62011CC0175
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 6. septembra 2012 (
1
)
Zadeva C-175/11
H. I. D._B. A.
proti
Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform_Irski_Attorney General
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska))
„Prošnja državljana tretje države za pridobitev statusa begunca — Nacionalni postopek, pri katerem se prošnje, ki jih vložijo osebe, ki spadajo v določeno kategorijo, opredeljeno na podlagi državljanstva ali izvorne države, obravnavajo po prednostnem ali pospešenem postopku“
1.
V tej zadevi High Court (Irska) Sodišču predlaga, naj poda razlago dveh določb Direktive 2005/85/ES (
2
), ki določa minimalni okvir glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca. Na podlagi prve od teh določb, člena 23(3) in (4), lahko države članice prošnjo za azil obravnavajo po prednostnem ali pospešenem postopku. V skladu z drugo določbo, s členom 39, morajo države članice predvideti, da imajo prosilci za azil pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem, zlasti zoper odločbo v zvezi z njihovo prošnjo za azil.
2.
Tožeči stranki v postopku v glavni stvari, nigerijska državljana, menita, da ti določbi nasprotujeta na Irskem uvedenemu sistemu za priznanje ali odvzem statusa begunca, ker lahko po tem sistemu Minister for Justice, Equality and Law Reform (v nadaljevanju: minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo) odloči, da je treba nekatere kategorije prošenj za azil, opredeljene na podlagi državljanstva prosilca, obravnavati po prednostnem ali pospešenem postopku. Poleg tega menita, da jima možnost za vložitev pritožbe pri Refugee Appeals Tribunal (Irska) (v nadaljevanju: tudi: pritožbeno sodišče za begunce) ne zagotavlja pravice do učinkovitega pravnega sredstva.
3.
To sta torej vidika, na katera se navezujeta vprašanji, ki ju predložitveno sodišče postavlja Sodišču.
4.
V teh sklepnih predlogih bom predstavil razloge, iz katerih menim, da je treba člen 23(3) in (4) Direktive 2005/85 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica nekatere kategorije prošenj za azil, opredeljene na podlagi državljanstva ali izvorne države prosilca, obravnava po pospešenem ali prednostnem postopku.
5.
Nato bom navedel, zakaj je treba po mojem mnenju člen 39 te direktive in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je mogoče pritožbo zoper odločbo organa za presojo vložiti pri pritožbenem sodišču za begunce in pri High Court.
I – Pravni okvir
A – Mednarodno pravo
6.
Konvencija o statusu beguncev, podpisana v Ženevi 28. julija 1951, (
3
) je začela veljati 22. aprila 1954 in je bila dopolnjena s Protokolom o statusu beguncev z dne 31. januarja 1967, ki je začel veljati 4. oktobra 1967.
7.
V skladu s 3. členom Ženevske konvencije države pogodbenice uporabljajo določbe te konvencije brez razlikovanja glede na raso, vero ali deželo porekla beguncev.
B – Pravo Unije
8.
Glavni cilj Direktive 2005/85 je določiti minimalni okvir glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca, (
4
) da bi se zmanjšale razlike med postopki obravnavanja v državah članicah.
9.
Ta skupni evropski azilni sistem temelji na popolni in skupni uporabi Ženevske konvencije. (
5
)
10.
V skladu z uvodno izjavo 8 Direktive 2005/85 ta spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki so priznana zlasti z Listino. Poleg tega je v uvodni izjavi 9 te direktive navedeno, da so države članice pri obravnavanju oseb, ki spadajo na njeno področje uporabe, vezane z obveznostmi iz mednarodnih instrumentov, katerih pogodbenice so in ki prepovedujejo diskriminacijo.
11.
V uvodni izjavi 27 Direktive 2005/85 je navedeno, da je v skladu s temeljnim načelom prava Unije, da je zoper odločbe v zvezi s prošnjami za azil in odvzemom statusa begunca na razpolago učinkovito pravno sredstvo pred sodiščem države članice v smislu člena 267 PDEU. Učinkovitost pravnega sredstva, tudi kar zadeva preučitev pomembnih dejstev, je odvisna od celotnega upravnega in sodnega sistema posamezne države članice.
12.
Na podlagi člena 4(1), prvi pododstavek, Direktive 2005/85 morajo države članice imenovati organ za presojo, ki bo odgovoren za ustrezno obravnavanje prošenj za azil. Ta organ je lahko kateri koli parasodni ali upravni organ v državi članici, ki je odgovoren za obravnavanje prošenj za azil in je pristojen izdajati odločbe na prvi stopnji. (
6
)
13.
Organ za presojo mora pri obravnavanju upoštevati nekatera temeljna načela in jamstva.
14.
Tako člen 8(2) navedene direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da organ za presojo izdaja odločbe v zvezi s prošnjami za azil na podlagi ustreznega obravnavanja. Države članice zato zagotovijo, da:
(a)
se prošnje obravnavajo in odločbe izdajajo posamično ter na objektiven in nepristranski način;
(b)
se iz različnih virov, kot npr. od Urada visokega komisarja ZN za begunce (UNHCR), pridobijo točni in ažurni podatki o splošnih razmerah, ki vladajo v izvornih državah prosilcev za azil in po potrebi v državah, skozi katere so potovali, ter da so ti podatki dostopni osebju, odgovornemu za obravnavanje prošenj in odločanje;
(c)
ima osebje, ki obravnava prošnje in odloča, potrebno znanje o ustreznih standardih na področju azilnega in begunskega prava.“
15.
Poleg tega člen 9(1) in (2), prvi pododstavek, Direktive 2005/85 določa, da je treba odločbe izdajati v pisni obliki ter da morajo odločbe o zavrnitvi prošenj vsebovati obrazložitev dejanskih in pravnih vprašanj in pisni pouk o tem, kako je mogoče negativno odločbo izpodbijati.
16.
Prosilcem za azil morajo biti zagotovljena minimalna jamstva, kot so obveščanje v jeziku, ki ga razumejo, dostop do storitev tolmačenja, možnost komuniciranja z UNHCR, vročitev odločbe v zvezi z njihovo prošnjo za azil v razumnem roku ali obveščanje o vsebini odločbe. (
7
) Zagotovi se jim tudi možnost osebnega razgovora o njihovi prošnji za azil s pristojno osebo, preden organ za presojo izda odločbo. (
8
)
17.
V poglavju III Direktive 2005/85, naslovljenem „Postopki na prvi stopnji“, člen 23, ki se nanaša na postopek obravnavanja, v odstavku 2, prvi pododstavek, določa, da morajo države članice zagotoviti, da se takšen postopek zaključi v najkrajšem možnem času, ne da bi to vplivalo na ustreznost in celovitost obravnavanja.
18.
Člen 23(3) te direktive določa:
„Države članice lahko v skladu s temeljnimi načeli in jamstvi iz Poglavja II prednostno ali pospešeno obravnavajo vsako prošnjo, vključno s prošnjami, pri katerih obstaja velika verjetnost, da so utemeljene, in vključno s prošnjami prosilcev s posebnimi potrebami.“
19.
Ta ista možnost prednostnega ali pospešenega obravnavanja prošenj je državam članicam na voljo tudi v celi vrsti primerov, navedenih v točkah od (a) do (o) člena 23(4) navedene direktive, ki določa:
„Prav tako lahko države članice določijo, da se v skladu s temeljnimi načeli in jamstvi iz Poglavja II prednostno ali pospešeno obravnavajo prošnje, če:
(a)
je prosilec pri predložitvi svoje prošnje in navajanju dejstev odprl samo tista vprašanja, ki niso pomembna ali pa so le zanemarljivega pomena za obravnavanje upravičenosti prosilca do statusa begunca na podlagi Direktive 2004/83/ES[ (
9
)]; ali
(b)
je očitno, da prosilec ne izpolnjuje pogojev za begunca ali za status begunca v državi članici v skladu z Direktivo 2004/83[…]; ali
(c)
se šteje, da je prošnja za azil neutemeljena:
(i)
ker prosilec prihaja iz varne izvorne države v smislu členov 29, 30 in 31; ali
(ii)
ker se brez poseganja v člen 28(1) šteje država, ki ni država članica, za varno za prosilca; ali
(d)
je prosilec zavajal organe tako, da je dajal napačne podatke ali dokumente ali zamolčal pomembne podatke ali dokumente o svoji identiteti in/ali državljanstvu, ki bi lahko negativno vplivali na odločitev; ali
(e)
je prosilec vložil drugo prošnjo za azil, v kateri je navedel druge osebne podatke; ali
(f)
prosilec ni priskrbel podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče z razumno stopnjo verjetnosti ugotoviti njegovo identiteto ali državljanstvo, ali če je verjetno, da je zlonamerno uničil ali odsvojil osebni dokument ali potno listino, ki bi pomagala pri ugotavljanju njegove identitete ali državljanstva; ali
(g)
so bile prosilčeve navedbe nekonsistentne, protislovne, malo verjetne ali nezadostne, zaradi česar je njegova prošnja očitno neprepričljiva glede trditve, da je prosilec žrtev preganjanja v smislu Direktive 2004/83[…]; ali
(h)
je prosilec vložil naknadno prošnjo, ki ne navaja nikakršnih novih pomembnih elementov o okoliščinah, ki ga zadevajo, ali o razmerah v njegovi izvorni državi; ali
(i)
prosilec brez upravičenega razloga ni vložil svoje prošnje že prej, če je imel za to možnost; ali
(j)
je prosilec vložil prošnjo samo zaradi tega, da bi odložil ali onemogočil izvršitev prejšnje ali skorajšnje odločbe, na podlagi katere bi moral biti odstranjen; ali
(k)
prosilec brez pravega razloga ni uspel izpolniti obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive 2004/83[…] ali iz členov 11(2)(a) in (b) ter 20(1) te direktive; ali
(l)
je prosilec nezakonito vstopil na ozemlje države članice ali nezakonito podaljšal svoje bivanje in se brez pravega razloga ni javil oblastem in/ali vložil prošnje za azil v najkrajšem možnem času glede na okoliščine njegovega vstopa; ali
(m)
prosilec predstavlja grožnjo za nacionalno varnost ali javni red države članice ali če je bil prosilec zaradi resnih razlogov javne varnosti in javnega reda po nacionalnem pravu prisilno izgnan; ali
(n)
prosilec noče izpolniti obveznosti dati prstne odtise v skladu z ustrezno zakonodajo [Unije] in/ali nacionalno zakonodajo; ali
(o)
je prošnjo vložil neporočen mladoletnik, za katerega se uporablja člen 6(4)(c), potem ko je bila prošnja staršev ali starša, ki zanj odgovarja(-ta), zavrnjena, in v njej ni navedel nikakršnih novih pomembnih elementov o okoliščinah, ki ga zadevajo, ali o razmerah v njegovi izvorni državi.“
20.
Poleg tega člen 39(1)(a) Direktive 2005/85 določa, da morajo države članice zagotoviti, da imajo prosilci za azil pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem, zlasti zoper odločbe v zvezi z njihovo prošnjo za azil. V ta namen morajo države članice predvideti roke in druga potrebna pravila za uveljavljanje pravice prosilca do učinkovitega pravnega sredstva. (
10
) Države članice lahko določijo tudi roke, v katerih mora sodišče preučiti odločbe organa za presojo. (
11
)
21.
Zakonodajalec Unije je tudi opredelil nekatere pojme. Tako na podlagi člena 2(d) Direktive 2005/85 „dokončna odločba“ pomeni odločbo o tem, ali se državljanu tretje države ali osebi brez državljanstva prizna status begunca na podlagi Direktive 2004/83, in zoper katero ni več možno pravno sredstvo v okviru poglavja V Direktive 2005/85. V skladu s členom 2(e) zadnjenavedene direktive je „organ za presojo“ kateri koli parasodni ali upravni organ v državi članici, ki je odgovoren za obravnavanje prošenj za azil in je pristojen izdajati odločbe na prvi stopnji, ob upoštevanju Priloge I k navedeni direktivi.
22.
V tej prilogi je predvideno, da lahko Irska pri izvajanju določb Direktive 2005/85 šteje, da je organ za presojo iz člena 2(e) te direktive Office of the Refugee Applications Commissioner (urad komisarja za prošnje beguncev, v nadaljevanju: urad ORAC), če gre za preučitev, ali naj se prosilec razglasi za begunca ali ne. V navedeni prilogi je prav tako predvideno, da odločbe na prvi stopnji iz tega istega člena vključujejo priporočila Refugee Applications Commissioner (v nadaljevanju: komisar za prošnje beguncev) o tem, ali naj se prosilec razglasi za begunca ali ne.
C – Irsko pravo
23.
Zakon o beguncih iz leta 1996 (Refugee Act 1996), kakor je bil spremenjen s členom 11(1) zakona o priseljevanju iz leta 1999 (Immigration Act 1999), členom 9 zakona o nezakonitem priseljevanju iz leta 2000 (Illegal Immigrants (Trafficking) Act 2000) in členom 7 zakona o priseljevanju iz leta 2003 (Immigration Act 2003) (v nadaljevanju: zakon o beguncih iz leta 1996), določa zlasti postopkovna pravila v zvezi s prošnjami za azil.
24.
Iz sodbe High Court z dne 9. februarja 2011, (
12
) ki jo je predložilo predložitveno sodišče, je razvidno, da postopek obravnavanja prošnje za azil poteka tako, kot je opisano v nadaljevanju.
25.
Na podlagi člena 8 zakona o beguncih iz leta 1996 se prošnja za azil vloži pri komisarju za prošnje beguncev. Člen 11 tega zakona določa, da ta član urada ORAC s prosilcem opravi razgovor, izvede preiskavo in od prosilca zahteva potrebne informacije. Nato pripravi poročilo, ki vsebuje pozitivno ali negativno priporočilo glede priznanja statusa begunca zadevnemu prosilcu, ter to poročilo predloži ministru za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo. (
13
)
26.
V skladu s členom 17(1) zakona o beguncih iz leta 1996 mora minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo, če je priporočilo komisarja za prošnje beguncev pozitivno, zadevnemu prosilcu priznati status begunca. Če se priporoči, naj se prosilcu status begunca ne prizna, se lahko prosilec na podlagi člena 16 tega zakona zoper priporočilo komisarja za prošnje beguncev pritoži pri pritožbenem sodišču za begunce (Refugee Appeals Tribunal, Irska).
27.
Pritožba pri pritožbenem sodišču za begunce lahko vključuje ustni postopek pred enim od njegovih članov. Po tej obravnavi pritožbeno sodišče za begunce potrdi ali zavrne priporočilo komisarja za prošnje beguncev. Če ugodi prosilcu za azil in presodi, da bi moralo biti priporočilo pozitivno, mora minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo v skladu s členom 17(1) navedenega zakona priznati status begunca. Če v nasprotnem primeru pritožbeno sodišče za begunce meni, da je priporočilo upravičeno negativno, minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ohrani diskrecijsko pravico in odloči, ali naj se status begunca prizna ali ne.
28.
V skladu s členom 5 zakona o nezakonitem priseljevanju iz leta 2000 lahko prosilci za azil izpodbijajo veljavnost priporočil komisarja za prošnje beguncev in odločb pritožbenega sodišča za begunce pred High Court pod posebnimi pogoji, ki se uporabljajo za azilne zadeve. Na podlagi te določbe je bila pri predložitvenem sodišču vložena tožba v postopku v glavni stvari.
29.
Kot določa navedeni člen, je pritožba zoper odločitev High Court pri Supreme Court mogoča samo, če High Court sámo izda potrdilo o dopustitvi te pritožbe (certificate of leave to appeal). V ta namen je v členu 46(3) zakona o sodiščih in sodnih uradnikih iz leta 2002 (Courts and Courts Officers Act 2002), kakor je bil spremenjen v času dejanskega stanja spora o glavni stvari, predvideno, da mora High Court o tej dopustitvi odločiti v dveh mesecih po izvedbi obravnave. Vendar je mogoče ta rok podaljšati.
30.
Treba je tudi navesti, da lahko v skladu s členom 12 zakona o beguncih iz leta 1996 minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo, če se mu to zdi potrebno ali primerno, na komisarja za prošnje beguncev in/ali na pritožbeno sodišče za begunce naslovi pisna navodila, v katerih zahteva, naj eden od njiju prednostno obravnava nekatere kategorije prošenj oziroma naj jih – glede na primer – prednostno obravnavata oba. To prednostno obravnavanje je lahko povezano z državo izvora ali stalnega prebivališča prosilcev, kot je tudi v tej zadevi, ali pa z družinskimi vezmi med prosilci ali z njihovo starostjo, zlasti če gre za mladoletno osebo.
31.
V zvezi s tem je minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo 11. decembra 2003 na komisarja za prošnje beguncev in na pritožbeno sodišče za begunce naslovil navodilo, naj se prednostno obravnavajo prošnje za azil, ki jih od 15. decembra 2003 vložijo nigerijski državljani.
32.
V Prilogi II k zakonu o beguncih iz leta 1996 je navedeno, da pritožbeno sodišče za begunce sestavljajo predsednik in toliko navadnih članov, kolikor je po mnenju ministra za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ob soglasju Minister for Finance (v nadaljevanju: minister za finance) potrebno za hiter potek dela pritožbenega sodišča za begunce, pri čemer mora imeti vsak član že pred imenovanjem najmanj pet let izkušenj pri opravljanju poklica barrister ali solicitor. Člane pritožbenega sodišča za begunce imenuje minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo. Vsak navaden član je imenovan za tri leta v skladu s postopkom, ki ga ob upoštevanju določb te priloge določi minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo. Predsednik pritožbenega sodišča za begunce opravlja svoje naloge na podlagi pisne pogodbe o opravljanju storitev, v kateri so navedeni pogoji, ki jih lahko občasno določi minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ob soglasju ministra za finance. Vsak navaden član prejme plačilo, nadomestila in povračila stroškov, ki jih lahko občasno določi minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ob soglasju ministra za finance.
33.
V navedeni prilogi je prav tako pojasnjeno, da lahko minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo odstavi navadnega člana pritožbenega sodišča za begunce, pri čemer mora to obrazložiti.
34.
Člani pritožbenega sodišča za begunce so uradniki v smislu zakona o ureditvi za javne uslužbence iz leta 1956 (Civil Service Regulation Act 1956).
II – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari
35.
Dejansko stanje v sporu o glavni stvari, kot je razvidno iz zgoraj navedene sodbe High Court z dne 9. februarja 2011, ki jo je predložilo predložitveno sodišče, je takšno.
36.
Zadeva H. I. D. se nanaša na deklico, nigerijsko državljanko, ki je bila v času dejanskega stanja v glavni stvari stara deset let, in ki je na Irsko prispela leta 2008 s svojo materjo. Dekličina mati je v imenu svoje mladoletne hčere pri uradu ORAC vložila prošnjo za azil, ker naj bi družina dekličinega očeta deklici grozila s pohabljenjem spolovil in smrtjo. Ena od hčera zadevnega para naj bi leta 2007 že umrla, potem ko je bila deležna te prakse.
37.
Komisar za prošnje beguncev je v poročilu z dne 15. avgusta 2008 menil, da je treba prošnjo mladoletnice zavrniti, ker materine navedbe niso verodostojne in lokalna policija zagotavlja zadostno zaščito. Mati mladoletne deklice je zoper to poročilo vložila pritožbo pri pritožbenemu sodišču za begunce. Odločanje o tej pritožbi je bilo odloženo, dokler predložitveno sodišče ne izreče sodbe v obravnavanih zadevah.
38.
Zadeva B. A se prav tako nanaša na nigerijskega državljana, ki je avgusta 2008 vstopil na irsko ozemlje in ki je pri uradu ORAC vložil prošnjo za azil, ker naj bi bil v izvorni državi deležen trpinčenja zaradi svoje spolne usmerjenosti.
39.
Komisar za prošnje beguncev je v poročilu z dne 25. avgusta 2008 izdal negativno priporočilo glede prošnje tega nigerijskega državljana, ker je menil, da njegove navedbe niso verodostojne. BA je zoper to priporočilo vložil pritožbo pri pritožbenemu sodišču za begunce. To je z odločbo z dne 25. novembra 2008 zavrnilo pritožbo z obrazložitvijo, da elementi, ki jih je predložil prosilec, niso verodostojni.
40.
H. I. D. in B. A. sta vsak zase vložila tožbo pri High Court, da bi dosegla razglasitev ničnosti po eni strani mnenj komisarja za prošnje beguncev z dne 15. oziroma 25. avgusta 2008 ter po drugi strani navodila ministra za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo z dne 11. decembra 2003 o prednostnem obravnavanju prošenj za azil, ki jih vložijo nigerijski državljani.
41.
High Court je v sodbi z dne 9. februarja 2011 zavrnilo tožbi in ni ugodilo predlogom tožečih strank.
42.
High Court je zdaj pozvano, naj se opredeli o predlogu, ki sta ga vložili ti tožeči stranki, za vložitev pritožbe pri Supreme Court. V skladu s členom 5 zakona o nezakonitem priseljevanju iz leta 2000 je mogoče to pritožbo vložiti samo, če High Court v zvezi s tem izda potrdilo o dopustitvi pritožbe, s katerim potrdi, da se njegova odločba nanaša na pravno vprašanje izrednega javnega pomena in da je v javnem interesu zaželena vložitev pritožbe (certificate of leave to appeal).
III – Vprašanji za predhodno odločanje
43.
High Court je zaradi dvomov glede razlage nekaterih določb Direktive 2005/85 in ker je presodilo, da je treba Sodišču predlagati sprejetje predhodne odločbe, da bi se ugotovilo, ali je treba izdati potrdilo za dopustitev vložitve pritožbe pri Supreme Court, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali določbe Direktive […] 2005/85[…] ali pa splošna pravna načela [U]nije državi članici prepovedujejo sprejetje upravnih ukrepov, ki zahtevajo, da se vrsta prošenj za azil, opredeljenih na podlagi državljanstva ali države izvora prosilca za azil, preizkusi in se o njih odloči v skladu s pospešenim ali prednostnim postopkom?
2.
Ali je treba člen 39 Direktive […] 2005/85[…], če se razlaga v povezavi z uvodno izjavo 27 te direktive in s členom 267 PDEU, razlagati tako, da je v nacionalnem pravu učinkovito pravno sredstvo, ki se zahteva v tej določbi, določeno, če je revizija ali pritožba v zvezi z odločbo o prošnjah na prvi stopnji na podlagi zakona dodeljena tribunalu, ustanovljenemu na podlagi zakona, ki je pristojen za sprejetje zavezujočih odločb – v korist prosilcev za azil – o pravnih in dejanskih vprašanjih, ki so upoštevna za prošnjo za azil, ne glede na obstoj upravne ali organizacijske ureditve, za katero velja nekaj ali pa vse značilnosti:
—
vladni minister ohrani preostanek diskrecijske pravice za razveljavitev zavrnilne odločbe o prošnji za azil;
—
med organi, pristojnimi za odločbo na prvi stopnji, in organi, ki odločajo o pritožbah, obstajajo organizacijske in upravne povezave;
—
minister imenuje člane tribunala, ki sprejemajo odločitve, delajo za krajši delovni čas, in sicer za triletno obdobje, plačani pa so za vsak posamezen primer;
—
minister ohrani pooblastilo za dajanje takih navodil, kot so opredeljena v členih 12, 16(2B)(b) in 16(11) […] zakona [o beguncih iz leta 1996]?“
IV – Analiza
44.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba člen 23(3) in (4) Direktive 2005/85 razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica nekatere kategorije prošenj za azil, opredeljene na podlagi državljanstva ali izvorne države prosilca, obravnava po pospešenem ali prednostnem postopku.
45.
Predložitveno sodišče nato želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali člen 39 te direktive in načelo učinkovitega sodnega varstva, določeno v členu 47 Listine, nasprotujeta ureditvi, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, v skladu s katero se pritožba zoper odločbe organa za presojo vloži pri Refugee Appeals Tribunal, ki po mnenju tožečih strank ni neodvisno sodišče.
A – Uvedba pospešenega ali prednostnega postopka na podlagi državljanstva ali izvorne države prosilca za azil
46.
Najprej se mi zdi koristno opozoriti na namen Direktive 2005/85.
47.
V skladu s členom 1 Direktive 2005/85 je njen cilj določiti minimalne standarde glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah, in sicer na podlagi dveh osnovnih načel, ki ustrezata želji, izraženi v sklepih predsedstva Evropskega sveta iz Tampereja z dne 15. in 16. oktobra 1999: (
14
) pravičnosti in učinkovitosti. (
15
)
48.
Da bi bili zadevni postopki v skladu z načelom pravičnosti, temeljijo na spoštovanju temeljnih pravic in načel, priznanih zlasti z Listino. (
16
) Iz tega načela izhajajo zgoraj navedene določbe poglavja II Direktive 2005/85, naslovljenega „Temeljna načela in jamstva“.
49.
Zahteva po učinkovitosti je določena v členu 23(2) te direktive, v skladu s katerim države članice zagotovijo, da se postopek obravnavanja prošnje za azil zaključi v najkrajšem možnem času, ne da bi to vplivalo na ustreznost in celovitost obravnavanja.
50.
Možnost, da države članice na podlagi člena 23(3) in (4) navedene direktive prošnje za azil obravnavajo po pospešenem ali prednostnem postopku, izhaja iz te zahteve.
51.
Kot je namreč navedeno v uvodni izjavi 11 Direktive 2005/85, je v interesu držav članic in prosilcev za azil, da se o prošnjah za azil odloči, kakor hitro je to mogoče. To je po mojem mnenju mogoče pojasniti zlasti z dejstvom, da je pomembno, da prosilci hitro izvedo za svojo usodo, ter da bi jim lahko predolgo obravnavanje vzelo pogum in jih spodbudilo k odločitvi za nezakonit vstop.
52.
Glede na zgoraj navedeno je treba v tej fazi presoditi, ali je prednostno ali pospešeno obravnavanje nekaterih prošenj za azil, ki se kot primerne za táko obravnavanje razvrščajo na podlagi državljanstva prosilca, praksa, ki je v skladu z ravnovesjem, zahtevanim v Direktivi 2005/85.
53.
Tako je bilo na obravnavi navedeno, da se lahko obravnavanje prošnje za azil po pospešenem ali prednostnem postopku na podlagi odstavka 3 člena 23 te direktive uvede samo, če je prošnja utemeljena ali tudi na podlagi enega od šestnajstih razlogov, predvidenih v odstavku 4 tega člena, kadar vse kaže na to, da je neutemeljena. Zato naj države članice prošenj za azil ne bi smele obravnavati po pospešenem ali prednostnem postopku samo na podlagi državljanstva prosilcev.
54.
Poleg tega tožeči stranki menita, da se lahko odločitev za pospešeni ali prednostni postopek nanaša samo na posamično prošnjo, ne pa na táko kategorijo prošenj. Zlasti opozarjata, da člen 3 Ženevske konvencije določa, da države pogodbenice uporabljajo določbe te konvencije brez razlikovanja glede na raso, vero ali deželo porekla beguncev. Zato je po njunem mnenju uvedba pospešenega ali prednostnega postopka za kategorijo oseb, opredeljeno po takem merilu, v nasprotju z načelom prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva.
55.
Sam se s to analizo ne strinjam, in sicer iz razlogov, ki so navedeni v nadaljevanju.
56.
Zakonodajalec Unije je med pripravo Direktive 2005/85 večkrat navedel, da imajo države članice diskrecijsko pravico pri izvajanju postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca. Tako je Evropska komisija v zgoraj navedenem predlogu direktive pojasnila, da so vsi standardi za izvajanje pravičnih in učinkovitih postopkov določeni brez poseganja v diskrecijsko pravico držav članic do prednostnega razvrščanja primerov glede na svoje nacionalne politike. (
17
)
57.
Isto namero zakonodajalca Unije, da državam članicam prepusti diskrecijsko pravico, najdemo v samem besedilu te direktive, ki se nanaša na postopek obravnavanja. Tako je v njeni uvodni izjavi 11 navedeno, da države članice obravnavanje prošenj za azil organizirajo po lastni presoji, tako da lahko v skladu z nacionalnimi potrebami in ob upoštevanju standardov navedene direktive dajo prednost posamezni prošnji ali pospešijo postopek v zvezi z njo.
58.
Zdi se mi, da se v to smer nagiba tudi besedilo člena 23(3) Direktive 2005/85. Na podlagi te določbe „lahko“ države članice prednostno ali pospešeno obravnavajo vsako prošnjo, „vključno s“ prošnjami, pri katerih obstaja velika verjetnost, da so utemeljene, in prošnjami prosilcev s posebnimi potrebami. Enako se z odstavkom 4 tega člena državam članicam daje možnost, da uporabijo pospešeni ali prednostni postopek na podlagi šestnajstih konkretnih razlogov, s katerimi je mogoče upravičiti uporabo takega postopka, pri čemer je tudi v tem odstavku uporabljen glagol „moči“.
59.
Zakonodajalec Unije je torej res želel državam članicam prepustiti možnost, da se pri obravnavanju prošenj za azil odločijo za pospešeni ali prednostni postopek, (
18
) saj po mojem mnenju uporaba izraza „vključno s“ v členu 23(3) Direktive 2005/85 dokazuje, da je mogoče tak postopek uporabiti za utemeljene in za neutemeljene prošnje.
60.
Poleg tega je Sodišče v točki 29 sodbe z dne 28. julija 2011 v zadevi Samba Diouf (
19
) poudarilo, da postopki, ki jih določa ta direktiva, določajo minimalni standard in da imajo države članice v več pogledih diskrecijsko pravico pri izvajanju teh določb ob upoštevanju posebnosti nacionalnega prava. Ta diskrecijska pravica, priznana državam članicam, je sestavni del skupnega evropskega azilnega sistema, ki ga je uvedel zakonodajalec Unije. (
20
)
61.
Ne sme se namreč pozabiti, da je navedena direktiva samo prva faza vzpostavljanja skupnega evropskega azilnega sistema (
21
) in da je namenjena minimalnemu usklajevanju pravil, ker državam članicam ni treba uporabljati enotnih postopkov in tako obdržijo svoje nacionalne sisteme.
62.
V zvezi s tem se lahko nacionalne potrebe med državami članicami precej razlikujejo, saj so lahko njihovi migracijski tokovi zelo različni. Za obvladovanje množičnega navala prosilcev za azil, kot ga verjetno doživlja Irska, kar zadeva nigerijske državljane (
22
), morajo države članice imeti možnost, da kar najbolje organizirajo svoje delo za karseda učinkovito obdelavo prošenj za azil ob upoštevanju cilja hitrega obravnavanja, zastavljenega v Direktivi 2005/85, in ob zagotavljanju spoštovanja minimalnih zahtev, predvidenih v njej.
63.
Kar zadeva organizacijo postopkov in določanje rokov zanje, je torej treba v skladu z načelom postopkovne avtonomije držav članic uporabljati nacionalno procesno pravo. (
23
)
64.
Glede načela prepovedi diskriminacije, na katero se sklicujeta tožeči stranki, moram opozoriti, da to načelo ne zahteva le, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno, ampak tudi, naj se različni položaji ne obravnavajo enako. (
24
)
65.
Na področju azila in zlasti v sistemu, uvedenem z Direktivo 2005/85, je treba šteti, da ima državljanstvo prosilca odločilno vlogo. (
25
) Njegova izvorna država je namreč tista, po kateri se bo pri sprejemanju odločitve ravnal organ za presojo, ker mora pridobiti podatke o splošnih razmerah, ki vladajo v tej državi, (
26
) da bi ugotovil obstoj ali neobstoj nevarnosti za prosilca za azil in, kadar je to primerno, obstoj ali neobstoj potrebe po zaščiti.
66.
Poleg tega je to razlog, iz katerega je zakonodajalec Unije uvedel koncept varne izvorne države, v skladu s katerim bi bilo treba, če je možno tretjo državo šteti za varno izvorno državo, državam članicam omogočiti, da jo označijo kot táko in da domnevajo, da je varna tudi za posameznega prosilca. (
27
) Tako bi moralo biti državam članicam zagotovljeno, da se lahko zanesejo na minimalni skupni seznam varnih izvornih držav, ki ga pripravi Svet Evropske unije, (
28
) in da lahko obravnavajo prošnjo za azil na podlagi izpodbojne domneve o varnosti v teh državah. (
29
) Kot določa člen 30 Direktive 2005/85, lahko države članice za namene obravnavanja prošenj za azil same označijo tretje države, ki niso navedene na tem skupnem seznamu, za varne izvorne države.
67.
Zato in za lažje obravnavanje prošenj za azil je zakonodajalec Unije sam predvidel, da lahko države članice določijo, da se prošnje obravnavajo prednostno ali pospešeno, če se šteje, da je prošnja za azil neutemeljena, ker prosilec prihaja iz varne izvorne države v smislu členov od 29 do 31 te direktive ali ker se šteje država, ki ni država članica, za varno za prosilca. (
30
) Tu bo torej državljanstvo nujno dejavnik, ki upravičuje prednostno ali pospešeno obravnavanje. Posledično uporaba tega merila po naravi nikakor ni v nasprotju z Direktivo 2005/85.
68.
Kadar poleg tega obstaja množičen naval prošenj za azil iz iste države, se zdi, da je želja po prednostnem obravnavanju teh prošenj skladna s ciljem učinkovitosti, zastavljenem v tej direktivi, saj je v tem primeru osebje, odgovorno za to obravnavanje, bolje seznanjeno z nevarnostmi, ki bi jim bili lahko izpostavljeni državljani te države, ker naj bi imelo to osebje točne in ažurne podatke o splošnih razmerah, ki vladajo v navedeni državi. Obravnavanje prošenj je tako lažje in hitro, kar je tudi v interesu prosilcev.
69.
Ker je cilj Direktive 2005/85 določiti minimalni okvir glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca z zagotavljanjem, da države članice upoštevajo minimalne zahteve, predpisane s to direktivo in zlasti z njenim poglavjem II, je treba po mojem mnenju preizkus neobstoja diskriminacije opraviti z drugega vidika.
70.
Menim, da je treba položaje prosilcev za azil, ki so v primerljivem položaju, ker si vsi prizadevajo za mednarodno zaščito, primerjati glede na njihovo obravnavanje v postopku za priznanje statusa begunca. Tveganje diskriminacije bi bilo mogoče iskati ne – kot je bilo pravkar omenjeno – v uporabi državljanstva kot merila, ki upravičuje prednostni ali pospešeni postopek, temveč v učinkih takega postopka, če bi se z navedenim postopkom zaradi njegove zasnove in rokov tistim, ki se po njem obravnavajo, odrekla jamstva, zahtevana s členom 23 Direktive 2005/85, v katerem je navedeno, da se ta jamstva uporabljajo za vse oblike postopkov.
71.
Zato uvedba prednostnega postopka, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, ne sme imeti takega učinka, da bi zaradi nje v praksi postalo nemogoče ali brezpredmetno uveljavljanje pravic, ki so s to direktivo podeljene prosilcem za azil, ki so nigerijski državljani. Zlasti mora biti tem na razpolago zadosten rok za to, da zberejo in predložijo elemente, potrebne za utemeljitev njihove prošnje, (
31
) s čimer organu za presojo omogočijo, da pravično in celovito obravnava te prošnje ter se prepriča, da prosilci v svoji izvorni državi niso izpostavljeni nevarnostim.
72.
V tem primeru se mi ne zdi, da bi se položaj nigerijskih državljanov zato, ker se za njihove prošnje za azil uporablja prednostni postopek, obravnaval drugače od položajev prosilcev za azil, ki prihajajo iz drugih tretjih držav. (
32
) Vsekakor je naloga nacionalnega sodišča, da preveri, ali so bila konkretno v okviru prednostnega obravnavanja prošenj za azil, ki sta ju vložila H. I. D. in B. A., upoštevana vsa temeljna načela in jamstva, določena v poglavju II Direktive 2005/85.
73.
Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev menim, da je treba člen 23(3) in (4) Direktive 2005/85 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica nekatere kategorije prošenj za azil, opredeljene na podlagi državljanstva ali izvorne države prosilca, obravnava po pospešenem ali prednostnem postopku.
B – Jamstvo učinkovitega pravnega sredstva v smislu člena 39 Direktive 2005/85
74.
Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali se v sistemu, uvedenem z irsko ureditvijo glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca, upošteva jamstvo učinkovitega pravnega sredstva, kot je določeno v členu 39 Direktive 2005/85 in členu 47 Listine.
75.
V skladu s členom 39(1)(a) te direktive – naj spomnim – države članice zagotovijo, da imajo prosilci za azil pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem zoper odločbo v zvezi z njihovo prošnjo za azil. Kar zadeva člen 47 Listine, ta določa načelo učinkovitega sodnega varstva. (
33
)
76.
V uvodni izjavi 27 navedene direktive je pojasnjeno, da je v skladu s temeljnim načelom prava Unije, da mora biti zoper odločbe v zvezi s prošnjami za azil in odvzemom statusa begunca na razpolago učinkovito pravno sredstvo pred sodiščem države članice v smislu člena 267 PDEU.
77.
Tožeči stranki zlasti trdita, da Refugee Appeals Tribunal ni sodišče v smislu te določbe.
78.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče pri presoji, ali je predložitveni organ „sodišče“ v smislu navedene določbe – kar je vprašanje, ki se nanaša izključno na pravo Unije – upošteva dejstva, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, uporaba pravnih pravil s strani organa in njegova neodvisnost. (
34
)
79.
Izpolnjevanje meril v zvezi z zakonsko podlago, stalnostjo in uporabo pravnih pravil v primeru Refugee Appeals Tribunal ni vprašljivo. (
35
) Po drugi strani tožeči stranki izpodbijata obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, v katerem odloča, in neodvisnost tega organa. To so torej tri točke, ki jih bom preučil v nadaljevanju.
80.
Prvič, ugotoviti je treba, da je bil Refugee Appeals Tribunal ustanovljen s členoma 15 in 16(1) zakona o beguncih iz leta 1996 kot tribunal, pristojen za obravnavanje in reševanje pritožb, vloženih zoper priporočila komisarja za prošnje beguncev, pri čemer je treba spomniti, da se ta priporočila štejejo za odločbe na prvi stopnji v zvezi s prošnjami za azil. (
36
) Če se poleg tega pritožbi pred Refugee Appeals Tribunal ugodi, mora minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo v skladu s členom 17(1) tega zakona priznati status begunca. Samo če Refugee Appeals Tribunal pritožbi prosilca za azil ne ugodi, lahko minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo kljub temu odloči, da se status begunca prizna. Ko se tako enkrat sprejme odločba v korist prosilca za azil, ni nobenega manevrskega prostora. Pozitivne odločbe Refugee Appeals Tribunal so torej pravno zavezujoče in jih morajo državni organi upoštevati.
81.
Drugič, naj opozorim, da zahteva po kontradiktornosti postopka ni absolutno merilo. (
37
) Zato po mojem mnenju dejstvo, da urad ORAC ni dolžan biti zastopan pred Refugee Appeals Tribunal, ni pomembno. Po drugi strani poudarjam, da člen 16(5) zakona o beguncih iz leta 1996 določa, da komisar za prošnje beguncev posreduje Refugee Appeals Tribunal kopije vseh poročil, dokumentov ali pisnih navedb, ki so mu bili predloženi na podlagi člena 11 tega zakona, ter pisno navedbo o naravi in izvoru vseh drugih informacij v zvezi s prošnjo, s katerimi se je seznanil med svojo preiskavo. V skladu s členom 16(8) navedenega zakona Refugee Appeals Tribunal zagotovi enake kopije prosilcu in njegovemu solicitorju, na zahtevo pa tudi visokemu komisarju Združenih narodov za begunce. Poleg tega lahko Refugee Appeals Tribunal razpiše obravnavo ter pozove k udeležbi vsakogar, čigar pričanje se zahteva, prosilcu in komisarju za prošnje beguncev pa omogoči, da zagovarjata svoja stališča. (
38
) Tako vsaka stranka dobi priložnost, da pred Refugee Appeals Tribunal predstavi vse elemente, potrebne za uspeh predloga ali za obrambo.
82.
Naj tudi navedem, da mora v skladu s členom 16(16) tega zakona Refugee Appeals Tribunal pred odločanjem o pritožbi upoštevati zlasti poročilo komisarja za prošnje beguncev, vse pripombe tega komisarja ali visokega komisarja Združenih narodov za begunce, predložene dokaze, vse navedbe, podane na obravnavi, in vse dokumente, pisne navedbe ali druge informacije, ki so bili predloženi komisarju za prošnje beguncev.
83.
Refugee Appeals Tribunal ima torej obsežno pristojnost za nadzor, ker je seznanjeno z dejanskimi in s pravnimi vprašanji ter presoja dokaze, ki so mu predloženi.
84.
Tretjič in zadnjič, tožeči stranki menita, da Refugee Appeals Tribunal ni neodvisen organ. Zlasti trdita, da med njim, uradom ORAC ter ministrom za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo obstajajo organizacijske povezave ter da so člani Refugee Appeals Tribunal izpostavljeni zunanjim pritiskom. Predvsem imenovanje njegovih članov ter določanje pogojev za njihovo imenovanje in plačilo ter drugih vidikov njihovega mandata naj bi bile okoliščine, ki temu organu jemljejo njegovo neodvisnost.
85.
V skladu s sodno prakso Sodišča pojem neodvisnosti, ki je neločljivo povezan z nalogo sojenja, predvsem pomeni, da je zadevna instanca v razmerju do organa, ki je sprejel odločbo, zoper katero je bila vložena tožba, tretja oseba. (
39
) Sodišče je navedlo, da ta pojem zajema dva vidika. Prvi, zunanji vidik vključuje, da je instanca zaščitena pred zunanjim posredovanjem ali pritiski, ki bi lahko ogrozili neodvisnost sojenja njenih članov glede sporov, ki so jim predloženi. Drugi, notranji vidik je povezan s pojmom nepristranskosti in se nanaša na to, da je zagotovljena enaka distanca do strank spora in njihovih posamičnih interesov glede predmeta spora. (
40
)
86.
V obravnavanem primeru člen 15(2) zakona o beguncih iz leta 1996 določa, da je Refugee Appeals Tribunal pri opravljanju svojih nalog neodvisen. Naj spomnim, da kadar ta organ odloči v korist prosilca za azil, je ta odločitev zavezujoča za ministra za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo, ki torej ni pooblaščen za nadzor nad navedeno odločitvijo. Kar zadeva pravila o imenovanju in plačilu, se mi zdi, da ta ne morejo ogroziti neodvisnosti Refugee Appeals Tribunal. Njegovi člani so namreč imenovani izmed oseb, ki imajo najmanj pet let izkušenj pri opravljanju poklica barrister ali solicitor, in za določen čas, pri čemer se njihovo imenovanje s strani ministra za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ne razlikuje od postopkov, ki jih uporablja večina nacionalnih sodišč v Uniji.
87.
Zahtevnejše je vprašanje odstavitve članov Refugee Appeals Tribunal. Opozarjam namreč, da v skladu z ustaljeno sodno prakso varovalke neodvisnosti in nepristranskosti predpostavljajo, da obstajajo pravila, zlasti v zvezi z razlogi za odstavitev članov instance, na podlagi katerih je mogoče zavrniti vsak upravičen dvom pri posameznikih o zavarovanosti navedene instance pred zunanjimi vplivi in o njeni nevtralnosti glede interesov, s katerimi se srečuje. (
41
) Da bi šteli, da je pogoj v zvezi z neodvisnostjo predložitvenega organa izpolnjen, se v sodni praksi v zvezi s tem zahteva zlasti, da so primeri odstavitve članov tega organa določeni z izrecnimi zakonodajnimi določbami. (
42
)
88.
V obravnavanem primeru iz člena 7 Priloge II k zakonu o beguncih iz leta 1996 izhaja, da lahko minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo odstavi navadnega člana Refugee Appeals Tribunal, pri čemer mora to obrazložiti. Na žalost primeri, v katerih je mogoče člane Refugee Appeals Tribunal odstaviti, niso natančneje opredeljeni. Zato se zdi, da minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo razpolaga s široko diskrecijsko pravico. Poleg tega ni določeno, da je lahko odločitev o odstavitvi člana Refugee Appeals Tribunal predmet sodnega nadzora.
89.
Vendar se mi zdi, da je mogoče pomisleke glede zavarovanosti Refugee Appeals Tribunal pred zunanjimi vplivi zavrniti iz teh razlogov.
90.
Po mojem mnenju je z irskim sistemom za priznanje in odvzem statusa begunca mogoče zagotavljati pravico do učinkovitega pravnega sredstva. Kot je bilo namreč že navedeno, člen 5 zakona o nezakonitem priseljevanju iz leta 2000 določa, da lahko prosilci za azil izpodbijajo veljavnost priporočil komisarja za prošnje beguncev in odločb Refugee Appeals Tribunal pred High Court, katerega odločitev je lahko tudi sama predmet pritožbe, vložene pri Supreme Court. Poleg tega se je prav to zgodilo v obravnavanem primeru, saj sta tožeči stranki pri predložitvenem sodišču vložili pritožbo zoper priporočilo komisarja za prošnje beguncev in zoper odločbo Refugee Appeals Tribunal.
91.
Zato se mi zdi popolnoma nemogoče, da bi High Court ali Supreme Court potrdili odločbe, izdane pod pritiskom irske vlade. Zaradi povratnega učinka je verjetno, da bo že sam obstoj teh pravnih sredstev odpravil želje po ustvarjanju pritiskov na ravni Refugee Appeals Tribunal.
92.
Naj v zvezi s tem spomnim, da je v uvodni izjavi 27 Direktive 2005/85 navedeno, da je učinkovitost pravnega sredstva, tudi kar zadeva preučitev pomembnih dejstev, odvisna od celotnega upravnega in sodnega sistema posamezne države članice. Zato imajo po mojem mnenju države članice pri organizaciji svojih postopkov določeno diskrecijsko pravico, če ima nacionalno sodišče možnost preveriti utemeljenost razlogov, na podlagi katerih je pristojni upravni organ razsodil, da je prošnja za mednarodno zaščito neutemeljena ali zlorabljena, in za te razloge ne velja neizpodbojna domneva zakonitosti. (
43
)
93.
Enak pristop je večkrat izrazilo Evropsko sodišče za človekove pravice, nazadnje v svoji sodbi I. M. proti Franciji. (
44
) V tej sodbi je navedlo, da je njegova glavna skrb vprašanje, ali obstajajo učinkovita pravna sredstva, s katerimi je tožeča stranka zaščitena pred samovoljno izročitvijo državi, iz katere je zbežala. (
45
) Poleg tega je pojasnilo, da so lahko zahteve iz člena 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin – podpisane 4. novembra 1950 v Rimu – v zvezi s pravico do učinkovitega pravnega sredstva izpolnjene tudi s sklopom vseh pravnih sredstev, predvidenih po nacionalnem pravu, čeprav gledano posamično navedenih zahtev nobeno od teh sredstev ne izpolnjuje v celoti. (
46
) Evropsko sodišče za človekove pravice je tudi opozorilo, da se s to določbo ne zahteva določena oblika pravnega sredstva in da je organizacija nacionalnih pravnih sredstev diskrecijska pravica držav. (
47
)
94.
Po mojem mnenju se z irskim sistemom za priznanje in odvzem statusa begunca, če se ta sistem upošteva v celoti, spoštuje pravica do učinkovitega pravnega sredstva.
95.
Zato glede na vse zgornje elemente menim, da je treba člen 39 Direktive 2005/85 in člen 47 Listine razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je mogoče pritožbo zoper odločbo organa za presojo vložiti pri Refugee Appeals Tribunal in pri High Court.
V – Predlog
96.
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanji, ki ju je postavilo High Court, odgovori:
1.
Člen 23(3) in (4) Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica nekatere kategorije prošenj za azil, opredeljene na podlagi državljanstva ali izvorne države prosilca, obravnava po pospešenem ali prednostnem postopku.
2.
Člen 39 Direktive 2005/85 in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je mogoče pritožbo zoper odločbo organa za presojo vložiti pri Refugee Appeals Tribunal in pri High Court.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Direktiva Sveta z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (UL L 326, str. 13).
(
3
)	Zbirka pogodb Združenih narodov, zv. 189, str. 150, št. 2545 (1954) (v nadaljevanju: Ženevska konvencija).
(
4
)	Glej člen 1 ter uvodni izjavi 4 in 5 te direktive.
(
5
)	Glej uvodno izjavo 2 navedene direktive.
(
6
)	Glej člen 2(e) te direktive.
(
7
)	Glej člen 10(1) te direktive.
(
8
)	Glej člen 12(1), prvi pododstavek, navedene direktive.
(
9
)	Direktiva Sveta z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 7, str. 96).
(
10
)	Glej člen 39(2) te direktive.
(
11
)	Glej člen 39(4) navedene direktive.
(
12
)	HID & BA proti Refugee Applications Commissioner & Ors, [2008] IEHC 1261 in [2009] IEHC 56.
(
13
)	Člen 13 navedenega zakona.
(
14
)	Ti sklepi so na voljo na spletnem naslovu http://www.europarl.europa.eu/summits/tam_fr.htm.
(
15
)	Glej točki 2 in 3 obrazložitvenega memoranduma predloga direktive Sveta o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (COM(2000) 578 final). Glej tudi poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi Direktive 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (COM(2010) 465 final, str. 3).
(
16
)	Glej zlasti uvodno izjavo 8 navedene direktive.
(
17
)	Glej točko 2 obrazložitvenega memoranduma tega predloga. Glej tudi sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z naslovom „Naproti skupnemu azilnemu postopku in enotnemu statusu, veljavnemu povsod v Uniji za osebe, ki jim je bil dodeljen azil“ (COM(2000) 755 final, str. 8).
(
18
)	Glej v zvezi s tem poročilo Komisije Parlamentu in Svetu, navedeno v opombi 15 (str. 13).
(
19
)	C-69/10, ZOdl., str. I-7151.
(
20
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2011 v združenih zadevah N. S. in drugi (C-411/10 in C-493/10, ZOdl., str. I-13905, točka 65).
(
21
)	Glej sporočilo Komisije Svetu in Parlamentu, navedeno v opombi 17 (str. 8), ter sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z naslovom „Načrt politike azila – celostni pristop k zaščiti v EU“ (COM(2008) 360 final, str. 2).
(
22
)	Glej Joyce, C., Annual Policy Report on Migration and Asylum 2009: Ireland, ESRI Survey and Statistical Report Series 32, Dublin, 30. julij 2010, str. 13. Glej tudi Quinn, E., Stanley, J., Joyce, C., in O’Connell, P. J., Handbook on Immigration and Asylum in Ireland 2007, ESRI Research Series 5, Dublin, 28. avgust 2007, str. 13.
(
23
)	Treba je tudi opozoriti, da se s členom 39(2) in (4) te direktive državam članicam prepušča skrb za določitev rokov za uveljavljanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva zoper odločbe v zvezi s prošnjami za azil.
(
24
)	Glej zlasti sodbo z dne 28. junija 2012 v zadevi Erny (C-172/11, točka 40).
(
25
)	Glej uvodno izjavo 17 te direktive.
(
26
)	Glej člen 8(2)(b) navedene direktive.
(
27
)	Glej tudi v zvezi s tem uvodno izjavo 17 Direktive 2005/85.
(
28
)	Glej v zvezi s tem člen 29(1) te direktive.
(
29
)	Glej uvodno izjavo 19 navedene direktive.
(
30
)	Glej člen 23(4)(c) navedene direktive.
(
31
)	Glej zlasti člen 10(1)(a) navedene direktive.
(
32
)	Glej zgoraj navedeno sodbo HID & BA proti Refugee Applications Commissioner & Ors (točki 36 in 37).
(
33
)	Glej zgoraj navedeno sodbo Samba Diouf (točki 48 in 49).
(
34
)	Glej sodbi z dne 31. maja 2005 v zadevi Syfait in drugi (C-53/03, ZOdl., str. I-4609, točka 29) in z dne 22. decembra 2010 v zadevi RTL Belgium (C-517/09, ZOdl., str. I-14093, točka 36).
(
35
)	Glej točko C.11 stališč tožečih strank, točko 7.13 stališč Irske in točko 47 stališč Komisije.
(
36
)	Glej Prilogo I k Direktivi 2005/85.
(
37
)	Glej sodbo z dne 17. septembra 1997 v zadevi Dorsch Consult (C-54/96, Recueil, str. I-4961, točka 31).
(
38
)	Glej člen 16(10) in (11)(a) in (c) zakona o beguncih iz leta 1996.
(
39
)	Glej zgoraj navedeno sodbo RTL Belgium (točka 38 in navedena sodna praksa).
(
40
)	Prav tam (točki 39 in 40).
(
41
)	Glej sklep z dne 14. maja 2008 v zadevi Pilato (C-109/07, ZOdl., str. I-3503, točka 24 in navedena sodna praksa).
(
42
)	Idem.
(
43
)	Zgoraj navedena sodba Samba Diouf (točka 61).
(
44
)	Glej sodbo ESČP z dne 2. februarja 2012 v zadevi I. M. proti Franciji.
(
45
)	Točka 127.
(
46
)	Točka 129.
(
47
)	Točka 138.