РЕШЕНИЕ НА СЪДА (десети състав)
19 юни 2025 година(*)
„ Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Обща система на данъка върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Освобождавания за някои дейности от обществен интерес — Член 132 — Обществени пощенски служби — Директива 97/67/ЕО — Член 12 — Доставчик на универсална пощенска услуга — Понятията „обществена пощенска служба“ и „услуга в обществен интерес “
По дело C‑785/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Върховен административен съд (България) с акт от 18 декември 2023 г., постъпил в Съда на 19 декември 2023 г., в рамките на производство по дело
Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ София при Централно управление на Национална агенция за приходите
срещу
„Български пощи“ ЕАД,
при участието на:
Върховна административна прокуратура,
СЪДЪТ (десети състав),
състоящ се от: D. Gratsias, председател на състава, E. Regan (докладчик) и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: Р. Стефанова-Камишева, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 24 януари 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–        за директора на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ София при Централно управление на Национална агенция за приходите, от М. Бакалова и Е. Павлова,
–        за „Български пощи“ ЕАД, от В. Д. Герджиков и М. Пенева, адвокати,
–        за Европейската комисия, от M. Herold, M. Илкова и J. Szczodrowski, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 132 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (OB L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) и на член 12 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (ОВ L 15, 1998 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12), изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г. (OВ L 52, 2008 г., стр. 3) (наричана по-нататък „Директива 97/67“).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между директора на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ София при Централно управление на Национална агенция за приходите (България) (наричан по-нататък „данъчната администрация“) и „Български пощи“ ЕАД по повод на ревизионен акт относно определянето в тежест на това дружество на допълнителен данък върху добавената стойност (ДДС) за данъчния период от 1 януари до 31 декември 2015 г.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2006/112
3        Дял IX („Освобождавания“) от Директива 2006/112 включва в частност глава 2 („Освобождавания за някои дейности от обществен интерес“), съдържаща член 132, според който:
„1.      Държавите членки освобождават следните сделки:
a)      доставката на обществените пощенски служби, различни от пътнически транспорт и далекосъобщителни услуги, и съпътстващата ги доставка на стоки;
[…]“.
Директива 97/67
4        Съображение 15 от Директива 97/67 гласи:
„като имат предвид, че разпоредбите на настоящата директива относно предоставянето на универсална услуга не засягат правото на доставчиците на универсалната услуга индивидуално да договарят договори с клиентите“.
5        Член 2 от тази директива предвижда:
„По смисъла на настоящата директива, се прилагат следните дефиниции:
1.      пощенски услуги: услуги, които включват събирането, сортирането, пренасянето и доставката на пощенските пратки;
1а.      доставчик на пощенски услуги: предприятие, което предоставя една или повече пощенски услуги;
[…]
13.      доставчик на универсална услуга: обществен или частен доставчик на пощенски услуги, който предоставя универсална пощенска услуга или части от нея в държава членка, за чиито идентификационни данни [Европейската комисия] е нотифицирана в съответствие с член 4;
[…]
17.      ползвател: всяко физическо или юридическо лице, което се ползва от предоставянето на пощенска услуга като подател или получател;
[…]
19.      съществени изисквания: общи неикономически причини, които могат да накарат дадена държава членка да наложи условия върху предоставянето на пощенски услуги. Тези причини са поверителността на кореспонденцията, сигурността на мрежата във връзка с пренасянето на опасни стоки, зачитането на трудовите условия, схемите за социална сигурност, установени със законови, подзаконови или административни разпоредби и/или по силата на колективно споразумение, договорено между националните социални партньори, в съответствие с общностното и националното право и, където е обосновано, защитата на данни, опазването на околната среда и регионално планиране. Защитата на данни може да включва защита на личните данни, поверителността на предаваната или съхраняваната информация и защита на неприкосновеността;
20.      услуги, предоставяни по тарифа за единични пратки: пощенски услуги, за които тарифата е установена в общите условия на доставчика(ците) на универсална услуга за единични пощенски пратки“.
6        Съгласно член 3 от посочената директива:
„1.      Държавите членки следят за това потребителите да се ползват от правото на универсална услуга, която съответства на непрекъснатото предоставяне на пощенски услуги с определено качество, във всички места на територията им, на [достъпни цени] за всички потребители.
[…]
3.      Държавите членки вземат необходимите мерки, за да осигурят, че универсалната услуга е гарантирана не по-малко от пет работни дни в седмицата, освен при извънредни обстоятелства или географски условия, и че включва най-малко:
–        едно събиране,
–        едно доставяне до дома или помещенията на всяко физическо или юридическо лице или, по изключение — при определени от националния регулаторен орган условия — едно доставяне до подходящи съоръжения.
Всяко изключение или дерогация предоставени от националния регулаторен орган съобразно настоящия параграф, трябва да бъдат съобщени на Комисията и на всички национални регулаторни органи.
4.      Всяка държава членка приема необходимите мерки, за да гарантира, че универсалната услуга включва поне следните улеснения:
–        събирането, сортирането, транспортирането и доставката на пощенски пратки до 2 кг,
–        събирането, сортирането, транспортирането и доставката на пощенски колети до 10 кг,
–        услуги относно препоръчаните пратки и пратките с обявена стойност.
5.      Националните регулаторни органи могат да повишат ограничението за тегло на пощенските колети в обхвата на универсалната услуга до не повече от 20 kg и могат да определят специални механизми за доставянето на тези колети от врата до врата.
Независимо от определеното от дадена държава членка ограничение за тегло на пощенските колети в обхвата на универсалната услуга, държавите членки гарантират, че пощенските колети с тегло до 20 kg, получени от други държави членки, се доставят в рамките на тяхната територия.
6.      Минималните и максималните размери на въпросните пощенски пратки са установените в съответните разпоредби, приети от Всемирния пощенски съюз.
7.      Универсалната услуга, както е определена в настоящия член, обхваща както националните, така и презграничните услуги“.
7        Член 5, параграф 1, второ тире от същата директива има следния текст:
„Всяка държава членка взема мерки предоставянето на универсалната услуга да отговаря на следните изисквания:
[…]
–        да се предлага идентична услуга на потребители, които се намират при сходни условия“.
8        Член 12 от Директива 97/67 гласи:
„Държавите членки предприемат стъпки, за да гарантират, че тарифите за всяка услуга, съставляваща част от универсалната услуга, са съобразени със следните принципи:
–        цените са достъпни и трябва да са такива, че всички ползватели, независимо от географското си местоположение и с оглед на специфичните национални условия, да имат достъп до предоставяните услуги. Държавите членки могат да запазят или въведат предоставянето на безплатна пощенска услуга за ползване от незрящи или слабовиждащи лица,
–        цените са ориентирани според разходите и стимулират ефикасното предоставяне на универсалната услуга. Когато е наложително поради съображения от обществен интерес, държавите членки могат да решат да се прилага единна тарифа на цялата им национална територия и/или презгранично за услугите, предоставяни по тарифа за единични пратки, както и за други пощенски пратки,
–        прилагането на единна тарифа не изключва правото на доставчика(ците) на универсалната услуга да сключва(т) индивидуални ценови споразумения с ползватели,
–        тарифите са прозрачни и недискриминационни,
–        когато прилагат специални тарифи, например за услуги, предоставяни на предприятия, експедитори на едро или лица, групиращи пощата от различни ползватели, доставчиците на универсалната услуга прилагат принципите на прозрачност и недискриминация както по отношение на тарифите, така и по отношение на свързаните условия. Тарифите, наред със свързаните условия, се прилагат еднакво както в отношенията между различни трети страни, така и в отношенията между трети страни и доставчици на универсална услуга, предоставящи равностойни услуги. Всички такива тарифи са също достъпни за ползвателите, по-специално за индивидуалните ползватели и малките и средните предприятия, изпращащи поща при сходни условия“.
Българското право
ЗДДС
9        Член 49, точка 2 от Закона за данък върху добавената стойност в редакцията му, приложима към главното производство (наричан по-нататък „ЗДДС“), предвижда, че освободена доставка е извършването на универсални пощенски услуги при условията и по реда на Закона за пощенските услуги (наричан по-нататък „ЗПУ“).
Правилник за прилагане на Закона за данък върху добавената стойност
10      Съгласно член 43, алинея 2 от Правилника за прилагане на Закона за данък върху добавената стойност в редакцията му, приложима към главното производство:
„Универсална пощенска услуга по смисъла на чл. 49, т. 2 от [ЗДДС] е универсалната пощенска услуга по смисъла на глава четвърта, раздел I от [ЗПУ]“.
ЗПУ
11      Член 15 от ЗПУ в редакцията му, приложима към главното производство, гласи следното:
„(1)      Комисията за регулиране на съобщенията [(наричана по-нататък „КРС“)] регулира извършването на пощенските услуги в съответствие с този закон, като:
[…]
7.      определя съответстващи на действащите български и европейски стандарти нормативи за качеството на универсалната пощенска услуга и ефикасността на обслужване и осигурява за своя сметка ежегодно извършване на измерването на изпълнението им от независима организация;
[…]
20.      съгласува цените за осигуряване на достъп до мрежата на пощенския оператор със задължение за извършване на универсалната пощенска услуга;
21.      предоставя след мотивирано писмено искане от министъра на транспорта, информационните технологии и съобщенията информация, необходима за провеждане на държавната политика в областта на пощенските услуги.
[…]“.
12      Съгласно член 21, алинея 1 от този закон в редакцията му, приложима към главното производство:
„Пощенските оператори осигуряват равнопоставен достъп на потребителите до точките за достъп за ползване на пощенски услуги и задължително изготвят общи условия на договора с потребителите. Подписване на индивидуални договори с потребителите не е необходимо“.
13      Член 24 от посочения закон в редакцията му, приложима към главното производство, предвижда:
„Универсалната пощенска услуга се предоставя от пощенски оператор, на когото със закона е възложено задължение за извършването на тази услуга на територията на цялата страна чрез организирана и управлявана от него пощенска мрежа“.
14      Член 32 от същия закон в редакцията му, приложима към главното производство, гласи:
„Универсалната пощенска услуга е услуга, която се извършва постоянно в рамките на определено работно време с качество, отговарящо на нормативите по чл. 15, ал. 1, т. 7, на достъпни цени и възможност за ползването ѝ от всеки потребител на територията на страната независимо от географското му местоположение“.
15      Съгласно член 33, алинея 1 от ЗПУ в редакцията му, приложима към главното производство:
„Универсалната пощенска услуга се осигурява през всички работни дни най-малко 5 дни в седмицата […]“.
16      Член 34, алинея 1 от този закон в редакцията му, приложима към главното производство, предвижда:
„Универсалната пощенска услуга включва следните видове пощенски услуги:
1.      приемане, пренасяне и доставяне на вътрешни и международни пощенски пратки, както следва:
a)      кореспондентски пратки — до 2 кг;
б)      малки пакети — до 2 кг;
[…]
г)      печатни произведения — до 5 кг;
д)      пратки за незрящи и слабовиждащи лица — до 7 кг;
2.      приемане, пренасяне и доставяне на вътрешни и международни пощенски колети — до 20 кг;
[…]
4.      допълнителни услуги „препоръка“ и „обявена стойност“.
17      Член 36, алинеи 1 и 2 от посочения закон в редакцията му, приложима към главното производство, има следния текст:
„(1)      Пощенските пратки и пощенските колети по чл. 34 се доставят: в пощенските кутии на получателите, поставени на адреса на получаване; в пощенските служби; в други звена от пощенската мрежа; в места или съоръжения, договорени между пощенските оператори и потребителите.
(2)      Условията за доставянето на пощенските пратки и на пощенските колети по ал. 1 се определят с общи правила, изготвени от [КРС]“.
18      Съгласно член 38 от същия закон в редакцията му, приложима към главното производство:
„Неуниверсалните пощенски услуги включват:
1.      приемане, пренасяне и доставяне на пряка пощенска реклама;
2.      хибридна поща;
3.      куриерските услуги;
4.      пощенските парични преводи“.
19      Член 66 от ЗПУ в редакцията си, приложима към главното производство, гласи:
„(1)      Цените по видове услуги от универсалната пощенска услуга, се образуват и прилагат съгласно правила, определени в наредба на Министерския съвет. Проектът на наредбата се разработва от [КРС].
(2)      Правилата по ал. 1 се обвързват със спазването на следните принципи:
1.      еднакви цени за еднакви услуги на територията на цялата страна;
2.      равнопоставеност на потребителите;
3.      достъпност на цените;
4.      съобразяване с разходите по предоставяне на услугите;
5.      обвързване с качеството на услугите;
6.      осигуряване на икономически обоснована печалба в съответствие с приетата инвестиционна политика;
7.      създаване на условия за стимулиране на потреблението;
8.      отчитане равнището на цените на международните пазари, доколкото националните условия го позволяват;
9.      публичност на цените.
(3)      С наредбата по ал. 1 се определят условията и редът, при които пощенският оператор със задължение за извършване на универсалната пощенска услуга може да договаря цени по видове услуги от универсалната пощенска услуга, различни от цените, образувани по правилата, при спазване принципите на публичност и равнопоставеност“.
Допълнителни разпоредби към ЗПУ
20      Допълнителните разпоредби към ЗПУ в тяхната редакция, приложима към главното производство, предвиждат:
„§ 1      По смисъла на този закон:
1.      „Приемане на пощенски пратки“ е дейност на пощенските оператори по получаване на пощенските пратки, подадени от подателите в точките за достъп.
[…]
4.      „Точка за достъп“ е стационарна или мобилна пощенска станция, пощенско агентство или изнесено пощенско гише, където подателите предават и операторът приема пощенските пратки и пощенските парични преводи, както и пощенски кутии и други устройства за обществено ползване, поставени на достъпни за подателите места.
[…]
18.      „Куриерска услуга“ е пощенска услуга с добавена стойност над универсалната пощенска услуга. Куриерската услуга гарантира освен по-голяма бързина и надеждност на приемане, пренасяне и доставяне на пратките лично на получателя и предоставянето на всички или някои от следните допълнителни услуги:
a)      събиране от адреса на подателя;
б)      доставяне до определена дата;
в)      възможност за смяна на направлението и получателя в движение;
г)      уведомяване на подателя за получаването на пратката;
д)      контролирано наблюдение и проследяване на пратките;
е)      персонални услуги на потребителите и извършване на услугата „a la carte“ (по избор) по необходимия начин и в необходимото време („при поискване“ и „по договор“).
[…]
28.      „Стационарна пощенска станция“ е основен елемент на пощенските мрежи, организиран в самостоятелни помещения, където чрез технологично свързани помежду си работни места, от длъжностни лица на пощенския оператор се извършват всички услуги, включени в универсалната пощенска услуга, неуниверсалните пощенски услуги и други търговски дейности.
29.      „Мобилна пощенска станция“ е елемент на пощенските мрежи, организиран в помещения на специализирани транспортни средства, където длъжностни лица извършват всички пощенски услуги, включени в универсалната пощенска услуга в няколко населени места по уточнен маршрут и график.
30.      „Пощенско агентство“ е организирано в самостоятелно помещение работно място в населено място без стационарна пощенска станция, където длъжностно лице на определен пощенски оператор извършва определени пощенски услуги.
31.      „Изнесено пощенско гише“ е организирано работно място за извършване на пощенски услуги в помещение, където се предлагат и друг вид обществени услуги. Правото за извършване на пощенски услуги се предоставя въз основа на договор с определен пощенски оператор.
[…]“.
Наредба за определяне на правила за образуване и прилагане на цената на универсалната пощенска услуга
21      Раздел II („Правила за образуване на цените по видове услуги от универсалната пощенска услуга“) от Наредбата за определяне на правила за образуване и прилагане на цената на универсалната пощенска услуга в редакцията, приложима към главното производство, съдържа член 4, чиято алинея 1 гласи:
„Цените по видове услуги от универсалната пощенска услуга се образуват въз основа на разходите за услугите, получени като резултат при прилагане на Системата за разпределение на разходите, и при спазване актовете на Всемирния пощенски съюз“.
22      Член 14 от тази наредба в редакцията си, приложима за главното производство, има следния текст:
„(1)      Задълженият оператор може да договаря с потребители цени, различни от образуваните по реда на раздел II.
(2)      Цените по ал. 1 са публични, не могат да бъдат по-ниски от разходите за извършване на всеки вид услуга и се образуват чрез прилагане на отстъпки от цените по видове услуги от универсалната пощенска услуга въз основа на изпълнени от потребителите предварително определени от задължения оператор условия.
(3)      Задълженият оператор публикува цените по ал. 1 и условията за прилагането им по ал. 2, като при сключване на договори за тяхното прилагане се спазва принципът на равнопоставеност на потребителите.
(4)      Задълженият оператор представя в [КРС] отчетни данни за приходи, разходи и брой пратки от изпълнението на договорите по ал. 3. Данните се представят по видове услуги от универсалната пощенска услуга заедно със заявлението за компенсиране на несправедливата финансова тежест от извършване на универсалната пощенска услуга по чл. 29а, ал. 1 от [ЗПУ].
(5)      Задълженият оператор представя за сведение в [КРС] заверени копия от сключените договори по ал. 3 и всички изменения и допълнения към тях в 14‑дневен срок от сключването им“.
Нормативи за качеството на универсалната пощенска услуга и ефикасността на обслужване
23      Нормативите за качество на универсалната пощенска услуга и ефикасността на обслужване в тяхната редакция, приложима към главното производство, са приети с Решение № 655 от 14 юли 2011 г. на КРС, обнародвано в ДВ, бр. 64 от 19 август 2011 г.
24      Съгласно член 8 („Нормативи за качество по отношение редовността на събиране на пощенски пратки и пощенски колети“) от тези нормативи в редакцията им, приложима към главното производство:
„Населено място
Дни от седмицата
Брой събирания на ден
София
от понеделник до петък
2
София
събота и неделя
1
С РСЦ
от понеделник до събота
1
без РСЦ
от понеделник до петък
1
[Забележка. РСЦ — разменно-сортировъчен център]“.
25      Съгласно член 9 („Нормативи за качество по отношение редовността на доставяне на пощенски пратки и пощенски колети“) от посочените нормативи в редакцията им, приложима към главното производство:
„Населено място
Дни от седмицата
Брой доставки на ден
София
от понеделник до събота
2
С РСЦ
от понеделник до събота
1
без РСЦ
от понеделник до петък
1“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
26      Български пощи е дружество по българското право, което е носител на индивидуална лицензия за извършване на универсалната пощенска услуга на цялата територия на България.
27      Като доставчик на универсалната пощенска услуга това дружество е данъчнозадължено лице за целите на ДДС и при осъществяване на икономическата си дейност извършва сделки, за които ДДС би могъл да бъде приспаднат.
28      При ревизия е установено, че през неуточнен от запитващата юрисдикция период Български пощи е декларирало извършването на определени услуги като част от универсалната пощенска услуга, което е освободена доставка по смисъла на ЗДДС.
29      Според извършилия ревизията орган обаче въпросните доставки на услуги не могат да се разглеждат като част от универсалната пощенска услуга. Всъщност някои от тях не отговаряли на дефиницията за тази услуга по ЗПУ (в редакцията му, приложима към главното производство). Други доставки на услуги били предвидени в договори, които включвали клаузи, целящи, от една страна, да отчетат специфичните нужди на съответните клиенти, като например място на събиране на пратките, място на доставяне, честота на събирането, работно време, и от друга страна, да приложат спрямо тях цени, по-ниски от утвърдените от КРС.
30      Поради това на 3 август 2021 г. извършилият ревизията орган издава ревизионен акт, с който на Български пощи са установени допълнителни задължения за ДДС, заедно с лихви.
31      Български пощи обжалва този ревизионен акт пред Административен съд София-град (България), който уважава жалбата и отменя посочения ревизионен акт.
32      Според този съд събирането на пратките извън точките за достъп — при специфични условия, и по-конкретно на цена, по-ниска от утвърдената от КРС — не е елемент, позволяващ да се определи характерът на разглежданите пощенски услуги. За сметка на това от обстоятелството, че голяма част от тези услуги се предоставя на публичноправни субекти с цел да се осигури осъществяваната от тях публична функция, можело да се направи извод, че посочените услуги не са предназначени за задоволяване на специалните нужди на тези субекти и че следователно те могат да се ползват от режима на освобождаване по член 49, точка 2 от ЗДДС.
33      Данъчната администрация подава касационна жалба срещу първоинстанционното решение пред Върховния административен съд (България), който е запитващата юрисдикция. Последната счита, че макар някои решения на Съда относно извършването на универсална пощенска услуга да съдържат релевантни елементи за разрешаването на спора, с който е сезирана, все пак разглежданите в тези решения обстоятелства са различни от обстоятелствата по настоящия спор, поради което тези решения не позволяват да се отговори на всички възникнали пред нея въпроси.
34      По-специално запитващата юрисдикция отбелязва, че предоставяната от Български пощи услуга не е идентична на разглежданата в решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis (C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860), която се отнася до официалното връчване на документи, произхождащи от съдилища и административни органи по силата на специфични разпоредби на германското право По-нататък, тя поставя въпроса доколко възприетото в това съдебно решение разрешение е релевантно за разрешаването на спора, с който е сезирана, като се има предвид, че сключените от Български пощи индивидуални договори не са само и единствено с публичноправни субекти и нямат за предмет връчването на съдебни и административни актове.
35      Освен това запитващата юрисдикция отбелязва, че видно от решение от 23 април 2009 г., TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248), освобождаването от ДДС, предвидено в член 13 А, параграф 1, буква а) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — Обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, 1977 г., стр. 1), чийто текст е идентичен на текста на член 132 от Директива 2006/112, не се прилага за всички доставки на услуги, които са извършени от доставчиците на универсалната пощенска услуга и които не са изрично изключени от приложното поле на тази разпоредба, независимо от тяхното вътрешно естество. Според запитващата юрисдикция в това решение се уточнява, че доставките от такъв доставчик, условията за които са договорени индивидуално, не могат да бъдат освободени, тъй като по самото си естество тези доставки отговарят на специалните нужди на съответните потребители.
36      В този контекст запитващата юрисдикция иска да се установи дали може да се счита, че разглежданите по настоящото дело доставки на пощенски услуги отговарят на специалните нужди на съответните потребители, и дали от това следва, че те не могат да бъдат освободени, защото индивидуално сключените договори за получаването на тези доставки съдържат едно или няколко от следните условия:
–        цените на услугите са по-ниски от утвърдените от КРС цени за извършване на универсалната пощенска услуга и не е доказано, че тези цени покриват разходите за извършването на услугите,
–        цените на услугите са образувани чрез прилагане на отстъпка, която не се формира при спазване на публичнодостъпните условия за отстъпки,
–        събирането и доставянето на пощенските пратки е от/до адреса на клиента,
–        събирането на пощенските пратки се извършва по-често от предвидената долна граница, под която не следва да пада честотата на събирането и доставянето съгласно член 33, алинея 2 от ЗПУ (в редакцията му, приложима към главното производство), и по-често от предвидените нормативи за качеството на универсалната пощенска услуга и ефикасността на обслужване,
–        предвидено е и допълнително събиране, при поискване от клиента, извън предварително договореното,
–        в част от индивидуално сключените договори е уговорено, че приемането на пощенските пратки ще се извършва и извън работното време на пощенските станции за съответните градове.
37      При тези обстоятелства Върховният административен съд решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      При условие че носител на лицензията за извършване на универсална пощенска услуга на територията на Република България осъществява услуги съгласно индивидуално сключени договори с потребители на пощенски услуги, които предвиждат услугата да се извърши при спазване на едно или в съвкупност на всички посочени по-долу условия, а именно: събиране на пратките извън точките за достъп — събирането и доставянето на пощенските пратки е от/до адреса на възложителя; събирането и доставянето е в предварително договорено с възложителите време; събирането и доставянето е с честота, надвишаваща законоустановените нормативи за качеството на универсалната пощенска услуга и ефикасността на обслужване, като е предвидено и допълнително събиране при поискване от възложителя извън изрично регламентираната с договора честота, извън работното време на пощенските станции; услугата се извършва на цена по-ниска или при отстъпки, които са по-високи от утвърдените от КРС […], следва ли същите да се считат за услуги, извършени от „обществена пощенска служба“ и в „обществен интерес“ по смисъла на чл. 132, дял IX, глава 2 от Директива [2006/112?]
2)      Следва ли от чл. 12, второ тире от Директива [97/67], че нямат характер на универсална пощенска услуга по смисъла на директивата извършените такива услуги от лице, което има лиценз за извършване на универсална пощенска услуга, когато те са извършени съгласно индивидуално сключен договор, по цена, която е по-ниска от определената за съответния вид универсална пощенска услуга, и без да е доказано, че така договорената цена покрива разходите по извършването[?]
3)      Нарушава ли се принципът на прозрачност и недопускане на дискриминация съгласно чл. 12, четвърто тире от Директива [97/67], ако лице, което има лиценз за извършване на универсална пощенска услуга, сключи индивидуални договори за доставка на универсална пощенска услуга, в които предвиди различни, по-преференциални условия за извършването на услугата, в сравнение с условията, които са публично обявени и общодостъпни[?]
4)      Ако отговорът на [третия въпрос] е положителен, това дава ли основание доставките да не се третират като освободени по смисъла на чл. 132 от Директива [2006/112][?]“.
По преюдициалните въпроси
По допустимостта
38      Български пощи поддържа по същество, че преюдициалните въпроси са недопустими, защото, от една страна, се основават на погрешно схващане, а именно че съдържанието на договорите, предвиждащи разглежданите в главното производство доставки на пощенски услуги, и на общите условия е било разгледано от данъчните органи и в хода на съдебното производство. От друга страна, щом като, както по делото, по което е постановено решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis (C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860), значителен брой договори са сключени със съдилища и административни органи, тълкуването, направено от Съда в това решение, можело да се приложи и в настоящия случай, поради което не било необходимо ново тълкуване на член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112.
39      В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в рамките на производството по член 267 ДФЕС, основано на ясно разделение на правомощията между националните юрисдикции и Съда, само националният съд е компетентен да установи и прецени фактите по спора в главното производство, както и да тълкува и прилага националното право. Също така само националният съд, който е сезиран с този спор и трябва да понесе отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 24 ноември 2022 г., Върховен административен съд (Отмяна на оспорваната разпоредба), C‑289/21, EU:C:2022:920, т. 24 и цитираната съдебна практика).
40      Така, на първо място, Съдът, който е оправомощен да се произнесе само по тълкуването или валидността на разпоредба на правото на Съюза, не може следователно да проверява точността на изложената от тази юрисдикция фактическа обстановка, нито може да се произнесе по основателността на твърденията на някои страни, с които се оспорва релевантността на фактическата хипотеза, описана от запитващата юрисдикция в нейното запитване (решение от 29 юли 2024 г., Banco BPN/BIC Português и др., C‑298/22, EU:C:2024:638, т. 31).
41      Ето защо не е необходимо произнасяне по становището на Български пощи, що се отнася до схващането, на което се твърди, че се основават отправените до Съда преюдициални въпроси.
42      На второ място, съгласно постоянната съдебна практика член 267 ДФЕС предоставя на националните юрисдикции най-широко право да сезират Съда, ако счетат, че висящото пред тях дело повдига въпроси, които налагат тълкуване на разпоредбите на правото на Съюза. Следователно наличието на установена съдебна практика по даден въпрос от правото на Съюза, макар да би могла да доведе до произнасяне от страна на Съда с определение по член 99 от неговия процедурен правилник, по никакъв начин не би могла да засегне допустимостта на преюдициално запитване, когато дадена национална юрисдикция реши в рамките на това право на преценка да сезира Съда по реда на посочения член 267 (вж. в този смисъл решения от 26 ноември 2014 г., Mascolo и др., C‑22/13, C‑61/13—C‑63/13 и C‑418/13, EU:C:2014:2401, т. 48 и 49 и цитираната съдебна практика, и от 1 февруари 2017 г., Tolley, C‑430/15, EU:C:2017:74, т. 34 и цитираната съдебна практика).
43      В настоящия случай, видно от преписката, с която разполага Съдът, за разлика от обстоятелството, изтъкнато в точка 59 от посоченото от запитващата юрисдикция решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis (C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860), разглежданите в главното производство доставки на пощенски услуги не представляват единствено официално връчване на документи, извършвано за съдилища и административни органи.
44      При това положение поставените преюдициални въпроси са допустими.
По същество
45      Като начало следва да се отбележи, че макар при формулирането на първия въпрос запитващата юрисдикция да споменава „индивидуално сключени“ договори, от преписката, с която разполага Съдът, е видно, че с този израз тя посочва фактическото съществуване на отделни договори, сключени между Български пощи и всеки от съответните клиенти, без да е изключена възможността такива договори да могат да се отнасят до доставки, попадащи в обхвата на особен правен режим, нито от тях да следва, че са плод на индивидуално договаряне или че съдържат задължения, които са специфични за създаденото с тях договорно отношение.
46      Ето защо следва да се счита, че с четирите си въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 във връзка с член 12, второ и четвърто тире от Директива 97/67 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска доставки на пощенски услуги, извършвани в съответствие с отделни договори от носител на индивидуална лицензия за извършване на универсалната пощенска услуга, да се ползват от предвиденото в този член освобождаване от ДДС, когато са изпълнени едно или няколко от следните условия:
–        събирането и доставянето на пощенските пратки са от/до адреса на клиента или в предварително договорено с клиента време,
–        услугите се извършват, без да е доказано, че така договорената цена покрива разходите по извършването,
–        услугите се извършват при условия, различни от утвърдените от националния орган, определен в съответната държава членка като регулаторен орган за универсалната пощенска услуга, или от предвидените в нормативите относно универсалната пощенска услуга.
47      В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 държавите членки освобождават от ДДС „доставката на обществените пощенски служби […] и съпътстващата ги доставка на стоки“.
48      Съгласно постоянната съдебна практика разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държавите членки с оглед на определяне на смисъла и обхвата на тази разпоредба, трябва по принцип да получи навсякъде в Съюза самостоятелно и еднакво тълкуване, при което да се отчитат текстът на посочената разпоредба, нейният контекст, както и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. в този смисъл решения от 13 октомври 2022 г., M2Beauté Cosmetics, C‑616/20, EU:C:2022:781, т. 40, и от 24 октомври 2024 г., Kwantum Nederland и Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, т. 56).
49      Що се отнася до текста на член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112, от една страна, синтаксисът на изречението, от което се състои тази разпоредба, ясно показва, че изразът „обществени пощенски служби“ визира органите, извършващи доставките на услуги, които следва да бъдат освободени. Следователно, за да се обхванат от текста на посочената разпоредба, разглежданите услуги трябва да се предоставят от оператор, който може да бъде квалифициран като „обществена пощенска служба“ в организационноправния смисъл на този термин (вж. по аналогия решение от 23 април 2009 г., TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, т. 27).
50      От друга страна, използването на тези думи предполага, че за разлика от другите икономически оператори, спрямо тези органи се прилага особен правен режим, включващ специфични задължения. Всъщност разликата между „обществените пощенски служби“ и другите оператори не се дължи на естеството на извършваните услуги, а на факта, че спрямо операторите, които осигуряват изцяло или отчасти универсалната пощенска услуга, се прилага особен правен режим, включващ специфични задължения (вж. в този смисъл решения от 21 април 2015 г., Комисия/Швеция, C‑114/14, EU:C:2015:249, т. 33, и от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 55).
51      Що се отнася до контекста, в който се вписва член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112, както и до преследваните с тази разпоредба цели, от обстоятелството, че тя е включена в дял IX, глава 2 („Освобождавания за някои дейности от обществен интерес“) от тази директива, може да се направи извод, че предвидените във въпросния член 132 освобождавания имат за цел да насърчат единствено дейностите от обществен интерес, каквито са доставките на услуги, извършвани от посочените във въпросната разпоредба обществени пощенски служби (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 46).
52      В пощенския сектор тази обща цел намира израз в по-специфичната цел да се предложат на по-ниски цени пощенски услуги, които отговарят на основните нужди на населението. При сега действащото право на Съюза тази цел съвпада по същество с целта на Директива 97/67 — която урежда общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Съюза — а именно да се предлага универсална пощенска услуга (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 49).
53      Ето защо на практика само операторите, независимо дали са обществени или частни, които са се задължили да гарантират в дадена държава членка изцяло или част от универсалната пощенска услуга съгласно определението в член 3 от Директива 97/67, могат да претендират да се ползват от освобождаването, предвидено в член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 50).
54      При все това от член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 не може да се заключи, че всички доставки на услуги, които са извършени от обществени пощенски служби и които не са изрично изключени от приложното поле на тази разпоредба, са освободени, независимо от тяхното вътрешно естество (вж. по аналогия решение от 23 април 2009 г., TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, т. 43).
55      Всъщност, тъй като това освобождаване трябва да се тълкува едновременно стриктно и съобразно с преследваната от посочената разпоредба цел, само доставките на услуги, целящи да отговорят на основните нужди на населението, могат да се ползват от освобождаването, предвидено в член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 (вж. в този смисъл решение от 23 април 2009 г., TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, т. 44).
56      Видно по-конкретно от същността на тази цел, посоченото освобождаване не би могло да се прилага за специфични услуги, които могат да се отделят от услугата в обществен интерес, сред които са услугите, отговарящи на специални нужди на съответните потребители (решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 47). Така, за да бъдат обхванати от текста на същата разпоредба, необходимо е също така разглежданите доставки на пощенски услуги да са свързани с понятието „обществени пощенски служби“ в материалноправния смисъл, който член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 придава на този израз.
57      Ето защо не може да се считат за освободени от ДДС на основание член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 онези доставки на услуги на обществените пощенски служби, чиито условия са били договорени индивидуално. Всъщност по самото си естество такива доставки отговарят на специалните нужди на съответните потребители, което е в противоречие с целта на универсалната пощенска услуга (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 48).
58      При все това, за да се ползват от освобождаването по член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112, не е необходимо разглежданите доставки да бъдат формално посочени в националната правна уредба като част от универсалната пощенска услуга, стига те да могат да бъдат такава част. Всъщност квалификацията на дадена сделка в националното право не би могла да осигури облагането на тази сделка с ДДС, при положение че съгласно правото на Съюза тя е освободена от ДДС (вж. в този смисъл решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis, C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 66).
59      Следователно доставката на пощенски услуги, извършена от оператор, който се е задължил да осигури в държава членка цялата или част от универсалната пощенска услуга, може да бъде освободена от ДДС по силата на член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112, при условие че поради присъщите ѝ характеристики тя може при всички случаи да бъде част от тази универсална пощенска услуга.
60      Член 3, параграф 1 от Директива 97/67 дефинира универсалната пощенска услуга като съответстваща на непрекъснатото предоставяне на пощенски услуги с определено качество, във всички места на територията, на достъпни цени за всички потребители.
61      При това, доколкото член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 97/67 съдържа само списък на услугите, които като минимум трябва да бъдат включени в универсалната пощенска услуга, и доколкото следователно държавите членки могат да разширят обхвата на тази услуга, за да включат в нея и други доставки, с изключение обаче — съгласно член 3, параграф 5 от тази директива — на свързаните с пощенските колети, чието тегло надхвърля 20 килограма, то единствено дефиницията на понятието „универсална пощенска услуга“, дадена в член 3, параграф 1 от посочената директива, трябва да се разглежда като релевантна, за да се определи дали дадена доставка на услуги може да се ползва от освобождаването по член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112.
62      По-специално, щом като второ и четвърто тире от член 12 от Директива 97/67, посочени от запитващата юрисдикция във втория и третия преюдициален въпрос, определят не съставните елементи на понятието „универсална пощенска услуга“, а тарифните принципи, чието спазване държавите членки трябва да наложат на операторите, които са се задължили да осигурят цялата или част от тази услуга, обстоятелството, че даден оператор не зачита тези принципи, не може да лиши съответните доставки от възможността да се ползват от освобождаването по член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112.
63      Що се отнася до хипотезите, посочени от запитващата юрисдикция в нейните въпроси, най-напред, може да се отбележи, че тя изхожда от предпоставката, че разглежданите в главното производство доставки на пощенски услуги се извършват от оператор, който е носител на индивидуална лицензия за извършване на универсалната пощенска услуга.
64      По-нататък, следва да се констатира, че извършването на разглежданите в главното производство доставки на пощенски услуги в съответствие с отделни договори само по себе си не е от естество да изключи такива доставки от обхвата на понятието „универсална пощенска услуга“, както е дефинирано в член 3, параграф 1 от Директива 97/67. Всъщност, както вече бе подчертано в точка 45 от настоящото решение, наличието на отделни договори, сключени от оператора с всеки от неговите клиенти, нито позволява да се приеме, че спрямо тези доставки не може да бъде приложен особен правен режим, нито означава, че уговорените в тези договори взаимни задължения са плод на индивидуално договаряне, тъй като формалното сключване на такива договори може да има за цел да се създаде доказателство за приемането от съответния клиент на офертата за предоставяне на разглежданите пощенски услуги и да се припомнят на въпросния клиент важните аспекти на този режим.
65      Щом като, както бе посочено в точка 61 от настоящото решение, държавите членки могат да включат в универсалната пощенска услуга доставки, различни от предвидените като минимум в член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 97/67, тези държави могат да предвидят събирането и доставянето на пощенските пратки да се извършват от/до адреса на клиента или в предварително договорено с клиента време, стига такива условия за извършване на доставките на пощенски услуги да са предвидените за универсалната пощенска услуга, което запитващата юрисдикция следва да провери в главното производство.
66      Що се отнася до изтъкнатото от запитващата юрисдикция обстоятелство, че разглежданите в главното производство доставки на пощенски услуги се извършват, без да е доказано, че договорената от страните цена покрива разходите, действително член 3, параграф 1 от Директива 97/67 поставя като условие за включването на доставки на пощенски услуги в универсалната пощенска услуга предоставянето на тези услуги да бъде достъпно. Въпреки това достъпността на такова предоставяне зависи не от въпроса дали исканата за такава услуга цена покрива разходите за нея, а от въпроса дали физически или юридически лица с ограничени ресурси могат да я платят с оглед на жизненото равнище в съответната държава членка. Следователно това обстоятелство само по себе си не може да оправдае изключването от обхвата на универсалната пощенска услуга на доставка на пощенски услуги, която поради присъщите си характеристики би трябвало да се разглежда като част от универсалната пощенска услуга.
67      За сметка на това, щом като дадена доставка на пощенски услуги не следва от прилагането на особен правен режим, на който са подчинени операторите, осигуряващи изцяло или отчасти универсалната пощенска услуга, когато извършват такава доставка, а тази доставка се извършва при различни и по-благоприятни условия от утвърдените от националния орган, определен в съответната държава членка като регулаторен орган за доставки от това естество, или от предвидените в нормативите относно тези доставки, като например възможността за събиране на пратките на места, в часове, с честота или на цена, различни от утвърдените от този орган или от предвидените от посочените нормативи, същата тази доставка трябва да се разглежда като изключена от освобождаването от ДДС, предвидено в член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112.
68      Всъщност от всяко от тези обстоятелства може да се направи извод, че противно на изискванията на член 3, параграф 1 от Директива 97/67, такава доставка не се извършва „за всички потребители“, а има за цел да отговори на специалните нужди на засегнатите потребители.
69      Най-напред, въпреки че съображение 15 от Директива 97/67 позволява на доставчиците на универсалната пощенска услуга да договарят индивидуално договори с клиентите, следва да се отбележи, че член 5, параграф 1, второ тире от тази директива предвижда изрично, че държавите членки трябва да гарантират предлагането на идентична универсална пощенска услуга на потребители, които се намират при сходни условия, поради което въпросното съображение 15 трябва да се разбира като отнасящо се до правото на доставчиците на тази услуга да договарят индивидуални договори със своите клиенти извън нея и следователно относно доставки, които не са обхванати от нея.
70      По-нататък, предвиденото в член 12, трето тире от Директива 97/67 право на доставчика(ците) на универсалната пощенска услуга да сключва(т) индивидуални ценови споразумения с ползвателите, не означава, че доставките, условията (включително ценови) за чието извършване са били договорени и които следователно не са идентични на предлаганите на всеки потребител, намиращ се в сходно положение, трябва да се разглеждат като попадащи в обхвата на универсалната пощенска услуга. Всъщност сключването на индивидуални ценови споразумения може да бъде необходимо, по-специално когато в общите условия, утвърдени от националния орган, определен в съответната държава членка като регулаторен орган за пощенската услуга, или предвидени в нормативите относно тази услуга, са предложени и следователно предоставени на всички отстъпки за количество, с цел получателите на услугата да се задължат да предоставят определен обем пратки в замяна на благоприятна тарифа, без обаче това непременно да означава, че този обем и/или тази отстъпка са били договорени в полза само на някои потребители.
71      Накрая, противно на твърденията на Български пощи, следва да се подчертае, че тълкуването в точка 70 от настоящото решение важи и когато някои от доставките на пощенски услуги се извършват по искане на органи на публичната власт.
72      Действително в решение от 16 октомври 2019 г., Winterhoff и Eisenbeis (C‑4/18 и C‑5/18, EU:C:2019:860, т. 59—61), Съдът е постановил, че доставка на пощенска услуга, изразяваща се във връчване на съдебни и административни документи и извършвана в изпълнение на разпореждания, издадени от органи на публична власт в рамките на тяхната дейност, насочена не към удовлетворяване на техни собствени нужди, а към осигуряване на доброто правораздаване, трябва да се разглежда като извършвана за всички заинтересовани от възможността за връчване на такива документи, включително получателите им, и следователно като предоставяна на всички ползватели на такава услуга по смисъла на член 2, точка 17 от Директива 97/67. Именно въз основа на тези съображения Съдът е заключил, че горепосочените услуги за връчване могат да се разглеждат като предоставяни „за всички потребители“ по смисъла на член 3, параграф 1 от тази директива и следователно като подлежащи на освобождаване от ДДС в качеството им на доставки на услуги, извършвани от „обществените пощенски служби“, съгласно член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112.
73      От горното обаче не може да се направи извод, че спрямо доставка на пощенски услуги, извършвана при различни и по-благоприятни условия от предвидените в общите условия, утвърдени от националния орган, определен в съответната държава членка като регулаторен орган за пощенската услуга, или предвидени в нормативите относно тази услуга, може да се приложи такова освобождаване само защото се извършва по искане на орган на публичната власт. Задача на националния съд е евентуално да провери дали такава доставка може да се разглежда като отговаряща на условието по член 3, параграф 1 от Директива 97/67 универсалната пощенска услуга да се предоставя „за всички потребители“.
74      По всички изложени съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 във връзка с член 12, второ и четвърто тире от Директива 97/67 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска доставки на пощенски услуги, извършвани в съответствие с отделни договори от носител на индивидуална лицензия за извършване на универсалната пощенска услуга, да се ползват от предвиденото в този член 132 освобождаване от ДДС, когато такива доставки, които имат за цел да отговорят на специалните нужди на съответните лица, без да бъдат предлагани на всички потребители, се извършват при различни и по-благоприятни условия от утвърдените от националния орган, определен в съответната държава членка като регулаторен орган за универсалната пощенска услуга, или от предвидените в нормативите относно тази услуга.
По съдебните разноски
75      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:
Член 132, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност във връзка с член 12, второ и четвърто тире от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г.,
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска доставки на пощенски услуги, извършвани в съответствие с отделни договори от носител на индивидуална лицензия за извършване на универсалната пощенска услуга, да се ползват от предвиденото в този член 132 освобождаване от данък върху добавената стойност, когато такива доставки, които имат за цел да отговорят на специалните нужди на съответните лица, без да бъдат предлагани на всички потребители, се извършват при различни и по-благоприятни условия от утвърдените от националния орган, определен в съответната държава членка като регулаторен орган за универсалната пощенска услуга, или от предвидените в нормативите относно тази услуга.
Gratsias
Regan
Smulders
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 19 юни 2025 година.
Секретар
Председател на състава
A. Calot Escobar
D. Gratsias
*      Език на производството: български.