61993TO0497_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagsfremstilling
1 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 6. august 1993 har sagsoegeren i medfoer af artikel 91 i vedtaegten for tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber (herefter "vedtaegten") anlagt sag med paastand bl.a. om annullation af den af praesidenten for De Europaeiske Faellesskabers Domstol (herefter "Domstolen") trufne afgoerelse af 15. juli 1993, hvorved sagsoegerens ansoegning af 1. juni 1993 samt hendes klage af 3. juni 1993 vedroerende tilbagebetaling af det beloeb, der var blevet tilbageholdt i hendes vederlag for juli 1993, blev afvist.
2 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor den samme dag indgav sagsoegeren begaering om tilbagebetaling straks, som foreloebig forholdsregel, af naevnte beloeb, indtil der var afsagt dom i sagen og med forbehold af en eventuel tilbagesoegning. Sagsoegeren meddelte ved skrivelse af 12. august 1993 retten, at hun agtede at frafalde sin begaering om foreloebige forholdsregler, hvorfor Rettens praesident den 16. august 1993 traf afgoerelse om slettelse af sag T-497/93 R.
3 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor den 24. august 1993 indgav sagsoegeren en til den tidligere begaering svarende begaering om foreloebige forholdsregler, der blev registreret som sag T-497/93 R II.
4 Sagsoegte har fremsat skriftlige bemaerkninger til denne begaering om foreloebige forholdsregler den 7. september 1993.
5 Foer Retten tager stilling til begaeringen om foreloebige forholdsregler, maa baggrunden for sagen, og navnlig de vigtigste faktiske omstaendigheder, der har givet anledning til sagen, omtales paa grundlag af redegoerelsen herfor i de indlaeg, parterne har indgivet.
6 Ved staevning af 18. maj 1993 fremsatte advokat Alain Gross, Luxembourg, over for Juge de paix de Luxembourg begaering om foretagelse af arrest ("saisie-arrêt") i sagsoegerens vederlag fra dennes arbejdsgiver, Domstolen, for et beloeb paa 43 811 BFR for en fordring paa omkostninger og honorarer, som anslaaet pr. 3. februar 1993. Ved kendelse af 21. maj 1993 tillod Juge de paix de Luxembourg foretagelse af denne arrest og afsagde kendelse om forkyndelse heraf for Domstolen som beroert tredjemand. Ved skrivelse af 27. maj 1993 meddelte chefen for Domstolens personaleafdeling justitssekretaeren ved Tribunal de paix de Luxembourg, at de beloeb, for hvilke der var gjort arrest, var tilbageholdt og den 15. juli 1993 ville blive indbetalt paa en saerlig ved Domstolen oprettet konto.
7 Ved skrivelse af 1. juni 1993 indgav sagsoegeren til ansaettelsesmyndigheden en ansoegning i henhold til artikel 90, stk. 1, i vedtaegten med anmodning principalt om, at ansaettelsesmyndigheden paalaegger personaleafdelingen ikke at foretage indeholdelse i hendes vederlag. Ved skrivelse af 3. juni 1993 indgav sagsoegeren klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, over afgoerelsen "af 27.-28. maj 1993" fra chefen for Domstolens personaleafdeling.
8 Ved skrivelse af 15. juli 1993 meddelte Domstolens praesident sagsoegeren, at det administrative udvalg havde besluttet at afvise hendes klage, bl.a. med den begrundelse, at "hver faellesskabsinstitution kan retmaessigt give afkald paa de privilegier og immuniteter, der er givet den, i alle tilfaelde, hvor den finder, at dette afkald ikke er i strid med Faellesskabets interesser. Den har navnlig adgang til at efterkomme en kendelse om arrest, der er afsagt af en national ret, naar den ikke mener, at der er grundlag for at modsaette sig betaling helt eller delvis til en af dens tjenestemaends kreditorer af beloeb, som den skylder eller vil komme til at skylde denne tjenestemand".
9 Som foelge af arresten i den sagsoegeren tilkommende loen, blev der i dennes loen for juli 1993 tilbageholdt et beloeb paa 43 811 BFR.
Retlige omstaendigheder
10 Retten kan, hvis den skoenner at forholdene kraever det, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 185 og 186 samt artikel 4 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans, udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.
11 Ifoelge artikel 134, stk. 2, i Rettens procesreglement skal begaeringer vedroerende de i EOEF-traktatens artikel 185 og 186 omhandlede foreloebige forholdsregler angive de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begaerede foreloebige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget. De forholdsregler, der anmodes om, skal vaere foreloebige, saaledes at forstaa, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen (jf. fra nyeste praksis Rettens praesidents kendelse af 6. juli 1993, sag T-12/93 R, CCE Vittel og CE Pierval mod Kommissionen, Sml. II, s. 785).
12 Sagsoegeren har i begaeringen om foreloebige forholdsregler i det vaesentlige anfoert, at det vederlag, hun modtager som tjenestemand ved Domstolen, ikke kan goeres til genstand for nationale, det vil her sige luxembourgske fuldbyrdelsesforanstaltninger. Hun har i den forbindelse tilfoejet, at institutionen ganske vist kan give afkald paa sine egne privilegier, men den kan ikke disponere over andres rettigheder og kan navnlig ikke retmaessigt uden gyldig grund og uden opfyldelse af de gaeldende formkrav stille krav til hende om at give afkald paa en del, nemlig ca. 50%, af hendes vederlag.
13 Sagsoegeren har vedroerende faren for alvorlig og uoprettelig skade anfoert, at tilbageholdelse i hendes vederlag udgoer et overgreb, der paa uacceptabel maade antaster hendes ret til at modtage fuld betaling for sit arbejde, idet navnlig det krav, der goeres gaeldende hverken er sikkert, aabenbart eller eksigibelt. Sagsoegeren har desuden forklaret, at den arrest, der er blevet foretaget i hendes vederlag, som er et "socialt beskyttet gode", hindrer hende i at opfylde oekonomiske forpligtelser, hun har paataget sig i tillid til, at hun altid ville faa udbetalt hele sit vederlag.
14 Sagsoegte har paa sin side gjort gaeldende, at arrest i det vederlag, der tilkommer De Europaeiske Faellesskabers tjenestemaend hos den institution, de goer tjeneste ved, tilhoerer en praksis, hvis lovlighed Domstolen tidligere indirekte har anerkendt under henvisning til anvendeligheden af de respektive nationale regelsaet herom i kendelse af 11. maj 1971 (sag 1/71 SA, Rec. s. 363).
15 Sagsoegte har vedroerende faren for en alvorlig og uoprettelig skade anfoert, at det er svaert at se, hvorledes den midlertidige uraadighed over et beloeb paa 43 811 BFR kan bringe en tjenestemands oekonomiske situation i fare, naar den paagaeldende oppebaerer et maanedligt vederlag som det, der tilkommer en tjenestemand i loenklasse C1. Sagsoegte har tilfoejet, at skaden under alle omstaendigheder ikke er uoprettelig, idet det i henhold til arresten tilbageholdte beloeb, baade hvis sagsoegeren vinder sin sag for den luxembourgske ret, og hvis Retten tager hendes paastand til foelge i den ved Retten anlagte hovedsag, vil blive udbetalt hende.
Rettens bemaerkninger
16 Det bemaerkes indledningsvis, at spoergsmaalet om, hvorvidt en foreloebig forholdsregel er uopsaettelig i henhold til artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement, skal vurderes ud fra, om det er noedvendigt at traeffe en foreloebig forholdsregel for at undgaa, at den part, der har indgivet begaeringen om den foreloebige forholdsregel, lider en alvorlig og uoprettelig skade.
17 I den forbindelse bemaerkes det, at ifoelge fast retspraksis (jf. som den nyeste afgoerelse herom Rettens praesidents kendelse af 23. marts 1993, sag T-115/92 R, Hogan mod Parlamentet, Sml. II, s. 339) kan et rent oekonomisk tab i princippet ikke anses for uopretteligt og heller ikke for vanskeligt afhjaelpeligt, da et saadant tab begrebsmaessigt kan vaere genstand for en senere oekonomisk erstatning. Det maa imidlertid ved paakendelsen af begaeringer om foreloebige forholdsregler i hvert enkelt tilfaelde vurderes, om det ° saafremt begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke tages til foelge ° for sagsoegeren vil medfoere risiko for en skade, der ikke vil kunne afhjaelpes, selv om de anfaegtede retsakter annulleres under behandlingen af hovedsagen.
18 Foerst bemaerkes det, at den skade, sagsoegeren paaberaaber sig, alene bestaar i tilbageholdelsen af 43 811 BFR i hendes vederlag for juli maaned i indevaerende aar. For det andet fremgaar det af de oplysninger, der er fremkommet i sagen, at sagsoegerens maanedlige nettoloen androg 120 424 BFR paa det tidspunkt, da der blev givet tilladelse til den omtvistede arrest. Det skal endelig fremhaeves, at den skade, sagsoegeren har paaberaabt sig, senere vil kunne genoprettes, hvis sagsoegeren faar medhold i sine paastande i sagen for de luxembourgske retter, eller hvis Retten tager hendes paastand i hovedsagen til foelge.
19 Paa baggrund af det anfoerte, og idet sagsoegeren ikke har omtalt andre omstaendigheder med henblik paa at godtgoere, at der foreligger uopsaettelighed, bemaerkes det, at den oekonomiske byrde, som sagsoegeren maa baere som foelge af afslaget paa hendes ansoegning om tilbagebetaling, indtil Retten har afsagt dom i hovedsagen, ikke kan paafoere hende en alvorlig og uoprettelig skade.
20 Herefter og uden at det er noedvendigt at undersoege, om den af sagsoegeren anlagte hovedsag umiddelbart forekommer berettiget, maa det fastslaas, at de retlige betingelser for at traeffe bestemmelser om de begaerede foreloebige forholdsregler ikke er til stede, og at begaeringen derfor ikke kan tages til foelge.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTENS PRAESIDENT
1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.
2) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 29. september 1993.