62017CJ0556_RES
Asia C-556/17
Alekszij Torubarov
vastaan
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
(Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 29.7.2019
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikka-asioita ja kansainvälistä suojelua koskeva yhteinen politiikka – Kansainvälisen suojelun myöntämistä koskevat yhteiset menettelyt – Direktiivi 2013/32/EU – 46 artiklan 3 kohta – Ex nunc -tutkiminen kaikilta osin – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Ensimmäisen asteen tuomioistuimen toimivallan ulottuvuus – Ei muuttamistoimivaltaa – Toimivaltaisen hallintoviranomaisen tai lainkäyttöelimiin verrattavan elimen kieltäytyminen noudattamasta kyseisen tuomioistuimen ratkaisua
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälisen suojelun myöntämistä ja peruuttamista koskeva menettely – Direktiivi 2013/32 – Ajallinen soveltamisala – Kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, joka on tehty ennen 20.7.2015 – Kansallinen tuomioistuin soveltaa kansallista lainsäädäntöä, jolla direktiivi pannaan täytäntöön, tällaista hakemusta koskevaan vireillä olevaan menettelyyn – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32 52 artiklan ensimmäinen kohta)
(ks. 39-46 kohta)
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Pakolaisasema tai toissijainen suojeluasema – Direktiivi 2011/95 – Kansainvälisen suojelun myöntämistä ja peruuttamista koskeva menettely – Direktiivi 2013/32 – Muutoksen hakeminen kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehtyyn päätökseen – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Velvollisuus tutkia oikeudelliset seikat ja tosiseikat – Ulottuvuus
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32 46 artiklan 1 ja 3 kohta)
(ks. 51-53 kohta)
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälisen suojelun myöntämistä ja peruuttamista koskeva menettely – Direktiivi 2013/32 – Muutoksen hakeminen kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta tehtyyn päätökseen – Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin – Ensimmäisen päätöksen kumoaminen – Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen kieltäytyminen noudattamasta tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, ratkaisua – Kyseisen tuomioistuimen velvollisuus muuttaa kieltäytymispäätöstä – Kansallisen lainsäädännön, jossa tällainen muutos kielletään, soveltamatta jättäminen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/95 13, 14, 18 ja 19 artikla ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32 46 artiklan 3 kohta)
(ks. 54-59, 64-66, 69, 72-78 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuimen suuren jaoston oli 29.7.2019 antamassaan tuomiossa Torubarov (C-566/17) tulkittava direktiivin 2013/32 (
1
) säännöstä, jossa määritellään sen tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden ulottuvuus, joka kansainvälisen suojelun (pakolaisasema tai toissijainen suojelu) hakijoilla on oltava käytettävissään erityisesti niiden päätösten osalta, joilla heidän hakemuksensa hylätään. (
2
) Unionin tuomioistuin totesi, että kun tuomioistuin on tutkittuaan kaikilta osin ja ex nunc kaikki kansainvälisen suojelun hakijan esittämät merkitykselliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, todennut, että kyseiselle hakijalle on direktiivissä 2011/95/EU (
3
) säädettyjen perusteiden mukaisesti myönnettävä tällainen suojelu perusteella, johon hän on hakemuksessaan vedonnut, mutta hallintoelin tai lainkäyttöelimeen verrattava elin antaa tämän jälkeen vastakkaisen päätöksen osoittamatta tätä varten, että esiin olisi tullut uusia seikkoja, jotka oikeuttaisivat mainitun hakijan kansainvälisen suojelun tarpeen arvioinnin uudelleen, kyseisen tuomioistuimen on muutettava tätä päätöstä, joka ei ole sen aiemman tuomion mukainen, ja korvattava se omalla ratkaisullaan kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta ja jätettävä tarvittaessa kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan se ei lähtökohtaisesti saa näin toimia, soveltamatta.
Nyt käsiteltävässä asiassa eräs Venäjän kansalainen, johon kohdistuu rikosoikeudellisia menettelyjä hänen kotimaassaan ja joka on tehnyt Unkarissa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen sillä perusteella, että hän pelkää joutuvansa Venäjällä vainotuksi poliittisten näkemystensä vuoksi tai että hän kärsisi siellä direktiivin 2011/95 15 artiklassa tarkoitettua vakavaa haittaa, on saattanut ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi kolmannen kerran saman asian. Unkarin viranomainen, joka on vastuussa tämän hakemuksen käsittelystä, nimittäin hylkäsi hakemuksen kolme kertaa siitä huolimatta, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli kaksi kertaa kumonnut sen päätökset ja asianomaisen nostaman toisen kanteen yhteydessä koko asiakirja-aineiston arvioinnin perusteella todennut, että hänen kansainvälistä suojelua koskeva hakemuksensa oli perusteltu. Näin ollen asianomainen vaati kolmannessa kanteessaan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korvaa riidanalaiset päätökset hänelle kuuluvan kansainvälisen suojelun osalta omalla ratkaisullaan. Vuoden 2015 lailla, jonka tarkoitus on laajamittaisen maahanmuuton hallinnointi, oli kuitenkin lakkautettu tuomioistuinten toimivalta muuttaa kansainvälistä suojelua koskevia hallintopäätöksiä.
Unionin tuomioistuin muistutti aluksi asiassa Alheto annettuun tuomioon (
4
) vedoten, että direktiivin 2013/32 tavoitteena ei ole yhtenäistää menettelysääntöjä, joita jäsenvaltioissa on sovellettava, kun kyse on uuden päätöksen tekemisestä kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta sen jälkeen, kun alkuperäinen hallintopäätös, jolla hakemus on hylätty, on kumottu. Tämän direktiivin tavoitteesta turvata tämäntyyppisten hakemusten mahdollisimman nopea käsittely, velvollisuudesta taata direktiivin edellä mainitun säännöksen tehokas vaikutus sekä perusoikeuskirjan 47 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta taata oikeussuojakeinojen tehokkuus käy kuitenkin ilmi, että kaikkien jäsenvaltioiden, joita tämä direktiivi sitoo, on mukautettava kansallista oikeuttaan siten, että tämän alkuperäisen päätöksen kumoamisen jälkeen, ja jos asiakirja-aineisto palautetaan hakemuksen tutkimisen osalta toimivaltaiselle hallintoelimelle tai lainkäyttöelimeen verrattavalle elimelle, uusi päätös tehdään pikaisesti, ja se on siinä tuomiossa tehdyn arvioinnin mukainen, jolla päätös kumottiin.
Unionin tuomioistuin korosti erityisesti, että säätäessään, että tuomioistuimen, joka on toimivaltainen ratkaisemaan kanteen päätöksestä, jolla kansainvälistä suojelua koskeva hakemus on hylätty, on tutkittava tarvittaessa hakijan ”kansainvälisen suojelun tarve”, unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut antaa kyseiselle tuomioistuimelle – kun se katsoo, että sillä on käytettävissään kaikki tältä osin tarpeelliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat – näiden seikkojen kaikilta osin ja ex nunc eli tyhjentävästi ja ajantasaisesti tutkimisen perusteella toimivalta ratkaista sitovasti kysymys siitä, täyttääkö mainittu hakija direktiivissä 2011/95 säädetyt edellytykset kansainvälisen suojelun saamiseksi. Jos kyseinen tuomioistuin tällaisessa tilanteessa päätyy siihen, että kansainvälistä suojelua koskeva hakemus olisi hyväksyttävä, ja kumoaa toimivaltaisen kansallisen elimen päätöksen, jolla tämä hakemus oli hylätty, ja toimittaa sitten aineiston takaisin kyseiselle elimelle, viimeksi mainitulla elimellä ei – lukuun ottamatta sitä, että on ilmennyt tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja, jotka edellyttävät objektiivisesti uutta ajantasaista arviointia – enää ole harkintavaltaa sen osalta, myönnetäänkö haettu suojelu vai ei, samojen perusteiden valossa kuin asianomaiselle tuomioistuimelle oli esitetty.
Näin ollen kansallisella lainsäädännöllä, joka johtaa tilanteeseen, jossa kansallisella tuomioistuimella ei ole mitään keinoja, joilla se voisi saada aikaan, että sen tuomiota noudatetaan, jätetään käytännössä antamatta kansainvälisen suojelun hakijalle tehokas oikeussuojakeino, koska häntä koskeva lopullinen ja sitova tuomio voi jäädä tehottomaksi.
(
1
)	Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60).
(
2
)	46 artiklan 3 kohta.
(
3
)	Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9)
(
4
)	Tuomio 25.7.2018, Alheto (C-585/16, EU:C:2018:584).