Privremena verzija
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
21. svibnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma – Direktiva (EU) 2015/849 – Članak 31. – Pojam pravnih aranžmana koji imaju ‚strukturu ili funkciju sličnu trustovima’ – Fiducijarni nalozi koje su sklopila fiducijarna društva talijanskog prava (mandato fiduciario) – Pristup osoba koje imaju legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu – Valjanost – Članci 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Poštovanje privatnog i obiteljskog života – Zaštita osobnih podataka – Načelo pravne sigurnosti – Pojam ‚legitiman interes’ – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Privremena pravna zaštita”
U spojenim predmetima C-684/24 i C-685/24,
povodom dvaju zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija), odlukama od 15. listopada 2024., koje je Sud zaprimio 17. listopada 2024., u postupcima
Across Fiduciaria SpA (C-684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
protiv
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa,
uz sudjelovanje:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
i
Unione Fiduciaria SpA (C-685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
protiv
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa,
uz sudjelovanje:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, I. Ziemele i A. Kumin (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: G. Chiapponi, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 25. rujna 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl i Sfo Fiduciaria Srl, G. Battagliese, A. Pazzaglia i I. Valas, avvocati,
–        za Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl i Aletti Fiduciaria SpA, C. Angelici, D. Contini, B. G. Mattarella i F. Sciaudone, avvocati,
–        za Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA, U. Corea i G. Marini, avvocati,
–        za Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma, S. Scafetta, avvocato,
–        za talijansku vladu, S. Fiorentino, u svojstvu agenta, uz asistenciju G. Aiella i F. Montanara, avvocati dello Stato,
–        za njemačku vladu, J. Möller i P. Wagner, u svojstvu agenata,
–        za Europski parlament, M. Menegatti, M. Migliorati i E. Paladini, u svojstvu agenata,
–        za Vijeće Europske unije, I. Gurov, K. Pleśniak i G. Rugge, u svojstvu agenata,
–        za Europsku komisiju, A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P. A. Messina i G. von Rintelen, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 11. prosinca 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na:
–        valjanost članka 31. stavka 4. Direktive (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. (SL 2018., L 156, str. 43.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2015/849), s obzirom na članke 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i članak 8. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), kao i na tumačenje članka 31. stavaka 4. i 7.a Direktive 2015/849, članka 47. Povelje i članka 6. EKLJP-a (predmet C-684/24) i
–        valjanost članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Direktive 2015/849 s obzirom na članak 114. i članak 288. treći stavak UFEU-a, kao i tumačenje članka 5. stavka 4. UEU-a, članaka 6. do 8. i 16. Povelje, uvodnih izjava 1., 2., 4., 5. i 12. do 17., članka 2., članka 3. točke 6. i članaka 30. i 31. Direktive 2015/849 te uvodnih izjava 4., 5., 16., 17. i 25. do 34. Direktive 2018/843 (predmet C-685/24).
2        Zahtjevi su upućeni u okviru dvaju sporova između Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl i Sfo Fiduciaria Srl (predmet C-684/24) te Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl i Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (predmet C-685/24) s jedne strane i Presidenza del Consiglio dei ministri (Predsjedništvo Vijeća ministara, Italija), Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministarstvo gospodarstva i financija, Italija), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (Ministarstvo poduzetništva i Made in Italy, Italija), Garante per la protezione dei dati personali (Nadzornik za zaštitu osobnih podataka, Italija), Unione italiana delle camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere SCPA (predmet C-684/24) te Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi, Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino i Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (predmet C-685/24) s druge strane, u vezi s obvezama informiranja i pristupa u pogledu fiducijarnih naloga koje su sklopila fiducijarna društva osnovana u skladu s talijanskim pravom.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2015/849
3        U uvodnim izjavama 12., 14. i 16. Direktive 2015/849 navodi se:
„(12)      Potrebno je identificirati sve fizičke osobe koje imaju vlasništvo ili kontrolu nad pravnim subjektom. Kako bi osigurale djelotvornu transparentnost, države članice trebale bi osigurati da je obuhvaćen najveći mogući raspon pravnih subjekata osnovanih ili stvorenih bilo kojim drugim mehanizmima na njihovu državnom području. [...]
[...]
(14)      Potreba za točnim i ažuriranim informacijama o stvarnom vlasniku ključan je faktor u pronalasku kriminalaca koji bi u protivnome mogli skriti svoj identitet iza korporacijske strukture. Stoga bi države članice trebale osigurati da subjekti osnovani na njezinom državnom području u skladu s nacionalnim pravom dobiju i posjeduju odgovarajuće, točne i važeće informacije o svojem stvarnom vlasništvu, uz osnovne informacije poput naziva i adrese društva te dokaza o osnivanju i pravnom vlasništvu. [...] Države članice također bi trebale osigurati da ostale osobe koje mogu dokazati legitimni interes u odnosu na pranje novca, financiranje terorizma i povezana predikatna kaznena djela poput korupcije, poreznih kaznenih djela i prijevare imaju pristup informacijama o stvarnom vlasništvu u skladu s pravilima o zaštiti podataka. Osobe koje mogu dokazati legitimni interes trebale bi imati pristup informacijama o prirodi i opsegu [vlasničkog] udjela koje se sastoje od njegove približne važnosti.
[...]
(16)      Trebalo bi osigurati pravovremeni pristup informacijama o stvarnom vlasništvu na način da se izbjegne svaki rizik dojave dotičnom društvu.”
4        Člankom 1. stavkom 1. te direktive određuje se:
„Cilj je ove Direktive sprečavanje korištenja financijskog sustava Unije u svrhu pranja novca i financiranja terorizma.”
5        Člankom 2. navedene direktive određuje se njezino područje primjene.
6        Članak 3. iste direktive tako glasi:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[...]
6.      ‚stvarni vlasnik’ znači svaka fizička osoba ili više njih koje u konačnici posjeduju ili kontroliraju stranku i/ili fizička osoba ili više njih u čije ime se provodi transakcija i uključuje barem:
[...]
(b)      u slučaju trustova, sve sljedeće osobe:
i.      osnivača odnosno osnivače;
ii.      upravitelja odnosno upravitelje;
iii.      zaštitnika odnosno zaštitnike (ako postoji/-e);
iv.      korisnike, ili u slučaju kada se pojedinci koji imaju korist od pravnog aranžmana ili subjekta tek trebaju utvrditi, skupinu osoba u čijem se temeljnom interesu pravni aranžman ili subjekt uspostavlja ili u čijem temeljnom interesu pravni aranžman ili subjekt djeluje;
v.      svaku drugu fizičku osobu koja u konačnici provodi kontrolu nad trustom izravnim ili neizravnim vlasništvom ili na drugi način;
(c)      u slučaju pravnih osoba poput zaklada i pravnih aranžmana sličnih trustovima, fizičku osobu ili više njih koje obavljaju istovrijedne ili slične funkcije onima iz točke (b);
[...]”
7        Poglavlje III. Direktive 2015/849, naslovljeno „Informacije o stvarnom vlasništvu” obuhvaća, među ostalim, članke 30. i 31. te direktive.
8        Člankom 30. stavkom 1. prvim podstavkom navedene direktive propisuje se:
„Države članice osiguravaju da se od korporativnih i drugih pravnih subjekata osnovanih na njihovu državnom području zahtijeva da pribave i čuvaju odgovarajuće, točne i ažurirane informacije o svojem stvarnom vlasništvu, kao i detalje o vlasničkim udjelima koje drže. [...]”
9        Člankom 31. iste direktive propisuje se:
„1.      Države članice osiguravaju da se ovaj članak primjenjuje na trustove i druge vrste pravnih aranžmana kao što su, između ostalih, fiducij, određene vrste društava oblika Treuhand ili društava oblika fideicomiso, ako takvi aranžmani imaju strukturu ili funkcije slične trustovima. Države članice utvrđuju obilježja s pomoću kojih se utvrđuje imaju li pravni aranžmani strukturu ili funkcije slične trustovima u odnosu na takve pravne aranžmane uređene njihovim pravom.
Svaka država članica zahtijeva da upravitelji svakog trusta osnovanog izričitom izjavom (express trust), kojim se upravlja u toj državi članici, dobiju i čuvaju odgovarajuće, točne i ažurirane informacije o stvarnom vlasništvu koje se tiču trusta. Te informacije uključuju identitet:
(a)      osnivača (jedinog odnosno svih);
(b)      upravitelja (jedinog odnosno svih);
(c)      zaštitnika (jedinog odnosno svih, ako postoje);
(d)      korisnikâ ili skupine korisnika;
(e)      svih ostalih fizičkih osoba koje imaju stvarnu kontrolu nad trustom.
Države članice osiguravaju da kršenja ovog članka podliježu učinkovitim, proporcionalnim i odvraćajućim mjerama ili sankcijama.
2.      Države članice osiguravaju da upravitelji trusta ili osobe s jednakovrijednim položajem u sličnim pravnim aranžmanima, kako je navedeno u stavku 1. ovog članka, pravodobno obznane svoj status i pruže informacije iz stavka 1. ovog članka obveznicima kada, kao upravitelj trusta ili osoba s jednakovrijednim položajem u sličnom pravnom aranžmanu, zasnivaju poslovni odnos ili provode povremenu transakciju iznad pragova utvrđenih u članku 11. točkama (b), (c) i (d).
[...]
3.a      Države članice zahtijevaju da se informacije o stvarnom vlasništvu nad trustovima osnovanima izričitom izjavom i sličnim pravnim aranžmanima, kako je navedeno u stavku 1., čuvaju u središnjem registru stvarnog vlasništva koji je uspostavila država članica u kojoj upravitelj trusta ili osoba s jednakovrijednim položajem u sličnom pravnom aranžmanu ima poslovni nastan ili boravište.
[...]
4.      Države članice osiguravaju da su informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana u svim slučajevima dostupne:
(a)      nadležnim tijelima i [financijsko-obavještajnim jedinicama] bez ikakvih ograničenja;
(b)      obveznicima, u okviru dubinske analize stranke u skladu s poglavljem II.;
(c)      svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja može dokazati legitimni interes [...];
[...]
Informacije dostupne fizičkim ili pravnim osobama iz prvog podstavka točke (c) obuhvaćaju ime, mjesec i godinu rođenja te zemlju boravišta i državljanstvo stvarnog vlasnika, kao i prirodu i opseg vlasničkog udjela koji drži.
Države članice mogu, pod uvjetima koje treba utvrditi u nacionalnom pravu, omogućiti pristup dodatnim informacijama koje omogućuju identifikaciju stvarnog vlasnika. Te dodatne informacije uključuju barem datum rođenja ili podatke za kontakt, u skladu s pravilima o zaštiti podataka. Države članice mogu dozvoliti širi pristup informacijama koje se čuvaju u registru u skladu sa svojim nacionalnim pravom.
[...]
4.a      Države članice mogu odlučiti da informacije koje se čuvaju u njihovim nacionalnim registrima iz stavka 3.a stavljaju na raspolaganje uz uvjet registracije putem interneta i plaćanja naknade, koja ne smije premašivati administrativne troškove stavljanja informacija na raspolaganje, uključujući troškove održavanja i daljnjeg razvoja registra.
5.      Države članice zahtijevaju da su informacije koje se čuvaju u središnjem registru iz stavka 3.a odgovarajuće, točne i ažurirane te u tu svrhu uspostavljaju mehanizme. [...]
[...]
7.a      U iznimnim okolnostima koje treba utvrditi u nacionalnom pravu, u slučajevima kada bi pristup iz stavka 4. prvog podstavka točaka (b), (c) i (d) izložio stvarnog vlasnika nerazmjernom riziku, riziku od prijevare, otmice, ucjene, iznude, zlostavljanja, nasilja ili zastrašivanja ili ako je stvarni vlasnik maloljetna osoba ili iz drugih razloga poslovno nesposoban, države članice mogu predvidjeti izuzeće od takvog pristupa svim informacijama ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu na pojedinačnoj osnovi. Države članice osiguravaju da se navedena izuzeća dodjeljuju nakon detaljne evaluacije iznimne naravi okolnosti. Moraju biti zajamčena prava na administrativno preispitivanje odluke o izuzeću i na djelotvoran pravni lijek. Država članica koja je dodijelila izuzeća objavljuje godišnje statističke podatke o broju dodijeljenih izuzeća i njihova obrazloženja te dostavlja navedene podatke [Europskoj k]omisiji.
[...]
10.      Države članice priopćuju Komisiji kategorije, opis obilježja, imena i, prema potrebi, pravnu osnovu za trustove i slične pravne aranžmane iz stavka 1. do 10. srpnja 2019. Komisija objavljuje pročišćeni popis takvih trustova i sličnih pravnih aranžmana u Službenom listu Europske unije do 10. rujna 2019.
Do 26. lipnja 2020. Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću [Europske unije] u kojemu se ocjenjuje jesu li svi trustovi i slični pravni anažmani, kako je navedeno u stavku 1., koji su uređeni pravom država članica ispravno identificirani i jesu li podvrgnuti obvezama utvrđenima u ovoj Direktivi. Komisija prema potrebi poduzima potrebne korake kao odgovor na zaključke iz tog izvješća.”
Direktiva 2018/843
10      U skladu s uvodnim izjavama 4., 27. do 30., 32. i 42. Direktive 2018/843:
„(4)      [...] jasna je potreba za daljnjim povećanjem sveukupne transparentnosti gospodarskog i financijskog okruženja u Uniji. Sprečavanje pranja novca i financiranja terorizma ne može biti djelotvorno ako okruženje nije nepovoljno za kriminalce koji utočište za svoja financijska sredstva traže putem netransparentnih struktura. Integritet financijskog sustava Unije ovisi o transparentnosti korporativnih i drugih pravnih subjekata, trustova i sličnih pravnih aranžmana. Cilj ove Direktive jest ne samo otkriti i istražiti pranje novca, već i spriječiti da do njega dođe. Poboljšanje transparentnosti moglo bi imati snažan odvraćajući učinak.
[...]
(27)      Pravila koja se primjenjuju na trustove i slične pravne aranžmane u pogledu pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu trebala bi biti usporediva s odgovarajućim pravilima koja se primjenjuju na korporativne i druge pravne subjekte. Zbog niza različitih vrsta trustova koji trenutačno postoje u Uniji kao i još veće raznolikosti sličnih pravnih aranžmana, države članice su te koje bi trebale donositi odluke o tome je li trust ili sličan pravni aranžman usporedivo sličan korporativnim i drugim pravnim subjektima. Cilj nacionalnog prava kojim se prenose te odredbe trebao bi biti sprečavanje korištenja trustova ili sličnih pravnih aranžmana u svrhu pranja novca, financiranja terorizma ili povezanih predikatnih kaznenih djela.
(28)      S obzirom na različita obilježja trustova i sličnih pravnih aranžmana, države članice trebale bi moći, u okviru nacionalnog prava i u skladu s pravilima o zaštiti podataka, odrediti razinu transparentnosti u pogledu trustova i sličnih pravnih aranžmana koji nisu usporedivi s korporativnim i drugim pravnim subjektima. Rizici od pranja novca i financiranja terorizma mogu se razlikovati, ovisno o obilježjima vrste trusta ili sličnog pravnog aranžmana, a svijest o tim rizicima može se tijekom vremena promijeniti, primjerice kao rezultat nacionalnih i nadnacionalnih procjena rizika. Zbog tog razloga države članice trebale bi moći predvidjeti mogućnost šireg pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu trustova i sličnih pravnih aranžmana ako takav pristup predstavlja nužnu i proporcionalnu mjeru za ostvarivanje legitimnog cilja sprečavanja korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma. Pri određivanju razine transparentnosti informacija o stvarnom vlasništvu takvih trustova ili sličnih pravnih aranžmana, države članice trebale bi uzimati u obzir zaštitu temeljnih prava pojedinaca, a posebice prava na privatnost i zaštitu osobnih podataka. Pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trustova i sličnih pravnih aranžmana trebalo bi odobriti svakoj osobi koja može dokazati legitimni interes. Pristup bi trebalo odobriti i svakoj osobi koja podnese pisani zahtjev u vezi s trustom ili sličnim pravnim aranžmanom koji drži ili ima u vlasništvu kontrolni udio u bilo kojem korporativnom ili drugom pravnom subjektu osnovanom izvan Unije, preko izravnog ili neizravnog vlasništva, između ostalog preko udjela dionica koje glase na donositelja ili preko kontrole drugim sredstvima. Kriteriji i uvjeti prema kojima se udovoljava zahtjevima za pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trustova i sličnih pravnih aranžmana trebali bi biti dovoljno precizni i biti u skladu s ciljevima ove Direktive. Države članice trebale bi moći odbiti pisani zahtjev kada postoje opravdani razlozi za sumnju da pisani zahtjev nije u skladu s ciljevima ove Direktive.
(29)      Kako bi se osigurala pravna sigurnost i jednaki uvjeti za sve, ključno je jasno odrediti za koje bi se pravne aranžmane s poslovnim nastanom u Uniji trebalo smatrati da su slični trustovima po svojim funkcijama ili strukturi. Stoga bi se od svake države članice trebalo zahtijevati da identificira trustove, ako su priznati nacionalnim pravom, i slične pravne aranžmane koji se mogu uspostaviti na temelju njezina nacionalnog pravnog okvira ili njezinih nacionalnih pravnih običaja i koji imaju strukturu ili funkcije slične trustovima, poput omogućavanja razdvajanja pravnog i stvarnog vlasništva imovine. Države članice trebale bi potom obavijestiti Komisiju o kategorijama, opisima obilježja, imenima i, kada je to primjenjivo, pravnoj osnovi tih trustova i sličnih pravnih aranžmana radi njihove objave u Službenom listu Europske unije kako bi se omogućila njihova identifikacija od strane drugih država članica. Trebalo bi uzeti u obzir da trustovi i slični pravni aranžmani mogu imati različita pravna obilježja diljem Unije. Ako su obilježja trusta ili sličnog pravnog aranžmana usporediva po strukturi ili funkcijama s obilježjima korporativnih i drugih pravnih subjekata, javni pristup informacijama o stvarnom vlasništvu pridonio bi borbi protiv zlouporabe trustova i sličnih pravnih aranžmana, slično načinu na koji javni pristup može pridonijeti sprečavanju zlouporabe korporativnih i drugih pravnih subjekata u svrhu pranja novca i financiranja terorizma.
(30)      Javnim pristupom informacijama o stvarnom vlasništvu civilnom se društvu, između ostalog tisku ili udrugama civilnog društva, omogućuje bolja kontrola nad informacijama te se njime pridonosi očuvanju povjerenja u integritet poslovnih transakcija i financijskog sustava. Njime se može doprinijeti suzbijanju zlouporabe korporativnih i drugih pravnih subjekata i pravnih aranžmana u svrhu pranju novca ili financiranju terorizma, i pomažući u istragama i utjecajem na ugled, s obzirom na to da je svatko tko bi mogao sudjelovati u transakcijama upoznat s identitetom stvarnih vlasnika. Njime se također olakšava pravodobna i učinkovita dostupnost informacija financijskim institucijama kao i tijelima, uključujući tijela trećih zemalja, koje sudjeluju u borbi protiv takvih kaznenih djela. Pristup tim informacijama pomogao bi i u istragama o pranju novca, povezanim predikatnim kaznenima djelima i financiranju terorizma.
[...]
(32)      Povjerenje investitora i javnosti u financijska tržišta velikim dijelom ovisi o postojanju preciznog režima otkrivanja kojim se osigurava transparentnost u pogledu stvarnog vlasništva i kontrolnih struktura korporativnih i drugih pravnih subjekata kao i određenih vrsta trustova i sličnih pravnih aranžmana. Države članice trebale bi stoga omogućiti pristup informacijama o stvarnom vlasništvu na dovoljno usklađen i koordiniran način, uspostavljanjem jasnih pravila o pristupu javnosti, tako da treće osobe diljem Unije mogu sa sigurnošću utvrditi tko su stvarni vlasnici korporativnih i drugih pravnih subjekata kao i određenih vrsta trustova i sličnih pravnih aranžmana.
[...]
(42)      Države članice trebale bi u svojem nacionalnom pravu definirati legitimni interes, i kao opći koncept i kao kriterij za pristup informacijama o stvarnom vlasništvu. Tim se definicijama posebice ne bi trebao ograničavati koncept legitimnog interesa na slučajeve u kojima su u tijeku upravni ili sudski postupci i njima bi se trebalo omogućiti uzimanje u obzir preventivnog rada nevladinih organizacija i, kada je to prikladno, istraživačkih novinara u području suzbijanja pranja novca, financiranja terorizma i povezanih predikatnih kaznenih djela. [...]”
Talijansko pravo
Zakonodavna uredba br. 231/2007
11      Članak 1. stavak 2. podtočka (ee) decreta legislativo n. 231 –
Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (Zakonodavna uredba br. 231 – Provedba Direktive 2005/60/EZ o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma i Direktive 2006/70/EZ o utvrđivanju provedbenih mjera te direktive) od 21. studenoga 2007. (GURI br. 290, od 14. prosinca 2007., redovni dodatak br. 268) u svojoj verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 231/2007) definira „pružatelja usluga trusta ili trgovačkog društva” kao „svaku fizičku ili pravnu osobu koja u poslovnom smislu trećim stranama pruža bilo koju od sljedećih usluga: [...] obavljanje funkcije ili postavljanje druge osobe da djeluje kao upravitelj trusta osnovanog izričitom izjavom ili sličnog pravnog instituta”.
12      Članak 20. Zakonodavne uredbe br. 231/2007 odnosi se na identifikaciju stvarnog vlasnika.
13      Člankom 21. stavcima 3. i 4. te zakonodavne uredbe previđa se:
„3.      Trustovi kao i slični pravni instituti koji imaju poslovni nastan ili boravište na državnom području Talijanske Republike dužni su se upisati u poseban odjeljak poslovnog registra, predviđen u tu svrhu. Informacije iz članka 22. stavka 5. o stvarnom vlasništvu tih trustova i sličnih pravnih instituta, s poslovnim nastanom ili boravištem na državnom području Talijanske Republike, dostavlja upravitelj/upravitelji ili druga osoba u ime upravitelja ili osoba koja ostvaruje jednaka prava, ovlasti i mogućnosti u sličnim pravnim institutima, samo telematskim putem ili uz izuzetak administrativne pristojbe, u poslovni registar, kako bi se tamo pohranile. [...]
4.      Pristup informacijama iz članka 22. stavka 5. o stvarnom vlasništvu trustova dopušten je:
[...]
(d)a [...] pojedincima, uključujući one koji imaju kolektivni interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, kada je potrebno poznavati stvarne vlasnike radi očuvanja ili obrane interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni vlasnik i zakonski vlasnik različite osobe. Interes mora biti izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju kolektivne interese ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji. U iznimnim okolnostima, kada bi to stvarnog vlasnika izložilo nerazmjernom riziku od prijevare, otmice, ucjene, iznude, uznemiravanja, nasilja ili zastrašivanja ili kada je stvarni vlasnik poslovno nesposoban ili maloljetan, pristup svim ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu može se odbiti, na pojedinačnoj osnovi i nakon temeljite procjene iznimne naravi okolnosti. [...]”
14      Člankom 22. stavcima 5. i 5.a navedene zakonodavne uredbe određuje se:
„5.      Upravitelji trustova osnovanih izričitom izjavom na koje se primjenjuje [legge n. 364 (Zakon br. 364), od 16. listopada 1989. (GURI br. 261 od 8. studenoga 1989., redovni dodatak br. 84)], i osobe koje ostvaruju jednaka prava, ovlasti i mogućnosti u sličnim pravnim institutima, pod uvjetom da imaju poslovni nastan ili sjedište na državnom području Talijanske Republike, pribavljaju i čuvaju odgovarajuće, točne i ažurirane informacije o osobama koje su nositelji prava na trust ili sličan pravni institut, tj. informacije o identitetu osnivača ili osnivačâ, upravitelja ili upraviteljâ, zaštitnika ili zaštitnikâ ili bilo koje druge osobe koja djeluje u ime upravitelja, prema potrebi, vlasnikâ ili razreda vlasnika i drugih fizičkih osoba koje kontroliraju trust ili sličan pravni institut i svih drugih fizičkih osoba koje u konačnici kontroliraju imovinu koja pripada trustu ili sličnom pravnom institutu putem izravnog ili neizravnog vlasništva ili na drugi način. Upravitelji trustova osnovanih izričitom izjavom i osobe koje ostvaruju jednaka prava, ovlasti i mogućnosti u sličnim pravnim institutima čuvaju te informacije u razdoblju koje nije kraće od pet godina nakon prestanka njihova statusa upravitelja i bez odgode ih stavljaju na raspolaganje tijelima iz članka 21. stavka 2. točaka (a) i (b). Isti upravitelji koji u tom svojstvu uspostavljaju stalni ili profesionalni odnos ili obavljaju povremenu uslugu dužni su prijaviti svoj status obveznicima.
5.a      Za potrebe ove zakonodavne uredbe, pravnim institutima koji su slični trustovima smatraju se subjekti i instituti koji zbog svoje strukture i funkcije proizvode pravne učinke jednake onima trustova osnovanih izričitom izjavom, također u pogledu namjene imovine za određenu svrhu, i nad kojima osoba koja nije vlasnik ima kontrolu, u korist jednog ili više vlasnika ili radi postizanja posebnog cilja.”
Zakonodavna uredba br. 55/2022
15      Članak 1. točka (g) decreta del Ministero dell’Economia e delle Finanze, no 55 –
Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (Ministarska uredba gospodarstva i financija br. 55 – Uredba koja sadržava odredbe o komunikaciji, pristupu i pretraživanju podataka i informacija o stvarnom vlasništvu društava s pravnom osobnošću, privatnih pravnih osoba, trustova koji proizvode relevantne pravne učinke u poreznim stvarima i pravnim institutima sličnim trustu) od 11. ožujka 2022. (GURI br. 121 od 25. svibnja 2022., str. 1., u daljnjem tekstu: Ministarska uredba br. 55/2022), definira slične pravne institute kao subjekte i institute „koji zbog svoje strukture i funkcije proizvode pravne učinke jednake onima trustova osnovanih izričitom izjavom, također u pogledu namjene imovine za određenu svrhu, i nad kojima osoba koja nije vlasnik ima kontrolu, u korist jednog ili više vlasnika ili radi postizanja posebnog cilja, u skladu s člankom 22. stavkom 5.a [Zakonodavne uredbe br. 231/2007]”.
16      Člankom 7. stavcima 2. i 3. Ministarske uredbe br. 55/2022 predviđa se:
„2.      Podaci i informacije o stvarnom vlasništvu trustova i pravnih instituta sličnih trustovima koji moraju biti upisani u posebni odjeljak, priopćeni u skladu s člankom 3. i pohranjeni u posebnom odjeljku poslovnog registra, stavljaju se na raspolaganje svim fizičkim ili pravnim osobama, uključujući one s kolektivnim interesom, koje imaju pravo pristupa tim podacima u skladu s člankom 21. stavkom 4. točkom (d)a prvom i drugom rečenicom [Zakonodavne uredbe br. 231/2007], na temelju podnošenja obrazloženog zahtjeva za pristup mjesno nadležnoj gospodarskoj komori iz kojeg je vidljivo da su ispunjeni preduvjeti navedeni u članku 21. stavku 4. točki (d)a prvoj i drugoj rečenici. U roku od dvadeset dana od podnošenja zahtjeva, mjesno nadležna gospodarska komora odobrava pristup ili o svojem obrazloženom odbijanju obavješćuje podnositelja zahtjeva ovjerenom elektroničkom poštom. Ako se u navedenom roku ne dostavi obavijest, smatra se da je pristup odbijen.
3.      [...] [M]jesno nadležna gospodarska komora prosljeđuje zahtjev za pristup iz stavaka 1. i 2. zainteresiranoj stranci, slanjem obavijesti na ovjerenu adresu elektroničke pošte priopćenu u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (e). U roku od deset dana od primitka te obavijesti zainteresirana stranka može podnijeti, putem ovjerene elektroničke pošte, obrazloženi prigovor. Gospodarska komora u svakom pojedinačnom slučaju ocjenjuje iznimne okolnosti iz članka 21. stavka 2. točke (f) i članka 21. stavka 4. točke (d)a [Zakonodavne uredbe br. 231/2007] koje je iznijela zainteresirana strana, a koje opravdavaju potpuno ili djelomično odbijanje pristupa, uzimajući u obzir i načelo proporcionalnosti između navedenog rizika i interesa za pristup. Mjesno nadležna gospodarska komora može u cijelosti ili djelomično odbiti pristup podacima iz stavaka 1. i 2. nakon procjene iznimnih okolnosti na koje se pozvala zainteresirana stranka. O obrazloženom odbijanju pristupa obavješćuje se podnositelja zahtjeva, putem ovjerene elektroničke pošte, u roku od dvadeset dana od podnošenja zahtjeva za pristup. Ako se u tom roku ne dostavi obavijest, smatra se da je pristup odbijen.”
Glavni postupci i prethodna pitanja
17      Tužitelji iz glavnog postupka, osim Assoservizi Fiduciari, fiducijarna su društva osnovana u skladu s talijanskim pravom. U okviru prenošenja članka 31. Direktive 2015/849 u talijanski pravni poredak, fiducijarni nalozi koje su sklopila ta društva smatrali su se pravnim institutima koji imaju „strukturu ili funkcije slične trustovima” u smislu tog članka 31. stavka 1., zbog čega imaju obvezu pružanja informacija o predmetnom stvarnom vlasništvu.
18      Pozivajući se, među ostalim, na neusklađenost s pravom Unije nacionalnih pravila kojima se prenosi članak 31. Direktive 2015/849 kao i na nezakonitost samog tog članka 31., tužitelji u glavnom postupku pokrenuli su postupak pred Tribunaleom amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija), koji je odbio njihove tužbe. Zatim su pokrenuli postupak pred Consigliom di Stato (Državno vijeće, Italija), sudom koji je uputio zahtjev.
19      S obzirom na tužbene razloge koje su istaknuli tužitelji iz glavnog postupka, sud koji je uputio zahtjev smatra da je za sporove koji se pred njim vode nužno odlučiti o valjanosti i tumačenju članka 31. Direktive 2015/849.
20      Kao prvo, taj sud navodi da određeni tužitelji iz glavnog postupka dovode u pitanje valjanost odredbi članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Direktive 2015/849 jer su protivne članku 114. i članku 288. trećem stavku UFEU-a kao i načelu korisnog učinka. Prema njihovu mišljenju, te odredbe nisu jasne, precizne i predvidljive u svojim učincima i njima se ne može postići cilj pravne sigurnosti jer se, među ostalim, ta direktiva odnosi na neodređene pravne pojmove, poput pojma „sličnost”, a da pritom ne utvrđuje potrebne zajedničke objektivne kriterije.
21      Kao drugo, što se tiče uključivanja fiducijarnih naloga u područje primjene članka 31. Direktive 2015/849 kao pravnih aranžmana koji imaju „strukturu ili funkcije slične trustovima”, sud koji je uputio zahtjev pita se, prvo, o dosegu pojma „istituti giuridici” (pravni instituti), koji se nalazi u talijanskoj jezičnoj verziji tog članka 31. stavaka 1., 2. i 10.
22      Prema mišljenju tog suda, uzimajući u obzir značenje izraza „istituto” u talijanskoj pravnoj teoriji u nacionalnom pravnom poretku, taj bi se pojam mogao shvatiti na način da se odnosi na postojanje usklađenog skupa pravila i načela kojima se uređuje društvena pojava, pri čemu se čini da takav pristup ipak nije u skladu s drugim jezičnim verzijama navedenog članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Također je moguće da se navedeni pojam odnosi na konkretnu i specifičnu gospodarsko-pravnu transakciju, što međutim zahtijeva analizu od slučaja do slučaja i time dovodi do sumnji s gledišta pravne sigurnosti. Tako navedeni sud zagovara treći pristup, prema kojem isti pojam treba tumačiti upućivanjem na vrste gospodarsko-pravnih transakcija, koje se ocjenjuju s obzirom na njihova bitna obilježja, koje u svakom slučaju imaju „strukturu ili funkcije slične onima trustova”.
23      Drugo, sud koji je uputio zahtjev podsjeća na to da je, u skladu s člankom 31. stavcima 1. i 10. Direktive 2015/849, na državama članicama da utvrde pravne aranžmane koji imaju „strukturu ili funkcije slične trustovima” i da Komisiji priopće „kategorije, opis obilježja, imena i, prema potrebi, pravnu osnovu trustova i sličnih pravnih aranžmana”, čiji pročišćeni popis Komisija objavljuje u Službenom listu Europske unije. Budući da je Talijanska Republika dostavila traženu obavijest i da je u te slične pravne institute uključila fiducijarni nalog talijanskog prava (mandato fiduciario), taj se sud pita o dosegu, konstitutivnom ili deklaratornom, te obavijesti i pročišćenog popisa koji je Komisija objavila na temelju tog članka 31. stavka 10.
24      Treće, sud koji je uputio zahtjev želi pojasniti može li se smatrati da su struktura ili funkcije fiducijarnih naloga koje su sklopila fiducijarna društva osnovana u skladu s talijanskim pravom „slične trustovima” u smislu navedenog članka 31. stavka 1. U tom pogledu pojašnjava da na temelju takvog fiducijarnog naloga predmetno fiducijarno društvo stječe pravo na ostvarivanje prava povezanih s imovinom ili kapitalom koji su mu povjereni, a da pritom ipak ne stječe vlasništvo nad njima, koje ostaje u rukama fiducijanta. Stoga se postavlja pitanje može li se smatrati da taj fiducijarni nalog ima „strukturu ili funkcije slične trustovima”, čak i ako ne podrazumijeva prijenos vlasništva nad imovinom ili kapitalom koji su predmet navedenog naloga.
25      Četvrto, taj sud navodi da je, prema mišljenju tužiteljâ iz glavnog postupka, odluka o podvrgavanju fiducijarnih društava osnovanih u skladu s talijanskim pravom obvezama predviđenima u članku 31. Direktive 2015/849 u pogledu fiducijarnih naloga koje su oni sklopili protivna, među ostalim, načelu proporcionalnosti. Obveze predviđene pravilima koja se već primjenjuju na djelatnosti tih društava dovoljne su za postizanje ciljeva te direktive.
26      Kao treće, budući da su, u skladu s člankom 31. stavkom 4. prvim podstavkom točkom (c) Direktive 2015/849, informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana dostupne svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja može dokazati legitiman interes, tužitelji iz glavnog postupka osporavaju pretjeran opseg kruga osoba kojima je odobren pristup i tvrde da bi mogućnost ostvarivanja prava na pristup, ako bi bila uvjetovana samo postojanjem nedefiniranog „legitimnog interesa”, uzrokovala nesigurnosti u pogledu njegove provedbe. Stoga je nepostojanje strožih uvjeta kojima se pojedincima odobrava pristup informacijama o tom stvarnom vlasništvu nespojivo, među ostalim, s temeljnim pravima na poštovanje privatnog života i zaštitu osobnih podataka, utvrđenima u člancima 7. i 8. Povelje.
27      Kao četvrto, sud koji je uputio zahtjev izražava dvojbe u pogledu nacionalnog propisa kojim se prenosi članak 31. stavak 4. prvi podstavak točka (c) Direktive 2015/849. Pozivajući se osobito na presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers (C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912), tužitelji iz glavnog postupka naime tvrde da taj nacionalni propis nije u skladu s pravom Unije jer omogućava preširok pristup informacijama o stvarnom vlasništvu.
28      Kao peto i posljednje, sud koji je uputio zahtjev pita se o tumačenju članka 31. stavka 7.a Direktive 2015/849. U skladu s prvom rečenicom te odredbe, u slučajevima predviđenima tom odredbom, države članice mogu predvidjeti izuzeće od takvog pristupa svim informacijama ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu u svakom pojedinačnom slučaju. Usto, tim člankom 31. stavkom 7.a trećom rečenicom određuje se da moraju biti zajamčena prava na administrativno preispitivanje odluke o izuzeću i na djelotvoran pravni lijek.
29      U tom pogledu taj sud pojašnjava da, iako se nacionalnim propisom kojim se prenosi članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849 predviđa prethodna razmjena između dotičnog stvarnog vlasnika i nadležne gospodarske komore, koja je subjekt od kojeg se traži odluka o zahtjevu za pristup informacijama o stvarnom vlasništvu, tim se nacionalnim propisom ne predviđa pravno sredstvo koje se može provesti prethodno. Stoga je pravna zaštita stvarnih vlasnika predviđena tek naknadno, mogućnošću da se pred upravnim sudom osporava odluka kojom se prihvaća zahtjev za pristup tim informacijama. U tom kontekstu navedeni sud izražava sumnje o prikladnosti navedenog nacionalnog propisa pravima i interesima predmetnih stvarnih vlasnika.
30      U tim je okolnostima, u predmetu C‑684/24, Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Nastaje li zbog članka 31. stavka 4. [Direktive 2015/849], u dijelu u kojemu se dopušta pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog instituta u skladu s [člancima 7. i 8. Povelje] i [člankom 8. EKLJP-a], u dijelu u kojem se u svim slučajevima dopušta pristup svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi ‚koja može dokazati legitimni interes’ bez preciziranja ili ograničavanja samog pojma ‚legitimni interes’, prepuštajući u potpunosti njegovu definiciju diskreciji država članica, rizik preširokog ograničavanja subjektivnog opsega omogućavanja pristupa, što potencijalno može ugroziti navedena temeljna prava osobe?
2.      Jesu li u skladu sa zaštitom predviđenom člankom 31. stavkom 7.a [Direktive 2015/849] – koja se odnosi na pravo na preispitivanje u upravnom postupku odluke o izuzeću (u slučaju postojanja iznimnih okolnosti utvrđenih nacionalnim pravom) od pristupa iz [tog članka 31.] stavka 4. (pristup informacijama o vlasništvu trusta ili sličnog pravnog instituta dozvoljen u svakom slučaju), uzimajući u obzir zaštitu koju nude članak 47. [Povelje] i članak 6. EKLJP-a – članci 6. i 7. [Ministarske uredbe br. 55/2022] u dijelu u kojem se [njima] upravno tijelo koje nije sud, poput mjesno nadležne gospodarske komore, ovlašćuje za odlučivanje o nepovratnom učinku otkrivanja podataka na način da se njima samo u jednoj kasnijoj fazi predviđa pravo na pravni lijek koje može ostvariti stvarni vlasnik?”
31      U predmetu C‑685/24, Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li pojam ‚istituti giuridici’ [pravni instituti] iz članka 31. stavaka 1., 2. i 10. [Direktive 2015/849] tumačiti na način da se, u skladu s onim što proizlazi iz ostalih glavnih jezičnih verzija te iz konteksta i ciljeva [te d]irektive, on odnosi na postojanje usklađenog skupa pravila i načela kojima se uređuje određena društvena pojava ili na konkretnu i specifičnu gospodarsko-pravnu transakciju ili pak na vrste gospodarsko-pravnih transakcija koje se procjenjuju prema njihovim bitnim značajkama, koje u svakom slučaju imaju strukturu ili funkcije slične trustovima?
2.      Treba li članak 31. stavak 10. [Direktive 2015/849] tumačiti na način da obavijesti država članica i Komisijino izvješće Europskom parlamentu i Vijeću nemaju obvezujuću normativnu snagu, nego su samo akti kojima se utvrđuju pravni instituti slični trustovima prisutni u raznim pravnim sustavima, tako da je u slučaju spora u svakom slučaju na nacionalnom sudu i Sudu da provjere jesu li struktura ili funkcije tih instituta slične onima trustova samo u odnosu na odredbe [te] direktive, s obzirom na to da se za te akte ne može smatrati da dopunjuju obvezujuće pravo [Unije]?
3.      Treba li pravo Unije, a konkretno uvodne izjave 1., 2., 4., 5., 12., 13., 14., 15., 16., 17. te članak 2., članak 3. [...] točku 6. i članak 31. [Direktive 2015/849], kao i uvodne izjave 4., 5., 16., 17., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 33., 34. [Direktive 2018/843], tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kao što je to članak 1. stavak 2. točka ee) te članci 20., 21. i 22. Zakonodavne uredbe br. 231/20[0]7 u dijelu u kojem [...] među pravne institute sa strukturom i funkcijama koji su slični trustovima uključuje fiducijarne naloge [...] fiducijarnih društava?
4.      Protivi li se pravu Unije, a osobito načelu proporcionalnosti te odredbama članka 31. stavka 1. [Direktive 2015/849], u vezi s člankom 5. stavkom 4. UEU-a i uvodnim izjavama 5. i 27. Direktive [2018/843], nacionalni propis poput članka 1. stavka 2. točke (ee) te članaka 20., 21. i 22. Zakonodavne uredbe br. 231/20[0]7, u dijelu u kojem [se njime] među pravne institute koji su strukturom i funkcijama slični trustovima uključuje fiducijarne naloge […] fiducijarnih društava, iako djelatnost takvih društava podliježe nizu obveza i nadzoru više nacionalnih tijela, te s obzirom na rizike koje mogu predstavljati provedene transakcije?
5.      Je[su] li odredbe članka 31. stavaka 1., 2. i 10. [Direktive 2015/849] nevaljan[e] zato što su protivne odredbama članka 114. i članka 288. [trećeg] stavka UFEU-a i načelu korisnog učinka?
6.      Treba li pravo Unije, osobito uvodne izjave 1., 2., 5., 12., 13., 14., 15., 16., 17. [Direktive 2015/849], kao i članke 30. i 31. te direktive, uvodne izjave 4., 5., 16. do 17., 25. do 34. [Direktive 2018/843], članke 6., 7., 8. i 16. Povelje i načelo proporcionalnosti iz članka 5. stavka 4. UEU-a, tumačiti – čak i s obzirom na presudu Suda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers (C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912) – na način da im se protivi propis poput onog iz članka 21. stavka 4. točke (d)a Zakonodavne uredbe br. 231/2007 i članka 7. stavka 2. Ministarske uredbe br. 55/2022, kojim se omogućuje pristup informacijama privatnim subjektima, uključujući one koji zastupaju kolektivne interese, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes kada je potrebno poznavanje stvarnog vlasništva radi očuvanja ili zaštite interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, u slučajevima kad postoje konkretni i dokumentirani dokazi o nepodudarnosti između stvarnog vlasništva i pravnog vlasništva, pri čemu se [tim odredbama] usto zahtijeva da interes bude izravan, konkretan i stvaran te se, u slučaju subjekata koji predstavljaju kolektivne interese, ne smije poklapati s interesom pojedinaca koji pripadaju zastupanoj kategoriji?”
Postupak pred Sudom
32      Rješenjem predsjednika Suda od 2. rujna 2025.  u predmetu Across Fiduciaria i dr. (C-684/24 i C-685/24, EU:C:2025:727), odbijen je zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o ovim predmetima odluči u ubrzanom postupku, koji je predviđen u članku 105. Poslovnika Suda. Tim rješenjem predsjednik Suda ipak je odlučio da tim predmetima valja dati prednost pri odlučivanju, u skladu s člankom 53. stavkom 3. tog poslovnika.
Dopuštenost
33      Društvo Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione smatra da su pitanja postavljena u predmetu C‑685/24 irelevantna i stoga nedopuštena. Sud koji je uputio zahtjev postavio je svoja pitanja o navodnoj zakonitosti uključivanja, u Italiji, fiducijarnih naloga koje su sklopila fiducijarna društva talijanskog prava u pravne institute koji imaju „strukturu ili funkcije slične trustovima” u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849, navodeći pravila talijanskog prava o prijenosu te direktive kojima se zapravo ne predviđa to uključivanje.
34      U tom pogledu valja podsjetiti, s jedne strane, na to da, u skladu s člankom 94. Poslovnika Suda, svaki zahtjev za prethodnu odluku sadržava „sažeti prikaz predmeta spora i relevantne činjenice kako ih je utvrdio sud koji je uputio zahtjev ili barem prikaz činjeničnih okolnosti na kojima se temelje pitanja”, „sadržaj nacionalnih odredaba koje se mogu primijeniti u predmetu i, po potrebi, relevantnu nacionalnu sudsku praksu” kao i „prikaz razloga koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da se zapita o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije, kao i pojašnjenje veze koja po mišljenju tog suda postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u glavnom postupku”.
35      S druge strane, postupak na temelju članka 267. UFEU-a temelji se na jasnom razdvajanju funkcija nacionalnih sudova i Suda. Nacionalni sud jedini je nadležan za utvrđivanje i ocjenu činjenica spora iz glavnog postupka i za tumačenje i primjenu nacionalnog prava. Isto tako je isključivo na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, uvažavajući posebnosti predmeta, ocijeni nužnost i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu (presuda od 7. studenoga 2024., Centro di Assistenza Doganale Mellano, C-503/23, EU:C:2024:933, t. 32. i navedena sudska praksa).
36      U ovom slučaju, sud koji je uputio zahtjev detaljno je izložio pravni i činjenični kontekst i razloge koji su ga naveli na to da se zapita o valjanosti i tumačenju određenih odredaba prava Unije kako bi mogao donijeti svoju presudu. Usto, pitanje jesu li premise na koje se u okviru svojih pitanja poziva sud koji je uputio zahtjev pogrešne jest pitanje koje proizlazi iz činjeničnog okvira čiju točnost Sud nije dužan provjeravati (presuda od 27. veljače 2025., Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Način upravljanja CIU-om), C-18/23, EU:C:2025:119, t. 37. i navedena sudska praksa).
37      Stoga su pitanja postavljena u predmetu C-685/24 dopuštena.
O prethodnim pitanjima
Peto pitanje u predmetu C-685/24
38      Peto pitanje u predmetu C-685/24, koje valja najprije ispitati, odnosi se, u skladu s njegovim tekstom, na valjanost članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Direktive 2015/849 u vezi s člankom 114. i člankom 288. trećim stavkom UFEU-a kao i s načelom korisnog učinka. Međutim, iz navoda suda koji je uputio zahtjev u prilog tom pitanju jasno proizlazi da se ono konkretnije odnosi na poštovanje načela pravne sigurnosti, s obzirom na to da taj sud upućuje na argumentaciju određenih tužitelja iz glavnog postupka u predmetu C‑685/24 prema kojoj odredbe te direktive nisu jasne, precizne i predvidljive u svojim učincima. Oni smatraju, među ostalim, da navedena direktiva sadržava neodređene pravne pojmove, kao što je pojam „sličnost”, a da pritom ne utvrđuje potrebne zajedničke objektivne kriterije.
39      Stoga valja smatrati da navedenim pitanjem sud koji je uputio zahtjev poziva Sud da utvrdi povređuje li se člankom 31. stavcima 1., 2. i 10. Direktive 2015/849 načelo pravne sigurnosti.
40      Prema ustaljenoj sudskoj praksi, načelo pravne sigurnosti zahtijeva, s jedne strane, da su pravna pravila jasna i precizna i, s druge strane, da je njihova primjena za osobe predvidljiva, osobito kada mogu imati nepovoljne posljedice. To načelo osobito zahtijeva da propis omogućava zainteresiranim osobama da znaju točan opseg obveza koje im taj propis nameće i da potonje osobe mogu nedvojbeno znati svoja prava i obveze te da se posljedično mogu ponašati u skladu s njima (presuda od 4. listopada 2024., Litva i dr./Parlament i Vijeće (Paket za mobilnost), C-541/20 do C-555/20, EU:C:2024:818, t. 158. i navedena sudska praksa).
41      Međutim, te zahtjeve ne treba shvatiti na način da im se protivi to da u okviru pravnog pravila koje donosi zakonodavac Unije upotrijebi apstraktan pravni pojam niti da se njima nalaže da se u takvom apstraktnom pravnom pravilu navedu različiti konkretni slučajevi u kojima ga se može primijeniti, s obzirom na to da zakonodavac ne može unaprijed utvrditi sve te slučajeve (presuda od 4. listopada 2024., Litva i dr./Parlament i Vijeće (Paket za mobilnost), C-541/20 do C-555/20, EU:C:2024:818, t. 159. i navedena sudska praksa).
42      Na taj način nije nužno da sâm zakonodavni akt propisuje tehnička pojašnjenja jer se Unijin zakonodavac može koristiti općim pravnim okvirom koji prema potrebi treba naknadno precizirati (presuda od 4. listopada 2024., Litva i dr./Parlament i Vijeće (Paket za mobilnost), C-541/20 do C-555/20, EU:C:2024:818, t. 160. i navedena sudska praksa).
43      Slijedom navedenog, činjenica da zakonodavni akt dodjeljuje marginu prosudbe tijelima zaduženima za njegovu provedbu ne krši sama po sebi zahtjev predvidljivosti, pod uvjetom da su doseg i načini izvršavanja te margine prosudbe dovoljno jasno definirani, s obzirom na legitiman cilj koji se nastoji postići, kako bi se omogućila odgovarajuća zaštita protiv proizvoljnosti (presuda od 4. listopada 2024., Litva i dr./Parlament i Vijeće (Paket za mobilnost), C-541/20 do C-555/20, EU:C:2024:818, t. 161. i navedena sudska praksa).
44      Kad je riječ o članku 31. Direktive 2015/849, iz njegova stavka 1. prvog podstavka prve rečenice proizlazi da se on primjenjuje na „trustove i druge vrste pravnih aranžmana kao što su, između ostalih, fiducij, određene vrste društava oblika Treuhand ili društava oblika fideicomiso, ako takvi aranžmani imaju strukturu ili funkcije slične trustovima”. U navedenom članku 31. stavku 1. prvom podstavku drugoj rečenici dodaje se da „[d]ržave članice utvrđuju obilježja s pomoću kojih se utvrđuje imaju li pravni aranžmani strukturu ili funkcije slične trustovima u odnosu na takve pravne aranžmane uređene njihovim pravom”.
45      Usto, u skladu s člankom 31. stavkom 2. Direktive 2015/849, države članice osiguravaju da upravitelji trustova ili osobe s jednakovrijednim položajem u sličnim pravnim aranžmanima iz tog članka 31. stavka 1. dostavljaju određene informacije ako su ispunjeni uvjeti iz navedenog članka 31. stavka 2.
46      Naposljetku, člankom 31. stavkom 10. prvim podstavkom Direktive 2015/849 predviđa se, s jedne strane, da države članice priopćuju Komisiji kategorije, opis obilježja, imena i, prema potrebi, pravnu osnovu za trustove i slične pravne aranžmane iz tog članka 31. stavka 1. najkasnije do 10. srpnja 2019. S druge strane, na temelju te odredbe, Komisija objavljuje pročišćeni popis takvih trustova i sličnih pravnih aranžmana u Službenom listu Europske unije do 10. rujna 2019.
47      Kad je riječ o pojmu „trustovi”, na koji se primjenjuje članak 31. Direktive 2015/849, valja istaknuti da potonja ne definira taj pojam i da jezične verzije te direktive sadržavaju određene razlike. Međutim, navedeni se pojam može dovoljno jasno tumačiti jer se u većini njegovih jezičnih verzija, uključujući u talijanskoj jezičnoj verziji, izričito upućuje na „trustove”. Pojam „trust” označava pravni koncept koji je raširen u zemljama običajnog prava i za koji postoji, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 45. i 46. svojeg mišljenja, precizna definicija u međunarodnom javnom pravu.
48      Članak 31. Direktive 2015/849 primjenjuje se i na „druge vrste pravnih aranžmana”, koji se u stavcima 2. i 10. tog članka 31. kvalificiraju kao „slični pravni aranžmani”. Kao što to proizlazi iz stavka 1. druge rečenice navedenog članka 31. i uvodne izjave 27. Direktive 2018/843, na državama članicama je da utvrde te druge vrste pravnih aranžmana uređenih njihovim pravima.
49      U okviru utvrđivanja tih drugih vrsta pravnih instituta, države članice vezane su uvjetom predviđenim u članku 31. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2015/849, prema kojem su obuhvaćeni samo pravni aranžmani koji imaju „strukturu ili funkcije slične trustovima”. U tom kontekstu države članice moraju uzeti u obzir mogući da će se određeni pravni aranžman upotrijebiti u svrhu pranja novca i financiranja terorizma. Naime, glavni je cilj Direktive 2015/849 sprečavanje korištenja financijskog sustava u takve svrhe (vidjeti u tom smislu presudu od 29. siječnja 2026., Steiermärkische Bank und Sparkasse i dr., C-291/24, EU:C:2026:52, t. 24. i navedenu sudsku praksu).
50      U tim je okolnostima regulatorna tehnika koju je odabrao zakonodavac Unije u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 43. ove presude jer su doseg i načini izvršavanja margine prosudbe koju Direktiva 2015/849 priznaje tijelima zaduženima za njezinu provedbu dovoljno precizno definirani.
51      Usto, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 29. Direktive 2018/843, države članice moraju, upravo kako bi se osigurala pravna sigurnost, na temelju članka 31. stavka 10. Direktive 2015/849 Komisiji priopćiti kategorije, opis obilježja, nazive i, prema potrebi, pravnu osnovu za trustove i slične pravne aranžmane, a Komisija mora objaviti pročišćeni popis tih trustova i tih sličnih pravnih aranžmana. Tim se odredbama stoga nastoji osigurati da dotične osobe mogu točno znati opseg svojih obveza, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 40. ove presude.
52      Osim toga, važno je uzeti u obzir i posebnosti regulatornog područja. Naime, u uvodnoj izjavi 27. Direktive 2018/843 spominje se niz različitih vrsta trustova koji trenutačno postoje u Uniji kao i još veća raznolikost sličnih pravnih aranžmana. Sud je već presudio da se, ovisno o općem kontekstu i posebnim okolnostima područja koje treba uskladiti na temelju članka 114. UFEU-a, zakonodavcu Unije dodijelila margina prosudbe kad je riječ o najprimjerenijoj tehnici usklađivanja radi postizanja željenog rezultata, posebno u područjima koja obilježavaju složene tehničke značajke (vidjeti u tom smislu presudu od 3. prosinca 2019., Češka Republika/Parlament i Vijeće, C-482/17, EU:C:2019:1035, t. 60. i navedenu sudsku praksu).
53      Uostalom, nije relevantan argument koji su iznijeli određeni tužitelji iz glavnog postupka u predmetu C‑685/24, prema kojem su brojne države članice obavijestile Komisiju da u njihovim pravnim porecima ne postoje pravni aranžmani slični trustovima, iako u svim pravnim porecima država članica postoje pravni aranžmani istovjetni nalogu bez zastupanja ili, u svakom slučaju, pravni aranžmani koji, causa fiduciae, razdvajaju stvarne i zakonske vlasnike.
54      Naime, taj se argument odnosi na pitanje jesu li države članice poštovale obveze koje imaju na temelju članka 31. stavaka 1. i 10. Direktive 2015/849 i ne može dovesti u pitanje usklađenost te odredbe s načelom pravne sigurnosti.
55      Iz toga slijedi da se člankom 31. stavcima 1., 2. i 10. Direktive 2015/849 ne povređuje načelo pravne sigurnosti.
56      Uzimajući u obzir ta razmatranja, na peto pitanje u predmetu C-685/24 valja odgovoriti da ispitivanje tog pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Direktive 2015/849.
Prvo, drugo, treće i četvrto pitanje u predmetu C‑685/24
57      Svojim prvim, drugim, trećim i četvrtim pitanjem u predmetu C‑685/24, koja valja ispitati zajedno i na drugom mjestu, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 31. stavak 1. Direktive 2015/849 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis na temelju kojeg se za fiducijarne naloge koje su sklopila fiducijarna društva talijanskog prava (mandato fiduciario) smatra da su obuhvaćeni pojmom „druge vrste pravnih aranžmana” u smislu te odredbe.
58      U tom pogledu najprije valja istaknuti da priopćenje države članice u skladu s člankom 31. stavkom 10. prvim podstavkom Direktive 2015/849 nema obvezujuću normativnu vrijednost u pogledu pitanja je li predmetni pravni aranžman obuhvaćen tim pojmom.
59      Naime, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 29. Direktive 2018/843, cilj tog priopćenja i Komisijine objave pročišćenog popisa trustova i sličnih pravnih aranžmana jest olakšati drugim državama članicama njihovu identifikaciju, kako bi se zajamčila pravna sigurnost i time osiguralo, kao što to proizlazi iz točke 51. ove presude, da dotične osobe mogu točno znati opseg svojih obveza.
60      Imajući u vidu navedeno, valja podsjetiti na to da se članak 31. stavak 1. Direktive 2015/849 primjenjuje „na trustove i druge vrste pravnih aranžmana kao što su, između ostalih, fiducij, određene vrste društava oblika Treuhand ili društava oblika fideicomiso, ako takvi aranžmani imaju strukturu ili funkcije slične trustovima”.
61      Budući da se u Direktivi 2015/849 ne definira ni pojam „druge vrste pravnih aranžmana” ni pojam „trustovi”, na koji se taj prvi pojam odnosi, utvrđivanje njihova značenja i dosega treba provesti u skladu s njihovim uobičajenim značenjem u svakodnevnom jeziku, uzimajući u obzir kontekst u kojem se koriste i ciljeve koji se nastoje postići propisom kojeg su dio (vidjeti po analogiji presudu od 1. listopada 2020., Entoma, C-526/19, EU:C:2020:769, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
62      U tom pogledu valja istaknuti da, kao što je to navedeno u točki 47. ove presude, što se tiče pojma „trustovi”, jezične verzije članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849 sadržavaju određene razlike, pri čemu većina njih ipak izričito upućuje na pojam „trust”, koji označava pravni koncept raširen u zemljama običajnog prava. Osim toga, kako bi se predočile „druge vrste pravnih aranžmana” na koje se u njoj upućuje, ta odredba navodi „fiducij” kao i „određene vrste društava oblika Treuhand ili društava oblika fideicomiso”.
63      Kad je riječ o pojmu „pravni aranžmani” u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849, jezične verzije te odredbe također sadržavaju određene razlike. Naime, kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, u talijanskoj jezičnoj verziji navedene odredbe (istituti giuridici) taj se pojam može shvatiti na način da se odnosi na sustavno uređenje određene pojave koja ima pravnu važnost. Suprotno tomu, čini se da se formulacijama korištenima u njemačkoj (Rechtsvereinbarungen) ili engleskoj jezičnoj verziji (legal arrangements) stavlja naglasak na sporazum koji su dogovorile uključene stranke. Čini se da se u drugim jezičnim verzijama, kao što su verzije na španjolskom (instrumentos jurídicos) ili francuskom jeziku (constructions juridiques) upućuje na slučajeve različite prirode.
64      S obzirom na te razlike među jezičnim verzijama članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849, pojam „pravni aranžmani” ne može se tumačiti usko, to jest na način da pretpostavlja postojanje posebnog propisa kojim se uređuje predmetna transakcija jer bi se time dala prednost formulaciji upotrijebljenoj u jednoj od jezičnih verzija te odredbe u odnosu na njezine druge jezične verzije, što ne bi bilo u skladu sa zahtjevom ujednačene primjene prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 12. veljače 2026., Opera Laboratori Fiorentini, C-313/24, EU:C:2026:91, t. 28. i navedenu sudsku praksu). Međutim, budući da se u tom članku 31. stavku 1. u većini njegovih jezičnih verzija upućuje na „vrste” pravnih aranžmana, taj se pojam odnosi na pravne radnje koje se mogu kategorizirati s obzirom na njihove posebne značajke. To tumačenje potvrđuje zadaća identifikacije i priopćavanja koju države članice imaju na temelju navedenog članka 31. stavka 1. prvog podstavka druge rečenice i članka 31. stavka 10. prvog podstavka.
65      Usto, primjenjivost članka 31. Direktive 2015/849 na „druge vrste pravnih aranžmana” u smislu tog članka 31. stavka 1. pretpostavlja da ti pravni aranžmani imaju „strukturu ili funkcije slične trustovima”.
66      Kad je riječ o kontekstu članka 31. Direktive 2015/849 i ciljevima koji se njome nastoje postići, valja istaknuti da je taj članak 31. dio poglavlja III. te direktive, naslovljenog „Informacije o stvarnom vlasništvu”. U tom pogledu, uvodne izjave 12. i 14. navedene direktive naglašavaju koliko je za osiguravanje djelotvorne transparentnosti važno identificirati sve fizičke osobe koje su vlasnici pravnog subjekta ili imaju kontrolu nad njim kao i potrebu za točnim i ažuriranim informacijama o stvarnom vlasniku.
67      Što se tiče, konkretnije, pravila koja se primjenjuju na trustove i slične pravne aranžmane, iz uvodne izjave 27. Direktive 2018/843 proizlazi da bi cilj nacionalnog prava kojim se prenose te odredbe trebao biti sprečavanje korištenja trustova ili sličnih pravnih aranžmana u svrhu pranja novca, financiranja terorizma ili povezanih predikatnih kaznenih djela. U tom se kontekstu u uvodnoj izjavi 28. te direktive pojašnjava da se rizici od pranja novca i financiranja terorizma mogu razlikovati ovisno o obilježjima vrste trusta ili sličnog pravnog aranžmana.
68      U tom pogledu, Komisija je u svojim pisanim očitovanjima pred Sudom istaknula da se, u kontekstu Direktive 2015/849, uvođenjem pojma „druge vrste pravnih aranžmana”, u područje primjene članka 31. te direktive mogu uključiti kategorije transakcija koje, čak i ako ih se ne kvalificira kao „trustove”, dovode do razdvajanja između stvarnog vlasnika imovine i osobe kojoj je ta imovina povjerena i koja stupa u odnos s trećim osobama u okviru upravljanja njome, čime se stvara „učinak omaglice” koji trećima prikriva tog stvarnog vlasnika ili te pravne odnose.
69      Stoga, kao što je to istaknuto u točki 49. ove presude, prilikom utvrđivanja „drugih vrsta pravnih aranžmana” u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849, države članice moraju uzeti u obzir mogući rizik da će se određeni pravni aranžman upotrijebiti u svrhu pranja novca i financiranja terorizma.
70      U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da fiducijarni nalog (mandato fiduciario) nije predmet cjelovitog regulatornog okvira, nego da se kategorije gospodarskih transakcija na temelju osnivanja fiducijarnog posla u potpunosti razlikuju ovisno o njihovoj strukturi, funkciji i njihovim učincima. Usto, iz odluke kojom se upućuje zahtjev u predmetu C-685/24 proizlazi da se čini da taj fiducijarni nalog ima strukturna i funkcionalna obilježja koja ih približavaju trustovima. Konkretno, riječ je o mehanizmu stavljanja tuđe imovine na ime druge osobe, u svrhu administriranja te imovine i upravljanja njome, koje podrazumijeva razdvajanje osobe koja administrira tu imovinu i njome upravlja i osobe koja joj je povjerila tu zadaću i u čijem se interesu ona obavlja, na temelju fiducijarnog posla. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev upućuje na „učinak omaglice” koji podrazumijeva stavljanje navedene imovine na ime fiducijara, pri čemu potonji obavlja „funkciju zaslona” koja omogućava skrivanje identiteta fiducijanta, što je relevantan element s obzirom na glavni cilj koji se nastoji postići Direktivom 2015/849.
71      U tim okolnostima fiducijarni nalozi koje su sklopila fiducijarna društva osnovana u skladu s talijanskim pravom (mandato fiduciario) mogu biti obuhvaćeni pojmom „druge vrste pravnih aranžmana” u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849, što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.
72      U tom pogledu nije relevantna činjenica da se, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, stavljanje imovine na ime opunomoćenika ovlaštenog na temelju fiducijarnog naloga provodi bez prijenosa vlasništva. Naime, takav prijenos vlasništva ne može se smatrati obveznim uvjetom da bi se transakcije kvalificiralo kao „druge vrste pravnih aranžmana” u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849. Iako se u uvodnoj izjavi 29. Direktive 2018/843 u tom kontekstu navodi primjer „omogućavanja razdvajanja pravnog i stvarnog vlasništva imovine”, njome se prijenosu vlasništva ipak ne pripisuje obvezna priroda.
73      Uostalom, razmatranje izneseno u točki 71. ove presude ne dovodi se u pitanje ni argumentacijom koju su žalitelji iznijeli u predmetu C-685/24, prema kojoj su različiti nacionalni propisi kojima se uređuju djelatnosti fiducijarnih društava već dovoljni za poštovanje ciljeva Direktive 2015/849. U tom je pogledu dovoljno napomenuti da se, kao što je to sud koji je uputio zahtjev detaljno naveo u svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev u predmetu C-685/24, tim nacionalnim propisima nameću obveze koje ne odgovaraju u potpunosti onima koje se nameću člankom 31. te direktive, s obzirom na to da taj članak ima šire i drukčije ciljeve u području transparentnosti i prevencije.
74      S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo, drugo, treće i četvrto pitanje u predmetu C-685/24 valja odgovoriti tako da članak 31. stavak 1. Direktive 2015/849 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg se za fiducijarne naloge koje su sklopila fiducijarna društva talijanskog prava (mandato fiduciario) smatra da su obuhvaćeni pojmom „druge vrste pravnih aranžmana” u smislu te odredbe.
Prvo pitanje u predmetu C-684/24
75      Svojim prvim pitanjem u predmetu C-684/24, koje valja ispitati na trećem mjestu, sud koji je uputio zahtjev u biti pita o valjanosti članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849 u vezi s člancima 7. i 8. Povelje te člankom 8. EKLJP-a.
76      U dijelu u kojem sud koji je uputio zahtjev upućuje na članak 8. EKLJP-a, treba najprije podsjetiti na to da – iako su temeljna prava iz EKLJP-a kao opća načela dio pravnog poretka Unije, a što potvrđuje i članak 6. stavak 3. UEU-a, te iako članak 52. stavak 3. Povelje određuje da u njoj sadržana prava koja odgovaraju pravima sadržanima u EKLJP-u imaju jednako značenje i opseg primjene kao i ona iz te konvencije – navedena konvencija nije pravni instrument koji je formalno dio pravnog poretka Unije jer joj Unija nije pristupila. Stoga nadzor zakonitosti akata Unije treba provesti samo s obzirom na temeljna prava zajamčena Poveljom, u ovom slučaju s obzirom na članke 7. i 8. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 15. veljače 2016., N., C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, t. 45. i 46. kao i navedenu sudsku praksu).
O pristupu informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes
77      Člankom 7. Povelje svakom se jamči pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života, doma i komuniciranja, a člankom 8. stavkom 1. Povelje svakoj se osobi izričito dodjeljuje pravo na zaštitu osobnih podataka koji se na nju odnose.
78      Kao što to proizlazi iz članka 31. stavka 1. drugog podstavka stavaka 2. i 3.a Direktive 2015/849, države članice moraju propisati da se određene informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana prikupljaju i pohranjuju. Za potrebe primjene te odredbe, pojam „stvarni vlasnik” definiran je u članku 3. točki 6. podtočkama (b) i (c) te direktive.
79      Na temelju članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, države članice osiguravaju da su informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana u svim slučajevima dostupne svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja može dokazati legitimni interes. Dostupne informacije obuhvaćaju, u skladu s tim člankom 31. stavkom 4. drugim podstavkom, ime, mjesec i godinu rođenja te zemlju boravišta i državljanstvo stvarnog vlasnika, kao i prirodu i opseg vlasničkog udjela koji drži.
80      U navedenom članku 31. stavku 4. trećem podstavku dodaje se da države članice mogu, pod uvjetima koje treba utvrditi u nacionalnom pravu, omogućiti pristup dodatnim informacijama koje omogućuju identifikaciju stvarnog vlasnika, pri čemu te dodatne informacije uključuju barem datum rođenja ili podatke za kontakt, u skladu s pravilima o zaštiti podataka. Usto, države članice mogu dozvoliti širi pristup informacijama koje se čuvaju u registru u skladu sa svojim nacionalnim pravom.
81      U tom pogledu valja istaknuti da, s obzirom na to da podaci iz članka 31. stavka 4. drugog podstavka Direktive 2015/849 obuhvaćaju informacije o identificiranim fizičkim osobama, odnosno stvarnim vlasnicima trusta ili sličnog pravnog aranžmana, pristup svake fizičke ili pravne osobe koja u pogledu njih može dokazati legitiman interes utječe na temeljno pravo na poštovanje privatnog života zajamčeno člankom 7. Povelje, pri čemu u tom kontekstu nije relevantna činjenica da ti podaci mogu imati veze s profesionalnim djelatnostima. Usto, takvo stavljanje na raspolaganje navedenih podataka predstavlja obradu osobnih podataka obuhvaćenu člankom 8. Povelje (vidjeti po analogiji presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 38. i navedenu sudsku praksu).
82      Također valja istaknuti da, kako to proizlazi iz ustaljene sudske prakse, dostavljanje osobnih podataka trećoj osobi predstavlja zadiranje u temeljna prava propisana člancima 7. i 8. Povelje, neovisno o kasnijem korištenju dostavljenim informacijama. U tom je pogledu nevažno jesu li dotične informacije o privatnom životu osjetljive prirode, odnosno jesu li zainteresirane osobe zbog tog zadiranja pretrpjele eventualne neugodnosti (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 39. i navedena sudska praksa).
83      Stoga pristup svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, predviđen člankom 31. stavkom 4. prvim podstavkom točkom (c) Direktive 2015/849, predstavlja zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje.
O opravdanju predmetnog zadiranja
84      Temeljna prava propisana člancima 7. i 8. Povelje nisu apsolutna prava, nego ih treba uzeti u obzir imajući na umu njihovu funkciju u društvu (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 39. i navedena sudska praksa).
85      U skladu s člankom 52. stavkom 1. prvom rečenicom Povelje, svako ograničenje pri ostvarivanju njome priznatih prava i sloboda mora biti predviđeno zakonom i mora poštovati njihovu bit. Prema drugoj rečenici članka 52. stavka 1. Povelje, u skladu s načelom proporcionalnosti, ograničenja tih prava i tih sloboda moguća su samo ako su nužna i ako zaista odgovaraju ciljevima u općem interesu koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba. U tom se pogledu u članku 8. stavku 2. Povelje pojašnjava da se osobni podaci moraju obrađivati, među ostalim, „u utvrđene svrhe i na temelju suglasnosti osobe o kojoj je riječ, ili na nekoj drugoj legitimnoj osnovi utvrđenoj zakonom”.
–       Poštovanje načela zakonitosti
86      Što se tiče zahtjeva prema kojem svako ograničavanje ostvarivanja temeljnih prava mora biti predviđeno zakonom, on podrazumijeva da se u samom aktu kojim se dopušta zadiranje u ta prava mora definirati doseg ograničavanja ostvarivanja dotičnog prava, pri čemu valja pojasniti, s jedne strane, da taj zahtjev ne isključuje da to ograničenje bude dovoljno široko formulirano da se može prilagoditi različitim slučajevima i promjenama situacija i da, s druge strane, Sud može, po potrebi, tumačenjem pojasniti konkretan doseg navedenog ograničavanja s obzirom na sami tekst predmetnog propisa Unije kao i s obzirom na njegovu opću strukturu i ciljeve koji se njime nastoje postići, kako se tumače s obzirom na temeljna prava zajamčena Poveljom (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 47. i navedena sudska praksa).
87      U tom pogledu valja istaknuti da je ograničenje ostvarivanja temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje koje proizlazi iz pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes, predviđeno zakonodavnim aktom Unije, to jest Direktivom 2015/849. U tom kontekstu, članak 31. stavak 1. drugi podstavak, članak 31. stavak 2. i članak 31. stavak 4. drugi podstavak te direktive preciziraju koje taksativno navedene informacije moraju biti prikupljene i u kojoj su mjeri one dostupne osobama koje mogu dokazati legitiman interes.
88      Točno je da prema samom članku 31. stavku 4. trećem podstavku navedene direktive države članice imaju marginu prosudbe u pogledu omogućavanja bilo pristupa dodatnim informacijama koje omogućuju identifikaciju stvarnog vlasnika i koje uključuju barem datum rođenja ili podatke za kontakt, bilo šireg pristupa informacijama koje se čuvaju u registru. Međutim, ta je margina prosudbe ograničena zahtjevom prema kojem se uvjeti tog pristupa dodatnim informacijama moraju „utvrditi u nacionalnom pravu”, a taj širi pristup informacijama pohranjenima u registru trebaju dati „u skladu sa svojim nacionalnim pravom”.
89      Usto, u članku 31. iste direktive u stavku 7.a utvrđuju se uvjeti pod kojima države članice mogu predvidjeti izuzeća od pristupa svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana predviđenog člankom 31. stavkom 4. prvim podstavkom točkom (c).
90      U tim okolnostima, valja smatrati da je načelo zakonitosti poštovano.
–       Poštovanje bitnog sadržaja temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje
91      Što se tiče poštovanja bitnog sadržaja temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje, treba istaknuti da se informacije koje se izrijekom spominju u članku 31. stavku 4. drugom podstavku Direktive 2015/849 mogu razvrstati u dvije odvojene kategorije podataka, od kojih prva obuhvaća podatke koji se odnose na identitet stvarnog vlasnika (ime, mjesec i godina rođenja te državljanstvo), a druga obuhvaća podatke gospodarske prirode (priroda i opseg vlasničkog udjela koji drži) (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 50.).
92      Usto, iako je točno da se člankom 31. stavkom 4. trećim podstavkom Direktive 2015/849 državama članicama dopušta da omoguće pristup dodatnim informacijama, ostaje činjenica da se, u skladu s tim člankom 31. stavkom 1. drugim podstavkom, samo „odgovarajuće” informacije o stvarnim vlasnicima i vlasničkim udjelima koje drže mogu pribaviti i čuvati te – posljedično – potencijalno učiniti dostupnima, što isključuje, među ostalim, informacije koje nemaju odgovarajući odnos s ciljevima te direktive (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 50.).
93      Međutim, ne proizlazi da bi stavljanje na raspolaganje informacija koje imaju takav odnos nekako ugrozilo bitan sadržaj temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 52.).
94      U tom kontekstu također valja istaknuti da svako prikupljanje, pohrana i stavljanje na raspolaganje informacija na temelju Direktive 2015/849 mora u potpunosti ispunjavati zahtjeve koji proizlaze iz Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2., SL 2021., L 74, str. 35.) (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 53.).
95      U tim okolnostima, zadiranjem koje podrazumijeva pristup svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, predviđen člankom 31. stavkom 4. prvim podstavkom točkom (c) Direktive 2015/849, poštuje se bitan sadržaj temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 54.).
–       Cilj u općem interesu koji priznaje Unija
96      Cilj Direktive 2015/849, prema tekstu njezina članka 1. stavka 1., jest sprečavanje korištenja financijskog sustava Unije u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma. U tom pogledu, u uvodnoj izjavi 4. Direktive 2018/843 pojašnjava se da ostvarenje tog cilja ne može biti djelotvorno bez uspostave okruženja nepovoljnog za kriminalce i da bi poboljšanje sveukupne transparentnosti gospodarskog i financijskog okruženja u Uniji moglo imati snažan odvraćajući učinak (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 55.).
97      Konkretnije, kad je riječ o cilju koji se želi postići pristupom svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, uvedenog Direktivom 2018/843, iz uvodnih izjava 29. i 30. te direktive proizlazi da bi pristup javnosti informacijama o tim stvarnim vlasnicima pridonio borbi protiv zlouporabe trustova i sličnih pravnih aranžmana u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma.
98      U tom kontekstu, u uvodnoj izjavi 30. navedene direktive navodi se da se tim javnim pristupom civilnom društvu, između ostalog tisku ili udrugama civilnog društva, omogućuje bolja kontrola nad informacijama te se njime pridonosi očuvanju povjerenja u integritet poslovnih transakcija i financijskog sustava. Usto, u uvodnoj izjavi 32. Direktive 2018/843 pojašnjava se da povjerenje investitora i javnosti u financijska tržišta velikim dijelom ovisi o postojanju preciznog režima otkrivanja kojim se osigurava transparentnost u pogledu stvarnog vlasništva i kontrolnih struktura korporativnih i drugih pravnih subjekata kao i određenih vrsta trustova i sličnih pravnih aranžmana.
99      Iz toga slijedi da zakonodavac Unije, time što predviđa pristup svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, želi spriječiti pranje novca i financiranje terorizma, na način da se povećanom transparentnošću stvori okruženje za koje je manje vjerojatno da će se koristiti u te svrhe (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 58.).
100    Ta svrha predstavlja cilj u općem interesu kojim se mogu opravdati zadiranja, čak i ozbiljna, u temeljna prava priznata člancima 7. i 8. Povelje (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 59. i navedena sudska praksa).
–       Prikladnost, nužnost i proporcionalnost predmetnog zadiranja
101    Prema ustaljenoj sudskoj praksi, proporcionalnost mjera iz kojih proizlazi zadiranje u prava zajamčena u člancima 7. i 8. Povelje zahtijeva poštovanje ne samo zahtjeva prikladnosti i nužnosti već i onoga u vezi s proporcionalnosti tih mjera u odnosu na zadani cilj (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 63. i navedena sudska praksa).
102    Konkretnije, izuzeća od zaštite osobnih podataka kao i njezina ograničenja moraju se kretati u granicama onoga što je strogo nužno, pri čemu kada postoji izbor između više prikladnih mjera za ostvarenje željenih legitimnih ciljeva, valja upotrijebiti najmanje ograničavajuću mjeru. Usto, cilj u općem interesu ne može se postići a da se u obzir ne uzme činjenica da se on mora pomiriti s temeljnim pravima na koja se mjera odnosi i to tako da se pravilno odvagne cilj u općem interesu s jedne strane s predmetnim pravima s druge strane, kako bi se osiguralo da nepovoljnosti uzrokovane tom mjerom nisu neproporcionalne u odnosu na ciljeve koje se želi postići. Tako, mogućnost opravdavanja ograničenja prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje treba ocijeniti tako da se odmjeri ozbiljnost zadiranja tog ograničenja i provjeri je li važnost cilja u općem interesu koji se nastoji postići tim ograničenjem povezana s tom ozbiljnošću (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 64. i navedena sudska praksa).
103    Osim toga, da bi ispunio uvjet proporcionalnosti, propis koji sadržava predmetno zadiranje mora također imati jasna i precizna pravila kojima se uređuje doseg i primjena u njemu predviđenih mjera te propisivati minimalne uvjete, na način da dotične osobe raspolažu dostatnim jamstvima koja omogućuju učinkovitu zaštitu njihovih osobnih podataka od rizika zlouporabe. On mora osobito navesti u kojim se okolnostima i pod kojim uvjetima može donijeti mjera kojom se predviđa obrada takvih podataka, na taj način osiguravajući da to zadiranje bude ograničeno na ono što je strogo nužno. Nužnost raspolaganja takvim jamstvima još je i značajnija kad su osobni podaci učinjeni dostupnima cjelokupnoj javnosti i stoga potencijalno neograničenom broju osoba te su takve prirode da mogu otkriti osjetljive informacije o dotičnim osobama (presuda od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 65. i navedena sudska praksa).
104    U skladu s tom sudskom praksom treba provjeriti, kao prvo, je li pristup svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana prikladan za ostvarenje cilja u općem interesu koji se želi ostvariti, kao drugo, je li zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje koje iz takvog pristupa proizlazi ograničeno na ono što je strogo nužno, u smislu da se cilj ne može razumno ostvariti na jednako učinkovit način drugim sredstvima koja manje ugrožavaju ta temeljna prava dotičnih osoba i, kao treće, je li to zadiranje neproporcionalno u odnosu na taj cilj, što uključuje, posebice, odvagivanje njegove važnosti s ozbiljnošću navedenog zadiranja (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 66.).
105    Kao prvo, treba smatrati da pristup svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana može pridonijeti ostvarenju cilja u općem interesu, navedenog u točki 99. ove presude, kojim se želi spriječiti pranje novca i financiranje terorizma, zbog toga što uvođenje tog pristupa i povećana transparentnost koja iz toga proizlazi doprinose uspostavljanju okruženja za koje je manje vjerojatno da će se koristiti u takve svrhe (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 67.).
106    Kao drugo, propisom poput onog iz članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, prema kojem se pristup informacijama odobrava pripadnicima javnosti koji mogu dokazati legitiman interes, načelno se može ograničiti zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje na ono što je strogo nužno.
107    Suprotno tomu, svakim ograničenjem pristupa na samo nadležna tijela i obveznike iz članka 31. stavka 4. točaka (a) i (b) Direktive 2015/849 nužno bi se spriječilo ostvarivanje cilja koji se sastoji od sprečavanja pranja novca i financiranja terorizma putem povećane transparentnosti.
108    Kao treće, što se tiče pitanja je li predmetno zadiranje neproporcionalno u odnosu na taj cilj, s jedne strane valja naglasiti njegovu važnost, koja, kao što je to navedeno u točki 100. ove presude, može opravdati čak i ozbiljna zadiranja u temeljna prava utvrđena u člancima 7. i 8. Povelje.
109    S druge strane, što se tiče ozbiljnosti zadiranja, točno je da informacije koje se stavljaju na raspolaganje, a koje se odnose na identitet stvarnog vlasnika kao i na prirodu i opseg vlasničkog udjela koji drži, mogu omogućiti izradu profila koji se odnosi na određene osobne identifikacijske podatke i ekonomsku situaciju zainteresirane osobe.
110    U presudi od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers (C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 41. do 44.), Sud je presudio da pristup cjelokupne javnosti, a time i potencijalno neograničenog broja osoba, tim informacijama predstavlja ozbiljno zadiranje u temeljna prava utvrđena u člancima 7. i 8. Povelje.
111    Međutim, iz te presude proizlazi da, u usporedbi s takvim sustavom, onaj sustav koji predviđa
– osim pristupa nadležnih tijela i određenih subjekata
– pristup svake osobe ili organizacije koja može dokazati legitiman interes, predstavlja značajno manje ozbiljnu povredu tih temeljnih prava (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 85.).
112    Valja dodati da je zakonodavac Unije u članku 31. stavku 7.a Direktive 2015/849 izričito uzeo u obzir različite rizike kojima bi mogao biti izložen stvarni vlasnik te je državama članicama dopustio da predvide izuzeće u pogledu pristupa svim ili nekim informacijama koje se na njega odnose. Usto, u skladu s člankom 31. stavcima 4.a i 5. te direktive, države članice mogu uvjetovati stavljanje na raspolaganje predmetnih informacija registracijom putem interneta i moraju osigurati da su informacije koje se čuvaju odgovarajuće, točne i ažurirane.
113    Osim toga, što se tiče dvojbi suda koji je uputio zahtjev u pogledu činjenice da zakonodavac Unije nije ni pojasnio ni definirao granice pojma „legitiman interes” te da je prepustio državama članicama da ga definiraju, valja istaknuti, kao što je to učinio nezavisni odvjetnik u točkama 64. do 67. svojeg mišljenja, da se na temelju opće strukture i ciljeva Direktive 2015/849 može ograničiti doseg tog pojma na način da, kada osoba želi pristupiti informacijama o stvarnim vlasnicima trusta ili sličnog pravnog aranžmana, mora dokazati svoj legitimni interes u pogledu cilja sprečavanja i borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma.
114    Naime, kao što je to pojašnjeno u uvodnoj izjavi 14. Direktive 2015/849, države članice trebale bi osigurati da osobe koje mogu dokazati legitimni interes u odnosu na pranje novca, financiranje terorizma i povezana predikatna kaznena djela poput korupcije, poreznih kaznenih djela i prijevare imaju pristup informacijama o stvarnom vlasništvu.
115    Usto, kao što je to Sud već istaknuo upućivanjem na uvodnu izjavu 30. Direktive 2018/843, i tisak i udruge civilnog društva koje su povezane sa sprečavanjem i borbom protiv pranja novca i financiranja terorizma imaju legitiman interes za pristup informacijama o stvarnom vlasništvu. Isto vrijedi i u pogledu osoba, također navedenih u toj uvodnoj izjavi, koje žele znati identitet stvarnih vlasnika društva ili drugog pravnog subjekta zbog toga što s njim mogu sudjelovati u transakcijama ili pak u pogledu financijskih institucija i tijela koja sudjeluju u borbi protiv kaznenih djela u području pranja novca ili financiranja terorizma, ako navedeni subjekti već nemaju pristup predmetnim informacijama na temelju članka 31. stavka 4. prvog podstavka točaka (a) i (b) Direktive 2015/849 (vidjeti u tom smislu presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers, C-37/20 i C-601/20, EU:C:2022:912, t. 74.).
116    Nadalje, iz uvodne izjave 42. Direktive 2018/843 proizlazi da se definicija pojma „legitimni interes” u pravu država članica ne bi smjela ograničiti na slučajeve upravnih ili sudskih postupaka koji su u tijeku i da se njome, ako je potrebno, mora moći uzeti u obzir preventivne radnje nevladinih organizacija i istraživačkih novinara u području suzbijanja pranja novca, financiranja terorizma i povezanih predikatnih kaznenih djela.
117    U tim okolnostima doseg pojma „legitimni interes” u smislu članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, koji je tako pojašnjen s obzirom na tekst, strukturu i ciljeve propisa o kojem je riječ, ispunjava zahtjev jasnoće i preciznosti naveden u točki 103. ove presude.
118    Stoga zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje koje podrazumijeva pristup svake fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitimni interes informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, nije neproporcionalno u odnosu na cilj koji zakonodavac Unije nastoji postići.
119    Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da ispitivanje prvog pitanja u predmetu C-684/24 nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849.
Šesto pitanje u predmetu C-685/24
120    Svojim šestim pitanjem u predmetu C-685/24, koje treba razmotriti na četvrtom mjestu, sud koji upućuje zahtjev u biti pita treba li članak 31. stavak 4. prvi podstavak točku (c) Direktive 2015/849 tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se pojedincima omogućuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, uključujući onima koji imaju kolektivan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, u slučajevima kada je poznavanje takvog stvarnog vlasništva potrebno za očuvanje ili obranu interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se tim propisom usto zahtijeva da interes bude izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju kolektivne interese on ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji.
121    To se pitanje u biti odnosi na dvojbe suda koji je uputio zahtjev o usklađenosti talijanskog propisa kojim se prenosi članak 31. stavak 4. prvi podstavak točka (c) Direktive 2015/849 s pravom Unije, koje su povezane s argumentacijom prema kojoj se tim propisom dopušta preširok pristup informacijama o stvarnom vlasništvu.
122    U tom pogledu valja podsjetiti na to da države članice raspolažu marginom prosudbe za utvrđivanje mjera za prenošenje koje se mogu prilagoditi različitim mogućim situacijama (vidjeti u tom smislu presudu od 29. siječnja 2008., Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, t. 67.).
123    Ipak, prilikom provedbe mjera za prenošenje direktive, na tijelima je država članica ne samo da tumače svoje nacionalno pravo na način koji je u skladu s tom direktivom nego i da skrbe o tome da se te mjere ne temelje na njezinu tumačenju koje bi bilo protivno temeljnim pravima zaštićenima pravnim poretkom Unije ili drugim općim načelima priznatim u tom pravnom poretku (vidjeti u tom smislu presude od 29. siječnja 2008., Promusicae, C‑275/06, EU:C:2008:54, t. 68. i od 21. lipnja 2022., Ligue des droits humains, C-817/19, EU:C:2022:491, t. 87. i navedenu sudsku praksu).
124    Stoga, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, nadležna tijela moraju usvojiti tumačenje pojma „legitimni interes” kojim se osigurava pravedna ravnoteža između, s jedne strane, cilja sprečavanja i borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma koji se nastoji postići Direktivom 2015/849 i, s druge strane, prava zaštićenih člancima 7. i 8. Povelje. Ona ne mogu ni sustavno odbijati pristup informacijama o stvarnom vlasništvu ni, suprotno tomu, uvijek odobriti zahtjeve za pristup.
125    U ovom slučaju valja istaknuti, kao što je to učinio nezavisni odvjetnik u točki 68. svojeg mišljenja, da je nacionalnim propisom koji je predmet šestog pitanja u predmetu C-685/24 talijanski zakonodavac uredio uvjete pod kojima pojedinci mogu pristupiti informacijama o stvarnom vlasništvu, pri čemu je pojasnio pojam „legitimni interes”, a nadležnim tijelima ostavio marginu prosudbe koju moraju primijeniti u konkretnom slučaju.
126    U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za tumačenje nacionalnog prava, pojasnio je, s jedne strane, da se nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku zahtijeva postojanje relevantnog i zasebnog pravnog interesa i da je pristup nužan za očuvanje ili obranu interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji. Taj je sud istaknuo, s druge strane, da upućivanje u tom propisu na „zasebnost” tog interesa treba shvatiti tako da upućuje na ciljeve koji se nastoje postići Direktivom 2015/849.
127    Što se ostalog tiče, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, nadležna tijela moraju usvojiti tumačenje pojma „legitimni interes” kojim se osigurava pravedna ravnoteža između, s jedne strane, cilja sprečavanja i borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma i, s druge strane, prava zaštićenih člancima 7. i 8. Povelje.
128    U tim okolnostima, na temelju informacija kojima raspolaže Sud i podložno konačnim ocjenama koje treba provesti sud koji je uputio zahtjev, talijanski zakonodavac nije prekoračio marginu prosudbe kojom raspolaže u okviru prenošenja članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849.
129    S obzirom na sva prethodna razmatranja, na šesto pitanje u predmetu C-685/24 valja odgovoriti tako da članak 31. stavak 4. prvi podstavak točku (c) Direktive 2015/849 treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se pojedincima omogućuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, uključujući onima koji imaju kolektivan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, u slučajevima kada je poznavanje takvog stvarnog vlasništva potrebno za očuvanje ili obranu interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se nacionalnim propisom usto zahtijeva da je taj interes izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju kolektivne interese on ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji.
Drugo pitanje u predmetu C‑684/24
130    Svojim drugim pitanjem u predmetu C‑684/24, koje valja ispitati na petom i posljednjem mjestu, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849, u vezi s člankom 47. Povelje, tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se upravnom tijelu koje nije sud dodjeljuje ovlast odobravanja izuzeća u pogledu pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, na temelju tog članka 31. stavka 7.a, a kojim se ne predviđa da dotični stvarni vlasnik može ostvariti privremenu pravnu zaštitu ako mu se takvo izuzeće ne odobri.
131    Iz članka 31. stavka 7.a prve rečenice Direktive 2015/849 proizlazi da, u iznimnim okolnostima koje treba utvrditi u nacionalnom pravu, ako bi pristup bilo koje fizičke ili pravne osobe koja može dokazati legitiman interes izložio stvarnog vlasnika jednom ili više rizika navedenih u toj odredbi ili ako je stvarni vlasnik maloljetna osoba ili iz drugih razloga poslovno nesposoban, države članice mogu na pojedinačnoj osnovi predvidjeti izuzeće od tog pristupa svim takvim informacijama ili dijelu tih informacija. Drugom i trećom rečenicom tog članka 31. stavka 7.a usto se predviđa da države članice osiguravaju da se ta izuzeća dodjeljuju na temelju detaljne ocjene iznimne prirode okolnosti i da su zajamčeno pravo na administrativno preispitivanje odluke o izuzeću kao i pravo na djelotvoran pravni lijek.
132    Stoga, kao što to jasno proizlazi iz teksta članka 31. stavka 7.a Direktive 2015/849, tom se odredbom predviđa mogućnost da se upravnom tijelu koje nije sud dodijeli ovlast za odobravanje izuzeća u pogledu pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu.
133    Međutim, prilikom provedbe tog članka 31. stavka 7.a države članice moraju uzeti u obzir članak 47. Povelje, kojim se zahtijeva da odluka upravnog tijela koja sama ne ispunjava uvjete neovisnosti i nepristranosti propisane potonjim člankom podliježe naknadnom nadzoru sudbenog tijela koje je, među ostalim, nadležno ispitati sva relevantna pitanja (vidjeti u tom smislu presude od 16. svibnja 2017., Berlioz Investment Fund, C-682/15, EU:C:2017:373, t. 55. i od 14. svibnja 2020., Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C-924/19 PPU i C-925/19 PPU, EU:C:2020:367, t. 128. i navedenu sudsku praksu).
134    Usto, nacionalni sud pred kojim se vodi spor na koji se primjenjuje pravo Unije mora biti u mogućnosti odrediti privremene mjere kako bi zajamčio punu učinkovitost buduće sudske odluke o postojanju i dosegu prava istaknutih na temelju prava Unije (vidjeti u tom smislu presude od 19. lipnja 1990., Factortame i dr., C-213/89, EU:C:1990:257, t. 21.; od 13. ožujka 2007., Unibet, C-432/05, EU:C:2007:163, t. 67. i od 2. lipnja 2022., Skeyes, C-353/20, EU:C:2022:423, t. 53.).
135    U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev u predmetu C-684/24 proizlazi da je na temelju talijanskog propisa kojim se prenosi članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849 za donošenje odluka o izuzeću mjesno nadležna gospodarska komora, dakle tijelo koje nije sud, ali da te odluke naknadno može nadzirati sudsko tijelo. Međutim, suprotno zahtjevu koji proizlazi iz sudske prakse navedene u prethodnoj točki ove presude, to sudsko tijelo nije ovlašteno odrediti privremene mjere u okviru tog naknadnog nadzora. U tom se pogledu tako tom članku 31. stavku 7.a, u vezi s člankom 47. Povelje, protivi takav propis.
136    S obzirom na sva prethodna razmatranja, na drugo pitanje u predmetu C-684/24 valja odgovoriti tako da članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849, u vezi s člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se upravnom tijelu koje nije sud dodjeljuje ovlast odobravanja izuzeća u pogledu pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, na temelju tog članka 31. stavka 7.a. Suprotno tomu, toj se odredbi protivi takav nacionalni propis ako se njime ne predviđa da dotični ovlašteni korisnik može ostvariti privremenu pravnu zaštitu ako takvo izuzeće nije odobreno.
Troškovi
137    Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
1.      Ispitivanje petog pitanja u predmetu C-685/24 nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Direktive (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018.
2.      Članak 31. stavak 1. Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg se za fiducijarne naloge koje su sklopila fiducijarna društva talijanskog prava (mandato fiduciario) smatra da su obuhvaćeni pojmom „druge vrste pravnih aranžmana” u smislu te odredbe.
3.      Ispitivanje prvog pitanja u predmetu C-684/24 nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843.
4.      Članak 31. stavak 4. prvi podstavak točku (c) Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalni propis kojim se pojedincima omogućuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, uključujući onima koji imaju kolektivan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, u slučajevima kada je poznavanje takvog stvarnog vlasništva potrebno za očuvanje ili obranu interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se tim propisom usto zahtijeva da interes bude izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju kolektivne interese on ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji.
5.      Članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalni propis kojim se upravnom tijelu koje nije sud dodjeljuje ovlast odobravanja izuzeća u pogledu pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog aranžmana, na temelju tog članka 31. stavka 7.a. Suprotno tomu, toj se odredbi protivi takav nacionalni propis ako se njime ne predviđa da dotični ovlašteni korisnik može ostvariti privremenu pravnu zaštitu ako takvo izuzeće nije odobreno.
Potpisi
*      Jezik postupka: talijanski