62023TJ0348_RES
Predmet T-348/23
Zalando SE
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 3. rujna 2025.
„Digitalne usluge – Uredba (EU) 2022/2065 – Određivanje vrlo velike internetske platforme – Prigovor nezakonitosti – Članak 33. stavci 1. i 4. Uredbe 2022/2065 – Pravna sigurnost – Jednako postupanje – Proporcionalnost – Obveza obrazlaganja”
Usklađivanje zakonodavstava – Jedinstveno tržište digitalnih usluga – Uredba 2022/2065 – Vrlo velike internetske platforme – Kriteriji za određivanje – Internetske platforme – Pojam – Pohrana i širenje informacija javnosti na zahtjev primatelja usluge – Doseg – Aktivni primatelj internetske platforme – Pojam – Doseg
(Uredba 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 13., 18., 19., 41. i 77. te čl. 2. st. 1. i 2., čl. 3., t. (b), t. (g), t. (i) i t. (p), čl. 7., čl. 8., čl. 24. st. 2., čl. 33. st. 1. i 4.; Direktiva 2000/31 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 42. i čl. 14.)
(t. 25.- 46., 60. - 66.)
Usklađivanje zakonodavstava – Jedinstveno tržište digitalnih usluga – Uredba 2022/2065 – Vrlo velike internetske platforme – Postojanje različitih metoda za izračun broja prosječnih mjesečnih aktivnih primatelja internetske platforme – Aktivni primatelj internetske platforme – Pojam – Zahtjevi jasnoće i preciznosti – Povreda načela pravne sigurnosti – Nepostojanje
(Uredba 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 13. i 77. te čl. 2. st. 1. i čl. 3., t. (p), čl. 24. st. 2., čl. 33. st.1., 3. i 4. i čl. 43.; Uredba Komisije 2023/1127, čl. 4. st. 1. i 2. i čl. 6. st. 3.)
(t. 76.- 80., 84.-101., 103., 104., 108., 110., 111., 113., 114., 117.- 119.)
Usklađivanje zakonodavstava – Jedinstveno tržište digitalnih usluga – Uredba 2022/2065 – Obveze pružatelja internetskih platformi u pogledu izvješća o transparentnosti – Obveza objavljivanja informacija o prosječnim mjesečnim aktivnim primateljima usluge u Uniji – Dodatne obveze koje se nameću pružateljima tržišta koja su određena kao vrlo velike internetske platforme – Povreda načela jednakog postupanja – Nepostojanje
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 20. i 38.; Uredba 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 3. t.(h), čl. 24. st. 2. i 3., čl. 33. st. 1. i čl. 34. do 43.)
(t. 123., 124., 126., 129., 130., 135.-147.)
Usklađivanje zakonodavstava – Jedinstveno tržište digitalnih usluga – Uredba 2022/2065 – Vrlo velike internetske platforme – Kriteriji za određivanje – Broj prosječnih mjesečnih aktivnih primatelja internetske platforme – Povreda načela proporcionalnosti – Nepostojanje
(Uredba 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 24. st. 2. i čl. 33. st. 1.)
(t. 154.-164.)
Usklađivanje zakonodavstava – Jedinstveno tržište digitalnih usluga – Uredba 2022/2065 – Komisijina odluka kojom se platforma Zalando određuje kao vrlo velika internetska platforma – Povreda obveze obrazlaganja – Nepostojanje
(čl. 296. UFEU-a; Uredba 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 3. t. (g) podt. iii. i i. i čl. 24. st. 2.)
(t. 173.-175.)
Kratak prikaz
Odbivši tužbu za poništenje koju je društvo Zalando SE podnio protiv odluke Europske komisije kojom je njegova platforma određena kao vrlo velika internetska platforma (
1
), Opći sud prvi put primjenjuje Uredbu 2022/2065 o digitalnim uslugama (
2
). U tom kontekstu pojašnjava doseg kriterija koji uređuju određivanje vrlo velike internetske platforme pojašnjavajući pojmove „internetska platforma” i „aktivni primatelj usluge” kao i kriterije za ocjenu broja prosječnih mjesečnih aktivnih tih primatelja (BPM).
Tužitelj je društvo osnovano u skladu s njemačkim pravom koje vodi internetsku trgovinu koja je dostupna, među ostalim, na internetskoj stranici „www.zalando.de” kao i na odgovarajućim URL adresama s nazivima vršnih domena drugih zemalja. Kupci te trgovine mogu kupiti proizvode koje tužitelj izravno prodaje putem prodajne usluge pod nazivom „Zalando Retail” ili koje prodaju treći prodavatelji koji sudjeluju u programu pod nazivom „Partner Programm”.
Tužitelj je 17. veljače 2023., u skladu s člankom 24. stavkom 2. Uredbe 2022/2065, objavio BPM platforme Zalando, uključujući Zalando Retail i Partner Programm, odnosno 83,341 milijuna korisnika. Bruto vrijednost proizvoda stavljenih na tržište u okviru njegova Partner Programma odgovara 37 % vrijednosti svih proizvoda stavljenih na tržište, no on je ipak smatrao da je BPM te platforme trebao biti utvrđen na 37 % ukupnih korisnika, odnosno 30,836 milijuna.
Komisija je u pobijanoj odluci platformu Zalando odredila kao vrlo veliku internetsku platformu na temelju članka 33. stavka 4. Uredbe 2022/2065, s obzirom na to da je njezin BPM iznosio 83,341 milijuna i stoga prelazio prag od 45 milijuna predviđen navedenim člankom. Naime, smatrao je da iz Uredbe 2022/2065 (
3
) proizlazi da pojam „aktivni primatelj internetske platforme” uključuje sve primatelje koji stvarno upotrebljavaju predmetnu platformu, osobito jer su izloženi informacijama koje se na njoj šire, i da nije ograničen na one koji su na njoj provodili transakcije. U ovom su slučaju proizvodi koje tužitelj izravno stavlja na tržište bili prikazani zajedno s proizvodima koje su treći prodavatelji stavili na tržište, a da ih pritom na sučelju nije bilo moguće razlikovati. Stoga je Komisija smatrala da među primateljima usluge nije bilo moguće identificirati one koji su bili izloženi samo informacijama o tužiteljevim proizvodima i one koji su bili izloženi samo informacijama o proizvodima trećih prodavatelja.
Uz potporu trgovinskog udruženja Bundesverband E-Commerce und Versandhandel Deutschland eV (bevh), društvo Zalando SE podnijelo je Općem sudu tužbu za poništenje te odluke.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud primjećuje da je platforma Zalando internetska platforma pod uvjetom da na njoj treći prodavatelji stavljaju na tržište proizvode u okviru Partner Programma. Podsjeća na to da, u smislu članka 3. točke (i) Uredbe 2022/2065, internetska platforma jest „usluga smještaja informacija na poslužitelju kojom se na zahtjev primatelja usluge informacije pohranjuju i šire u javnosti”. Riječ je o potkategoriji usluga posredovanja iz članka 3. točke (g) te uredbe.
Opći sud utvrđuje da se, u okviru Partner Programma, društvo Zalando SE koristi informacijama trećih prodavatelja kako bi stavilo na tržište njihove proizvode, osobito njihove slike i opise. Iako tužitelj može izmijeniti njihovo predstavljanje ili ih dopuniti, takva okolnost ne dovodi u pitanje činjenicu da te informacije, barem djelomično, potječu od navedenih prodavatelja. Naime, iz Uredbe 2022/2065, pa čak ni iz Direktive 2000/31 (
4
) koja je njome izmijenjena, ne proizlazi da pohrana i širenje informacija, u smislu članka 3. točke (i) te uredbe, isključuju pohranu i širenje informacija čije je predstavljanje pružatelj internetske platforme izmijenio ili dopunio.
U tom pogledu Opći sud ističe da pojam „informacije” treba shvatiti široko kad je riječ o uslugama smještaja informacija na poslužitelju u smislu Direktive 2000/31. Stoga tužitelj može dostaviti informacije od trećih prodavatelja istovremeno mijenjajući formulacije njihovih tekstova kako bi ih uskladio sa svojim poslovnim zahtjevima, čiji je cilj ograničen na „osiguranje jedinstvenog iskustva kupnje koje se ističe od onih koja se mogu doživjeti kod konkurenata”.
Štoviše, Opći sud podsjeća na to da podaci o ponudama proizvoda koje stavljaju na tržište treći prodavatelji predstavljaju „informacije”, što osobito proizlazi iz definicije „nezakonitog sadržaja” navedene u Uredbi 2022/2065. Iz njega (
5
) proizlazi da taj pojam obuhvaća „informacije” koje se odnose na nezakonitu prodaju proizvoda ili nezakonito pružanje usluga, uključujući prodaju nesukladnih ili krivotvorenih proizvoda ili prodaju proizvoda ili pružanje usluga kojima se povređuje pravo o zaštiti potrošača. Slijedom navedenog, samo referenciranje proizvoda u svrhu njegova stavljanja na tržište može predstavljati nezakonit sadržaj, osobito kada je taj proizvod nezakonit, te ga stoga treba smatrati informacijom u smislu navedene uredbe. Iz toga slijedi da ponude proizvoda trećih prodavatelja u okviru Partner Programma treba smatrati informacijama dobivenima od primatelja usluge u smislu članka 3. točke (i) iste uredbe.
Opći sud dodaje da, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, na temelju sudske prakse Suda koja se odnosi na izuzeća od odgovornosti na koja su mogli imati pravo pružatelji usluga smještaja informacija na poslužitelju iz članka 14. Direktive 2000/31, ne može se pojasniti pojam „usluga posredovanja” u smislu članka 3. točke (g) Uredbe 2022/2065.
Naime, člankom 14. Direktive 2000/31 predviđa se da davatelj usluga smještaja informacija na poslužitelju ne može biti odgovoran za informacije pohranjene na zahtjev primatelja usluge, osobito ako nema stvarne spoznaje o „nezakonitoj aktivnosti ili informaciji”.
U presudi u predmetu L’Oréal i dr. (
6
) Sud je presudio da je, kako bi davatelj usluge na internetu mogao biti obuhvaćen područjem primjene članka 14. Direktive 2000/31, „bitno da bude ‚posredni davatelj’ u smislu koji je zakonodavac želio u okviru odjeljka 4. poglavlja II. te direktive”. Sud je tako presudio da davatelj usluge na internetu nije bio takav posredni davatelj kada je, umjesto da se ograniči na neutralno pružanje te usluge isključivo tehničkom i automatskom obradom podataka dobivenih od njegovih kupaca, imao aktivnu ulogu koja mu može povjeriti znanje ili kontrolu nad tim podacima. Međutim, time što je na taj način ograničio doseg pojma „posredni davatelj”, Sud je namjeravao ograničiti doseg izuzeća od odgovornosti od kojih su davatelji predmetnih usluga mogli imati koristi. Osim toga, Sud se pozvao na presudu Google France i Google (
7
) kako bi definirao pojam „posredni davatelj” u smislu odjeljka 4. poglavlja II. Direktive 2000/31. Iz te presude proizlazi da se tumačenje tog pojma temelji na uvodnoj izjavi 42. te direktive, prema kojoj „[i]znimke od odgovornosti utvrđene [osobito člankom 14. te direktive] odnose se jedino na slučajeve u kojima je aktivnost davatelja usluga informacijskog društva ograničena na tehnički proces poslovanja”, pri čemu se pojašnjava da je „ta aktivnost samo tehničke, automatske i pasivne naravi”.
Iz toga slijedi da je tumačenje pojma „posredni davatelj usluga” koje je Sud dao ograničeno „na značenje koje je zakonodavac želio u okviru odjeljka 4. poglavlja II. Direktive [2000/31]” (
8
) i da se to tumačenje ne može upotrijebiti u svrhu primjene Uredbe 2022/2065 kojom se predviđa njezin vlastiti sustav odgovornosti. To vrijedi tim više jer je člankom 89. stavkom 1. navedene uredbe izbrisan odjeljak 4. poglavlja II. Direktive 2000/31 koji je Sud tumačio.
Štoviše, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, zakonodavac nije naveo da pojam „usluge posredovanja”, koji je Sud definirao upućivanjem na uvodnu izjavu 42. Direktive 2000/31, treba zadržati u svrhu primjene Uredbe 2022/2065.
Kao drugo, Opći sud utvrđuje da iz članka 3. točke (p) Uredbe 2022/2065 proizlazi da se, kako bi ga se smatralo aktivnim primateljem internetske platforme, primatelj usluge morao samo koristiti tom platformom, osobito tako da je izložen informacijama smještenima na poslužitelju od strane internetske platforme koje ona širi putem svojeg internetskog sučelja. Ističe da se proizvodi koje istodobno prodaju tužitelj i treći prodavatelji mogu prikazati na istoj internetskoj stranici. Također utvrđuje da potrošači mogu imati saznanja o informacijama o proizvodima koje isključivo stavljaju na tržište treći prodavatelji prije nego što konačno odluče kupiti drugi proizvod koji izravno prodaje tužitelj. U mjeri u kojoj tužitelj ističe da među 83,341 milijuna osoba zadržanih u svrhu izračuna BPM-a nije mogao razlikovati one koje su stvarno bile izložene informacijama koje potječu od trećih prodavatelja od onih koje nisu bile izložene tim informacijama, Opći sud presuđuje da je Komisija osnovano pretpostavila da su sve navedene osobe bile stvarno izložene tim informacijama.
Kao treće, kad je riječ o argumentaciji koja se temelji na povredi načela pravne sigurnosti zbog nepreciznosti Uredbe 2022/2065, s jedne strane, Opći sud ističe da se društvo Zalando SE oslanja na njemačku verziju članka 2. stavka 1. Uredbe 2022/2065, iz koje proizlazi da je prilikom izračuna BPM-a trebalo uzeti u obzir samo aktivne primatelje koji imaju svoj „Sitz” (prebivalište) u Uniji. U tom pogledu podsjeća na to da formulacija neke odredbe prava Unije upotrijebljena u jednoj od jezičnih verzija ne može služiti kao jedina osnova za tumačenje te odredbe niti joj se može dati prednost u odnosu na druge jezične verzije. Utvrđuje da iz drugih jezičnih verzija članka 2. stavka 1. Uredbe 2022/2065 proizlazi da je relevantno samo mjesto u kojem se nalaze primatelji predmetne usluge kada su izloženi informacijama smještenima na poslužitelju od strane internetske platforme, neovisno o tome gdje se nalazi njihovo prebivalište ili uobičajeno boravište. Stoga iz toga zaključuje da zakonodavac nije morao definirati pojam „prebivalište” u svrhu primjene te odredbe. Osim toga, Opći sud utvrđuje da je samo društvo Zalando SE pravilno protumačilo navedenu odredbu za izračun BPM-a svoje platforme jer je uzelo u obzir samo mjesto s kojeg su posjećene internetske stranice i aplikacije koje se odnose na tu platformu.
S druge strane, Opći sud odbija argument koji je iznijelo društvo Zalando SE i kojim nastoji dokazati da se Uredbom 2022/2065 omogućuje podcjenjivanje BPM-a internetske platforme, osobito kada korisnici ne prihvaćaju upotrebu kolačića (cookies) ili kada botovi ostvaruju posjete. Smatra da iz uvodne izjave 77. Uredbe 2022/2065 proizlazi da pružatelji internetskih platformi mogu, s jedne strane, računati botove kada ih ne mogu isključiti bez daljnje obrade osobnih podataka ili praćenja i, s druge strane, istog aktivnog primatelja brojiti nekoliko puta, iako je cilj „ako je to moguće” računati ih samo jednom. Međutim, iz te uvodne izjave se ne može zaključiti da pružatelji internetskih platformi mogu, u svrhu izračuna BPM-a, ne uzeti u obzir određene aktivne primatelje zbog toga što oni odbijaju upotrebu kolačića i da se botovi ne trebaju računati. Slijedom toga, iako ti pružatelji u određenim okolnostima mogu biti dovedeni u situaciju da precjenjuju BPM svoje internetske platforme u skladu s tom uredbom, ona ih naprotiv ne ovlašćuje na podcjenjivanje navedenog broja. Osobito je na navedenim pružateljima da odaberu pouzdanu metodu kojom se može osigurati poštovanje tog zahtjeva. Činjenica da članak 33. stavak 1. navedene uredbe spominje BPM, a ne prosječan mjesečni broj posjeta dotičnoj internetskoj platformi, ne može dovesti u pitanje taj zaključak. Naime, ta odredba, kako se tumači s obzirom na uvodnu izjavu 77. te uredbe, ne dovodi do uračunavanja svih tih posjeta, iako može dovesti do precjenjivanja broja aktivnih primatelja dotične internetske platforme.
Kao četvrto, Opći sud odbija tužiteljevu argumentaciju prema kojoj se člankom 33. stavkom 1. Uredbe 2022/2065 povređuju načela jednakog postupanja i proporcionalnosti jer se njime uzima u obzir samo BPM u svrhu određivanja kao vrlo velikih internetskih platformi, a ne priroda predmetnih internetskih platformi ni opasnosti za društvo koje one mogu generirati.
S jedne strane, Opći sud u tom pogledu ističe da članak 34. stavak 1. Uredbe 2022/2065 sadržava popis sistemskih rizika koje mogu generirati vrlo velike internetske platforme. U ovom slučaju tužitelj ne osporava da tržišta, osobito ona na kojima prodavatelji nisu odabrani postupkom odabira, mogu olakšati stavljanje na tržište opasnih ili nezakonitih proizvoda. Usto, činjenica da su pružatelji tržišta, kao što je tužitelj, dosad pažljivo odabrali prodavatelje koji djeluju na njihovim tržištima ne može isključiti to da potonji u budućnosti mogu omogućiti stavljanje na tržište takvih proizvoda znatnom dijelu stanovništva Unije pod uvjetom da njihov BPM ostane jednak ili veći od 45 milijuna.
U tim okolnostima Opći sud utvrđuje da tržišta u cjelini mogu širiti nezakonite sadržaje u odnosu na prodaju proizvoda i imati negativan učinak na temeljno pravo na visoku razinu zaštite potrošača iz članka 38. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Iz toga slijedi da zakonodavac nije počinio očitu pogrešku u ocjeni time što je smatrao da tržišta mogu prouzročiti sistemske rizike u smislu članka 34. stavka 1. Uredbe 2022/2065. Osim toga, na temelju činjenice, pod pretpostavkom da je utvrđena, da se ta odredba odnosi i na rizike koje vjerojatno neće generirati tržišta, ne može se utvrditi da ta tržišta ne generiraju nijedan od rizika iz navedene odredbe.
S druge strane, uzimanje u obzir, od strane Komisije, prirode internetskih platformi i rizika koje one mogu generirati u svrhu njihova određivanja kao vrlo velikih internetskih platformi, čini takav proces dugim i skupim. Stoga Opći sud napominje da su „kvalitativni” kriteriji na koje se poziva tužitelj mogli odgoditi provedbu obveza iz članka 33. stavka 1. Uredbe 2022/2065 i lišiti Komisiju dijela njezinih resursa potrebnih za uspješno obavljanje zadaća koje su joj povjerene tom uredbom. Stoga takvi kriteriji ne omogućuju postizanje navedenih ciljeva na jednako učinkovit način kao kriterij BPM-a.
Stoga kriterij BPM-a za određivanje kao vrlo velike internetske platforme nije očito neprimjeren ili neprikladan za postizanje ciljeva Uredbe 2022/2065.
(
1
)	Odluka Komisije C(2023) 2727 final od 25. travnja 2023. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka)
(
2
)	Uredba (EU) 2022/2065 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. listopada 2022. o jedinstvenom tržištu digitalnih usluga i izmjeni Direktive 2000/31/EZ (Akt o digitalnim uslugama) (SL 2022., L 277, str. 1.).
(
3
)	Uvodna izjava 77. i članak 3. točke (b) i (p) te uredbe
(
4
)	Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.)
(
5
)	Članak 3. točka (h) Uredbe 2022/2065, kako se tumači s obzirom na njezinu uvodnu izjavu 12.
(
6
)	Presuda od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr. (C-324/09, EU:C:2011:474, t. 112. i 113.)
(
7
)	Presuda od 23. ožujka 2010., Google France i Google (C-236/08 do C-238/08, EU:C:2010:159, t. 112. do 116.).
(
8
)	Presuda od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr. (C-324/09, EU:C:2011:474, t. 112.)