62014CO0078(01)
SKLEP PODPREDSEDNIKA SODIŠČA
z dne 8. aprila 2014 (
*1
)
„Začasna odredba — Pritožba — Predlog za odlog izvršitve — Sedmi okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007–2013) — Pogodbe za projekta Oasis in Perform — Začasna ustavitev plačil — Nepravilnosti, ugotovljene v okviru revizij drugih projektov — Naložitev Evropski komisiji, naj izvede plačila — Očitna insolventnost upravičenca — Fumus boni juris — Resna in nepopravljiva škoda — Nujnost — Tehtanje interesov“
V zadevi C‑78/14 P-R,
zaradi predloga za odlog izvršitve na podlagi člena 278 PDEU, ki je bil vložen 17. februarja 2014,
Evropska komisija, ki jo zastopata D. Triantafyllou, agent, in B. Conte, agentka, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias, s sedežem v Atenah (Grčija), ki jo zastopa V. Christianos, dikigoros,
nasprotna stranka,
PODPREDSEDNIK SODIŠČA
po opredelitvi prvega generalnega pravobranilca, P. Cruza Villalóna,
sprejema naslednji
Sklep
1
Evropska komisija je s pritožbo, ki jo je v sodnem tajništvu Sodišča vložila 13. februarja 2014, Sodišču predlagala, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije, ANKO/Komisija (T‑117/12, EU:T:2013:643, v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
2
Komisija je z vlogo, ki jo je v sodnem tajništvu Sodišča vložila 17. februarja 2014, Sodišču predlagala, naj odloži izvršitev izpodbijane sodbe do izreka sodbe v pritožbenem postopku. Z dopisom, ki ga je v sodnem tajništvu Sodišča vložila 18. februarja 2014, je še predlagala, naj se, še preden je nasprotna stranka v postopku predstavila svoja stališča, začasno ugodi temu predlogu do izreka sklepa, s katerim bo končan postopek za izdajo začasne odredbe.
3
Podpredsednik Sodišča je s sklepom z dne 21. februarja 2014 na podlagi člena 160(7) Poslovnika Sodišča odločil, da se izvršitev izpodbijane sodbe odloži do izreka sklepa, s katerim bo končan postopek za izdajo začasne odredbe, še preden je nasprotna stranka v postopku predstavila svoja stališča. Ta stranka, družba ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (v nadaljevanju: ANKO), je pisna stališča o predlogu za izdajo začasne odredbe predložila 4. marca 2014.
Dejansko stanje in izpodbijana sodba
4
Družba ANKO je družba grškega prava, ki se ukvarja s trženjem in proizvodnjo kovinskih izdelkov ter elektronskih in telekomunikacijskih izdelkovter naprav in ki je od leta 2006 sodelovala v več projektih, za katere je sredstva dodelila Evropska skupnost ali Evropska unija.
5
Iz točke 2 izpodbijane sodbe izhaja, da je Komisija 19. decembra 2007 in 21. januarja 2008 – v skladu z Uredbo (ES) št. 1906/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o določitvi pravil za udeležbo podjetij, raziskovalnih središč in univerz pri ukrepih v okviru Sedmega okvirnega programa in razširjanju rezultatov raziskav (2007–2013) (UL L 391, str. 1) v okviru, opredeljenem s Sklepom št. 1982/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o Sedmem okvirnem programu Evropske skupnosti za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007–2013) (UL L 412, str. 1) ter zlasti s posebnim programom „Sodelovanje“ – v imenu Skupnosti z družbama Siemens SA in FIMI Srl kot koordinatorkama dveh ločenih konzorcijev, v katera je spadala družba ANKO, sklenila sporazum o dodelitvi sredstev št. 215754 za financiranje projekta, naslovljenega „Odprta arhitektura za dostopne storitve, integracijo in standardizacijo“ (v nadaljevanju: projekt Oasis), in sporazum o dodelitvi sredstev št. 215952 za financiranje projekta, naslovljenega „Kompleksen večparametrski sistem za učinkovito in stalno ocenjevanje in spremljanje motorične sposobnosti pri Parkinsonovi bolezni in drugih nevrodegenerativnih boleznih“ (v nadaljevanju: projekt Perform).
6
Iz točke 3 izpodbijane sodbe izhaja, da so splošni pogoji, ki so skupni za sporazum o dodelitvi sredstev št. 215754 za financiranje projekta Oasis in sporazum o dodelitvi sredstev št. 215952 za financiranje projekta Perform (v nadaljevanju: skupaj: sporazuma o dodelitvi sredstev), navedeni v Prilogi II k navedenima sporazumoma (v nadaljevanju: Priloga II). Splošno sodišče je v točki 46 izpodbijane sodbe navedlo tudi, da lahko Komisija na podlagi točke II.5(3)(d) Priloge II po prejemu poročil iz točke II.4 te priloge kadar koli začasno ustavi izplačila za celotni znesek, namenjen zadevnemu upravičencu, ali del tega zneska, če:
—
se opravljena dela ne skladajo z določbami sporazuma o dodelitvi sredstev;
—
mora upravičenec državi, katere državljan je, vrniti znesek, ki ga je neupravičeno prejel iz naslova državne pomoči;
—
so kršene določbe sporazuma o dodelitvi sredstev ali obstaja sum na kršitev teh določb oziroma se predpostavlja njihova kršitev, zlasti po nadzoru in revizijah, določenih v točkah II.22 in II.23 Priloge II;
—
obstaja sum na nepravilnost pri izvrševanju zadevnega sporazuma o dodelitvi sredstev, ki jo je storil eden ali več upravičencev, in
—
obstaja sum na nepravilnost ali je ugotovljena nepravilnost pri izvrševanju drugega sporazuma o dodelitvi sredstev, ki se financira iz splošnega proračuna Unije ali iz proračunov, ki jih ta upravlja, ki jo je storil eden ali več upravičencev. V takem primeru se plačila začasno ustavijo, če je nepravilnost huda in sistematična ter bi lahko vplivala na izvrševanje zadevnega sporazuma o dodelitvi sredstev.
7
Komisija je v bistvu menila, da obstajajo utemeljeni razlogi za sum na morebitno kršitev sporazumov o dodelitvi sredstev, zlasti točke II.5(3)(d) Priloge II, zaradi obstoja nepravilnosti, ki jih je storila družba ANKO, zato je kot preventivni ukrep z dopisoma z dne 9. avgusta 2011 tej družbi začasno ustavila izplačila, določena z navedenima sporazumoma.
8
Družba ANKO je s tožbo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča na podlagi člena 272 PDEU in arbitražnih klavzul iz zadevnih sporazumov, Splošnemu sodišču predlagala, naj:
—
ugotovi, da je Komisija z začasno ustavitvijo izplačil iz naslova projektov Oasis in Perform kršila svoje pogodbene obveznosti;
—
Komisiji „naloži“, naj ji plača 637117,17 EUR za projekt Perform skupaj z obrestmi, določenimi v točki II.5(5) Priloge II, in to od vročitve te tožbe;
—
Komisiji „naloži“, naj prizna, da družbi ANKO tej instituciji ni treba vrniti zneska 56.390 EUR, ji je bil izplačan za projekt Oasis, in
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
9
Splošno sodišče je v točki 79 izpodbijane sodbe sprejelo tožbeni razlog družbe ANKO, naveden v podporo njenemu prvemu tožbenemu predlogu, v skladu s katerim naj bi Komisija izplačila za projekta Oasis in Perform ustavila brez pravne podlage in v nasprotju s sporazumoma o dodelitvi sredstev za ta projekta. V točki 93 navedene sodbe je sprejelo tudi drugi tožbeni predlog „v delu, v katerem se predlaga, naj se Komisiji naloži izplačilo zneskov, ki so bili začasno ustavljeni iz naslova projekta Perform, ne da bi to izplačilo prejudiciralo upravičenost izdatkov, ki jih je prijavila družba [ANKO]“. Tretji predlog pa je v točki 98 izpodbijane sodbe zavrnilo.
10
Točki 1 in 2 izreka izpodbijane sodbe se glasita:
„1.
[K]omisija mora družbi ANKO […] izplačati zneske, katerih plačilo je bilo začasno ustavljeno na podlagi točke II.5(3)(d) [Priloge II], ne da bi to izplačilo prejudiciralo upravičenost izdatkov, ki jih je prijavila družba ANKO […], in izvajanje sklepov iz končnega revizijskega poročila 11-INFS-0035 s strani Komisije. Znesek vsot, ki jih je treba izplačati, mora biti zajet v preostanku finančnega prispevka, ki je na razpolago ob začasni ustavitvi izplačil, navedene vsote pa morajo biti povišane za zamudne obresti, ki za vsako obdobje pričnejo teči ob izteku roka za plačilo, ki znaša 105 dni po tem, ko Komisija prejme ustrezna poročila. Stopnja povišanja, ki se uporabi za obresti, je tista, ki je v veljavi prvi dan v mesecu, v katerem zapade plačilo, kot je objavljena v Uradnem listu Evropske unije, serija C.
2.
V preostalem delu se tožba zavrne.“
Predlogi strank
11
Komisija Sodišču predlaga, naj:
—
odloži izvršitev izpodbijane sodbe in
—
družbi ANKO naloži plačilo stroškov.
12
Družba ANKO Sodišču predlaga, naj:
—
zavrne predlog za odlog izvršitve in
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Predlog za izdajo začasne odredbe
13
Treba je opozoriti, da na podlagi člena 60, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča načeloma nima odložilnega učinka. Vendar pa lahko Sodišče, če meni, da okoliščine to zahtevajo, na podlagi člena 278 PDEU odloži izvršitev izpodbijane sodbe (sklep predsednika Sodišča, Front national in Martinez/Parlament, C‑486/01 P-R in C‑488/01 P-R, EU:C:2002:116, točka 71).
14
Člen 160(3) Poslovnika določa, da se v predlogih za izdajo začasne odredbe navedejo „predmet spora, okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanski in pravni razlogi, ki na prvi pogled izkazujejo utemeljenost predlagane začasne odredbe“. Tako lahko sodnik za začasne odredbe odobri odložitev izvršitve in druge začasne ukrepe, če se ugotovi, da je njihova odobritev na prvi pogled dejansko in pravno utemeljena (fumus boni juris) ter da so nujni, tako da se morajo zaradi preprečitve resne in nepopravljive škode za interese stranke, ki jih predlaga, sprejeti in učinkovati pred sprejetjem odločitve v glavni stvari. Ti pogoji so kumulativni, zato je treba predloge za začasne ukrepe zavrniti, kadar kateri od njih ni izpolnjen. Sodnik za začasne odredbe po potrebi tehta tudi zadevne interese (sklep predsednika Sodišča, Technische Glaswerke Ilmenau/Komisija, C‑404/04 P-R, EU:C:2005:267, točki 10 in 11 ter navedena sodna praksa).
15
Kar zadeva pogoj v zvezi z obstojem fumus boni juris, je treba opozoriti, da je ta izpolnjen, kadar v fazi postopka za izdajo začasne odredbe obstaja pomembno pravno nesoglasje, katerega rešitev ni vnaprej jasna, tako da pritožba na prvi pogled ni neutemeljena (glej v tem smislu sklepa predsednika Sodišča, Cour Publishers Association/Komisija, 56/89 R, EU:C:1989:238, točka 31, ter Komisija/Artegodan in drugi, C‑39/03 P-R, EU:C:2003:269, točka 40). Ker je namreč namen postopka za izdajo začasne odredbe zagotovitev polnega učinka prihodnje končne odločbe, da se prepreči praznina v sodnem varstvu, ki ga zagotavlja Sodišče, se mora sodnik za začasne odredbe omejiti na to, da „na prvi pogled“ presodi o utemeljenosti razlogov iz spora, o katerem se meritorno odloča, da ugotovi, ali obstaja dovolj velika verjetnost uspeha pravnega sredstva (sklep podpredsednika Sodišča, Komisija/Nemčija, C‑426/13 P(R), EU:C:2013:848, točka 41).
16
Komisija v obravnavani zadevi navaja en sam pritožbeni razlog, sestavljen iz petih delov, s katerim v bistvu trdi, da so bile kršene pogodbene obveznosti iz sporazumov o dodelitvi sredstev, zlasti točka II.5(3)(d) Priloge II. Natančneje, prvi del tega pritožbenega razloga se nanaša na očitek, da je Splošno sodišče napačno razložilo to pogodbeno klavzulo in jo napačno uporabilo pri presoji „resnosti in sistematičnosti“ zadevnih nepravilnosti kot razloga za začasno ustavitev izplačil, določenih s sporazumoma o dodelitvi sredstev, drugi del se nanaša na napačno presojo obstoja tveganja ponovitve teh nepravilnosti, tretji del se nanaša na napačne sklepe Splošnega sodišča na podlagi nekaterih ad hoc popravkov in vračil zneskov, ki jih je izvedla družba ANKO, četrti del se nanaša na očitek, da je Splošno sodišče napačno razložilo Prilogo II v zvezi s tem, da lahko upravičenci do dodeljenih sredstev uporabijo metodo izračuna izdatkov na podlagi povprečnih izdatkov, na uporabo te možnosti v primeru fiktivnih namesto dejanskih izdatkov in na izkrivljanje dokazov v zvezi s tem, peti del pa se nanaša na to, da je Splošno sodišče pomešalo pogoje za začasno ustavitev izplačil in pogoje za upravičenost prijavljenih izdatkov.
17
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da navedeni različni deli edinega pritožbenega razloga zadevajo kompleksna vprašanja, katerih rešitev ni vnaprej jasna. Splošno sodišče je moralo namreč pri preučitvi spora, v zvezi s katerim je Komisija vložila pritožbo, presoditi celoto dejavnikov, ki vključuje pravna vprašanja, pravno opredelitev, presojo in ugotovitev dejanskega stanja, pri čemer so vsa ta vprašanja tesno povezana drugo z drugim. Torej je za presojo dopustnosti in utemeljenosti očitkov iz te pritožbe potrebna poglobljena preučitev, kar pomeni, da je treba navedeno pritožbo v fazi tega postopka za izdajo začasne odredbe obravnavati, kot da ni popolnoma izključena možnost, da ji bo v postopku meritornega odločanja ugodeno.
18
Natančneje, treba je opozoriti, da Komisija v četrtem delu pritožbenega razloga v podporo pritožbi trdi, da Splošno sodišče v točkah od 71 do 75 izpodbijane sodbe – s priznanjem veljavnosti nekaterih izdatkov za osebje, ki jih je prijavila družba ANKO, z vidika pogodbenih klavzul, zlasti točke II.14(1), drugi pododstavek, Priloge II, na podlagi katere je pod nekaterimi pogoji dovoljeno upoštevanje povprečnih izdatkov za osebje izvajalca – ni upoštevalo obsega teh pogodbenih klavzul, ki sicer res omogočajo metodo izračuna izdatkov na podlagi povprečnega zneska, vendar le v primeru, da je ta povprečni znesek izračunan na podlagi dejanskih, ne pa fiktivnih izdatkov za osebje. Z uporabo „povprečnega zneska“ na podlagi zadevnih klavzul naj ne bi bilo mogoče utemeljiti takih fiktivnih izdatkov, saj je treba navedeni povprečni znesek določiti na podlagi dejanskih izdatkov. Vsekakor naj bi družba ANKO Splošnemu sodišču v resnici predložila dokaze, ki temeljijo na specifičnih in individualiziranih, ne pa „povprečnih“ izdatkih. Zato, prvič, naj bi bila v izpodbijani sodbi storjena pravna napaka v zvezi z razlago pogodbenih klavzul, poleg tega pa, drugič, naj bi Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ki jih je predložila družba ANKO.
19
Družba ANKO izpodbija dejstvo, da trditve, ki jih je razvila Komisija v okviru četrtega dela pritožbenega razloga v podporo svoji pritožbi, kažejo na obstoj fumus boni juris. Po njenem mnenju so te trditve v zvezi z zatrjevanim izkrivljanjem dokazov očitno neutemeljene, poleg tega pa so še nedopustne, saj naj bi želela Komisija z njimi dejansko omajati presoje dejanskega stanja, ki jih je opravilo Splošno sodišče.
20
Treba je ugotoviti, da preučitev navedenega četrtega dela pritožbenega razloga, ki ga navaja Komisija v podporo svoji pritožbi, izpostavlja pomembno nasprotje med Komisijo in Splošnim sodiščem, kar zadeva način, kako je družba ANKO izračunala zadevne izdatke, s tem pa tudi opredelitev teh izdatkov z vidika določb sporazumov o dodelitvi sredstev, zato bo v zvezi z njim mogoče potrebna podrobna analiza pogodbenih klavzul, na podlagi katerih je Splošno sodišče potrdilo način izračuna, ki ga je uporabila družba ANKO, ter dokazov, ki jih je v tem okviru predložila Splošnemu sodišču in ki naj bi jih to domnevno izkrivilo. Ob upoštevanju tehnične narave zgoraj omenjenega nasprotja je treba ugotoviti, da pritožbeni razlog v tem delu v fazi postopka za izdajo začasne odredbe dejansko vključuje pomembna pravna vprašanja, katerih rešitev ni vnaprej jasna, zlasti v zvezi z zatrjevanim domnevnim izkrivljanjem dokazov, tako da pritožba na prvi pogled ni neutemeljena v smislu sodne prakse, navedene v točki 15 tega sklepa.
21
Dalje, če predpostavimo, da bo v sodbi, ki bo izrečena v meritornem postopku, odločeno, da je četrti del tega pritožbenega razloga utemeljen, bi bil lahko s tem omajan sklep Splošnega sodišča iz točk 78 in 79 izpodbijane sodbe, v skladu s katerim pogoji, ki se zahtevajo za uporabo točke II.5(3)(d) Priloge II niso bili izpolnjeni in je zato Komisija z začasno ustavitvijo izplačil na tej podlagi kršila sporazuma o dodelitvi sredstev, omajan pa bi bil tudi sklep iz točk 88 in 93 izpodbijane sodbe, ki temelji na navedenih točkah 78 in 79 ter v skladu s katerim je treba družbi ANKO izplačati zneske, katerih izplačilo je Komisija začasno ustavila, skupaj z zamudnimi obrestmi. Torej je treba v obravnavani zadevi za namene odobritve odloga izvršitve, ki ga predlaga Komisija, upoštevati fumus boni juris, ki je bil ugotovljen v zvezi s četrtim delom pritožbenega razloga.
22
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba ugotoviti, da je pogoj v zvezi s fumus boni juris v obravnavani zadevi izpolnjen.
23
Kar zadeva pogoj v zvezi z nujnostjo, mora stranka, ki predlaga sprejetje začasnih ukrepov, predložiti dokaz, da ne more čakati konca postopka meritornega odločanja o pravnem sredstvu, ne da bi utrpela resno in nepopravljivo škodo (glej v tem smislu sklepa predsednika Sodišča, Matra/Komisija, C‑225/91 R, EU:C:1991:460, točka 19, ter SCK in FNK/Komisija, C‑268/96 P(R), EU:C:1996:381 točka 30). Za dokaz obstoja resne in nepopravljive škode ni treba zahtevati, da se nastanek škode dokaže z absolutno gotovostjo, temveč zadostuje, da jo je mogoče z dovolj veliko verjetnostjo predvideti (sklep podpredsednika Sodišča, EMA/InterMune UK in drugi, C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, točka 38 in navedena sodna praksa).
24
Komisija se v zvezi s tem opira na finančno škodo, ki bi jo utrpela v primeru izvršitve izpodbijane sodbe. Kot dokaz njene nepopravljivosti navaja dejstvo, da je ta sodba v skladu s členom 280 PDEU izvršljiva in da ji je z njo naloženo, da družbi ANKO izplača „zneske, katerih plačilo je bilo začasno ustavljeno na podlagi točke II.5(3)(d) [Priloge II]“, skupaj z zamudnimi obrestmi. Zato trdi, da jo lahko kadar koli doletijo ukrepi za prisilno izvršitev te obsodbe. Komisija poleg tega še trdi, da je družba ANKO – po informacijah, ki ji jih je sama predložila – „na robu stečaja“ in v zvezi z njo v Grčiji potekajo postopki insolventnosti, kar naj bi pomenilo, da nima sredstev, s katerimi bi lahko upnikom povrnila dolgove.
25
Družba ANKO te trditve izpodbija. Trditve Komisije v zvezi z njenim finančnim stanjem naj bi bile „popolnoma neutemeljene“ ter naj bi temeljile na ničnih, netočnih in neupoštevnih dokazih. Družba ANKO je predložila druge dokaze v podporo svoji trditvi, da je popolnoma solventna in da normalno opravlja svoje poslovne dejavnosti. Poleg tega naj bi bilo s členom 1 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropske unije, priloženega Pogodbam EU, PEU in ESAE, odpravljeno tveganje prisilne izvršitve v breme Komisije, saj mora zaplembo nepremičnin in premoženja Unije najprej dovoliti Sodišče.
26
V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da so, kadar je zatrjevana škoda finančna, predlagani začasni ukrepi načeloma upravičeni, če se izkaže, da bi se pritožnica brez teh ukrepov znašla v položaju, ki bi lahko ogrozil njeno finančno sposobnost pred sprejetjem odločbe, s katero bi se končal postopek meritornega odločanja, ali če bi bili njeni tržni deleži znatno spremenjeni (glej v tem smislu sklep predsednika Sodišča, Camar/Komisija in Svet, C‑43/98 P(R), EU:C:1998:166, točka 36, ter sklep podpredsednika Sodišča, EDF/Komisija, C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157, točka 54). Vendar finančna škoda, na katero se v obravnavani zadevi sklicuje Komisija, ne ustreza nobenemu od navedenih primerov.
27
Kljub temu pa je treba ugotoviti, da ne bi bila finančna škoda, ki bi jo utrpela Komisija v primeru izvršitve izpodbijane sodbe – čeprav se razlikuje od škode, opisane v sklepih, navedenih v prejšnji točki – ob upoštevanju posebnih okoliščin te zadeve in če je finančno stanje družbe ANKO dejansko blizu stečaja, nič manj nepopravljiva. Če bi bili družbi ANKO izplačani zneski iz izreka izpodbijane sodbe, bi namreč tvegali, da bi bili ti za proračun Unije za vselej izgubljeni.
28
Čeprav družba ANKO to izpodbija, je teza Komisije v zvezi s finančnim stanjem te družbe podkrepljena z dokazi, ki jih je predložila ta institucija. Glede tega Komisija navaja – družba ANKO pa te navedbe ne izpodbija – da je bil na zahtevo te družbe začet postopek poravnave z upniki družbe in da je v okviru tega postopka Protodikeio Athinon (prvostopenjsko sodišče v Atenah) menilo, da je finančno stanje družbe ANKO tako preobremenjeno, da njeno premoženje ne zadostuje za kritje stroškov postopka, povezanih z razglasitvijo stečaja.
29
Komisija se namreč sklicuje na grško zakonodajo na področju stečajev, natančneje na člen 6(2) zakona 3588/2007, na podlagi katerega stečajno sodišče zavrne zahtevo, ki mu je predložena, če je dokazano, da premoženje dolžnika kljub izpolnjevanju pogojev za razglasitev stečaja ne bo zadostovalo za kritje stroškov postopka, družba ANKO pa ji v zvezi s tem ne nasprotuje. Stečajno sodišče v primeru zavrnitve iz tega razloga odredi vpis imena ali, če je to primerno, naziva dolžnika v splošni poslovni register in registre stečajev, da se tako uradno objavi finančno stanje dolžnika, ta vpis pa se izbriše po preteku treh let. Potrdilo, ki ga je 20. januarja 2014 izdalo sodno tajništvo Protodikeio Athinon in je priloženo predlogu za odlog izvršitve, potrjuje, da v postopku, začetem na zahtevo družbe ANKO, ta družba s svojo zahtevo ni uspela in ni bil razglašen njen stečaj, vendar je bil kljub temu v zvezi z njo v splošni poslovni register in registre stečajev vpisan zaznamek na podlagi členov 6(2) in 8(3) zakona 3588/2007.
30
Iz tega potrdila, ki velja do 20. januarja 2017, v povezavi s členom 6(2) zakona 3588/2007 nedvoumno izhaja, da, prvič, je finančno stanje družbe ANKO očitno blizu stečaja, saj je stečajno sodišče menilo, da njeno premoženje ne zadostuje niti za kritje stroškov postopka, in, drugič, posledično ni mogoče sprejeti trditve te družbe, da potrdilo sodnega tajništva Protodikeio Athinon le potrjuje, da ni bil razglašen njen stečaj. Nasprotno, iz tega potrdila izhaja, da vpis družbe ANKO v zadevne registre ostaja aktualen.
31
Poleg tega dokazi, ki jih je predložila družba ANKO in s katerimi dokazuje, da ni nikoli kršila obveznosti plačila prispevkov za socialno varnost in davkov ter da še naprej sklepa nekatere poslovne sporazume, ne zadostujejo za to, da bi lahko z njimi ovrgli sklep, ki izhaja iz potrdila sodnega tajništva Protodikeio Athinon, ki ga je predložila Komisija.
32
V zvezi s trditvijo družbe ANKO, da ob upoštevanju določb člena 1 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropske unije ne obstaja neposredno tveganje za prisilno izvršitev, je treba ugotoviti, da obstoj izpodbijane sodbe zadostuje kot dokaz, da Komisija ne more čakati konca meritornega postopka v zvezi s tožbo, ne da bi pri tem utrpela nepopravljivo škodo, nastanek te škode pa je mogoče predvideti z dovolj veliko verjetnostjo v smislu sodne prakse, navedene v točki 23 tega sklepa. Podobno kot namreč to, da država članica sprejme pravno zavezujoče ukrepe, zadostuje za predpostavko, da je mogoče z dovolj veliko verjetnostjo predvideti nastanek škode, ki bi lahko izhajala iz izterjave državne pomoči, da je tako izpolnjen pogoj v zvezi z nujnostjo (glej v tem smislu sklep podpredsednika Sodišča, Francija/Komisija, C‑574/13 P(R), EU:C:2014:36, točke od 22 do 26), ima v tem postopku enako posledico izvršljivost izpodbijane sodbe.
33
Kar zadeva resnost škode, na katero se sklicuje Komisija, iz predloga za izdajo začasne odredbe kot celote ter zlasti točk 5 in 6 tega predloga izhaja, da bi ta škoda za navedeno institucijo nastala zato, ker mora v skladu s točko 1 izreka izpodbijane sodbe družbi ANKO izplačati „zneske, katerih plačilo je bilo začasno ustavljeno na podlagi točke II.5(3)(d) [Priloge II]“, skupaj z zamudnimi obrestmi. Čeprav v točki 1 tega izreka ni naveden natančen znesek, ki ga mora Komisija izplačati družbi ANKO, je Splošno sodišče v bistvu sprejelo drugi predlog te družbe, s katerim je zahtevala izplačilo zneska 637117,17 EUR skupaj z zamudnimi obrestmi, kakor navaja Komisija v predlogu za izdajo začasne odredbe.
34
Dejstvo, da bi bil za Komisijo in s tem javne finance Unije izgubljen tolikšen denarni znesek, ki objektivno ni zanemarljiv, je treba za namene tega postopka za izdajo začasne odredbe obravnavati kot resno škodo.
35
Zato je treba ugotoviti, da je izpolnjen tudi pogoj v zvezi z nujnostjo.
36
Nazadnje, v zvezi s tehtanjem interesov v tej zadevi družba ANKO trdi, da ji je Komisija povzročila nepopravljivo škodo s tem, da jo je prikrajšala za dragocena likvidna sredstva v obdobju, ključnem za njeno sposobnost preživetja, čeprav že več let uspešno izvršuje pogodbe za to institucijo. Hkrati še poudarja, da je dolgovani znesek z vidika upoštevnega proračuna Komisije zanemarljiv, medtem ko je njegov pomen za njeno podjetje veliko večji. Znesek 637117,17 EUR naj bi namreč predstavljal le 0,007 % proračuna, ki ga je Komisija dodelila zgolj za projekte na področju tehnološkega razvoja, izvedene v okviru Sedmega okvirnega programa za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti, ki je za obdobje 2007–2013 znašal 9,05 milijarde EUR. Nasprotno pa naj bi ta znesek predstavljal 0,953 % prometa družbe ANKO v obdobju 2007–2012, ki je znašal 66835051,14 EUR.
37
V zvezi s tem dejstvo, da družba ANKO ne more doseči takojšnje izvršitve izpodbijane sodbe in torej nemudoma prejeti zadevnih zneskov, te družbe – niti, če je to primerno, njenih upnikov – ne more dokončno prikrajšati za to, da se ji priznajo njene pravice, če bo pritožba pozneje zavrnjena. Poleg tega iz izreka izpodbijane sodbe izhaja, da se na glavnico plačajo obresti, kar pomeni, da bi z njihovim plačilom, če bi bilo to primerno, nadomestili škodo, povezano z zamudo pri izvršitvi te sodbe.
38
Nasprotno, kot je bilo ugotovljeno v točki 27 tega sklepa, bi takojšnja izvršitev izpodbijane sodbe še pred izrekom sodbe v pritožbenem postopku lahko povzročila nepopravljivo škodo za finančne interese Unije, ki jih brani Komisija. Torej je predlagani odlog izvršitve potreben za to, da se zagotovi polni učinek zadnjenavedene sodbe, če bi bila z njo razveljavljena izpodbijana sodba.
39
Tega sklepa ni mogoče omajati z utemeljitvijo družbe ANKO, ki temelji na primerjavi med njenimi sredstvi in sredstvi, s katerimi razpolaga Komisija v okviru Sedmega okvirnega programa za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti. Ker namreč družba ANKO ne tvega, da bi bila dokončno prikrajšana za zadevne zneske iz te zadeve, česar niti ne izpodbija, medtem ko za Komisijo ob upoštevanju finančnega stanja te družbe obstaja nezanemarljivo tveganje, da istih zneskov – če bi Sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo – ne bo mogla nikoli več izterjati, družba ANKO z navedeno utemeljitvijo tehtanja interesov ne more prevesiti v svojo korist.
40
Nazadnje, v zvezi s trditvijo družbe ANKO, da bi lahko, če izpodbijana sodba ne bo takoj izvršena, utrpela nepopravljivo škodo, saj bi bila tako prikrajšana za dragocena likvidna sredstva v obdobju, ključnem za njeno sposobnost preživetja, iz preučitve pogoja v zvezi z nujnostjo, kot je bila opravljena v točkah od 23 do 35 tega sklepa, sicer res izhaja, da je družba ANKO blizu stečaja, zato je ta trditev v neki meri verodostojna. Vendar na podlagi tega ni mogoče sklepati, da bi moral interes družbe ANKO za takojšnjo izvršitev izpodbijane sodbe, ki bi ji omogočila prejetje zneska, ki po njenih lastnih trditvah predstavlja le približno 1 % njenega prometa v zadevnem obdobju, prevladati nad interesom, povezanim z varstvom financ Unije, ki ga brani Komisija. Prav zaradi preobremenjenega finančnega stanja družbe ANKO, kot je bilo ugotovljeno v tem sklepu, mora namreč prevladati interes Unije, da se javni denar ne izplača družbi, v zvezi s katero obstaja veliko tveganje, da ga ne bo mogla povrniti skupaj z zamudnimi obrestmi, če bi ji bilo to naloženo s sodbo v pritožbenem postopku ali celo morebitno novo sodbo Splošnega sodišča.
41
Ob upoštevanju navedenega je treba v interesu učinkovitega izvajanja sodne oblasti odložiti izvršitev izpodbijane sodbe do izreka sodbe v pritožbenem postopku.
Iz teh razlogov je podpredsednik Sodišča sklenil:
1.
Izvršitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije, ANKO/Komisija (T‑117/12), se odloži do izreka sodbe v pritožbenem postopku v zadevi C‑78/14 P.
2.
Odločitev o stroških se pridrži.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.