62022CO0530
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kuudes jaosto)
16 päivänä helmikuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artikla – Rautatieliikenne – Matkustajien oikeudet ja velvollisuudet – Asetus (EY) N:o 1371/2007 – 3 artiklan 8 alakohta – Kuljetussopimus – Käsite – Matkustaja, jolla ei junaan noustessaan ole matkalippua – Kuluttajansuoja
Asiassa C‑530/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Rejonowy dla Warszawy-Śródmieścia w Warszawie (Varsova-Śródmieścien piirioikeus, Varsovan istuntopaikka, Puola) on esittänyt 20.6.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 9.8.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Dunaj-Finanse sp. z o.o.
vastaan
KG,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. G. Xuereb sekä tuomarit T. von Danwitz (esittelevä tuomari) ja A. Kumin,
julkisasiamies: G. Pitruzzella,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian perustellulla määräyksellä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 99 artiklan mukaisesti,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista 23.10.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1371/2007 (EUVL 2007, L 315, s. 14) 3 artiklan 8 alakohdan sekä kyseisen asetuksen liitteeseen I sisältyvässä liitteessä A olevan 6 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Dunaj-Finanse sp. z o.o. ja KG ja jossa on kyse tariffiin perustuvista lisämaksuista, joita KG:ltä vaaditaan sen vuoksi, että hän on matkustanut junassa ilman matkalippua.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Asetuksen N:o 1371/2007 johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
On tärkeää, että yhteisen liikennepolitiikan puitteissa turvataan rautatieliikenteen matkustajien käyttäjänoikeudet sekä parannetaan rautateiden matkustajaliikennepalvelujen laatua ja tehokkuutta, jotta edistettäisiin rautatieliikenteen osuuden kasvua muihin liikennemuotoihin nähden.
(2)
Komission tiedonannossa ’Kuluttajapoliittinen strategia vuosiksi 2002–2006’ [(EYVL 2002, C 137, s. 2)] asetetaan tavoitteeksi saavuttaa korkeatasoinen kuluttajansuoja liikenteen alalla perustamissopimuksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(3)
Koska rautatiematkustaja on kuljetussopimuksen heikompi osapuoli, matkustajien oikeudet olisi turvattava tässä suhteessa.”
4
Kyseisen asetuksen 1 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt seuraavista seikoista:
a)
tiedot, jotka rautatieyritysten on annettava, kuljetussopimusten tekeminen, lippujen kirjoittaminen ja rautatieliikenteen tietokonepohjaisen tieto- ja varausjärjestelmän toteuttaminen”.
5
Mainitun asetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
2.
’kuljettajalla’ sopimuspuolena olevaa rautatieyritystä, jonka kanssa matkustaja on tehnyt kuljetussopimuksen, tai peräkkäisiä rautatieyrityksiä, jotka ovat kyseisen sopimuksen perusteella vastuuvelvollisia;
– –
8.
’kuljetussopimuksella’ rautatieyrityksen tai lipunmyyjän matkustajan kanssa tekemää sopimusta, joka koskee yhden tai useamman kuljetuspalvelun suorittamista maksua vastaan tai korvauksetta;
– –
16.
’yleisillä kuljetusehdoilla’ lain mukaisesti kussakin jäsenvaltiossa voimassa olevien yleisten ehtojen tai tariffien muodossa asetettuja ja liikenteenharjoittajan noudattamia ehtoja, joista on tullut kuljetussopimuksen tekemisen myötä sen olennainen osa;
– –”
6
Asetuksen N:o 1371/2007 II luku, jonka otsikko on ”Kuljetussopimus, tiedotus ja liput”, sisältää saman asetuksen 4–10 artiklan. Kyseisen asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Kuljetussopimus”, säädetään seuraavaa:
”Jollei tämän luvun säännöksistä muuta johdu, kuljetussopimuksen tekemiseen ja toteuttamiseen sekä siihen liittyvään tiedottamiseen ja lippujen toimittamiseen sovelletaan liitteessä I olevien II ja III osan määräyksiä.”
7
Asetuksen N:o 1371/2007 liite I, jonka otsikko on ”Ote kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan 9 päivänä toukokuuta 1980 tehdyn yleissopimuksen (COTIF), sellaisena kuin se on muutettuna kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (CIV) 3 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyllä muutospöytäkirjalla, liitteenä A olevista yhtenäisistä oikeussäännöksistä, jotka koskevat sopimusta matkustajien ja matkatavaran kansainvälisestä rautatiekuljetuksesta”, sisältää COTIF:n liitteessä A olevat II–VII osan. Kyseiseen liitteeseen I sisältyy siten COTIF:n liitteessä A oleva II osa, jonka otsikko on ”Kuljetussopimuksen solmiminen ja toimeenpano” ja joka sisältää mainitussa liitteessä olevat 6–11 artiklan.
8
COTIF-yleissopimuksen liitteessä A olevassa 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Kuljetussopimus”, määrätään seuraavaa:
”1.   Kuljetussopimuksella kuljettaja sitoutuu kuljettamaan matkustajan sekä tarvittaessa matkatavaran ja ajoneuvot määräpaikkaan sekä luovuttamaan matkatavaran ja ajoneuvot määräpaikassa.
2.   Kuljetussopimuksen todisteena on yksi tai useampi matkustajalle kirjoitettu matkalippu. Matkalipun puuttuminen, puutteellisuus tai katoaminen ei vaikuta kuljetussopimuksen olemassaoloon eikä voimassaoloon, vaan kuljetussopimus pysyy näiden yhtenäisten oikeussäännösten alaisena, ottaen kuitenkin huomioon 9 artiklan mukaiset seuraukset.
3.   Matkalippu on, kunnes toisin osoitetaan, todiste kuljetussopimuksen solmimisesta ja sen sisällöstä.”
9
Kyseisessä liitteessä A olevan 9 artiklan, jonka otsikko on ”Matkustusoikeus. Junasta poistaminen”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Matkustajalla on matkan alusta lähtien oltava voimassa oleva matkalippu, [joka] hänen on esitettävä lippuja tarkastettaessa. Yleisissä kuljetusehdoissa voidaan määrätä,
a)
että matkustajan, joka ei esitä voimassa olevaa matkalippua, on maksettava kuljetusmaksu ja sen lisäksi lisämaksu;
b)
että matkustaja, joka kieltäytyy heti maksamasta kuljetusmaksua tai lisämaksua, voidaan poistaa junasta;
c)
palautetaanko lisämaksu ja millä ehdoin.”
Puolan oikeus
Siviililaki
10
Siviililain (ustawa – Kodeks cywilny), joka on annettu 23.4.1964 (Dz. U. 1964, nro 16, järjestysnumero 93), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 117 §:n 2 ja 21 momentissa säädetään seuraavaa:
”2 momentti.   Vanhentumisajan päätyttyä henkilö, jolle vaatimus esitetään, voi kieltäytyä täyttämästä velvoitettaan, paitsi jos hän luopuu oikeudestaan vedota vanhentumiseen. – –
21 momentti.   Vanhentumisajan päättymisen jälkeen ei ole enää mahdollista vaatia saatavaa kuluttajalta.”
Kuljetussopimuslaki
11
Kuljetussopimuslain (ustawa Prawo przewozowe), joka on annettu 15.11.1984 (Dz. U. 1984, nro 53, järjestysnumero 272), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 16 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kuljetussopimus tehdään ostamalla lippu ennen matkan alkua tai noudattamalla liikenteenharjoittajan tai julkisen joukkoliikenteen järjestäjän asettamia muita kuljetusvälineeseen pääsyn edellytyksiä tai, jollei tällaisia ole, pelkästään menemällä kuljetusvälineeseen.”
12
Kuljetussopimuslain 33 a §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Liikenteenharjoittaja tai julkisen joukkoliikenteen järjestäjä tai hänen valtuuttamansa henkilö, joka toteaa, ettei matkustajalla ole voimassa olevaa matkalippua, perii matkan hinnan ja lisämaksun tai antaa maksukehotuksen.”
13
Kyseisen lain 77 §:n 1 momentissa ja 3 momentin 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tähän lakiin tai sen täytäntöönpanosäännöksiin perustuvat vaatimukset vanhentuvat yhden vuoden kuluessa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 momentin ja 78 §:n soveltamista.
– –
3.   Vanhentumisaika alkaa kulua
– –
4)
maksu- tai palautusvaatimusten osalta maksupäivästä tai, jos maksua ei ole suoritettu, siitä päivästä, jona maksu olisi pitänyt suorittaa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
14
KG matkusti 10.9.2016 Koleje Mazowieckie – KM sp. z o.o. ‑nimisen rautatieliikenteenharjoittajan junassa ilman voimassa olevaa matkalippua. Häntä vaadittiin rautatieliikenteenharjoittajan tariffin mukaisesti maksamaan 191,82 Puolan zlotya (PLN) (n. 40,50 euroa), josta 6,82 PLN (n. 1,50 euroa) oli matkalipun hinta ja 185 PLN (n. 39 euroa) sen lisäksi perittävä lisämaksu.
15
Liikenteenharjoittajan saatava KG:ltä siirrettiin 2.1.2019 tehdyllä luovutussopimuksella Dunaj-Finanselle.
16
Dunaj-Finanse vaati ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Sąd Rejonowy dla Warszawy-Śródmieścia w Warszawiessa (Varsova-Śródmieścien piirioikeus, Varsovan istuntopaikka, Puola) 16.6.2021 nostamassaan kanteessa, että KG velvoitetaan maksamaan kyseinen summa maksupäivään asti laskettuine laillisine viivästyskorkoineen kuljetussopimuslain 33 a §:n 3 momentin nojalla. Kyseinen yhtiö väitti, että kyseisen lain 16 §:n 1 momentin nojalla rautatieliikenteen harjoittajan ja KG:n välillä ei ollut tehty kuljetussopimusta, joten KG:tä ei voitu pitää kuljetussopimuksen osapuolena eikä näin ollen kuluttajana. Se lisäsi, että kansallista säännöstä, jonka mukaan tuomioistuimen on otettava viran puolesta huomioon sellaisen saatavan vanhentuminen, johon kuluttajaa vastaan vedotaan, ei siis voida soveltaa pääasiassa.
17
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että mainitun lain 77 §:stä seuraa, että vaadittu saatava oli vanhentunut kanteen nostamispäivänä 16.6.2021 mutta että siviililain 117 §:n 21 momentin nojalla, sellaisena kuin sitä on sovellettava pääasiassa, se voi todeta tämän vanhentumisen viran puolesta ja siten hylätä kanteen vain, jos KG:tä voidaan pitää kuluttajana, mikä edellyttää, että hän on tehnyt kuljetussopimuksen rautatieliikenteenharjoittajan kanssa. Jos sitä vastoin on katsottava, että mitään sopimusta ei ole tehty ja että KG:tä ei näin ollen voida pitää kuluttajana, saatavan vanhentuminen voidaan ottaa huomioon vain, jos KG siihen vetoaa, jolloin kanne olisi hyväksyttävä, koska KG ei ole vedonnut vanhentumiseen.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin, että vaikka kuljetussopimus voidaan tehdä hiljaisesti kansallisen oikeuden yleisten sääntöjen mukaisesti, kuljetussopimuslain 16 §:n 1 momentista, sellaisena kuin muun muassa Sąd Okręgowy w Kielcach (Kielcen alueellinen tuomioistuin, Puola) on sitä tulkinnut 1.9.2019 antamassaan tuomiossa, ei voida päätellä, että tällainen sopimus olisi olemassa tilanteessa, jossa matkustaja on mennyt junaan ostamatta sitä ennen matkalippua mutta asiassa sovellettavien yleisten kuljetusehtojen mukaan sopimuksen syntymisen edellytyksenä on lipun ostaminen ja sen voimaan saattaminen tai aktivointi.
19
Niinpä mainittu tuomioistuin pohtii, onko tällainen kansallinen säännöstö asetuksen N:o 1371/2007 ja erityisesti sen 3 artiklan 8 alakohdan, jossa määritellään kuljetussopimuksen käsite, mukainen, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut sitä 7.11.2019 annetussa tuomiossa Kanyeba ym. (C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936).
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että mainitun asetuksen säännösten olisi katsottava olevan esteenä kyseiselle kansalliselle lainsäädännölle, koska tällaista ratkaisua tukee erityisesti tehokkuusperiaate. Kyseinen tuomioistuin nimittäin toteaa, että asetuksen N:o 1371/2007 päätavoitteena on varmistaa kuljetussopimusten heikompana osapuolena olevien matkustajien suojelun ja turvallisuuden korkea taso. Tämä tavoite tehtäisiin osittain tyhjäksi, jos tämän asetuksen säännöksistä osaakin jätettäisiin soveltamatta tiettyyn matkustajaryhmään. Ilman matkalippua matkustavaa matkustajaa ei toisaalta voida pitää kuluttajana muiden unionin oikeuden säännösten, kuten kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) säännösten nojalla, joten tällaisen matkustajan oikeudellinen asema on vieläkin heikompi.
21
Tässä tilanteessa Sąd Rejonowy dla Warszawy‑Śródmieścia w Warszawie päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohtaa, asetuksen N:o 1371/2007 liitteeseen I sisältyvässä liitteessä A olevan 6 artiklan 1 ja 2 kohtaa, [SEUT] 169 artiklan 1 kohtaa, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 38 artiklaa sekä tehokkuusperiaatetta, yhdenvertaisuutta lain edessä koskevaa periaatetta ja unionin oikeusjärjestyksen johdonmukaisuuden periaatetta tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, jonka mukaan liikenteenharjoittajan ja sellaisen matkustajan välillä, joka matkustaa junassa aikomatta ostaa matkalippua, ei ole tehty kuljetussopimusta?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
22
Unionin tuomioistuin voi työjärjestyksensä 99 artiklan mukaan esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä muun muassa siinä tapauksessa, että ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus on selvästi johdettavissa oikeuskäytännöstä tai jos esitettyyn kysymykseen annettavasta vastauksesta ei ole perusteltua epäilystä.
23
Käsiteltävään asiaan on sovellettava tätä määräystä.
24
Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kysymyksessään asetukseen N:o 1371/2007, SEUT 169 artiklan 1 kohtaan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 38 artiklaan sekä tehokkuusperiaatteeseen, yhdenvertaisuusperiaatteeseen ja oikeusjärjestyksen johdonmukaisuutta koskevaan periaatteeseen. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, että käsiteltävässä asiassa on kyse ainoastaan kyseisessä asetuksessa tarkoitetun kuljetussopimuksen käsitteestä.
25
Tältä osin unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 8.6.2017, Freitag, C‑541/15, EU:C:2017:432, 29 kohta ja tuomio 18.11.2021, A. S.A., C‑212/20, EU:C:2021:934, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteeseen I sisältyvässä liitteessä A olevan 6 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jonka nojalla liikenteenharjoittajan ja matkustajan, joka menee junaan aikomatta ostaa matkalippua, välille ei synny kuljetussopimusta.
27
On muistutettava, että unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Aluksi on todettava asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohdan sanamuodosta yhtäältä, että termillä ”sopimus” tarkoitetaan sen tavanomaisessa merkityksessä tahtojen yhtymistä, jolla on tarkoitus saada aikaan oikeusvaikutuksia. Toisaalta tällä asetuksella säännellyllä alalla ja tämän säännöksen sanamuoto huomioon ottaen tämä vaikutus muodostuu pääasiallisesti rautatieyrityksen velvollisuudesta tarjota matkustajalle yksi tai useampi kuljetuspalvelu ja matkustajan velvollisuudesta maksaa hinta, jollei kuljetuspalvelua tarjota maksutta (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 36 kohta).
29
Näin ollen sekä rautatieyritys, joka on antanut vapaan pääsyn junaansa, että matkustaja, joka on mennyt junaan matkustaakseen siinä, ilmaisevat yhtäpitävän tahtonsa olla sopimussuhteessa siten, että kuljetussopimuksen olemassaolon osoittamiseksi tarvittavat edellytykset lähtökohtaisesti täyttyvät. Asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohdan sanamuodon perusteella ei voida kuitenkaan määrittää, onko se seikka, että matkustajalla on lippu, välttämätön, jotta voidaan katsoa, että kyseessä on tässä säännöksessä tarkoitettu kuljetussopimus (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 37 kohta).
30
Tämän jälkeen on todettava, että kyseisen 3 artiklan 8 alakohdan asiayhteydestä ilmenee selvästi, että lippu, jota kutsutaan kyseisen asetuksen liitteeseen I sisältyvässä liitteessä A myös matkalipuksi, on pelkkä väline, jolla konkretisoidaan mainitussa asetuksessa tarkoitettu kuljetussopimus (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 48 kohta).
31
Tältä osin termi ”kuljetussopimus” esiintyy useissa muissa saman asetuksen säännöksissä, muun muassa sen 4 artiklassa, jossa säädetään, että ”jollei [asetuksen N:o 1371/2007 II luvun] säännöksistä muuta johdu, kuljetussopimuksen tekemiseen ja toteuttamiseen sekä siihen liittyvään tiedottamiseen ja lippujen toimittamiseen sovelletaan” kyseisen asetuksen ”liitteessä I olevien II ja III osan määräyksiä”. Kyseisessä liitteessä I on kuitenkin muun muassa toistettu COTIF-yleissopimuksen liitteessä A oleva II osa, joka koskee kuljetussopimuksen tekemistä ja täyttämistä ja jonka 6 artiklan 1 kohdassa todetaan, että ”kuljetussopimuksella kuljettaja sitoutuu kuljettamaan matkustajan – – määräpaikkaan”, ja sen 2 kohdassa täsmennetään, että kuljetussopimuksen todisteena on yksi tai useampi matkustajalle kirjoitettu matkalippu ja että matkalipun puuttuminen, puutteellisuus tai katoaminen ei vaikuta kuljetussopimuksen olemassaoloon eikä voimassaoloon, vaan kuljetussopimus pysyy COTIF:ssä vahvistettujen yhtenäisten oikeussäännösten alaisena (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 38, 40 ja 41 kohta).
32
Vaikka liitteessä A olevan 9 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä määrätään, että matkustajalla on matkan alusta lähtien oltava voimassa oleva matkalippu, joka hänen on esitettävä lippuja tarkastettaessa, kyseisen 9 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen a ja b kohdassa täsmennetään kuitenkin, että yleisissä kuljetusehdoissa voidaan määrätä, että matkustajan, joka ei esitä voimassa olevaa matkalippua, on maksettava kuljetusmaksu ja sen lisäksi lisämaksu ja että matkustaja, joka kieltäytyy heti maksamasta kuljetusmaksua tai lisämaksua, voidaan poistaa junasta (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 45 kohta).
33
Koska sellaiseen matkustajaan nähden, joka ei esitä voimassa olevaa matkalippua tai joka kieltäytyy heti maksamasta kuljetusmaksua, voidaan siten kyseisen 9 artiklan nojalla vedota yleisiin kuljetusehtoihin ja koska yleisistä kuljetusehdoista kyseisen asetuksen 3 artiklan 16 alakohdan mukaan, luettuna yhdessä saman asetuksen 3 artiklan 2 alakohdan kanssa, tulee mainittua asetusta sovellettaessa rautatieyrityksen ja matkustajan välisen kuljetussopimuksen tekemisen myötä sen olennainen osa, tästä seuraa, että kuljetusyrityksen, joka antaa vapaan pääsyn juniinsa, ja matkustajan, joka menee tällaiseen junaan matkustaakseen siinä, on katsottava olevan samassa asetuksessa tarkoitetun kuljetussopimuksen sopimuspuolia siitä lähtien, kun matkustaja on tällä tavoin junassa. Muussa tapauksessa näet mainittuun matkustajaan nähden ei olisi asetuksen N:o 1371/2007 perusteella mahdollista vedota näihin yleisiin kuljetusehtoihin (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 47 kohta).
34
Asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohdan sanamuodon ja asiayhteyden perusteella on näin ollen katsottava, että mainitussa säännöksessä tarkoitettu kuljetussopimuksen käsite on ymmärrettävä siten, että se on riippumaton siitä, onko matkustajalla lippu, sekä siten, että se kattaa tilanteen, jossa matkustaja menee junaan, johon on vapaa pääsy, matkustaakseen siinä ilman, että on ostanut lippua (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 49 kohta).
35
Tällaista tulkintaa tukevat asetuksen N:o 1371/2007 tavoitteet. Yhtäältä kyseisen asetuksen 1 artiklan a alakohdan sanamuodosta käy ilmi, että tämän asetuksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt kuljetussopimusten tekemisestä. Toisaalta mainitun asetuksen johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa korostetaan erityisesti sitä, että on tärkeää, että yhteisen liikennepolitiikan puitteissa turvataan rautatieliikenteen matkustajien oikeudet. Lisäksi saman asetuksen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta käy ilmi, että tavoitteena on saavuttaa korkeatasoinen kuluttajansuoja liikenteen alalla, ja johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että koska rautatiematkustaja on kuljetussopimuksen heikompi osapuoli, matkustajien oikeudet olisi turvattava tässä suhteessa (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 50 kohta).
36
Olisi näiden tavoitteiden vastaista katsoa, että asetuksessa N:o 1371/2007 tarkoitettua kuljetussopimuksen käsitettä olisi tulkittava siten, että se ei kata tilannetta, jossa matkustaja menee junaan, johon on vapaa pääsy, matkustaakseen siinä ilman, että on ostanut lippua. Jos näet olisi sallittua katsoa, että pelkästään sillä perusteella, että tällaisella matkustajalla ei ole lippua junaan mennessään, hän ei ole sopimussuhteessa rautatieyritykseen, joka on antanut vapaan pääsyn juniinsa, tämä matkustaja voisi hänestä riippumattomien seikkojen vuoksi jäädä vaille niitä oikeuksia, jotka mainitussa asetuksessa on liitetty kuljetussopimuksen tekemiseen, mikä olisi vastoin mainitulla asetuksella tavoiteltua, rautatiematkustajien suojaamista koskevaa päämäärää, joka mainitaan sen johdanto-osan ensimmäisestä kolmanteen perustelukappaleessa (tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 51 kohta).
37
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohdassa tarkoitettu kuljetussopimuksen käsite, joka on unionin oikeuden itsenäinen käsite ja jota on tulkittava yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa, kattaa tilanteen, jossa matkustaja menee junaan, johon on vapaa pääsy, matkustaakseen siinä ilman, että on ostanut lippua, riippumatta siitä, aikooko matkustaja ostaa lipun (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 53 kohta).
38
Näin ollen jäsenvaltio ei voi säätää, että tilanne, jossa matkustaja menee junaan, johon on vapaa pääsy, matkustaakseen ilman, että hän on hankkinut lippua, ja aikomatta ostaa lippua, jäisi kuljetussopimuksen käsitteen ulkopuolelle.
39
Lisäksi on muistutettava, että koska asetuksessa N:o 1371/2007 ei ole tätä koskevia säännöksiä, tämän määräyksen 37 kohdassa tarkoitettu tulkinta ei vaikuta kyseisen sopimuksen pätevyyteen eikä niihin seurauksiin, joita voi aiheutua siitä, että jompikumpi osapuolista jättää täyttämättä sopimusvelvoitteensa, joihin sovelletaan edelleen kansallista oikeutta, koska kyseisessä asetuksessa ei ole tätä koskevia säännöksiä (ks. vastaavasti tuomio 7.11.2019, Kanyeba ym., C‑349/18–C‑351/18, EU:C:2019:936, 52 kohta).
40
Esitettyyn kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteeseen I sisältyvässä liitteessä A olevan 6 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jonka nojalla liikenteenharjoittajan ja matkustajan, joka aikomatta ostaa matkalippua menee junaan, johon on vapaa pääsy, välille ei synny kuljetussopimusta.
Oikeudenkäyntikulut
41
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on määrännyt seuraavaa:
Rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista 23.10.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1371/2007 3 artiklan 8 alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteeseen I sisältyvässä liitteessä A olevan 6 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
se on esteenä kansallisen oikeuden säännökselle, jonka nojalla liikenteenharjoittajan ja matkustajan, joka aikomatta ostaa matkalippua menee junaan, johon on vapaa pääsy, välille ei synny kuljetussopimusta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.