61992CO0295_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 3. juli 1992 har Landbouwschap i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 29. april 1992 ° som er rettet til Kongeriget Nederlandene ° om ikke at rejse indsigelse mod statsstoetteelementer i et forslag til lov om aendring af Wet Algemene Bepalingen Milieuhygiëne (lov om almindelige bestemmelser om miljoebeskyttelse, herefter benaevnt "WABM").
2 Den 16. januar 1992 gav den nederlandske regering i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen underretning om et forslag til lov om aendring af WABM. Med de paataenkte aendringer oenskede regeringen at tilpasse afgifterne paa fossile braendstoffer, saaledes at de i lige omfang blev opkraevet i forhold til paa den ene side braendstoffernes energiindhold og paa den anden side deres indhold af kuldioxid. Hermed ville man dels fremme en mere effektiv energiudnyttelse, dels bidrage til anvendelsen af energikilder med et lavere kuldioxidindhold.
3 I henhold til lovforslaget skulle der dog gaelde en raekke afgiftsfritagelser. For det foerste skulle der ved beregningen af afgiften paa restgasser, der frigoeres ved forskellige fremstillingsprocesser, kun tages hensyn til kuldioxidindholdet, hvilket ville foere til en lavere afgiftsbelastning paa brug af disse gasser. For det andet skulle kulfyrede elektricitetsvaerker, som investerer i afsvovlingsanlaeg, kunne benytte en refusionsordning, og for det tredje skulle der for storforbrugere af naturgas gaelde en afgiftsnedsaettelse for et forbrug paa over 10 mio. m3 pr. aar.
4 Ved skrivelse af 4. februar 1992 anmodede Kommissionen de nederlandske myndigheder om naermere oplysninger, som den ansaa for noedvendige af hensyn til sin gennemgang af lovforslaget. De nederlandske myndigheder efterkom anmodningen ved skrivelse af 27. februar 1992.
5 Paa grundlag af sin gennemgang af lovforslaget konkluderede Kommissionen, at saavel praeferencetariffen for restgasser og for forbrug af naturgas paa over 10 mio. m3 pr. aar som refusionsordningen for kulfyrede elektricitetsvaerker var stoetteforanstaltninger efter traktatens artikel 92, stk. 1. Kommissionen fandt dog, at stoetteforanstaltningerne kunne betragtes som forenelige med faellesmarkedet, jf. artikel 92, stk. 3, litra c), og den 29. april 1992 besluttede den ikke at rejse indsigelse.
6 Ved skrivelse af 5. maj 1992 meddelte Kommissionen sin beslutning af 29. april 1992 til den nederlandske regering.
7 Beslutningen, som indeholdt i Kommissionens skrivelse af 5. maj 1992 til den nederlandske regering, har Landbouwschap anfaegtet under denne sag.
8 Landbouwschap er en offentligretlig institution, der har til opgave at varetage det nederlandske landbrugs interesser. Landbouwschap har som foelge heraf et saerligt ansvar for vaeksthusgartneriet. Ud over de afgoerelser, Landbouwschap skal traeffe vedroerende denne erhvervssektor, handler institutionen som repraesentant for gartneriorganisationerne med hensyn til naturgastarifferne, og fra september 1991 har den foert forhandlinger med de nederlandske myndigheder om en fleraarig aftale om energibesparelser inden for drivhusgartneriet.
9 Til stoette for sin annullationspaastand har Landbouwschap gjort gaeldende, at Kommissionen ved udstedelsen af beslutningen har undladt at tage vaesentlige faktiske forhold og omstaendigheder i betragtning, at den derfor ikke med rimelighed har kunnet beslutte ikke at rejse indsigelse mod de paataenkte nederlandske bestemmelser, og at den med urette har undladt at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, omhandlede undersoegelsesprocedure. Landbouwschap har specielt kritiseret det kriterium med hensyn til et forbrug paa 10 mio. m3 pr. aar, som ligger til grund for stoetteforanstaltningen til fordel for storforbrugere af naturgas. Landbouwschap har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat de processuelle garantier i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, ved i skrivelsen af 4. februar 1992 at anmode den nederlandske regering om yderligere oplysninger.
10 I tilfaelde, hvor det er aabenbart, at sagen maa afvises, kan Domstolen i henhold til procesreglementets artikel 92, stk. 1, efter at have hoert generaladvokaten og uden at fortsaette sagens behandling, traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse.
11 Med hensyn til, om den foreliggende sag kan antages til realitetsbehandling, bemaerkes, at i henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, kan enhver fysisk eller juridisk person paa de i samme artikels stk. 1 naevnte betingelser indbringe klage over beslutninger, som er rettet til en anden person, saafremt beslutningen beroerer ham umiddelbart og individuelt. Landbouwschap' s soegsmaalsret afhaenger saaledes af, om institutionen beroeres umiddelbart og individuelt af Kommissionens beslutning ° som er rettet til den nederlandske regering ° om ikke at rejse indsigelse mod statsstoetteelementer i forslaget til lov om aendring af WABM.
12 I denne henseende findes det tilstraekkeligt at bemaerke, at det fremgaar af oplysningerne i sagens akter, at de i sagen omhandlede stoetteforanstaltninger udelukkende er til fordel for en kategori af store erhvervsvirksomheder, som hverken konkurrerer med sagsoegeren eller de gartnerivirksomheder, sagsoegeren repraesenterer. Hvorvidt den anfaegtede beslutning, hvorved Kommissionen godkendte, at der ydes stoette til de paagaeldende erhvervsvirksomheder, opretholdes eller annulleres, kan saaledes ikke beroere deres interesser. Landbouwschap kan hermed ikke antages at vaere beroert af beslutningen.
13 Endvidere bemaerkes, at Landbouwschap i staevningen ikke har fremfoert oplysninger, hvoraf det fremgaar, at institutionen beroeres umiddelbart og individuelt af beslutningen.
14 Herefter findes den i medfoer af traktatens artikel 173, stk. 2, anlagte sag aabenbart at maatte afvises i medfoer af procesreglementets artikel 92, stk. 1.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
15 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da sagsoegeren har tabt sagen, paalaegges det denne at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 30. september 1992.