62022CJ0650_RES
Asia C-650/22
Fédération internationale de football association (FIFA)
vastaan
BZ
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour d’appel de Mons (Belgia))
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 4.10.2024
Ennakkoratkaisupyyntö – Sisämarkkinat – Kilpailu – Kansainvälisen urheiluliiton antama säännöstö, jonka se panee täytäntöön jäsentensä avustuksella – Ammattilaisjalkapalloilu – Yksityisoikeudelliset yksiköt, joilla on sääntely-, valvonta- ja sanktiointivaltaa – Pelaajien asemaa ja pelaajasiirtoja koskeva säännöstö – Seurojen ja pelaajien välisiä työsopimuksia koskevat säännöt – Se, että pelaaja päättää työsopimuksen ennenaikaisesti – Pelaajan korvausvelvollisuus – Uuden seuran yhteisvastuu – Seuraamukset – Kielto antaa pelaajan kansainvälistä siirtotodistusta ja rekisteröidä häntä niin kauan kuin työsopimuksen ennenaikaista päättämistä koskeva riita on vireillä – Kielto rekisteröidä muita pelaajia – SEUT 45 artikla – Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen – Oikeuttaminen – SEUT 101 artikla – Yritysten yhteenliittymän päätös, jonka tarkoituksena on estää tai rajoittaa kilpailua – Työmarkkinat – Seurojen harjoittama pelaajien rekrytointi – Seurajoukkuejalkapallokilpailujen markkinat – Seurojen ja pelaajien osallistuminen urheilukilpailuihin – Sopimukset, joiden tarkoituksena on rajoittaa kilpailua – Poikkeaminen
Oikeudenkäyntimenettely – Väliintulo – Ennakkoratkaisumenettely – Pääasian osapuolten osallistuminen – Unionin tuomioistuimen toimivalta jättää tällainen osapuoli menettelyn ulkopuolelle – Rajat – Pääasian osapuolen aseman saaminen ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen – Vaikutuksettomuus
(SEUT 267 artikla; unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 96 artiklan 1 kohta ja 97 artiklan 1 kohta)
(ks. 54–56 kohta)
Ennakkoratkaisukysymykset – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Rajat – Yhteen ainoaan jäsenvaltioon rajoittuvaa oikeusriitaa koskeva kysymys – Unionin tuomioistuimen toimivallan selvä puuttuminen – Rajat perussopimuksessa taattujen perusvapauksien osalta
(SEUT 45, SEUT 49, SEUT 56 ja SEUT 63 artikla; unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artikla)
(ks. 70 kohta)
Euroopan unionin oikeus – Soveltamisala – Taloudellisena toimintana harjoitetun urheilun – kuuluminen unionin oikeuden piiriin – Yksinomaan muista kuin taloudellisista syistä annettujen sääntöjen, jotka koskevat pelkästään urheiluun sellaisenaan liittyviä kysymyksiä, jääminen sen soveltamisalan ulkopuolelle – Urheiluliiton antamat pelaajien työsopimuksia ja pelaajasiirtoja koskevat säännöt – Säännöt, joilla on vaikutusta pelaajien harjoittamaan taloudelliseen toimintaan – Säännöt, joilla on vaikutusta asianomaisten urheiluseurojen välisiin kilpailuihin ja asianomaisten urheiluseurojen väliseen kilpailuun – Kuuluminen unionin oikeuden piiriin
(SEUT 45 ja SEUT 101 artikla)
(ks. 75–82 kohta)
Euroopan unionin oikeus – Soveltamisala – Taloudellisena toimintana harjoitetun urheilun – kuuluminen unionin oikeuden piiriin – Urheiluliiton antamat pelaajien työsopimuksia ja pelaajasiirtoja koskevat säännöt – Rajoitus – Oikeuttaminen – Urheilutoiminnan erityispiirteiden huomioon ottaminen
(SEUT 45 ja SEUT 101 artikla)
(ks. 84–85 kohta)
Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Työntekijät – Rajoitus – Urheiluliiton antamat pelaajien työsopimuksia ja pelaajasiirtoja koskevat säännöt – Säännöt, joissa määrätään pelaajan korvausvelvollisuudesta ja uuden seuran yhteisvastuusta siinä tapauksessa, että työsopimus päätetään ennenaikaisesti ilman perusteltua syytä – Uudelle seuralle määrättävä täydentävä urheilutoimintaan liittyvä seuraamus siinä tapauksessa, että pelaaja palkataan päätetyn työsopimuksen mukaisen suoja-ajan aikana – Sitä, että vireillä oleva riita, joka liittyy sopimuksen päättämiseen ilman perusteltua syytä, on esteenä kansainvälisen siirtotodistuksen antamiselle asianomaiselle pelaajalle, ei voida hyväksyä – Oikeuttaminen – Seurajoukkuejalkapallokilpailujen markkinoiden sääntöjenmukaisuus – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen – Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäviin kuuluvat tarkistukset
(SEUT 45 artikla)
(ks. 86, 91–97 ja 99–114 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten yhteenliittymien päätökset – Yritysten yhteenliittymän käsite – Yhdistys, jonka jäseninä on kansallisia jalkapalloliittoja – Asianomaiset kansalliset liitot, joiden jäseninä on yrityksinä pidettäviä tai taloudellista toimintaa harjoittavia yksiköitä – Sen, että tällaiset liitot järjestävät ja markkinoivat seurajoukkuejalkapallokilpailuja kansallisella tasolla sekä hyödyntävät niihin liittyviä oikeuksia, kuuluminen unionin oikeuden piiriin
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 117 ja 118 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Yritysten yhteenliittymien päätökset – Käsite – Urheiluliiton antamat pelaajien työsopimuksia ja pelaajasiirtoja koskevat säännöt – Sääntöjen, joilla on välitön vaikutus olosuhteisiin, joissa jäsenyritykset harjoittavat taloudellista toimintaa, kuuluminen unionin oikeuden piiriin
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 119–121 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – Arviointiperusteet – Säännöt, joiden maantieteellinen soveltamisala on maailmanlaajuinen
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 122 ja 123 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen ja vaikutukseen perustuvan kilpailunrajoituksen erottaminen toisistaan – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Riittävä vahingollisuus – Riittävä todentaminen – Kollusiivisen käyttäytymisen luonne
(SEUT 101 artiklan 1 kohta)
(ks. 124–129 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Arviointiperusteet – Kartellin sisältö ja tavoite sekä sen kehityksen taloudellinen ja oikeudellinen asiayhteys – Tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen ja vaikutukseen perustuvan kilpailunrajoituksen erottaminen toisistaan – Sopimuspuolten aikomus rajoittaa kilpailua – Arviointiperuste, joka ei ole välttämätön – Tarkoitukseen perustuva kilpailusääntöjen rikkominen – Riittävä vahingollisuus
(SEUT 101 artikla)
(ks. 130–133 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kilpailua rajoittava vaikutus – Yritysten yhteenliittymien päätökset – Urheiluliiton antamat pelaajien työsopimuksia ja pelaajasiirtoja koskevat säännöt – Säännöt, joissa määrätään pelaajan korvausvelvollisuudesta ja uuden seuran yhteisvastuusta siinä tapauksessa, että työsopimus päätetään ennenaikaisesti ilman perusteltua syytä – Uudelle seuralle täydentävästi määrättävä urheilutoimintaan liittyvä seuraamus siinä tapauksessa, että pelaaja palkataan päätetyn työsopimuksen mukaisen suoja-ajan aikana – Vireillä oleva riita, joka liittyy sopimuksen päättämiseen ilman perusteltua syytä, on esteenä kansainvälisen siirtotodistuksen antamiselle asianomaiselle pelaajalle – Tarkoitukseen perustuva kilpailunrajoitus – Poikkeaminen – Edellytykset
(SEUT 101 artikla)
(ks. 138–152, 157 ja 158 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Kielto – Poikkeaminen – Edellytykset – Tuotannon tai tuotteiden jakelun tehostaminen taikka teknisen tai taloudellisen kehityksen edistäminen – Merkittävät objektiiviset edut, jotka voivat kompensoida sopimuksesta aiheutuvia kilpailuhaittoja – Menettelytavan välttämättömyys tai tarpeellisuus – Kaikkea toimivaa kilpailua kyseisten tavaroiden tai palvelujen olennaiselta osalta ei poisteta – Todistustaakka – Poikkeamisedellytysten kumulatiivisuus
(SEUT 101 artiklan 3 kohta)
(ks. 153–156 kohta)
Tiivistelmä
Cour d’appel de Monsin (Belgia) esittämän ennakkoratkaisupyynnön käsiteltäväkseen saanut unionin tuomioistuin lausuu uudelleen Euroopan unionin talousoikeuden soveltamisesta kansainvälisen urheiluliiton käyttöön ottamiin sääntöihin. (
1
) Se täsmentää antamassaan tuomiossa tapaa, jolla EUT-sopimuksen artikloita, joissa määrätään työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta ja kartellikiellosta, (
2
) sovelletaan kansainvälisen urheiluliiton antamiin sääntöihin pelaajien asemasta ja pelaajasiirroista.
Kansainvälinen jalkapalloliitto (FIFA) on Sveitsin oikeuden mukaisesti perustettu yhdistys, jonka tavoitteena on muun muassa antaa jalkapalloilua ja siihen liittyviä kysymyksiä koskevat säännöt maailmanlaajuisesti. Sen muodostavat kansalliset jalkapalloliitot, joilla on muun muassa velvollisuus vaatia omia jäseniään noudattamaan kaikkia FIFAn antamia sääntöjä.
FIFA antoi maaliskuussa 2014 ”Pelaajien asemaa ja pelaajasiirtoja koskevat säännöt” (”Regulations on the Status and Transfer of Players”, jäljempänä RSTP). RSTP:ssä määrätään muun muassa, että uusi ammattilaisjalkapalloseura, joka palkkaa pelaajan sen jälkeen, kun tämän työsopimus on päätetty ilman perusteltua syytä, on yhteisvastuussa sellaisesta korvauksesta, jonka kyseinen pelaaja voi joutua maksamaan aikaisemmalle seuralleen ja jonka määrä määritetään kyseisissä säännöissä lueteltujen eri perusteiden (
3
) mukaisesti. RSTP:ssä määrätään myös, että uuden seuran oletetaan kannustaneen pelaajaa päättämään hänen ja hänen aikaisemman seuransa välinen työsopimus ja että uudelle seuralle voidaan tietyissä tapauksissa määrätä urheilutoimintaan liittyvä seuraamus, joka on kielto rekisteröidä uusia pelaajia tiettynä aikana. (
4
) RSTP:ssä määrätään myös, että se kansallinen jalkapalloliitto, johon aikaisempi seura kuuluu, ei voi antaa pelaajalle kansainvälistä siirtotodistusta, jos aikaisemman seuran ja kyseisen pelaajan välillä on riita, joka liittyy työsopimuksen ennenaikaiseen päättämiseen muuten kuin yhteisestä sopimuksesta. (
5
)
BZ on entinen ammattilaisjalkapalloilija, joka asuu Pariisissa (Ranska). Hän allekirjoitti elokuussa 2013 nelivuotisen työsopimuksen erään venäläisen ammattilaisjalkapalloseuran kanssa. Seuraavana vuonna kyseinen seura purki kyseisen sopimuksen syistä, jotka sen mukaan johtuivat BZ:n huonosta käytöksestä, saattoi asian FIFAn riidanratkaisuelimen käsiteltäväksi ja vaati BZ:n velvoittamista maksamaan sille 20 miljoonan euron suuruinen korvaus, minkä perusteeksi se vetosi RSTP:ssä tarkoitettuun ”sopimuksen päättämiseen ilman perusteltua syytä”.
Toukokuussa 2015 FIFAn riidanratkaisuelin hyväksyi osittain seuran vaatimuksen ja velvoitti BZ:n maksamaan 10,5 miljoonan euron korvauksen. Lisäksi se totesi, että RSTP:tä ei tulla tulevaisuudessa soveltamaan BZ:aan siltä osin kuin siinä määrätään, että kaikki pelaajan palkkaavat uudet ammattilaisjalkapalloseurat ovat yhteisvastuussa tällaisen korvauksen maksamisesta. Urheilun välimiesoikeus CAS vahvisti tämän ratkaisun toukokuussa 2016.
BZ nosti joulukuussa 2015 tribunal de commerce du Hainaut’ssa (division de Charleroi) (Belgia) kanteen, jossa hän vaati FIFAn ja Union royale belge des sociétés de football association ASBL:n (URBSFA) velvoittamista maksamaan hänelle 6 miljoonan euron korvaus vahingosta, jonka BZ katsoi kärsineensä siitä syystä, ettei belgialainen seura Sporting du Pays de Charleroi SA ollut vuonna 2015 ottanut häntä palvelukseensa RSTP:ssä asetettujen vaatimusten vuoksi. Tammikuussa 2017 kyseinen tuomioistuin katsoi, että vaatimus oli lähtökohtaisesti perusteltu, ja velvoitti molemmat yhdistykset maksamaan tietyn alustavan määrän.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, johon FIFA on valittanut asiasta, tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko kyseessä olevien sääntöjen katsottava rajoittavan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja kilpailua, kun otetaan huomioon urheilun erityispiirteet, jotka liittyvät erityisesti urheilukilpailujen asianmukaiseen kulkuun.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi unionin tuomioistuin huomauttaa, että pääasiassa kyseessä olevilla säännöillä on välitön vaikutus pelaajien työskentelyolosuhteisiin ja siten heidän harjoittamaansa taloudelliseen toimintaan. Koska joukkueiden kokoonpano on yksi kilpailujen keskeisistä muuttujista, kyseessä olevilla säännöillä on katsottava olevan välitön vaikutus tällaisten kilpailujen synnyttämän taloudellisen toiminnan harjoittamisolosuhteisiin ja kilpailuun tällaista toimintaa harjoittavien seurojen välillä. Näin ollen kyseessä olevat säännöt kuuluvat SEUT 45 ja SEUT 101 artiklan, joita unionin tuomioistuin tulkitsee näiden kahden määräyksen välisten erojen vuoksi kumpaakin vuorollaan, soveltamisalaan.
Ensinnäkin unionin tuomioistuin toteaa SEUT 45 artiklan osalta, että työntekijöiden vapaata liikkuvuutta on rajoitettu. Se katsoo tältä osin, että pääasiassa kyseessä olevat säännöt ovat omiaan asettamaan huonompaan asemaan sellaiset pelaajat, jotka haluavat harjoittaa taloudellista toimintaansa sellaisen uuden seuran lukuun, joka on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa heidän asuinpaikkansa tai nykyinen työpaikkansa on, päättämällä yksipuolisesti aikaisemman seuransa kanssa tekemänsä työsopimuksen syystä, jota aikaisempi seura ei pidä tai saattaa olla pitämättä perusteltuna. Tällaisten sääntöjen olemassaolosta ja niiden yhteisvaikutuksesta seuraa nimittäin, että seuroille aiheutuu merkittäviä oikeudellisia riskejä, ennalta-arvaamattomia ja mahdollisesti erittäin suuria taloudellisia riskejä sekä merkittäviä urheilutoimintaan liittyviä riskejä, jotka voivat kokonaisuutena tarkasteltuna selkeästi saada ne luopumaan tällaisten pelaajien palkkaamisesta.
Mahdollisen oikeuttamisperusteen olemassaolon osalta unionin tuomioistuin täsmentää, että urheilukilpailujen sääntöjenmukaisuuden varmistamista koskeva tavoite on yleisen edun mukainen perusteltu tavoite, johon urheiluliitto voi pyrkiä. Tällä tavoitteella on lisäksi erityinen merkitys jalkapalloilussa, kun otetaan huomioon urheilullisten ansioiden keskeinen rooli kilpailujen toteuttamisessa. Lisäksi unionin tuomioistuin toteaa, että koska joukkueiden kokoonpano on yksi kilpailujen olennaisista muuttujista, seurojen pelaajiston tiettyä vakautta ja siten siihen liittyvien sopimusten tiettyä jatkuvuutta voidaan näin ollen pitää yhtenä niistä keinoista, joilla voidaan edistää tämän tavoitteen saavuttamista.
Unionin tuomioistuin katsoo kuitenkin, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäviin kuuluvista tarkistuksista muuta johdu, pääasiassa kyseessä olevat RSTP:n eri säännöt näyttävät ylittävän sen, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi, varsinkin kun niitä on tarkoitus soveltaa suurelta osin yhdessä ja osaa niistä huomattavan pitkäaikaisesti pelaajiin, joiden ura on suhteellisen lyhyt. Tämä koskee muun muassa korvauksen, jotka on maksettava siinä tapauksessa, että pelaaja päättää yksipuolisesti työsopimuksen ”ilman perusteltua syytä”, laskentaperusteita. Vaikuttaa nimittäin siltä, että tällaisten perusteiden tarkoituksena näyttää olevan pikemminkin seurojen taloudellisten etujen turvaaminen pelaajasiirtojen taloudellisessa asiayhteydessä kuin urheilukilpailujen väitetyn asianmukaisen kulun varmistaminen. Tämä näyttää pätevän myös sääntöön, jossa määrätään periaatteellisesti ja siten ottamatta huomioon kullekin yksittäistapaukselle ominaisia olosuhteita ja erityisesti uuden seuran, joka palkkaa asianomaisen pelaajan, tosiasiallista käyttäytymistä, että kyseinen seura on yhteisvastuussa sen korvauksen maksamisesta, joka äskettäin palkatun pelaajan on maksettava aikaisemmalle seuralleen siinä tapauksessa, että sopimus päätetään yksipuolisesti ilman perusteltua syytä. Sama pätee mahdollisuuteen määrätä uudelle seuralle lähes automaattisesti urheilutoimintaan liittyvä seuraamus sillä perusteella, että uuden seuran oletetaan olevan vastuussa tapahtuneesta sopimuksen päättämisestä, sekä yleiseen kieltoon antaa kansainvälinen siirtotodistus niin kauan kuin sopimuksen päättämiseen liittyvä riita on vireillä, riippumatta niistä olosuhteista, joissa mainittu sopimuksen päättäminen on tapahtunut.
Niinpä unionin tuomioistuin toteaa, että SEUT 45 artikla on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisille säännöille, ellei ole osoitettu, että kyseisillä säännöillä, sellaisina kuin niitä tulkitaan ja sovelletaan unionin alueella, ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteen saavuttamiseksi, joka koskee jalkapallokilpailujen sääntöjenmukaisuuden varmistamista säilyttämällä tietynasteisen vakaus ammattilaisjalkapalloseurojen pelaajistoissa.
Toiseksi unionin tuomioistuin muistuttaa, että jotta voitaisiin katsoa, että yritysten yhteenliittymän päätös kuuluu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan, on osoitettava, että sen tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua tai että sillä on tällainen vaikutus. Kilpailunvastaisen tarkoituksen osalta unionin tuomioistuin muistuttaa viittaavansa yksinomaan tiettyihin yritysten välisen toiminnan yhteensovittamisen muotoihin, jotka ilmentävät riittävää haitallisuutta kilpailulle, ja esittää, että yritysten kollusiivista käyttäytymistä voi olla esimerkiksi olennaisen kilpailutekijän, jollaisena voidaan tietyillä aloilla tai tietyillä markkinoilla pitää korkeatasoisten työntekijöiden, kuten ammattilaisjalkapalloilun tapauksessa jo koulutettujen pelaajien, rekrytointia, rajoittaminen tai valvominen.
Nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien RSTP:n sääntöjen lukemisesta yhdessä ilmenee yhtäältä, että ne ovat aineelliselta kannalta omiaan rajoittamaan yleisesti ja ankarasti kilpailua, jota jäsenvaltioon sijoittautunut ammattilaisjalkapalloseura voisi ilman niitä käydä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneita ammattilaisjalkapalloseuroja vastaan jo tietyn seuran kanssa sopimussuhteessa olevien pelaajien rekrytoinnissa. Toisaalta tällainen seurojen välisen rajat ylittävän kilpailun rajoitus, joka kohdistuu jo sopimussuhteessa olevien pelaajien rekrytointiin yksipuolisesti, ulottuu maantieteellisesti koko unionin alueelle ja on ajallisesti pysyvä, koska se kattaa kunkin työsopimuksen, jonka pelaaja voi tehdä tietyn seuran kanssa, keston kokonaisuudessaan, sekä – neuvotellun pelaajasiirron tapauksessa – myös toisen seuran kanssa tehtävän sopimuksen keston.
On totta, että koska ammattilaisjalkapalloilun seurajoukkuekilpailujen toteuttaminen unionissa perustuu siihen, että kilpailuun osallistuvat joukkueet kohtaavat toisensa ja karsiutuvat vaiheittain, ja siten pääasiallisesti urheilullisiin ansioihin, voi olla perusteltua, että FIFAn kaltainen yhdistys pyrkii varmistamaan vakauden pelaajistoissa, joista seurat muodostavat joukkueensa tietyllä kaudella. Jalkapalloilun erityispiirteet ja markkinoiden, jotka ammattilaisjalkapalloseurojen välisten kilpailujen järjestäminen ja markkinointi muodostavat, tosiasialliset toimintaedellytykset eivät voi kuitenkaan johtaa sen hyväksymiseen, että seurojen mahdollisuutta kilpailla rajat ylittävästi rekrytoimalla yksipuolisesti toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen seuran jo palvelukseensa ottamia pelaajia tai pelaajia, joiden väitetään päättäneen työsopimuksensa tällaisen seuran kanssa ilman perusteltua syytä, rajoitetaan yleisesti, ankarasti ja pysyvästi – tai se jopa estetään – koko unionin alueella. Vaikka tällaiset säännöt esitellään sellaisina, joilla pyritään ehkäisemään käytännöt, joilla seurat, joilla on suuremmat taloudelliset resurssit, rekrytoivat vilpillisesti muiden seurojen pelaajia, ne voidaan viime kädessä rinnastaa yleiseen, ehdottomaan ja pysyvään kieltoon rekrytoida yksipuolisesti jo sopimussuhteessa olevia pelaajia, joka asetetaan yritysten yhteenliittymän päätöksellä, jota yritysten, joilla tarkoitetaan ammattilaisjalkapalloseuroja, on noudatettava, ja joka kohdistuu kaikkiin työntekijöihin, joilla tarkoitetaan tällaisia pelaajia. Ne rajoittavat tästä syystä ilmeisellä tavalla kilpailua, jota mainitut seurat voisivat käydä, jos kyseisiä sääntöjä ei olisi.
Pääasiassa kyseessä olevat säännöt ovat siten jo luonteensa puolesta erittäin haitallisia sille kilpailulle, jota ammattilaisjalkapalloseurat voisivat käydä. Tässä tilanteessa on katsottava, että kyseisten sääntöjen tarkoituksena on rajoittaa tällaista kilpailua tai jopa estää se koko unionin alueella. Niinpä kyseisten sääntöjen vaikutuksia ei ole tarpeen tutkia.
Lopuksi unionin tuomioistuin täsmentää edellytyksiä, joiden täyttyessä kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen voidaan soveltaa SEUT 101 artiklan 3 kohdassa määrättyä poikkeusta, ja toteaa, että sen määrittämiseksi, onko kyseessä olevan toiminnan välttämättömyyttä tai tarpeellisuutta koskevaa edellytystä noudatettu nyt käsiteltävässä asiassa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on otettava huomioon se, että kyseessä oleville RSTP:n säännöille on ominaista, että kyse sellaisten osatekijöiden yhdistelmästä, joista huomattava osa on harkinnanvaraisia ja/tai suhteettomia. Sen on myös otettava huomioon, että näissä säännöissä asetetaan yleinen, ankara ja pysyvä rajoitus rajat ylittävälle kilpailulle, jota ammattilaisjalkapalloseurat voisivat käydä rekrytoimalla yksipuolisesti huipputason pelaajia. Kumpikin näistä kahdesta seikasta ovat nimittäin erikseen tarkasteltuna esteenä sille, että mainittuja sääntöjä voitaisiin pitää ensi näkemältä välttämättöminä tai tarpeellisina tehokkuusetujen – vaikka ne oletettaisiin toteennäytetyiksi – saavuttamiseksi.
Näin ollen unionin tuomioistuin toteaa, että SEUT 101 artiklan kannalta edellä mainitut RSTP:n säännöt merkitsevät kiellettyä yritysten yhteenliittymän päätöstä, johon voidaan soveltaa kyseisen säännöksen mukaista poikkeusta vain, jos vakuuttavin perusteluin ja todistein osoitetaan, että kaikki poikkeuksen soveltamisen edellytykset täyttyvät.
(
1
)	Ks. tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club (C-680/21, EU:C:2023:1010), tuomio 21.12.2023, European Superleague Company (C-333/21, EU:C:2023:1011) ja tuomio 21.12.2023, International Skating Union v. komissio (C-124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
)	SEUT 45 ja SEUT 101 artikla.
(
3
)	Ks. RSTP:n 17 artiklan 1 ja 2 kohta.
(
4
)	Ks. RSTP:n 17 artiklan 1 ja 4 kohta.
(
5
)	Koska pelaajan rekisteröiminen uuteen seuraan edellyttää kansainvälistä siirtotodistusta, kyseinen pelaaja ei siten voi osallistua jalkapallokilpailuihin uuden seuransa lukuun. Ks. RSTP:n 9 artiklan 1 kohta ja kyseisten sääntöjen liitteessä 3 oleva 8.2.7 artikla.