62017CJ0070_RES
Spojeni predmeti C-70/17 i C-179/17
Abanca Corporación Bancaria SAprotivAlberta Garcíe Salamance Santosa
i
Bankia SAprotivAlfonsa Antonia Lau MendozeiVerónice Yuliane Rodríguez Ramírez
(zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Tribunal Supremo i Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. ožujka 2019.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošačâ – Direktiva 93/13/EEZ – Članci 6. i 7. – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu – Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe – Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji ‚nepoštena’ odredba – Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava”
Zaštita potrošačâ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Direktiva 93/13 – Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe – Doseg – Zadržavanje na snazi dijela odredbe koji nije nepošten što dovodi do izmjene njezina sadržaja – Nedopuštenost – Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava od strane nacionalnog suda – Dopuštenost – Uvjeti
(Direktiva Vijeća 93/13, čl. 6. i 7.)
(t. 48., 53., 54., 56.-58., 60., 64. i izreka)
Kratak prikaz
Svojom presudom od 26. ožujka 2019. u spojenim predmetima Abanca Corporación Bancaria (C-70/17) i Bankia (C-179/17), Sud se, zasjedajući u velikom vijeću, izjasnio o tumačenju članaka 6. i 7. Direktive 93/13 (
1
), u vezi s nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima.
Sporovi u glavnom postupku odnosili su se na tužitelje koji su sklopili ugovore o hipotekarnom zajmu u Španjolskoj, koji su sadržavali odredbu na temelju koje se moglo zahtijevati prijevremeno dospijeće ugovora, osobito u slučaju neplaćanja samo jedne mjesečne rate.
Sudovi koji su uputili zahtjev obratili su se Sudu glede pitanja, treba li, u biti, članke 6. i 7. Direktive 93/13 tumačiti na način da se, kao prvo, kada se za odredbu o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu utvrdi da je nepoštena, tu odredbu ipak može djelomično održati na snazi, uklanjanjem elemenata koji je čine nepoštenom, i, kao drugo, može li se, u suprotnom slučaju, postupak hipotekarne ovrhe pokrenut primjenom te odredbe ipak nastaviti dopunskom primjenom pravila nacionalnog prava, ako nemogućnost korištenja tim postupkom može biti suprotna interesima potrošača.
U tom je pogledu Sud presudio da članke 6. i 7. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da im se, s jedne strane, protivi to da se odredbu o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu za koju se utvrdi da je nepoštena djelomično održi na snazi, uklanjanjem elemenata koji je čine nepoštenom, kada bi takvo uklanjanje dovelo do revizije sadržaja takve odredbe utječući na njezinu bit. Potom je Sud presudio da se tim istim člancima ne protivi to da nacionalni sud otkloni ništetnost takve nepoštene odredbe zamjenjujući je novim tekstom zakonske odredbe koji je inspirirao tu odredbu, primjenjivim u slučaju sporazuma ugovornih stranaka, kada se predmetni ugovor o hipotekarnom zajmu ne može održati u slučaju uklanjanja te nepoštene odredbe, i kada je utvrđeno da ništetnost cijelog ugovora potrošača izlaže osobito štetnim posljedicama.
U tom je kontekstu Sud doduše podsjetio da članak 6. stavak 1. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da se toj odredbi protivi pravilo nacionalnog prava koje u slučaju kada nacionalni sud utvrdi ništetnost nepoštene odredbe u ugovoru sklopljenom između poslovnog subjekta i potrošača tom sudu omogućuje dopunu tog ugovora uz izmjenu sadržaja te ugovorne odredbe. Stoga, kada bi nacionalni sud mogao izmijeniti sadržaj nepoštenih odredbi u takvom ugovoru, takva mogućnost mogla bi naštetiti ostvarenju dugoročnog cilja postavljenog člankom 7. Direktive 93/13. Naime, takva mogućnost pospješila bi gubitak preventivnog učinka prema poslovnim subjektima do kojeg inače dolazi jednostavnim izuzimanjem nepoštenih odredbi od primjene u odnosu na potrošača, s obzirom na to da bi poslovni subjekti ostali u napasti da koriste takve odredbe znajući da bi nacionalni sudac, čak i kada bi ih morao proglasiti ništetnima, mogao nadopuniti ugovor koliko je potrebno da se zaštiti interes tih poslovnih subjekata.
Međutim, u situaciji kada se ugovor sklopljen između poslovnog subjekta i potrošača ne može održati nakon uklanjanja nepoštene odredbe, članku 6. stavku 1. Direktive 93/13 ne protivi to da nacionalni sud, primjenom načela ugovornog prava, utvrdi ništetnom nepoštenu odredbu zamjenjujući je dopunskom odredbom nacionalnog prava u situacijama u kojima nacionalni sud zbog utvrđivanja ništetnosti nepoštene odredbe mora ugovor u cijelosti utvrditi ništetnim, izlažući time potrošača za njega osobito nepovoljnim posljedicama, na način da ga se time kažnjava.
Takva je zamjena u potpunosti opravdana s obzirom na cilj Direktive 93/13. Naime, ona je u skladu s ciljem članka 6. stavka 1. Direktive 93/13, s obzirom na to da je njezin cilj zamijeniti formalnu ravnotežu koju ugovor uspostavlja između prava i obveza ugovornih stranaka stvarnom ravnotežom kojom se ponovno uspostavlja jednakost između potonjih, a ne dovesti do utvrđivanja ništetnosti svih ugovora s nepoštenim odredbama.
Kada ne bi bilo dopušteno nepoštenu odredbu zamijeniti dopunskom odredbom nacionalnog prava, te bi sudac morao cijeli ugovor utvrditi ništetnim, potrošač bi mogao biti izložen osobito štetnim posljedicama, na način da bi bila ugrožena odvraćajuća funkcija utvrđivanja ništetnosti takvog ugovora. Naime, kada je riječ o ugovoru o zajmu, takvo utvrđivanje ništetnosti dovelo bi u načelu do neposrednog dospijeća na naplatu preostalog iznosa zajma koji bi svojom veličinom mogao nadići financijsku sposobnost potrošača pa bi slijedom toga ono imalo prije za cilj sankcionirati potrošača, a ne davatelja zajma kojega se takvim postupanjem ne bi odvratilo od stavljanja takvih odredbi u ugovore koji su dio njegove ponude.
Zbog sličnih razloga, Sud je zaključio da se, u situaciji u kojoj se ugovor o hipotekarnom zajmu sklopljen između poslovnog subjekta i potrošača ne može održati nakon uklanjanja nepoštene odredbe čiji je tekst inspiriran zakonskom odredbom primjenjivom u slučaju sporazuma ugovornih stranaka, članku 6. stavku 1. Direktive 93/13 ne protivi niti to da nacionalni sud, radi izbjegavanja ništetnosti tog ugovora, zamijeni tu odredbu novim tekstom te referentne zakonske odredbe uvedene nakon sklapanja ugovora, jer bi utvrđivanje ništetnosti ugovora potrošača izložilo osobito štetnim posljedicama.
Na sudovima koji su uputili zahtjev je da provjere, u skladu s pravilima nacionalnog prava i na temelju objektivnoga pristupa, bi li uklanjanje tih odredbi dovelo do toga da se ugovori o hipotekarnom zajmu ne mogu održati.
U tom slučaju, na sudovima koji su uputili zahtjev je da ispitaju bi li utvrđivanje ništetnosti ugovorâ o hipotekarnom zajmu o kojima je riječ u glavnom postupku izložilo predmetne potrošače osobito štetnim posljedicama. S tim u vezi Sud ističe iz odluka kojima se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da bi takvo utvrđivanje ništetnosti moglo utjecati, konkretno, na postupovna pravila nacionalnog prava prema kojima banke mogu potraživati, u sudskom postupku, ukupan iznos ostatka zajma koji duguju potrošači.
(
1
)	Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)