62022TO0578_RES
Дело T‑578/22
Европейски надзорен орган по защита на данните
срещу
Европейски парламент и Съвет на Европейския съюз
Определение на Общия съд (първи разширен състав) от 6 септември 2023 година
„Жалба за отмяна — Институционално право — Обработване на лични данни от Европол — Регламент (ЕС) 2016/794 — Институционални прерогативи на ЕНОЗД — Процесуална легитимация — Жалба, която е отчасти недопустима и отчасти явно недопустима“
Жалба за отмяна — Компетентност на съда на Съюза — Жалба, подадена от орган на Съюза — Жалба, подадена от Европейския надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) — Процесуална легитимация за защита на институционалните си правомощия, изтъкната в подкрепа на тази жалба
(член 263 ДФЕС; член 41, параграф 1 от Регламент № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 26—36)
Жалба за отмяна — Физически или юридически лица — Правен интерес — Процесуална легитимация — Жалба, подадена от Европейския надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) — Процесуална легитимация за защита на институционалните си правомощия — Липса — Допустимост, обусловена от доказването на процесуална легитимация и правен интерес
(член 263, четвърта алинея ДФЕС)
(вж. т. 41—48 и 54—57)
Жалба за отмяна — Процесуална легитимация — Юридически лица — Понятие — Европейски надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) — Орган на Съюза — Включване — Условия
(член 263, четвърта алинея ДФЕС)
(вж. т. 60—65)
Жалба за отмяна — Физически или юридически лица — Актове, които ги засягат пряко и лично — Разпоредби относно обработката на лични данни от Европол — Решение на Европейския надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) срещу Европол — Липса на въздействие на посочените разпоредби върху посоченото решение и върху правомощията на ЕНОЗД — Липса на пряко засягане — Недопустимост
(член 16, параграф 2 ДФЕС и член 263, четвърта алинея ДФЕС; членове 74а и 74б от Регламент 2016/794 на Европейския парламент и на Съвета, изменен с Регламент 2022/991)
(вж. т. 66, 68—76, 78—82, 84 и 85)
Резюме
След провеждане на разследване по собствена инициатива и приемане на решение за налагане на порицание, на 3 януари 2022 г. ЕНОЗД приема решение срещу Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането (Европол) (
1
). С това решение ЕНОЗД по същество е разпоредил на Европол за всяка информация, получена след 4 януари 2022 г., да извърши категоризиране на субектите на данни в срок от шест месеца, считано от датата на получаване на информацията, и в срок от дванадесет месеца, за съществуващия към датата на посоченото решение набор от данни, след изтичането на които срокове Европол е трябвало да заличи тези данни.
На 8 юни 2022 г. Европейският парламент и Съветът приемат изменения регламент за Европол (
2
). С този регламент по силата на две преходни разпоредби (
3
) по същество се определят условията, при които Европол в определен срок следва да категоризира набора от данни, с който разполага към момента на влизане в сила на изменения регламент за Европол, и в тях се уточняват условията и процедурите, при които обработването на лични данни, което не се отнася до категориите субекти на данни, посочени в приложение II към изменения регламент за Европол, и които са предадени на Европол преди 28 юни 2022 г., е допустимо в подкрепа на текущо наказателно разследване.
ЕНОЗД счита, че обжалваните разпоредби нарушават неговата независимост и правомощия в качеството му на надзорен орган, тъй като според него те узаконяват с обратна сила практиките на Европол за запазване на спорните данни и де факто отменят решението от 3 януари 2022 г. Поради това на основание член 263 ДФЕС той иска Общият съд да ги отмени. Той твърди, че процесуалната му легитимация е обоснована от необходимостта да има възможност за съдебна защита, за да защити институционалните си правомощия, и по-специално независимостта си като надзорен орган.
В случая Общият съд е сезиран за първи път с жалба за отмяна, подадена от ЕНОЗД срещу законодателен акт на Съвета и на Парламента, което по-специално повдига въпроса за компетентността на Общия съд да разгледа посочената жалба, въпроса за прилагането по аналогия в настоящия случай на решение Парламент/Съвет(C‑70/88) (
4
), както и въпроса за прякото засягане на ЕНОЗД при приравняването му на юридическо лице съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС.
Съображения на Общия съд
На първо място, Общият съд проверява дали е компетентен да разгледа подадената от ЕНОЗД жалба и отбелязва най-напред, че той не е сред жалбоподателите, посочени в член 263, втора и трета алинея ДФЕС (
5
), нито в списъка на институциите по член 13, параграф 1 ДЕС (
6
). По-нататък той отбелязва, че макар член 263, първа алинея ДФЕС да се отнася изрично до органите, службите и агенциите на Съюза в списъка на авторите на актове, чиято законосъобразност може да бъде оспорена в рамките на жалба за отмяна, това не е така, що се отнася до член 263, втора и трета алинея ДФЕС. Така той уточнява, че макар статутът на ЕНОЗД като независим надзорен орган да е закрепен както в Договора за функционирането на ЕС, така и в Хартата (
7
), той е създаден като орган на Съюза не с акт на първичното право, а с акт на вторичното право (
8
). Следователно, макар да е орган на Съюза със специален статут, ЕНОЗД не е институция на Съюза и във всеки случай не може да се счита за включен сред жалбоподателите, посочени в член 263, втора и трета алинея ДФЕС. Накрая, Общият съд стига до извода, че е компетентен да се произнесе по жалбата, доколкото Съдът запазва компетентността си да разглежда жалбите, посочени в член 263 ДФЕС, подадени по-специално от институция на Съюза срещу законодателен акт (
9
), а ЕНОЗД не е нито институция, нито жалбоподател по смисъла на член 263, втора и трета алинея ДФЕС.
На второ място, Общият съд преценява дали ЕНОЗД има процесуална легитимация съгласно съдебната практика, установена с решение Парламент/Съвет (C‑70/88). Той отбелязва, че в това решение, на което се позовава ЕНОЗД в подкрепа на особената си процесуална легитимация за защита на институционалните си прерогативи, Съдът констатира, че Парламентът няма никаква възможност да оспорва пред съдилищата на Съюза актовете, приети от другите институции, които могат да засегнат собствените му правомощия, и решава да запълни тази непълнота, като използва общия принцип на институционално равновесие. От друга страна, ЕНОЗД може да подаде жалба за отмяна на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС, ако е орган, създаден с акт на вторичното право на Съюза, който може да бъде приравнен на юридическо лице. Освен това Общият съд уточнява, че макар ЕНОЗДП да е със специален статут, който е признат както от Договора за функционирането на ЕС, така и от Хартата и че създаването на независими надзорни органи е съществен елемент от защитата на физическите лица във връзка със защитата на личните данни, независимостта, при която ЕНОЗД трябва да изпълнява функциите си на практика, няма за цел да ограничава правомощията на законодателя на Съюза (
10
). Следователно ЕНОЗД е длъжен да изпълнява своите задачи и да упражнява своите правомощия при пълна независимост, но в рамките на законодателните актове, приети съвместно от Парламента и Съвета и в съответствие с тях, като той следи за спазването на правилата за защитата на физическите лица по отношение на обработката на лични данни от страна на институциите, органите, службите и агенциите на Съюза. Общият съд стига до извода, че решение Парламент/Съвет (C‑70/88) не може да се приложи по аналогия към положението на ЕНОЗД, на който не може да се признае процесуална легитимация по силата на това решение и който трябва да се счита за жалбоподател, който трябва да отговаря на условията за допустимост, предвидени в член 263, четвърта алинея ДФЕС.
На трето място, при проверката на процесуалната легитимация на ЕНОЗД на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС Общият съд най-напред анализира дали в качеството си на орган на Съюза той може да бъде приравнен на юридическо лице по смисъла на този член. Той отбелязва, че прилагайки тълкуването на тази разпоредба в светлината на принципите на ефективен съдебен контрол и на правовата държава, орган на Съюза, какъвто е ЕНОЗД, би трябвало да има процесуална легитимация като „юридическо лице“ да иска отмяна на обжалваните разпоредби, при условие че е пряко и лично засегнат от тях по смисъла на посочената разпоредба. Всъщност такова юридическо лице може също толкова, колкото друго лице или образувание, да бъде отрицателно засегнато в правата или интересите си от акт на Съюза, и следователно трябва да е в състояние при спазване на тези условия да претендира отмяната на такъв акт.
Що се отнася до условието дадено юридическо лице да е пряко засегнато, Общият съд припомня, че съгласно това условие трябва да са изпълнени кумулативно два критерия. Що се отнася, първо, до критерия относно последиците от обжалваните разпоредби за правното положение на ЕНОЗД, Общият съд подчертава, че ЕНОЗД е натоварен с надзора върху прилагането от институциите, органите, службите или агенциите на Съюза на съответните правила за защита на личните данни (
11
). В случая обжалваните разпоредби изменят първоначалния регламент за Европол и не засягат естеството или обхвата на задачите, възложени на ЕНОЗД от законодателството на Съюза. Макар да е вярно, че правният режим, който ЕНОЗД има за задача да контролира, е променен, неговите собствени правомощия не са били променени, тъй като начинът, по който той може законно да ги упражнява, не е бил променен сам по себе си. Следователно ЕНОЗД не е пряко засегнат от обжалваните разпоредби, доколкото тези разпоредби не засягат неговите права, задължения или правомощия. Освен това, що се отнася до последиците от обжалваните разпоредби за решението от 3 януари 2022 г., Общият съд уточнява, че става въпрос за административно решение, което не може да засегне законодателни актове като изменения регламент за Европол или да променя неговото съдържание.
Второ, що се отнася до условието, свързано със свободата на преценка на адресатите, на които е възложено изпълнението на обжалваните разпоредби, Общият съд посочва, че последните оставят известна свобода на преценка на Европол. Следователно изпълнението на тези разпоредби не е напълно автоматично и не произтича единствено от правната уредба на Съюза по отношение на ЕНОЗД, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер.
Следователно, като се има предвид, че обжалваните разпоредби не засягат пряко правното положение на ЕНОЗД и че условията за пряко и лично засягане от акта, чиято отмяна се иска, са кумулативни, Общият съд стига до извода, че жалбата е недопустима.
(
1
)	На основание член 43, параграф 3, буква д) от Регламент (ЕС) 2016/794 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 година относно Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането (Европол) и за замяна и отмяна на решения 2009/371/ПВР, 2009/934/ПВР, 2009/935/ПВР, 2009/936/ПВР и 2009/968/ПВР на Съвета (OВ L 135, 2016 г., стр. 53, наричан по-нататък „първоначалният регламент за Европол“).
(
2
)	Регламент (ЕС) 2022/991 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2022 година за изменение на Регламент (ЕС) 2016/794 по отношение на сътрудничеството на Европол с частноправни субекти, обработването на лични данни от Европол в подкрепа на наказателни разследвания и ролята на Европол в областта на научните изследвания и иновациите (OВ L 169, 2022 г., стр. 1, наричан по-нататък „измененият регламент за Европол“).
(
3
)	Членове 74а и 74б от изменения регламент за Европол (наричани по-нататък „обжалваните разпоредби“).
(
4
)	Решение от 22 май 1990 г., Парламент/Съвет (C‑70/88, EU:C:1990:217).
(
5
)	Съгласно тази разпоредба Съдът може да бъде сезиран с иск, предявен, от една страна, от държава членка, от Парламента, от Съвета или от Комисията, и от друга страна, от Сметната палата, Европейската централна банка (ЕЦБ) и Комитета на регионите.
(
6
)	В тази разпоредба са посочени седем институции — Парламентът, Европейският съвет, Съветът, Комисията, Съдът на Европейския съюз, Европейската централна банка и Сметната палата.
(
7
)	Съгласно член 16, параграф 2 ДФЕС и член 8, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския (наричана по-нататък „Хартата“) спазването на правилата за защитата на физическите лица по отношение на обработката на личните данни от страна на институциите, органите, службите и агенциите на Съюза подлежи на контрол от независими органи.
(
8
)	Член 41, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142).
(
9
)	Съгласно член 51, буква б) от Статута на Съда на Европейския съюз.
(
10
)	Както е посочено в член 14, параграф 1 и член 16, параграф 1 ДЕС.
(
11
)	Съгласно член 1, параграф 3 от Регламент (EC) 2018/1725 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Регламент (ЕО) № 45/2001 и Решение № 1247/2002/ЕО (OB L 295, 2018 г., стр. 3 и параграф 3, буква д) от изменения регламент за Европол.