62004CC0140_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Tämä ennakkoratkaisukysymys koskee yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäisen osan tulkintaa.(2)
2. Antwerpenin hof van beroep (muutoksenhakutuomioistuin) tiedustelee, kuka on velvollinen vastaamaan tullivelasta, jos tavarat, jotka on tuotu yhteisön alueelle, joista on tehty tullissa ilmoitus ja jotka on varastoitu, katoavat ennen kuin niille on osoitettu tulliselvitysmuoto.
I Tosiseikat ja pääasia
3. NV United Antwerp Maritime Agencies (jäljempänä Unamar) toi 9.6.1996 Antwerpenin tullitoimipaikalle asianmukaisine yleisilmoituksineen kontin, joka sisälsi 901 L & M-merkkistä savukekartonkia ja jonka se oli kuljettanut Paranaguan kaupungista Brasiliasta Cap. Trafalgar -nimisellä aluksella, joka kuului Hamburg Süd -nimiselle yhtiölle.(3)
4. NV Seaport Terminals -niminen varastointi- ja jakeluyhtiö (sittemmin NV Katoen Natie Terminals) purki lastin ja varastoi sen odottettaessa tulliselvitysmuotoa laiturialueella sijaitsevalle ja tässä tarkoituksessa käytettävälle alueelle, jonka se omistaa.
5. Lasti todettiin kadonneeksi 19.6.1996 aamupäivällä, minkä vuoksi sitä ei ollut mahdollista esittää tulliviranomaisille.
6. Belgian viranomaiset kääntyivät Unamarin ja Seaport Terminalin puoleen 13.3.1998 päivätyllä maksuunpanopäätöksellä, jossa näitä vaadittiin maksamaan 785 555,04 euroa korkoineen ja kuluineen tuontitulleina, arvonlisäverona ja valmisteverona.
7. Kumpikin yhtiö haki muutosta maksumääräykseen, mutta Antwerpenin Rechtbank van eerste aanleg (alioikeus) hylkäsi vaatimukset 9.9.2002 antamallaan tuomiolla, josta yhtiöt valittivat hof van beroepiin.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Tulkinnan kohteena oleva lainsäädäntö
8. Velvollisuus maksaa tuontitullia yhteisön alueelle tehtävistä tuonneista voi syntyä erilaisista yhteisön tullikoodeksin 201–205 artiklassa mainituista seikoista, joita ovat tavaran siirtäminen pois asianmukaisesta valvonnasta, josta on kyse 203 artiklassa.(4) Tämän säännöksen 3 kohdan mukaan tullivelallisena(5) on nimittäin henkilön, joka on siirtänyt tavaran pois tullivalvonnasta, henkilöiden, jotka ovat osallistuneet siirtoon ja henkilöiden, jotka ovat tavaran lainvastaisesta alkuperästä tietoisina hankkineet tai pitäneet hallussaan tavaraa, lisäksi ” henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista (6) tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu”.
B Tullissa esittäminen, yleisilmoitus ja väliaikainen varastointi
9. Henkilön, joka tuo tavaroita yhteisöön, on kuljetettava ne tullitoimipaikkaan ja esitettävä ne siellä; jälkimmäinen velvollisuus kuuluu myös henkilölle, joka on ottanut vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta tuonnin jälkeen (yhteisön tullikoodeksin 38 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 40 artikla).
10. Näiden henkilöiden on täytettävä myös muodollinen velvollisuus, joka koskee yleisilmoituksen tekemistä ja jonka tarvittaessa suorittaa näiden henkilöiden edustaja (yhteisön tullikoodeksin 43 ja 44 artikla). Tällä asiakirjalla, jonka on oltava tavaranhaltijan allekirjoittama, on tarkoitus helpottaa sen osoittamista, että tavaroille, joita se koskee, osoitetaan tulliselvitysmuoto yhteisön tullikoodeksin 49 artiklassa säädetyssä määräajassa (asetuksen N:o 2454/93(7) 183 artiklan 1 ja 2 kohta, jäljempänä soveltamisasetus).
11. Kun nämä muodollisuudet on täytetty, tavarat saavat ”väliaikaisesti varastoitujen tavaroiden” aseman ja ne varastoidaan niiden tulliviranomaisten hyväksymissä paikoissa ja vahvistamin edellytyksin, jotka on valtuutettu vaatimaan tavaroiden haltijaa asettamaan vakuus tullivelan maksamiseksi, jos varastoidut tavarat siirretään pois tullivalvonnasta (yhteisön tullikoodeksin 50 ja 51 artikla sekä 53 artiklan 2 kohta, luettuna yhdessä sen 203 artiklan kanssa).
12. Niin kauan, kuin ilmoituksessa mainittuja tavaroita kuljetetaan määräpaikkaan, ja niin kauan, kuin niitä ei ole purettu, niiden esittämisestä tulliviranomaisten sitä vaatiessa vastaa henkilö, joka on tuonut tavarat maahan tai joka on tuonnin jälkeen siirtänyt niitä, tai henkilö, joiden nimissä nämä toimivat. Tavaroiden purkamisen jälkeen tämä velvollisuus koskee ketä hyvänsä henkilöä, joka pitää tavaroita hallussaan siirtääkseen tai varastoidakseen ne (soveltamisasetuksen 183 ja 184 artikla, luettuna yhdessä itse yhteisön tullikoodeksin 44 artiklan 2 kohdan kanssa).
III Ennakkoratkaisukysymykset
13. Kuvaillun tilanteen yhteydessä Antwerpenin hof van beroep esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)	Voidaanko henkilönä, jonka on – – yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisen luetelmakohdan mukaisesti täytettävä tavaran väliaikaisesta varastoinnista johtuvat velvollisuudet, pitää sitä henkilöä, jonka on esitettävä tavarat tullille (yhteisön tullikoodeksin 40 artikla), mistä seuraa, että hänen tai hänen edustajansa on tehtävä yleisilmoitus (yhteisön tullikoodeksin 44 artiklan 2 kohta) ja allekirjoitettava se – – soveltamisasetuksen 183 artiklan 1 kohta sekä pystyttävä esittämään tavarat tulliviranomaisille, mikäli niitä ei ole purettu ne yhteisöön kuljettaneesta kuljetusvälineestä, kunnes tavaroille on osoitettu tulliselvitysmuoto?
2)	Voidaanko henkilönä, jonka on (yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisen luetelmakohdan mukaisesti) täytettävä tavaran väliaikaisesta varastoinnista johtuvat velvollisuudet, pitää sitä henkilöä, joka pitää tavaroita hallussaan purkamisen jälkeen siirtääkseen tai varastoidakseen ne, mistä seuraa, että häntä pidetään yhteisön tullikoodeksin 51 artiklan 2 kohdan ja 53 artiklan 2 kohdan perusteella tavaroiden haltijana ja hän on soveltamisasetuksen 184 artiklan 2 kohdan mukaisesti velvollinen esittämään tavarat kokonaisuudessaan uudestaan tulliviranomaisten pyynnöstä?
3)	Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voidaanko näissä kysymyksissä tarkoitettujen henkilöiden katsoa olevan samanaikaisesti tullivelallisia ja näin ollen solidaarisessa vastuussa tullivelasta, jos oletetaan, että ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä tarkoitetut henkilöt ovat eri henkilöitä (eli tässä tapauksessa sen laivalinjan edustaja, jota käyttäen tavarat tuotiin yhteisöön, ja tavaroiden käsittelijä, joka huolehtii tavaroiden varastoinnista ja siirtämisestä tulliviranomaisten osoittamalla purkupaikalla/laiturilla)?
4)	Jos kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun henkilön katsottava olevan tullivelallinen siihen asti, kun tavaroille valitaan tulliselvitysmuoto, riippumatta siitä, että sen jälkeen kun tavarat on purettu siitä kuljetusvälineestä, jolla ne on tuotu yhteisöön, toisessa kysymyksessä tarkoitettu henkilö varastoi tai siirtää ne?
5)	Jos kolmanteen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun henkilön katsottava olevan tullivelallinen siihen asti, kun tavarat ottaa haltuunsa toisessa kysymyksessä tarkoitettu henkilö, ja onko toisessa kysymyksessä tarkoitettu henkilö tullivelallinen vasta siitä ajankohdasta alkaen, kun hän alkaa huolehtia tavaroiden varastoinnista ja siirtämisestä?
6)	Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja toiseen kysymykseen kieltävästi, onko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun henkilön katsottava olevan tullivelallinen siihen asti, kun toisessa kysymyksessä tarkoitettu henkilö ottaa tavarat haltuunsa, vai siihen asti, kun tavaroille on osoitettu tulliselvitysmuoto?”
IV Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
14. Komissio, Belgian hallitus ja pääasian oikeudenkäynnin kantajina olevat kaksi yhtiötä ovat esittäneet kirjalliset huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklassa asetetussa määräajassa.
15. Kirjalliseen käsittelyyn osallistuneiden osapuolten ja asianosaisten edustajat osallistuivat 7.4.2005 pidettyyn suulliseen käsittelyyn esittääkseen suulliset huomautuksensa.
V Ennakkoratkaisukysymysten arviointi
A Alustavat huomautukset
16. On aiheellista esittää kaksi alustavaa täsmennystä, joista toinen liittyy tosiseikkoihin ja toinen oikeudellisiin seikkoihin.
17. Ensimmäinen täsmennys koskee sitä, että Unamar kiistää ehdottomasti luovuttaneensa ja allekirjoittaneensa rahtikirjan, joka nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on hoitanut yleisilmoituksen tehtävää. Kyseessä on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty tosiseikka, josta päättäminen kuuluu kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan ja jonka osalta yhteisöjen tuomioistuin ei voi lausua. Näin ollen tästä aiheesta ei pidä aloittaa minkäänlaista näkemystenvaihtoa ja asian ratkaisua on haettava käsittelemättä sitä, kuka nyt käsiteltävänä olevassa asiassa on tämän muodollisuuden suorittanut.
18. Toinen, komission esittämä täsmennys koskee sitä, että Belgian viranomaiset aloittivat oikeudenkäyntimenettelyn ja esittivät yhteisön tullikoodeksin 202 artiklan nojalla Unamarille ja Seaport Terminalsille maksuvaatimuksen, koska ne katsoivat, että tullivelka syntyi tupakan sääntöjenvastaisesta tuonnista yhteisöön, kun taas Antwerpenin hof van beroep katsoi, että asian kannalta merkityksellinen säännös on 203 artikla, jonka mukaan tullivelka syntyi siitä, että tavara joutui pois tullivalvonnasta. Yhteisöjen tuomioistuimen on aiheellista pysytellä tässä viimeksi mainitussa lähtökohdassa ja on esitettävä tulkintansa tuomioistuimelle, jolla on riita-asian ratkaisemista varten oikeussäännön valitsemista ja soveltamista koskeva toimivalta.(8)
B Kaksi ensimmäistä kysymystä
19. Kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva oikeudenkäyntiasia on selkeästi rajattu ja koskee sen henkilön määrittelemistä, joka sen jälkeen, kun tavarat on siirretty pois tullivalvonnasta, vastaa tullivelasta niiden henkilöiden kanssa, jotka ovat siirtäneet tavaran pois tullivalvonnasta, ja niiden henkilöiden kanssa, jotka ovat osallistuneet siirtoon, sekä niiden henkilöiden kanssa, jotka ovat hyötyneet tavarasta ja tienneet sen lainvastaisesta alkuperästä. Säännöksessä viitataan ”henkilöön, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista” (yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäinen osa), ja Antwerpenin hof van Beroepilla on epäilyjä siltä osin, ketä tällaisena henkilönä on pidettävä.
20. Edellä lyhyesti esitetyssä lainsäädännössä erotellaan kolme ajankohtaa. Ensimmäinen kattaa tavaroiden esittämisen tulliviranomaisille, ja sitä koskeva muodollisuus on yleisilmoitus. Seuraava, jonka aikana tavarat varastoidaan väliaikaisesti, jotta ne voidaan esittää niin monta kertaa, kuin tulliviranomainen sitä vaatii, ja jolla on ratkaiseva merkitys tätä ennakkoratkaisukysymystä varten, koskee ajanjaksoa, joka alkaa tavaran saapumisesta yhteisön alueelle ja päättyy siihen, kun tavaralle osoitetaan tulliselvitysmuoto. Kolmas alkaa tästä viimeksi mainitusta tapahtumasta.
21. Alkuvaiheessa tullivelasta on vastuussa maahantuoja, henkilö, joka kuljettaa tavarat rajan ylittämisen jälkeen, tai henkilö, jonka nimissä nämä henkilöt toimivat. Toisessa vaiheessa on eroteltava kaksi tapausta: jos tavarat ovat yhä kuljetusvälineessä, tullivelasta ovat vastuussa samat henkilöt kuin ensimmäisessä vaiheessa; jos tavarat on purettu ja viety pois laivasta, tullivelasta ovat vastuussa henkilöt, joiden hallussa tavarat ovat kuljetusta ja varastointia varten. Yhteisön tullikoodeksin 101 artiklan a kohdassa säädetäänkin, että varastonpitäjä on vastuussa tullivarastossa olevien tavaroiden pysymisestä tullivalvonnassa.
22. Näin ollen silloin kun tavarat siirretään pois tulliviranomaisten valvonnasta ennen kuin niille on osoitettu tulliselvitysmuotoa, tullivelasta ovat vastuussa paitsi henkilöt, jotka ovat siirtäneet tavarat pois tullivalvonnasta, osallistuneet niiden siirtämiseen tai vastaanottaneet tavarat, myös tavaroiden maahantuoja, kuljettaja tai näiden edustaja, jos tavarat ovat vielä purkamatta; muussa tapauksessa tullivelasta ovat vastuussa henkilöt, joiden hallussa tavarat ovat kuljettamista tai varastointia varten.
23. Tätä tulkintaa, joka perustuu kyseessä olevien säännösten sanamuotoon, tukee myös, kuten komissio huomauttaa, niiden tarkoitus: koska tarkoitus on välttyä laittomilta tuonneilta, henkilön, jonka hallussa tuodut tavarat ovat, on siihen asti, kunnes tavaroille valitaan jokin tietty vero-oikeudellinen asema ja niille asetetaan tulli tai kunnes ne vapautetaan tullista väliaikaisesti tai lopullisesti,(9) esitettävä ne niin usein kuin sitä vaaditaan ja vastattava niiden katoamisesta.(10) Samoista syistä yhteisön tullikoodeksin 51 artiklan 2 kohdassa myönnetään sellaisia tapauksia varten, joissa tavarat on varastoitu väliaikaisesti, tulliviranomaisille toimivalta vaatia tavaroiden haltijaa antamaan vakuuden tullivelan maksamisesta, jos asianmukaista valvontaa ei voida suorittaa.
24. Edellä todetun vuoksi ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kahteen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen toteamalla, että yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäisessä osassa, kun siinä viitataan henkilöön, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista, tarkoitetaan,
– jos tavarat ovat edelleen kuljetusvälineessä, a) henkilöä, joka on tuonut tavarat yhteisön tullialueelle, b) henkilöä, joka tämän jälkeen ja ennen tavaroiden esittämistä vastaa niiden siirtämisestä, tai c) henkilöä, joka edustaa jompaakumpaa edellä mainittua
– jos tavarat on purettu, henkilöä, joka pitää niitä hallussaan siirtämistä tai varastointia varten.
C Kysymykset kolmannesta kuudenteen
25. Näillä neljällä kysymyksellä belgialainen tuomioistuin haluaa selvittää, onko vastuu kahdessa edellä mainitussa tilanteessa samanaikainen ja solidaarinen vai seuraavatko eri henkilöiden vastuut toisiaan ja, jos asian laita on näin, millä hetkellä vaihdos tapahtuu. Ratkaisu on annettu implisiittisesti edellisissä perusteluissa ja kahteen ensimmäiseen kysymykseen ehdotetussa vastauksessa.
26. Yhteisön tullikoodeksin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista, on vastuussa myös tullivelasta. Tällaiset edellytykset, joista olennaisin on se, että tavarat pidetään tulliviranomaisten saatavilla, sitovat niiden haltijaa, joka soveltamisasetuksen 184 artiklassa määritellään objektiivisella arviointiperusteella, joka on tavaran purkaminen. Näin ollen ei ole olemassa samanaikaista ja solidaarista velvollisuutta, vaan peräkkäisiä velvollisuuksia siten, että henkilö, jonka on esitettävä tavarat tulliviranomaisille ja laadittava ja allekirjoitettava yleisilmoitus, on vastuussa tullivelasta siihen hetkeen asti, jona tavarat puretaan ja josta lähtien henkilöstä, joka vastaa niiden siirtämisestä ja varastoinnista, tulee tullivelallinen.
27. Kun otetaan huomioon säännöksen tarkoitus, jota olen jo tarkastellut, ratkaiseva seikka on tavaroiden hallussapito ja täten niiden aineellinen hallinta: henkilö, jonka pitää tavaroita hallussaan ja joka siis vastaa niiden säilymisestä, vastaa tullivelasta, jos tavarat joutuvat pois tullivalvonnasta tämän hallussapidon aikana. Näin ollen yhteisön tullikoodeksin 51 artiklan 2 kohdasta on johdettavissa, että ajallisen hallussapidon aikana voidaan vaatia vakuuksia siitä, että tullit maksetaan, jos tavarat joutuvat pois kyseisestä valvonnasta.
28. Yhteisön tullikoodeksin 213 artiklassa säädetään, että jos yhtä velkaa kohti on useita velallisia, näiden on suoritettava maksu yhteisvastuullisesti; tässä säännöksessä kuitenkin edellytetään, että velvollisuus on samanaikainen,(11) mikä ei ole asian laita nyt esillä olevassa asiassa, koska, kuten olen jo antanut ymmärtää, soveltamisasetuksen 184 artiklassa suljetaan pois päällekkäisyyden mahdollisuus, kun siinä edellytetään ajallisesti peräkkäistä vastuuta viittaamalla tavaran purkamiseen.
29. Kuten Belgian hallitus korostaa, tavaranhaltija tai yhteisön tullikoodeksin 44 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut henkilöt sitoutuvat osoittamaan tavaroille tulliselvitysmuodon ja vastaavat kuluista, jotka ovat seurausta toimenpiteistä, jotka tulliviranomaiset ovat toteuttaneet tavaroiden tilanteen korjaamiseksi (soveltamisasetuksen 187 artikla yhdessä yhteisön tullikoodeksin 53 artiklan kanssa), mutta nämä säännökset ovat itsenäiset yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäisen osan niihin säännöksiin nähden, joissa viitataan varastointiin liittyviin omiin velvollisuuksiin ja erityisesti siihen, että tavarat asetetaan tulliviranomaisten valvontaan. Toisin sanoen viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäinen osa muodostaa säännön, jonka avulla tullivelallinen määritellään silloin, kun tarkastuksia ei ole suoritettu, ja sen mukaan vastuussa on muun muassa henkilö, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista, kun taas edellä mainitussa 187 artiklassa on kyse erilaisesta tilanteesta, jossa tavarat on kuljetettava määräpaikkaan, jotta ne poistuisivat tullivalvonnasta sen jälkeen, kun tarvittavat muodollisuudet on toimitettu.
30. Näin ollen ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä tarkoitetut henkilöt eivät ole solidaarisessa vaan peräkkäisessä vastuussa siten, että ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetut henkilöt ovat vastuussa tullivelasta vain siihen ajankohtaan asti, jolloin tavarat purkamisen jälkeen siirretään toisessa kysymyksessä tarkoitetuille henkilöille, jotka tästä hetkestä alkaen ovat yksin vastuussa yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3  kohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäisessä osassa säädetyistä velvollisuuksista.
VI Ratkaisuehdotus
31. Edellä todetun perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Antwerpenin hof van beroepin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavalla tavalla:
1) 	12.10.1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2913/92 vahvistetun yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa, kun siinä viitataan henkilöön, jonka on täytettävä velvollisuudet, jotka johtuvat tavaran väliaikaisesta varastoinnista, tarkoitetaan,
– jos tavarat ovat kuljetusvälineessä, jossa ne ovat saapuneet yhteisön tullialueelle, a) henkilöä, joka on tuonut tavarat yhteisön tullialueelle, b) henkilöä, joka tämän jälkeen ja ennen tavaroiden esittämistä vastaa niiden siirtämisestä, tai c) henkilöä, joka edustaa jompaakumpaa edellä mainittua
– jos tavarat on purettu, henkilöä, joka pitää niitä hallussaan siirtämistä tai varastointia varten.
2)	Kaksi edellä mainittua ryhmää eivät ole samanaikaisessa ja solidaarisessa vaan peräkkäisessä vastuussa siten, että ensimmäiseen ryhmään kuuluvat henkilöt ovat vastuussa vain siihen ajankohtaan asti, jolloin tavarat purkamisen jälkeen siirretään toisen ryhmän muodostaville henkilöille, jotka tästä hetkestä alkaen ovat yksin vastuussa yhteisön tullikoodeksin 203 artiklan 3 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa olevan lauseen ensimmäisessä osassa säädetyistä velvollisuuksista.
(1) .
(2)
–	Annettu 12.10.1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1).
(3)
–	Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että Unamar kiistää ehdottomasti toimittaneensa kyseisen asiakirjan. Huomautuksissaan Unamar väittää, että Hamburg Süd -yhtiön edustaja allekirjoitti ja toimitti asiakirjan.
(4)  –	Yhteisön oikeuskäytännön mukaisesti säännöstä sovelletaan, kun toimenpiteen tai laiminlyönnin seurauksena viranomaiset hetkellisestikin estyvät saamasta tavaraa tullivalvontaan ja toteuttamasta yhteisön tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastustoimia (asia C‑66/99, D. Wandel, tuomio 1.2.2001, Kok. 2001, s. I‑873, 47 kohta; asia C‑371/99, Liberexim, tuomio 11.7.2002, Kok. 2002, s. I‑6227, 55 kohta; asia C‑337/01, Hamann International, tuomio 12.2.2004, 31 kohta; asia C‑222/01, British American Tobacco, tuomio 29.4.2004, 47 kohta ja asia C‑300/03, Honeywell Aerospace, tuomio 20.1.2005, 19 kohta; kolmea viimeksi mainittua ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(5)  –	Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C‑414/02, Spedition Ulustrans, 23.9.2004 annetussa tuomiossa (39 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) hyväksynyt, että yhteisön tullikoodeksissa ilmoitetaan tyhjentävästi tullivelan velallisina olevien henkilöiden määrittämistä koskevat edellytykset. Oikeuskirjallisuudessa puolestaan on pidetty hyvänä sitä, että yhteisön lainsäätäjä on lähestynyt kysymystä käytännöllisesti ja luopunut tullivelan aiheuttavan tapahtuman ja tullivelallisen käsitteiden määrittelemisestä ja tyytynyt osoittamaan tapauskohtaisesti seikat, jotka aiheuttavat sen, että tullivelka syntyy, ja henkilöt, joiden on maksettava se (ks. Pelechà Zozaya, F., El Código aduanero comunitario y su aplicación en España, kust. Marcial Pons, Madrid, 1995, s. 49).
(6)  –	Kursivointi tässä.
(7)  –	Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annettu komission asetus (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1).
(8)
–	Tämä vaihtoehto on muilta osin oikea, koska riita-asian kohteena olevat tavarat eivät saapuneet yhteisön alueelle laittomasti, vaan yhteisön tullikoodeksin 38–41 artiklan säännösten mukaisesti; tavarat joutuivat pois tullivalvonnasta vasta sen jälkeen, kun ne oli siirretty varastoon odottamaan tulliselvitysmuotoa.
(9)
–	Euroopan unionin ulkopuolisista maista tai Euroopan unionin ulkopuolisilta alueilta tuotavat tavarat saavat yhteisötavaroiden aseman, kun ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen, mikä sisältää lain mukaan kannettavien tullien kantamisen (tullikoodeksin 79 artikla ja 201 artiklan 1 kohta). Tavaroiden on kuitenkin oltava ulkoisessa passitusmenettelyssä, varastossa, sisäisessä jalostusmenettelyssä tai väliaikaisessa maahantuonnissa, jotka ovat tilanteita, joissa tullivelkaa ei pääsääntöisesti synny (91, 98, 114 ja 137 artikla).
(10)
–	Tullikoodeksin 37 artiklan mukaisesti yhteisöön tuotavat tavarat ovat tullivalvonnassa tulliviranomaisten tarkastuksia varten. Tämä tilanne jatkuu niin kauan kuin se on tarpeellista niiden tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi.
(11)  –	Näin ollen tässä asiassa tulkittavana olevan lauseen yhteydessä yhtäältä maahantuoja, tavaroiden kuljettaja ja näiden edustaja ja toisaalta tavaroiden hallussapitäjä ovat solidaarisessa vastuussa sen perusteella, onko tavarat purettu lastista.