Privremena verzija
MIŠLJENJE
NEZAVISNOG
ODVJETNIKA
ANDREE
BIONDIJA
od
26.
ožujka
2026.(1)
Predmet C-888/24
Adão da Fonseca-Engenheiros Consultores, Lda
protiv
Metro do Porto, S. A.,
Betar Consultores, Lda
(zahtjev
za
prethodnu
odluku
koji
je
uputio
Supremo Tribunal
Administrativo (Visoki
upravni
sud,
Portugal))
„Zahtjev
za
prethodnu
odluku – Javna
nabava – Direktiva
2014/24/EU – Članak
82. – Postupak
koji
se
odnosi
na
projektni
natječaj – Izostanak
prethodnog
saslušanja – Zaštita
anonimnosti
natjecateljâ – Pravo
na
saslušanje”
I.      Uvod
1.        Ovaj
zahtjev
za
prethodnu
odluku,
koji
je
uputio
Supremo Tribunal
Administrativo (Visoki
upravni
sud,
Portugal),
sud
koji
je
uputio
zahtjev,
Sudu
pruža
priliku
da
prvi
put
protumači
odredbe
Direktive
2014/24/EU(2) o
javnoj
nabavi
koje
se
posebno
odnose
na
„projektne
natječaje”.
2.        Projektni
natječaji
su
postupci
koji
se
razlikuju
od
postupaka
nabave
i
cilj im je
javnom
naručitelju
pružiti
idejno
rješenje,
plan
ili
projekt
(obično
u
području
prostornog
planiranja,
inženjerstva
ili
arhitekture)
koji
odabire
ocjenjivački
sud
na
temelju
nadmetanja.
Posebnost
projektnih
natječaja
leži
u
kreativnosti
i
konceptualnosti
dostavljenih
projekata,
u
čijem
ocjenjivanju
odlučujuću
ulogu
imaju
kvaliteta
i
kreativnost
predloženih
rješenja.
3.        Ukratko,
u
ovom
se
predmetu
postavlja
pitanje
potrebe
ili,
barem,
dopuštenosti
takvih
vrsta
postupaka
prethodnog
saslušanja
natjecateljâ
prije
konačne
odluke
ocjenjivačkog
suda.
To
ću
pitanje
analizirati
kako
u
normativnom
okviru
Direktive
2014/24
tako
i
s
obzirom
na
opće
načelo
prava
Unije
kojim
se
priznaje
pravo
na
saslušanje.
4.        Zahtjev
za
prethodnu
odluku
o
kojem
je
riječ
u
ovom
mišljenju
podnesen
je
u
okviru
spora
koji
je
pokrenulo
inženjersko
društvo
Adão da
Fonseca-Engenheiros Consultores,
Lda.
(u
daljnjem
tekstu:
Adão da
Fonseca)
u
vezi
s
projektnim
natječajem
koji
je
organiziralo
društvo
Metro
do
Porto,
S.A.,
u
svojstvu
javnog
naručitelja,
radi
izrade
projekta
izgradnje
mosta
na
rijeci
Douro.
5.        Projekt
društva
Adão da
Fonseca nije
bio
uvršten
među
tri
projekta
koja
je
odabrao
ocjenjivački
sud
navedenog
projektnog
natječaja.
Zbog
toga
se
navedeno
društvo
obratilo
portugalskim
upravnim
sudovima
zahtijevajući
poništenje
odluke
tog
suda,
kao
i
kasnije
odluke
o
dodjeli
ugovora
o
javnoj
nabavi
usluga
drugom
subjektu.
6.        Nakon
što
su
niži
upravni
sudovi
dvaput
odbili
njegovu
tužbu,
Adão da
Fonseca obratio
se
sudu
koji
je
uputio
zahtjev
kao
sudu
koji
odlučuje
u
posljednjem
stupnju.
Pred
tim
sudom
navedeno
društvo
ističe,
među
ostalim,
povredu
svojeg
navodnog
prava
na
prethodno
saslušanje(3).
Tvrdi
da
je
neodržavanje
prethodnog
saslušanja,
osobito
pred
ocjenjivačkim
sudom,
dovelo
do
bitne
povrede
postupka,
tako
da
su,
prema
njegovu
mišljenju,
i
postupak
projektnog
natječaja
i
naknadna
dodjela
[ugovora](4) nezakoniti.
7.        U
tom
kontekstu
sud
koji
je
uputio
zahtjev
želi
doznati
treba
li
natjecateljima
u
sklopu
projektnog
natječaja
priznati
pravo
da
ih
ocjenjivački
sud
sasluša
prije
donošenja
odluke
o
ocjeni
i
klasifikaciji
planova
ili
projekata
koji
su
mu
dostavljeni.
Taj
sud
ističe
da
činjenica
da
je,
prema
portugalskom
pravu,
saslušanje
zainteresiranih
osoba
ključna
faza
svakog
postupka
ne
isključuje
mogućnost
da
se,
u
određenim
opravdanim
slučajevima,
opravda
izostanak
prethodnog
saslušanja.
Naglašava
da
bi
se,
u
okviru
projektnih
natječaja,
izostanak
prethodnog
saslušanja
natjecateljâ
mogao
opravdati
s
obzirom
na
načelo
anonimnosti
natjecateljâ,
kao
temeljno
načelo
u
tim
vrstama
postupaka,
čiji
identitet
se
može
objaviti
tek
nakon
sastavljanja
izvješća
ocjenjivačkog
suda.
S
obzirom
na
navedeno,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
ističe
da
se,
iako
se,
prema
portugalskom
pravu,
nijednim
posebnim
pravilom
koje
se
odnosi
na
postupak
projektnog
natječaja
ne
predviđa
takvo
prethodno
saslušanje,
ono
ipak
predviđa
općim
sustavom
otvorenih
postupaka
na
koji
se
podredno upućuje
u
relevantnom
nacionalnom
zakonodavstvu.
8.        U
tim
je
okolnostima
sud
koji
je
uputio
zahtjev
odlučio
prekinuti
postupak
i
postaviti
Sudu
sljedeće
prethodno
pitanje:
„Treba
li
pravilo
o
anonimnosti
natjecateljâ
predviđeno
u
članku
82.
stavku
4.
Direktive
2014/24,
u
vezi
s
mogućnosti
dijaloga
između
članova
ocjenjivačkog
suda
i
natjecateljâ
radi
pružanja
pojašnjenja
o
dostavljenim
projektima,
predviđeno[m]
u
stavcima
5.
i
6.
tog
članka,
i
s
upućivanjem
u
članku
80.
stavku
1.
te
direktive
na
odredbe
glave
I.,
tumačiti
na
način
da
mu
se
protivi
to
da
se
kao
obvezna
faza
održi
prethodno
saslušanje
zainteresiranih
osoba?”
II.    Analiza
9.        Kao
što
sam
to
već
naveo,
pitanje
koje
je
postavio
sud
koji
je
uputio
zahtjev
odnosi
se
na
odnos
između
pravila
o
anonimnosti
natjecateljâ,
koje
ima
ključnu
ulogu
u
okviru
uređenja
projektnih
natječaja,
i
prava
na
saslušanje
natjecateljâ
koji
sudjeluju
u
takvom
postupku.
10.      Uvodno
valja
istaknuti,
kao
prvo,
da
izgleda
da
prethodno
pitanje
nije
hipotetsko,
kao
što
to
u
svojim
očitovanjima
tvrdi
Metro
do
Porto,
S.
A.
Naime,
iz
odluke
suda
koji
je
uputio
zahtjev
za
prethodnu
odluku
jasno
proizlazi
da
je
društvo
Adão da
Fonseca pred
njim
tvrdilo
da
navodna
nezakonitost
koju
predstavlja
izostanak
prethodnog
saslušanja
zainteresiranih
osoba
u
fazi
projektnog
natječaja
predstavlja
bitnu
povredu
postupka
koja
dovodi
do
poništenja
cijelog
postupka(5).
Stoga
je
postavljeno
prethodno
pitanje
odlučujuće
za
predmet
koji
je
u
tijeku
pred
sudom
koji
je
uputio
zahtjev
te
je
zato
i
dopušteno.
11.      Kao
drugo,
ističem
da
se
postupak
vezan
za
predmetni
projektni
natječaj
odnosi
na
projekt
izgradnje
mosta
na
rijeci
Douro,
koji
je
pokrenulo
društvo
javnog
prava
Metro
do
Porto,
S.A.
koje
je
odgovorno
za
upravljanje
infrastrukturom
sustava
podzemne
željeznice
u
Portu.
Međutim,
čini
se
da
ni
iz
odluke
kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku
ni
iz
očitovanja
stranaka
ne
proizlazi
izričito
predviđa
li
se
tim
projektom
da
predmetnim
mostom
prolazi
podzemna
željeznica.
Stoga
nije
jasno
odnosi
li
se
sporni
projektni
natječaj
na
„djelatnosti
koje
se
odnose
na
pružanje
[stavljanje
na
raspolaganje]
[...]
mreža
koje
pružaju
uslugu
javnosti
u
području
prijevoza
željeznicom”
u
smislu
članka
11.
Direktive
2014/25/EU(6).
Da
je
riječ
o
tome,
na
predmetni
projektni
natječaj
primjenjivale
bi
se
odredbe
potonje
direktive,
a
ne
odredbe
Direktive
2014/24.
Međutim,
u
tom
pogledu
valja
istaknuti
da
su
odredbe
dviju
direktiva
koje
se
odnose
na
uređenje
projektnih
natječaja,
a
o
kojima
se
raspravlja
u
ovom
predmetu,
u
biti
identične(7),
tako
da
se
analiza
Suda
ne
bi
promijenila
čak
i
da
se
primjenjuje
Direktiva
2014/25.
12.      Kako
bih
odgovorio
na
pitanje
koje
je
postavio
sud
koji
je
uputio
zahtjev,
najprije
ću
iznijeti
značajke
postupaka
koji
se
odnose
na
projektne
natječaje,
kako
su
uređeni
Direktivom
2014/24,
radi
razumijevanja
njihovih
posebnih
aspekata
koji
uvjetuju
pravno
uređenje
(A.);
zatim
ću
ispitati
treba
li
priznati
pravo
na
prethodno
saslušanje
u
tim
vrstama
postupaka na
temelju
Direktive
2014/24
(B.);
naposljetku
ću
ispitati
treba
li
pravo
na
prethodno
saslušanje
u
tim
vrstama
postupaka
priznati
na
temelju
prava
na
saslušanje
kao
izraza
općeg
načela
prava
Unije
(C).
A.      Projektni natječaji u skladu s Direktivom 2014/24
13.      U
članku
2.
stavku
1.
točki
21.
Direktive
2014/24
„projektni
natječaji”
definiraju
se
kao
„postupci
koji
omogućavaju
javnom
naručitelju
stjecanje,
uglavnom
u
području
prostornog
planiranja,
arhitekture,
inženjerstva
ili
obrade
podataka,
plana
ili
projekta
koji
je
odabrao
ocjenjivački
sud
nakon
provedenog
nadmetanja
sa
ili
bez
dodjele
nagrada”(8).
14.      Projektni
natječaji
su
„fleksibilni
instrumenti”(9) kojima
se
javni
naručitelji
služe
za
odabir
jednog
ili
više
projektnih
radova
u
određenim
područjima.
Oni
kao
takvi
služe
prikupljanju
ideja
i
dolaženju
do
najboljeg
idejnog
rješenja,
a
da
se
pritom
tim
postupkom
nužno
ne
dodijele
provedba
projekta
ili
usluge
projektiranja.
15.      Projektni
se
natječaji
dakle
razlikuju
od
ugovora,
koji
su
drukčije
definirani
u
kontekstu
Direktive
2014/24(10).
Naime,
projektnim
se
natječajima
ne
nastoji
sklopiti
ugovor
o
pružanju
usluga,
već
samo
odabrati
jedan
ili
više
projektnih
radove,
uz
plaćanje
nagrade
ili
bez
njega.
To
uostalom
ne
isključuje
mogućnost
da
se
projektni
natječaj
organizira
u
okviru
postupka
dodjele
ugovorâ
o
javnoj
nabavi
usluga(11).
16.      Kao
što
sam
već
naveo,
posebnost
projektnih
natječaja
leži,
dakle,
upravo
u
njihovoj
kreativnosti
i
konceptualnosti čija
su
kvalitativna
vrijednost
i
inovativnost
presudne.
Za
razliku
od
postupaka
nabave,
u
projektnim
natječajima
natjecatelji
ne
sastavljaju
financijsku
ponudu,
već
dostavljaju
elaborate
koji
odražavaju
projektnu
viziju
(obično
planove
ili
nacrte
u
području
prostornog
planiranja,
inženjerstva,
arhitekture
ili
drugo).
Stoga
javni
naručitelj
ne
dodjeljuje
pravi
ugovor,
već
jednostavno
odabire,
i
eventualno
nagrađuje,
idejno
rješenje.
Dakle,
predmet
usporedbe
nije
ponuda
za
sklapanje
ugovora,
već
tehnički
sadržaj
dostavljenih
projekata.
U
tim
vrstama
postupaka
naručitelju
je
važan
konačni
ishod
aktivnosti
projektiranja
i
planiranja
koji
mora
odgovarati
prethodno
preciziranim
zahtjevima
tog
subjekta.
Suprotno
tomu,
cilj
nije
odrediti
subjekt
koji
ispunjava
uvjete
potrebne
za
osiguranje
profesionalnosti
potrebne
za
izvršavanje
povjerene
zadaće.
17.      Projektni
su
natječaji
već
bili
posebno
uređeni
Direktivom
2004/18/EZ(12).
Međutim,
Direktivom
2014/24
ipak
je
osnaženo
njihovo
uređenje
u
posebnom
poglavlju
II.
(članci
78.
do
82.)
koje
je
sadržano
u
glavi
III.
koja
se
odnosi
na
posebne
režime
nabave(13).
18.      Odredbama
tog
poglavlja
ne
predviđa
se
poseban
opći
postupak
za
projektne
natječaje.
One
sadržavaju
samo
neke
postupovne odredbe
cilj
kojih
je
uzeti
u
obzir
navedene
posebnosti
te
vrste
natječaja,
kao
i
obvezu
javnih
naručitelja,
sadržanu
u
članku
80.
stavku
1.
Direktive
2014/24,
spomenutu
u
prethodnom
pitanju,
da
primjenjuju
postupke
prilagođene
odredbama
glave
I.
navedene
direktive
koje
se
odnose
na
načela
i
opće
odredbe.
Iz
tog
relativno
ograničenog
uređenja
proizlazi
da
cilj
Direktive
2014/24
nije
potpuno
uskladiti
uređenje
projektnih
natječaja.
19.      Kad
je
riječ
o
odredbama
Direktive
2014/24,
člankom
78.
pojašnjava
se
područje
primjene
pravila
o
projektnim
natječajima.
Iz
teksta
te
odredbe
proizlazi
da
se
projektni
natječaji
mogu
organizirati
na
tri
načina:
kao
prvo,
na
način
koji
je
potpuno
neovisan
o
postupku
javne
nabave(14);
kao
drugo,
kao
preliminarni
korak
u
odnosu
na
postupak
nabave
koji
bi
se
mogao
organizirati
kasnije(15);
kao
treće,
izravno
kao
sastavni
dio
postupka
dodjele
ugovora
o
javnoj
nabavi
usluga(16).
Osim
toga,
projektni
natječaji
mogu
biti
otvoreni
svim
gospodarskim
subjektima
ili
ograničeni
na
ograničen
broj
natjecateljâ(17).
20.      Člankom
79.
Direktive
2014/24
predviđa
se
obveza
javnih
naručitelja
koji
namjeravaju
provesti
projektni
natječaj
da
obznane
svoju
namjeru
putem
obavijesti
o
natječaju(18).
Člankom
80.
Direktive
2014/24
određuju
se
određena
pravila
o
organiziranju
projektnih
natječaja
i
odabiru
sudionika(19).
Člankom
81.
Direktive
2014/24
predviđaju
se
posebne
odredbe
o
sastavu
ocjenjivačkog
suda(20).
21.      Naposljetku,
člankom
82.
Direktive
2014/24,
čije
se
tumačenje
traži
u
prethodnom
pitanju,
predviđaju
se
pravila
u
području
odluka
ocjenjivačkog
suda.
22.      Konkretno,
u
stavcima
2.
i
4.
tog
članka
formulirano
je
pravilo
o
anonimnosti.
Na
temelju
članka
82.
stavka
2.
Direktive
2014/24,
ocjenjivački
sud
dužan
je
planove
i
projekte
koje
su
dostavili
natjecatelji
razmatrati
anonimno
i
isključivo
na
temelju
kriterija
navedenih
u
obavijesti
o
natječaju.
U
skladu
sa
stavkom
4.,
anonimnost
se
mora
poštovati
sve
dok
ocjenjivački
sud
ne
donese
svoje
mišljenje
ili
odluku.
23.      Svrha
anonimnosti
jest
zajamčiti
objektivnost
i
nepristranost
postupka
ocjenjivanja
dostavljenih
projekata.
Anonimnošću
se,
naime,
osigurava
da
ocjenjivački
sud
ocjenjuje
projekte
isključivo
na
temelju
njihovih
vlastitih
karakteristika,
prema
prethodno
utvrđenim,
jasnim
i
nediskriminirajućim,
kriterijima
za
odabir,
te
da
na
njega,
svjesno
ili
nesvjesno,
ne
utječe
identitet
ili
ugled
natjecateljâ.
Naime,
s
obzirom
na
to
da
je,
kao
što
je
to
navedeno,
cilj
projektnog
natječaja
ocjena
kreativnih
radova
na
temelju
njihovih
estetskih,
konceptualnih,
funkcionalnih
ili
tehničkih
svojstava,
s
obzirom
na
samu
umjetničku
i
konceptualnu
prirodu
tih
radova,
njihova
ocjena
nužno
podrazumijeva
određeni
stupanj
subjektivnosti,
osobito
u
pogledu
ocjene
estetskih
aspekata
i
idejnih
sadržaja.
Stoga
postoji
veća
opasnost
od
pristranosti
ocjenjivačkog
suda,
koja
bi
mogla,
čak
i
nesvjesno,
pogodovati
uglednim
stručnjacima.
Anonimnost
jamči
objektivnost
ocjenjivačkog
suda
i
poštovanje
načelâ
jednakog
postupanja
i
poštenog
tržišnog
natjecanja.
Stoga
se
zadržavanjem
stroge
anonimnosti
tijekom
ocjenjivanja
projekata
jamči
jednako
postupanje
prema
sudionicima
i
jača
legitimnost
i
transparentnost
postupka,
i
stoga
ima
ključnu
ulogu
u
takvim
vrstama
postupaka.
24.      Osim
toga,
Direktivom
2014/24
ne
isključuje
se
kategorički
postojanje
nekog
oblika
dijaloga
između
ocjenjivačkog
suda
i
natjecateljâ.
Člankom
82.
stavkom
5.
zapravo
se
određuje
da
„[se]
[n]atjecatelji mogu
pozvati,
ako
je
potrebno,
da
odgovore
na
pitanja
koja
je
ocjenjivački
sud
zabilježio
u
zapisniku
kako
bi
se
pojasnili
bilo
koji
aspekti
projekata”.
Stavkom
6.
tog
članka
predviđa
se
potom
da
se
„[sastavlja
potpuni
zapisnik]
[o]
dijalogu
između
članova
ocjenjivačkog
suda
i
natjecatelja”.
25.      Prethodno
pitanje
koje
je
postavio
sud
koji
je
uputio
zahtjev
valja
analizirati
u
okviru
uređenja
iz
Direktive
2014/24
opisanog
u
prethodnim
stavcima.
B.      Priznavanje prava na prethodno saslušanje na projektnim natječajima u okviru Direktive 2014/24
26.      Za
odgovor
na
to
pitanje
prije
svega
je
potrebno
provjeriti
može
li
taj
regulatorni
okvir
uključivati
provedbu
obveznog
prethodnog
saslušanja
natjecateljâ
u
okviru
projektnih
natječaja
prije
no
što
ocjenjivački
sud
donese
odluku
o
ocjeni.
27.      U
tom
pogledu
valja,
kao
prvo,
istaknuti
da
se
navedenim
odredbama
poglavlja
II.
glave
III.
Direktive
2014/24
ne
predviđa
izričito
provedba
prethodnog
saslušanja
zainteresiranih
osoba
u
okviru
projektnih
natječaja.
28.      Ponavljajući
argument
društva
Adão da
Fonseca,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
pita
se
pak
može
li
mogućnost
pokretanja
dijaloga
između
natjecateljâ
i
ocjenjivačkog
suda,
predviđena
stavcima
5.
i
6.
članka
82.
Direktive
2014/24, predstavljati
opravdanje
mogućnosti
ispitivanja
i
upoznavanja
s
projektima
koje
bi
na
saslušanju
predložili
natjecatelji,
a
da
se
pritom
ne
povrijede
povjerljivost
i
anonimnost.
29.      Međutim,
u
tom
pogledu
smatram
da
se
odredbe
članka
82.
stavaka
5.
i
6.
Direktive
2014/24
ne
mogu
tumačiti
na
način
da
se
njima
dodjeljuje
pravo
natjecateljima
na
prethodno
saslušanje
u
okviru
projektnih
natječaja.
30.      Iz
teksta
stavka
5.
tog
članka
proizlazi
da
se,
radi
pružanja
pojašnjenjâ
o
projektima,
natjecatelji
„mogu”
pozvati
„ako
je
potrebno”
da
odgovore
na
pitanja
koja
je
ocjenjivački
sud
zabilježio
u
zapisnik.
Tom
se
odredbom
dakle
izričito
predviđa
diskrecijska
ovlast
ocjenjivačkog
suda
da
od
natjecateljâ
zahtijeva
pojašnjenja
u
pogledu
projekata,
a
ne
pravo
natjecatelja
da
zahtijevaju
da
se
takva
pojašnjenja
dostavljaju.
31.      Predviđanjem
tog
mogućeg
zahtjeva
za
pojašnjenje
nastoje
se
otkloniti
sumnje
koje
bi
ocjenjivački
sud
mogao
gajiti
u
pogledu
posebnih
aspekata
dostavljenog
projekta,
čime
bi
se
doprinijelo
informiranijoj
i
pravednijoj
ocjeni.
Uostalom,
riječ
je
samo
o
zahtjevu
za
pojašnjenje.
U
svakom
slučaju,
cilj
te
odredbe
nipošto
nije
omogućiti
natjecateljima
da
projekt
dovrše
ex
post,
nadilazeći
zahtjeve
za
pojašnjenje
ocjenjivačkog
suda.
32.      Također,
pri
izvršavanju
diskrecijske
ovlasti
koja
mu
je
dodijeljena,
ocjenjivački
sud
mora
prema
različitim
natjecateljima
postupati
jednako
i
pošteno,
tako
da
se
po
završetku
postupka
koji
se
odnosi
na
projektni
natječaj
ne
može
činiti
da
su
se
zahtjevom
za
pojašnjenje
neopravdano
stavili
u
povoljniji
ili
nepovoljniji
položaj
natjecatelj
ili
natjecatelji
kojima
je
upućen(21).
33.      Pored
navedenoga,
očito
je
da
mogućnost
ocjenjivačkog
suda
da
uputi
navedeni
zahtjev
za
pojašnjenje
jednom
ili
više
natjecatelja
mora
biti
u
skladu
s
pravilom
o
anonimnosti
koje
se,
kao
što
to
proizlazi
iz
članka
82.
stavka
4.
Direktive
2014/24,
mora
poštovati
do
donošenja
odluke.
Naime,
kada
ne
bi
bilo
tako,
kao
što
to
pravilno
ističe
portugalska
vlada,
zahtjevom
za
pojašnjenje
mogao
bi
se
poništiti
koristan
učinak
pravila
o
anonimnosti.
Usklađenost
s
pravilom
o
anonimnosti
natjecateljâ
može
se
zajamčiti,
kao
što
predlaže
Komisija
u
svojim
očitovanjima,
primjerice
korištenjem
posrednika
(kao
što
su
to
javni
naručitelj
ili
neovisna
treća
strana)
ili
upotrebom
tehničkih/informatičkih
sredstava
(primjerice
informatičke
platforme).
34.      Kao
drugo,
ni
iz
jedne
odredbe
same
glave
I.
Direktive
2014/24
na
koju
se
upućuje
u
njezinu
članku
80.
stavku
1.
ne
proizlazi
nužnost
prethodnog
saslušanja
zainteresiranih
osoba
u
okviru
projektnih
natječaja
prije
donošenja
odluke
ocjenjivačkog
suda.
35.      Konkretno,
ta
nužnost
ne
proizlazi
ni
iz
jednog
od
temeljnih
načela
nabave
navedenih
u
članku
18.
Direktive
2014/24,
a
osobito
[ne]
iz
načelâ
jednakog
postupanja
i
transparentnosti,
za
koja
se,
štoviše,
čini
da
su
suprotna
priznavanju
prava
na
prethodno
saslušanje
natjecateljâ
u
tim
postupcima.
36.      Iz
sudske
prakse
proizlazi
da
je
cilj
načela
jednakog
postupanja
promicanje
razvoja
zdravog
i
učinkovitog
tržišnog
natjecanja
među
subjektima
koji
sudjeluju
u
postupku
nabave,
a
koji
moraju
biti
ravnopravni
kako
u
trenutku
u
kojem
pripremaju
svoje
projekte
tako
i
u
trenutku
ocjenjivanja
tih
projekata.
Suprotno
tomu,
cilj
je
načela
transparentnosti
zajamčiti
nepostojanje
opasnosti
od
pogodovanja
i
samovolje
ocjenjivačkog
suda(22).
37.      Bez
obzira
na
oblik
u
kojemu
se
provodi,
prethodno
saslušanje
uvijek
nosi
barem
potencijalnu
prijetnju
ugrožavanja
anonimnosti
sudionikâ
koja,
kako
što
je
to
prethodno
prikazano,
s
obzirom
na
njihovu
posebnost,
ima
ključnu
ulogu
u
postupcima
koji
se
odnose
na
projektne
natječaje(23).
U
konkretnom
slučaju
projektnih
natječaja,
provođenje
prethodnog
saslušanja
natjecateljâ
stoga
uvijek
donosi
ili
prijetnju
ugrožavanjem
jednakog
postupanja
prema
natjecateljima
ili
prijetnju
utjecajem
na
neovisnu
ocjenu
ocjenjivačkog
suda,
što
je
protivno
obama
navedenim
načelima.
38.      Kao
treće,
postavlja
se
pitanje
treba
li,
u
nedostatku
izričite
odredbe
o
tome
u
Direktivi
2014/24,
tu
direktivu,
a
osobito
pravilo
o
anonimnosti,
tumačiti
tako
da
se
njime
dopušta
ili
da
joj
se
protivi
to
da
država
članica
svojim
nacionalnim
pravom
predvidi
obveznu
provedbu
prethodnog
saslušanja
zainteresiranih
osoba
u
okviru
projektnih
natječaja
prije
no
što
ocjenjivački
sud
donese
odluku
o
ocjeni.
39.      U
tom
pogledu,
s
obzirom
na
to
da
se,
kao
što
sam
to
istaknuo
u
točki
18.
ovog
mišljenja,
Direktivom
2014/24
ne
uspostavlja
potpuno
usklađivanje
pravilâ
u
području
projektnih
natječaja,
u
skladu
s
ustaljenom
sudskom
praksom
na
svakoj
je
državi
članici
da,
u
skladu
s
načelom
postupovne autonomije
država
članica,
uredi
pravila
upravnih
postupaka,
poštujući
pritom
uvijek
temeljna
načela
u
području
nabave
iz
članka
18.
Direktive
2014/24.
Međutim,
ta
postupovna pravila
ne
smiju
biti
nepovoljnija
od
onih
kojima
se
uređuju
slična
pravna
sredstva
predviđena
radi
zaštite
prava
koja
se
uživaju
na
temelju
nacionalnog
pravnog
poretka
(načelo
ekvivalentnosti)
i
ne
smiju
biti
takva
da
se
njima
u
praksi
onemogućava
ili
pretjerano
otežava
ostvarivanje
prava
na
temelju
pravnog
poretka
Unije
(načelo
djelotvornosti)(24).
40.      Međutim,
smatram
da
bi
priznavanje
u
nacionalnom
zakonodavstvu
prava
na
obvezno
prethodno
saslušanje
natjecateljâ
u
okviru
projektnih
natječaja
bilo
protivno
logici
uređenja
predviđenog
za
takve
natječaje
Direktivom
2014/24,
osobito
kad
je
riječ
o
temeljnom
zahtjevu
poštovanja
anonimnosti
do
donošenja
odluke
ocjenjivačkog
suda.
41.      Naime,
kao
što
je
to
napomenuto
u
prethodnim
točkama,
čak
iako
se,
apstraktno,
ne
može
isključiti
da
bi
se
mogli
pronaći
načini
kojima
bi
provedba
prethodnog
saslušanja
mogla
jamčiti
poštovanje
anonimnosti,
svaki
kontakt
između
ocjenjivačkog
suda
i
natjecateljâ
povećava
opasnost
od
povrede
te
anonimnosti,
čime
se
ugrožava
koristan
učinak
tog
pravila.
42.      S
tog
se
stajališta
ne
čini
slučajnim
da
se
Direktivom
2014/24
predviđa
mogućnost
kontakta
između
ocjenjivačkog
suda
i
natjecateljâ
samo
kada
je
to
„potrebno”(25).
Naime,
svim
se
odredbama
predviđenim
člankom
82.
Direktive
2014/24
upućuje
na
namjeru
zakonodavca
Unije
da
pronađe
ravnotežu
između,
s
jedne
strane,
načela
anonimnosti,
ključnog
za
osiguranje
nepristranosti
ocjene
ocjenjivačkog
suda,
i,
s
druge
strane,
potrebne
fleksibilnosti
kako
bi
se
omogućilo
potpuno
razumijevanje
dostavljenih
radova,
uz
očuvanje
temeljnog
zahtjeva
anonimnosti
koji,
kao
jamstvo
nepristranosti
ocjenjivanja
treba
smatrati
neupitnim.
43.      Nadalje,
čak
i
u
okviru
slobode
određivanja
postupovnih pravila
koja
je
prepuštena
državama
članicama
načelom
postupovne autonomije
uz
poštovanje
temeljnih
načela
nabave,
projekt
koji
su
dostavili
natjecatelji
treba
biti
potpun
i
razumljiv
te
na
neki
drugi
način
„self standing”
i
samoobjašnjiv.
Natjecatelj
je
odgovoran
za
dostavljanje
cjelokupnog
projekta
i
obvezan
je
svoj
projekt
sastaviti
savjesno,
tako
da
on
bude jasan(26).
U
postupku
opisanom
u
Direktivi
2014/24,
osim
zahtjeva
za
pojašnjenje
iz
članka
82.
stavka
5.
nisu
predviđene
naknadne
izmjene
projekta
ni
daljnje
faze
postupka.
Priznavanje
obveznog
saslušanja
nakon
dostave
projekta
stoga
bi
također
bilo
protivno
strukturi
postupka
definiranoj
u
Direktivi
2014/24.
44.      S
istog
stajališta,
analognom
primjenom
sudske
prakse
u
području
nabave,
načelima
jednakog
postupanja
i
transparentnosti,
predviđenima
člankom
18.
Direktive
2014/24,
koja
se,
kao
što
je
to
ranije
napomenuto,
primjenjuju
i
na
projektne
natječaje,
protive
se
bilo
kakvi
pregovori
između
ocjenjivačkog
suda
i
natjecatelja
u
okviru
postupka
koji
se
odnosi
na
projektni
natječaj,
što
podrazumijeva
da
se,
načelno,
kada
je
dostavljen,
projekt
nakon
toga
ne
može
mijenjati
bilo
na
prijedlog
javnog
naručitelja
ili
natjecatelja(27).
45.      Stoga
smatram
da
iz
svih
prethodnih
razmatranja
proizlazi
da
se
Direktivi
2014/24
protivi
to
da
država
članica
u
svojem
nacionalnom
pravu
predvidi
provedbu
obveznog
prethodnog
saslušanja
zainteresiranih
osoba
u
okviru
projektnih
natječaja
prije
nego
što
ocjenjivački
sud
donese
odluku
o
ocjeni.
C.      Potreba za prethodnim saslušanjem tijekom projektnih natječaja na temelju prava na saslušanje
46.      Uostalom,
valja
još
provjeriti
može
li
pravo
sudionikâ
projektnih
natječaja
na
provedbu
prethodnog
saslušanja,
prije
no
što
ocjenjivački
sud
donese
odluku
o
ocjeni,
nastati
na
temelju
prava
svake
osobe
na
saslušanje
prije
poduzimanja
bilo
kakve
pojedinačne
mjere
koja
bi
na
nju
mogla
nepovoljno
utjecati.
47.      To
je
pravo
izričito
predviđeno
člankom
41.
stavkom
2.
točkom
(a)
Povelje
Europske
unije
o
temeljnim
pravima,
na
koji
se
u
svojim
očitovanjima
pozivaju
Komisija
i
portugalska
vlada,
kao
posebnim
izrazom
prava
na
dobru
upravu.
48.      Međutim, članak 41. Povelje odnosi se na institucije, tijela, urede i agencije Unije, a ne na tijela ili subjekte država članica, tako da se pojedinac ne može pozivati na navedeni članak u odnosu na nacionalne javne naručitelje. Kada država članica provodi pravo Unije, prava koja proizlaze iz načela dobre uprave, kao općeg načela prava Unije, a osobito pravo svake osobe na saslušanje u upravnim postupcima, nalaze svoju primjenu u okviru postupaka koje vode nadležni nacionalni javni naručitelji(28).
49.      Što
se
tiče
sadržaja
prava
na
saslušanje,
iz
sudske
prakse
proizlazi
da
se
tim
pravom
svakoj
osobi
jamči
mogućnost
da
na
smislen
i
učinkovit
način
iznese
svoje
mišljenje
u
upravnom
postupku
i
prije
donošenja
bilo
koje
odluke
koja
bi
mogla
nepovoljno
utjecati
na
njezine
interese,
uključujući
slučajeve
u
kojima
takva
formalnost
nije
predviđena
primjenjivim
propisom(29).
Navedeno
pravo
podrazumijeva
da
nadležna
uprava
mora
pružiti
svu
dužnu
pažnju
očitovanjima
koja
je
iznijela
osoba
o
kojoj
je
riječ,
ispitujući
pažljivo
i
nepristrano
sve
relevantne
informacije
konkretnog
slučaja
te
dajući
detaljno
obrazloženje
svoje
odluke(30).
Cilj
prava
na
saslušanje
je,
osobito,
garantirati
da
će
se
svaka
odluka
koja
ima
negativan
učinak
na
osobu
donijeti
u
punom
znanju
o
činjenicama(31).
50.      Preciznije,
Sud
je
izričito
naveo
da
se
načini
na
koje
se
zainteresiranoj
osobi
mora
omogućiti
ostvarivanje
prava
na
saslušanje
prije
donošenja
odluke
o
njoj
moraju
ocjenjivati
s
obzirom
na
svrhu
propisa
o
kojem
je
riječ(32).
51.      Osim
toga,
temeljna
prava,
kao
što
je
to
pravo
na
saslušanje,
nisu
apsolutna
prava,
ali
ih
se
može
ograničiti,
pod
uvjetom
da
ograničenja
stvarno
odgovaraju
ciljevima
u
općem
interesu
koji
se
žele
postići
predmetnom
mjerom
i
da
u
odnosu
na
postavljeni
cilj
ne
predstavljaju
neproporcionalan
i
neprihvatljiv
zahvat
kojim
se
krši
sama
bit
tako
zajamčenih
prava(33).
52.      U
ovom
predmetu
prije
svega
valja
istaknuti
da
odluka
ocjenjivačkog
suda,
donesena
u
postupku
koji
se
odnosi
na
projektni
natječaj
poput
onoga
o
kojem
je
riječ,
može
imati
nepovoljan
utjecaj
na
sudionika
poput
društva
Adão da
Fonseca.
Naime,
iz
odluke
kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku
proizlazi
da
je
takva
odluka
obvezujuća
za
javnog
naručitelja
i
da
se
samo
projekti
koji
su
uvršteni
na
prva
tri
mjesta
ljestvice
koju
je
sastavio
navedeni
ocjenjivački
sud
odabiru
za
sudjelovanje
u
postupku
izravne
dodjele
[ugovora].
Neuvrštavanje
među
ta
tri
projekta
stoga
sigurno
dovodi
do
nedodjele ugovora
o
pružanju
usluga
koji
se
odnosi
na
projekt,
a
time
i
do
gubitka
ekonomskih
mogućnosti.
53.      Nadalje,
valja
istaknuti
da
se
u
predmetu
koji
je
u
tijeku
pred
sudom
koji
je
uputio
zahtjev
pravom
Unije,
a
osobito
Direktivom
2014/24,
utvrđuju
određena
neiscrpna
pravila
kojima
bi
se
određivali
uvjeti
i
način
organizacije
projektnih
natječaja.
54.      Budući
da,
kao
što
to
proizlazi
iz
sudske
prakse
navedene
u
točki
50.
ovog
mišljenja,
načine
ostvarivanja
prava
na
saslušanje
treba
ocjenjivati
s
obzirom
na
pravna
pravila
kojima
se
uređuje
predmetno
područje,
kao
i
s
obzirom
na
cilj
tih
pravila,
mehanizme
kojima
natjecatelji
u
okviru
projektnog
natječaja
moraju
moći
ostvariti
svoje
pravo
na
saslušanje
prije
donošenja
odluke
ocjenjivačkog
suda
treba
ocjenjivati
s
obzirom
na
odredbe
poglavlja
II.
glave
III.
Direktive
2014/24.
Tim
se
odredbama
osobito
nastoje
utvrditi
minimalna
pravila
za
usklađivanje
postupaka
koji
se
odnose
na
projektne
natječaje,
osobito
kako
bi
se
osiguralo
jednako
i
nediskriminirajuće postupanje
prema
natjecateljima.
55.      U
tom
pogledu,
iz
razmatranja
navedenih
u
ovom
mišljenju
vezano
za
te
odredbe
proizlazi,
kao
prvo,
da
ocjenjivački
sud,
kako
bi
se
izjasnio
o
projektima
koji
su
dostavljeni
u
okviru
projektnog
natječaja,
planove
i
projekte
koje
su
predložili
natjecatelji
mora
ispitati
anonimno
i
isključivo
na
temelju
kriterija
koji
su
navedeni
u
obavijesti
o
projektnom
natječaju(34).
Kao
drugo,
proizlazi
također
da
je
pravilo
anonimnosti
neupitno
zato
što
je,
s
obzirom
na
posebnost
postupka
projektnog
natječaja,
potrebno
kako
bi
se
zajamčila
neovisnost
ocjenjivačkog
suda
i
jednako
postupanje
prema
natjecateljima(35).
Kao
treće,
naglasio
sam
da
natjecatelj
ima
obvezu
savjesnog
sastavljanja
projekta
koji
mora
biti
jasan,
razumljiv,
potpun
i
samoobjašnjiv(36);
kao
četvrto,
odredbama
Direktive
2014/24
predviđa
se,
isto
tako,
dobro
uređena
mogućnost
dijaloga
između
natjecateljâ
i
ocjenjivačkog
suda,
osobito
na
prijedlog
potonjega
i
uz
poštovanje
pravila
anonimnosti,
radi
pojašnjenja
bilo
kojeg
aspekta
projekta(37).
Kao
što
sam
napomenuo,
navedeno
rješenje
predstavlja
odabir
zakonodavca
radi
jamčenja
ravnoteže
između
održavanja
načela
anonimnosti
i
fleksibilnosti
potrebne
radi
omogućavanja
potpunog
razumijevanja
radova
koji
se
dostavljaju
ocjenjivačkom
sudu.
56.      U tom kontekstu smatram da se svim tim odredbama natjecatelju omogućuje iznošenje vlastitog stajališta o svim relevantnim elementima projekta koji dostavlja u okviru projektnog natječaja i da se stoga može smatrati da se pravo na saslušanje prije donošenja odluke ocjenjivačkog suda zaista poštovalo u okviru tih vrsta postupaka.
57.      Konkretno, činjenicom da natjecatelj u načelu može obrazložiti to stajalište u okviru dostave svojeg projekta i u mogućim drugim oblicima, koji su uvijek u skladu s pravilom o anonimnosti, isključivo ako ocjenjivački sud to smatra potrebnim, ne onemogućava se stvarno poštovanje njegova prava na saslušanje prije donošenja odluke o natječaju u kojem sudjeluje(38).
58.      Iz
navedenog
proizlazi
da
se
općim
načelom
prava
Unije
kojim
se
priznaje
pravo
na
saslušanje
ne
nalaže
održavanje
prethodnog
saslušanja
sudionikâ
projektnih
natječaja
prije
nego
što
ocjenjivački
sud
donese
odluku
o
ocjeni.
D.      Zaključak
59.      S obzirom na navedeno, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputio Supremo Tribunal Administrativo (Visoki upravni sud, Portugal) odgovori kako slijedi:
Članak
82.
stavke
4.,
5.
i
6.
Direktive
2014/24/EU
Europskog
parlamenta
i
Vijeća
od
26.
veljače
2014.
o
javnoj
nabavi
i
o
stavljanju
izvan
snage
Direktive
2004/18/EZ,
kao
i
članak
80.
stavak
1.
te
direktive,
u
vezi
s
općim
načelom
prava
Unije
kojim
se
priznaje
pravo
na
saslušanje
u
upravnim
postupcima,
treba
tumačiti
na
način
da
im
se
protivi
provedba
obveznog
prethodnog
saslušanja
zainteresiranih
osoba
u
okviru
projektnih
natječaja
iz
navedene
direktive.
1      Izvorni
jezik:
talijanski
2      Direktiva
2014/24/EU
Europskog
parlamenta
i
Vijeća
od
26.
veljače
2014.
o
javnoj
nabavi
i
o
stavljanju
izvan
snage
Direktive
2004/18/EZ (SL
2014.,
L
94,
str.
65.
i
ispravci
SL
2015.,
L
275.,
str.
68.,
SL
2016.,
L
94,
str.
26.,
SL
2020.,
L
406,
str.
67.
i
SL,
L,
2023./90063)
3      Adão da
Fonseca također
osporava
da
predmetni
postupak
predstavlja
projektni
natječaj,
ali
je
taj
argument
odbio
sud
koji
je
uputio
zahtjev.
Vidjeti
odjeljak
III.
dio
B
točku
14.
odluke
kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku.
4      Međutim,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
utvrđuje
da
se
spor
koji
je
pred
njim
u
tijeku
ne
odnosi
na
kasniji
postupak
dodjele
takvog
ugovora
o
javnoj
nabavi
usluga.
Vidjeti
odjeljak
III.
dio
B.
točke
15.2
odluke
kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku.
5      Vidjeti
točku
4.
odluke
kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku
u
vezi
s
točkom
63.
žalbe
društva
Adão da
Fonseca.
6      Direktiva
2014/25/EU
Europskog
parlamenta
i
Vijeća
od
26.
veljače
2014.
o
nabavi
subjekata
koji
djeluju
u
sektoru
vodnog
gospodarstva,
energetskom
i
prometnom
sektoru
te
sektoru
poštanskih
usluga
i
stavljanju
izvan
snage
Direktive
2004/17/EZ
(SL
2014.,
L
94,
str.
243.
te
ispravci
SL
2023./90064,
L
i
SL
2026./90035,
L)
7      Vidjeti
osobito
članak
80.
stavak
1.
i
članak
82.
Direktive
2014/24
te
članak
97.
stavak
1.
i
članak
98.
Direktive
2014/25.
8      Vidjeti
i
članak
2.
točku
17.
Direktive
2014/25.
9      Vidjeti
uvodnu
izjavu
120.
Direktive
2014/24.
10      Članak
2.
stavak
1.
točke
5.
i
9.
Direktive
2014/24
sadržavaju
definicije
„ugovora
o
javnoj
nabavi”
i
„ugovora
o
javnoj
nabavi
usluga”.
11      Vidjeti
točku
19.
ovog
mišljenja.
12      Direktiva
Europskog
parlamenta
i
Vijeća
2004/18/EZ
od
31.
ožujka
2004.
o
usklađivanju
postupaka
za
sklapanje
ugovora
o
javnim
radovima,
ugovora
o
javnoj
nabavi
robe
te
ugovora
o
javnim
uslugama
(SL
2004.,
L
134,
str.
114.)
(SL,
posebno
izdanje
na
hrvatskom
jeziku,
poglavlje
6.,
svezak
1.,
str.
156.)
Vidjeti
osobito
članke
66. do 74.
13      U
Direktivi
2014/25
projektni
natječaji
također
su
uređeni
glavom
III.
poglavljem
II.
(članci
95. do 98.).
14      Vidjeti
članak
78.
prvi stavak točku
(b)
Direktive
2014/24.
15      Vidjeti
članak
78.
treći
stavak
Direktive
2014/24,
u
vezi
s
njezinim
člankom
32.
stavkom
4.
16      Vidjeti
članak
78.
prvi stavak točku
(a)
Direktive
2014/24.
17      Vidjeti
članak
80.
stavak
3.
Direktive
2014/24.
18      Vidjeti
i članak
96.
Direktive
2014/25.
19      Vidjeti
i članak
97.
Direktive
2014/25.
20      Na
temelju
članka
81.
Direktive
2014/24,
ocjenjivački
sud
mora
se
sastojati
isključivo
od
fizičkih
osoba
koje
su
neovisne
o
sudionicima
natječaja.
Nadalje,
ako
se
od
sudionika
natječaja
zahtijeva
određena
stručna
kvalifikacija,
najmanje
trećina
članova
ocjenjivačkog
suda
mora
imati
tu
kvalifikaciju
ili
jednakovrijednu
kvalifikaciju.
U
tom
pogledu
vidjeti
i
članak
97.
stavak
4.
Direktive
2014/25.
21      Vidjeti
po
analogiji
presudu
od
29.
ožujka
2012.,
SAG
ELV
Slovensko
i
dr.
(C‑599/10,
EU:C:2012:191,
t. 41.).
22      Vidjeti
presudu
od
13.
lipnja
2024.,
BibMedia (C-737/22,
EU:C:2024:495,
t.
30.
i
31.
i
navedenu
sudsku
praksu).
Vidjeti
također
presudu
od
5.
ožujka
2026.,
AESTE
(C-210/24,
EU:C:2026:145,
t.
52).
23      Vidjeti
točke
18.
i
25.
ovog
mišljenja.
24      Vidjeti
presude
od
12.
ožujka
2015.,
eVigilo (C-538/13,
EU:C:2015:166,
t.
39.)
i
od
7.
rujna
2021.,
Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C-927/19,
EU:C:2021:700,
t.
146.).
25      Vidjeti
članak
82.
stavak
5.
Direktive
2014/24
i
točku
31.
ovog
mišljenja.
26      Vidjeti
po
analogiji
i
u
tom
smislu
presudu
od
29.
ožujka
2012.,
SAG
ELV
Slovensko
i
dr.
(C-599/10,
EU:C:2012:191,
t.
38.).
27      Vidjeti
po
analogiji
presudu
od
13.
lipnja
2024.,
BibMedia (C-737/22,
EU:C:2024:495,
t.
32.
i
navedenu
sudsku
praksu).
28      Vidjeti
u
tom
smislu,
ex
multis i
po
analogiji,
presudu
od
6.
ožujka
2025.,
Obština Veliko
Tarnovo i
Obshtina Belovo (C-471/23
i
C-477/23,
EU:C:2025:155,
t.
73.
i
navedenu
sudsku
praksu).
29      Vidjeti
u
tom
smislu
ex
multis,
ibidem, t.
74.
i
navedenu
sudsku
praksu.
30      Presude
od
22.
studenoga
2012.,
M.
M.
(C-277/11,
EU:C:2012:744,
t.
88)
i
od
5.
studenoga
2014.,
Mukarubega (C-166/13,
EU:C:2014:2336,
t.
48).
31      Vidjeti
u
tom
pogledu
mišljenje
nezavisnog
odvjetnika
P.
Mengozzija u
predmetu
M
(C-560/14,
EU:C:2016:320,
t.
30.
i
navedenu
sudsku
praksu).
32      Vidjeti
po
analogiji
presudu
od
9.
veljače
2017.,
M
(C-560/14,
EU:C:2017:101,
t.
33.).
33      Vidjeti,
među
ostalim,
presudu
od
20.
prosinca
2017.,
Prequ’Italia (C-276/16,
EU:C:2017:1010,
t.
50.
i
navedenu
sudsku
praksu).
34      Vidjeti
članak
82.
stavak
2.
Direktive
2014/24
i
točku
22.
ovog
mišljenja.
35      Vidjeti
točke
22.,
23.
i
42.
ovog
mišljenja.
36      Vidjeti
točku
43.
ovog
mišljenja.
37      Vidjeti
točke
24.
i
29.-33.
ovog
mišljenja.
38      Vidjeti
po
analogiji
presudu
od
9.
veljače
2017.,
M
(C-560/14,
EU:C:2017:101,
t.
38.).