Privremena verzija
PRESUDA SUDA (veliko vijeće)
14. travnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Autorsko pravo i srodna prava – Direktiva 2001/29/EZ – Informacijsko društvo – Usklađivanje određenih aspekata autorskog prava i srodnih prava – Članak 2 – Pravo reproduciranja – Članak 5. – Iznimke i ograničenja – Članak 5. stavak 3. točka (k) – Pojam ‚pastiš’ – Korištenje ,[u svrhu]’ pastiša – Reproduciranje dijelova fonograma (sampling) – Temeljna prava – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 11. – Sloboda izražavanja – Članak 13. – Sloboda umjetnosti – Članak 17. – Pravo vlasništva”
U predmetu C-590/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odlukom od 14. rujna 2023., koju je Sud zaprimio 25. rujna 2023., u postupku
CG,
YN, u svojstvu pravnog sljednika osobe RL,
protiv
Pelham GmbH,
SD,
UP,
SUD (veliko vijeće),
u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, T. von Danwitz, potpredsjednik, K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, I. Ziemele (izvjestiteljica) i F. Schalin, predsjednici vijeća, S. Rodin, M. Gavalec, S. Gervasoni i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: N. Emiliou,
tajnik: M. Krausenböck, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 14. siječnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za osobe CG i YN, H. Lindhorst, Rechtsanwalt,
–        za društvo Pelham GmbH te osobe SD i UP, S. Scherer, L. Schramke i A. Walter, Rechtsanwälte,
–        za njemačku vladu, J. Möller, M. Hellmann i J. Simon, u svojstvu agenata,
–        za Europsku komisiju, J. Samnadda i T. Scharf, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 17. lipnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001., L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između, s jedne strane, osobe CG i osobe YN, pravnog sljednika osobe RL i, s druge strane, društva Pelham GmbH te osoba SD i UP (u daljnjem tekstu zajedno: društvo Pelham i dr.) u vezi s činjenicom da je u okviru snimanja glazbenog djela „Nur mir” – što su ga skladale osobe SD i UP, a produciralo društvo Pelham – korišteno oko dvije sekunde ritamske sekvencije preuzete iz fonograma glazbene skupine Kraftwerk, čiji su osobe CG i RL
osnivači.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        U uvodnim izjavama 3., 4., 9., 10., 31. i 32. Direktive 2001/29 navodi se:
„(3)      Predloženo usklađivanje pomoći će u provedbi četiriju sloboda unutarnjeg tržišta i povezano je s poštovanjem temeljnih načela prava, a osobito vlasništva, uključujući intelektualno vlasništvo[,] [...]
slobod[e] izražavanja i javn[og] interes[a].
(4)      Usklađeni pravni okvir autorskog prava i srodnih prava će, kroz povećanu pravnu sigurnost i omogućujući viši stupanj zaštite intelektualnog vlasništva, potaknuti znatno ulaganje u stvaralaštvo i inovativnost, uključujući mrežnu infrastrukturu, i usporedno dovesti do rasta i povećane konkurentnosti europske industrije, i u sadržaju i u području informacijske tehnologije i još općenitije u cijelom nizu industrijskih i kulturnih sektora. Time će se zajamčiti zapošljavanje i potaknuti stvaranje novih radnih mjesta.
[...]
(9)      Svako usklađivanje autorskog prava i srodnih prava mora se temeljiti na visokoj razini zaštite, budući da su takva prava ključna za intelektualno stvaralaštvo. Njihova zaštita pomaže u održavanju i razvoju kreativnosti u interesu autora, umjetnika izvođača, producenata, potrošača, kulture, industrije i javnosti u cjelini. Intelektualno vlasništvo je stoga priznato kao sastavni dio vlasništva.
(10)      Ako autori ili umjetnici izvođači namjeravaju nastaviti svoj kreativan i umjetnički rad, moraju dobiti odgovarajuću naknadu za korištenje svojega djela, kao što to moraju dobiti i producenti kako bi bili u mogućnosti financirati to djelo. Ulaganje potrebno za proizvodnju proizvoda kao što su fonogrami, filmovi ili multimedijalni proizvodi, i usluga kao što su usluge ‚na zahtjev’, značajno je. Odgovarajuća pravna zaštita prava intelektualnog vlasništva nužna je za jamčenje postojanja takve naknade i pruža mogućnost zadovoljavajućeg povrata tog ulaganja.
[...]
(31)      Pravedna ravnoteža prava i interesa između različitih kategorija nositelja prava, kao i između različitih kategorija nositelja prava i korisnika predmeta zaštite mora biti osigurana. Postojeće iznimke i ograničenja prava, što su ih odredile države članice, moraju se ponovno procijeniti s obzirom na novo elektroničko okruženje. Postojeće razlike u iznimkama i ograničenjima određenih zabranjenih radnji imaju izravan negativan utjecaj na funkcioniranje unutarnjeg tržišta u području autorskog prava i srodnih prava. Takve bi razlike mogle postati i izraženije s obzirom na daljnji razvoj prekograničnog iskorištavanja djela i prekograničnih radnji. Kako bi se osiguralo pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta, takve bi se iznimke i takva ograničenja trebala ujednačenije definirati. Stupanj njihova usklađivanja trebao bi se temeljiti na njihovom utjecaju na nesmetano funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
(32)      Ovom [d]irektivom predviđen je iscrpan popis iznimaka i ograničenja prava reproduciranja i prava priopćavanja javnosti. Neke se iznimke ili neka ograničenja primjenjuju samo na pravo reproduciranja, u odgovarajućim slučajevima. Ovaj popis uzima u obzir različite pravne tradicije u državama članicama, dok, u isto vrijeme, ima za cilj osiguravanje funkcioniranja unutarnjeg tržišta. Države članice trebale bi postići dosljednu primjenu tih iznimaka i ograničenja, koja će biti procijenjena prilikom preispitivanja provedbenog zakonodavstva u budućnosti.”
4        U skladu s člankom 2. te direktive, naslovljenim „Pravo reproduciranja”:
„Države članice moraju predvidjeti isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za izravno ili neizravno, privremeno ili trajno reproduciranje bilo kojim sredstvima i u bilo kojem obliku, u cijelosti ili u dijelovima:
(a)      autorima, njihovih djela;
(b)      umjetnicima izvođačima, fiksacija njihovih izvedbi;
(c)      proizvođačima fonograma, njihovih fonograma;
[...]”
5        Člankom 3. navedene direktive, naslovljenim „Pravo priopćavanja autorskog djela javnosti i pravo stavljanja drugih predmeta zaštite na raspolaganje javnosti”, određuje se:
„1.      Države članice moraju predvidjeti autorima isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za svako priopćavanje njihovih djela javnosti, žicom ili bežičnim putem, uključujući stavljanje njihovih djela na raspolaganje javnosti tako da im pripadnici javnosti mogu pristupiti s mjesta i u vrijeme koje sami odaberu.
2.      Države članice moraju predvidjeti isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za stavljanje na raspolaganje javnosti, žicom ili bežičnim putem, tako da im pripadnici javnosti mogu pristupiti s mjesta i u vrijeme koje sami odaberu:
(a)      umjetnicima izvođačima, fiksacija njihovih izvedbi;
(b)      proizvođačima fonograma, njihovih fonograma;
(c)      proizvođačima prvih fiksiranja filmova, izvornika i [umnoženih] primjeraka njihovih filmova;
(d)      organizacijama za radiodifuziju, fiksacija njihovih radiodifuzijskih emitiranja, bez obzira na to jesu li ta emitiranja prenesena putem žice ili putem zraka, uključujući kabelom ili satelitom.
3.      Prava iz stavaka 1. i 2. ne iscrpljuju se bilo kojom radnjom priopćavanja javnosti ili stavljanja na raspolaganje javnosti određenom ovim člankom.”
6        Člankom 5. iste direktive, naslovljenim „Iznimke i ograničenja”, predviđa se:
„[...]
3.      Države članice mogu predvidjeti iznimke ili ograničenja prava navedenih u člancima 2. i 3. u sljedećim slučajevima:
[...]
(k)      korištenje [u svrhu] karikature, parodije ili pastiša;
[...]
5.      Iznimke i ograničenja predviđeni stavcima 1., 2., 3. i 4. primjenjuju se samo u određenim posebnim slučajevima koji nisu u sukobu s uobičajenim iskorištavanjem djela ili drugog predmeta zaštite i koji bezrazložno ne dovode u pitanje zakonite interese nositelja prava.”
Njemačko pravo
7        Članak 51.a Gesetza über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz) (Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima (Zakon o autorskom pravu)) od 9. rujna 1965. (BGBl. 1965 I, str. 1273.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: UrhG), stupio je na snagu 7. lipnja 2021. i određuje:
„Reproduciranje, distribucija i priopćavanje javnosti objavljenog djela dopušteni su u svrhu karikature, parodije ili pastiša.
Pravo navedeno u prvoj rečenici obuhvaća korištenje slike ili bilo koje druge reprodukcije korištenog djela, čak i ako je ona zaštićena autorskim pravom ili srodnim pravom.”
8        Na temelju članka 83. i članka 85. stavka 4. UrhG-a, dio 1., odjeljak 6. tog zakona, čiji je dio i članak 51.a, primjenjuje se mutatis mutandis na prava umjetnika izvođača kao i na prava proizvođača fonograma.
Glavni postupak i prethodna pitanja
9        Osobe SD i UP skladale su glazbeno djelo „Nur mir”, objavljeno na fonogramima koje je 1997. produciralo društvo Pelham.
10      Osoba CG i osoba RL, koja je preminula 2020., osnivači su glazbene skupine Kraftwerk koja je 1977. objavila fonogram na kojem se nalazi glazbeno djelo „Metall auf Metall”.
11      Osoba CG i osoba YN, koja ja pravni sljednik osobe RL, tvrde da su društvo Pelham i dr. kopirali, u elektroničkom obliku, uzorak (sample) od otprilike dvije sekunde ritamske sekvencije iz glazbenog djela „Metall auf Metall” i da su taj uzorak u obliku uzastopnih ponavljanja uključili u glazbeno djelo „Nur mir”, iako su i sami mogli snimiti navedenu sekvenciju.
12      Osobe CG i YN ponajprije smatraju da su društvo Pelham i dr. povrijedili pravo srodno autorskom pravu koje imaju kao proizvođač fonograma. Podredno, pozivaju se na povredu srodnog prava čiji su nositelji kao umjetnici izvođači, te, podredno navednom, na povredu autorskog prava osobe CG na glazbenom djelu. Naposljetku, podredno svemu navedenom, tvrde da su društvo Pelham i dr. povrijedili propise u području tržišnog natjecanja kojima se sankcionira parazitizam.
13      Osobe CG i RL podnijele su tužbu Landgerichtu Hamburg (Zemaljski sud u Hamburgu, Njemačka) zahtijevajući prestanak povrede, naknadu štete, proslijeđivanje podataka i predaju fonograma kako bi ih se uništilo.
14      Presudom od 8. listopada 2004. taj je sud prihvatio tu tužbu, nakon čega je žalba protiv te presude, kou su društvo Pelham i dr. podnijeli Oberlandesgerichtu Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu, Njemačka), odbijena presudom od 7. lipnja 2006. Nakon što su društvo Pelham i dr. podnijeli reviziju
Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka), potonji je presudom od 20. studenoga 2008. ukinuo presudu Oberlandesgerichta Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) i predmet vratio na ponovno odlučivanje tom sudu. Presudom od 17. kolovoza 2011. navedeni je sud ponovno odbio žalbu koju su podnijeli društvo Pelham i dr. protiv presude od 8. listopada 2004. Presudom od 13. prosinca 2012. Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odbio je novu reviziju koju su društvo Pelham i dr. podnijeli protiv te presude od 17. kolovoza 2011.
15      Bundesverfassungsgericht (Savezni ustavni sud, Njemačka) ukinuo je tu presudu od 13. prosinca 2012. i prethodnu presudu Bundesgerichtshofa (Savezni vrhovni sud) od 20. studenoga 2008. kao i drugu presudu Oberlandesgerichta Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) od 17. kolovoza 2011. te je predmet vratio Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud) na ponovno odlučivanje.
16      U okviru tog trećeg postupka revizije, Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) uputio je Sudu zahtjev za prethodnu odluku koji se među ostalim odnosio na tumačenje članka 2. točke (c) i članka 5. stavka 3. točke (d) Direktive 2001/29 kao i članka 9. stavka 1. točke (b) Direktive 2006/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe te o određenim autorskom pravu srodnim pravima u području intelektualnog vlasništva (SL 2006., L 376, str. 28.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 218.).
17      Presudom od 29. srpnja 2019., Pelham i dr. (C-476/17, EU:C:2019:624), Sud je među ostalim presudio da članak 2. točku (c) Direktive 2001/29 u vezi s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) treba tumačiti na način da isključivo pravo proizvođača fonograma da dopusti ili zabrani njegovo reproduciranje, koje mu je priznato tom odredbom, omogućava potonjem da se usprotivi tomu da se treća osoba koristi zvučnim uzorkom tog fonograma, makar i vrlo kratkim, kako bi ga uključila u neki drugi fonogram, osim ako taj uzorak nije uključen u izmijenjenom obliku te ga tijekom slušanja nije moguće prepoznati. Sud je također presudio da članak 9. stavak 1. točku (b) Direktive 2006/115 treba tumačiti na način da fonogram koji sadržava glazbene uzorke prenesene iz nekog drugog fonograma ne čini njegov „umnoženi primjerak” u smislu te odredbe, ako se ne preuzima čitav taj fonogram ili njegov bitan dio.
18      Presudom od 30. travnja 2020. Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) ukinuo je presudu Oberlandesgerichta Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) od 7. lipnja 2006. i vratio mu je predmet na ponovno odlučivanje. Presudom od 28. travnja 2022. taj je sud preinačio presudu Landgerichta Hamburg (Zemaljski sud u Hamburgu) od 8. listopada 2004., pri čemu je u okviru svoje ocjene razlikovao tri razdoblja.
19      Kad je riječ o prvom razdoblju, odnosno razdoblju prije isteka roka za prenošenje Direktive 2001/29, koji je nastupio 22. prosinca 2002., Oberlandesgericht Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) isključio je mogućnost bilo kakve povrede autorskog prava ili srodnog prava na temelju odredbi UrhG-a u verziji koja se primjenjivala tijekom tog razdoblja.
20      Što se tiče drugog razdoblja, od isteka roka za prenošenje Direktive 2001/29 do stupanja na snagu pravila kojima se definiraju ograničenja autorskog prava iz članka 51.a UrhG-a 7. lipnja 2021., taj je sud, s jedne strane, naložio društvu Pelham i dr. da dostave informacije o broju fonograma koji sadržavaju zvučne snimke glazbenog djela „Nur mir”, a proizvedeni su i/ili stavljeni na tržište tijekom tog razdoblja, te da predaju umnožene primjerke tih fonograma kako bi ih se uništilo i, s druge strane, utvrdio da su društvo Pelham i dr. dužni platiti naknadu štete. Sud je među ostalim, smatrao da su društvo Pelham i dr., time što su tijekom 2004. ponovno objavili dva fonograma sa snimkama tog djela, povrijedili pravo reproduciranja koje su osobe CG i RL imale kao proizvođači fonograma, s obzirom na to da je sekvencija glazbenog djela „Metall auf Metall” u glazbenom djelu „Nur mir” jasno uočljiva i prepoznatljiva za slušatelja koji je upoznat s prvim od tih djela. Usto, smatra da su proizvodnjom i stavljanjem na tržište dvaju fonograma tijekom 2004. društvo Pelham i dr. povrijedili autorsko pravo osobe CG u odnosu na preuzetu ritamsku sekvenciju, koja zadovoljava uvjete koje mora ispunjavati djelo zaštićeno autorskim pravom.
21      Kad je riječ o razdoblju nakon stupanja na snagu članka 51.a UrhG-a 7. lipnja 2021., navedeni je sud isključio mogućnost bilo koje povrede autorskog prava i srodnih prava, pri čemu je smatrao da preuzimanje ritamske sekvencije glazbenog djela „Metall auf Metall” uzorkovanjem predstavlja korištenje u svrhu „pastiša”, koje je na temelju te odredbe dopušteno.
22      Osobe CG i YN podnijele su Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud), sudu koji je uputio zahtjev, reviziju protiv dijela te presude od 28. travnja 2022. kojim su odbijeni njihovi zahtjevi u dijelu u kojem su se odnosili na razdoblje nakon 7. lipnja 2021.
23      Prema mišljenju tog suda, Oberlandesgericht Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) pravilno je utvrdio da postoji povreda prava čiji su nositelji tužitelji iz glavnog postupka kao proizvođači fonograma i umjetnici izvođači jer su društvo Pelham i dr. preuzeli ritamsku sekvenciju o kojoj je riječ u obliku koji se, iako malo izmijenjen, ipak može prepoznati tijekom slušanja.
24      Smatra i da Oberlandesgericht Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je ocijenio da ta ritamska sekvencija čini glazbeno djelo koje se može zaštititi autorskim pravom.
25      Međutim, sud koji je uputio zahtjev navodi da su na temelju prve rečenice članka 51.a UrhG-a dopušteni reproduciranje, distribucija i priopćavanje javnosti objavljenog djela u svrhu karikature, parodije ili pastiša. Dodaje da se, u skladu s člankom 83. i člankom 85. stavkom 4. UrhG-a, ta odredba primjenjuje na srodna prava umjetnika izvođača i proizvođača fonograma.
26      Smatrajući da sporno preuzimanje ritmičke sekvencije ne ispunjava propisane uvjete da bi ga se kvalificiralo kao „karikaturu” ili „parodiju” budući da nijedna okolnost ne upućuje na to da glazbeno djelo „Nur mir” predstavlja izražavanje humora ili ismijavanje, Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) nastoji utvrditi može li se smatrati da je do spornog preuzimanja došlo u svrhu „pastiša” u smislu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29, s obzirom na to da članak 51.a UrhG-a treba tumačiti u skladu s tom odredbom koja se tim člankom nastoji prenijeti u njemačko pravo.
27      U tu se svrhu Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) pita, kao prvo, je li pravilo kojim se definiraju ograničenja autorskog prava i srodnih prava koje se odnosi na korištenje djela ili drugog predmeta zaštite u svrhu pastiša, u smislu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29, opća odredba (Auffangtatbestand) koja u svakom slučaju obuhvaća umjetničke poredbe s postojećim djelom ili nekim drugim referentnim predmetom, uključujući one u obliku „uzorkovanja” (sampling), ili se pak na pojam „pastiš” primjenjuju ograničavajući kriteriji poput uvjeta postojanja humora, oponašanja stila ili odavanja počasti.
28      To je pitanje ključno za ishod spora u glavnom postupku, uzimajući u obzir utvrđenje Oberlandesgerichta Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) da glazbeno djelo „Nur mir” podsjeća na ritamsku sekvenciju preuzetu iz glazbenog djela „Metall auf Metall”, uz jasno uočljive razlike u odnosu na njega, ali ono ne predstavlja ni oponašanje stila te ritamske sekvencije ni izražavanje humora ili ismijavanje. Usto, taj je sud utvrdio da glazbeno djelo „Nur mir” dovodi do umjetničke poredbe s navedenom ritamskom sekvencijom, s obzirom na to da je potonja preuzeta u djelu različitog glazbenog žanra, pri čemu je, unatoč sporijem tempu i ritamskom odstupanju, prepoznatljivo da upućuje na izvornik.
29      Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) u tom pogledu ističe da iz činjenice da su iznimke pastiša, karikature i parodije uređene istom odredbom može proizlaziti da te tri iznimke imaju zajednička osnovna obilježja, osobito to da podsjećaju na postojeće djelo, pri čemu postoje jasno uočljive razlike u odnosu na njega. Suprotno tomu, nije siguran primjenjuju li se na pojam „pastiš” druga osnovna obilježja, kao što je uvjet ismijavanja ili izražavanja humora, koji moraju postojati kod karikature ili parodije, ili uvjet oponašanja stila djela o kojem je riječ ili pak odavanja počasti tom djelu. Naime, cilj članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29 u vidu osiguravanja pravedne ravnoteže između, s jedne strane, prava i interesa autorâ i, s druge strane, prava i interesa korisnika predmeta zaštite, osobito njihovih sloboda izražavanja i umjetnosti, zajamčenih člancima 11. i 13. Povelje, mogao bi ići u prilog tumačenju da je iznimka pastiša opća odredba koja u svakom slučaju obuhvaća umjetničku poredbu s postojećim referentnim djelom, uključujući onu u obliku uzorkovanja.
30      Kao drugo, Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) pita se pretpostavlja li utvrđenje da se djelo ili drugi predmet zaštićen autorskim pravom koriste „[u svrhu]” pastiša to da korisnik namjerava koristiti to djelo ili taj predmet zaštite u te svrhe, s obzirom na to da je Oberlandesgericht Hamburg (Visoki zemaljski sud u Hamburgu) ocijenio da postojanje takve namjere nije potrebno i da stoga to nije nužno utvrditi.
31      U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Je li pravilo kojim se definiraju ograničenja autorskog prava u pogledu korištenja u svrhu pastiša u smislu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29 opća odredba (Auffangtatbestand) koja samim time u svakom slučaju obuhvaća umjetničku poredbu s postojećim djelom ili nekim drugim referentnim predmetom, uključujući onu u obliku „uzorkovanja” (sampling)? Vrijede li za kvalifikaciju pastiša ograničavajući kriteriji, poput uvjeta postojanja humora, oponašanja stila ili odavanja počasti?
2.      Zahtijeva li korištenje ,[u svrhu]’ pastiša u smislu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29 utvrđivanje postojanja namjere korisnika da predmet zaštićen autorskim pravom koristi
u svrhu pastiša ili je dovoljno da pastiš mogu prepoznati osobe kojima je poznat referentni predmet zaštićen autorskim pravom i koje imaju razumijevanje potrebno za shvaćanje pastiša?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
32      Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29 tumačiti na način da je iznimka „pastiša” u smislu te odredbe zapravo opća odredba (Auffangtatbestand) koja obuhvaća barem svaku umjetničku poredbu s postojećim djelom, uključujući u obliku „uzorkovanja” (sampling), a da pritom nije potrebno da ta poredba predstavlja izražavanje humora, oponašanje stila ili odavanje počasti.
33      U skladu s člankom 5. stavkom 3. točkom (k) Direktive 2001/29, države članice mogu predvidjeti iznimke ili ograničenja isključivih prava reproduciranja i priopćavanja javnosti iz članaka 2. i 3. te direktive kada je riječ o korištenju u svrhu karikature, parodije ili pastiša.
34      Budući da pojam „pastiš” nije definiran Direktivom 2001/29 i da njezin članak 5. stavak 3. točka (k) uopće ne upućuje na nacionalna prava u pogledu značenja tog pojma, potonji treba, na temelju ustaljene sudske prakse, smatrati autonomnim pojmom prava Unije čije tumačenje treba ujednačeno utvrditi
na njezinu području, u skladu s uobičajenim značenjem pojma o kojem je riječ u svakodnevnom jeziku i uzimajući u obzir kontekst u kojem se navedeni pojam nalazi kao i ciljeve koji se žele postići tom odredbom (vidjeti u tom smislu presude od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, t. 14., 15. i 19., te od 29. srpnja 2019., Spiegel Online, C-516/17, EU:C:2019:625, t. 62. i 65.).
35      Kad je riječ, kao prvo, o uobičajenom značenju izraza „pastiš”, valja istaknuti, kao što je to nezavisni odvjetnik u bitnome učinio u točkama 49. do 57. svojeg mišljenja, da se taj izraz rijetko koristi u svakodnevnom jeziku i da, iako se obično koristi za označavanje uratka u stilu koji oponaša stil drugog djela, umjetnika ili djela koja pripadaju istoj umjetničkoj struji, on ipak obuhvaća raznovrsna značenja.
36      Tako se prema određenim značenjima čak i prikrivena imitacija, izvedena s namjerom obmane, može kvalificirati kao „pastiš”, dok druga značenja zahtijevaju otvoreno i prepoznatljivo korištenje karakterističnih obilježja jednog ili više ranijih djela u novom uratku kojim se oponaša to djelo ili ta ranija djela kako bi se s njima uspostavio umjetnički ili kreativni dijalog.
37      Nadalje, iako neka značenja ograničavaju pojam pastiša na humoristične ili satirične imitacije, a druga na stilske imitacije, velik broj značenja priznaje da korištenje obuhvaćeno tim pojmom može imati različite oblike i raznovrsne namjere, kao što je odavanje počasti pastiširanom djelu ili djelima, izražavanje nekog oblika humora ili kritike, ili puku vježbu stila.
38      Slijedom toga, budući da uobičajeno značenje izraza „pastiš” nije jednoznačno, njegovo se tumačenje mora temeljiti na kontekstu u kojem se taj izraz nalazi i na ciljevima koji se nastoje postići člankom 5. stavkom 3. točkom (k) Direktive 2001/29.
39      Kad je riječ, kao drugo, o kontekstu u kojem se nalazi izraz „pastiš”, valja istaknuti da se, osim pastiša, u članku 5. stavku 3. točki (k) Direktive 2001/29 također navode – kao iznimke od isključivih prava reproduciranja i priopćavanja javnosti iz članaka 2. i 3. te direktive – „karikatura” i „parodija”.
40      Povezivanje tih triju pojmova unutar iste odredbe navodi na zaključak da oni, prema namjeri zakonodavca Unije, imaju određena zajednička osnovna obilježja, odnosno osobito činjenicu da podsjećaju na postojeće djelo, pri čemu postoje jasno uočljive razlike u odnosu na njega (vidjeti u tom smislu presudu od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, t. 20.).
41      Međutim, kao što je to u bitnome istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 62. i 69. svojeg mišljenja, zakonodavac Unije je u članku 5. stavku 3. točki (k) Direktive 2001/29, nabrajajući ravnopravno tri različita pojma, namjeravao dopustiti tri kategorije korištenja koje se, iako se mogu djelomično preklapati, ipak moraju tumačiti na način koji osigurava koristan učinak svake od tih iznimaka. Stoga se Sud mora suzdržati od tumačenja jednog ili više od tih pojmova kao pravno suvišnih.
42      S jedne strane, iz toga proizlazi da se, iako pastiš može, slično kao parodija i karikatura, predstavljati izražavanje humora ili ismijavanje (vidjeti u tom smislu presudu od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, t. 20.), ne može zahtijevati da to nužno mora biti tako, s obzirom na to da bi u slučaju takvog tumačenja pojma „pastiš” ta iznimka imala isti doseg kao „parodija” ili „karikatura”, čime bi se ugrozio njezin koristan učinak.
43      S druge strane, pojam „pastiš” ne može se tumačiti na način da je njime obuhvaćen svaki uradak koji podsjeća na postojeće djelo i ima jasno uočljive razlike u odnosu na njega, s obzirom na to da bi takvim tumačenjem, kao što to proizlazi iz točke 40. ove presude, druge dvije iznimke nabrojene u članku 5. stavku 3. točki (k) Direktive 2001/29 postale suvišne.
44      Usto, kao što je to nezavisni odvjetnik u bitnome istaknuo u točkama 69. i 71. svojeg mišljenja i kao što to proizlazi iz točke 40. ove presude, ništa u kontekstu članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29, a ni općenito tog članka 5., ne upućuje na to da je zakonodavac Unije iznimku „pastiša” zamislio kao opću odredbu koja obuhvaća svaki oblik kreativnog korištenja materijala zaštićenog autorskim pravom.
45      Kao treće, kad je riječ o cilju iz članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29, iz uvodnih izjava 3. i 31. Direktive 2001/29 proizlazi da je cilj njezina članka 5. stavka 3. točke (k) da se
održi, i to osobito u digitalnom okruženju, pravedna ravnoteža između, s jedne strane, interesa nositelja autorskog prava i srodnih prava da se zaštite njihova prava intelektualnog vlasništva i, s druge strane, zaštite interesâ i temeljnih prava korisnika predmeta zaštite, osobito njihove slobode izražavanja i umjetničke slobode – zajamčene člancima 11. i 13. Povelje – kao i općeg interesa (vidjeti u tom smislu presude od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds, C-201/13, EU:C:2014:2132, t. 25. i 26., te od 29. srpnja 2019., Pelham i dr., C-476/17, EU:C:2019:624, t. 32.).
46      Točno je, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 4., 9. i 10. Direktive 2001/29, da je njezin cilj osigurati visoku razinu zaštite autorskog prava i srodnih prava priznavanjem u člancima 2. i 3. isključivih prava reproduciranja i priopćavanja javnosti. Međutim, pravo intelektualnog vlasništva, utvrđeno u članku 17. stavku 2. Povelje, nije apsolutno nego ga treba odvagivati u odnosu s drugim temeljnim pravima, među kojima je osobito sloboda umjetnosti, zajamčena člankom 13. Povelje, koja potpada pod slobodu izražavanja, zaštićenu člankom 11. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2019., Pelham i dr., C-476/17, EU:C:2019:624, t. 33. i 34. te navedenu sudsku praksu).
47      Iz toga slijedi da se tumačenjem i primjenom u konkretnoj situaciji iznimaka predviđenih u članku 5. stavku 3. točki (k) Direktive 2001/29 treba poštovati pravedna ravnotežu između, s jedne strane, interesâ i pravâ osoba iz članaka 2. i 3. te direktive i, s druge strane, slobode izražavanja i umjetničke slobode korisnikâ predmeta zaštićenih autorskim pravom kao i općeg interesa (vidjeti u tom smislu presudu od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds, C-201/13, EU:C:2014:2132, t. 27.).
48      Konkretno, imajući u vidu cilj koji se nastoji postići člankom 5. stavkom 3. točkom (k) Direktive 2001/29 i činjenicu da iznimke predviđene tom odredbom i sâme sadržavaju prava u korist korisnikâ predmeta zaštite kojima se nastoji zajamčiti poštovanje temeljnih sloboda, pojam „pastiš” ne treba tumačiti usko, nego u potpunosti u skladu s tim ciljem i tim slobodama (vidjeti u tom smislu presude od 29. srpnja 2019., Funke Medien NRW, C-469/17, EU:C:2019:623, t. 69. do 71. i od 29. srpnja 2019., Spiegel Online, C‑516/17, EU:C:2019:625, t. 53. do 55.).
49      U tim okolnostima valja istaknuti, s jedne strane, da pojam „pastiš” ne može obuhvaćati prikrivene imitacije predmeta zaštite, pa čak ni plagijate. Naime, čak i pod pretpostavkom da takvi oblici korištenja predmeta zaštićenih autorskim pravom mogu pod određenim uvjetima potpadati pod slobodu izražavanja ili slobodu umjetnosti, tumačenje tog pojma prema kojem su ti oblici, na temelju članka 5. stavka 3. točke (k) Direktive 2001/29, dopušteni bez prethodnog ovlaštenja nositeljâ pravâ, ne bi bilo prikladno za postizanje pravedne ravnoteže koju je zakonodavac Unije nastojao uspostaviti između zaštite prava intelektualnog vlasništva tih nositelja i zaštite temeljnih prava korisnikâ predmetâ zaštite kao i općeg interesa. Prema tome, navedeni pojam pretpostavlja da je riječ o oblicima otvorenog korištenja predmeta zaštite koji su kao takvi prepoznatljivi.
50      S druge strane, kad je riječ o pitanju koji su oblici otvorenog korištenja predmeta zaštite konkretno obuhvaćeni pojmom „pastiš”, valja zaključiti da se – uzimajući u obzir cilj koji se nastoji postići člankom 5. stavkom 3. točkom (k) Direktive 2001/29, a koji se sastoji od osiguravanja poštovanja slobode izražavanja i slobode umjetnosti, kao i razmatranja iznesena u točkama 35. do 43. ove presude – taj pojam odnosi na uratke koji podsjećaju na jedno ili više postojećih djela, uz jasno uočljive razlike u odnosu na njih, s ciljem da se s tim djelima uspostavi jedan oblik umjetničkog ili kreativnog dijaloga koji je kao takav prepoznatljiv.
51      U tom pogledu najprije valja istaknuti da je, kako bi se takav dijalog mogao uspostaviti, nužno da elementi korišteni u novom uratku budu svojstveni djelu ili djelima od kojih potječu.
52      Nadalje, kao što je to nezavisni odvjetnik u bitnome istaknuo u točkama 65. i 66. svojeg mišljenja, s obzirom na to da se zbog sâmog korištenja elemenata djela, koji su pojedinačno ili zajedno zaštićeni autorskim pravom, može zahtijevati odobrenje nositelja pravâ, iznimkom pastiša mora se u određenoj mjeri omogućiti korištenje takvih zaštićenih elemenata jer bi u suprotnom ta iznimka bila lišena korisnog učinka.
53      Konačno, umjetnički ili kreativni dijalog s djelom ili djelima iz kojih potječu korišteni elementi mogu poprimiti različite oblike, osobito oblike stilske imitacije tih djela, odavanja počasti tim djelima ili humoristične ili kritičke poredbe s navedenim djelima.
54      U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev nastoji konkretno utvrditi može li preuzimanje ritamske sekvencije glazbenog djela uzorkovanjem (sampling) biti obuhvaćeno iznimkom „pastiša” predviđenom u članku 5. stavku 3. točki (k) Direktive 2001/29.
55      U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, s jedne strane, ta tehnika – koja se sastoji od toga da korisnik, najčešće pomoću elektroničke opreme, preuzima uzorak fonograma i koristi se njime u stvaranju novog djela – oblik umjetničkog izražavanja obuhvaćen slobodom umjetnosti, koja je i sâma zaštićena člankom 13. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2019., Pelham i dr., C-476/17, EU:C:2019:624, t. 35.).
56      S druge strane, isključivo pravo da dopusti ili zabrani reproduciranje svojeg fonograma, koje je člankom 2. točkom (c) Direktive 2001/29 priznato proizvođaču fonogramâ, načelno mu omogućuje da se usprotivi tomu da se treća osoba koristi zvučnim uzorkom njegova fonograma kako bi ga uključila u neki drugi fonogram na način da ga je tijekom slušanja i dalje moguće prepoznati. To je u skladu s posebnim ciljem isključivog prava proizvođača fonogramâ, navedenim u uvodnoj izjavi 10. te direktive, a to je zaštita ulaganja tog proizvođača. Naime, kao što je to zakonodavac Unije naveo u toj uvodnoj izjavi, ulaganje potrebno za izradu fonograma je značajno, tako da je nužno njihovim proizvođačima omogućiti zadovoljavajući povrat ulaganja (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2019., Pelham i dr., C-476/17, EU:C:2019:624, t. 29. do 31.).
57      Stoga je pravedna ravnoteža, koju treba osigurati između zaštite slobode umjetnosti i zaštite autorskog prava i srodnih prava, postignuta kada je iznimkom „pastiša” obuhvaćeno preuzimanje, provedeno uzorkovanjem, ritamske sekvencije glazbenog djela, pod uvjetom da se tako preuzet uzorak koristi za stvaranje djela koje ispunjava zahtjeve navedene u točkama 49. do 53. ove presude.
58      S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da iznimka „pastiša” u smislu te odredbe nije opće prirode (Auffangtatbestand), nego obuhvaća uratke koji podsjećaju na jedno ili više postojećih djela, uz jasno uočljive razlike u odnosu na njih, te koji koriste neke od njihovih karakterističnih obilježja zaštićenih autorskim pravom, uključujući „uzorkovanje” (sampling), s ciljem da se s tim djelima uspostavi umjetnički ili kreativni dijalog koji je kao takav prepoznatljiv i koji može poprimiti različite oblike, osobito oblike otvorene stilske imitacije navedenih djela, odavanja počasti tim djelima ili humoristične ili kritičke poredbe s tim istim djelima.
Drugo pitanje
59      Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29 tumačiti na način da je, kako bi korištenje bilo „[u svrhu]” pastiša u smislu te odredbe, nužno utvrditi namjeru korisnika koji se želi pozvati na tu odredbu da se koristi postojećim djelom u te svrhe, ili je pak dovoljno da osoba koja poznaje to djelo i koja ima potrebno razumijevanje može prepoznati svojstvo „pastiša”.
60      Kao što to proizlazi iz odgovora na prvo pitanje, kvalifikacija pastiša prije svega podrazumijeva da se u novom uratku, koji može poprimiti različite oblike, koriste zaštićena karakteristična obilježja postojećeg djela s ciljem da se s njime uspostavi umjetnički ili kreativni dijalog koji je kao takav prepoznatljiv.
61      Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik u bitnome naveo u točki 82. svojeg mišljenja, kako bi se zajamčila pravna sigurnost, pitanje je li to slučaj treba ocjenjivati objektivno, tako da osobe koje poznaju postojeće djelo iz kojeg su ti elementi posuđeni moraju prepoznati svojstvo „pastiša”.
62      Iz toga slijedi da na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da je, kako bi korištenje bilo „[u svrhu]” pastiša u smislu te odredbe, dovoljno da osoba koja poznaje postojeće djelo iz kojeg su posuđeni elementi može prepoznati svojstvo „pastiša”.
Troškovi
63      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (veliko vijeće) odlučuje:
1.      Članak 5. stavak 3. točku (b) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu
treba tumačiti na način da:
iznimka „pastiša” u smislu te odredbe nije opće prirode (Auffangtatbestand), nego obuhvaća uratke koji podsjećaju na jedno ili više postojećih djela, uz jasno uočljive razlike u odnosu na njih, te koji koriste neke od njihovih karakterističnih obilježja zaštićenih autorskim pravom, uključujući „uzorkovanje” (sampling), s ciljem da se s tim djelima uspostavi umjetnički ili kreativni dijalog koji je kao takav prepoznatljiv i koji može poprimiti različite oblike, osobito oblike otvorene stilske imitacije navedenih djela, odavanja počasti tim djelima ili humoristične ili kritičke poredbe s tim istim djelima.
2.      Članak 5. stavak 3. točku (k) Direktive 2001/29
treba tumačiti na način da je:
kako bi korištenje bilo „[u svrhu]” pastiša u smislu te odredbe, dovoljno da osoba koja poznaje postojeće djelo iz kojeg su posuđeni elementi može prepoznati svojstvo „pastiša”.
Potpisi
*      Jezik postupka: njemački