62018CJ0385_RES
Sag C-385/18
Arriva Italia Srl m.fl.
mod
Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato)
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. december 2019
»Præjudiciel forelæggelse – statsstøtte – begreb – kriseramt offentligt jernbaneselskab – støtteforanstaltninger – tildeling af finansiel bistand – formål – fortsættelse af det offentlige jernbaneselskabs aktiviteter – tildeling af og andel i kapitalen i denne offentlige virksomhed – overførsel til kapitalen i en anden offentlig virksomhed – kriteriet om private investorer – pligt til forudgående anmeldelse af ny støtte«
Statsstøtte – begreb – en stats tildeling af en fordel ved hjælp af statsmidler – godkendelse ved lov af en budgetmæssig udgift til fordel for en kriseramt offentlig virksomhed – omfattet – ingen øjeblikkelig og sikker tildeling af statsmidler – ingen betydning
(Art. 107, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 33-41)
Statsstøtte – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier – støtte, som kan påvirke denne samhandel og fordreje konkurrencen – begreb
(Art. 107, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 42-45)
Statsstøtte – begreb – vurdering på grundlag af kriteriet om den private investor – staten aktionær i en virksomhed – tildeling af et pengebeløb til en kriseramt offentlig virksomhed med henblik på at sikre fortsættelsen af dens aktiviteter – staten handler som offentlig myndighed – sondring med hensyn til anvendelse af kriteriet om den private investor – skønselementer
(Art. 107, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 46-51)
Statsstøtte – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier – støtte, som muliggør bevarelse af en kriseramt offentlig virksomhed på markedet – støtte, der kan fordreje konkurrencevilkårene – offentlig virksomhed, der er begunstiget af et lovbestemt monopol, som ikke udelukker enhver potentiel konkurrence – ingen betydning
(Art. 107, stk. 1, TEUF; Kommissionens meddelelse 2016/C 262/01, punkt 188 og 219)
(jf. præmis 52-61)
Statsstøtte – begreb – tildeling af en fordel til støttemodtagerne – afståelse af statens kapitalandel i en kriseramt offentlig virksomhed til en anden offentlig virksomhed uden økonomisk modydelse – fastsættelse af støttemodtageren – kriterier
(Art. 107, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 64)
Konkurrence – anvendelse af konkurrencereglerne – lige behandling af offentlige og private virksomheder – offentlig ejendomsretlig ordning – ingen betydning
(Art. 106, stk. 1, TEUF, art. 107, stk. 1, TEUF og art. 345 TEUF)
(jf. præmis 66 og 67)
Statsstøtte – begreb – vurdering på grundlag af kriteriet om den private investor – staten aktionær i en virksomhed – afståelse af statens kapitalandel i en kriseramt offentlig virksomhed til en anden offentlig virksomhed uden økonomisk modydelse – overførsel til gengæld for en forpligtelse til at afhjælpe ubalancen i den kriseramte virksomheds egenkapital – skønselementer
(Art. 107, stk. 1, TEUF)
(jf. præmis 70-75)
Statsstøtte – støtte, der er ydet under tilsidesættelse af proceduren i artikel 108, stk. 3, TEUF – nationale domstoles pligter – pligt til at drage alle konsekvenser af denne tilsidesættelse i overensstemmelse med national ret – pligt til at anordne tilbagebetaling af den ulovlige støtte
(Art. 108, stk. 3, TEUF)
(jf. præmis 81-89 og domskonkl. 2)
Resumé
Foranstaltninger vedtaget af en medlemsstat, hvorved det er muligt at bevare et kriseramt offentligt jernbaneselskab på markedet, henhører under de EU-retlige regler om statsstøtte
I den præjudicielle dom i sagen Arriva Italia m.fl. (sag C-385/18), afsagt den 19. december 2019, præciserede Domstolen anvendelsen af de EU-retlige regler om statsstøtte på statslige foranstaltninger, som vedtages og gennemføres med henblik på at imødekomme økonomiske vanskeligheder, som en offentlig virksomhed i jernbanesektoren har.
Sagen, der verserer for Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), vedrører to foranstaltninger, som den italienske stat vedtog i 2015/2016 for at imødekomme de økonomiske vanskeligheder, som en offentlig virksomhed, der drev lokal jernbaneinfrastruktur, og som ligeledes leverede tjenester med personbefordring, havde. Disse foranstaltninger bestod for det første i en budgettildeling på 70 mio. EUR, som skulle dække denne forvalters økonomiske behov (herefter »den økonomiske foranstaltning«), og for det andet i en overførsel af kapitalandelen i den kriseramte forvalter, som tidligere var helejet af staten, til en offentlig enhed, som drev en national jernbaneinfrastruktur og leverede personbefordring, uden økonomisk modydelse eller udbud, men med en forpligtelse for denne offentlige enhed til at afhjælpe den pågældende forvalters finansielle ubalance (herefter »foranstaltningen med overførsel af egenkapital«).
Consiglio di Stato skulle træffe afgørelse om, hvorvidt en dom, hvorved et søgsmål, som forskellige jernbaneselskaber havde anlagt med påstand om annullation af det ministerielle dekret, der fastsatte foranstaltningen med overførsel af egenkapital, blev forkastet, var velbegrundet. Sagsøgerne gjorde gældende, at dekretet var ulovligt, idet der ikke var sket forudgående anmeldelse til Kommissionen af de to foranstaltninger som statsstøtte.
Domstolen bemærkede hvad angår den økonomiske foranstaltning efter Consiglio di Statos spørgsmål om anvendelsen af kriterierne for kvalificeringen af nationale foranstaltninger som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, at der er anvendt statsmidler, når støttemodtageren har opnået ret til at modtage det pågældende beløb, uden at det kræves, at der er sket en egentlig overførsel af de pågældende midler. Ifølge Domstolen påhviler det imidlertid den forelæggende ret at foretage en efterprøvelse i denne henseende. Domstolen bemærkede endvidere, at den således tildelte foranstaltning udelukkende ikke ville være selektiv, hvis det bevises, at den italienske stat handlede som aktionær i den kriseramte virksomhed under hensyntagen til den økonomiske foranstaltnings rentabilitet. Endelig fastslog Domstolen, at den bevarelse af det støttemodtagende selskab, som var muliggjort ved vedtagelsen af den økonomiske foranstaltning, var tilstrækkelig til, at der forelå en risiko for konkurrenceforvridning, selv om de aktiviteter, der udøvedes af støttemodtageren, ikke tidligere havde været genstand for udbud.
Hvad for det andet angår den kvalificering, der skulle lægges til grund for foranstaltningen med overførsel af egenkapital, bemærkede Domstolen, at det på grundlag af dens præcise kendetegn ikke kunne udelukkes, at en sådan foranstaltning kunne begunstige enten det offentlige selskab, der afstod kapitalandelen, eller den kriseramte forvalter eller begge de berørte selskaber. Domstolen præciserede, at de af artikel 345 TEUF omhandlede ejendomsretlige ordninger ikke fritog offentlige ejendomsretlige ordninger og dermed ændringer som dem, der følger af den pågældende foranstaltning, fra at overholde statsstøttereglerne. Hvad angår spørgsmålet, om overførslen af egenkapital udgjorde en selektiv fordel, bemærkede Domstolen, at den italienske stat ikke havde vurderet overførslens rentabilitet, inden den foretog den. Det fremgik således ikke af de akter, om den forelæggende ret havde fremlagt for Domstolen, at den støttemodtagende offentlige virksomhed i medfør af kriteriet om private investorer ville kunne have opnået den samme fordel som den, der blev stillet til rådighed for den ved hjælp af statens midler, på vilkår, der svarede til normale markedsvilkår, hvilket det imidlertid påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
Endelig behandlede Domstolen de konsekvenser, som skal udledes af kvalificeringen som statsstøtte, og som var genstand for Consiglio di Statos andet spørgsmål. Domstolen bemærkede i den henseende, at såfremt de pågældende foranstaltninger bør kvalificeres som statsstøtte, påhviler det den forelæggende ret at drage alle de konsekvenser, der følger af, at disse foranstaltninger i strid med artikel 108, stk. 3, TEUF ikke forudgående blev anmeldt til Kommissionen, og dermed af ulovligheden af disse.