62022TJ0233_RES
Predmet T-233/22
Ekaterina Islentyeva
protiv
Vijeća Europske unije
Presuda Općeg suda (prvo prošireno vijeće) od 20. prosinca 2023.
„Tužba za poništenje – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja donesene s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini – Zabrana svim zrakoplovima koji nisu registrirani u Rusiji, a koji su u vlasništvu ili zakupu ili pod drugim nadzorom bilo koje ruske fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela da slijeću na područje Unije, uzlijeću s njega ili ga prelijeću – Članak 4.e Odluke 2014/512/ZVSP – Nenadležnost Općeg suda – Članak 3.d Uredbe (EU) br. 833/2014 – Nepostojanje aktivne procesne legitimacije – Nedopuštenost”
Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini – Odluka koja podrazumijeva zatvaranje zračnog prostora Unije za određene kategorije zrakoplova – Sudski nadzor zakonitosti – Doseg – Članak 4.e Odluke 2014/512/ZVSP – Mjere opće primjene – Isključenost
(čl. 275. drugi st. UFEU-a; Odluka Vijeća 2014/512/ZVSP, čl. 4.e)
(t. 20.-24., 26.-28., 30.)
Tužba za poništenje – Fizičke ili pravne osobe – Akti koji se na njih izravno i osobno odnose – Regulatorni akti koji ne podrazumijevaju provedbene mjere i koji se na njih izravno odnose – Izravan utjecaj – Mjerila – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini – Akt kojim se zabranjuje svim zrakoplovima koji nisu registrirani u Rusiji, a koji su u vlasništvu ili zakupu ili pod drugim nadzorom bilo koje ruske fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela da slijeću na područje Unije, uzlijeću s njega ili ga prelijeću – Tužba koju je podnio ruski državljanin imatelj dozvole privatnog pilota koji nema nikakav gospodarski ili financijski nadzor nad zrakoplovom koji nije registriran u Rusiji – Nedopuštenost
(čl. 263. četvrti st. UFEU-a; Uredba Vijeća br. 833/2014, čl. 3.d st. 1.)
(t. 39., 42.-48., 50.-54.)
Kratak prikaz
Tužiteljica, koja posjeduje dvojno luksemburško i rusko državljanstvo, posjeduje dozvolu privatnog pilota koju je izdao Direction de l’aviation civile du Grand-Duché de Luxembourg (Uprava za civilno zrakoplovstvo Velikog Vojvodstva Luksemburga, u daljnjem tekstu: DAC). Za letove na području Europske unije ona je koristila zrakoplove koji pripadaju jednom luksemburškom udruženju sa sjedištem u zračnoj luci Luxembourg-Findel (Luksemburg).
Nakon agresije Ruske Federacije na Ukrajinu početkom 2022., Unija je uvela niz mjera ograničavanja s obzirom na tu situaciju, među kojima su Odluka 2022/335 (
1
) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) i Uredba 2022/334 (
2
) (u daljnjem tekstu: pobijana uredba).
Tim se aktima, među ostalim, svim zrakoplovima kojima upravljaju ruski zračni prijevoznici, svim zrakoplovima registriranima u Rusiji ili zrakoplovima koji nisu registrirani u Rusiji, a koji su u vlasništvu ili zakupu ili pod drugim nadzorom neke ruske fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, uskraćuje odobrenje za slijetanje na područje Unije, uzlijetanje s njega ili njegovo prelijetanje (
3
).
Europska komisija i Europska agencija za sigurnost zračnog prometa zatim su pojasnile da se zabrana uvedena tim aktima odnosi na osobe s ruskim državljanstvom koje lete privatno, s obzirom na to da navedene osobe nadziru zrakoplov kao piloti. DAC je pojasnio i da se pojam „nadzor” koji se koristi u navedenim aktima treba tumačiti u širem smislu, što uključuje djelotvoran i fizički nadzor nad zrakoplovom, te da nije ograničen samo na gospodarski i financijski nadzor.
Budući da se smatrala oštećenom tim aktima, tužiteljica je podnijela tužbu radi, s jedne strane, poništenja pobijane uredbe u dijelu u kojem se njome unosi članak 3.d Uredbe br. 833/2014 i poništenja pobijane odluke u dijelu u kojem se njome unosi članak 4.e Odluke 2014/512 te, s druge strane, radi priznavanja prava na korištenje njezine dozvole privatnog pilota kao i prava na slijetanje na područje Unije, uzlijetanje s njega ili njegovo prelijetanje.
U svojoj presudi Opći sud smatra da se predmetna zabrana ne primjenjuje na „nadzor” nad zrakoplovom u svojstvu njegova pilota od strane osobe koja posjeduje rusko državljanstvo, kao što je to tvrdila tužiteljica. Međutim, posljedica takvog tumačenja je nepostojanje aktivne procesne legitimacije tužiteljice u odnosu na pobijanu uredbu i, posljedično, odbacivanje kao nedopuštenog dijela tužbenog zahtjeva za poništenje navedene uredbe. Što se tiče ostalih dijelova tužbenog zahtjeva koji je podnijela tužiteljica, oni se odbijaju zbog nenadležnosti Općeg suda da o njima odlučuje.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud se proglašava nenadležnim za odlučivanje o dijelu tužbenog zahtjeva kojim se traži da se tužiteljici prizna pravo korištenja njezine dozvole privatnog pilota i pravo slijetanja na područje Unije, uzlijetanja s njega ili njegova prelijetanja, s obzirom na to da, u okviru nadzora zakonitosti na temelju članka 263. UFEU-a, Opći sud nije nadležan za donošenje deklaratornih ili potvrđujućih presuda.
Kao drugo, Opći sud također se proglašava nenadležnim za odlučivanje o dijelu tužbenog zahtjeva koji se odnosi na poništenje pobijane odluke, s obzirom na to da, u skladu s odredbama članka 24. stavka 1. drugog podstavka posljednje rečenice UEU-a i članka 275. drugog stavka UFEU-a te sudskom praksom Suda (
4
), pristup sudovima Unije omogućuje pojedinačna narav akata donesenih na temelju odredbi koje se odnose na ZVSP.
Međutim, u ovom se slučaju mjere zabrane iz članka 4.e Odluke 2014/512 odnose na zrakoplove kojima upravljaju ruski zračni prijevoznici, registrirane u Rusiji i one koji nisu registrirani u Rusiji i koje na drugi način posjeduje, zakupljuje ili nadzire bilo koja ruska fizička ili pravna osoba, subjekt ili tijelo. Te se mjere stoga primjenjuju na sve zrakoplove koji ispunjavaju te objektivne kriterije i stoga ne predstavljaju mjere ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba u smislu članka 275. drugog stavka UFEU-a, već mjere opće primjene. U tim okolnostima Opći sud nije nadležan za nadzor njihove valjanosti.
Kao treće, Opći sud tužbu proglašava nedopuštenom u dijelu u kojem se odnosi na poništenje pobijane uredbe, s obzirom na to da tužiteljica nema aktivnu procesnu legitimaciju da zahtijeva poništenje tog akta.
Naime, u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a, da bi se mogla podnijeti tužba protiv neke mjere, ona se mora izravno odnositi na fizičku osobu, pri čemu taj uvjet zahtijeva, među ostalim, da osporavana mjera izravno proizvodi učinke na pravni položaj te osobe.
U ovom slučaju, kako bi utvrdio odnose li se predmetne mjere ograničavanja izravno na tužiteljicu, Opći sud je protumačio pojam „drugi nadzor” nad zrakoplovom, koji dijelom određuje područje primjene članka 3.d stavka 1. Uredbe br. 883/2014, slijedeći metodu tumačenja predviđenu sudskom praksom (
5
).
U tom pogledu, iako doslovno tumačenje tog pojma može dovesti do zaključka da on uključuje „tehnički ili operativni” nadzor, tako da bi se zabrana mogla odnositi na zrakoplov kojim upravlja fizička osoba ruskog državljanstva, u skladu s kontekstualnim i teleološkim tumačenjem tog pojma valja smatrati da se on odnosi samo na nadzor gospodarske ili financijske prirode.
Naime, s jedne strane, pojam „drugi nadzor” nad zrakoplovom dio je gospodarskog i financijskog konteksta donošenja predmetnih mjera ograničavanja. Kao prvo, pobijanom uredbom izmjenjuje se Uredba br. 833/2014 kojom se predviđaju sektorske mjere ograničavanja gospodarske prirode. Kao drugo, izraz „pod drugim nadzorom” nastavlja se na izraze „u vlasništvu” i „u zakupu”, koji su pojmovi koji označavaju pojmove relevantne s gospodarskog ili financijskog stajališta. Kao treće, pojam „nadzor” upotrebljava se u gospodarskom ili financijskom smislu u okviru drugih odredbi Uredbe br. 833/2014.
S druge strane, cilj pobijane uredbe je, među ostalim, izvršiti najveći mogući pritisak na ruska tijela kako bi ona okončala svoja djelovanja prema Ukrajini. Međutim, ograničenja za zrakoplove koji nisu registrirani u Rusiji i koji su u vlasništvu ili zakupu ili pod drugim gospodarskim ili financijskim nadzorom gospodarski utječu na sektor ruskog zrakoplovstva, čime se pridonosi ostvarenju tog cilja.
Usto, poštovanje načela proporcionalnosti dovodi do zaključka da bi zabrana slijetanja na područje Unije, uzlijetanja s njega ili njegova prelijetanja koja se primjenjuje na sve zrakoplove koje s „tehničkog ili operativnog” stajališta nadzire neki ruski državljanin, s obzirom na to da ona uključuje ruske državljane koji imaju dozvolu privatnog pilota, bila očito neprikladna s obzirom na cilj izvršavanja takvog pritiska na ruska tijela.
Stoga se pojam zrakoplova koji nije registriran u Rusiji i koji je „pod drugim nadzorom” ruske fizičke ili pravne osobe odnosi samo na sve zrakoplove koji nisu registrirani u Rusiji i koji su pod ekonomskim ili financijskim nadzorom takve osobe.
Budući da se tužiteljica iz glavnog postupka ne nalazi u toj situaciji, zabrana predviđena člankom 3.d Uredbe br. 833/2014, kako je izmijenjena, ne odnosi se izravno na nju.
(
1
)	Odluka Vijeća (ZVSP) 2022/335 od 28. veljače 2022. o izmjeni Odluke 2014/512/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2022, L 57, str. 4.)
(
2
)	Uredba Vijeća (EU) 2022/334 od 28. veljače 2022. o izmjeni Uredbe Vijeća (EU) br. 833/2014 o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2022., L 57, str. 1.)
(
3
)	Riječ je osobito o članku 1. točki 2. Odluke (ZVSP) 2022/335, kojim se unosi članak 4.e u Odluku Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.) i o članku 1. točki 2. Uredbe (EU) 2022/334 kojim se unosi članak 3.d u Uredbu Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1.).
(
4
)	Presuda od 28. ožujka 2017., Rosneft (C-72/15, EU:C:2017:236, t. 103.)
(
5
)	Prema sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojemu se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio (vidjeti presudu od 10. srpnja 2014., D. i G., C-358/13 i C-181/14, EU:C:2014:2060, t. 32. i navedenu sudsku praksu).