62018TJ0123_RES
T‑123/18. sz. ügy
Bayer Intellectual Property GmbH
kontra
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala
A Törvényszék ítélete (kilencedik tanács), 2019. február 14.
„Európai uniós védjegy – Egy szívet ábrázoló európai uniós ábrás védjegy bejelentése – Feltétlen kizáró ok – Megkülönböztető képesség hiánya – Az (EU) 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja”
Európai uniós védjegy – Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések – Fogalom – Értékelési szempontok
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
(lásd: 13., 14. pont)
Európai uniós védjegy – Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések – A megkülönböztető képesség értékelése – Szempontok – A védjegy érintett vásárlóközönség általi észlelése – A vásárlóközönség figyelmének szintje
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
(lásd: 17. pont)
Európai uniós védjegy – Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések – Egy szívet ábrázoló ábrás védjegy
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
(lásd: 23–32. pont)
Európai uniós védjegy – Az EUIPO határozatai – Az egyenlő bánásmód elve – A megfelelő ügyintézés elve – Az EUIPO korábbi döntéshozatali gyakorlata – A jogszerűség elve – Minden egyes esetben szigorú és teljes körű vizsgálat szükségessége
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet)
(lásd: 34., 35. pont)
Európai uniós védjegy – Az EUIPO határozatai – Jogszerűség – Az EUIPO korábbi döntéshozatali gyakorlata – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – Hatás hiánya
(2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet)
(lásd: 36. pont)
Összefoglalás
A 2019. február 14‑én hozott Bayer Intellectual Property kontra EUIPO ítélet (T‑123/18) alapjául szolgáló ügyben a Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) első fellebbezési tanácsának azon határozata elleni keresetet bírálta el, amely elutasította az elbíráló egy szívet ábrázoló ábrás védjegy lajstromozását elutasító határozata elleni fellebbezést. A fellebbezési tanács megítélése szerint a bejelentett védjegyet az érintett közönség úgy fogja fel, mint egy szív ábrázolását, és ennek következtében, mint arra való utalást, hogy a szóban forgó szolgáltatások a kardiológia területére tartoznak.
A Törvényszék először is emlékeztet arra, hogy a védjegynek lehetővé kell tennie az érintett közönség számára azt, hogy e közönség az azzal jelölt árukat meg tudja különböztetni a más vállalkozásoktól származó áruktól, méghozzá anélkül, hogy erre különösebb figyelmet kellene fordítania, így a védjegyek lajstromozásához szükséges megkülönböztetésre való alkalmasság küszöbe nem függhet az említett közönség figyelmi szintjétől.
Másodsorban a Törvényszék emlékeztet arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUIPO a hatáskörét az uniós jog általános jogelveivel összhangban köteles gyakorolni. Noha az egyenlő bánásmód és a megfelelő ügyintézés elvére tekintettel az EUIPO köteles figyelembe venni a hasonló kérelmekre vonatkozóan korábban hozott határozatokat, és különösen figyelmesen kell megvizsgálnia azt a kérdést, hogy ugyanúgy kell‑e határoznia, mint korábban, ezen elvek alkalmazását össze kell egyeztetnie a jogszerűség elvének tiszteletben tartásával. Végeredményben a jogbiztonságon és közelebbről a megfelelő ügyintézésen alapuló indokok miatt a védjegyek indokolatlan lajstromozásának, illetve törlésének megakadályozása érdekében minden védjegybejelentés vizsgálatának szigorúnak és teljes körűnek kell lennie. Ezt a vizsgálatot tehát minden egyes konkrét esetben el kell végezni. Valamely megjelölés védjegyként való lajstromozása az adott eset ténybeli körülményei keretében alkalmazandó olyan sajátos szempontoktól függ ugyanis, amelyek annak ellenőrzésére szolgálnak, hogy a szóban forgó megjelölésre nem vonatkozik‑e valamely kizáró ok.
A Törvényszék felidézi, hogy ezen elvekből egyrészt az következik, hogy a fellebbezési tanácsoknak – amennyiben úgy döntenek, hogy a hozzájuk benyújtott hasonló kérelmek tárgyában hozott korábbi határozatokban elfogadottól eltérő értékelést fogadnak el – részletesen meg kell indokolniuk az említett korábbi határozatoktól való ezen eltérést. A korábbi határozatoktól való eltérésre vonatkozó ezen indokolási kötelezettségnek ugyanakkor kisebb a jelentősége azon vizsgálatot illetően, amely szigorúan a bejelentett védjegytől függ, mint azon ténybeli jellegű megállapításokat illetően, amelyek nem függnek ugyanezen védjegytől. Másrészről kifejti, hogy szintén ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a fellebbezési tanácsoknak a megjelölések európai uniós védjegyként történő lajstromozására vonatkozó, a 2017/1001 rendelet alapján hozott határozatai nem diszkrecionális jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskörben hozott határozatok, olyannyira, hogy ugyanezen fellebbezési tanácsok határozatainak jogszerűségét kizárólag az uniós bíróság által értelmezett e rendelet alapján kell értékelni. Következésképpen a fellebbezési tanácsokat nem kötik az EUIPO korábbi határozatai.
A jelen esetben a Törvényszék hangsúlyozza, hogy egyrészt a bejelentett védjegy megkülönböztető képességének vizsgálata szigorúan e védjegytől függ, és nem a felperes által hivatkozott ténybeli jellegű megállapításoktól. Így tehát a fellebbezési tanács megelégedhetett annak jelzésével is, hogy a felperes nem hivatkozhat érvényesen az EUIPO korábbi határozataira annak érdekében, hogy megdöntse azt a következtetést, hogy a bejelentett védjegy lajstromozása a 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontján alapuló kizáró okba ütközik. Egyébként rámutat arra, hogy a fellebbezési tanács ennek ellenére részletesen megindokolta, hogy miért tért el a felperes által hivatkozott korábbi határozatban elfogadott megoldástól. A fellebbezési tanács ugyanis lényegét tekintve kiemelte, hogy a korábbi határozat tárgyát képező áruk nem kifejezetten a kardiológia területére tartoztak, és így ezen áruk – a jelen eljárás tárgyát képező szolgáltatásoktól eltérően – nem álltak „közvetlen és azonnal felismerhető kapcsolatban az emberi szívvel”. Másrészt a Törvényszék álláspontja szerint a felperes nem vitathatja ezen indokolás megalapozottságát anélkül, hogy ne vonná kétségbe azt, hogy a bejelentett védjegy lajstromozásának megtagadása megalapozott volt. Márpedig a fellebbezési tanács helyesen állapította meg azt, hogy a bejelentett védjegy lajstromozása a 2017/1001 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontján alapuló kizáró okba ütközött.