62012CC0065
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г‑ЖА J. KOKOTT
представено на 21 март 2013 година (
1
)
Дело C‑65/12
Leidseplein Beheer BV
H.J.M. de Vries
(Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden)
„Директива 2008/95/ЕО — Право относно марките — Право на притежателя на регистрирана марка — Марка с репутация — Използване от трето лице на идентичен или сходен на марката с репутация знак без основание и несправедливо — Понятие за основание“
I – Въведение
1.
Държавите членки могат да предоставят на притежателите на марки с репутация правото да забранят на трети лица да използват сходни знаци, ако използването на знака без основание би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или добрата репутацията на марката или би ги увредило.
2.
След като Съдът вече е разгледал определени аспекти на едно възможно основание по повод рекламата по ключови думи в интернет (
2
), сега следва да се проучи доколко добросъвестното използване на знак преди регистрирането на сходна марка, която впоследствие придобива репутация, може да е основание за по-нататъшната употреба на този знак. В случая г‑н De Vries и неговото предприятие Leidseplein Beheer BV са използвали изображението на булдог с надпис „The Bulldog“ много преди марките на Red Bull да бъдат регистрирани за първи път. Предмет на настоящия спор е дали Red Bull може да забрани използването на този знак за енергийна напитка.
II – Правна уредба
А – Правото на Съюза
3.
Член 5, параграф 1 от Директивата относно марките (
3
) урежда правата, с които се ползват всички притежатели на марки:
„Регистрираната марка предоставя на притежателя изключителни права. Притежателят има право да забрани на всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие
а)
всеки знак, идентичен с марката, за стоки или услуги, идентични с тези, за които марката е регистрирана;
б)
всеки знак, при който поради идентичността или сходството му с марката и идентичността или сходството на стоките или услугите, защитени от марката и от знака, съществува вероятност от объркване на част от обществото; вероятността от объркване включва вероятност от свързване на знака с марката“.
4.
Член 5, параграф 2 от Директивата относно марките урежда допълнителните права на притежателите на марки с репутация:
„Всяка държава членка може да предвиди, че притежателят има право да забрани на всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие… знак, който е… сходен с марката, за стоки или услуги, които не са сходни със стоките или услугите, за които е регистрирана марката, ако последната се ползва с репутация в държавата членка и ако използването без основание на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или репутацията на марката или би ги увредило“.
Б – Законодателството на Нидерландия
5.
В Нидерландия правото в областта на марките е уредено в подписаната на 25 февруари 2005 г. в Хага Конвенция на Бенелюкс в областта на интелектуалната собственост. Член 2.20, параграф 1, буква c) от Конвенцията съответства на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките.
III – Фактите и преюдициалното запитване
6.
Red Bull е притежател на словната/фигуративната марка „Red Bull Krating-Daeng“, регистрирана на 11 юли 1983 г. за стоки от клас 32 (безалкохолни напитки). Най-известният продукт на това предприятие е едноименната енергийна напитка.
7.
Г‑н De Vries е притежател на словната/фигуративната марка „The Bulldog“, която е регистрирана на 14 юли 1983 г., също за стоки от клас 32 (безалкохолни напитки), както и на сходни по-късно регистрирани марки. Той е използвал този знак (много) преди Red Bull да заяви през 1983 г. марката си, за регистрация за „кулинарни услуги с продажба на напитки“ и за различни търговски дейности, сред които, както уточнява той, от 1975 г. за т.нар. „кофишопове“ (coffeeshops), както и за кафенета, един хотел, велосипеди под наем, а от 1997 г. — и за енергийна напитка. Както изглежда, Leidseplein Beheer BV е дружеството, чрез което г‑н De Vries извършва тези дейности.
8.
Red Bull иска по-специално г‑н De Vries да не произвежда и разпространява енергийни напитки с опаковки, на които е изобразен знакът „Bull Dog“ или друг знак, който съдържа словния елемент „Bull“, или други сходни знаци, които могат да бъдат объркани с регистрирани от Red Bull марки.
9.
На първа инстанция, пред Rechtbank Amsterdam, делото е спечелено от г‑н De Vries, а на втора инстанция, пред Gerechtshof te Amsterdam — от Red Bull. Понастоящем има висящо дело по касационна жалба, подадена от г‑н De Vries пред Hoge Raad.
10.
Според преюдициалното запитване сходството на двата знака все още не е оценено в достатъчна степен. Поради това в настоящото производство не може да се изхожда от вероятност от объркване. Освен това преюдициалното запитване оставя отворен въпроса дали г‑н De Vries е искал да участва в оборота на Red Bull от енергийни напитки, изчисляван на милиарди, и се е облагодетелствал несправедливо от нейната репутация, използвайки привличащата сила на марката (
4
).
11.
Hoge Raad по-скоро се съмнява доколко по-ранната употреба на знака може да представлява основание. Ето защо той отправя следния въпрос до Съда:
Член 5, параграф 2 от Директивата относно марките следва ли да се тълкува в смисъл, че основание по смисъла на тази разпоредба може да е налице и тогава, когато знакът, идентичен или сходен на марката с репутация, е бил добросъвестно използван от засегнатото/засегнатите трето лице/трети лица още преди тази марка да бъде заявена за регистрация?
12.
Писмени становища представят страните по главното производство, Leidseplein Beheer B.V. заедно с H.J.M. De Vries и Red Bull GmbH, както и Италианската република и Европейската комисия. С изключение на Италия, същите участват и в съдебното заседание на 27 февруари 2013 г.
IV – Правен анализ
А – По контекста на преюдициалното запитване
13.
Според постоянната съдебна практика, що се отнася най-напред до приложимостта на съдържащите се в член 5, параграф 2 от Директивата относно марките правила, независимо че тези разпоредби се отнасят изрично само до случаите, когато идентичен или подобен на марка с добра репутация знак се използва за стоки или услуги, които не са подобни на тези, за които е регистрирана марката, прогласената в тях защита се отнася също, на още по-силно основание, до използването на идентичен или подобен на марка с добра репутация знак за стоки или услуги, идентични или подобни на тези, за които е регистрирана посочената марка (
5
). Следователно те са приложими и в главното производство, което касае идентични стоки, а именно енергийни напитки.
14.
След това, що се отнася до обхвата на защитата на марки с репутация, от текста на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките следва, че притежателите на такива марки имат право да забранят използването от трети лица в търговската дейност на идентични или подобни на тези марки знаци, без тяхно съгласие и без основание, когато това използване води до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или от добрата репутация на тези марки или уврежда този отличителен характер или тази добра репутация. Упражняването на това право от притежателя на марката с добра репутация не предполага съществуването на вероятност от объркване в съзнанието на съответните потребители (
6
).
15.
Нарушенията, срещу които член 5, параграф 2 от Директивата относно марките осигурява защита, са, на първо място, увреждане на отличителния характер на марката („размиване“), на второ място, увреждане на добрата ѝ репутация („опетняване“) и на трето място, неоснователното извличане на полза от отличителния ѝ характер или от добрата ѝ репутация („получаване наготово“), като само едно от тези нарушения е достатъчно, за да се приложи прогласеното в тези разпоредби правило (
7
).
16.
В националното производство втората инстанция, Gerechtshof, изхожда от „неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от добрата репутация на марката“, означавано също като „получаване наготово“. Това нарушаване на правата на притежателя на марката се свързва не с увреждането на марката, а с извлеченото от третото лице предимство от използването на идентичния или подобен на нея знак. То обхваща по-специално случаите, при които благодарение на прехвърляне на образа на марката с добра репутация или на пренасяне на нейни характеристики към обозначените с идентичния или подобен знак стоки е налице очевидно използване чрез следването на примера на марката с добра репутация (
8
).
17.
Hoge Raad решава да отложи произнасянето по съответното касационно основание на г‑н De Vries и най-напред да постави на Съда въпроса дали по смисъла на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките може да е налице основание и тогава, когато знакът, идентичен или сходен на марката с репутация, е бил добросъвестно използван от засегнатото/засегнатите трето лице/трети лица още преди тази марка да бъде заявена за регистрация.
Б – По хипотезата на Red Bull
18.
Red Bull в тази връзка счита, че основание е налице само тогава, когато за ползвателя на знака е наложително да използва точно този знак и когато, независимо от нанесените на притежателя на марката чрез употребата вреди, от него не би могло добросъвестно да се изиска да се въздържа от тази употреба. Казано с други думи, трябва да има императивно основание, което изключва отказ от спорната употреба. Red Bull обосновава тази теза с решение на Съда (
9
), с решение на апелативен състав на СХВП (
10
) и с предходната практика на съдилищата в Бенелюкс (
11
).
В – По текстовете
19.
Текстът на нидерландски език на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките би могъл да дава повече основания за рестриктивната теза на Red Bull, отколкото текстовете на други езици. На нидерландски не е използвано понятието „основателна причина“ („rechtvaardige reden“), а „уважителна причина“ или „валидна причина“ („geldige reden“). Тълкуването на този текст би могло да стигне почти дотам, че трябва да е налице конкретно право на използване на знака, например право на име или по-ранна марка.
20.
Изразът на немски език „rechtfertigender Grund“ обаче, както и съответните изрази в текстовете на френски език — „juste motif“, и на английски език — „due cause“, могат да се тълкуват и в смисъл, че не е необходимо основанието за използването на знака да има императивен характер. Това означава, че би могло да е достатъчно да е налице легитимен интерес, който има преимущество над интересите на притежателя на марката с репутация.
21.
Prima facie не е ясно защо по-ранното използване на знак да е неподходящо, за да обоснове легитимен интерес с потенциално преимущество.
22.
Разпоредбите на правото на Съюза обаче трябва да се тълкуват по еднакъв начин на различните езици. Затова при различие между текстовете на тези езици въпросната разпоредба трябва по принцип да се тълкува в зависимост от общата структура и целите на правната уредба, част от която тя представлява (
12
).
Г – По системата, предвидена в Директивата относно марките
23.
В подкрепа на своето гледище Red Bull действително се позовава на предвидената в Директивата относно марките система и транспонирането ѝ в Конвенцията на Бенелюкс. Тя почива на нормативната уредба за защита на т.нар. „марки de facto“, т.е. марки, които не са регистрирани, а са защитени само въз основа на използването им.
24.
Член 4, параграф 4, буква б) от Директивата относно марките позволява на държавите членки да откажат регистрация на марка, ако вече са налице права върху нерегистрирана марка и тази нерегистрирана марка предоставя на притежателя си правото да забрани използването на по-късната марка. Освен това член 6, параграф 2 позволява на държавите членки да признават по-ранни права с местно значение. Както е посочено и в съображение 5 обаче, държавите членки могат, но не са длъжни да признават и защитават нерегистрирани марки.
25.
Конвенцията на Бенелюкс не се възползва от тези възможности. Според нейните разпоредби, дадена марка може да се придобие единствено чрез регистрация, а не чрез самото ѝ използване. Съгласно тезата на Red Bull, при чисто регистрационна система единственият коректив е санкционирането на недобросъвестно регистриране на марка съгласно член 3, параграф 2, буква г) от Директивата относно марките. Италия също твърди, че в такава система по-ранното добросъвестно използване на знак не може да бъде основание по член 5, параграф 2.
26.
Тези съображения се свеждат до това, че признаването на по-ранно добросъвестно използване на знак като възможно основание по смисъла на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките би довело непряко до защита на нерегистрирани марки.
27.
Тази теза обаче е неубедителна. Признаването като потенциално основание не означава, нито че лице, използвало знак без регистрация, може да се ползва с правата на закрила на марка, нито от такова признаване следва, че това основание би било прието във всички случаи.
28.
Освен това използването на знак, което по смисъла на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките евентуално би могло да се приеме за основателно, все пак може да се забрани съгласно член 5, параграф 1, ако е налице вероятност от объркване, тъй като в този случай би имало основания за опасения от подвеждане на потребителите.
29.
На последното съображение Red Bull възразява, че защитата по член 5, параграф 2 от Директивата относно марките достига по-далеч от защитата по член 5, параграф 1, но този аргумент също е неубедителен. В действителност тези две разпоредби имат различни функции. Член 5, параграф 2 служи изключително за защита на притежателя на марка, докато член 5, параграф 1 — и за защита на потребителя от заблуждение. Така в случаи, когато защитата на марки с репутация е неприложима, може да се приложи защитата на обикновени марки, и обратно.
30.
В допълнение следва да се посочи, че предвидената в Директивата относно марките система има и друг елемент, а именно относителното основание за отказ на регистрация на известна марка съгласно член 4, параграф 3 и параграф 4, буква а). Всъщност в тези разпоредби е използвана същата терминология като в член 5, параграф 2. Тъй като спорният в настоящия случай знак вече е бил регистриран, преди марката „Red Bull“ да придобие репутация, не е необходимо да се взема решение относно възможните последици от предложеното тук тълкувание на член 5, параграф 2 за регистрацията на марки.
31.
Поради това предвидената в директивата система не изисква да се следва рестриктивната теза на Red Bull.
Д – По изискването за претегляне
32.
Следователно не е изненадващо, че в наскоро излязлото Решение по дело Interflora, на което се позовава и Hoge Raad, за да обоснове необходимостта от своето преюдициално запитване, Съдът не тълкува понятието „основание“ като императивно основание. Въпросният случай се отнася до реклама в интернет, изхождаща от ключова дума, която съответства на марка с добра репутация. С рекламата се предлага алтернатива на стоките или услугите на притежателя на марката с добра репутация, без обаче да се предлага просто имитация на стоките или услугите на притежателя на тази марка, без да се причинява размиване или опетняване и без освен това да се засягат функциите на посочената марка. Такова използване по принцип спада към една нормална и лоялна конкуренция в сектора на съответните стоки или услуги и следователно не е лишено от „основание“ по смисъла на член 5, параграф 2 от Директивата относно марките (
13
).
33.
За нормалната, лоялна конкуренция с притежателя на марка с репутация действително би могло да е полезно тази марка да се използва като ключова дума за реклама в интернет. Такава реклама обаче не е задължително необходима предпоставка за тази конкуренция.
34.
Ето защо в решението си по дело Interflora Съдът не се е обосновал с липсата на друга възможност освен използването на марки с репутация като ключови думи. Решението му в много по-голяма степен почива на претегляне на увреждането на марката спрямо други правни интереси, и по-специално свободната конкуренция.
35.
Освен това практиката на Съда по-скоро показва, че като цяло целта на Директивата е да се постигне баланс между интереса на притежателя на дадена марка от запазване на нейната основна функция и интереса на останалите икономически оператори от достъп до знаци, с които да могат да обозначават своите стоки и услуги (
14
).
36.
Член 5, параграф 2 от Директивата относно марките също предвижда претегляне. По-точно, притежателят на марка с репутация не може да забрани всякакво използване на марката или подобни знаци, а само използване без основание, което води до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или репутацията на марката или ги уврежда. Едновременно с това несправедливото облагодетелстване или увреждане е тясно свързано с липсата на основание. Тоест, ако използването на знака е основателно, в обичайния случай то не може да бъде оценено като несправедливо (
15
).
37.
Поради това е уместно наличието на основание да се установи, като се провери дали употребата на знака води до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или от добрата репутация на марката. За целта е необходима комплексна преценка, която да отчита всички относими към случая фактори (
16
).
38.
В тази връзка Съдът взема под внимание по-специално това колко добра е репутацията и каква е степента на отличителност на характера на марката, каква е степента на прилика между конфликтните марки, както и естеството на съответните стоки и услуги и степента на сходство между тях. По отношение на това колко добра е репутацията и каква е степента на отличителност на характера на по-ранната марка, колкото отличителният характер и добрата репутация на марката са по-изразени, толкова по-лесно е да се приеме, че съществува нарушение. Колкото по-непосредствено и силно знакът извиква в съзнанието марката, толкова по-голяма е опасността настоящото или бъдещото използване на знака да извлече несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или от добрата репутация на по-ранната марка или да ги увреди (
17
).
39.
При тази проверка националните юрисдикции ще трябва да имат предвид, че става въпрос за идентични стоки, поради което връзката с използваната за тези стоки марка с голяма репутация може да е особено очевидна. Знаците обаче не са идентични, а съвпадат само по отношение на думата „Bull“, която в знака на г‑н De Vries е само част от думата „Bulldog“ и е свързана със съвсем различно изображение.
40.
Несъмнено за несправедливото облагодетелстване е характерно, че трето лице се опитва чрез използването на знак, подобен на марка с добра репутация, да следва примера на последната, за да се възползва от нейната привлекателност, репутация и престиж, както и да използва, без каквато и да било финансова компенсация и без да полага собствени усилия в това отношение, търговските усилия, положени от притежателя на марката за създаването и поддържането на образа на тази марка (
18
).
41.
При тази преценка може да е от голямо значение фактът, че знакът „The Bulldog“ е регистриран като марка за безалкохолни напитки още от 1983 г. Марката „Red Bull“ действително е регистрирана няколко дни по-рано, но е съмнително в този момент вече да се е ползвала с репутация. Затова като основание за използването на тази марка за безалкохолна енергийна напитка г‑н De Vries принципно може да се позове на признатия в законодателството на Съюза принцип на зачитане на придобитите права (
19
). Възползването от съществуващо право по принцип не може да бъде несправедливо и неоснователно, поради това че впоследствие друга марка постига висока репутация и така обхватът на закрилата ѝ влиза в конфликт с обхвата на закрилата на съществуващи марки.
42.
От друга страна следва да се признае, че самият г‑н De Vries не твърди, че е използвал тази марка за енергийни напитки преди 1997 г. Освен това в преюдициалното си запитване Hoge Raad очевидно не е разгледал въздействието на тази марка. Той по-скоро е посочил, че марката е била използвана за други стопански дейности в областта на гастрономията.
43.
Несъмнено при претеглянето на интересите следва да се вземе предвид и едно такова използване. Това е така, защото то представлява собствено усилие на третото лице, което във всеки случай не може да бъде упрекнато в „получаване наготово“ без собствени усилия. Освен това при по-ранната употреба знакът може да е натрупал привлекателност, репутация и престиж, които следва да се отчетат като легитимни интереси на третото лице. Това в по-ограничена степен важи и ако знакът е бил използван след заявяването на марката за регистрация, но преди тя да придобие репутация. Каква тежест има използването на знаци, осъществено, след като марката е придобила репутация, в настоящия случай не е необходимо да се разглежда.
44.
Тъй като от по-ранното използване на знак могат да произтекат привлекателност, репутация и престиж, настоящата му употреба всъщност може да способства и за осъществяване функцията на марката като обозначение за произход и така да допринесе за по-добрата осведоменост на потребителя. Така в настоящия случай е налице възможността поне потребителите в Амстердам да свързват в по-голяма степен знака „The Bulldog“ с конкретно предприятие, отколкото имената „De Vries“ и „Leidseplein Beheer“ или някое съвсем ново обозначение.
45.
Този легитимен интерес от употребата на използван по-рано знак не отпада и от обстоятелството, че г‑н De Vries евентуално е започнал да предлага енергийни напитки едва след като Red Bull преуспява с този продукт. Правото в областта на марките няма за цел да пречи на определени предприятия да участват в конкуренцията на определени пазари. Видно от решението по дело Interflora, тази конкуренция по-скоро е желана на вътрешния пазар (
20
). Също така в рамките на тази конкуренция предприятията по принцип трябва да имат и правото — при липса на вероятност от объркване — да използват знака, с който са познати на пазара.
46.
Следователно и приведеният от Red Bull пример с утвърдено предприятие за търговия с книги с наименованието „Green Apple“, което започва да продава компютри под това име, не може автоматично да се разглежда като увреждане на правата върху ползващата се с репутация марка „Apple“.
47.
В действителност, както Комисията с право подчертава, все пак е възможно да се предприемат мерки срещу определени форми на употреба на използвани по-рано знаци, ако предвид всички обстоятелства те все пак могат да доведат до неоснователно, несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или репутацията на марката или до увреждането им. Това евентуално би могло да важи тогава, когато представянето на знака поражда у потребителя впечатление за особена близост с ползващата се с репутация марка.
48.
Компетентните национални юрисдикции следва обстойно да разглеждат всички тези фактори, когато преценяват дали използването на знак води до несправедливо, неоснователно облагодетелстване от отличителния характер или репутацията на марката.
V – Заключение
49.
Поради това предлагам на Съда да отговори на преюдициалното запитване по следния начин:
При преценката дали трето лице по смисъла на член 5, параграф 2 от Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките несправедливо и неоснователно се облагодетелства от отличителния характер или репутацията на марка, като използва подобен на марката знак, следва да се отчете в негова полза, ако то вече е използвало знака добросъвестно за други стоки или услуги, преди марката да е била заявена за регистрация или да е придобила репутацията си.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Решение от 22 септември 2011 г. по дело Interflora Inc. и Interflora British Unit (C-323/09, Сборник, стр. I-8625, точка 91).
(
3
)	Преюдициалното запитване се отнася до Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (OВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17 том 1, стр. 92). Приложима е обаче Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, стр. 25), чиито релевантни разпоредби в действителност не се различават в съдържанието си от горната директива.
(
4
)	Точка 3.10.2 от преюдициалното запитване.
(
5
)	Решение от 9 януари 2003 г. по дело Davidoff, C-292/00, Recueil, стр. I-389, точка 30), Решение от 23 март 2010 г. по дело Google Франция и Google (C-236/08-C-238/08, Сборник, стр. I-2417, точка 48) и Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точка 68).
(
6
)	Решение от 18 юни 2009 г. по дело L’Oréal и др. (C-487/07, Сборник, стр. I-5185, точка 36) и Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точки 70 и сл.).
(
7
)	Решение от 27 ноември 2008 г. по дело Intel Corporation (C-252/07, Сборник, стр. I-8823, точки 27 и сл.), Решение по дело L’Oréal и др. (посочено в бележка под линия 6, точки 38 и 42) и Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точки 70 и сл.).
(
8
)	Решение по дело L’Oréal и др. (посочено в бележка под линия 6, точка 41) и Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точка 74).
(
9
)	Решение от 25 март 2009 г. по дело L’Oréal/СХВП — Spa Monopole (SPALINE) (T‑21/07, точка 43).
(
10
)	Решение на втори апелативен състав на СХВП от 10 ноември 2010 г. (OStCaR/OSCAR) (R 1797/2008‑2, точка 63).
(
11
)	Решение от 1 март 1975 г. по дело Bols/Colgate Palmolive (Claeryn/Klarein) GRUR International 1975, 399 (401).
(
12
)	Решение от 5 декември 1967 г. по дело Van der Vecht (19/67, Recueil, стр. 462 и 473), Решение от 27 октомври 1977 г. по дело Bouchereau (30/77, Recueil, стр. 1999, точки 13 и 14), Решение от 14 юни 2007 г. по дело Euro Tex (C-56/06, Сборник, стр. I-4859, точка 27) и Решение от 21 февруари 2008 г. по дело Tele2 Telecommunication (C-426/05, Сборник, стр. I-685, точка 25).
(
13
)	Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точка 91).
(
14
)	Решение от 27 април 2006 г. по дело Levi Strauss (C-145/05, Recueil, стр. I-3703, точка 29) и Решение от 22 септември 2011 г. по дело Budějovický Budvar (C-482/09, Сборник, стр. I-8701, точка 34).
(
15
)	Вж. заключението на генералния адвокат Mengozzi от 10 февруари 2009 г., по дело L’Oréal и др. (C-487/07, Сборник, стр. I-5185, точка 105 и сл.), Hacker, F. § 14 – Ausschließliches Recht – Sonderschutz der bekannten Marke. — In: Ströbele/Hacker, Markengesetz-Kommentar. 9. Aufl. Carl-Heymanns-Verlag, Köln 2009. p. 925 et 323, Fezer, K.‑H. Markenrecht. 4. Aufl., München 2009. § 14, p. 1167 et 814.
(
16
)	Решение по дело Intel Corporation (посочено в бележка под линия 7, точка 68) и Решение по дело L’Oréal и др. (посочено в бележка под линия 6, точка 44).
(
17
)	Решение по дело Intel Corporation (посочено в бележка под линия 7, точки 67—69) и Решение по дело L’Oréal и др. (посочено в бележка под линия 6, точка 44).
(
18
)	Решение по дело L’Oréal и др. (посочено в бележка под линия 6, точка 49), Решение по дело Google Frankreich и Google (посочено в бележка под линия 5, точка 102) и Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точка 89).
(
19
)	Решение от 27 януари 2011 г. по дело Flos (C-168/09, Сборник, стр. I-181, точка 50).
(
20
)	Решение по дело Interflora и Interflora British Unit (посочено в бележка под линия 2, точка 91). В тази връзка вж. също член 3, параграф 3 ДЕС относно установяването на вътрешен пазар и Протокол № 27 относно вътрешния пазар и конкуренцията, както и Решение от 17 ноември 2011 г. по дело Комисия/Италия (C-496/09, Сборник, стр. I-11483, точка 60).