62021CJ0588_RES
Mål C‑588/21 P
Public.Resource.Org, Inc.ochRight to Know CLG
mot
Europeiska kommissionen m.fl.
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 5 mars 2024
”Överklagande – Tillgång till EU-institutionernas handlingar – Förordning (EG) nr 1049/2001 – Artikel 4.2 – Undantag – Avslag på ansökan om tillgång till handling vars utlämnande skulle undergräva skyddet för en fysisk eller juridisk persons affärsintressen, inklusive immateriella rättigheter – Övervägande allmänintresse av utlämnandet – Harmoniserade standarder som antagits av Europeiska standardiseringskommittén (CEN) – Skyddet till följd av upphovsrätt – Rättsstatsprincipen – Insynsprincipen – Öppenhetsprincipen – Principen om god förvaltning”
Domstolsförfarande – Muntligt förfarande – Återupptagande – Skyldighet att återuppta det muntliga förfarandet för att ge parterna möjlighet att yttra sig över rättsfrågor som behandlats i generaladvokatens förslag till avgörande – Föreligger inte
(Artikel 252 andra stycket FEUF; domstolens rättegångsregler, artikel 83)
(se punkterna 47 och 48)
Europeiska unionens institutioner – Allmänhetens tillgång till handlingar – Förordning nr 1049/2001 – Undantag från rätten att få tillgång till handlingar – Skydd för en viss persons affärsintressen – Övervägande allmänintresse av utlämnandet – Harmoniserade standarder som utgör en del av unionsrätten – Fri tillgång till dessa standarder vilken följer av rättsstatsprincipen och insynsprincipen
(Artikel 15.3 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 42; Europaparlamentets och rådets förordningar nr 1049/2001, artikel 4.2, nr 1907/2006 och nr 1025/2012; Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/48)
(se punkterna 66–69, 72–74, 77–83 och 85)
Resumé
Genom att bifalla det överklagande som ingetts av Public.Resource.Org Inc. och Right to Know CLG mot tribunalens dom i målet Public.Resource.Org och Right to Know/kommissionen (
1
), uttalar sig domstolen (stora avdelningen) för första gången om huruvida det föreligger ett övervägande allmänintresse som motiverar att harmoniserade standarder som antagits av Europeiska standardiseringskommittén (CEN) lämnas ut.
Klagandena är ideella organisationer vilkas huvudsakliga uppgift är att göra lagen fritt tillgänglig för alla medborgare. Den 25 september 2018 ingav organisationerna en ansökan till Europeiska kommissionen om tillgång till fyra harmoniserade standarder som antagits av CEN, varav tre gällde leksakers säkerhet och en gällde högsta tillåtna nickelhalt för vissa produkter (
2
).
Kommissionen avslog denna ansökan om tillgång till handlingar med hänvisning till artikel 4.2 första strecksatsen i förordning nr 1049/2001 (
3
), enligt vilken tillgång till en handling ska vägras om ett utlämnande skulle undergräva skyddet för en fysisk eller juridisk persons affärsintressen, inbegripet immateriella rättigheter, om det inte föreligger ett övervägande allmänintresse av utlämnandet.
Klagandenas talan mot kommissionens beslut ogillades i dess helhet av tribunalen. Klagandena överklagade då till domstolen och gjorde gällande att tribunalen hade gjort fel när den funnit att det inte förelåg något övervägande allmänintresse som kunde motivera en fri tillgång till de efterfrågade harmoniserade standarderna.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar inledningsvis om att rätten till tillgång till Europeiska unionens institutioners handlingar ska ges en vid tolkning (
4
). Dessa institutioner kan emellertid med stöd av ett undantag som syftar till att skydda en fysisk eller juridisk persons affärsintressen vägra tillgång till en handling om ett utlämnande skulle undergräva skyddet för dessa intressen, inbegripet immateriella rättigheter. Detta undantag är emellertid inte tillämpligt när det föreligger ett övervägande allmänintresse av utlämnandet av den aktuella handlingen.
För det första påpekar domstolen att förfarandet för att utarbeta harmoniserade standarder fastställdes i förordning nr 1025/2012 (
5
), enligt vilken kommissionen spelar en central roll i det europeiska standardiseringssystemet. Det är således endast kommissionen som har befogenhet att begära att en harmoniserad standard ska utarbetas för att genomföra ett direktiv eller en förordning, även om utarbetandet av dessa standarder har anförtrotts ett privaträttsligt organ. I detta sammanhang ska kommissionen fastställa de innehållskrav som den efterfrågade harmoniserade standarden ska uppfylla samt en tidsfrist för antagande av dokumentet. Kommissionen ska också tillhandahålla finansiering och besluta om när hänvisningar till den berörda harmoniserade standarden ska publiceras i Europeiska unionens officiella tidning.
Vidare gäller att även om det inte är obligatoriskt att iaktta harmoniserade standarder presumeras de produkter som iakttar dessa standarder överensstämma med de väsentliga krav avseende dessa produkter som fastställts i unionens relevanta harmoniseringslagstiftning (
6
). Denna rättsverkan, som ges genom nämnda lagstiftning, utgör ett av de främsta kännetecknen för nämnda standarder och gör dem till ett viktigt verktyg för de ekonomiska aktörerna för att utöva rätten till fri rörlighet för varor eller tjänster på unionsmarknaden.
Domstolen noterar att det i förevarande fall hänvisas till direktiv 2009/48 (
7
) i tre av de fyra efterfrågade harmoniserade standarderna, vilka avser leksakers säkerhet, och att hänvisningarna till dessa standarder har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Det följer av artikel 13 i det direktivet att leksaker som har tillverkats i enlighet med dessa standarder ska förutsättas överensstämma med de krav som omfattas av nämnda standarder. Den fjärde standarden, som avser högsta tillåtna nickelhalt, hänvisar till förordning nr 1907/2006 (
8
) och är i förevarande fall uppenbart obligatorisk, eftersom det i punkt 27.3 i tabellen i bilaga XVII till denna förordning föreskrivs att de standarder som antagits av CEN vad gäller nickel ska användas som provmetoder för att visa att de berörda produkterna överensstämmer med kraven i denna punkt.
Följaktligen anser domstolen att de efterfrågade harmoniserade standarderna utgör en del av unionsrätten.
För det andra understryker domstolen att det följer av ordalydelsen i artikel 2 FEU att unionen bygger på rättsstatsprincipen, som kräver att alla fysiska eller juridiska personer i unionen ska ha fri tillgång till unionsrätten och att enskilda på ett otvetydigt sätt ska kunna få kännedom om sina rättigheter och skyldigheter (
9
). Denna rätt till fri tillgång ska särskilt göra det möjligt för var och en som lagen syftar till att skydda att, inom de gränser som följer av lagstiftningen, kontrollera att de som bestämmelserna i nämnda lag riktar sig till faktiskt följer dessa bestämmelser. En harmoniserad standard kan, genom den verkan som den har enligt unionslagstiftningen, närmare beskriva vilka rättigheter och skyldigheter som enskilda har, och dessa beskrivningar kan således vara nödvändiga för de enskilda så att de kan kontrollera huruvida en viss vara eller tjänst verkligen uppfyller kraven i en sådan lagstiftning.
Mot denna bakgrund konstaterar domstolen att det föreligger ett övervägande allmänintresse av att de efterfrågade harmoniserade standarderna lämnas ut.
(
1
)	Dom av den 14 juli 2021, Public.Resource.Org och Right to Know/kommissionen (T‑185/19, EU:T:2021:445).
(
2
)	Det rörde sig om standarden EN 71-5:2015, med rubriken ”Leksaker – Del 5: Säkerhetsregler – kemiska leksaker”, standarden EN 71-4:2013, ” Leksaker – Säkerhetsregler – Del 4: Experimentlådor för kemi”, standarden EN 71-12:2013, ”Leksaker – Säkerhetsregler – Del 12: N-nitrosaminer och N-nitrosbaserade ämnen” samt standarden EN 12472:2005+A1:2009, ”Metod som simulerar nötning och korrosion inför analys av frisättning av nickel från ytbelagda produkter” (nedan kallade de efterfrågade harmoniserade standarderna).
(
3
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (EGT L 145, 2001, s. 43).
(
4
)	Denna rätt till tillgång till handlingar garanteras genom artikel 15.3 första stycket FEUF och artikel 42 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Den genomförs bland annat genom förordning nr 1049/2001.
(
5
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1025/2012 av den 25 oktober 2012 om europeisk standardisering och om ändring av rådets direktiv 89/686/EEG och 93/15/EEG, samt av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/9/EG, 94/25/EG, 95/16/EG, 97/23/EG, 98/34/EG, 2004/22/EG, 2007/23/EG, 2009/23/EG och 2009/105/EG samt om upphävande av rådets beslut 87/95/EEG och Europaparlamentets och rådets beslut nr 1673/2006/EG (EUT L 316, 2012, s. 12).
(
6
)	Artikel 2 led 1 i förordning nr 1025/2012, jämförd med skäl 5 i samma förordning.
(
7
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/48/EG av den 18 juni 2009 om leksakers säkerhet (EUT L 170, 2009, s. 1).
(
8
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG (EUT L 396, 2006, s. 1, och rättelse i EUT L 136, 2007, s. 3). i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 552/2009 av den 22 juni 2009 (EUT L 164, 2009, s. 7).
(
9
)	Dom av den 22 februari 2022, Stichting Rookpreventie Jeugd m.fl. (C‑160/20, EU:C:2022:101, punkt 41 och där angiven rättspraxis).