62024TJ0188_RES
T‑188/24. sz. ügy
Compagnie générale des établissements Michelin
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (második tanács), 2025. július 9.
„Verseny – Kartellek – Közigazgatási eljárás – Helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat – Az 1/1003/EK rendelet 20. cikkének (4) bekezdése – A helyszíni vizsgálat tárgya és célja – Indokolási kötelezettség – Kellően komoly valószínűsítő körülmények – A magánélet védelme – Bírósági felülvizsgálat”
Megsemmisítés iránti kereset – A jogszerűség vizsgálata – Szempontok – Helyszíni vizsgálatot elrendelő bizottsági határozat – Az e határozat végrehajtása során bekövetkezett jogellenesség – A helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat jogszerűségére gyakorolt hatás hiánya
(EUMSZ 263. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 20. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 19., 20. pont)
Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság helyszíni vizsgálati jogköre – Helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem – A helyszíni vizsgálat tárgyának és céljának megjelölésére vonatkozó kötelezettség – A piac pontos meghatározására vonatkozó kötelezettség – Hiány – A feltételezett jogsértések jogi minősítésére vonatkozó kötelezettség – Hiány – A feltételezett jogsértési időszak megjelölésének kötelezettsége – Hiány
(EUMSZ 101. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 20. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 24–48. pont)
Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság helyszíni vizsgálati jogköre – A magánlakás sérthetetlenségéhez fűződő jog – Helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat – Az arányosság elvének tiszteletben tartása – A Bizottság azon kötelezettsége, hogy rendelkezzen a jogsértés feltételezését lehetővé tevő kellően komoly valószínűsítő körülményekkel – Az említett valószínűsítő körülmények közlésére irányuló kötelezettség – Hiány
(1/2003 tanácsi rendelet, 20. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 51–58., 74–84. pont)
Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság helyszíni vizsgálati jogköre – Helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem – A jogsértés gyanúját megalapozó komoly valószínűsítő körülmények egyértelmű megjelölése – Bírósági felülvizsgálat
(1/2003 tanácsi rendelet, 20. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 78–84. pont)
Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság helyszíni vizsgálati jogköre – A magánlakás sérthetetlenségéhez fűződő jog – A Bizottság azon kötelezettsége, hogy rendelkezzen a jogsértés feltételezését lehetővé tevő kellően komoly valószínűsítő körülményekkel – A helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatot igazoló valószínűsítő körülmények tartalma – Valamely vállalkozás által a főbb versenytársaknak az elfogadandó árstratégiákat javasló, nyilvánosan tett nyilatkozatok – Az árak fő időszak alatti összehangolására utaló kellően komoly valószínűsítő körülmények – A korábbi időszakra vonatkozó kellően komoly valószínűsítő körülmények hiánya – A magánlakás sérthetetlenségéhez fűződő jog megsértése
(1/2003 tanácsi rendelet, 20. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 106–154., 190. pont)
Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság helyszíni vizsgálati jogköre – Helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat meghozatala – A Bizottság mérlegelési jogköre – Korlátok – Az arányosság elvének tiszteletben tartása – A bizonyítékok eltitkolásának vagy megsemmisítésének a veszélye – A helyszíni vizsgálat szükséges jellege
(1/2003 tanácsi rendelet, 20. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 156–158., 162–172., 176., 177. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék részben megsemmisíti az Európai Bizottság azon határozatát (
1
), amely a Compagnie générale des établissements Michelin‑t (a továbbiakban: Michelin) arra kötelezte, hogy vesse alá magát helyszíni vizsgálatnak a gumiabroncs‑ágazatban fennálló versenyellenes megállapodásokban vagy magatartásokban való esetleges részvételével kapcsolatban. Ezzel a Törvényszék emlékeztet azokra a szempontokra, amelyek lehetővé teszik az ilyen határozat megalapozására alkalmas valószínűsítő körülmények komolyságának értékelését.
2024. január 10‑én a Bizottság, miután azt gyanította, hogy az Európai Gazdasági Térségben (EGT) a főbb gumiabroncsgyártók versenyellenes magatartásokat folytatnak, hivatalból indított vizsgálat keretében határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat) fogadott el, amelyben kötelezte a Michelint, hogy vesse alá magát helyszíni vizsgálatnak. E határozatot a versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet (
2
) 20. cikkének (4) bekezdése alapján fogadták el, amely meghatározza a Bizottság helyszíni vizsgálatokkal kapcsolatos hatásköreit.
2024 januárja és márciusa között a Bizottság helyszíni vizsgálatot végzett a Michelin helyiségeiben. Ennek keretében a Bizottság részéről többek között az irodák meglátogatására, eszközök (hordozható számítógépek, mobiltelefonok, táblagépek, külső tárolóegységek) begyűjtésére, több személy meghallgatására és az összegyűjtött anyag tartalmának lemásolására került sor.
A Michelin a Törvényszékhez benyújtott keresetében az indokolási kötelezettség megsértésére és a magánlakás sérthetetlenségéhez való jog megsértésére hivatkozva a megtámadott határozat megsemmisítését kéri.
A Törvényszék álláspontja
Előzetesen a Törvényszék megjegyzi, hogy a felperes egyes érvei a Bizottság által a megtámadott határozat végrehajtásaként elvégzett helyszíni vizsgálat lefolytatásával kapcsolatosak. E tekintetben megállapítja, hogy valamely vállalkozás nem hivatkozhat a helyszíni vizsgálati eljárások lefolytatásának jogellenességére azon jogi aktus jogszerűségének vitatása érdekében, amely alapján a Bizottság az említett helyszíni vizsgálatot lefolytatta.
Mindemellett a Michelin csak azért hívja fel a figyelmet a helyszíni vizsgálat lefolytatására, hogy bemutassa a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat által engedélyezett beavatkozás indokolását vagy terjedelmét érintő egyértelműség vagy pontosság hiányát. Ennélfogva a Törvényszék a szempontból értékelte a megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló jogalapok alátámasztására hivatkozott érveket.
A Törvényszék először is azt a jogalapot vizsgálja, amely szerint a megtámadott határozat nem tesz eleget az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolási kötelezettségnek. Először is emlékeztet arra, hogy valamely uniós jogi aktus indokolásának a szóban forgó jogi aktus jellegéhez kell igazodnia, és abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a jogi aktus kibocsátója érvelésének. Nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi jelentőséggel bíró tény‑ és jogkérdésre külön kitérjen, mivel azt nem pusztán a szövegére, hanem az összefüggéseire is figyelemmel kell megítélni, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel is.
Versenyügyekben az 1/2003 rendelet helyszíni vizsgálati jogköröket ruház a Bizottságra annak érdekében, hogy teljesítse azon feladatát, hogy megvédje a belső piacot a verseny torzulásától, és szankcionálja e piacon a versenyszabályok esetleges megsértését. Az említett rendelet 20. cikkének (4) bekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatainak meg kell jelölniük többek között a helyszíni vizsgálat tárgyát és célját. Ezen különös indokolási kötelezettség alapvető követelménynek minősül, nemcsak azért, hogy az érintett vállalkozások területén tervezett vizsgálat indokoltsága kitűnjön, hanem azért is, hogy e vállalkozások megérthessék együttműködési kötelességük mértékét védelemhez való joguk megtartása mellett.
Ugyanakkor, feltéve hogy a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat tartalmazza a fent említett lényeges elemeket, nem elengedhetetlen, hogy tartalmazza az érintett piac pontos meghatározását, a feltételezett jogsértések pontos jogi minősítését, és azon időszak megjelölését, amelynek során e jogsértéseket elkövették. Ugyanis, mivel a helyszíni vizsgálatokra a vizsgálat elején kerül sor, a Bizottságnak általában még nem állnak rendelkezésére a konkrét jogi értékeléshez szükséges pontos információk, és először még ellenőriznie kell gyanújának helytállóságát, valamint az események kiterjedését.
Ezen elvek fényében a Törvényszék a Michelin azon állításait elemzi, amelyek szerint az „és/vagy”, „különösen”, „beleértve” és „legalább” kifejezések megtámadott határozatban való használata a feltételezett jogsértés tárgyi és időbeli hatályát kétértelművé, indokolatlanná vagy észszerűtlenné teszi.
Rámutat arra, hogy a feltételezett összehangolás formájának (versenyellenes megállapodások és/vagy összehangolt magatartások) leírásában az alternatív javaslat „és/vagy” alkalmazása nem jár különös következménnyel a felperesre nézve, mivel a vállalkozások közötti megállapodás vagy összehangolt magatartás feltételezett összehangolásának pontos jogi minősítése olyan értékeléstől függ, amely a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat megszövegezésének időpontjában nem követelhető meg.
Ami a „különösen” vagy „beleértve” kifejezéseknek a Bizottság gyanújának leírására történő használatát illeti, azok használata megkönnyíti azon utalások megértését, amelyeknek részét képezik, vagyis az árak – különösen a „nagykereskedelmi árak” – összehangolását, valamint a kereskedelmi szempontból érzékeny információk cseréjét „beleértve a mindenki számára hozzáférhető nyilvános csatornákon folytatott információcserét”. E kifejezések lehetővé teszik a felperes számára annak jobb meghatározását, hogy mit rónak fel neki. Szemléltetik a feltételezett összehangolás tartalmát, miközben elmagyarázzák, hogy a szolgáltatott illusztrációk nem jelentenek kimerítő információkat a feltételezett jogsértés tárgyi hatályára vonatkozóan.
Végül annak kijelentésével, hogy a magatartás „legalább” egy fő időszak során kezdődött, és hogy a bizonyítékok „legalább” egy korábbi időszak során folytatott előzetes összehangolásra utalnak, a Bizottság saját kezdeményezésére bizonyos információkat szolgáltatott a feltételezett összehangolás időbeli kiterjedésére vonatkozóan. Ezek az információk, amelyek az indokolás részét képezik, lehetővé teszik annak megállapítását, hogy a felperes nem volt olyan helyzetben, amelyben akadályoztatva lett volna abban, hogy világosan megértse a Bizottság gyanúit, és ennélfogva megfosztották volna attól a lehetőségtől, hogy teljes mértékben megóvja a védelemhez való jogát.
Így az EUMSZ 296. cikknek megfelelően a megtámadott határozat indokolása lehetővé teszi a felperes számára, hogy megismerje a hozott intézkedés indokait, a Törvényszék számára pedig azt, hogy gyakorolja felülvizsgálati jogkörét. Az 1/2003 rendelet 20. cikke (4) bekezdésének megfelelően megfelelően megjelöli a helyszíni vizsgálat tárgyát és célját.
A Törvényszék másodsorban a felperes magánlakás sérthetetlenségéhez való jogának megsértésére alapított jogalappal foglalkozik.
Először is emlékeztet arra, hogy jogi személy hivatkozhat e jogra, amely a magánélet védelmével összefüggésben áll. Valamely személy magántevékenységi körébe való önkényes vagy aránytalan közhatalmi beavatkozás elleni védelem követelménye ugyanis az uniós jog általános elvének minősül, amely az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 7. cikkében jut kifejezésre. Márpedig a Charta 52. cikkének (1) bekezdése pontosítja, hogy e jog gyakorlása csak a törvény által, és e jog lényeges tartalmának, illetve az arányosság elvének tiszteletben tartásával korlátozható.
A gyakorlatban valamely helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatnak azon meghatározott ténybeli és jogi helyzet valóságának és jelentőségének bizonyításához szükséges iratok begyűjtésére kell irányulnia, amelyekkel kapcsolatban a Bizottság már rendelkezik olyan, kellően komoly valószínűsítő körülményeknek minősülő információkkal, amelyek alapján feltételezhető a versenyszabályok megsértése. Az ilyen valószínűsítő körülmények birtoklása tehát elengedhetetlen feltétele annak, hogy a Bizottság az 1/2003 rendelet 20. cikkének (4) bekezdése alapján helyszíni vizsgálatot rendeljen el.
Egyébiránt, mivel a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat indokolása körülírja a Bizottság tisztviselőinek jogköreit, kizárólag a helyszíni vizsgálat tárgyát képező dokumentumok kutathatók fel. Az ilyen határozatot tehát nem lehet oly módon megfogalmazni, hogy ez a hatály túlterjedjen azon, ami a határozat elfogadásakor a Bizottság rendelkezésére álló, kellően komoly valószínűsítő körülményekből következik.
Ezen emlékeztetőket követően a Törvényszék megvizsgálja, hogy a megtámadott határozat önkényes jellegű‑e, amint azt a felperes állítja.
E tekintetben először is megállapítja, hogy a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatnak nem kell feltétlenül tartalmaznia a vizsgálat e szakaszában a Bizottság rendelkezésére álló valamennyi információt, mivel egyensúlyt kell találni a vizsgálat hatékonyságának megőrzése és az érintett vállalkozás védelemhez való jogának megóvása között.
Így a Bizottságnak a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatban a lehető legpontosabban meg kell jelölnie az általa vizsgálni kívánt gyanúkat, vagyis azt, hogy mit keresnek, és azokat az elemeket, amelyekre a helyszíni vizsgálatnak ki kell terjednie. Ugyanakkor nem kötelezhető arra, hogy megjelölje a valószínűsítő körülményeket, vagyis azokat az elemeket is, amelyek az EUMSZ 101. cikk megsértésének feltételezéséhez vezettek.
A jelen ügyben tehát nem róható fel a Bizottságnak, hogy jelezte, hogy a feltételezett koordinációra vagy annak egyes aspektusaira vonatkozó „információkkal” és „bizonyítékokkal rendelkezik”, anélkül hogy további információkat szolgáltatott volna azok jellegére, formájára, időpontjára és forrására vonatkozóan.
A Törvényszék elemzése ezt követően a Bizottság által a megtámadott határozat igazolása érdekében előterjesztett valószínűsítő körülmények kellően komoly jellegére irányul.
A Törvényszék előzetesen megállapítja, hogy amennyiben a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat címzett vállalkozása olyan bizonyítékokat terjeszt elő, amelyek kétségbe vonják a Bizottság rendelkezésére álló valószínűsítő körülmények kellően komoly jellegét, a Törvényszéknek meg kell vizsgálnia e valószínűsítő körülményeket, és ellenőriznie kell azok kellően komoly jellegét.
A jogszerűség ezen utólagos teljes körű bírósági felülvizsgálata lehetővé teszi az előzetes bírósági felhatalmazás hiányának ellensúlyozását, és annak biztosítását, hogy a helyszíni vizsgálati intézkedés összeegyeztethető legyen a magánlakás sérthetetlenségéhez fűződő alapvető joggal. Nem arra irányul, hogy a vonatkozó valószínűsítő körülmények lehetővé teszik‑e a feltételezett versenyellenes magatartás fennállásának megállapítását, nem pedig csupán feltételezését, mivel az ilyen kérdés a vizsgálat e szakaszában még idő előtti.
A jogsértés bizonyítékaitól eltérően ugyanis a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat alapjául szolgáló valószínűsítő körülményeknek nem kell bizonyítaniuk sem a jogsértés fennállását, sem annak tartalmát, különben a Bizottságra ruházott vizsgálati jogköröket teljesen megfosztanák hatékonyságuktól. Ennélfogva azon körülmény, hogy a megállapított információk különbözőképpen értelmezhetők, nem zárja ki azt, hogy kellően komoly valószínűsítő körülményeknek minősüljenek, amennyiben a Bizottság által választott értelmezés elfogadhatónak bizonyul.
A Törvényszék kiemeli azt is egyrészt, hogy a jogsértés gyanúját lehetővé tevő különböző valószínűsítő körülményeket nem elszigetelten, hanem összességükben kell értékelni, és azok kölcsönösen erősíthetik egymást. Másrészt a jelen ügy az előzetes vizsgálati szakasz összefüggésébe illeszkedik, vagyis olyan időpontba, amikor a Bizottság még nem foglalt állást a feltételezett jogsértés megtörténtéről és a felperest megilleti az ártatlanság vélelme.
A jelen ügyben a Bizottság az ellenkérelemben magyarázatokat és ténybeli elemeket közölt annak érdekében, hogy lehetővé tegye a Törvényszék számára annak eldöntését, hogy rendelkezik‑e kellően komoly valószínűsítő körülményekkel ahhoz, hogy alátámassza gyanúját és igazolja a helyszíni vizsgálatot, ami megkönnyítette a Törvényszék felülvizsgálatát. E tényezőkre tekintettel a Törvényszék megállapítja, hogy a Bizottság kizárólag a fő időszak során feltételezett összehangolást illetően rendelkezett kellően komoly valószínűsítő körülményekkel, a megtámadott határozatban említett korábbi időszak tekintetében azonban nem, amelyet tehát e tekintetben részben meg kell semmisíteni.
Végezetül Törvényszék elutasítja az arányosság elvének megsértésére alapított kifogást. E tekintetben emlékeztet arra, hogy az utóbbi az uniós jog általános elvei közé tartozik, amely megköveteli, hogy az uniós intézmények aktusai ne haladják meg a kitűzött cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket, azaz amennyiben több megfelelő intézkedés közül lehet választani, a kevésbé korlátozó jellegűt kell igénybe venni, és az okozott hátrányok nem lehetnek aránytalanok az elérendő célokhoz képest.
Ami a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatot illeti, ezen elv azt feltételezi, hogy a tervezett intézkedés az elérni kívánt célhoz képest nem jár aránytalan és elviselhetetlen hátrányokkal. Különösen a Bizottságnak az információkérés és a határozattal elrendelt helyszíni vizsgálat közötti választása nem függ olyan körülményektől, mint a rendkívül súlyos helyzet fennállása, különleges sürgősség vagy az abszolút titoktartás szükségessége, hanem a megfelelő vizsgálat követelményeinek van alávetve. Következésképpen azon helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat, amely kizárólag arra irányul, hogy a Bizottság számára lehetővé tegye a Szerződés esetleges megsértése fennállásának megítéléséhez szükséges bizonyítékok összegyűjtését, nem sérti az arányosság elvét.
A jelen ügyben a Bizottság nem zárhatta ki a keresett bizonyítékok eltitkolásának vagy megsemmisítésének veszélyét. Márpedig a felperes nem bizonyította egyrészt, hogy a megtámadott határozat nem szükséges a bizonyítékokat érintő veszély hiánya vagy a kevésbé korlátozó intézkedés lehetséges alkalmazása miatt, másrészt pedig azt, hogy az túlzott káros következményekkel járt volna.
A fentiekre tekintettel a korábbi időszaktól a fő időszakig terjedő gyanúk alátámasztását lehetővé tevő kellően komoly valószínűsítő körülmények hiányában a Törvényszék részben megsemmisíti a megtámadott határozatot e tekintetben, annak önkényes jellege, valamint ennek okán a felperes otthonának és kapcsolattartása tiszteletben tartásához való jogának megsértése miatt. A Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.
(
1
)	2024. január 10‑i C(2024) 243 final bizottsági határozat, amely arra kötelezi a Compagnie générale des établissements Michelint, valamint a közvetlen vagy közvetett befolyása alatt álló valamennyi társaságot, hogy vessék alá magukat az 1/2003/EK tanácsi rendelet 20. cikkének (1) és (4) bekezdése szerinti vizsgálatnak (AT.40863 – Hoops ügy).
(
2
)	A[z EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).