62022CO0795_INF
Rješenje Suda (šesto vijeće) od 10. listopada 2023. –Direccion000 i dr.
(predmet C-495/22)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članci 53. i 99. Poslovnika Suda – Socijalna politika – Zaštita sigurnosti i zdravlja radnika – Organizacija radnog vremena – Članak 31. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Direktiva 2003/88/EZ – Članak 7. – Pravo na plaćeni godišnji odmor – Novčana naknada za neiskorišteni godišnji odmor nakon prestanka radnog odnosa – Rok zastare od jedne godine – Primjereno obavještavanje radnika”
Socijalna politika – Zaštita sigurnosti i zdravlja radnika – Organizacija radnog vremena – Pravo na plaćeni godišnji odmor – Nacionalni propis koji predviđa rok zastare od jedne godine od kraja godišnjeg referentnog razdoblja – Nepostojanje prethodne provjere je li radnik stvarno mogao ostvariti to pravo – Nedopuštenost – Propust radnika da pokrene postupak čiji je učinak prekid roka zastare – Nepostojanje utjecaja
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 31. st. 2.; Direktiva 2003/88 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 7.)
(t. 45., 47. i izreka)
Izreka
Članak 7. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena i članak 31. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis na temelju kojeg pravo na plaćeni godišnji odmor koje je radnik stekao zastarijeva istekom roka od jedne godine od kraja godišnjeg referentnog razdoblja na koje se odmor odnosi, kad poslodavac radniku nije omogućio da doista ostvari to pravo, uključujući u slučaju kada navedeni radnik prije prestanka radnog odnosa nije pokrenuo postupak koji dovodi do prekida roka zastare.