62024TO0509(01)
BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) NUTARTIS
2025 m. birželio 6 d. (
*1
)
„Tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje – Europos deleguotojo prokuroro raštai – Reglamento (ES) 2017/1939 42 straipsnio 1–3 dalys – Kompetencijos nebuvimas“
Byloje T‑509/24
Research Investments s. r. o., įsteigta Zákolany (Čekijos Respublika),
Areál Zákolany s. r. o., įsteigta Zákolany,
Simon Cihelník, gyvenantis Krupkoje (Čekijos Respublika),
atstovaujami advokato J. Mašek,
ieškovai,
prieš
Europos prokuratūrą, atstovaujamą L. De Matteis ir E. Farhat,
atsakovę,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. J. Costeira, teisėjai M. Kancheva ir P. Zilgalvis (pranešėjas),
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į 2025 m. kovo 17 d. Nutartį Research Investments ir kt. / Europos prokuratūra (T‑509/24 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2025:310),
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, visų pirma į:
–
ieškinį, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2024 m. spalio 1 d.,
–
atskiru dokumentu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2024 m. gruodžio 11 d., Europos prokuratūros pateiktą nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą,
–
ieškovų pastabas dėl nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamo prieštaravimo, kurias Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2025 m. sausio 7 d.,
priima šią
Nutartį
1
Ieškovai Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. ir Simon Cihelník pagal SESV 263 straipsnį pareikštu ieškiniu prašo panaikinti tris 2024 m. rugpjūčio 1 ir 15 d. Europos deleguotojo prokuroro Čekijoje raštus, kuriais atsakyta į ieškovų Europos prokuratūrai adresuotus raštus „Raginimas imtis veiksmų pagal SESV 265 straipsnį (ir 263 straipsnį)“ (toliau kartu – ginčijami raštai).
Ginčo aplinkybės
2
Europos prokuratūrai atlikus tyrimą dėl įtariamų nusikalstamų veikų, susijusių su sukčiavimu subsidijų srityje, žala Europos Sąjungos finansiniams interesams ir pinigų plovimu, 2022 m. birželio 24 d. Europos deleguotojo prokuroro Čekijoje sprendimu ieškovams buvo pareikšti kaltinimai, o 2022 m. birželio 28 d. byla perduota Krajský soud v Praze (Prahos apygardos teismas, Čekijos Respublika), teritorinę jurisdikciją turinčiam teismui. Šios bylos numeris 3 T 30/2022.
3
Byla nagrinėjama nuo 2022 m. gruodžio 5 d. iki šiol.
4
2024 m. rugpjūčio 1 d. ir 14 d. ieškovai nusiuntė Europos prokuratūrai tris raštus „Raginimas imtis veiksmų pagal SESV 265 straipsnį (ir 263 straipsnį)“. Juose ieškovai nurodė, kad Europos prokuratūra neturi kompetencijos vykdyti baudžiamojo persekiojimo šio sprendimo 2 punkte nurodytoje byloje ir kad visi jos procesiniai aktai yra niekiniai. Be to, jie paragino Europos prokuratūrą pagal 2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje (OL L 283, 2017, p. 1), 22 straipsnio 1 ir 3 dalis, 25 straipsnio 3 dalies a punktą ir 39 straipsnį imtis veiksmų ir priimti sprendimą nutraukti bylą arba sustabdyti jos nagrinėjimą, nes priešingu atveju jie turės kreiptis į Bendrąjį Teismą pagal SESV 265 straipsnį arba pasinaudoti SESV 263 straipsnyje numatyta procedūra.
5
Ginčijamais raštais Europos deleguotasis prokuroras Čekijoje pranešė ieškovams, kad šio sprendimo 4 punkte nurodytus raštus laiko jų gynybos baudžiamojoje byloje, nagrinėjamoje Krajský soud v Praze (Prahos apygardos teismas), strategijos dalimi ir kad dėl šios priežasties jie bus perduoti tam teismui. Europos deleguotasis prokuroras Čekijoje taip pat priminė, kad nacionaliniai teismai jau išnagrinėjo ieškovų pareikštus prieštaravimus dėl Europos prokuratūros kompetencijos nagrinėjamu atveju. Jis pridūrė, kad, atsižvelgiant į Europos prokuratūros procesinių aktų teisminei kontrolei taikytinas taisykles, SESV 265 ir 263 straipsniai nagrinėjamu atveju netaikytini.
6
Be to, 2024 m. rugpjūčio 15 d. raštuose, skirtuose Research Investments ir Areál Zákolany ir įteiktuose 2024 m. rugpjūčio 19 d., Europos deleguotasis prokuroras Čekijoje atkreipė tų įmonių dėmesį į Reglamento 2017/1939 ir 2017 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2017/1371 dėl kovos su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu baudžiamosios teisės priemonėmis (OL L 198, 2017, p. 29), 3 straipsnio, kuriame apibrėžiamas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas, sąsają, taip pat į Čekijos Respublikos pagal Reglamento 2017/1939 117 straipsnį pateiktą pranešimą, susijusį su klausimu dėl vadinamosios „tiesioginės“ Europos prokuratūros kompetencijos atlikti šiame pranešime nurodytų nusikalstamų veikų tyrimą.
Šalių reikalavimai
7
Ieškovai Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamus raštus,
–
pripažinti, kad Europos prokuratūra pažeidė Sąjungos teisę, ikiteisminio tyrimo ir baudžiamojo proceso nacionaliniame teisme stadijose neteisėtai neatsisakiusi naudotis kompetencija pagal Tarybos reglamento 2017/1939 25 straipsnio 3 dalies a punktą, todėl visi Europos prokuratūros procesiniai aktai šioje byloje yra niekiniai,
–
pripažinti, kad nacionaliniame teisme nagrinėjant ieškovams iškeltą baudžiamąją bylą Europos prokuratūra pažeidė Sąjungos teisę, nes bylos nenutraukė ir nesustabdė jos nagrinėjimo pagal Tarybos reglamento 2017/1939 39 straipsnį, ir kad dėl to Europos prokuratūros sprendimas tęsti procesą nacionaliniame teisme yra niekinis,
–
priteisti iš Europos prokuratūros bylinėjimosi išlaidas.
8
Pateikdama nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą Europos prokuratūra Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba dėl kompetencijos nebuvimo,
–
priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
9
Atsakydami į nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą ieškovai Bendrojo Teismo prašo jį atmesti.
Dėl teisės
10
Pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 1 ir 7 dalis, jeigu atsakovas prašo, Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą dėl ieškinio nepriimtinumo arba savo kompetencijos nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės. Kadangi nagrinėjamu atveju Europos prokuratūra prašo priimti sprendimą dėl ieškinio nepriimtinumo ir Bendrojo Teismo kompetencijos, tas teismas, manydamas, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, nusprendžia priimti sprendimą dėl šio prašymo ir netęsti proceso.
11
Nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamame prieštaravime Europos prokuratūra nurodo du ieškinio nepriimtinumo pagrindus; pirmasis pagrindas grindžiamas tuo, kad ieškinys pareikštas ne dėl akto, sukeliančio teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, o antrasis – Bendrojo Teismo kompetencijos nebuvimu. Nagrinėjimą reikėtų pradėti nuo antrojo pagrindo.
12
Antruoju nepriimtinumo pagrindu Europos prokuratūra iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas neturi kompetencijos tikrinti ginčijamų raštų teisėtumo pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalį, kuria ji suteikiama nacionaliniams teismams. Be to, Europos prokuratūra teigia, kad ieškovų antrąjį ir trečiąjį reikalavimus reikia atmesti dėl to, kad Bendrasis Teismas neturi kompetencijos jų nagrinėti, nes tai nėra teisių gynimo priemonės, leidžiančios Sąjungos teismui priimti sprendimą bendro pobūdžio pareiškimo forma ar iš principo.
13
Ieškovai ginčija antrąjį ieškinio nepriimtinumo pagrindą. Pirmiausia jie Bendrojo Teismo prašo patikrinti, ar nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamas prieštaravimas buvo pateiktas per Procedūros reglamento 81 straipsnio 1 dalyje numatytą terminą. Dėl pirmojo reikalavimo ieškovai teigia, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismui SESV 267 straipsnio b punktu ir Procedūros reglamento 127 straipsniu yra suteikta išimtinė kompetencija panaikinti Sąjungos institucijų aktus. Be to, ginčijami raštai yra „sui generis sprendimai nutraukti bylą“. Taigi ginčijamų raštų teisėtumo kontrolę atlikti pavesta Bendrajam Teismui, vadovaujantis „plačiu“ Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 3 dalies aiškinimu. Be to, Bendrasis Teismas turi kompetenciją nagrinėti antrąjį ir trečiąjį reikalavimus, nes, jeigu byla būtų nagrinėjama, Bendrasis Teismas turėtų plačiai aiškinti Reglamentą 2017/1939; tai taikoma tiek procesiniam aspektui (sprendžiant dėl ieškinio priimtinumo), tiek ir sprendimo dėl bylos esmės priėmimui.
14
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad Europos prokuratūra nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą pateikė nepažeisdama tam nustatyto termino. Iš tiesų, kaip matyti iš bylos medžiagos, ieškinys Europos prokuratūrai buvo įteiktas 2024 m. spalio 10 d., o tų pačių metų gruodžio 11 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo atskirą dokumentą, kuriuo ji pareiškė nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą. Vadinasi, nepriimtinumu ir kompetencijos nebuvimu grindžiamą prieštaravimą Bendrojo Teismo kanceliarija gavo per Procedūros reglamento 81 straipsnio 1 dalyje nustatytą dviejų mėnesių terminą, pratęstą 60 straipsnyje numatytu terminu dėl nuotolio.
15
Pagal SESV 86 straipsnio 3 dalį reglamente, kuriuo įkuriama Europos prokuratūra, be kita ko, nustatomos vykdant funkcijas naudojamų procesinių aktų teisminei kontrolei taikytinos normos.
16
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad teisės aktų leidėjo numatytas Europos prokuratūros procesinių aktų kontrolės užtikrinimo mechanizmas yra sui generis mechanizmas. Pagal Reglamento 2017/1939 88 konstatuojamąją dalį šiuo mechanizmu siekiama užtikrinti veiksmingas teisių gynimo priemones, kaip numatyta ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje (žr. 2023 m. gruodžio 15 d. Nutarties Stan / Europos prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
17
Pažymėtina, kad Europos prokuratūros procesinių aktų teisminė kontrolė numatyta Reglamento 2017/1939 42 straipsnyje. Konkrečiai kalbant, to 42 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad kompetentingi nacionaliniai teismai, laikydamiesi nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų, atlieka Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių sukelti teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, kontrolę. To paties reglamento 42 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad Teisingumo Teismas turi kompetenciją, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, priimti prejudicinį sprendimą dėl: Europos prokuratūros procesinių aktų galiojimo, jei toks klausimas dėl galiojimo iškeliamas valstybės narės teisme tiesiogiai remiantis Sąjungos teise; Sąjungos teisės aktų, įskaitant Reglamentą 2017/1939, nuostatų aiškinimo ar galiojimo ir šio reglamento 22 ir 25 straipsnių aiškinimo, kiek tai susiję su Europos prokuratūros ir kompetentingų nacionalinių institucijų kompetencijos kolizija (2023 m. gruodžio 15 d. Nutarties Stan / Europos prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 26 punktas).
18
Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 3 ir 8 dalyse aiškiai numatyta Sąjungos teismo kompetencija pagal SESV 263 straipsnį tik dėl Europos prokuratūros sprendimų nutraukti bylą, jeigu jie tiesiogiai ginčijami remiantis Sąjungos teise, sprendimų, kurie daro poveikį atitinkamų asmenų teisėms pagal Reglamento 2017/1939 VIII skyrių, sprendimų, kurie nėra procesiniai aktai, pavyzdžiui, dėl visuomenės teisės susipažinti su dokumentais, ar pagal minėto reglamento 17 straipsnio 3 dalį priimto sprendimo atleisti Europos deleguotąjį prokurorą iš pareigų arba bet kokių kitų administracinių sprendimų (2023 m. gruodžio 15 d. Nutarties Stan / Europos prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 27 punktas).
19
Kiek tai susiję su Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 ir 2 dalimis, buvo nuspręsta, kad šių nuostatų formuluotės visiškai nėra dviprasmiškos, nes jomis nacionaliniams teismams suteikiama išimtinė kompetencija nagrinėti Europos prokuratūros procesinius aktus, galinčius sukelti teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, išskyrus šio reglamento 42 straipsnio 3 dalyje numatytas išimtis ir tam tikrus to paties reglamento 42 straipsnio 8 dalyje nurodytus Europos prokuratūros sprendimus, o klausimus dėl šių aktų galiojimo atsižvelgiant į Sąjungos teisės nuostatas ir Reglamento 2017/1939 nuostatų aiškinimo ar galiojimo Europos Sąjungos Teisingumo Teismas nagrinėja tik gavęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą (2023 m. gruodžio 15 d. Nutarties Stan / Europos prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 31 punktas).
20
Nagrinėjamu atveju reikia pabrėžti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 5 punkto, ginčijamuose raštuose Europos deleguotasis prokuroras nurodė jam skirtus raštus „Raginimas imtis veiksmų“ laikąs ieškovų gynybos baudžiamojoje byloje, nagrinėjamoje Krajský soud v Praze (Prahos apygardos teismas), strategijos dalimi ir dėl to juos perduosiąs tam teismui.
21
Vadinasi, ginčijamų raštų negalima (net ir netiesiogiai) laikyti sprendimais nutraukti bylą, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1939 39 straipsnį, todėl Bendrasis Teismas neturi kompetencijos tikrinti jų teisėtumo pagal šio reglamento 42 straipsnio 3 dalį.
22
Šios išvados nepaneigia ieškovų argumentai, susiję su plačiu Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 3 dalies aiškinimu, iš kurių matyti, kad ginčijamus raštus jie laiko „sui generis sprendimais nutraukti bylą“.
23
Šiuo klausimu primintina, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, plačiai aiškinti nagrinėjamą nuostatą galima, tik jeigu toks aiškinimas atitinka jos formuluotę, ir kad net aukštesnės privalomos galios normą atitinkančiu aiškinimu negalima pagrįsti aiškinimo contra legem (žr. 2023 m. gruodžio 15 d. Nutarties Stan / Europos prokuratūra, T‑103/23, EU:T:2023:871, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
24
Net ir darant prielaidą, kad ginčijami raštai buvo sui generis sprendimai nutraukti bylą (nors nagrinėjamu atveju tai nėra įrodyta), „platus“ ieškovų siūlomas Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 3 dalies aiškinimas reikštų, kad „sui generis sprendimais nutraukti bylą“ būtų laikomi į Reglamento 2017/1939 39 straipsnyje nurodytus atvejus nepatenkantys aktai, o tai pakenktų jo 42 straipsnyje numatytai ir šio sprendimo 17–19 punktuose primintai teisminės kontrolės sistemai.
25
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmąjį reikalavimą reikia atmesti dėl kompetencijos nebuvimo.
26
Be to, reikia pripažinti, kad antruoju ir trečiuoju reikalavimais ieškovai iš esmės siekia, kad Bendrasis Teismas konstatuotų Europos prokuratūrą pažeidus tam tikras Sąjungos teisės nuostatas. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad Sąjungos teisme vykstančiame procese nėra teisinių priemonių, leidžiančių teismui užimti poziciją pateikiant bendrą arba principinę deklaraciją, ir kad Bendrasis Teismas neturi kompetencijos priimti deklaratyvaus pobūdžio sprendimų vykdydamas teisėtumo kontrolę pagal SESV 263 straipsnį (žr. 2020 m. lapkričio 19 d. Nutarties Buxadé Villalba ir kt. / Parlamentas, T‑32/20, nepaskelbta Rink., EU:T:2020:552, 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
27
Todėl antrąjį ir trečiąjį reikalavimus reikia atmesti dėl kompetencijos nebuvimo.
28
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia pritarti Europos prokuratūros nurodytam antrajam nepriimtinumu grindžiamam prieštaravimui ir, nesant reikalo nagrinėti pirmojo nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, atmesti šį ieškinį dėl kompetencijos nebuvimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
29
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovai pralaimėjo bylą, jie turi padengti bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su procedūra dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, kaip to reikalavo Europos prokuratūra.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nutaria:
1.
Atmesti ieškinį dėl kompetencijos nebuvimo.
2.
Research Investments s. r. o
.,
Areál Zákolany s. r. o
. ir Simon Cihelník padengia bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.
Priimta Liuksemburge 2026 m. birželio 6 d.
Kancleris
V. Di Bucci
Kolegijos pirmininkė
M. J. Costeira
(
*1
)	Proceso kalba: čekų.