62017CJ0622_RES
Дело C‑622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
срещу
Lietuvos radijo ir televizijos komisija
(Преюдициално запитване, отправено от Vilniaus apygardos administracinis teismas)
Решение на Съда (втори състав) от 4 юли 2019 година
„Преюдициално запитване — Свободно предоставяне на услуги — Директива 2010/13/ЕС — Аудиовизуални медийни услуги — Телевизионно излъчване — Член 3, параграфи 1 и 2 — Свобода на приемането и препредаването — Подбуждане към ненавист, основана на националност — Мерки, вземани от приемащата държава членка — Временно задължение за доставчиците на медийни услуги и другите лица, които доставят услуги за излъчване в интернет на телевизионни канали или програми, да не излъчват или да не препредават определен телевизионен канал на територията на тази държава членка, освен като част от платени пакети“
Преюдициални въпроси — Допустимост — Граници — Явно ирелевантни въпроси и хипотетични въпроси, поставени при условия, изключващи ползата от отговор
(член 267 ДФЕС)
(вж. т. 24—27 и 31)
Свободно предоставяне на услуги — Телевизионни дейности — Директива 2010/13 — Приложно поле — Доставчици на медийни услуги под юрисдикцията на държава членка — Понятие — Критерии — Редакционна отговорност — Установяване — Преценка от страна на националната юрисдикция
(съображение 35, член 1, параграф 1, букви в) и г) и член 2, параграф 2, буква а) и параграф 3, букви а)—в) от Директива 2010/13 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 37—41, 43, 45—48 и 52)
Свободно предоставяне на услуги — Телевизионни дейности — Директива 2010/13 — Забрана за ограничаване на препредаването на аудиовизуални медийни услуги от други държави членки — Приложно поле — Мярка от обществен ред, която предвижда задължение временно да не се излъчва или да не се препредава определен телевизионен канал от друга държава членка освен като част от платени пакети — Изключване
(член 3, параграфи 1 и 2 от Директива 2010/13 на Европейския парламент и на Съвета; член 2а, параграфи 1 и 2 от Директива 89/552 на Съвета)
(вж. т. 70—77 и 84 и диспозитива)
Резюме
Всяка държава членка може по съображения за обществен ред като борбата срещу подбуждането към ненавист да предвиди задължение временно да не се излъчва или да не се препредава определен телевизионен канал от друга държава членка освен като част от платени пакети
В решение от 4 юли 2019 г., Baltic Media Alliance (C‑622/17), Съдът постановява, че мярката, с която по съображения от обществен ред се предвижда задължение временно да не се излъчва или да не се препредава определен телевизионен канал от друга държава членка освен като част от платени пакети, не попада под действието на член 3 от Директива 2010/13 (
1
). Тази разпоредба задължава държавите членки да осигуряват свобода на приемането и да не ограничават препредаването на тяхна територия на телевизионни програми от други държави членки на основания, които попадат в областите, координирани от тази директива, сред които са и мерките срещу подбуждането към ненавист.
NTV Mir Lithuania е канал, който е предназначен за литовската публика и чиито предавания са предимно на руски език. Литовската комисия за радио и телевизия приема решение, с което задължава доставчиците на медийни услуги в продължение на 12 месеца да не излъчват и да не препредават този канал на литовска територия освен като част от платени пакети. Решението е мотивирано с това, че едно от предаванията на този канал е съдържало невярна информация, подбуждаща към основана на националността враждебност и ненавист към балтийските страни. Baltic Media Alliance — регистрирано в Обединеното кралство дружество, което притежава британска лицензия за излъчването на NTV Mir Lithuania — смята, че посоченото решение е прието в нарушение на Директива 2010/13, тъй като ограничава препредаването на телевизионен канал от друга държава членка.
Що се отнася до предвидената в член 3 от Директива 2010/13 забрана за ограничаване на препредаването, най-напред въз основа на контекста, целите и историята ѝ Съдът отбелязва, че терминът „ограничение“ има в контекста на тази директива специфичен смисъл, по-тесен от смисъла на понятието за ограничение по член 56 ДФЕС. Този термин не се отнася до всяко ограничаване от страна на приемащата държава членка на свободата на приемане и препредаване. В този смисъл Директива 2010/13 по принцип допуска прилагането на национална правна уредба, която като цяло има цел от общ интерес, без обаче да установява последващ контрол върху програмите в допълнение към контрола, който е длъжна да осъществява държавата членка на излъчване.
Като прецизира досегашната си практика (
2
), Съдът по-нататък постановява, че национална мярка, която като цяло има цел от обществен ред и урежда условията за разпространение на телевизионен канал сред потребителите в приемащата държава членка, не представлява ограничение по смисъла на член 3 от Директива 2010/13, щом тези условия не са пречка за препредаването в тесен смисъл на съответния канал. Всъщност подобна мярка не установява последващ контрол върху програмата.
Предвид тези констатации Съдът заключава, че мярка като обсъжданата в главното производство не попада под действието на член 3 от Директива 2010/13. Всъщност, от една страна, разглежданото решение има цел от общ интерес, доколкото е част от борбата срещу разпространяването на информация, дискредитираща литовската държава, и има за цел да се защити сигурността на литовското информационно пространство и да се гарантира и съхрани общественият интерес от коректно информиране. От друга страна, то не е пречка за препредаването в тесен смисъл на телевизионни програми от друга държава членка на литовска територия, тъй като съответният телевизионен канал все още може законно да се излъчва на тази територия, а литовските потребители все още могат да го гледат, стига да се абонират за платен пакет.
(
1
)	Директива 2010/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2010 година за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги) (ОВ L 95, 2010 г., стр. 1).
(
2
)	Решение от 22 септември 2011 г., Mesopotamia Broadcast и Roj TV, C‑244/10 и C‑245/10, EU:C:2011:607.