintheti (lásd ebben az értelemben: 2020. június 18‑iBizottság kontra RQ ítélet, C‑831/18 P, EU:C:2020:481, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88
Ami a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglalt iratbetekintési jogot illeti, az magában foglalja, hogy az érintett számára lehetőséget kell biztosítani a vizsgálati iratok között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely hasznos lehet a védekezése szempontjából. E dokumentumok magukban foglalják mind a terhelő, mind a mentő körülményeket tartalmazó iratokat, kivéve az üzleti titkokat, az érintett intézmény belső iratait és egyéb bizalmas jellegű információkat (lásd ebben az értelemben: 2011. október 25‑iSolvay kontra Bizottság ítélet, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
89
Így a Charta 41. cikkének (2) bekezdéséből és a jelen ítélet 86–88. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az érintett, mielőtt az e 41. cikk (2) bekezdésének a) pontjában biztosított meghallgatáshoz való jogának gyakorlására vonatkozó észrevételeit előterjesztené, az említett 41. cikk (2) bekezdésének b) pontjában számára biztosított jog gyakorlása címén – a bizalmas adatkezeléshez, illetőleg a szakmai és üzleti titokhoz fűződő jogos érdekek tiszteletben tartása mellett – betekintést kérhet és kaphat az érintett közigazgatási szerv által összeállított iratanyagban szereplő valamennyi adatba.
90
Ezzel szemben a meghallgatáshoz való jogot meg kell különböztetni minden olyan dokumentumhoz való hozzáférés kérelmezéséhez és megszerzéséhez való jogtól, amely ugyan nem szerepel ezen aktában, de az érintett intézmény birtokában van, és amelyet az érdekelt a védelme szempontjából relevánsnak tart. Ez az oka annak, hogy a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja olyan különös jogot ír elő, amely biztosítja az érintett számára az őt érintő iratokba való betekintést.
91
A Parlament részéről a képviselővel szemben felmerült parlamenti asszisztensi költségek igazolására felhívott képviselő helyzetének sajátosságai nem igazolhatják a Charta 41. cikkében biztosított védelemhez való jogának eltérő értelmezését.
92
Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 89. pontjában emlékeztetett, a végrehajtási intézkedések 33. cikkének (1) és (2) bekezdéséből kitűnik, hogy azoknak a képviselőknek, akik azt kérik, hogy a Parlament viselje a személyes munkatársak segítségnyújtásával kapcsolatos költségeket, bizonyítaniuk kell, hogy e költségek ténylegesen felmerültek, és azok a mandátumuk gyakorlásához szükséges és közvetlenül kapcsolódó segítségnyújtásnak felelnek meg (2024. július 4‑iSN kontra Parlament ítélet, C‑430/23 P, EU:C:2024:576, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
93
Márpedig nem zárható ki, hogy az e bizonyíték benyújtásához szükséges információk nem az érintett képviselő, hanem a Parlament birtokában vannak. Ilyen esetben lehetséges, hogy e képviselő nem szerezhet ilyen információkat pusztán azon joga alapján, hogy a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján betekinthessen a Parlament birtokában lévő, őt érintő iratokba.
94
Amint ugyanis arra a főtanácsnok az indítványának 67. pontjában lényegében rámutatott, mivel az említett bizonyítékot a szóban forgó képviselőnek kell szolgáltatnia, a Parlament által létrehozott akta – legalábbis kezdetben – csak az e képviselőhöz intézett kérelem alapjául szolgáló bizonyítékokat, többek között a Parlament részéről vele szemben felmerült parlamenti asszisztensi költségek kimutatását tartalmazza.
95
Ez nem változtat azon, hogy minden képviselő ismeri a parlamenti asszisztense által végzett munkát, és ennélfogva leírhatja azt, még akkor is, ha nem rendelkezik az állításai alátámasztásához szükséges valamennyi bizonyítékkal.
96
Következésképpen, amint arra a főtanácsnok az indítványának 69. pontjában szintén rámutatott, az a képviselő, aki a vele szemben felmerült parlamenti asszisztensi költségek igazolása iránti kérelemmel szembesül, és nem rendelkezik az e célból a Parlament birtokában lévő valamennyi bizonyítékkal, először is szorítkozhat arra, hogy az e kérelemre válaszul a Parlamenthez benyújtott észrevételeiben kifejtse az asszisztense által végzett munkát, előterjesztve a rendelkezésére álló bizonyítékokat és utalva azon bizonyítékokra, amelyek a Parlament birtokában lehetnek.
97
Márpedig a főtanácsnok indítványának 70. pontjában foglaltakhoz hasonlóan hangsúlyozni kell, hogy az ilyen utalásnak kellő pontossággal meg kell jelölnie mind az érintett bizonyítékokat, mind pedig az érintett asszisztens munkájának valóságtartalmára, valamint az e munka és a képviselő megbízatása között fennálló kapcsolatra vonatkozó azon tényeket, amelyeket e bizonyítékok bizonyíthatnak. Ezek az információk ugyanis előfeltételei annak, hogy a Parlament azonosíthassa az említett bizonyítékokat, és megvizsgálhassa azokat annak ellenőrzése érdekében, hogy azok ténylegesen az e képviselőtől kért bizonyítékot szolgáltatják‑e.
98
Ha a Parlament a szóban forgó bizonyítékok vizsgálatát követően úgy véli, hogy azok nem bizonyítják az érintett képviselő parlamenti asszisztense által végzett munka valódiságát, vagy az e munka és e képviselő mandátumának gyakorlása között fennálló kapcsolatot, e képviselő védelemhez való joga teljes körű tiszteletben tartásának biztosítása érdekében a Parlament feladata, hogy az aktához csatolja ezen információkat, hogy – többek között a titoktartási követelmények tiszteletben tartása mellett – a képviselőnek hozzáférést biztosítson az aktához, és hogy lehetőséget biztosítson számára arra, hogy amennyiben úgy kívánja, kiegészítse észrevételeit.
99
Következésképpen a jelen ítélet 86–98. pontjában kifejtett megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a megtámadott ítélet 90. pontja téves jogalkalmazáson alapul, amennyiben a Törvényszék abban úgy ítélte meg – az adott ügy körülményeire és az alkalmazandó szabályokra tekintettel igazoltnak tekinthető indokokra való hivatkozás hiányában –, hogy ha a parlamenti asszisztense munkája valódiságának, valamint az e munka és a mandátumának gyakorlása között fennálló kapcsolatnak a bizonyítására felhívott képviselő ezt kéri, a Parlamentnek közölnie kell e képviselővel a birtokában lévő minden olyan információt, amely „relevánsnak tűnik”, anélkül hogy megkövetelné, hogy az ilyen kérelem a jelen ítélet 96. és 97. pontjában említett feltételeknek megfelelően kellően pontosan ismertesse mind a Parlament birtokában lévő bizonyítékokat, mind pedig az ezen asszisztens munkájának valódiságára, valamint az e munka és a képviselő mandátuma között fennálló kapcsolatra vonatkozó azon tényeket, amelyeket ezen információk bizonyíthatnak annak érdekében, hogy a Parlament azokat ellenőrzésük céljából azonosítani tudja.
100
Ebből következik, hogy az ötödik jogalapnak helyt kell adni.
101
Másodszor, ami a második jogalap első részét, valamint a harmadik jogalap harmadik és negyedik részét illeti – amelyekben a Parlament vitatja a megtámadott ítélet azon indokolását, amely TC védelemhez való jogának megsértésére vonatkozik, mivel a 2015‑ös és 2016‑os elektronikus leveleket, az A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatokat és az A részére a Parlament védelmét igénylő kérelmek számával kapcsolatos információkat nem közölték TC‑vel –, meg kell állapítani, hogy az intézmény nem kötelezhető arra, hogy egy megindított közigazgatási eljárás aktájába olyan bizonyítékokat helyezzen, amelyek nem léteznek, vagy amelyek ezen eljárás megindításának időpontjában már nem léteztek.
102
Ez a megfontolás nem jelenti azt, hogy bizonyos információk rögzítésének vagy bizonyos elemek megőrzésének elmaradása nem befolyásolhatja az érintett eljárás kimenetelét. Ez a kérdés azonban nem érinti a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontjában biztosított iratbetekintési jogot. Releváns a rendelkezésre álló bizonyítékok és az érintett intézmény által a szóban forgó eljárás végén hozott jogi aktus ténybeli megalapozottságának értékelése szempontjából.
103
Különösen olyan esetben, amikor – mint a jelen ügyben – az érintett személynek – jelen esetben a Parlament képviselőjének vagy volt képviselőjének – kell bizonyítania bizonyos tények valódiságát, amelynek hiányában az érintett intézmény – jelen esetben a Parlament – jogosult egy meghatározott értelemben vett határozatot hozni, lehetséges lenne úgy tekinteni, hogy az érintett személy teljesítette az őt terhelő bizonyítási kötelezettséget, még akkor is, ha az általa benyújtott bizonyítékok első látásra elégtelennek tűnnek, ha bebizonyosodik, hogy ez az intézmény tévesen nem őrzött meg bizonyos egyéb bizonyítékokat, amelyek teljesebb bizonyítást nyújthattak volna.
104
Ezzel szemben úgy lehet tekinteni, hogy az említett jogalany nem tett eleget e kötelezettségnek, ha az általa benyújtott bizonyítékok elégtelenek, és nem terjesztett elő olyan bizonyítékokat, amelyeket köteles lett volna megőrizni és kérelemre előterjeszteni.
105
A jelen ügyben a megtámadott ítélet 85., 86., 92. és 96. pontjából kitűnik, hogy 2020. június 8‑án, a TC‑vel szembeni behajtási eljárás megindításának időpontjában a 2015. és 2016. évi elektronikus leveleit már törölték a Parlament rendszeréből ezen intézmény elektronikus levelekre vonatkozó tárolási politikájának megfelelően, amely szerint az elektronikus leveleket főszabály szerint 90 nap után vagy kivételesen egy év után törölték.
106
Ezenkívül a megtámadott ítélet 106. pontjából kitűnik, hogy a parlamenti belépőkártyák használatára vonatkozó adatokat legfeljebb négy hónapig tárolták, és hogy a Parlament biztonsági tisztviselőinek beavatkozásait nem vették hivatalosan nyilvántartásba.
107
A megtámadott ítélet 130. és 131. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a Parlament által a 2021. január 8‑i levélben annak igazolása érdekében hivatkozott indokok, hogy nem közölték TC‑vel többek között a 2015. és 2016. évi elektronikus leveleit, az A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatokat, valamint az azon esetek számára vonatkozó információkat, amikor a Parlament védelmét kérték A számára, megalapozatlanok vagy elégtelenek, és következésképpen nem zárható ki, hogy TC‑t megfosztották attól az esélytől, hogy a Charta 41. cikke (2) bekezdésének a) pontjában biztosított meghallgatáshoz való jogát hasznos és hatékony módon gyakorolva jobban biztosítsa a védelmét.
108
Márpedig először is a jelen ítélet 101–104. pontjában kifejtett megfontolásokból kitűnik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor lényegében úgy ítélte meg, hogy TC védelemhez való jogának védelme érdekében a Parlamentnek hozzáférést kellett biztosítania TC számára olyan bizonyítékokhoz, amelyek a vitatott határozat elfogadásához vezető eljárás megindításakor nem, vagy már nem léteztek, és amelyek az említett eljárás iratanyagát képezték.
109
Másodszor, anélkül hogy meg kellene határozni, hogy a képviselők elektronikus leveleinek a Parlament által a jelen ügy tényállásának időpontjában hatályos elektronikus levélmegőrzési politikája által előírt 90 napnál hosszabb vagy határozatlan időre történő megőrzése – amint arra a Parlament hivatkozik – sértheti‑e a képviselők szabadságát és függetlenségét, elegendő megállapítani – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 93. pontjában tette –, hogy semmi nem akadályozta a Parlamentet abban, hogy előírja a kifejezetten a képviselők és a Parlament e‑mail‑rendszerének más felhasználói által nem őrzött elektronikus levelek ezen időszak lejártakor történő automatikus törlését.
110
Márpedig a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 95. pontjában úgy ítélte meg, hogy mivel 2016 elejétől a Parlamentnek tudomása volt „a [TC és A] közötti azzal kapcsolatos konfliktushelyzetről, hogy [A] a parlamenti asszisztensi támogatásra vonatkozó szabályok tiszteletben tartásával végezte‑e tevékenységét, vagy sem”, a Parlamentnek kell biztosítania „az [A] tevékenysége pontos jellegének megállapítására alkalmas elektronikus levelek megőrzését az elbocsátási eljárás során, és ha ezen eljárás más bírósági vagy közigazgatási eljáráshoz, például behajtási eljáráshoz vezet, mindaddig, amíg ezen egyéb eljárások folyamatban vannak.”
111
A megtámadott ítélet 86., 92. és 96–98. pontjából ugyanis kitűnik, hogy a Parlament kötelezettséget vállalt arra, hogy tiszteletben tartja az elektronikus levelek megőrzésére vonatkozó politikát, amely szerint főszabály szerint a 90 napos megőrzési időszakon túl az elektronikus leveleket automatikusan törlik, kivéve ha azokat az érintettek maguk elmentették. Az, hogy a Parlament tudomással bír a képviselő és parlamenti asszisztense közötti „konfliktushelyzetről”, nem igazolhatja, hogy a Parlament eltérjen e kötelezettségvállalástól.
112
Annál is inkább ez a helyzet, mivel a Parlamentnek ahhoz, hogy megőrizhesse azokat az elektronikus leveleket, amelyek relevánsak lehetnek a TC és A közötti konfliktushelyzetet illetően, el kellett volna végeznie az elektronikus leveleik szétválogatását, ami jelentős és indokolatlan beavatkozást jelentett volna e képviselő és e parlamenti asszisztens magánszférájába. E tekintetben végeredményben meg kell állapítani, amint azt a főtanácsnok is tette indítványának 87. pontjában, hogy a képviselők statútuma 4. cikkének megfelelően a képviselő által küldött vagy általa kapott elektronikus levelek nem minősülnek a Parlament dokumentumainak, és ennélfogva magához a képviselőhöz tartoznak.
113
Ezenkívül az e konfliktushelyzetből esetlegesen eredő eljárásokról való határozathozatalhoz egyáltalán nem volt szükséges, hogy a Parlament megelőző jelleggel és saját kezdeményezésére megőrizze a TC és A között váltott elektronikus leveleket. A Parlament e tekintetben támaszkodhatott az érdekeltek nyilatkozataira és az általuk benyújtott bizonyítékokra, ideértve adott esetben az egyik vagy másik fél által megtartott és benyújtott elektronikus leveleket is.
114
Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a jelen ítélet 92. pontjában pontosításra került – a személyes munkatársak segítségnyújtási költségeinek bizonyítása a képviselőket terheli.
115
Harmadszor, a jelen ítélet 112–114. pontjában kifejtettekhez hasonló indokok miatt meg kell állapítani, hogy ellentétben azzal, amit a Törvényszék lényegében megállapított, a Parlament nem volt köteles arra sem, hogy a szokásos megőrzési időszakon túl megőrizze az A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatokat, sem pedig arra, hogy nyilvántartást vezessen a biztonsági tisztviselők A tekintetében kért beavatkozásairól.
116
A jelen ítélet 101–115. pontjában kifejtett megfontolásokból következik, hogy a második jogalap első részének, valamint a harmadik jogalap harmadik és negyedik részének is helyt kell adni.
117
Harmadszor, ami a megtámadott ítélet 109–118. pontjában kifejtett azon indokokat illeti, amelyek a Parlament által a 2021. január 8‑i levélben a 2018/1725 rendeletre való hivatkozásra vonatkoznak, amely indokokat a Parlament a harmadik jogalapjának első részében vitat, a Törvényszék ezen ítélet 110. pontjában helyesen állapította meg, hogy a TC által kért adatok nem tekinthetők az e rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett „közérdekű vagy a címzettre ruházott közhatalmi jogosítvány gyakorlása keretében végzett feladat teljesítéséhez szükségesnek”.
118
Ezzel szemben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 97. és 98. pontjában rámutatott, valamely képviselővel szemben a Parlamentnél jogalap nélkül felmerült parlamenti asszisztensi költségek behajtására irányuló eljárásnak az e képviselő védelemhez való jogának tiszteletben tartása mellett történő folytatását úgy kell tekinteni, mint amely a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett „meghatározott közérdekű célt” szolgál.
119
Következésképpen, ha az érintett behajtási eljárás iratanyagában személyes adatok szerepelnek, e rendelettel nem ellentétes az, hogy a Parlament a Charta 41. cikke (2) bekezdésének b) pontjából eredő kötelezettségének teljesítése érdekében hozzáférést biztosít az érintett képviselő számára ezen adatokhoz, tiszteletben tartva azokat a feltételeket, amelyeket az említett rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja az ilyen hozzáférésre vonatkozóan előír, emlékeztetve arra, hogy e 41. cikk (2) bekezdése b) pontjának megfelelően az iratokhoz való hozzáférést többek között „a bizalmas adatkezeléshez fűződő jogos érdekek” tiszteletben tartása mellett kell biztosítani.
120
Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet indokolásának a Parlament által hivatkozott következetlensége téves jogalkalmazásból ered, amennyiben a Törvényszék ezen ítélet 111. pontjában tévesen állapította meg, hogy az ilyen adatok továbbítása nem felel meg a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett „meghatározott közérdekű célnak”.
121
Mindazonáltal, noha a Törvényszék a megtámadott ítélet 110. és 111. pontjában megállapította, hogy a 2018/1725 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése nem igazolhatja a személyes adatok továbbítását egy olyan képviselő részére, aki a parlamenti asszisztensi költségek igazolására irányuló kérelemmel szembesül, ezen ítélet 117. pontjában megállapította, hogy a jelen ügyben a Parlament köteles volt biztosítani TC számára az A aktájában szereplő személyes adatokhoz való hozzáférést, „miután mérlegelte egyrészt e [parlamenti asszisztens] ahhoz fűződő érdekét, hogy a rá vonatkozó adatokat ne adják át harmadik személyeknek, másrészt pedig [TC] ahhoz fűződő érdekét, hogy észrevételeit hasznos és hatékony módon terjessze elő a vele szemben indított behajtási eljárás keretében”.
122
Ezáltal a Törvényszék végeredményben elismerte, hogy a Parlament köteles volt TC számára hozzáférést biztosítani az említett parlamenti asszisztens személyes adataihoz olyan feltételek tiszteletben tartása mellett, amelyek lényegében megegyeznek a 2018/1725 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírtakkal.
123
Következésképpen a harmadik jogalap első része semmiképpen nem eredményezheti a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését, és azt mint hatástalant el kell utasítani.
124
Negyedszer és utolsósorban, ami A személyi aktáját illeti, amint arra a Parlament a harmadik jogalapjának második részében hivatkozik, a személyzeti szabályzat 26. cikkének utolsó bekezdéséből – amely az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 127. cikkének első mondata értelmében az akkreditált parlamenti asszisztensekre is alkalmazandó – kitűnik, hogy az ilyen asszisztens személyi aktájához csak a Parlament helyiségeiben vagy biztonságos elektronikus eszközzel lehet betekinteni, és azt az asszisztenst érintő kereset benyújtása esetén kizárólag az Európai Unió Bírósága részére lehet továbbítani.
125
A jelen ügyben a megtámadott ítélet 87. pontjának utolsó franciabekezdéséből kitűnik, hogy TC nem azt kérte a Parlamenttől, hogy a Parlament irodáiban vagy biztonságos informatikai adathordozón betekinthessen A személyi aktájába, hanem azt kérte, hogy ez utóbbit továbbítsák a részére. Márpedig az ilyen továbbítás ellentétes lett volna a személyzeti szabályzat 26. cikkével.
126
Ebből következik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 121. és 122. pontjában lényegében úgy ítélte meg, hogy a Parlament nem támaszkodhatott érvényesen a személyzeti szabályzat 26. cikkére TC kérelmének elutasítása érdekében, mivel az ezen aktában szereplő iratok bizalmas jellegére nem lehet hivatkozni olyan mértékben, amely szükséges ahhoz, hogy TC gyakorolhassa a meghallgatáshoz való jogát, mivel végeredményben TC mint A felettese volt az említett aktában szereplő egyes iratok szerzője.
127
Következésképpen a harmadik jogalap második részének is helyt kell adni.
128
A fentiek összességéből következik, hogy a fellebbezésnek helyt kell adni, és a megtámadott ítélet rendelkező részének 2. és 3. pontját hatályon kívül kell helyezni.
129
E körülmények között nem kell megvizsgálni az első és a negyedik jogalapot, sem pedig a második jogalap második és harmadik részét, mivel azok a megtámadott ítélet olyan előfeltevésen alapuló indokolásának vitatására irányulnak, amelyről az ötödik jogalap vizsgálata során megállapítást nyert, hogy az téves jogalkalmazáson alapul.
130
Ezzel szemben e rendelkező rész 1. pontja, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a megsemmisítés iránti kereset okafogyottá vált, és nem szükséges határozni a vitatott határozat és a terhelési értesítés jogszerűségéről, amennyiben azok A 2016. április 1. és november 22. közötti időszakban történő foglalkoztatásával kapcsolatos díjazásokra, szociális költségekre és utazási költségekre vonatkoztak 28083,67 euró összegben, nem tekinthető a fellebbezés által érintettnek, mivel a Parlament a megtámadott ítélet e részét illetően nem lett pervesztes.
A Törvényszékhez benyújtott keresetről
131
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén az ügyet maga is érdemben eldöntheti, ha a per állása megengedi, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.
132
A jelen ügyben a per állása a kereset első és második jogalapját illetően megengedi a határozathozatalt.
133
Az első jogalap formálisan a Charta 41. cikkének (1) bekezdésében előírt észszerű határidő tiszteletben tartása elvének megsértésén alapul. A TC által e jogalap alátámasztása érdekében hivatkozott érveket a megtámadott ítélet 54. és 55. pontja foglalja össze, és azokat a Törvényszék az ezen ítélet 57–66. pontjában kifejtett indokok alapján elutasította, amelyeket nem kell megkérdőjelezni, mivel TC nem nyújtott be az említett ítélet e részére vonatkozó csatlakozó fellebbezést (lásd ebben az értelemben: 2021. november 23‑iTanács kontra Hamász ítélet, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
134
Mindazonáltal az említett jogalap keretében TC azzal kapcsolatos érveket is előterjesztett, hogy a Parlament a 2021. január 8‑i levélben megtagadta az általa kért információk továbbítását. A megtámadott ítélet 70. és 71. pontjában összefoglalt ezen érveket a Törvényszék a kereset második, a Charta 41. cikkének (2) bekezdésében előírt meghallgatáshoz való jog, iratbetekintési jog és indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapjával együtt vizsgálta, amelynek a Törvényszék helyt adott. Mivel a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésre került, az említett érveket és a második jogalapot együttesen kell megvizsgálni.
135
TC azt állítja, hogy a Parlament megsértette a Charta 41. cikkének (2) bekezdésében biztosított meghallgatáshoz és iratbetekintéshez való jogát, mivel a megtámadott határozatban anélkül hivatkozott az L kontra Parlament ítélet következtetéseire, hogy közölte volna vele az e következtetéseket alátámasztó bizonyítékokat, különösen A 2016. május 9‑i feljegyzését. Egyébiránt úgy véli, hogy a Parlamentnek az elektronikus levelek megőrzésére vonatkozó politikája miatt, amelyet a 2018/1725 rendelet (22) preambulumbekezdésével összeegyeztethetetlennek tart, és amelyről állítása szerint nem volt tudomása, megfosztották attól a lehetőségtől, hogy bizonyítékokat terjesszen elő a Parlament állításaival szemben. Ezenkívül azt rója fel ezen intézménynek, hogy tévesen hivatkozott e rendelet 9. cikkére az általa kért bizonyítékokhoz való hozzáférés megtagadása érdekében.
136
Márpedig a jelen ítélet 86–116. és 124–126. pontjában kifejtett indokokból kitűnik, hogy az, hogy a Parlament a 2021. január 8‑i levélben megtagadta a TC által kért információk részére történő továbbítását, nem tekinthető a védelemhez való joga, és különösen a meghallgatáshoz való joga megsértésének.
137
Először is, a jelen ítélet 24., illetve 26. pontjában említett 2020. augusztus 4‑i és szeptember 22‑i kérelmeiben TC arra szorítkozott, hogy egy sor átfogó módon említett információ közlését kérje, anélkül hogy beazonosította volna a bizonyítandó tényeket, illetve az e tények bizonyítására alkalmas bizonyítékokat. Közelebbről, TC nem jelölte meg, hogy mi volt az A által végzett munka, milyen kapcsolat áll fenn e munka és a parlamenti mandátumának gyakorlása között, és hogy a Parlament birtokában lévő kért információk hogyan tudnák bizonyítani e munkát és e kapcsolatot.
138
Másodszor, a kért információk közül egyesek, nevezetesen TC 2015. és 2016. évi elektronikus levelei, A parlamenti belépőkártyájának használatára vonatkozó adatok, valamint az arra vonatkozó információk, hogy hány alkalommal kérték A részére a Parlament védelmét, soha nem léteztek, vagy mindenesetre nem léteztek a szóban forgó eljárás megindításának időpontjában, és ennélfogva akkor, amikor TC benyújtotta a kérelmét.
139
Harmadszor, a személyzeti szabályzat 26. cikkének megfelelően tilos volt A személyi aktájának TC‑vel való közlése.
140
Ami TC arra alapított érvét illeti, hogy a Parlament a vitatott határozatban állítólag hivatkozott az L kontra Parlament ítélet következtetéseire, elegendő emlékeztetni arra, hogy – amint az a jelen ítélet 25. pontjából kitűnik – a Parlament megküldte TC‑nek az L kontra Parlament ítélet másolatát, így nem róható fel neki, hogy a vitatott határozatban olyan információkat vett figyelembe, amelyekhez TC nem fért hozzá.
141
Következésképpen a Törvényszékhez benyújtott kereset első és második jogalapját el kell utasítani.
142
Egyebekben a per állása nem engedi meg a határozathozatalt, mivel a TC által a keresetének alátámasztására felhozott harmadik, negyedik és ötödik jogalapot a Törvényszék nem vizsgálta meg.
143
Következésképpen az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, hogy az határozzon e jogalapokról.
A költségekről
144
Mivel az ügyet visszautalták a Törvényszék elé, a jelen fellebbezési eljárás költségeiről jelenleg nem kell határozni.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2023. június 7‑iTC kontra Parlament ítélete (T‑309/21, EU:T:2023:315) rendelkező részének 2. és 3. pontját hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság elutasítja az Európai Unió Törvényszéke előtti kereset első és második jogalapját.
3)
A Bíróság az ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé, hogy az határozzon a kereset harmadik, negyedik és ötödik jogalapjáról.
4)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: litván.