62013CC0105
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 6. februar 2014 (
1
)
Sag C-105/13
P.J. Vonk Noordegraaf
mod
Staatssecretaris van Economische Zaken
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene))
»Fælles landbrugspolitik — direkte betalinger — ny beregning af betalingsrettigheder«
I – Indledning
1.
Er det tilladt kun at korrigere fejl i fastsættelsen af betalingsrettigheder inden for landbrugsstøtte, når korrektionen er til skade for landbrugeren, og at nægte en sådan korrektion til gunst for denne? Dette spørgsmål er genstand for den foreliggende sag.
2.
Det er umiddelbart nærliggende at antage, at fejl skal korrigeres systematisk, således at en fejl korrigeres såvel til skade som til gunst for landbrugeren. Ved nærmere eftertanke kan retssikkerhedsprincippet, således som det er gennemført inden for området for retten til landbrugsstøtte, være til hinder herfor.
3.
Retsgrundlaget for korrektion af fejl samt de bestemmelser, der skal sikre retsikkerheden, bør således undersøges nærmere.
II – Retsforskrifter
A – Forordning (EF) nr. 1782/2003
4.
Tidligere var der i EU-retten fastsat forskellige ordninger for støtte til landbrugsbedrifter. Der blev ydet delvis støtte til fremstillingen af visse produkter, men for mange afgrøder blev der også ydet betaling til dyrkede arealer. Med forordning nr. 1782/2003 (
2
) blev de forskellige støtteforanstaltninger overført til en samlet driftsstøtteordning.
5.
Efter artikel 37, stk 1, i forordning nr. 1782/2003 skulle der med henblik herpå først fastsættes et såkaldt referencebeløb. Det svarede til gennemsnittet af de betalinger, som en landbruger havde modtaget under en bestemt støtteordning i en bestemt periode før ændringen.
6.
På dette grundlag kunne der foretages en beregning af de såkaldte betalingsrettigheder i henhold til artikel 43 i forordning nr. 1782/2003:
»1.   Uden at det berører artikel 48 modtager en landbruger en betalingsrettighed pr. hektar, der beregnes ved at dividere referencebeløbet med et treårigt gennemsnit af det samlede antal hektar, der i referenceperioden har givet ret til de i bilag VI anførte direkte betalinger.
Det samlede antal betalingsrettigheder skal svare til ovennævnte gennemsnitlige antal hektar.
[…]
2.   […]
3.   Ved anvendelsen […], forstås ved »foderareal« det areal på bedriften, der i hele kalenderåret […] var til rådighed til opdræt af dyr, herunder arealer, der udnyttes i fællesskab, og arealer, hvor der dyrkes blandede afgrøder. Foderarealet omfatter ikke:
—
bygninger, skove, damme og veje
—
[…]
4.   Betalingsrettighederne pr. hektar ændres ikke, medmindre andet bestemmes.«
7.
Herudover er begrebet støtteberettiget hektar, som er defineret i artikel 44, stk. 2, i forordning nr. 1782/2003, af betydning i den foreliggende sag:
»Ved »støtteberettiget hektar« forstås ethvert landbrugsareal på bedriften, der er udlagt som agerjord og permanente græsarealer, undtagen arealer med permanente afgrøder eller skov, eller som anvendes til ikke-landbrugsaktiviteter.«
B – Forordning (EF) nr. 73/2009
8.
Forordning nr. 73/2009 (
3
), som er genstand for anmodningen om en præjudiciel afgørelse, har erstattet forordning nr. 1782/2003.
9.
Efter artikel 33, stk. 1, litra a), i forordning nr. 73/2009 kan landbrugere få støtte i henhold til enkeltbetalingsordningen, hvis de ejer betalingsrettigheder, som de har opnået i henhold til forordning nr. 1782/2003.
10.
Artikel 34 i forordning nr. 73/2009 bestemmer, at betalingsrettigheder kun kan modtages pr. anvendt støtteberettiget hektar:
»1.   Der ydes støtte til landbrugerne i henhold til enkeltbetalingsordningen, når der er aktiveret en betalingsrettighed pr. støtteberettiget hektar. Aktiverede betalingsrettigheder giver ret til betaling af de beløb, der er fastsat i deri.
2.   […]
Medmindre der er tale om force majeure eller usædvanlige omstændigheder, skal hektar[erne] opfylde støtteberettigelseskriterierne i hele kalenderåret.«
11.
Artikel 36 i forordning nr. 73/2009 omhandler ændring af betalingsrettigheder:
»Betalingsrettighederne pr. hektar ændres ikke, medmindre andet er fastsat i denne forordning.
Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 141, stk. 2, gennemførelsesbestemmelser for ændring fra 2010 af betalingsrettigheder, især i forbindelse med dele af rettigheder.«
12.
Den definitive karakter af visse betalingsrettigheder er særligt reguleret i artikel 137 i forordning nr. 73/2009.
»1.   Betalingsrettigheder, landbrugerne har fået tildelt før den 1. januar 2009, anses for retmæssige og korrekte fra den 1. januar 2010.
2.   Stk. 1 gælder ikke for betalingsrettigheder, landbrugerne har fået tildelt på grundlag af ukorrekte ansøgninger, medmindre fejlen ikke med rimelighed kunne have været opdaget af landbrugeren.
3.   […]«
13.
I 49. betragtning til forordning nr. 73/2009 anføres følgende herom:
»Ved medlemsstaternes oprindelige tildeling af betalingsrettigheder blev der begået nogle fejl, som resulterede i, at nogle landbrugere fik særlig store betalinger. Denne form for overtrædelser skal normalt være genstand for en finansiel korrektion, indtil det tidspunkt, hvor der træffes korrigerende foranstaltninger. I betragtning af, hvor lang tid der er gået siden den første tildeling af betalingsrettigheder, vil den nødvendige korrektion medføre uforholdsmæssigt store retlige og administrative problemer for medlemsstaterne. Af hensyn til retssikkerheden bør tildelingen af disse betalinger derfor gøres retmæssig [engelsk: regularised, fransk: régulariser].«
C – Gennemførelsesbestemmelserne
14.
Der blev dernæst fastsat gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1782/2003 og nr. 73/2009 i forordning (EF) nr. 796/2004 (
4
) og senere i forordning (EF) nr. 1122/2009 (
5
).
15.
Artikel 73a i forordning nr. 796/2004 (nu med mindre ændringer artikel 81 i forordning nr. 1122/2009) indeholder bestemmelser om justering af betalingsrettigheder:
»Tilbagesøgning af uretmæssigt tildelte rettigheder
1.   Hvis det, efter at landbrugerne har fået tildelt betalingsrettigheder […], konstateres, at en landbruger uretmæssigt har fået tildelt visse betalingsrettigheder, skal den pågældende landbruger overdrage de uretmæssigt tildelte rettigheder til den nationale reserve […]
[...]
2.   Hvis det, efter at landbrugerne har fået tildelt betalingsrettigheder […], konstateres, at betalingsrettighedernes værdi er sat for højt, foretages den nødvendige justering af værdien. […] Værdien af nedsættelsen overgår til den nationale reserve […]
[...]
2a.   Hvis det i forbindelse med anvendelse af stk. 1 og 2 konstateres, at det antal betalingsrettigheder, en landbruger har fået tildelt […] ikke er korrekt, og den uretmæssige tildeling ikke har nogen indvirkning på den samlede værdi af de rettigheder, landbrugeren har modtaget, foretager medlemsstaten en ny beregning af betalingsrettighederne og korrigerer de rettighedstyper, der er tildelt til landbrugeren, hvis det er påkrævet. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, hvis landbrugeren med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen.«
III – Faktiske omstændigheder og det præjudicielle spørgsmål
16.
Parterne i hovedsagen er uenige om støtten til P.J. Vonk Noordegraafs landbrugsbedrift i 2009. Udfaldet af denne tvist er imidlertid også af betydning for de følgende år.
17.
Baggrunden for tvisten skal findes i ændringen af landbrugsstøtten fra en subventionering af visse former for landbrugsproduktion til en enkeltbetalingsordning. For at beregne denne enkeltbetaling fordeles den tidligere modtagne produktionsstøtte på bedriftens landbrugsarealer. I den efterfølgende støtteperiode bevares den således beregnede betalingsrettighed pr. hektar, for så vidt som bedriften råder over de pågældende arealer.
18.
P.J. Vonk Noordegraaf oppebar tidligere præmier til ammekøer og tyre, som ikke var knyttet til det dyrkede areal, men til antallet af dyr. Ved afgørelsen af 18. juli 2006 blev gennemsnittet af hans hidtidige præmier – referencebeløbet efter artikel 37, stk 1, i forordning nr. 1782/2003 – fordelt på de landbrugsarealer, som han på daværende tidspunkt rådede over. Disse arealer blev på dette tidspunkt fastsat til 10,76 ha. Han modtog følgelig 10,76 betalingsrettigheder (
6
). Den målingsmetode, der blev anvendt ved fastsættelsen af arealet, bestod i at registrere bruttoparcelarealet, herunder grøfter, rabatter og veje.
19.
Som følge af Kommissionens kritik blev der imidlertid i 2009 indført et nyt arealregistreringssystem i Nederlandene. Efter dette system medregnes kun nettoparcelarealet. Grøfter, rabatter og veje er dermed udelukket. De støtteberettigede arealer i P.J. Vonk Noordegraafs bedrift, som allerede var blevet registreret i 2006, blev på grundlag af denne metode omberegnet for 2009 og fastlagt til kun 8,34 ha. Denne nedsættelse af arealet beror ikke på, at P.J. Vonk Noordegraaf ikke længere dyrker visse arealer, men skyldes alene det nye registreringssystem. Konsekvensen er, at han kun kan gøre betalingsrettigheder gældende i et tilsvarende mindre omfang.
20.
Parterne er nu uenige om, hvorvidt P.J. Vonk Noordegraafs enkeltbetalinger tillige skal nedsættes tilsvarende. Han anmoder nemlig om, at der foretages en ny beregning af hans betalingsrettigheder i form af en forøgelse af deres værdi, henset til bedriftens reducerede landbrugsareal. Efter hans opfattelse var det forkert at fordele referencebeløbet på 10,76 ha. Det burde have været fordelt på 8,34 ha. Dette ville have hindret en nedsættelse af det samlede beløb af den landbrugsstøtte, som han er berettiget til.
21.
Ifølge den forelæggende ret er det efter nederlandsk ret i princippet tilladt at justere betalingsrettighederne tilsvarende. Da der imidlertid er tvivl om, hvorvidt EU-retten er til hinder for en sådan justering, har College van Beroep voor het bedrijfsleven forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er der tale om en korrekt anvendelse af forordning (EF) nr. 73/2009, især af artikel 34, 36 og 137, såfremt en landbruger, der på grundlag af jorduafhængig produktion har opnået betalingsrettigheder, der er henført til det areal, han ejer, ikke får udbetalt en betydelig del af disse betalingsrettigheder, på trods af, at han i god tro – og i overensstemmelse med den målemetode, som medlemsstaten anvendte ved aktiveringen af betalingsrettighederne i henhold til forordningens artikel 34, men som senere blev forkastet af Kommissionen – havde anmeldt det støtteberettigede antal hektarer, som han ejer, og som ikke er blevet ændret, af den simple grund, at det støtteberettigede areal, der var fastsat før udbetalingen, er blevet reduceret som følge af en ændret målemetode?«
22.
Det er kun Kongeriget Nederlandene og Europa-Kommissionen, som har indgivet skriftlige indlæg i sagen. Der har ikke været afholdt mundtlig forhandling.
IV – Retlig vurdering
A – Om måden, hvorpå enkeltbetalingsordningen fungerer
23.
For at forstå anmodningen om en præjudiciel afgørelse er det nyttigt først at belyse enkeltbetalingsordningen ved hjælp af et forenklet eksempel. I princippet og med forbehold af andre bestemmelser, som ikke er relevante i den foreliggende sag, er en landbrugers enkeltbetaling resultatet af en fordeling af den støtte, der er modtaget under den tidligere ordning på de af landbrugeren dyrkede arealer.
24.
Med henblik herpå beregnes først et referencebeløb, som svarer til den støtte, som landbrugeren har modtaget under den gamle støtteordning i de tre sidste år før ændringen (artikel 37 i forordning nr. 1782/2003). Referencebeløbet fordeles dernæst på det gennemsnitlige dyrkede areal i denne periode. På grundlag heraf modtager landbrugeren et bestemt antal betalingsrettigheder, som svarer til de nævnte arealers antal hektar, og som hver især repræsenterer en bestemt værdi (artikel 43 i forordning nr. 1782/2003).
25.
Hvis landbrugerens referencebeløb udgør 8000 EUR, fordi dette var gennemsnittet af hans støtte i referenceperioden, og hvis han i gennemsnit dyrkede 10 ha, er han berettiget til ti betalingsrettigheder, som hver repræsenterer en værdi på 800 EUR. Så længe han fortsætter med at dyrke de samme arealer, kan han gøre disse rettigheder, altså samlet 8000 EUR, gældende hvert år (artikel 34 i forordning nr. 73/2009).
26.
Såfremt det imidlertid senere viser sig, at de hektar, der er anvendt i eksemplet, reelt kun omfatter otte hektar, som dyrkes med henblik på landbrug, mens resten udgør veje og grøfter, kan landbrugeren kun gøre otte betalingsrettigheder gældende.
27.
Hvorvidt den samlede værdi af de betalingsrettigheder, der tilkommer ham, dermed også skal nedsættes til otte gange 800 EUR, dvs. i alt 6400 EUR, er spørgsmålet i den foreliggende sag. En sådan nedsættelse ville kunne undgås, såfremt det omberegnede areal ikke kun blev taget i betragtning ved udbetalingen af rettigheder, og såfremt der tillige blev foretaget en korrektion af beregningen af betalingsrettigheder. Dermed ville landbrugeren modtage otte betalingsrettigheder, som hver havde en værdi af 1000 EUR, og han kunne også på grundlag af de omberegnede arealer fortsat gøre de 8000 EUR gældende fuldt ud.
28.
For at besvare det spørgsmål, der er forelagt til præjudiciel afgørelse, skal der tages stilling til, om en sådan tilpasning er tilladt, dvs. om der er retligt grundlag herfor (herom under B), og dernæst om artikel 137 i forordning nr. 73/2009 om den definitive karakter af tildelte betalingsrettigheder er til hinder for en tilpasning (herom under C).
B – Om betingelserne for en tilpasning
29.
Artikel 73a i forordning nr. 796/2004 kunne udgøre retsgrundlaget for en tilpasning.
30.
Det er rigtigt, at artikel 36, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 foreskriver, at betalingsrettighederne pr. hektar ikke ændres, medmindre andet er fastsat i forordningen. Kommissionen kan imidlertid i henhold til artikel 36, stk. 2, fastsætte gennemførelsesbestemmelser om ændring af betalingsrettigheder.
31.
Da den foreliggende sag vedrører betalinger foretaget i 2009, er det i henhold til artikel 86 i forordning nr. 1122/2009 stadig gennemførelsesbestemmelserne i den tidligere gældende forordning nr. 796/2004, der finder anvendelse. Forordning nr. 796/2004 var baseret på forordning nr. 1782/2003, hvis artikel 43, stk. 4, i lighed med artikel 36 i forordning nr. 73/2004 foreskrev, at rettighederne ikke ændres, medmindre andet var bestemt.
32.
Som Kommissionen har anført, kunne artikel 73a, stk. 1, og stk. 2a i forordning nr. 796/2004 tjene som retsgrundlag for en ny beregning. Efter stk. 1 må en landbruger overdrage de tildelte rettigheder til den nationale reserve, hvis det konstateres, at denne uretmæssigt har fået tildelt visse betalingsrettigheder. I tilfælde af en sådan konstatering bestemmer stk. 2a, at medlemsstaten foretager en ny beregning af betalingsrettighederne, hvis den uretmæssige tildeling ikke har nogen indvirkning på den samlede værdi af de rettigheder, landbrugeren har modtaget. Stk. 2a finder dog ikke anvendelse, hvis landbrugeren med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen.
33.
Heraf kan der udledes ikke blot en mulighed for, men ligefrem en pligt til at foretage en ny beregning af betalingsrettighederne for P.J. Vonk Noordegraafs bedrift. I det foreliggende tilfælde ville en ny beregning nemlig ikke have nogen indvirkning på den samlede værdi af de rettigheder, som han modtager. Denne værdi svarer faktisk til det uændrede referencebeløb, dvs. hans gennemsnitlige støtte før ændringen af engangsbetalingen. Det kan derfor også antages, at P.J. Vonk Noordegraaf ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen i forbindelse med arealfastsættelsen, idet denne skyldtes den af de nederlandske myndigheder anvendte metode.
34.
Nederlandene bestrider imidlertid, at den oprindelige tildeling af betalingsrettigheder i 2006 var ukorrekt.
35.
Det skal derfor undersøges, om antallet af tildelte betalingsrettigheder var ukorrekt som følge af, at man ved fastsættelsen af de relevante arealområder havde medregnet veje og grøfter, som ikke blev medregnet ved arealfastsættelsen i 2009. I så fald ville bedriften have fået tildelt et for højt antal betalingsrettigheder, der hver havde en for lav beløbsmæssig værdi.
36.
I henhold til den oprindelige affattelse af artikel 44, stk. 2, i forordning nr. 1782/2003 var det først kun agerjord eller permanente græsarealer, der udgjorde støtteberettigede arealer (
7
). Senere blev også arealer, der blev anvendt til andre afgrøder, tilføjet (
8
). Andre områder, navnlig veje og grøfter, var ikke støtteberettigede på det tidspunkt.
37.
Artikel 43 i forordning nr. 1782/2003 foreskriver imidlertid ikke udtrykkeligt, at der ved beregningen af betalingsrettigheder kun skal tages hensyn til støtteberettigede arealer. I henhold til 30. betragtning til forordningen skal betalingsrettighederne således kædes sammen med bedriftens støtteberettigede areal. I overensstemmelse hermed er de arealer, der er støtteberettigede, udtrykkeligt nævnt med henblik på de alternative tildelingsmåder for betalingsrettigheder, der er fastsat i artikel 59. Det kan følgelig antages, at de arealer, der skal tages i betragtning ved beregningen af betalingsrettigheder, generelt er de samme som de arealer, der skal tages hensyn til ved den senere støtteudbetaling.
38.
I øvrigt fremgår det klart af artikel 43, stk. 3, i forordning nr. 1782/2003, at det foderareal, der tages i betragtning, navnlig ikke omfatter damme og veje. Det kan derfor ikke antages, at sådanne områder kan medregnes i andre landbrugsarealer.
39.
Områder, der ikke benyttes som agerland eller permanente græsarealer eller til andre godkendte afgrøder, skal derfor ikke tages i betragtning ved beregningen af betalingsrettigheder, hvilket allerede var tilfældet i 2006. Såfremt dette imidlertid er sket, således som det fremgår af forelæggelseskendelsen, ville det fastsatte antal betalingsrettigheder have været ukorrekt fra begyndelsen, som omhandlet i artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004.
40.
Det kan derfor fastslås, at den kompetente medlemsstat skal foretage en ny beregning af en landbrugers betalingsrettigheder i henhold til artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004, når en tidligere støtte i form af præmier til ammekøer og tyre i forbindelse med den oprindelige beregning af betalingsrettigheder er blevet fordelt på grundlag af et for højt hektarantal som følge af den metode, den pågældende medlemsstat har anvendt til at fastlægge de støtteberettigede arealer.
C – Om den definitive karakter af betalingsrettigheder
41.
Efter Nederlandenes opfattelse er artikel 137, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 imidlertid til hinder for, at der foretages en ny beregning af betalingsrettigheder. I henhold til denne bestemmelse anses betalingsrettigheder, som landbrugerne har fået tildelt før den 1. januar 2009, for retmæssige og korrekte fra den 1. januar 2010.
42.
Nederlandene forstår denne bestemmelse således, at eventuelle fejl i fastlæggelsen af støtteberettigede arealer i forbindelse med den oprindelige tildeling af betalingsrettigheder før den 1. januar 2009 ikke længere kan korrigeres fra den 1. januar 2010.
43.
Umiddelbart kunne artikel 137, stk. 2, første sætningsled, i forordning nr. 73/2009, hvorefter stk. 1 ikke gælder for betalingsrettigheder, som landbrugerne har fået tildelt på grundlag af ukorrekte ansøgninger, tale herimod. Efter artikel 34 i forordning nr. 1782/2003 skal ansøgningen om beregning af betalingsrettigheder nemlig have indeholdt den ukorrekte arealangivelse, som er kendt af de nederlandske myndigheder, dvs. bruttoarealet af parcellen, herunder veje og grøfter.
44.
Dette bør imidlertid ikke være afgørende. I henhold til artikel 137, stk. 2, andet sætningsled, i forordning nr. 73/2009 gælder stk. 1 på trods heraf i de tilfælde, hvor fejlen ikke med rimelighed kunne have været opdaget af landbrugeren. Dette ville være tilfældet, såfremt ansøgningen var baseret på den officielle nederlandske metode til identificering af arealstørrelsen.
45.
Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at artikel 137 i forordning nr. 73/2009 ikke finder anvendelse af tidsmæssige årsager. Selv om de nederlandske myndigheder først har truffet den anfægtede afgørelse efter den 1. januar 2010, vedrører den landbrugsstøtten for 2009. Jeg forstår Kommissionens argument på dette punkt således, at de kompetente myndigheder ved vurderingen af denne ansøgning burde have foretaget en korrektion i henhold til artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004, idet fejlen blev åbenbar i forbindelse med tildelingen af betalingsrettigheder. Det kan derfor ikke være afgørende, om afgørelsen vedrørende en støtteforanstaltning træffes før eller efter den 1. januar 2010, når foranstaltningen vedrører en periode, der ligger før denne dato.
46.
Denne opfattelse kan ikke endeligt afvises. Det ville næppe være rimeligt kun at tillade en korrektion af en for ansøgeren urimelig ulempe i de tilfælde, hvor de kompetente myndigheder har behandlet en ansøgning særlig hurtigt, og samtidig lade forsinkelser i sagsbehandlingen være til hinder for korrigerende foranstaltninger.
47.
Løsningen skal imidlertid ikke findes ved at begrænse den tidsmæssige anvendelse af artikel 137, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 i strid med bestemmelsens ordlyd. Det grundlæggende problem i forbindelse med denne bestemmelse vil fortsat bestå: Bestemmelsen er klart for vidtgående, idet den efter sin ordlyd udelukker, at tidligere fejl, som er til ugunst for landbrugere, der handler i god tro, korrigeres i forhold til en fremtidig landbrugsstøtte.
48.
Det skal derfor undersøges, om artikel 137, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 generelt og uafhængigt af tidspunktet for indledning af proceduren er til hinder for tilpasninger efter artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004.
49.
Efter sin ordlyd konkretiserer artikel 137, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 samlet set retssikkerhedsprincippet i forbindelse med tildeling af betalingsrettigheder. Det ville være i overenstemmelse med bestemmelsens ordlyd at anse den 1. januar 2010 for at være det sidst mulige tidspunkt for indgivelse af en ansøgning om korrektion.
50.
I henhold til 49. betragtning til forordning nr. 73/2009 har artikel 137, stk. 1, imidlertid kun til formål at sikre opretholdelsen af ganske bestemte tildelinger. Denne bestemmelse blev indført med henblik på at give medlemsstaterne mulighed for at undlade at tilbagesøge visse særligt store betalinger, som blev tildelt ved en fejl.
51.
Dette formål kommer også til udtryk i artikel 137, stk. 2, i forordning nr. 73/2009, som allerede er omtalt. Denne bestemmelse begrænser rækkevidden af den retssikkerhed, som er indført ved stk. 1, idet den ikke finder anvendelse på en landbruger, der bærer ansvaret for fejl i beregningen af betalingsrettigheder. Det drejer sig altså om at beskytte landbrugere, der uden egen skyld har modtaget overbetalinger, men omvendt ikke om for fremtiden at cementere en uforskyldt ulempe for landbrugere.
52.
Kun denne fortolkning kan i den foreliggende sag føre til, at der tages hensyn til et ændret kendskab til de støtteberettigede arealer på en sammenhængende måde. I modsat fald ville der for fremtiden blive taget hensyn til den nye og mere præcise fastsættelse af størrelsen på en bedrifts landbrugsareal til ugunst for landbrugeren, men ikke i tilfælde, hvor fastsættelsen ville være til gunst for ham. Dette ville ikke være konsekvent.
53.
Kommissionen har i kraft af sin kompetence til at vedtage gennemførelsesbestemmelser bekræftet denne fortolkning af artikel 137 i forordning nr. 73/2009 gennem udformningen af artikel 81 i Kommissionens forordning nr. 1122/2009, som i store træk svarer til artikel 73a i forordning nr. 796/2004, der er relevant i den foreliggende sag. I forhold til forordning nr. 796/2004 er kompetencen til at foretage de justeringer, som er fastsat i artikel 81, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1122/2009, blevet suppleret med en henvisning til, at bestemmelsen gælder med forbehold af artikel 137 i forordning nr. 73/2009. Dermed skal landbrugere, der i god tro har modtaget for store betalinger, forskånes. Kommissionen har derimod ikke indført en tilsvarende henvisning i artikel 81, stk. 3, i forordning nr. 1122/2009. Denne bestemmelse gør det muligt at korrigere fejl, som ikke har ført til en overbetaling, og den er ikke omfattet af anvendelsesområdet for artikel 137 i forordning nr. 73/2009, idet en tilsvarende henvisning til denne bestemmelse mangler. Det samme må gælde for artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004, der svarer til artikel 81, stk. 3, i forordning nr. 1122/2009.
54.
Dermed finder artikel 137 i forordning nr. 73/2009 ikke anvendelse på en korrektion efter artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004.
V – Forslag til afgørelse
55.
Jeg foreslår derfor Domstolen at træffe følgende afgørelse:
»Den kompetente medlemsstat foretager en ny beregning af en landbrugers betalingsrettigheder i henhold til artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004, når en tidligere støtte i form af præmier til ammekøer og tyre i forbindelse med den oprindelige beregning af betalingsrettigheder er blevet fordelt på grundlag af et for højt hektarantal som følge af den metode, den pågældende medlemsstat har anvendt til at fastlægge støtteberettigede arealer. Artikel 137 i forordning nr. 73/2009 finder ikke anvendelse på en korrektion efter artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – Rådets forordning af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere […] (EUT L 270, s. 1). Trods de mange senere ændringer til forordningen er det i det væsentlige forordningen i sin oprindelige affattelse, der har betydning for den foreliggende sag.
(
3
) – Rådets forordning af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16), i den affattelse, som følger af Kommissionens forordning (EU) nr. 360/2010 af 27.4.2010 om ændring af bilag IV og VIII til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere (EUT L 106, s. 1).
(
4
) – Kommissionens forordning af 21.4.2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 […] (EUT L 141, s. 18) i den affattelse, som følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 380/2009 af 8.5.2009 (EUT L 116, s. 9).
(
5
) – Kommissionens forordning af 30.11.2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 for så vidt angår krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem inden for rammerne af de ordninger for direkte støtte til landbrugerne, som er omhandlet i nævnte forordning, og om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår krydsoverensstemmelse inden for rammerne af støtteordningen for vin (EUT L 316, s. 65) i den affattelse, som følger af Kommissionens forordning (EU) nr. 146/2010 af 23.2.2010 (EUT L 47, s. 1).
(
6
) – Forholdet mellem areal og betalingsrettigheder illustreres igen i punkt 25.
(
7
) – Jf. dom af 14.10.2010, sag C-61/09, Landkreis Bad Dürkheim, Sml. I, s. 9763, navnlig præmis 37 og 43.
(
8
) – Jf. senest den affattelse, der følger af Rådets forordning (EF) nr. 1182/2007 af 6.9.2007, EUT L 273, s. 1.