62021CO0471
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN VARAPRESIDENTIN MÄÄRÄYS
1 päivänä joulukuuta 2021 (
*1
)
Muutoksenhaku – Väliaikainen oikeussuoja – Julkiset hankinnat – Neuvottelumenettely, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta – Vaatimus täytäntöönpanon lykkäämisestä – Kiireellisyys – Vakava ja korjaamaton vahinko
Asiassa C-471/21 P(R),
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 57 artiklan toiseen kohtaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 31.7.2021,
Inivos Ltd, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta),
Inivos BV, kotipaikka Rotterdam (Alankomaat),
edustajanaan asianajaja R. Martens,
valittajina,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään B. Araujo Arce ja M. Ilkova,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN VARAPRESIDENTTI,
kuultuaan julkisasiamies M. Szpunaria,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Inivos Ltd ja Inivos BV vaativat valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentin 21.5.2021 antaman määräyksen Inivos ja Inivos vastaan komissio (T-38/21 R, ei julkaistu, EU:T:2021:287; jäljempänä riidanalainen määräys), jolla tämä hylkäsi niiden vaatimuksen komission 19.11.2020 kahden tarjoajan kanssa ”desinfiointiroboteista Euroopan sairaaloja varten (Covid-19) tekemien puitesopimusten” FW-00103506 ja FW-00103507 (jäljempänä riidanalaiset puitesopimukset) täytäntöönpanon lykkäämisestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivi 89/665/ETY
2
Julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY (EYVL 1989, L 395, s. 33), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2014 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/23/EU (EUVL L 94, s. 1; jäljempänä direktiivi 89/665) 2 artiklan 7 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Lukuun ottamatta 2 d–2 f artiklassa tarkoitettuja tapauksia tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen valtuuksien käytön vaikutukset hankintapäätöksestä johtuvaan sopimukseen on määriteltävä kansallisessa lainsäädännössä.
Lisäksi, paitsi jos päätös on kumottava ennen vahinkojen korvaamista, jäsenvaltio voi säätää, että sen jälkeen kun sopimus on tehty – –, muutoksenhakumenettelystä vastaavan elimen toimivalta rajoittuu vahingonkorvausten määräämiseen niille, joiden etua virheellinen menettely on loukannut.”
3
Tämän direktiivin 2 a artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – hankintapäätöksestä johtuvaa sopimusta ei saa tehdä, ennen kuin vähintään 10 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintasopimuksen tekopäätös on lähetetty asianomaisille tarjoajille ja ehdokkaille faksilla tai sähköisessä muodossa, tai käytettäessä muita viestintätapoja vähintään 15 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintasopimuksen tekopäätös on lähetetty asianomaisille tarjoajille ja ehdokkaille, tai ennen kuin vähintään 10 kalenteripäivää on kulunut sitä päivää seuraavasta päivästä, jona hankintasopimuksen tekopäätös on vastaanotettu.
– – ”
4
Mainitun direktiivin 2 b artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää, että tämän direktiivin 2 a artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja ei sovelleta seuraavissa tapauksissa:
a)
jos [julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivi 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65] – – ei edellytä hankintailmoituksen julkaisemista ennakolta Euroopan unionin virallisessa lehdessä”.
5
Direktiivin 89/665 2 s artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hankintaviranomaisesta riippumaton muutoksenhakuelin toteaa sopimuksen pätemättömäksi tai että sen pätemättömyys on tällaisen muutoksenhakuelimen päätöksen tulosta kaikissa seuraavissa tapauksissa:
a)
jos hankintaviranomainen on tehnyt hankintasopimuksen julkaisematta ennakolta hankintailmoitusta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, vaikkei tämä ole sallittua direktiivin [2014/24] mukaisesti – –”.
Direktiivi 2014/24
6
Direktiivin 2014/24 32 artiklan 2 kohdan c alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Neuvottelumenettelyä, josta ei julkaista ilmoitusta, voidaan käyttää rakennusurakka-, tavarahankinta- ja palveluhankintasopimusten tekemisessä seuraavissa tapauksissa:
[– –]
c)
sikäli kuin se on ehdottoman tarpeellista, kun avoimille tai rajoitetuille menettelyille taikka tarjousperusteisille neuvottelumenettelyille asetettuja määräaikoja ei voida hankintaviranomaisten kannalta ennalta arvaamattomista tapahtumista aiheutuneen äärimmäisen kiireen vuoksi noudattaa. Seikat, jotka esitetään äärimmäisen kiireen perusteiksi, eivät missään tapauksessa saa johtua hankintaviranomaisista.”
Asetus (EU, Euratom) 2018/1046
7
Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1) 175 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Jollei tämän asetuksen liitteessä I säädetyistä poikkeuksista tai edellytyksistä muuta johdu, hankintaviranomainen ei saa – –allekirjoittaa sopimusta tai puitesopimusta valitun tarjoajan kanssa ennen kuin odotusaika on kulunut umpeen.
3.   Odotusajan on kestettävä 10 päivää, kun käytetään sähköisiä viestintävälineitä, ja 15 päivää, kun käytetään muita välineitä.”
8
Tämän asetuksen liitteessä I olevan 11.1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”– –
Hankintaviranomainen voi käyttää neuvottelumenettelyä julkaisematta etukäteen hankintailmoitusta sopimuksen arvioidusta arvosta riippumatta seuraavissa tapauksissa:
– –
c)
siltä osin kuin on ehdottoman tarpeellista, kun ennalta arvaamattomista tapahtumista aiheutuneen äärimmäisen kiireen vuoksi on mahdotonta noudattaa 24, 26 ja 41 kohdassa säädettyjä määräaikoja ja kun tällaisen äärimmäisen kiireen perusteiksi esitetyt seikat eivät johdu hankintaviranomaisesta”.
9
Kyseisen asetuksen liitteessä I olevassa 35.1 kohdassa täsmennetään säännöt, joita sovelletaan odotusajan alkamiseen ennen sopimuksen tai puitesopimuksen allekirjoittamista.
10
Saman asetuksen liitteessä I olevan 35.2 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
Edellä 35.1 kohdassa vahvistettua ajanjaksoa ei sovelleta seuraaviin tapauksiin:
– –
d)
11 kohdan mukaiset neuvottelumenettelyt, joista ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, lukuun ottamatta 11.1 kohdan toisen alakohdan b alakohdan mukaisesti tehtäviä sopimuksia.”
Asian tausta
11
Asian tausta selostetaan valituksenalaisen määräyksen 1–11 kohdassa. Se voidaan tämän väliaikaista oikeussuojaa koskevan oikeudenkäynnin tarpeita varten tiivistää seuraavalla tavalla.
12
Valittajat Inivos Ltd ja Inivos BV ovat lääketieteellisen teknologian, erityisesti infektioiden ehkäisy- ja hallintatoimenpiteiden, alalla toimivia yhtiöitä.
13
Covid 19 -pandemiaan liittyvän terveyskriisin yhteydessä komissio päätti toimittaa desinfiointirobotteja Euroopan sairaaloille. Tästä kriisitilanteesta johtuvan kiireellisyyden vuoksi komissio käytti asetuksen 2018/1046 liitteessä I olevan 11.1 kohdan c alakohdan perusteella neuvottelumenettelyä, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta.
14
Julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyn valmistelemiseksi ja tietojen keräämiseksi kyseessä olevista markkinoista ja mahdollisista toimittajista komissio aloitti alustavan markkinakartoituksen.
15
Tämän kartoituksen jälkeen komissio perusti tietokannan toimittajista, joita arvioitiin tämän jälkeen ennalta määriteltyjen perusteiden nojalla.
16
Kuutta toimittajaa, jotka täyttivät nämä perusteet, pyydettiin tekemään tarjous neuvottelumenettelyssä, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta.
17
Hankintasopimuksen tekemistä varten laadittiin arviointiraportti 30.10.2020.
18
Riidanalaiset puitesopimukset tehtiin kahden tarjoajan kanssa 19.11.2020, ja niiden allekirjoittamisesta ilmoitettiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 9.12.2020 jälki-ilmoituksessa 2020/S 240-592299.
Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen määräys
19
Valittajat nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 19.1.2021 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa ne vaativat muun muassa kumoamaan päätöksen aloittaa neuvottelumenettely, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, ja 19.11.2020 tehdyn päätöksen riidanalaisten puitesopimusten tekemisestä.
20
Valittajat tekivät välitoimihakemuksen erillisellä asiakirjalla, joka toimitettiin unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 28.1.2021 ja jossa vaadittiin riidanalaisten puitesopimusten täytäntöönpanon lykkäämistä.
21
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti hylkäsi välitoimihakemuksen valituksenalaisella määräyksellä.
22
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti katsoi valituksenalaisen määräyksen 21 kohdassa, että on tutkittava, täyttyykö kiireellisyysedellytys, eikä komission esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä ole tarpeen lausua.
23
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti katsoi tältä osin kyseisen määräyksen 28 kohdassa, että valittajien ensimmäinen perustelu, jonka mukaan käsiteltävässä tapauksessa oli niiden osalta lievennettävä perusteita, joiden mukaan arvioidaan julkisia hankintoja koskevissa riita-asioissa vallitsevaa kiireellisyyttä, oli hylättävä.
24
Valittajien toisesta perustelusta, jonka mukaan kiireellisyysedellytyksen on katsottava täyttyneen pelkästään riidanalaisten päätösten ilmeisen lainvastaisuuden perusteella, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti täsmensi valituksenalaisen määräyksen 34 kohdassa, että mahdollisuutta määrätä täytäntöönpanon lykkäämisestä tai ryhtyä välitoimiin pelkästään sen perusteella, että riidanalainen toimi on ilmeisen lainvastainen, ei ole suljettu pois, esimerkiksi silloin, kun toimi ei edes vaikuta lailliselta.
25
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi kuitenkin kyseisen määräyksen 35 kohdassa, että valittajan on osoitettava vakavan ja vaikeasti korjattavissa olevan tai jopa korjaamattoman vahingon välitön olemassaolo, ja että pelkän fumus boni iurisin, jopa erityisen vakavankin, olemassaolon osoittaminen ei voi paikata sitä, ettei kiireellisyyttä ole osoitettu, paitsi täysin erityisolosuhteissa.
26
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti lisäsi valituksenalaisen määräyksen 36 kohdassa, että asiakirja-aineistosta ei myöskään ensi näkemältä käynyt ilmi, että väitetty lainvastaisuus olisi ilmeinen.
27
Unioin yleisen tuomioistuimen presidentti katsoi yhtäältä kyseisen määräyksen 37 ja 38 kohdassa, että ensi näkemältä on todettava, että asetuksen 2018/1046 liitteessä I olevan 11.1 kohdan c alakohdassa mainitut kumulatiiviset edellytykset täyttyivät käsiteltävässä tapauksessa ja että komissio oli siis voinut pätevästi käyttää neuvottelumenettelyä, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta.
28
Toisaalta unionin yleisen tuomioistuimen presidentti katsoi kyseisen määräyksen 39 ja 40 kohdassa, että ensi näkemältä komission ja yhden valitun tarjoajan välillä ei ollut ilmeistä eturistiriitaa, joka olisi merkinnyt räikeää ja äärimmäisen vakavaa lainvastaisuutta.
Asianosaisten vaatimukset
29
Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen määräyksen
–
lykkää riidanalaisten puitesopimusten täytäntöönpanoa kokonaisuudessaan tai
–
palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen presidentin käsiteltäväksi.
30
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
toteaa, että valitusta ei voida ottaa tutkittavaksi tai toteaa muussa tapauksessa sen perusteettomaksi, ja
–
velvoittaa valittajat vastaamaan oikeudenkäyntikuluista.
Muutoksenhaku
31
Valittajat vetoavat valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, joista ensimmäinen koskee komission prosessinjohtotoimen johdosta antamien vastausten epäasianmukaista tutkimista ja toinen kiireellisyysedellytyksen epäasianmukaista tutkimista.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee komission prosessinjohtotoimen toteuttamisen jälkeen antamien vastausten epäasianmukaista tutkimista
Asianosaisten lausumat
32
Valittajat väittävät ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se ei ole valituksenalaisen määräyksen 39 ja 40 kohdassa arvioinut ja tutkinut asianmukaisesti vastauksia, jotka komissio antoi sellaisen prosessinjohtotoimen toteuttamisen jälkeen, joka koski mahdollista eturistiriitaa.
33
Ensinnäkin valittajat väittävät, että koska nämä komission vastaukset olivat merkityksellisiä välitoimihakemuksen hylkäämiseksi, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei ollut voinut niiden puolustautumisoikeuksia loukkaamatta implisiittisesti hylätä niiden 21.4.2021 päivätyssä kirjeessä esittämää pyyntöä saada esittää huomautuksia mainituista vastauksista.
34
Toiseksi valittajat esittävät, että 12.3.2015 annetusta tuomiosta eVigilo (C-538/13, EU:C:2015:166) ilmenee, ettei pelkkä väite, jonka mukaan valittuun tarjoajaan etuyhteydessä oleva henkilö ei kuulunut arviointipaneeliin, riitä sen toteamiseksi, ettei kyseessä ole eturistiriita. Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on virheellisesti luottanut komission toteamuksiin tutkimatta, olivatko nämä tiedot paikkansapitäviä, luotettavia ja unionin tuomioistuimen mainitussa tuomiossa tällaisten ristiriitojen havaitsemiseksi ja korjaamiseksi hyväksymän aktiivisen lähestymistavan mukaisia.
35
Kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa.
36
Komission mukaan tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta.
37
Tältä osin se väittää, että valittajat kyseenalaistavat siinä unionin yleisen tuomioistuimen presidentin tosiseikkoja koskevat toteamukset väittämättä tai näyttämättä toteen, että tosiseikat olisi otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Lisäksi viitatessaan 12.3.2015 annettuun tuomioon eVigilo (C-538/13, EU:C:2015:166) valittajat rajoittuivat toistamaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentille jo esitetyt väitteet ja pyrkivät näin ollen ainoastaan siihen, että ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty peruste tutkitaan uudelleen.
Asian arviointi
38
Aluksi on tutkittava komission väitteet, joiden mukaan ensimmäistä valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi.
39
Yhtäältä on huomattava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että valitus rajoittuu oikeuskysymyksiin. Näin ollen ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston ja arvioimaan sitä sekä sille esitettyä selvitysaineistoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että nämä tosiseikat ja selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikaston ja selvitysaineiston arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen muutoksenhaun yhteydessä harjoittaman valvonnan piiriin (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 17.12.2020, Anglo Austrian AAB ja Belegging-Maatschappij Faar-East v. EKP, C-207/20 P(R), ei julkaistu, EU:C:2020:1057, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Koska väitteitä tosiseikkojen huomioon ottamisesta vääristyneellä tavalla ei ole esitetty, valittajien perustelu, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentti teki virheen, kun hän teki tosiseikkoja koskevia toteamuksia komission toimittamien tietojen perusteella tarkistamatta riittävällä tavalla niiden paikkansapitävyyttä ja luotettavuutta, on näin ollen jätettävä tutkimatta.
41
Puolustautumisoikeuksien loukkaamista, oikeudellista virhettä ja perustelujen puuttumista koskevien väitteiden ei sitä vastoin voida katsoa kohdistuvan unionin yleisen tuomioistuimen presidentin päätelmiin, jotka koskevat merkityksellisten tosiseikkojen toteamista ja arviointia. Nämä perustelut on näin ollen otettava tutkittaviksi.
42
Toisaalta vaikka unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että sen toimivallan ulkopuolelle jää valitusperuste, jossa vain toistetaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyt perustelut, ilman että siihen sisältyisi perusteluja, joiden tarkoituksena olisi erityisesti osoittaa valituksenalaiseen tuomioon sisältyvä oikeudellinen virhe (ks. vastaavasti unionin tuomioistuimen presidentin määräys 21.7.1995, komissio v. Portugali, C-93/95, ei julkaistu, EU:C:1995:258, 22 kohta), on todettava, että ensimmäisen valitusperusteen tueksi esitetyssä perustelussa arvostellaan nimenomaan virheitä, jotka valittajien mukaan rasittavat valituksenalaista määräystä.
43
Tästä seuraa, että toisin kuin komissio väittää, ensimmäistä valitusperustetta ei voida jättää kokonaisuudessaan tutkimatta.
44
Tämän valitusperusteen asiasisällön tutkimiseksi on ensiksi tutkittava väite, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on loukannut valittajien puolustautumisoikeuksia, kun hän ei ole antanut näille mahdollisuutta ottaa kantaa prosessinjohtotoimen toteuttamisen johdosta annettuihin komission vastauksiin.
45
Tältä osin on muistutettava, että välitoimihakemuksen yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen presidentin tehtävänä on arvioida, onko tarpeen järjestää istunto ja kuulla asianosaisten suulliset huomautukset. Lisäksi ainoastaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on toimivaltainen arvioimaan, mitkä prosessinjohtotoimet ovat hänen mukaansa asianmukaisia välitoimihakemuksen ratkaisemiseksi. Unionin yleisen tuomioistuimen presidentillä on tältä osin oltava laaja harkintavalta (ks. vastaavasti määräys 19.7.2012, Akhras v. neuvosto, C-110/12 P(R), ei julkaistu, EU:C:2012:507, 57 ja 59 kohta).
46
Pelkästään se seikka, että komission toimittamien tietojen on valituksenalaisen määräyksen 40 kohdassa katsottu olevan ratkaisevia valittajien esittämän eturistiriidan olemassaoloa koskevan valitusperusteen ratkaisemisen kannalta, ei riitä osoittamaan, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti olisi nyt käsiteltävässä tapauksessa ylittänyt harkintavaltansa rajat.
47
Välitoimimenettelylle ominaisen nopeuden vuoksi välitoimista päättävä tuomari ei ole velvollinen järjestelmällisesti kuulemaan välitoimia hakenutta kaikista vastapuolen toimittamista tiedoista, jotka se aikoo ottaa huomioon välitoimihakemusta ratkaistessaan.
48
Toiseksi on tutkittava perustelu, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on poikennut unionin tuomioistuimen 12.3.2015 antamassaan tuomiossa eVigilo (C-538/13, EU:C:2015:166) esittämistä periaatteista.
49
Valituksenalaisen määräyksen 40 kohdassa unionin yleisen tuomioistuimen presidentti nojautui valittajien väitettä, jonka mukaan menettelyssä, joka johti riidanalaisten puitesopimusten tekemiseen, oli eturistiriita, koska yhden valitun tarjoajan johtaja oli toiminut komission lukuun, tutkiessaan yksinomaan siihen, ettei tämä johtaja ollut millään tavalla osallistunut tässä menettelyssä tehtyjen tarjousten arviointiin ja tutkimiseen.
50
Tältä osin on tosin todettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että hankintaviranomaisella eturistiriitojen estämisessä ja paljastamisessa sekä tarvittaessa niiden poistamisessa olevan aktiivisen roolin kanssa ei sovellu yhteen se, että muutoksenhakijalla olisi muutoksensenhakumenettelyssä todistustaakka hankintaviranomaisen nimeämien asiantuntijoiden konkreettisesta puolueellisuudesta (ks. vastaavasti tuomio 12.3.2015, eVigilo, C-538/13, EU:C:2015:166, 43 kohta).
51
Näin ollen on niin, että jos hävinnyt tarjoaja esittää objektiivisia seikkoja, joilla kyseenalaistetaan hankintaviranomaisen asiantuntijan puolueettomuus, tämän hankintaviranomaisen tehtävänä on tutkia kaikki merkitykselliset olosuhteet, jotka johtivat hankintasopimuksen sopimuspuolen valintaa koskevan päätöksen tekemiseen, jotta eturistiriidat estetään, paljastetaan ja poistetaan, tarvittaessa myös pyytämällä osapuolia toimittamaan tietyt tiedot ja todisteet (tuomio 12.3.2015, eVigilo, C‑538/13, EU:C:2015:166, 44 kohta).
52
Valituksenalaisen määräyksen 39 kohdasta ilmenee kuitenkin, ettei unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ole katsonut, että kyseisen määräyksen 40 kohdassa mainittujen tietojen perusteella voitiin sulkea pois eturistiriidan olemassaolo, vaan hän katsoi ainoastaan, että nämä tiedot merkitsivät sitä, ettei ensi näkemältä ollut ilmeistä eturistiriitaa, joka merkitsisi riidanalaisten puitesopimusten tekemisestä 19.11.2020 tehtyä komission päätöstä rasittavaa räikeää ja äärimmäisen vakavaa lainvastaisuutta.
53
Vaikka on totta, että näiden tietojen perusteella ei välttämättä voida osoittaa, että komissio olisi täyttänyt täysin edellä 50 ja 51 kohdassa mainitussa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetyn aktiivisen roolin, ei ole kuitenkaan syytä katsoa, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti olisi tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei valittajien ilmoittamaa eturistiriitaa joka tapauksessa voitu pitää ”räikeänä ja äärimmäisen vakavana lainvastaisuutena”, kun otetaan huomioon, ettei kyseinen erään valitun tarjoajan johtaja ollut suoraan osallistunut menettelyyn, joka johti riidanalaisten puitesopimusten tekemiseen.
54
Tätä arviointia on pidettävä riittävänä sen valittajien perustelun hylkäämiseksi, jonka mukaan pelkästään eturistiriidan olemassaolon toteamisen pitäisi vapauttaa ne osoittamasta vakavan ja korjaamattoman vahingon olemassaoloa sitä varten, että niille myönnettäisiin niiden hakemat välitoimet.
55
Kuten nimittäin unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on valituksenalaisen määräyksen 34 ja 35 kohdassa muistuttanut, ainoastaan toimen sellaisen lainvastaisuus, joka on luonteeltaan niin ilmeinen, ettei toimi edes vaikuta lailliselta, johtaa siihen, että kyseisen toimen täytäntöönpanoa lykätään ilman, että välitoimia hakevan olisi osoitettava vakavan ja korjaamattoman vahingon olemassaolo, jos tätä täytäntöönpanoa jatketaan (ks. vastaavasti määräys 7.7.1981, IBM v. komissio, 60/81 R ja 190/81 R, EU:C:1981:165, 7 ja 8 kohta ja määräys 26.3.1987, Hoechst v. komissio, 46/87 R, EU:C:1987:167, 31 ja 32 kohta).
56
Kolmanneksi valituksenalaisen määräyksen perustelujen puutteellisuudesta on todettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että unionin yleiselle tuomioistuimelle kuuluva perusteluvelvollisuus edellyttää, että unionin yleinen tuomioistuin ilmoittaa selvästi ja yksiselitteisesti noudattamansa päättelyn siten, että niille, joita asia koskee, selviävät sen syyt ja että unionin tuomioistuin voi harjoittaa tuomioistuinvalvontaansa (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 17.12.2020, Anglo Austrian AAB ja Belegging-Maatschappij Far-East v. EKP, C-114/20 P(R), ei julkaistu, EU:C:2020:1059, 86 kohta).
57
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on edellä esitetyn perusteella ilmeistä, että valituksenalaisen määräyksen 39 ja 40 kohta, luettuina yhdessä sen 34 ja 35 kohdan kanssa, sisältävät riittävän perustelun unionin yleisen tuomioistuimen presidentillä täten olevien velvoitteiden täyttämiseksi.
58
Tästä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toinen valitusperuste, joka koskee kiireellisyysedellytyksen epäasianmukaista tutkimista
Asianosaisten lausumat
59
Toisessa valitusperusteessaan valittajat väittävät unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön viitaten, että julkisiin hankintoihin liittyvän kiireellisyyden arvioimiseksi vahvistetut arviointiperusteet eroavat muilla unionin oikeuden aloilla sovellettavista arviointiperusteista. Kun otetaan huomioon vaatimukset, jotka johtuvat oikeussuojasta, joka on taattava julkisten hankintojen alalla, hylättyä tarjoajaa, joka kykenee osoittamaan erityisen vakavan fumus boni iurisin olemassaolon, ei voida vaatia osoittamaan, että sen välitoimihakemuksen hylkääminen voisi aiheuttaa sille korjaamatonta vahinkoa.
60
Valittajat katsovat, että vaikka tätä oikeuskäytäntöä sovelletaan lähtökohtaisesti ainoastaan sopimuksen tekemistä edeltävään vaiheeseen, tällainen rajoitus estää tosiasiallisesti taloudellisia toimijoita riitauttamasta neuvottelumenettelyssä, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, tehtyjä hankintasopimusten sopimuspuolen valintoja, koska menettelyyn ei sisälly odotusaikaa hankintasopimuksen sopimuspuolen valinnan ja sen tekemisen välillä. Unionin yleisen tuomioistuimen presidentin olisi näin ollen pitänyt mukauttaa päättelyään kyseisen menettelyn erityispiirteisiin taatakseen valittajille tehokkaan oikeussuojan.
61
Komissio vaatii, että toinen valitusperuste jätetään tutkimatta siltä osin kuin siinä ainoastaan toistetaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentille jo esitetyt perustelut tai että se joka tapauksessa hylätään perusteettomana.
Asian arviointi
62
Aluksi on hylättävä komission esittämä oikeudenkäyntiväite, koska valittajien toisessa valitusperusteessa arvostellaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentin valituksenalaisessa määräyksessä kiireellisyysedellytyksen ulottuvuuden määrittämiseksi tekemää päättelyä.
63
Tämän päättelyn yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen presidentti esitti valituksenalaisen määräyksen 23, 24, 29 ja 30 kohdassa oikeudellista virhettä tekemättä arviointiperusteet, joita on noudatettava julkisia hankintoja koskevissa asioissa tämän edellytyksen täyttymistä määritettäessä, sellaisina kuin ne ilmenevät unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
64
Tämän oikeuskäytännön mukaan välitoimimenettelyn tarkoituksena on turvata annettavan lopullisen päätöksen täysi tehokkuus, jotta vältettäisiin aukot unionin tuomioistuimen takaamassa oikeussuojassa. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi kiireellisyyttä on arvioitava siihen nähden, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältytään siltä, että väliaikaista oikeussuojaa pyytäneelle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa. Tämän asianosaisen on näytettävä toteen, ettei se voi odottaa pääasian ratkaisua joutumatta kärsimään tällaista vahinkoa. Vaikka on totta, että tämän vahingon olemassaolon toteamiseksi ei ole tarpeen, että sen aiheutuminen ja välitön tapahtuminen näytetään toteen ehdottomalla varmuudella, vaan riittää, että mainittu vahinko on riittävän todennäköinen, välitoimia hakeneen asianosaisen on kuitenkin näytettävä toteen tosiseikat, joiden perusteella voidaan katsoa, että tällaista vahinkoa voi aiheutua (unionin tuomioistuimen varapresidentin määräys 16.7.2021, Symrise v. ECHA, C-282/21 P(R), ei julkaistu, EU:C:2021:631, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
65
Tehokkaasta oikeussuojasta, joka on taattava julkisten hankintojen alalla, johtuvien vaatimusten perusteella on katsottava, että kun hylätty tarjoaja onnistuu osoittamaan erityisen vakavan fumus boni iurisin olemassaolon, häntä ei voida vaatia osoittamaan, että hänen välitoimihakemuksensa hylkääminen voi aiheuttaa hänelle korjaamattoman vahingon, uhalla, että tehokasta oikeussuojaa, johon hänellä on oikeus Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan perusteella, loukattaisiin liiallisesti ja perusteettomasti (ks. vastaavasti määräys 23.4.2015, komissio v. Vanbreda Risk & Benefits, C-35/15 P(R), EU:C:2015:275, 41 kohta).
66
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee muun muassa, että tätä kiireellisyyden arviointiin sovellettavien edellytysten lieventämistä, jonka oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin oikeuttaa, sovelletaan kuitenkin vain sopimuksen tekemistä edeltävään vaiheeseen, kunhan asetuksen N:o 1268/2012 175 artiklan 3 kohdassa säädettyä kymmenen päivän odotusaikaa noudatetaan (ks. analogisesti määräys 23.4.2015, komissio v. Vanbreda Risk & Benefits, C-35/15 P(R), EU:C:2015:275, 42 kohta).
67
Siltä osin kuin kyse on tarkemmin ottaen tarpeesta mukauttaa näitä periaatteita neuvottelumenettelyssä, jossa ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, sovellettavaan eritysjärjestelmään, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa 23.4.2015 annetun määräyksen komissio v. Vanbreda Risk & Benefits (C-35/15 P(R), EU:C:2015:275) 38 kohtaan viitaten todennut, etteivät unionin tuomioistuimet ole vahvistaneet, että olisi olemassa tehokkaan oikeussuojan alaan kuuluva unionin oikeuden yleinen periaate, jonka perusteella hylätyllä tarjoajalla täytyy olla mahdollisuus saada vahingonkorvauksen lisäksi välitoimia, eikä se ole rajoittanut tätä toteamusta ajanjaksoon, joka edeltää sitä, että hankintaviranomainen ja sopimuspuoleksi valittu tekevät sopimuksen.
68
Unioin yleisen tuomioistuimen presidentti katsoi lisäksi valituksenalaisen määräyksen 33 kohdassa, että näitä toteamuksia sovelletaan sitä suuremmalla syyllä sellaiseen neuvottelumenettelyyn, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta ja johon valittajat eivät osallistuneet.
69
Tältä osin on todettava, että direktiivillä 89/665 konkretisoidaan yleinen periaate, joka koskee oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin julkisten hankintojen erityisalalla, ja että siis on tarpeen ottaa huomioon Euroopan unionin itsensä tekemien hankintojen osalta mainitun yleisen periaatteen ilmaus, joka sisältyy tämän direktiivin säännöksiin (ks. vastaavasti määräys 23.4.2015, komissio v. Vanbreda Risk & Benefits, C-35/15 P(R), EU:C:2015:275, 28 kohta).
70
Perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden mukaisesti unionin tuomioistuin on katsonut direktiivin 89/665 säännösten perusteella, että tehokas oikeussuoja edellyttää, että ne, joita asia koskee, saavat tiedon julkista hankintaa koskevan sopimuksen sopimuspuolen valintaa koskevasta päätöksestä hyvissä ajoin ennen hankintasopimuksen tekemistä, jotta niillä on tosiasiallinen mahdollisuus hakea muutosta ja erityisesti tehdä välitoimihakemus siihen saakka, kunnes kyseinen sopimus tehdään (ks. vastaavasti määräys 23.4.2015, komissio v. Vanbreda Risk & Benefits, C-35/15 P(R), EU:C:2015:275, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71
Kuitenkin silloin kuin unionin tuomioistuimet ottavat huomioon unionin oikeuden yleisen periaatteen konkretisoivan direktiivin säännökset, ne eivät voi sivuuttaa näiden säännösten sisältöä huolimatta siitä, ettei niitä sovelleta sellaisinaan käsiteltävässä tapauksessa. Erityisesti siltä osin kuin tällaisen direktiivin säännöksistä ilmenee, että unionin lainsäätäjä on halunnut luoda tasapainon esillä olevien eri intressien välille, unionin tuomioistuinten on otettava huomioon tämä tasapaino soveltaessaan näin konkretisoitua yleistä periaatetta (ks. vastaavasti määräys 23.4.2015, komissio v. Vanbreda Risk & Benefits, C-35/15 P(R), EU:C:2015:275, 31 kohta).
72
Direktiivin 89/665 2 artiklan 7 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden velvollisuus säätää niiden kansallisessa oikeudessa julkisen hankintamenettelyn päätteeksi tehdystä päätöksestä vahinkoa kärsineen mahdollisuudesta vaatia välitoimia koskee vain tämän päätöksen tekemisen ja sopimuksen tekemisen välistä ajanjaksoa. Välitoimien määräämistä koskevien hakemusten tehokkuuden takaamiseksi kyseisen direktiivin 2 a artiklan 2 kohdassa vahvistetaan kymmenen kalenteripäivän odotusaika, jotta ne, joita asia koskee, voivat riitauttaa hankintasopimuksen sopimuspuolen valinta tuomioistuimessa ennen sopimuksen tekemistä (ks. vastaavasti määräys 23.4.2015, komissio v. Vanbreda Risk & Benefits, C-35/15 P(R), EU:C:2015:275, 33–37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
73
Direktiivin 89/665 2 b artiklan a alakohdassa säädetään kuitenkin, että jäsenvaltiot voivat säätää, ettei tätä odotusaikaa sovelleta, jos direktiivi 2014/24 ei edellytä hankintailmoituksen julkaisemista ennakolta Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
74
Näin on direktiivin 2014/24 32 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla silloin, kun hankintaviranomainen päättää kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti käyttää neuvottelumenettelyä, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, sikäli kuin se on ehdottoman tarpeellista, kun avoimille tai rajoitetuille menettelyille taikka tarjousperusteisille neuvottelumenettelyille asetettuja määräaikoja ei voida hankintaviranomaisten kannalta ennalta arvaamattomista tapahtumista, jotka eivät johdu hankintaviranomaisesta, aiheutuneen äärimmäisen kiireen vuoksi noudattaa.
75
Näin ollen direktiivin 89/665 2 b artiklan a alakohdasta ja 2 artiklan 7 kohdasta yhdessä luettuina seuraa, ettei direktiivissä velvoiteta tällaisessa tilanteissa jäsenvaltioita takaamaan hylätyille tarjoajille tai muille, joita asia koskee, tosiasiallista mahdollisuutta hakea välitoimien määräämistä.
76
Unionin lainsäätäjä on näin ollen pyrkinyt sovittamaan yhteen hylättyjen tarjoajien ja muiden, joita asia koskee, intressit hankintaviranomaisen ja sopimuspuoleksi valitun etujen kanssa ottamalla samalla huomioon oikeusvarmuuden perusperiaatteen (ks. analogisesti tuomio 11.9.2014, Fastweb, C-19/13, EU:C:2014:2194, 63 kohta ja tuomio 12.3.2015, eVigilo, C-538/13, EU:C:2015:166, 51 kohta).
77
Neuvottelumenettely julkaisematta etukäteen hankintailmoitusta on nimittäin poikkeuksellinen menettely, jota voidaan noudattaa vain direktiivissä 2014/24 tyhjentävästi luetelluissa olosuhteissa (ks. analogisesti tuomio 23.4.2009, komissio v. Belgia, C-292/07, ei julkaistu, EU:C:2009:246, 106 kohta).
78
Näihin erityisjärjestelmän soveltamiseen oikeuttaviin seikkoihin kuuluu äärimmäinen kiireellisyys. Viimeksi mainittu merkitsee välttämättä sitä, että kyseinen julkista hankintaa koskeva sopimus on tehtävä ja pantava täytäntöön viivytyksettä, minkä vuoksi voidaan poiketa tavanomaisesti sovellettavien määräaikojen noudattamisesta ja hylättyjen tarjoajien tai muiden asianomaisten mahdollisuudesta saada sopimuksen tekeminen tai täytäntöönpano lykättyä.
79
On kuitenkin selvää, että – kuten unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on todennut valituksenalaisen määräyksen 31 kohdassa – riidanalaisten puitesopimusten sopimuspuolet on valittu neuvottelumenettelyssä, joista ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, noudattaen asetuksen 2018/1046 liitteessä I olevan 11.1 kohdan c alakohtaa, jossa säädetään, että hankintaviranomainen voi käyttää tällaista menettelyä siltä osin kuin on ehdottoman tarpeellista, kun ennalta arvaamattomista tapahtumista aiheutuneen äärimmäisen kiireen vuoksi on mahdotonta noudattaa tämän liitteen 24, 26 ja 41 kohdassa säädettyjä määräaikoja ja kun tällaisen äärimmäisen kiireen perusteiksi esitetyt seikat eivät johdu hankintaviranomaisesta.
80
Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen presidentti on perustellusti katsonut valituksenalaisen määräyksen samassa kohdassa, että tämän asetuksen liitteessä I olevan 35.2 kohdan d alakohdan nojalla sen 175 artiklassa säädettyä odotusaikaa ei sovelleta sopimukseen, jonka sopimuspuoli on valittu tällaisen menettelyn perusteella.
81
Näin ollen on todettava, että mainitun asetuksen sovellettavat säännökset vastaavat olennaisilta osin direktiivin 2014/24 32 artiklan 2 kohdan c alakohtaa ja direktiivin 89/665 2 b artiklan a alakohtaa.
82
Edellä esitetystä seuraa, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, että oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan ei merkitse sitä, että valittajien tilanteessa olevalla asianomaisella olisi oltava tosiasiallinen mahdollisuus saada hyväkseen välitoimia, ja että näin ollen sen menettelyn erityispiirteet, jonka nojalla riidanalaiset puitesopimukset tehtiin, eivät voi merkitä sitä, että niiden edellytysten lieventämistä, joita sovelletaan arvioitaessa, onko kyse sellaisesta kiireellisyydestä julkisissa hankinnoista, joka seuraa 23.4.2015 annetusta määräyksestä komissio v. Vanbreda Risk & Benefits (C-35/15 P(R)
EU:C:2015:275), sovelletaan sopimuksen tekemistä edeltävän vaiheen ulkopuolella.
83
On vielä täsmennettävä, että vaikka direktiivin 89/665 2 d artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että hankintasopimus on todettava pätemättömäksi, jos hankintaviranomainen on tehnyt sopimuksen julkaisematta ennalta hankintailmoitusta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, vaikkei tämä ole sallittua direktiivin 2014/24 säännösten mukaisesti, tämän ankaran seuraamuksen soveltaminen on rajattava kaikkein vakavimpiin tapauksiin, joissa julkisia hankintoja koskevaa unionin oikeutta on rikottu (ks. vastaavasti tuomio 17.6.2021, Simonsen & Weel, C-23/20, EU:C:2021:490, 86 kohta).
84
Vaikka ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty välitoimihakemus sisälsi väitteitä, joiden mukaan edellytykset käyttää neuvottelumenettelyä, josta ei julkaista etukäteen hankintailmoitusta, eivät täyttyneet käsiteltävässä asiassa, nämä väitteet on joka tapauksessa hylätty valituksenalaisen määräyksen 37 ja 38 kohdassa, joita ei ole riitautettu nyt käsiteltävässä valituksessa.
85
Toinen valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana, ja näin ollen valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
86
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista, jos valitus on perusteeton.
87
Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
88
Koska komissio on vaatinut, että valittajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja nämä ovat hävinneet asian, valittajat on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuimen varapresidentti on määrännyt seuraavaa:
1)
Valitus hylätään.
2)
Inivos Ltd ja Inivos BV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.