62023CJ0233_RES
Sag C-233/23
Alphabet Inc. m.fl.
mod
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato)
Domstolens dom (Store Afdeling) af 25. februar 2025
»Præjudiciel forelæggelse – konkurrence – dominerende stilling – artikel 102 TEUF – digitale markeder – digital platform – nægtelse fra den dominerende virksomhed, der har udviklet en digital platform, af at tillade adgang til denne platform for en tredjemandsvirksomhed, der har udviklet en applikation, således at der sikres interoperabilitet mellem nævnte platform og denne applikation – vurdering af, om adgangen til en digital platform er absolut nødvendig – virkningerne af den foreholdte adfærd – objektiv begrundelse – behov for, at den dominerende virksomhed udvikler en model for en kategori af applikationer med henblik på at tillade adgang – afgrænsningen af det relevante marked«
Dominerende stilling – misbrug – en virksomhed med dominerende stillings nægtelse af at give en anden virksomhed adgang til et produkt eller en tjenesteydelse, der er nødvendig for denne virksomheds aktiviteter – infrastruktur, som en virksomhed med dominerende stilling har udviklet med henblik på at tillade tredjemandsvirksomheders anvendelse heraf og ikke udelukkende til brug for sine egne aktiviteter – vurdering af, om der foreligger misbrug – anvendelse af betingelsen om, at adgangen til denne infrastruktur skal være absolut nødvendig for den virksomhed, der har anmodet om adgang – foreligger ikke
(Art. 102 TEUF)
(jf. præmis 37-52)
Dominerende stilling – misbrug – begreb – objektivt begreb, som omfatter den adfærd, der kan påvirke markedsstrukturen, og som hindrer opretholdelsen eller udviklingen af konkurrencen – forpligtelser, der påhviler den dominerende virksomhed – udøvelse af konkurrence alene baseret på opnåede resultater – bedømmelseskriterier – beviser for praksis, der kan have konkurrencebegrænsende virkninger på markedet – omstændigheder, der kan tages i betragtning
(Art. 102 TEUF)
(jf. præmis 54-61)
Dominerende stilling – misbrug – nægtelse fra en virksomhed med dominerende stilling, der ejer en digital platform, af at tillade interoperabilitet mellem denne platform og en applikation, der er udviklet af en tredjemandsvirksomhed – objektiv begrundelse – betingelser – bevisbyrde – virksomhed med dominerende stillings forpligtelser i tilfælde af uberettiget nægtelse
(Art. 102 TEUF)
(jf. præmis 70-81)
Dominerende stilling – relevant marked – afgrænsning – særskilte markeder – identifikation af det efterliggende marked – bedømmelseskriterier – identifikation af det potentielle marked – ingen forpligtelse til præcist at afgrænse det pågældende produktmarked og geografiske marked
(Art. 102 TEUF)
(jf. præmis 83-86)
Sammendrag
I forbindelse med en præjudiciel forelæggelse præciserede Domstolen, sat i Store Afdeling, betingelserne for, at en virksomhed med dominerende stillings nægtelse af at sikre interoperabilitet mellem sin digitale platform og en tredjemandsapplikation kan udgøre misbrug og have konkurrencebegrænsende virkninger. Domstolen præciserede ligeledes de omstændigheder, der kan påberåbes som begrundelse for en sådan nægtelse, samt de forpligtelser, der påhviler en virksomhed med dominerende stilling, når en sådan nægtelse ikke er begrundet.
Google LLC er Alphabets datterselskab og kontrollerer Google Italy, der har hjemsted i Italien. I 2015 lancerede Google Android Auto, som gjorde det muligt for brugere af mobiludstyr, der virkede med styresystemet Android OS, at tilgå applikationerne på dette udstyr direkte på skærmen på et køretøjs infotainmentsystem.
I 2018 anmodede Enel X Italia Srl, der er et selskab i Enel-koncernen, som forvalter mere end 60% af de tilgængelige ladestandere for elektriske køretøjer i Italien, Google om at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre interoperabilitet mellem JuicePass, der var ansøgerens applikation til genopladning af elektriske køretøjer, og Android Auto.
Efter Googles nægtelse indgav Enel X Italia en klage til den italienske konkurrencemyndighed. Ved afgørelse truffet i 2021 konkluderede denne konkurrencemyndighed, at Googles adfærd, som bestod i at hindre og forsinke tilgængeligheden af applikationen JuicePass på Android Auto, udgjorde misbrug af dominerende stilling som omhandlet i artikel 102 TEUF, og pålagde Alphabet, Google og Google Italy en bøde på mere end 100 mio. EUR.
Disse selskaber anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved en italiensk forvaltningsdomstol. Eftersom konkurrencemyndigheden blev frifundet, iværksatte selskaberne appel ved Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), som besluttede at spørge Domstolen om fortolkningen af begrebet »misbrug af dominerende stilling« som omhandlet i artikel 102 TEUF, når der foreligger en nægtelse af adgang som det i denne sag omhandlede.
Domstolens bemærkninger
Efter at have fastslået, at anmodningen om præjudiciel afgørelse kunne antages til realitetsbehandling, undersøgte Domstolen i første række, om det forhold, at en virksomhed med dominerende stilling, der har udviklet en digital platform, efter anmodning fra en tredjemandsvirksomhed nægter at sikre denne platforms interoperabilitet med en applikation, som denne tredjemandsvirksomhed har udviklet, kan udgøre misbrug af dominerende stilling, selv om nævnte platform ikke er absolut nødvendig for den erhvervsmæssige udnyttelse af nævnte applikation på et efterliggende marked som omhandlet i retspraksis efter Bronner-dommen (
1
).
Domstolen bemærkede indledningsvis, at artikel 102 TEUF forbyder en virksomhed med dominerende stillings adfærd som den adfærd, der med andre metoder end konkurrence på ydelser skaber hindringer for opretholdelsen eller udviklingen af konkurrencen på et marked, hvor konkurrencegraden allerede er svækket netop som følge af tilstedeværelsen af en eller flere dominerende virksomheder.
I denne forbindelse havde Domstolen i Bronner-dommen fastslået, at nægtelse af adgang til en infrastruktur, som er udviklet og indehaves af en dominerende virksomhed til dennes egne aktiviteter, kan udgøre misbrug af dominerende stilling, ikke alene fordi denne nægtelse kan udelukke enhver konkurrence på det pågældende marked for den adgangssøgende virksomheds vedkommende, og ikke kan begrundes ud fra objektive forhold, men også når infrastrukturen ikke i sig selv er absolut nødvendig for udøvelsen af den pågældendes virksomhed i den forstand, at der ikke findes noget reelt eller potentielt alternativ til denne infrastruktur.
I denne henseende fremhævede Domstolen, at indførelsen af disse betingelser var begrundet i de særlige omstændigheder i Bronner-sagen, som bestod i, at en dominerende virksomhed nægtede at give en konkurrent adgang til en infrastruktur, som den havde udviklet til brug for sin egen aktivitet, idet enhver anden adfærd blev udelukket.
Den omstændighed, at en virksomhed med dominerende stilling, fordi dens nægtelse udgør misbrug, forpligtes til at kontrahere med en konkurrent for at tillade denne adgang til denne infrastruktur, er nemlig et særligt stort indgreb i virksomhedens kontraheringsfrihed og ejendomsret. Såfremt en sådan adgang indrømmes for let, vil en dominerende virksomhed nemlig være mindre villig til at investere i effektive infrastrukturer og i udviklingen af produkter eller tjenesteydelser af god kvalitet i forbrugernes interesse, og andre virksomheder ville ikke blive tilskyndet til at udvikle konkurrerende faciliteter.
Når en virksomhed med dominerende stilling har udviklet en infrastruktur med henblik på at tillade tredjemandsvirksomheder at anvende denne infrastruktur, finder den betingelse, som Domstolen fastsatte i Bronner-dommen vedrørende nævnte infrastrukturs absolut nødvendige karakter for udøvelsen af adgangsansøgerens virksomhed, derimod ikke anvendelse, eftersom den hverken er begrundet med beskyttelsen af den dominerende virksomheds kontraheringsfrihed eller ejendomsret eller behovet for at tilskynde denne virksomhed til at investere. Det forhold, at det pålægges virksomheden med dominerende stilling at give adgang til en infrastruktur, som er udviklet med henblik på tredjemandsvirksomheders anvendelse heraf, ændrer ikke grundlæggende ved den økonomiske model, der lå til grund for denne udvikling.
Med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse sås det i det foreliggende tilfælde, at den virksomhed, der ejede den digitale platform, ikke havde udviklet platformen udelukkende til brug for sine egne aktiviteter, idet en adgang til denne digitale platform er åben for tredjemandsvirksomheder. Nægtelsen af at tillade adgang til nævnte digitale platform kunne således udgøre misbrug af dominerende stilling, selv om denne digitale platform ikke var absolut nødvendig for den erhvervsmæssige udnyttelse af den pågældende applikation på det efterliggende marked, men kunne gøre applikationen mere attraktiv for forbrugerne.
I anden række fastslog Domstolen, at selv om både den virksomhed, der har anmodet en dominerende virksomhed om at sikre sin digitale platforms interoperabilitet, og førstnævnte virksomheds konkurrenter fortsat er aktive på det pågældende marked og har udviklet deres stilling herpå, selv om de ikke havde fordel af en sådan interoperabilitet, indikerer denne omstændighed ikke i sig selv, at den dominerende virksomheds nægtelse af at efterkomme denne anmodning ikke kunne have konkurrencebegrænsende virkninger.
Domstolen bemærkede, at en virksomhed med dominerende stillings adfærd kan kvalificeres som misbrug, forudsat at det påvises, at denne adfærd, idet der anvendes metoder, der adskiller sig fra dem, der regulerer konkurrence på ydelser, har til faktisk eller potentiel følge at begrænse denne konkurrence ved at fortrænge konkurrerende virksomheder, der er lige så effektive, fra det eller de relevante markeder, eller ved at forhindre, at disse virksomheder kan udvikle sig på disse markeder.
Denne kvalificering kræver imidlertid ikke, at det påvises, at det resultat, der tilsigtes med en sådan adfærd – at fortrænge konkurrenter fra det pågældende marked – er blevet nået. Følgelig kan en konkurrencemyndighed konstatere en overtrædelse af artikel 102 TEUF ved med støtte i håndgribelige beviser at godtgøre, at den omhandlede adfærd havde en reel evne til at skabe konkurrencebegrænsende virkninger.
Det forhold, at den samme grad af konkurrence bevares på det pågældende marked, eller at konkurrencen udvikles på dette marked, betyder nemlig ikke nødvendigvis, at den påtalte adfærd ikke kan have konkurrencebegrænsende virkninger. Domstolen bemærkede navnlig, at en sådan adfærds karakter af misbrug ikke er afhængig af konkurrenternes evne til at mindske sådanne virkninger.
I tredje række undersøgte Domstolen den objektive begrundelse, der kan påberåbes til støtte for nægtelse af adgang som den omhandlede, og de eventuelle forpligtelser, der påhviler virksomheden med dominerende stilling, når en sådan nægtelse ikke er begrundet. Domstolen bemærkede i denne henseende, at nægtelsen af at sikre en tredjemandsapplikations interoperabilitet med en virksomhed med dominerende stillings digitale platform kan være objektivt begrundet, hvis tildelingen af en sådan interoperabilitet skader den pågældende platforms integritet eller sikkerheden ved anvendelsen heraf, eller hvis det af andre tekniske årsager er umuligt at sikre denne interoperabilitet.
Såfremt det ikke forholder sig således, har virksomheden med dominerende stilling pligt til at sikre interoperabiliteten inden for en rimelig frist, idet der tages hensyn til både de vanskeligheder, som denne virksomhed støder på i forbindelse med udviklingen heraf, og tredjemandsvirksomhedens behov, og i givet fald mod en passende modydelse, som skal være rimelig og forholdsmæssig, henset til de reelle omkostninger til udviklingen og virksomheden med dominerende stillings ret til at opnå en passende fortjeneste heraf.
I fjerde og sidste række fastslog Domstolen, at en konkurrencemyndighed med henblik på at vurdere, om der foreligger misbrug i form af en virksomhed med dominerende stillings nægtelse af at sikre interoperabilitet for en tredjemandsapplikation med virksomhedens digitale platform, kan nøjes med at identificere det marked, hvorpå denne nægtelse kan have konkurrencebegrænsende virkninger, dvs. det efterliggende marked, selv om dette marked kun er et potentielt marked. Denne identifikation kræver ikke nødvendigvis en præcis afgrænsning af det omhandlede produktmarked eller geografiske marked, herunder når det efterliggende marked fortsat er under udvikling eller udvikles hurtigt, og omfanget herfor derfor ikke er fuldstændigt afgrænset på det tidspunkt, hvor den adfærd, der angiveligt udgør misbrug, gennemføres.
(
1
) – Dom af 26.11.1998, Bronner (C-7/97, EU:C:1998:569).