62018CJ0542_RES
Forenede sager C-542/18 RX-II og C-543/18 RX-II
Erik SimpsonmodRådet for Den Europæiske Union
og
HGmodEuropa-Kommissionen
Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. marts 2020
»Fornyet prøvelse af domme fra Den Europæiske Unions Ret Simpson mod Rådet (sag T-646/16 P) og HG mod Kommissionen (sag T-693/16 P) – personalesager – sammensætningen af det dommerkollegium, der afsagde dommene i første instans – procedure for udnævnelse af en dommer ved Retten for EU-personalesager – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – domstol oprettet ved lov – indirekte legalitetskontrol – påvirkning af EU-rettens ensartede anvendelse og sammenhæng«
EU-ret – principper – grundlæggende rettigheder – overholdelse sikret af Unionens retsinstanser – princippet om en domstol oprettet ved lov – ulovlighed i forbindelse med proceduren for udnævnelse af en dommer ved Personaleretten – Unionens retsinstansers prøvelse af egen drift
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)
(jf. præmis 55-58)
Personaleretten – procedure for udnævnelse af en dommer ved nævnte ret – Rådets skøn – grænser – overholdelse af de betingelser, der er fastsat i den offentlige indkaldelse af ansøgninger, og af de procedureregler, der er vedtaget med henblik på udøvelsen af skønsbeføjelsen
(Art. 257, stk. 4, TEUF; statutten for Domstolen, bilag I, art. 3)
(jf. præmis 61 og 68)
EU-ret – principper – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – princippet om dommeres uafhængighed – rækkevidde
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2)
(jf. præmis 71, 73, 74 og 80)
Grundlæggende rettigheder – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – beskyttelse i henhold til artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention – samme betydning og omfang – beskyttelsesniveau sikret ved chartret, som ikke tilsidesætter det, der er garanteret ved den nævnte konvention
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2, art. 52, stk. 3, og art. 53)
(jf. præmis 72)
EU-ret – principper – grundlæggende rettigheder – overholdelse sikret af Unionens retsinstanser – princippet om en domstol oprettet ved lov – ulovlighed i forbindelse med proceduren for udnævnelse af en dommer ved Personaleretten – tilsidesættelse af det nævnte princip – foreligger ikke
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2)
(jf. præmis 75, 77-79 og 81-83)
Fornyet prøvelse – konstatering af en påvirkning af EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng – bedømmelseskriterier – konsekvenser, der skal drages deraf – ophævelse af dommen og hjemvisning af sagen til appelinstansen
(Domstolens statut, art. 62b, stk. 1)
(jf. præmis 84-87, 89 og 90)
Resumé
I dommen af 26. marts 2020, Fornyet prøvelse Simpson mod Rådet og HG mod Kommissionen (forenede sager C-542/18 RX-II og C-543/18 RX-II), foretog Domstolen, Store Afdeling, fornyet prøvelse (
1
) af domme afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 19. juli 2018, Simpson mod Rådet (sag T-646/16 P), og HG mod Kommissionen (sag T-693/16 P) (
2
) (herefter »dommene under fornyet prøvelse«). Domstolen udtalte, at Retten – idet denne fastslog, at den ulovlighed, der påvirkede proceduren for udnævnelse af en dommer ved Personaleretten, medførte en tilsidesættelsen af princippet om en domstol oprettet ved lov (
3
) – havde påvirket EU-rettens ensartede anvendelse og sammenhæng. Samtidig med, Domstolen anerkendte, at den omhandlede udnævnelsesprocedure var behæftet med en ulovlighed, fastslog den imidlertid, at denne ulovlighed ikke i sig selv kunne begrunde ophævelsen af de afgørelser, der var blevet vedtaget af det dommerkollegium ved Personaleretten, som den pågældende dommer havde været tilknyttet. Dommene under fornyet prøvelse blev ophævet, og sagerne blev hjemvist til Retten.
I den foreliggende sag blev der – som forberedelse til, at embedsperioderne for to dommere ved Personaleretten, S. Van Raepenbusch og H. Kreppel, udløb – iværksat en offentlig indkaldelse af ansøgninger den 3. december 2013. Efter denne indkaldelse fastsatte udvælgelsesudvalget (
4
) en liste med seks kandidater. Som forberedelse til at embedsperioden for en tredje dommer ved Personaleretten, I. Rofes i Pujol, udløb, blev der ikke offentliggjort en offentlig indkaldelse af ansøgninger.
Rådet for Den Europæiske Union udnævnte den 22. marts 2016 tre dommere ved Personaleretten: S. Van Raepenbusch, J. Sant’Anna og A. Kornezov. For at foretage udnævnelsen i disse tre dommerstillinger benyttede Rådet den liste over kandidater, der var blevet fastsat efter den offentlige indkaldelse af ansøgninger af 3. december 2013, herunder til den ledige stilling, der tidligere var besat af I. Rofes i Pijul (herefter »den tredje stilling«), selv om denne offentlige indkaldelse af ansøgninger ikke omfattede denne stilling. J. Sant’Anna og A. Kornezov blev tilknyttet Anden Afdeling ved Personaleretten for perioden fra den 14. april til den 31. august 2016.
Efter at der var blevet iværksat appeller ved Retten, blev to afgørelser truffet af Anden Afdeling ved Personaleretten (
5
) (herefter »de anfægtede afgørelser«) ophævet ved dommene under fornyet prøvelse med den begrundelse, at dommerkollegiet ikke havde været lovligt sat. Ved beslutninger af 17. september 2018 (
6
), fastslog Afdelingen for Fornyet Prøvelse ved Domstolen, at der var anledning til at foretage fornyet prøvelse af de pågældende domme for at afgøre, om de påvirkede EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng.
For det første præciserede Domstolen, at anbringendet vedrørende ulovligheden af sammensætningen af det dommerkollegium, der havde vedtaget de anfægtede afgørelser, skulle undersøges ex officio af Retten. Garantierne om adgang til en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, og navnlig de garantier, der fastlægger begrebet og sammensætningen af en sådan domstol, udgør nemlig hjørnestenen i retten til en retfærdig rettergang. Dette indebærer, at enhver domstol er forpligtet til at efterprøve, om den i kraft af sin sammensætning udgør en sådan domstol, når der består alvorlig tvivl herom. I det foreliggende tilfælde bestod der en sådan tvivl, eftersom dommerkollegiets ulovlighed var blevet konstateret i en tidligere dom fra Retten (
7
). Det fulgte heraf, at Retten ikke begik en fejl, da den af egen drift undersøgte lovligheden af denne sammensætning i dommene under fornyet prøvelse.
For det andet konstaterede Domstolen, at ulovligheden i udnævnelsesproceduren fulgte udelukkende af Rådets tilsidesættelse af den offentlige indkaldelse af ansøgninger af 3. december 2013. I denne henseende bekræftede Domstolen, at Rådet havde tilsidesat den retlige ramme, som det havde fastsat for sig selv, da det offentliggjorde den nævnte offentlige indkaldelse af ansøgere, og som det var forpligtet til at respektere. Anvendelsen af listen over kandidater med henblik på udnævnelsen i den tredje stilling syntes ikke desto mindre i øvrigt at have været i overensstemmelse med de regler, der regulerede proceduren for udnævnelse af dommere ved Personaleretten. Navnlig omfattede den omhandlede liste et antal kandidater, som svarede til det dobbelte af det antal dommere, der var blevet udnævnt på grundlag af denne liste. Der var desuden ikke noget, som gjorde det muligt at rejse tvivl om overholdelsen af kravet, hvorefter der til dommere af Personaleretten skulle vælges personer, hvis uafhængighed var uomtvistelig, og som havde de nødvendige kvalifikationer til at varetage retslige funktioner, eller af kravet om, at listen angav de kandidater, der besad de mest hensigtsmæssige erfaringer på højt niveau. Den omhandlede ulovlighed gjorde det heller ikke på nogen måde muligt at fastslå, at udnævnelsen af dommeren i den tredje stilling havde ført til en uafbalanceret sammensætning ved Personaleretten for så vidt angår den geografiske fordeling eller repræsentationen af de nationale retssystemer.
For det tredje udtalte Domstolen, at den nævnte ulovlighed ikke udgør en tilsidesættelse af princippet om en domstol oprettet ved lov, der er fastsat i artikel 47, stk. 2, første punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. En ulovlighed, der er begået under udnævnelsen af dommere inden for det pågældende retssystem, indebærer nemlig en tilsidesættelse af dette princip, navnlig når denne ulovlighed er af en sådan art og alvorlighed, at den skaber en reel risiko for, at andre dele af statsmagten, navnlig den udøvende magt, kan udøve et skøn, der ikke tilkommer denne, hvorved integriteten af resultatet af udnævnelsesproceduren bringes i fare, og der således vækkes en rimelig tvivl hos borgerne med hensyn til den eller de pågældende dommeres uafhængighed og upartiskhed.
Udnævnelsen af dommeren i den tredje stilling blev imidlertid foretaget under overholdelse af de grundlæggende regler for udnævnelse af dommere ved Personaleretten. I denne sammenhæng er den omstændighed alene, at Rådet anvendte den liste, der blev fastsat efter den offentlige indkaldelse af ansøgninger af 3. december 2013, med henblik på at besætte den tredje stilling, ikke tilstrækkelig til at fastslå, at der foreligger en tilsidesættelse af en grundlæggende regel for proceduren for udnævnelse af dommere ved Personaleretten, som er af en sådan art og alvorlighed, at den har skabt en reel risiko for, at Rådet gør uberettiget brug af sine beføjelser, hvorved integriteten af resultatet af udnævnelsesproceduren bringes i fare, og der således vækkes en rimelig tvivl hos borgerne med hensyn til uafhængigheden og upartiskheden hos den dommer, der blev udnævnt i den tredje stilling, eller hos den afdeling, hvortil denne blev knyttet. Retten begik følgelig en retlig fejl, da den ophævede de anfægtede afgørelser alene på grundlag af den ulovlighed, som blev begået i den omhandlede udnævnelsesprocedure.
For det fjerde og afslutningsvis konstaterede Domstolen, at den retlige fejl, som dommene under fornyet prøvelse er behæftet med, påvirker EU-rettens ensartede anvendelse og sammenhæng. De nævnte domme kan nemlig danne præcedens, som kan få indvirkning på andre sager, hvori der rejses tvivl om udnævnelsen af et medlem af et dommerkollegium, og, mere generelt, retten til en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov. Denne ret har en grundlæggende og tværgående karakter i Unionens retsorden, hvis fortolkning og sammenhæng skal sikres af Domstolen.
(
1
) – De afgørelser, der træffes af Den Europæiske Unions Ret efter appel til prøvelse af Personalerettens afgørelser, kan undtagelsesvist, efter at førstegeneraladvokaten har fremsat forslag, underkastes fornyet prøvelse ved Domstolen, hvis der er alvorlig risiko for, at EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng kan påvirkes. Proceduren for fornyet prøvelse er fastsat i artikel 256, stk. 2, TEUF, og i artikel 62 ff. i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
(
2
) – Rettens domme af 19.7.2018, Simpson mod Rådet (T-646/16 P, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:493), og HG mod Kommissionen (T-693/16 P, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:492).
(
3
) – Princippet om en domstol oprettet ved lov er fastsat i artikel 47, stk. 2, første punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Denne artikel bestemmer, at enhver har ret til en retfærdig og offentlig rettergang inden en rimelig frist for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov.
(
4
) – Udvælgelsesudvalget er det udvalg, der er nævnt i artikel 3, stk. 3, i bilag I til statutten for Den Europæiske Unions Domstol. Udvalget skulle afgive udtalelse om kandidaternes kvalifikationer til at udøve embedet som dommer ved Personaleretten og til denne udtalelse knytte en liste over kandidater, der besad de mest hensigtsmæssige erfaringer på højt niveau.
(
5
) – Kendelse afsagt af Retten for EU-Personalesager den 24.6.2016, Simpson mod Rådet (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136), og dom afsagt af Personaleretten den 19.7.2016, HG mod Kommissionen (F-149/15, EU:F:2016:155).
(
6
) – Domstolens beslutninger af 17.9.2018, Fornyet prøvelse Simpson mod Rådet (C-542/18 RX, EU:C:2018:763), og Fornyet prøvelse HG mod Kommissionen (C-543/18 RX, EU:C:2018:764).
(
7
) – Rettens dom af 23.1.2018, FV mod Rådet (T-639/16 P, EU:T:2018:22).