62018CJ0168_RES
Asia C-168/18
Pensions-Sicherungs-Verein VVaG
vastaan
Günther Bauer
(ennakkoratkaisupyyntö – Bundesarbeitsgericht)
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 19.12.2019
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 2008/94/EY – 8 artikla – Lisäeläkejärjestelmät – Vanhuusetuuksia koskevien oikeuksien suojelu – Taatun vähimmäissuojan taso – Entisen työnantajan velvollisuus hyvittää ammatillisen lisäeläkkeen vähennys – Ulkopuolinen eläkelaitos – Välitön oikeusvaikutus
Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 2008/94 – Ammatilliset lisäeläkejärjestelmät – Kyseisen jäsenvaltion velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet työntekijöiden intressien suojelemiseksi – Soveltamisala
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94 8 artikla)
(ks. 35 ja 36 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 2008/94 – Ammatilliset lisäeläkejärjestelmät – Vanhuusetuuksia koskevien oikeuksien suojelu – Taatun vähimmäissuojan taso – Maksettavan ammatillisen lisäeläkkeen vähennys – Korvaus, jonka määrä on vähintään 50 prosenttia entiselle työntekijälle ammatillisen lisäeläkejärjestelmän perusteella kertyneiden oikeuksien arvosta – Korvaus, jonka on oltava köyhyysriskirajan mukainen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94 8 artikla)
(ks. 38–46 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Sosiaalipolitiikka – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa – Direktiivi 2008/94 – Ammatilliset lisäeläkejärjestelmät – Vanhuusetuuksia koskevien oikeuksien suojelu – Ulkopuolinen eläkelaitos – Työntekijän mahdollisuus vedota tällaista laitosta vastaan mainitun direktiivin 8 artiklaan ja sen välittömään oikeusvaikutukseen – Edellytykset
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/94 8 artikla)
(ks. 48–54 ja 57 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Jäsenvaltiolla on velvollisuus taata entiselle työntekijälle siinä tapauksessa, että hänen ammatillisten lisäeläkkeiden määrää vähennetään hänen työnantajansa maksukyvyttömyyden johdosta, vähintään puolet näistä suorituksista tai, jos aiheutuneet tappiot ovat vähemmän kuin puolet näistä suorituksista, se, että tästä vähennyksestä ei aiheudu sitä, että kyseinen entinen työntekijä joutuu elämään köyhyysriskirajan alapuolella.
Unionin tuomioistuin tulkitsi 19.12.2019 antamassaan tuomiossa Pensions-Sicherungs-Verein (C-168/18) työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa annetun direktiivin 2008/94 (
1
) 8 artiklaa ja katsoi, että entiselle työntekijälle maksettavien ammatillisten lisäeläke-etuuksien määrän vähennys hänen entisen työnantajansa maksukyvyttömyyden johdosta on ilmeisen suhteeton, jos kyseinen entinen työntekijä jo elää tai joutuisi tämän vähentämisen johdosta elämään köyhyysriskirajan alapuolella. Unionin tuomioistuimen mukaan asia ei ole toisin, vaikka asianomainen saa vähintään puolet niistä etuuksista, jotka hänelle kertyneiden oikeuksien perusteella kuuluvat.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa Saksan kansalainen oli saanut joulukuusta 20010 lähtien ammatillista lisäeläkettä, johon sisältyi kuukausittainen eläkkeen lisä ja vuosittainen joulubonus, jotka hänen entinen työnantajansa myönsi suoraan, sekä eläke, jonka maksoi saksalainen eläkekassa tämän entisen työnantajan maksamien eläkemaksujen perusteella. Vuoden 2003 aikana edellä mainittu eläkekassa kohtasi taloudellisia vaikeuksia ja vähensi liittovaltion rahoituspalvelujen valvontaviraston luvalla suoritettavien etuuksien määrää. Entinen työnantaja hyvitti tämän vähennyksen vuoteen 2012 saakka, jolloin sen osalta aloitettiin maksukyvyttömyysmenettely. Tuosta hetkestä lähtien entinen työntekijä ei saanut enää vähennystä vastaavaa hyvitystä, koska yksityisoikeudellinen elin, joka on Saksassa nimetty toimimaan työnantajien maksukyvyttömyysvakuutuksen tarjoajana lisäeläkkeitä varten, otti vastattavakseen ainoastaan kuukausittaisen eläkkeen lisän ja joulubonuksen, mutta ei vähennyksen hyvittämistä.
Unionin tuomioistuin tutki ensin, täyttyivätkö direktiivin 2008/94 8 artiklassa tarkoitetut aineelliset seikat, ja vastasi tähän myöntävästi, koska kyseessä oli entinen työntekijä, jonka entinen työnantaja oli maksukyvytön, ja koska viimeksi mainitun maksukyvyttömyyden alkamispäivänä ja maksukyvyttömyyden johdosta on loukattu välittömiä oikeuksia vanhuusetuuksiin. Unionin tuomioistuin päätteli tästä, että direktiivin 2008/94 8 artiklaa sovelletaan käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen.
Niistä olosuhteista, joissa on katsottava, että ammatillisten lisäeläkkeiden määrän alentaminen on ilmeisen suhteetonta, mikä merkitsee jäsenvaltioiden velvollisuutta varmistaa tietty suoja, unionin tuomioistuin muistutti, että jäsenvaltioilla on direktiivin 2008/94 8 artiklan täytäntöönpanon yhteydessä laaja harkintavalta, ja niiden on yksinomaan taattava tässä säännöksessä edellytetty vähimmäissuoja. Se muistutti myös, että entisen työntekijän pitää työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa saada vähintään puolet niistä etuuksista, jotka hänelle kertyneiden oikeuksien perusteella kuuluvat, mikä ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että myös tämän vähimmäissuojan toteutuessa aiheutuneita tappioita voidaan tietyissä olosuhteissa pitää ilmeisen suhteettomina. Unionin tuomioistuin täsmensi tältä osin, että vanhuusetuuksien pienentämistä on pidettävä ilmeisen suhteettomana silloin, kun kyseisen henkilön kyky täyttää tarpeensa häiriintyy vakavasti. Tilanne on tällainen sellaisen entisen työntekijän osalta, joka jo elää tai joutuisi tämän vähentämisen johdosta elämään Eurostatin kyseistä jäsenvaltiota varten määrittämän köyhyysriskirajan alapuolella, ja tämän jäsenvaltion on näin taattava korvaus, jonka määrä on sellainen, että vaikka se ei välttämättä kata kaikkia kärsittyjä tappioita, sillä voidaan kuitenkin korjata menetysten ilmeinen suhteettomuus.
Lopuksi unionin tuomioistuin totesi, että kyseinen 8 artikla, siltä osin kuin sillä velvoitetaan jäsenvaltiot takaamaan vähimmäissuoja entiselle työntekijälle, jonka vanhuusetuuksiin kohdistuu ilmeisen suhteeton vähennys, sisältää jäsenvaltioille asetetun selvän, täsmällisen ja ehdottoman velvollisuuden, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille. Näin ollen tähän säännökseen voidaan vedota sellaista yksityisoikeudellista laitosta vastaan, jolle jäsenvaltio on osoittanut tehtävän toimia työnantajien maksukyvyttömyysvakuutuksen tarjoajana lisäeläkkeitä varten, jos – kun otetaan huomioon tälle laitokselle uskottu tehtävä ja olosuhteet, joissa se sitä täyttää – kyseinen laitos voidaan rinnastaa valtioon, ja sikäli kuin sille uskottu takuutehtävä tosiasiallisesti ulottuu sentyyppisiin vanhuusetuuksiin, joiden osalta edellytetään mainitussa 8 artiklassa säädettyä vähimmäissuojaa.
(
1
)	Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 22.10.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/94/EY (EUVL 2008, L 283, s. 36).