Foreløbig udgave
DOMSTOLENS KENDELSE (Tiende Afdeling)
11. april 2019 (*)
»Præjudiciel forelæggelse – selskabsret – bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner – direktiv 2011/7/EU – artikel 6 – kompensation for omkostninger ved inddrivelse af gæld – betaling af et fast beløb og en rimelig kompensation – fradrag af det faste beløb i omkostninger til advokatbistand forud for retssagsbehandling«
I sag C-131/18,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel
267 TEUF, indgivet af Bundesgerichtshof (forbundsdomstolen, Tyskland) ved afgørelse af 18. januar 2018, indgået til Domstolen den 19. februar 2018, i sagen
Vanessa Gambietz
mod
Erika Ziegler,
har
DOMSTOLEN (Tiende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C.
Lycourgos (refererende dommer), og dommerne E.
Juhász og M.
Ilešič,
generaladvokat: G.
Hogan,
justitssekretær: A.
Calot Escobar,
idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i overensstemmelse med artikel 99 i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 6, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EUT 2011, L 48, s. 1).
2        Denne anmodning er fremsat i en sag mellem Vanessa Gambietz og Erika Ziegler angående inddrivelsen af førstnævntes fordring mod sidstnævnte.
Retsforskrifter
3        I 19. og 20. betragtning til direktiv 2011/7 anføres:
»(19)      Rimelig kompensation til kreditorer for de inddrivelsesomkostninger, der er påløbet på grund af forsinket betaling, er nødvendig for at modvirke forsinket betaling. Inddrivelsesomkostninger bør også omfatte inddrivelse af administrative omkostninger og kompensation for interne omkostninger, som er påløbet på grund af forsinket betaling, for hvilke dette direktiv bør fastsætte et fast minimumsbeløb, som kan kumuleres med morarenter. Kompensation i form af et fast beløb bør sigte mod at begrænse de administrative og interne omkostninger i forbindelse med inddrivelsen. Kompensation for omkostningerne ved inddrivelse bør fastsættes med forbehold af de nationale bestemmelser, hvorefter en national ret kan tilkende kreditor kompensation for yderligere lidt skade i forbindelse med skyldners forsinkede betaling.
(20)      Ud over berettigelsen til betaling af et fast beløb til dækning af interne inddrivelsesomkostninger bør kreditorerne desuden være berettiget til kompensation for øvrige inddrivelsesomkostninger, der måtte påløbe som følge af skyldnerens forsinkede betaling. Sådanne omkostninger bør navnlig omfatte dem, kreditorerne har haft i forbindelse med at engagere en advokat eller et inkassofirma.«
4        Direktivets artikel 6 med overskriften »Kompensation for omkostninger ved inddrivelse« bestemmer:
»1.      Medlemsstaterne sikrer, at kreditor, når der skal betales morarenter i handelstransaktioner i henhold til artikel 3 eller 4, er berettiget til fra skyldneren som minimum at modtage et fast beløb på 40 EUR.
2.      Medlemsstaterne sikrer, at det i stk. 1 omhandlede faste beløb forfalder til betaling, uden at det er nødvendigt at fremsende en rykkerskrivelse og som kompensation for kreditors egne omkostninger ved inddrivelse.
3.      Kreditor er ud over det i stk. 1 omhandlede faste beløb berettiget til at kræve rimelig kompensation af skyldneren for eventuelle yderligere omkostninger ud over det faste beløb, der er påløbet på grund af skyldnerens forsinkede betaling. Dette kan bl.a. indbefatte omkostninger til at engagere en advokat eller et inkassofirma.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
5        Vanessa Gambietz har af sin debitor, Erika Ziegler, krævet betaling af hovedstol og skyldige renter samt af et yderligere beløb på 112 EUR, der dels omfatter et fast beløb på 40 EUR som fastsat i § 288, stk. 5, første afsnit, i Bürgerliches Gezetsbuch (borgerlig lovbog, herefter »BGB«), dels omkostninger til advokat på 72 EUR.
6        Amtsgericht Eilenburg (byretten i Eilenburg, Tyskland) gav medhold i dette krav undtagen for så vidt angår det faste beløb på 40 EUR, og sagsøgeren i hovedsagen ankede
dommen til Landgericht Leipzig
(den regionale appeldomstol i Leipzig, Tyskland). Denne frifandt
indstævnte og fastslog, at det faste beløb i overensstemmelse med § 288, stk. 5, tredje afsnit, i BGB skal indgå i advokatomkostningerne vedrørende perioden forud for retssagen.
7        Sagsøgeren i hovedsagen har iværksat revisionsanke til prøvelse af denne afgørelse til den forelæggende ret.
8        Det er for det første den forelæggende rets opfattelse, at det faste beløb på 40 EUR, som tilkommer sagsøgeren i henhold til BGBs § 288, stk. 5, tredje afsnit, skal
modregnes i de advokatomkostninger på 72 EUR, som hun har afholdt til inddrivelse af kravet forud for retssagen.
9        For det andet er den forelæggende ret ikke desto mindre i tvivl om, hvorvidt denne fortolkning af § 288 i BGB er i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7.
10      I denne henseende har den forelæggende ret anført, at den nævnte bestemmelse ligeledes fastsætter en sådan modregning af det faste beløb. Ikke desto mindre bemærker den, at 19. og 20. betragtning
til direktiv 2011/7 kan føre til en modsat fortolkning. Endvidere vil det i tilfælde af modregning af det faste beløb i advokatomkostninger afholdt for at inddrive gælden
kunne forekomme, at det nævnte faste beløb bliver næsten eller endda fuldstændigt absorberet, hvilket ville føre til, at kreditor kun endeligt kan kræve et beløb svarende til den afholdte udgift til advokat forud for retssagen.
11      Under disse omstændigheder har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 6, stk. 3, i [direktiv 2011/7]
fortolkes således, at det i direktivets artikel 6, stk. 1, nævnte faste beløb på 40 EUR skal modregnes i eksterne omkostninger til inddrivelse, der som følge af skyldnerens forsinkede betaling er påløbet til at engagere en advokat forud for retssagen og derfor skal kompenseres i henhold til direktivets artikel 6, stk. 3?«
Om det præjudicielle spørgsmål
12      Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7 skal fortolkes således, at der i den rimelige kompensation, der er fastsat i denne bestemmelse, skal ske fradrag af det faste beløb på 40 EUR, som kreditor har ret til i medfør af direktivets artikel 6, stk. 1.
13      Såfremt et præjudicielt spørgsmål er identisk med et spørgsmål, Domstolen allerede har afgjort, såfremt besvarelsen af et sådant spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, eller såfremt besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl, kan Domstolen i henhold til artikel 99 i Domstolens procesreglement til enhver tid på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokaten beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
14      Denne bestemmelse skal bringes i anvendelse i forbindelse med den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse.
15      Artikel 6 i direktiv 2011/7 har til formål at sikre kreditor en kompensation for omkostninger afholdt ved inddrivelse, når der skal betales morarenter i henhold til dette direktiv. I denne artikels stk. 1 fastsættes kreditors ret til et fast beløb på 40 EUR. I medfør af nævnte artikels
stk. 3 har kreditor bl.a. ret til en rimelig kompensation for eventuelle yderligere omkostninger ved inddrivelse
ud over det faste beløb.
16      Det følger således af selve ordlyden af artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7, at den rimelige kompensation fastsat i den nævnte bestemmelse angår eventuelle yderligere omkostninger ved inddrivelsen, som ikke er godtgjort gennem det faste beløb, som kreditor har ret til i medfør af samme direktivs artikel 6, stk. 1.
17      I øvrigt har Domstolen præciseret i præmis 22-24 i dom af 13. september 2018, Česká pojišťovna (C-287/17, EU:C:2018:707), at EU-lovgiver ved anvendelsen – i artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7 – af udtrykket »ud over det faste beløb« har ønsket at fremhæve, at omkostninger ved inddrivelse, uanset hvilke, som overstiger beløbet på 40 EUR, således kan være genstand for en rimelig kompensation.
18      Det fremgår således af selve ordlyden af den omhandlede bestemmelse, at den rimelige kompensation, som den fastsætter, omfatter alle
omkostninger af en hvilken som helst art, som ikke allerede er godtgjort gennem det faste beløb på 40 EUR fastsat i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2011/7.
19      Denne fortolkning underbygges af de formål, der forfølges med direktiv 2011/7.
20      Formålet med direktivet er nemlig at bekæmpe forsinket betaling i handelstransaktioner, idet en sådan forsinkelse ifølge 12. betragtning til dette direktiv udgør et kontraktbrud, som er blevet finansielt tiltrækkende for skyldnere bl.a. som følge af lave morarenter eller ingen opkrævning af morarenter (dom af 16.2.2017, IOS Finance EFC, C-555/14, EU:C:2017:121, præmis 24, og af 13.9.2018, Česká pojišťovna, C-287/17, EU:C:2018:707, præmis 25).
21      Det følger heraf, at nævnte direktiv har til formål effektivt at beskytte kreditorer mod forsinket betaling. En sådan beskyttelse indebærer, at en kreditor kan kompenseres så fuldstændigt som muligt for de afholdte inddrivelsesomkostninger, således at en forsinket betaling modvirkes (dom af 13.9.2018, Česká pojišťovna, C-287/17, EU:C:2018:707, præmis 26).
22      Imidlertid skal kompensationen i artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7 være rimelig, og denne kompensation kan derfor hverken dække den del af de nævnte omkostninger, som allerede er godtgjort gennem det faste beløb på 40 EUR, som er fastsat i denne artikels stk. 1, eller de omkostninger, der synes uforholdsmæssige, henset til samtlige omstændigheder i den konkrete sag (dom af 13.9.2018, Česká pojišťovna, C-287/17, EU:C:2018:707, præmis 30).
23      Det skal yderligere tilføjes, at den omstændighed, at den rimelige kompensation ikke kan dække den del af omkostningerne, der allerede er godtgjort gennem det faste beløb på 40 EUR, ikke rejser tvivl om det afskrækkende
formål med kompensationen fastsat i artikel 6 i direktiv 2011/7. Denne artikel giver nemlig under alle omstændigheder kreditor ret til, ud over det faste beløb på 40 EUR, som den pågældende automatisk har ret til, at modtage en rimelig kompensation for yderligere omkostninger, vedkommende
har afholdt, samtidig med at det undgås, at de samme omkostninger godtgøres to gange.
24      Det følger således såvel af ordlyden
af artikel 6 i direktiv 2011/7 som af formålet med dette direktiv, at denne artikel skal fortolkes således, at der ved beregning af den i stk. 3 fastsatte rimelige kompensation for kreditors omkostninger ved inddrivelse skal fradrages de omkostninger ved inddrivelse, som allerede er dækket af det faste beløb på 40 EUR, som kreditor har ret til i medfør af den nævnte artikels stk. 1.
25      Det tilkommer
herefter de nationale domstole at fastsætte en rimelig kompensation til kreditor i medfør af artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7, for så vidt som summen af samtlige inddrivelsesomkostninger, som kreditor har afholdt, og som de nævnte domstole finder rimelige, overstiger 40 EUR, og efter at have fratrukket beløbet på 40 EUR, som kreditor har ret til som fast beløb i medfør af artiklens stk. 1.
26      Denne konklusion ændres ikke med henvisning til 19. og 20. betragtning til direktiv 2011/7.
27      Det kan således ikke udledes af
disse betragtninger, at »interne« inddrivelsesomkostninger kun kan godtgøres gennem det faste beløb på 40 EUR, mens øvrige inddrivelsesomkostninger skulle være omfattet af en selvstændig godtgørelse
i henhold til artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7 (jf. i denne retning dom af 13.9.2018, Česká pojišťovna, C-287/17, EU:C:2018:707, præmis 34-37).
28      Det bemærkes, at præamblen til en EU-retsakt desuden
ikke er retligt bindende og ikke kan påberåbes til støtte for at fravige bestemmelserne i den pågældende retsakt eller for at fortolke dem i åbenbar strid med bestemmelsens ordlyd (jf. i denne retning dom af 13.9.2018, Česká pojišťovna, C-287/17, EU:C:2018:707, præmis 33). Imidlertid, og således som den forelæggende ret ligeledes har anført, fastlægger artikel 6 i direktiv 2011/7 ingen sondring mellem interne inddrivelsesomkostninger og andre inddrivelsesomkostninger.
29      Følgelig skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 6, stk. 3, i direktiv 2011/7 skal fortolkes således, at der i den rimelige kompensation, der er fastsat i denne bestemmelse,
skal ske fradrag af det faste beløb på 40 EUR, som kreditor har ret til i medfør af direktivets artikel 6, stk. 1.
Sagsomkostninger
30      Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters omkostninger kan de omkostninger, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tiende Afdeling) for ret:
Artikel 6, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner skal fortolkes således, at der i den rimelige kompensation, der er fastsat i denne bestemmelse, skal ske fradrag af det faste beløb på 40 EUR, som kreditor har ret til i medfør af direktivets artikel 6, stk. 1.
Underskrifter
*      Processprog: tysk.