61984CO0248_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Sagsoegeren i denne sag om foreloebige forholdsregler har den 16 . oktober 1984 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning nr . 85/12 af 23 . juli 1984, for saa vidt det herved afvises at godkende, at der i arbejdsformidlingsdistrikterne Borken-Bocholt og Siegen efter den 30 . juni 1985 ydes stoette i henhold til retningslinjerne vedroerende investeringsstoette til forbedring af den regionale erhvervsstruktur i delstaten Nordrhein-Westfalen ( det regionale erhvervsfremmeprogram ), som fastlagt i cirkulaeret af 10 . juni 1982 fra ministeren for oekonomi, naeringsdrivende og trafik .
2 Ved dokument, indgivet til Domstolens justitskontor den 15 . maj 1985, har Forbundsrepublikken Tyskland fremsat begaering om, at Domstolen udsaetter gennemfoerelsen af kommissionsbeslutningen, indtil den har truffet afgoerelse om sagens realitet .
3 Den tyske regering har anfoert, at saafremt det fra den 30 . juni 1985 bliver retsstridigt at yde denne, forholdsvis beskedne, investeringsstoette i de to arbejdsformidlingsdistrikter Borken-Bocholt og Siegen, vil den vanskelige situation med hensyn til erhvervsstrukturen, der foreligger i disse to omraader, gradvist blive yderligere forvaerret .
4 Saafremt Kommissionens beslutning skal finde anvendelse, vil dette paafoere delstaten Nordrhein-Westfalen, hvis stoetteforanstaltninger ville blive retsstridige, en alvorlig skade . En alvorlig skade ville ogsaa blive paafoert kommunerne i de to arbejdsformidlingsdistrikter og deres indbyggere . Beskaeftigelsessituationen, der allerede nu er daarlig, ville blive yderligere forvaerret .
5 Saafremt sagsoegeren faar medhold i realiteten, vil forholdet vaere det, at de naevnte skader ikke vil kunne genoprettes, idet virksomhederne enten allerede vil have afstaaet fra at gennemfoere paataenkte investeringer, eller fordi de allerede vil have gennemfoert disse ved andre midler . For det tilfaelde, at sagsoegeren ikke maatte faa medhold i realiteten, anfoeres det endvidere, at det under alle omstaendigheder ikke vil kunne paafoere Faellesskabet nogen skade, at Kommissionens beslutning faar virkning fra et senere tidspunkt . Kommissionen har saaledes i forvejen antaget, at beslutningen ikke burde traede i kraft straks, men foerst den 30 . juni 1985 .
6 De begaerede foreloebige forholdsregler foregriber ikke Domstolens dom . Formaalet med begaeringen er blot at faa udskudt det tidspunkt, hvor Kommissionens beslutning faar virkning, idet begaeringen paa ingen maade vedroerer spoergsmaalet om beslutningens gyldighed .
7 Kommissionen har gjort gaeldende, at der i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, for saa vidt angaar eksisterende stoetteordninger, er mulighed for i ubegraenset tid at opretholde stoetteforanstaltninger, som Kommissionen har fundet uforenelige med faellesmarkedet, men denne mulighed foreligger ikke, naar det drejer sig om stoetteforanstaltninger, som paataenkes indfoert eller aendret, og hvorom der skal gives underretning . Det foelger i det foreliggende tilfaelde heraf, at retstilstanden efter forbudet mod at yde den af delstaten Nordrhein-Westfalen paataenkte stoette efter den 30 . juni 1985 er den, at der indtil dette tidspunkt kun kan ydes stoette, der ikke overstiger maksimalsatsen for den allerede ydede stoette, dvs . 7,5%, hvorimod den paataenkte forhoejelse af maksimalsatserne for stoetten med 2,5% ikke vil kunne ske . Efter den anfaegtede beslutning er denne forhoejelse retsstridig, uden at der er tale om nogen overgangsperiode .
8 Endvidere kan der ogsaa efter den 30 . juni 1985 ydes stoette, saafremt den paagaeldende ansoegning herom indgives til de kompetente myndigheder i delstaten Nordrhein-Westfalen inden dette tidspunkt . Disse myndigheder kan herudover ogsaa modtage ansoegninger om stoette efter den 30 . juni 1985 og imoedekomme saadanne med tilbagevirkende kraft, saafremt den anfaegtede beslutning annulleres . Kommissionens beslutning er kendt i de kredse, der beroeres af den, hvilket har foert til et meget stort antal ansoegninger i tidsrummet forud for fristens udloeb og til forhaandsgodkendelse af forslag om stoette .
9 Kommissionen anfoerer, at sagsoegeren selv har erkendt, at en stoette paa hoejst 7,5% ikke i sig selv kan antages at vaere en udslagsgivende faktor i forbindelse med de beslutninger med hensyn til investeringer, som virksomhederne traeffer . Da gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning ikke kan antages at ville medfoere en vaesentlig indskraenkning i det antal forslag om investeringer, som maa forventes indgivet efter den 30 . juni 1985, kan det heller ikke anta-ges, at beslutningen vil paafoere de beroerte kommuner og deres indbyggere en alvorlig og uoprettelig skade . Subsidiaert goer sagsoegte gaeldende, at sagsoegeren ikke har godtgjort, at der vil ske en fortsat forvaerring af erhvervsstrukturen . Under alle omstaendigheder vil det foregribe afgoerelsen om sagens realitet, saafremt der tages hensyn til sagsoegerens argument vedroerende »en fastholdelse af den vanskelige situation med hensyn til erhvervsstrukturen« .
10 Det bemaerkes, at en begaering om foreloebige forholdsregler ifoelge Domstolens faste praksis skal vedroere et uopsaetteligt forhold, dvs . at det for at forhindre en alvorlig og uoprettelig skade skal vaere noedvendigt, at der traeffes en foreloebig afgoerelse .
11 Sagsoegeren findes ikke paa overbevisende maade at have godtgjort, at denne betingelse er opfyldt . Tvaertimod har sagsoegeren erkendt, at den paagaeldende regionale stoette ikke i sig selv kan antages at vaere afgoerende for de beslutninger, som virksomhederne traeffer med hensyn til investeringer . Det bemaerkes endvidere, at der i den anfaegtede beslutning er givet de tyske myndigheder og virksomhederne en frist paa et aar til at indrette sig efter stoettens bortfald, og at der ifoelge beslutningen herudover kan ydes stoette selv efter den 30 . juni 1985, saafremt ansoegningen er indgivet foer udloebet af denne frist . Endelig bemaerkes, at repraesentanterne for den tyske regering ikke har kunnet paavise, at der foreligger betydningsfulde investeringsplaner, hvis gennemfoerelse i den naermeste fremtid vil blive forhindret paa grund af forbudet mod at yde stoette .
12 Det findes herefter ikke at kunne medfoere en alvorlig og uoprettelig skade, at den anfaegtede beslutning finder anvendelse .
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
PRAESIDENTEN
foer endelig afgoerelse traeffes :
1 ) Begaeringen tages ikke til foelge .
2 ) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes .