62023CJ0643
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
14. november 2024 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2011/7/EU – bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner – artikel 2, nr. 3) – begrebet »virksomhed« – udøvelse af selvstændig erhvervsmæssig aktivitet – skuespillerinde – agentkontrakt – betalingspåkravsprocedure«
I sag C-643/23,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Tribunal da Relação de Lisboa (appeldomstolen i Lissabon, Portugal) ved afgørelse af 4. juli 2023, indgået til Domstolen den 26. oktober 2023, i sagen
Agenciart – Management Artístico Lda
mod
CT,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz, som fungerende afdelingsformand for Sjette Afdeling, og dommerne A. Kumin (refererende dommer) og I. Ziemele,
generaladvokat: P. Pikamäe,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
CT ved advogado P. Mendes Ferreira,
–
Europa-Kommissionen ved M. Ioan og M. Narciso, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, nr. 3), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EUT 2011, L 48, s. 1).
2
Anmodningen er fremsat under en sag mellem Agenciart – Management Artístico Lda (herefter »Agenciart«) og CT vedrørende betaling af en provision, som Agenciart krævede i henhold til en agentkontrakt.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Følgende fremgår af femte og tiende betragtning til direktiv 2011/7:
»(5)
Virksomheder bør være i stand til at drive handel inden for hele det indre marked, uden at transaktioner på tværs af grænserne indebærer større risici end salg på hjemmemarkedet. Det fører til konkurrenceforvridning, hvis der gælder væsentligt forskellige regler for henholdsvis transaktioner på hjemmemarkedet og transaktioner på tværs af grænserne.
[...]
(10)
Det forhold, at liberale erhverv er omfattet af dette direktiv, bør ikke forpligte medlemsstaterne til at behandle dem som virksomheder eller handelsforetagender på andre områder end dem, der er omfattet af anvendelsesområdet for dette direktiv.«
4
Direktivets artikel 1 med overskriften »Genstand og anvendelsesområde« bestemmer følgende i stk. 1 og 2:
»1.   Formålet med dette direktiv er at bekæmpe forsinket betaling i handelstransaktioner med henblik på at sikre et velfungerende indre marked og derved fremme virksomhedernes, herunder navnlig de små og mellemstore virksomheders, konkurrenceevne.
2.   Dette direktiv finder anvendelse på alle betalinger, der foretages som vederlag for handelstransaktioner.«
5
Nævnte direktivs artikel 2 fastsætter:
»I dette direktiv forstås ved:
1)
»handelstransaktioner« forretningsmæssige transaktioner mellem virksomheder eller mellem virksomheder og offentlige myndigheder, som indebærer levering af varer eller tjenester mod vederlag
[...]
3)
»virksomhed« enhver enhed bortset fra en offentlig myndighed, der handler som led i selvstændig økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet, uanset om aktiviteten kun udøves af en enkelt person
[...]«
Portugisisk ret
6
Direktiv 2011/7 blev gennemført i portugisisk ret ved decreto-lei no 62/2013 (lovdekret nr. 62/2013) af 10. maj 2013.
7
Artikel 3 i lovdekret nr. 62/2013 har følgende ordlyd:
»I dette lovdekret forstås ved:
[...]
b)
»handelstransaktioner«: forretningsmæssige transaktioner mellem virksomheder eller mellem virksomheder og offentlige myndigheder, som indebærer levering af varer eller tjenester mod vederlag
[...]
d)
»virksomhed«: enhver enhed bortset fra en offentlig myndighed, der handler som led i selvstændig økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet, uanset om aktiviteten kun udøves af en enkelt person
[...]«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
8
Agenciart er et handelsselskab, der driver agentvirksomhed på området for kunst og karrieremanagement for de skuespillere, det repræsenterer. Selskabet var agent for CT, en skuespillerinde, indtil den 30. juni 2017.
9
I maj 2017 forhandlede Agenciart med et TV-selskab og et produktionsselskab CT’s deltagelse i en TV-serie, og Agenciart aftalte vilkår og betingelser for hendes ansættelse. Deltagelsen i TV-serien begyndte i juni 2017 og sluttede i slutningen af maj 2018.
10
For de tjenesteydelser vedrørende karrieremanagement, som selskabet havde leveret til CT i forbindelse med hendes deltagelse i denne TV-serie, udstedte Agenciart en faktura af 17. juli 2019 på 19188 EUR.
11
Da denne faktura forblev ubetalt, indledte Agenciart en betalingspåkravsprocedure mod CT, som gjorde indsigelse herimod.
12
Den ret, ved hvilken sagen er anlagt i første instans, Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo de execução de Lisboa (fogeddommeren ved retten i første instans i Lissabon, Portugal), tog indsigelsen mod fuldbyrdelsen til følge, idet denne bl.a. fandt, at Agenciart ikke kunne anlægge sag mod CT med henblik på fuldbyrdelse i henhold til betalingspåkravsproceduren med den begrundelse, at hun ikke var en handelsvirksomhed.
13
Agenciart har herefter iværksat appel ved Tribunal da Relação de Lisboa (appeldomstolen i Lissabon, Portugal), som er den forelæggende ret.
14
Den forelæggende ret har præciseret, at anvendelsesområdet for betalingspåkravsproceduren fastlægges ved, at det fastslås, at visse forudgående objektive og subjektive betingelser er opfyldt. I det foreliggende tilfælde skal det undersøges, om den forudgående subjektive betingelse vedrørende status som »virksomhed«, der er fastsat i artikel 3, litra d), i lovdekret nr. 62/2013, er opfyldt.
15
I denne henseende har den forelæggende ret anført, at denne bestemmelse i lighed med artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 definerer begrebet »virksomhed« som »enhver enhed [...], der handler som led i selvstændig økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet, uanset om aktiviteten kun udøves af en enkelt person«.
16
Mens Agenciart ifølge den forelæggende ret åbenbart er omfattet af dette begreb, er der tvivl om, hvorvidt CT ligeledes er omfattet heraf. Umiddelbart taler den omstændighed, at hun er skuespillerinde af profession, og at den agentkontrakt, som hun har indgået med Agenciart, har fokus på fremme af hendes erhvervsmæssige aktiviteter som liberalt erhverv, til fordel for kvalificeringen af CT som »virksomhed« som omhandlet i artikel 3, litra d), i lovdekret nr. 62/2013.
17
Ifølge den forelæggende ret har CT imidlertid gjort gældende, at en korrekt fortolkning af loven og af begrebet »virksomhed« ikke gør det muligt at antage, at en person handler i handelsmæssig henseende med udøvelsen af selvstændig økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet alene med den begrundelse, at hun er skuespillerinde ved indgåelsen af en aftale om karrieremanagement.
18
CT har i denne henseende støttet sig på dom af 15. december 2016, Nemec (C-256/15, EU:C:2016:954), hvori Domstolen behandlede fortolkningen af begrebet »virksomhed« som omhandlet i artikel 2, nr. 1), tredje afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EFT 2000, L 200, s. 35), nu artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7, for så vidt angår fysiske personer.
19
I den nævnte doms præmis 33 og 34 fastslog Domstolen således, at for så vidt som den pågældende person som enhed skal handle som led i en økonomisk aktivitet eller som led i selvstændig erhvervsmæssig aktivitet, indebærer dette krav, at nævnte person, uanset dennes retlige form og status i national ret, udøver denne aktivitet på en struktureret og stabil måde.
20
Ifølge den forelæggende ret giver begrebet »stabilitet«, som Domstolen har henvist til, ikke anledning til særlige vanskeligheder i det foreliggende tilfælde. Den forelæggende ret er derimod af den opfattelse, at der hersker tvivl om, hvad der skal forstås ved »som enhed skal handle« og ved udøvelsen af en sådan aktivitet »på en struktureret […] måde«.
21
I dette perspektiv vedrørte dom af 15. december 2016, Nemec (C-256/15, EU:C:2016:954), en person, der var indehaver af en tilladelse til at udøve erhverv som selvstændig håndværker inden for drejning af mekaniske dele og svejseemner. Udøvelsen af en sådan virksomhed forudsatte imidlertid, at denne person ud over sin arbejdskraft og tekniske viden rådede over sine egne anlæg til udøvelsen af sin håndværksvirksomhed samt råvarer og redskaber, dvs. en struktureret helhed af produktionsmidler. Dette adskiller en sådan håndværkers situation fra situationen for en skuespillerinde som CT.
22
Under disse omstændigheder har Tribunal da Relação de Lisboa (appeldomstolen i Lissabon) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal en fysisk person, der [selvstændigt og] sædvanlig[t], som freelancer, udøver erhvervet som skuespillerinde mod et vederlag i penge, kvalificeres som en »virksomhed« som omhandlet i femte betragtning til og artikel 2, nr. 3), i [direktiv 2011/7/], selv om vedkommende ikke er i besiddelse af en organiseret struktur af hjælpemidler (i den forstand, at hun udøver denne aktivitet uden at råde over hverken egne lokaler, personale eller værktøj eller udstyr med relevans for sin erhvervsmæssige aktivitet)?«
Om det præjudicielle spørgsmål
23
Med sit eneste spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 skal fortolkes således, at en fysisk person, der selvstændigt og sædvanligt udøver erhvervet som skuespillerinde mod vederlag uden dog at råde over egne lokaler, personale, værktøj eller udstyr, der er knyttet til den pågældendes erhvervsmæssige aktivitet, er omfattet af begrebet »virksomhed« som omhandlet i denne bestemmelse.
24
I overensstemmelse med fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den lovgivning som den er en del af (dom af 12.10.2023, INTER CONSULTING, C-726/21, EU:C:2023:764, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
25
Det skal indledningsvis bemærkes, at direktiv 2011/7 i overensstemmelse med dets artikel 1, stk. 2, finder anvendelse på alle betalinger, der foretages som vederlag for »handelstransaktioner«, idet sidstnævnte begreb i direktivets artikel 2, nr. 1), defineres som »forretningsmæssige transaktioner mellem virksomheder eller mellem virksomheder og offentlige myndigheder, som indebærer levering af varer eller tjenester mod vederlag«.
26
I modsætning til, hvad CT har gjort gældende i sit skriftlige indlæg, er den grænseoverskridende karakter af en given handelstransaktion uden relevans for anvendelsen af direktiv 2011/7.
27
I henhold til artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 forstås ved »virksomhed« desuden enhver enhed bortset fra en offentlig myndighed, der handler som led i selvstændig økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet, uanset om aktiviteten kun udøves af en enkelt person.
28
I denne henseende fremgår det af Domstolens praksis, at det ikke er tilstrækkeligt, at en person indgår en transaktion, der vedrører en økonomisk aktivitet, for at være omfattet af begrebet »virksomhed« og for, at denne transaktion kan kvalificeres som »handelstransaktion«, men at det kræves, at denne person som enhed skal handle som led i en sådan aktivitet eller selvstændig erhvervsmæssig aktivitet (jf. i denne retning dom af 15.12.2016, Nemec, C-256/15, EU:C:2016:954, præmis 33).
29
Dette krav indebærer, at nævnte person udøver denne aktivitet på en struktureret og stabil måde, som derfor ikke kan begrænse sig til en særskilt og enkeltstående levering, og at den pågældende transaktion indgår i nævnte aktivitet (jf. i denne retning dom af 15.12.2016, Nemec, C-256/15, EU:C:2016:954, præmis 34).
30
Som den forelæggende ret har anført, er det i det foreliggende tilfælde ubestridt, at kontraktforholdet mellem Agenciart og CT gav anledning til en levering af en tjenesteydelse mod vederlag, og at Agenciart skal kvalificeres som en »virksomhed«. Hvad derimod angår spørgsmålet om, hvorvidt CT ligeledes skal kvalificeres som en »virksomhed«, vedrører den forelæggende rets tvivl den omstændighed, at selv om CT udøver erhvervet som skuespillerinde selvstændigt og sædvanligt mod vederlag, råder hun ikke over en organiseret struktur af hjælpemidler, for så vidt som hun begrænser sig til at udøve denne aktivitet uden at råde over egne lokaler, personale, værktøj eller udstyr, der er knyttet til hendes erhvervsmæssige aktivitet.
31
I denne henseende bemærkes indledningsvis, at for så vidt som artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 med henblik på definitionen af begrebet »virksomhed« henviser til »enhver enhed [...], der handler som led i selvstændig [...] erhvervsmæssig aktivitet«, skal det bemærkes, at en fysisk person, der udøver sit erhverv som skuespillerinde selvstændigt og sædvanligt mod vederlag, udøver »selvstændig erhvervsmæssig aktivitet« som omhandlet i denne artikel 2, nr. 3). Det fremgår endvidere af ordlyden af nævnte artikel 2, nr. 3), at den omstændighed, at den pågældende aktivitet kun udøves af en enkelt person, er uden betydning i denne sammenhæng.
32
Hvad dernæst angår kravet om som »enhed« at handle »som led i« en selvstændig erhvervsmæssig aktivitet fremgår det af den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 29, at den pågældende aktivitet skal udøves »på en struktureret og stabil måde«.
33
Det kan imidlertid hverken udledes af ordlyden af artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 eller af denne retspraksis, at kvalificeringen som »virksomhed« som omhandlet i denne artikel 2, nr. 3), afhænger af den omstændighed, at den pågældende person, om hvem det er ubestridt, at vedkommende på sædvanlig vis udøver sin aktivitet, råder over en organiseret struktur af hjælpemidler såsom egne lokaler, personale og værktøj eller udstyr, der er knyttet til denne aktivitet. I visse brancher er de materielle eller immaterielle aktiver begrænset til det mest elementære, idet den aktivitet, der udøves, hovedsageligt er baseret på arbejdskraften (jf. analogt dom af 10.12.1998, Hernández Vidal m.fl., C-127/96, C-229/96 og C-74/97, EU:C:1998:594, præmis 27).
34
Endelig bemærkes, at for så vidt som transaktionen skal udføres »som led i« den pågældende aktivitet, kan den fortolkning, som CT har forfægtet – hvoraf det følger, at selv om en skuespillerinde som udøver af et liberalt erhverv skal kvalificeres som en »virksomhed« som omhandlet i direktiv 2011/7, når denne indgår en aftale med en TV-kanal, handler den pågældende ikke i denne egenskab ved indgåelsen af en agentkontrakt som den i hovedsagen omhandlede – ikke tiltrædes.
35
Det må nemlig antages, at indgåelsen af en agentkontrakt, der foretages af en person, der udøver erhvervet som skuespillerinde, er en del af denne persons erhvervsmæssige aktivitet og er tæt forbundet med denne aktivitet, eftersom indgåelsen af en sådan agentkontrakt, som netop består i promovering og forvaltning af den nævnte aktivitet, nødvendigvis ville være uden genstand, hvis den nævnte person ikke udøvede dette erhverv.
36
Denne fortolkning understøttes af den sammenhæng, hvori artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 indgår, og af det formål, der forfølges med dette direktiv. I denne henseende fremgår det for det første bl.a. af nævnte direktivs artikel 1, stk. 1, at formålet med direktivet er at bekæmpe forsinket betaling i handelstransaktioner med henblik på at sikre et velfungerende indre marked og derved fremme virksomhedernes, herunder navnlig små og mellemstore virksomheder, konkurrenceevne. For det andet fremhæves det i tiende betragtning til direktiv 2011/7, at de liberale erhverv er omfattet af direktivet som »virksomheder«.
37
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 2, nr. 3), i direktiv 2011/7 skal fortolkes således, at en fysisk person, der selvstændigt og sædvanligt udøver erhvervet som skuespillerinde mod vederlag uden dog at råde over egne lokaler, personale, værktøj eller udstyr, der er knyttet til den pågældendes erhvervsmæssige aktivitet, er omfattet af begrebet »virksomhed« som omhandlet i denne bestemmelse.
Sagsomkostninger
38
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
Artikel 2, nr. 3), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EF af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner
skal fortolkes således, at
en fysisk person, der selvstændigt og sædvanligt udøver erhvervet som skuespillerinde mod vederlag uden dog at råde over egne lokaler, personale, værktøj eller udstyr, der er knyttet til den pågældendes erhvervsmæssige aktivitet, er omfattet af begrebet »virksomhed« som omhandlet i denne bestemmelse.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: portugisisk.