62022TO0729
BENDROJO TEISMO (devintoji kolegija) NUTARTIS
2024 m. spalio 17 d. (
*1
)
„Ieškinys dėl panaikinimo – Žemės ūkis – Bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) strateginis planas – Reglamentas (ES) 2021/2115 – Valstybių narių pagal BŽŪP rengiamų strateginių planų rėmimo taisyklės – Komisijos patvirtinimas – Sudėtinė arba sudėtinga administracinė procedūra – Bendrojo Teismo jurisdikcija – Priimtinumas – Ieškinio pareiškimo termino laikymasis – Sužinojimas apie ginčijamą aktą – Locus standi“
Byloje T‑729/22
Complejo Agrícola Las Lomas, SL, įsteigta Madride (Ispanija), atstovaujama advokato J. Sedano Lorenzo,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą A.‑C. Becker ir F. Castilla Contreras,
atsakovę,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas L. Truchot, teisėjai H. Kanninen (pranešėjas) ir T. Perišin,
kancleris V. Di Bucci,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
priima šią
Nutartį
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovė Complejo Agrícola Las Lomas, SL, prašo panaikinti 2022 m. rugpjūčio 31 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą C(2022) 6017 final, kuriuo patvirtinamas Ispanijos 2023–2027 m. BŽŪP strateginis planas dėl Sąjungos paramos, finansuojamos Europos žemės ūkio garantijų fondo ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai lėšomis (toliau – ginčijamas sprendimas), kiek ši institucija patvirtino Ispanijos bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) strateginio plano 3.4 punktą, pagal kurį bazinė pajamų parama tvarumui didinti, skirtina ūkininkui pagal 2021 m. gruodžio 2 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2021/2115, kuriuo nustatomos valstybių narių pagal bendrą žemės ūkio politiką rengtinų strateginių planų (BŽŪP strateginių planų), finansuotinų iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir iš Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP), rėmimo taisyklės ir panaikinami reglamentai (ES) Nr. 1305/2013 ir (ES) Nr. 1307/2013 (OL L 435, 2021, p. 1), 21 straipsnį, negali viršyti 200000 EUR sumos (toliau – ginčijama priemonė).
Ginčo aplinkybės
2
Ieškovė yra Madride (Ispanija) įsteigta Ispanijos bendrovė, kurios veiklos objektas, be kita ko, yra žemės ūkio paskirties žemės įsigijimas ir eksploatavimas žemės ūkio, miškininkystės ir gyvulininkystės veiklai.
3
2021 m. gruodžio 29 d. Ispanijos Karalystė pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 1 dalį pateikė Europos Komisijai pasiūlymą dėl 2023–2027 m. BŽŪP strateginio plano (toliau – BŽŪP SP).
4
2022 m. kovo 31 d. pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 2 dalį Komisija, įvertinusi Ispanijos Karalystės parengtą pasiūlymą dėl BŽŪP SP (toliau – Ispanijos BŽŪP SP), pateikė pastabas ir paprašė papildomos informacijos.
5
2022 m. liepos 27 d. Ispanijos Karalystė pateikė Komisijai informaciją, atsižvelgdama į jos pastabas, ir patikslintą savo pasiūlymo dėl BŽŪP SP versiją.
6
2022 m. rugpjūčio 31 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 4 dalį patvirtintas Ispanijos pasiūlytas BŽŪP SP.
Procesas ir šalių reikalavimai
7
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek Komisija patvirtino ginčijamą priemonę,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
8
Ieškovė taip pat prašo, kad Komisija pateiktų turimą pasiūlymo dėl Ispanijos BŽŪP SP rengimo procedūros ataskaitą.
9
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2023 m. vasario 16 d.) Komisija pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalį pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą ir jame Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
10
2023 m. vasario 27 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, kuriuo Ispanijos Karalystė paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
11
2023 m. balandžio 17 d. ieškovė pateikė pastabas dėl Komisijos pareikšto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo. Ji Bendrojo Teismo prašo atmesti šį prieštaravimą.
Dėl teisės
12
Pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 1 ir 7 dalis, jeigu atsakovas atskiru dokumentu prašo, Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą dėl jurisdikcijos nebuvimo arba nepriimtinumo, nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės.
13
Šioje byloje, Komisijos paprašytas priimti sprendimą dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, Bendrasis Teismas, manydamas, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, nusprendžia priimti sprendimą ir netęsti proceso.
14
Grįsdama nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Komisija remiasi, pirma, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnyje ir Procedūros reglamento 76 straipsnio d ir e punktuose numatytų reikalavimų nesilaikymu, antra, Bendrojo Teismo jurisdikcijos tikrinti ginčijamą priemonę nebuvimu ir, trečia, ieškovės teisės pareikšti ieškinį nebuvimu.
15
Bendrojo Teismo taikant proceso organizavimo priemones pagal Procedūros reglamento 89 straipsnį paklausta apie ieškinio dėl ginčijamo sprendimo pareiškimo termino laikymąsi, Komisija taip pat mano, kad ieškinys buvo pateiktas praleidus terminą.
Dėl ieškinio pareiškimo termino laikymosi
16
Komisija teigia, kad šio ieškinio pareiškimo termino eigos pradžia buvo ginčijamo sprendimo priėmimo data, t. y. 2022 m. rugpjūčio 31 d., arba vėliausiai jo paskelbimo jos interneto svetainėje data, t. y. 2022 m. rugsėjo 8 d. Jos teigimu, ieškovė apie minėto sprendimo egzistavimą žinojo vėliausiai nuo pastarosios datos. Ieškovė neįvykdė rūpestingumo pareigos per protingą terminą prašyti leisti susipažinti su visu šio sprendimo tekstu. Taigi dviejų mėnesių ir dešimties dienų terminas baigėsi 2022 m. lapkričio 21 d., o ieškinys buvo pareikštas kitą dieną.
17
Ieškovė teigia, kad, nepaskelbus ginčijamo sprendimo Europos Sąjungos oficialiajame arba nepranešus apie jį, reikia taikyti sužinojimo apie jį, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio šeštą pastraipą, kriterijų. Ji tvirtina, kad apie ginčijamą sprendimą sužinojo tik maždaug 2022 m. spalio mėn. viduryje, apsilankiusi Ispanijos žemės ūkio, žuvininkystės ir maisto ministerijos interneto svetainėje.
18
Pagal SESV 263 straipsnio šeštą pastraipą ieškinys dėl panaikinimo turi būti pareikštas per du mėnesius nuo ginčijamo akto paskelbimo ar nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos arba, jei to nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo. Iš pačios šios nuostatos formuluotės matyti, kad sužinojimo apie aktą datos, kaip ieškinio pareiškimo termino eigos pradžios, kriterijus yra papildomas, palyginti su akto paskelbimu arba pranešimu apie jį (1998 m. kovo 10 d. Sprendimo Vokietija / Taryba, C‑122/95, EU:C:1998:94, 35 punktas).
19
Be to, remiantis Procedūros reglamento 60 straipsniu, šis terminas turi būti pratęstas fiksuotu 10 dienų terminu dėl nuotolių.
20
Pirma, neginčijama, kad apie ginčijamą sprendimą nebuvo pranešta ieškovei, nes jis jai nėra skirtas.
21
Antra, pagal jurisprudenciją tam, kad ginčijamo akto paskelbimas būtų ieškinio pareiškimo termino eigos pradžia, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio šeštą pastraipą, tokio paskelbimo turi būti reikalaujama pagal Europos Sąjungos pirminės ar antrinės teisės nuostatą arba jis turi bent jau išplaukti iš nusistovėjusios praktikos, kurios ieškovas galėjo pagrįstai tikėtis (šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 15 d. Nutarties Metrans / Komisija ir INEA, T‑262/17, EU:T:2019:341, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
22
Nagrinėjamu atveju, pirma, neginčijama, kad ginčijamas sprendimas nebuvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje.
23
Antra, nei Reglamento 2021/2115 118 straipsnyje, nei jokioje kitoje jo nuostatoje nenumatytas konkretus sprendimų, kuriais patvirtinami BŽŪP SP, skelbimo būdas.
24
Trečia, reikia konstatuoti, kad, kaip atsakyme į Bendrojo Teismo klausimą nurodo Komisija, nėra nusistovėjusios šios institucijos sprendimų, kaip antai ginčijamo sprendimo, paskelbimo praktikos, kurios ieškovė galėjo pagrįstai tikėtis.
25
Taigi, kadangi ginčijamas sprendimas nei buvo paskelbtas, nei apie jį pranešta ieškovei, ieškinio dėl šio akto pareiškimo terminas prasidėjo, kaip numatyta SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje, nuo tada, kai ieškovė apie jį sužinojo.
26
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad, nepaskelbus atitinkamo akto arba nepranešus apie jį, ieškinio pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti tik nuo to momento, kai suinteresuotasis asmuo tiksliai sužinojo to akto turinį ir motyvus, su sąlyga, kad jis paprašė viso akto teksto per protingą terminą nuo sužinojimo apie akto egzistavimą (šiuo klausimu žr. 2018 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Landesbank Baden‑Württemberg / CRU, T‑14/17, nepaskelbtas Rink., EU:T:2018:812, 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
27
Taigi pagal jurisprudenciją tam, kad terminas trečiojo asmens atžvilgiu būtų pradėtas skaičiuoti tik nuo tada, kai jam tampa žinoma visa ieškiniui pareikšti svarbi informacija, jis privalo rūpestingai paprašyti viso su juo susijusio akto teksto (žr. 2021 m. gruodžio 8 d. Nutarties Alessio ir kt. / ECB, T‑620/20, nepaskelbta Rink., EU:T:2021:877, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Iš jurisprudencijos matyti, kad apie žinojimą apie akto egzistavimą galima spręsti iš įvairių aplinkybių, kaip antai: pirma, atitinkamo trečiojo asmens žodinių ir rašytinių pareiškimų, antra, trumpo pranešimo apie ginčijamą aktą paskelbimo Oficialiajame leidinyje, trečia, nacionalinio akto, kuriame net ir netiksliai daroma nuoroda į ginčijamą aktą, paskelbimo valstybės narės oficialiajame leidinyje, ketvirta, situacijų, kai šios aplinkybės yra derinamos, pavyzdžiui, kai ginčijamas aktas buvo išplatintas žiniasklaidoje ir kai iš atitinkamo trečiojo asmens pareiškimų galima suprasti, kad jis žinojo apie priimtą aktą tokiomis aplinkybėmis, kai buvo akivaizdu, kad jis atidžiai stebėjo jo priėmimo eigą (šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 8 d. Nutarties Alessio ir kt. / ECB, T‑620/20, nepaskelbta Rink., EU:T:2021:877, 47–49 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
29
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje numatytas dviejų mėnesių terminas, kuris, nepaskelbus akto, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, arba nepranešus apie jį, pradedamas skaičiuoti nuo tada, kai ieškovas apie jį sužinojo, skiriasi nuo protingo termino, per kurį ieškovas gali paprašyti pateikti visą tokio akto tekstą tam, kad galėtų tiksliai su juo susipažinti (žr. 2018 m. lapkričio 19 d. Nutarties Landesbank Baden‑Württemberg / CRU, T‑14/17, nepaskelbta Rink., EU:T:2018:812, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Taigi protingo termino prašyti pateikti aktą sužinojus apie jo egzistavimą kriterijus yra ne naikinamasis, o nuo konkretaus atvejo aplinkybių priklausantis terminas (šiuo klausimu žr. 2013 m. vasario 28 d. Sprendimo Réexamen Arango Jaramillo ir kt. / EIB, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, 32–34 punktus).
31
Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog kai kuriose bylose buvo nuspręstą, kad prašymas pateikti visą aktą, paduotas praėjus dviem mėnesiams (šiuo klausimu žr. 1993 m. kovo 5 d. Nutarties Ferriere Acciaierie Sarde / Komisija, C‑102/92, EU:C:1993:86, 19 punktą), daugiau kaip keturiems mėnesiams (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 10 d. Nutarties Agapiou Joséphidès / Komisija ir EACEA, C‑626/10 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2011:726, 130–132 punktus; 1998 m. liepos 15 d. Nutarties LPN ir GEOTA / Komisija, T‑155/95, EU:T:1998:167, 44 punktą ir 2018 m. lapkričio 19 d. Nutarties VR‑Bank Rhein‑Sieg / BPV, T‑42/17, nepaskelbta Rink., EU:T:2018:813, 44–49 punktus) arba daugiau kaip šešiems mėnesiams (šiuo klausimu žr. 2010 m. gegužės 18 d. Nutarties Abertis Infraestructuras / Komisija, T‑200/09, nepaskelbta Rink., EU:T:2010:200, 63 punktą) po to, kai ieškovas sužinojo apie aktą, viršijo protingą terminą.
32
Be to, skirtingomis aplinkybėmis buvo konstatuota, kad dviejų savaičių (šiuo klausimu žr. 1995 m. kovo 7 d. Sprendimo Socurte ir kt. / Komisija, T‑432/93–T‑434/93, EU:T:1995:43, 50 punktą) ar vieno mėnesio terminas yra protingas terminas (šiuo klausimu žr. 1994 m. gegužės 19 d. Sprendimo Consorzio gruppo di azione locale Murgia Messapica / Komisija, T‑465/93, EU:T:1994:56, 32 punktą).
33
Nagrinėjamu atveju, viena vertus, apie ginčijamo sprendimo priėmimą buvo paskelbta 2022 m. rugpjūčio 31 d. Komisijos atstovybės Ispanijoje ir Ispanijos vyriausybės pranešimais spaudai ir, kita vertus, 2022 m. rugsėjo 8 d. tas sprendimas buvo paskelbtas Komisijos interneto svetainėje, o 2022 m. rugsėjo 19 d. – Žemės ūkio, žuvininkystės ir maisto ministerijos interneto svetainėje.
34
Ieškovė teigia, kad apie ginčijamą sprendimą sužinojo maždaug 2022 m. spalio mėn. viduryje, apsilankiusi Ispanijos žemės ūkio, žuvininkystės ir maisto ministerijos interneto svetainėje, tačiau negali nurodyti tikslios dienos.
35
Bet kuriuo atveju, net jei ieškovė apie ginčijamo sprendimo egzistavimą sužinojo 2022 m. rugpjūčio 31 d. arba rugsėjo 8 d., kaip teigia Komisija, jos tariamas neveikimas laikotarpiu nuo šių datų iki 2022 m. spalio mėn. vidurio daugiausia yra maždaug pusantro mėnesio. Šios bylos aplinkybėmis toks terminas negali būti laikomas viršijančiu protingą terminą.
36
Nagrinėjamu atveju taip pat reikia atsižvelgti į aplinkybę, kad ieškinys dėl panaikinimo buvo pareikštas 2022 m. lapkričio 22 d., taigi gali būti laikomas pareikštu pavėluotai, tik jei ieškovė susipažino su ginčijamo sprendimo turiniu iki 2022 m. rugsėjo 12 d.
37
Šiuo klausimu reikia priminti, jog šalis, kuri remiasi tuo, kad ieškinys pareikštas pavėluotai, be kita ko, atsižvelgiant į SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje nustatytą terminą, turi pateikti įrodymų, susijusių su data, kurią įvyko įvykis, nuo kurio pradedamas skaičiuoti terminas (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija, T‑167/10, nepaskelbtas Rink., EU:T:2012:651, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Nagrinėjamu atveju Komisija nepateikė įrodymų, kad ieškovė susipažino su ginčijamo sprendimo turiniu iki 2022 m. rugsėjo 12 d., o tik tvirtino, kad ieškovė apie jo egzistavimą sužinojo ne vėliau kaip 2022 m. rugsėjo 8 d.
39
Todėl šis ieškinys negali būti laikomas pareikštu pavėluotai.
Dėl formos reikalavimų laikymosi
40
Komisija teigia, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes neatitinka Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnyje ir Procedūros reglamento 76 straipsnio d ir e punktuose numatytų sąlygų. Jos teigimu, net jei ieškinyje nurodyta, kad tai yra ieškinys, kuriuo siekiama iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, ginčo dalykas iš tiesų yra ginčijamos priemonės teisėtumas. Taigi ieškovės reikalavimais siekiama panaikinti ne minėtą sprendimą, o šią priemonę. Galiausiai pateikiant panaikinimo pagrindus nenurodyta jokia klaida ar neteisėtas veiksmas, padarytas priimant tą sprendimą, o tik paminėti Ispanijos valdžios institucijų padaryti pažeidimai. Be to, ieškinyje nurodyti pagrindai yra nepakankamai aiškūs ir jais tik abstrakčiai ir bendrai daroma nuoroda į jurisprudenciją, netaikant jos nagrinėjamu atveju.
41
Ieškovė laikosi nuomonės, kad ginčo dalykas yra aiškiai nurodytas – ginčyti ginčijamo sprendimo teisėtumą, kiek juo patvirtinamas pasiūlymas dėl Ispanijos BŽŪP SP. Ji mano, kad ginčijama priemonė yra minėto sprendimo dalis ir kad Ispanijos BŽŪP SP nėra savarankiška ir atskira nuo šio sprendimo priemonė. Šiuo atžvilgiu ji remiasi Komisijos įgaliojimais pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnį.
42
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, taikomą procesui Bendrajame Teisme pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir pagal Procedūros reglamento 76 straipsnio d ir e punktus ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas, pagrindai ir argumentai, kuriais remiamasi, tų pagrindų santrauka ir ieškovo reikalavimai.
43
Ši informacija turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – atitinkamai nagrinėti ieškinį, prireikus be jokios kitos papildomos informacijos, kuria galima būtų pasiremti. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir tinkamą teisingumo vykdymą, tam, kad ieškinys būtų priimtinas, būtina, kad pagrindinės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, bent glaustai, tačiau nuosekliai ir suprantamai išplauktų iš paties ieškinio teksto (žr. 2019 m. liepos 4 d. Sprendimo Italija / Komisija, T‑598/17, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:482, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2019 m. liepos 9 d. Nutarties Scaloni ir Figini / Komisija, T‑158/18, nepaskelbta Rink., EU:T:2019:491, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
44
Konkrečiau kalbant apie šalių reikalavimus, reikia priminti, jog juose apibrėžiamas Sąjungos teismuose nagrinėjamo ginčo dalykas, todėl šie reikalavimai turi būti suformuluoti nedviprasmiškai, siekiant išvengti, kad Sąjungos teismas nepriimtų sprendimo ultra petita (žr. 2017 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Università del Salento / Komisija, T‑393/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2017:604, 75 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2020 m. lapkričio 19 d. Nutarties Comune di Stintino / Komisija, T‑174/20, nepaskelbta Rink., EU:T:2020:551, 45 punktą). Visų pirma, kalbant apie ieškinį dėl panaikinimo, pažymėtina, kad turi būti aiškiai nurodytas aktas, kurį prašoma panaikinti (šiuo klausimu žr. 2018 m. lapkričio 6 d. Nutarties Chioreanu / ERCEA, T‑717/17, EU:T:2018:765, 24 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
45
Nagrinėjamu atveju ieškinyje ieškovė iš tiesų prašo, viena vertus, iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą ir, kita vertus, pripažinti ginčijamą priemonę neteisėta. Vis dėlto iš viso ieškinio matyti, kad juo ieškovė prašo panaikinti minėtą sprendimą, kiek juo ši priemonė patvirtinama pažeidžiant Sąjungos teisę.
46
Be to, būtent taip Komisija suprato ieškovės reikalavimus nepriimtinumu grindžiamame prieštaravime. Iš tiesų, nors ji priekaištauja ieškovei supainiojus ginčijamą sprendimą ir Ispanijos BŽŪP SP, kurie iš tikrųjų yra du atskiri aktai, tai yra klausimas, susijęs su ieškovės pateiktų priekaištų priskyrimu Komisijai, o ne su ieškinio aiškumu ar tikslumu. Šis priskirtinumo klausimas yra susijęs su nepriimtinumo pagrindu, grindžiamu tuo, kad Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos tikrinti ginčijamos priemonės (žr. šios nutarties 14 punktą).
47
Ieškinio pagrindai bei esminės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriais grindžiamas ieškinys dėl panaikinimo, pakankamai aiškiai matyti iš ieškinio. Šį ieškinį sudaro keturi pagrindai, grindžiami, pirma, Reglamento 2021/2115 17 straipsnio pažeidimu, antra, ginčijamos priemonės poveikio, kiek tai susiję su jos suderinamumu su BŽŪP tikslais, neįvertinimu, trečia, vidaus rinkos iškraipymu Ispanijos ūkininkų nenaudai, dėl kurio BŽŪP buvo suskaidyta, ir, ketvirta, proporcingumo principo pažeidimu. Be to, ieškovė nurodo Bendrojo Teismo ir Teisingumo Teismo sprendimus, kuriuos ji sieja su šios bylos faktinėmis aplinkybėmis.
48
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškinys nėra nepriimtinas dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnyje ir Procedūros reglamento 76 straipsnio d ir e punktuose numatytų reikalavimų pažeidimo.
49
Taigi reikia atmesti nepriimtinumo pagrindą, grindžiamą ieškinio formos reikalavimų nesilaikymu.
Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos tikrinti ginčijamą priemonę ir nurodytų priekaištų priskyrimo Komisijai
50
Komisija teigia, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes tikrasis ginčo dalykas yra Ispanijos BŽŪP SP, kuris yra valstybės narės priimtas teisės aktas, kurio kontrolė nepriklauso Bendrojo Teismo jurisdikcijai. Taigi Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl ginčijamos priemonės teisėtumo. Komisija teigia, jog tai, kad ji patvirtino visą minėtą BŽŪP SP, neturi jokios įtakos šio teksto autoriui ir pobūdžiui, nes jis išlieka Ispanijos valdžios institucijų priimtas aktas. BŽŪP SP yra nacionalinės priemonės, sukeliančios teisinių padarinių atitinkamos valstybės narės teisės sistemoje, o ne Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų aktai, kaip jie suprantama pagal SESV 263 straipsnį. Nacionaliniai teismai turi tikrinti BŽŪP SP ir jų priemonių teisėtumą atsižvelgdami į Sąjungos teisę, be kita ko, Reglamentą 2021/2115, ir prireikus pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį.
51
Ieškovė mano, kad Bendrasis Teismas turi jurisdikciją tikrinti Komisijos sprendimų, įskaitant tuos, kuriais patvirtinti pasiūlymai dėl BŽŪP SP, teisėtumą. Jos teigimu, Ispanijos BŽŪP SP ir ginčijamas sprendimas yra vienas aktas, priklausantis išimtinei Komisijos kompetencijai, nes Ispanijos Karalystė tik bendradarbiavo jį rengiant. Be to, pasiūlymų dėl BŽŪP SP patvirtinimas yra Sąjungos teisės reglamentuojama procedūra, kurios vienintelis aktas, kurį galima ginčyti, yra juos patvirtinantis Komisijos sprendimas. Dėl Komisijos daromo skirtumo tarp ginčijamo sprendimo ir Ispanijos BŽŪP SP Komisijos atliktas tyrimas netektų prasmės ir BŽŪP SP nebūtų taikoma jokia teisminė kontrolė, o tai prieštarautų teisei į veiksmingą teisminę gynybą. Be to, Ispanijos BŽŪP SP taip pat negali būti ginčijamas Ispanijos teismuose, nes tai yra parengiamasis aktas, priimtas per Sąjungos teisės procedūrą.
52
Nagrinėjamu atveju reikalavimai dėl panaikinimo formaliai pateikti dėl ginčijamo sprendimo, kuris yra įgyvendinimo sprendimas. Toks Komisijos sprendimas yra vienas iš aktų, kurių teisėtumo kontrolė pagal SESV 263 straipsnį priklauso Sąjungos teismui, šiuo atveju – Bendrajam Teismui. Beje, Komisija to neginčija.
53
Komisija, ginčydama Bendrojo Teismo jurisdikciją šioje byloje, teigia, kad ginčijama priemonė patenka į Ispanijos BŽŪP SP, o ne į ginčijamo sprendimo taikymo sritį, taigi nėra priskirtina šiam sprendimui. Pasiūlymo dėl Ispanijos BŽŪP SP patvirtinimas minėtu sprendimu nepakeitė šio akto, kuris išlieka nacionalinė priemonė, kurios teisėtumą gali tikrinti tik nacionalinis teismas, pobūdžio.
54
Reikia priminti, kad Komisijos argumentai grindžiami aspektais, susijusiais su, viena vertus, ieškovės Komisijai pateiktų priekaištų priskirtinumu, o tai yra ieškinio priimtinumo klausimas, ir, kita vertus, Bendrojo Teismo jurisdikcija nagrinėti šiuos priekaištus, taigi ir ginčijamą priemonę.
55
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad rengiant ir patvirtinant pasiūlymą dėl Ispanijos BŽŪP SP dalyvavo Ispanijos valdžios institucijos ir Komisija. Taigi reikia išnagrinėti, ar Sąjungos teismas, ar nacionalinis teismas turi jurisdikciją tokioje byloje priimti sprendimą dėl ginčijamos priemonės teisėtumo pagal Sąjungos teisę.
56
Šiuo klausimu visų pirma reikia priminti, kad galimas nacionalinių valdžios institucijų dalyvavimas vykstant procedūrai, po kurios priimami Sąjungos institucijų aktai, neturėtų būti kliūtis juos pripažinti Sąjungos aktais, kai nacionalinių valdžios institucijų priimti aktai yra procedūros etapas, per kurį tik Sąjungos institucija įgyvendina galutinio sprendimo priėmimo įgaliojimus ir jos neįpareigoja nacionalinių valdžios institucijų parengiamieji aktai ar pasiūlymai (2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Berlusconi ir Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:1023, 43 punktas).
57
Iš tiesų tokiu atveju, kai Sąjungos teisėje siekiama ne nustatyti dviejų kompetencijų (nacionalinės ir Sąjungos), kurių tikslas yra skirtingas, pasidalijimą, bet, atvirkščiai, išimtiniai sprendimų priėmimo įgaliojimai suteikiami Sąjungos institucijai, Sąjungos teismas, remdamasis savo išimtine jurisdikcija atlikti Sąjungos aktų teisėtumo priežiūrą pagal SESV 263 straipsnį, turi nuspręsti dėl nagrinėjamo Sąjungos institucijos priimto galutinio sprendimo teisėtumo ir, siekdamas užtikrinti veiksmingą suinteresuotųjų asmenų teisminę apsaugą, išnagrinėti galimus nacionalinių valdžios institucijų parengiamųjų aktų ar pasiūlymų trūkumus, kurie gali turėti įtakos šio galutinio sprendimo galiojimui (2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Berlusconi ir Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:1023, 44 punktas).
58
Tokiu atveju nacionalinės valdžios institucijos aktas, priimtas per Sąjungos sprendimų priėmimo procedūrą, nepriskirtinas išimtinei Sąjungos teismo jurisdikcijai, kai kompetencijos pasidalijimas atitinkamoje srityje tarp nacionalinių ir Sąjungos institucijų lemia tai, kad nacionalinės valdžios institucijos priimtas aktas yra būtinas Sąjungos akto priėmimo procedūros etapas, per kurį Sąjungos institucijos turi tik ribotą diskreciją arba jos neturi, todėl nacionalinis aktas privalomas Sąjungos institucijai (šiuo klausimu žr. 1992 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Oleificio Borelli / Komisija, C‑97/91, EU:C:1992:491, 9 ir 10 punktus).
59
Būtent nacionaliniai teismai turi nuspręsti dėl pažeidimų, galimai padarytų tokiu nacionalinės teisės aktu, prireikus pateikdami Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios taikomos dėl kiekvieno galutinio teisės akto, kurį priėmė ta pati nacionalinės valdžios institucija ir kuris gali pažeisti tretiesiems asmenims suteikiamas teises, todėl šie teismai, vadovaudamiesi veiksmingos teisminės apsaugos principu, gali laikyti priimtinu šiuo tikslu pareikštą ieškinį, net jeigu proceso vidaus taisyklėse panašiu atveju to nenumatyta (šiuo klausimu žr. 1992 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Oleificio Borelli / Komisija, C‑97/91, EU:C:1992:491, 11–13 punktus; 2001 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Carl Kühne ir kt., C‑269/99, EU:C:2001:659, 58 punktą ir 2009 m. liepos 2 d. Sprendimo Bavaria ir Bavaria Italia, C‑343/07, EU:C:2009:415, 57 punktą).
60
Be to, reikia priminti, jog tai, kad Komisija patvirtina nacionalinę priemonę, visiškai nereiškia, kad jai suteikiamas Sąjungos teisės akto statusas (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Huber, C‑336/00, EU:C:2002:509, 40 punktą ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo JK Otsa Talu, C‑241/07, EU:C:2009:337, 37 punktą).
61
Būtent atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia išnagrinėti ginčijamo sprendimo priėmimo procedūrą, kad būtų nustatytas teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti šį ginčą dėl ginčijamos priemonės, numatytos ginčijamu sprendimu patvirtintame pasiūlyme dėl Ispanijos BŽŪP SP, suderinamumo su Sąjungos teise.
Dėl Ispanijos BŽŪP SP rengimo ir patvirtinimo
62
Ginčijamas sprendimas yra aktas, kuriuo Komisija patvirtino pasiūlymą dėl Ispanijos BŽŪP SP pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnyje numatytą procedūrą.
63
Pirmiausia reikia išanalizuoti atitinkamus Komisijos ir valstybių narių vaidmenis įgyvendinant BŽŪP, kaip jie apibrėžti Reglamente 2021/2115.
64
Šiuo klausimu visų pirma reikia priminti, kad pagal SESV 4 straipsnio 2 dalį pasidalijamoji Sąjungos ir valstybių narių kompetencija taikoma, be kita ko, žemės ūkio srityje.
65
BŽŪP teisinės sistemos reforma buvo įgyvendinta Reglamentu 2021/2115. Kaip nurodyta šio reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje, buvo nuspręsta nustatyti vieną reglamentą.
66
Pagal Reglamento 2021/2115 1 straipsnio 2 dalį jis taikomas Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) lėšomis finansuojamai Sąjungos paramai, skirtai įgyvendinti intervencines priemones, nurodytas valstybės narės parengtame ir Komisijos patvirtintame BŽŪP SP, apimančiame laikotarpį nuo 2023 m. sausio 1 d. iki 2027 m. gruodžio 31 d. Iš šio reglamento 36 konstatuojamosios dalies matyti, kad juo buvo pakeistos nuostatos, buvusios 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1305/2013 dėl paramos kaimo plėtrai, teikiamos EŽŪFKP lėšomis, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1698/2005 (OL L 347, 2013, p. 487), ir 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal BŽŪP paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (OL L 347, 2013, p. 608).
67
Be to, kalbant apie BŽŪP valdymo būdą po šios reformos, pažymėtina, jog pagal Reglamento 2021/2115 3 konstatuojamąją dalį naujas požiūris, kurio laikomasi, grindžiamas idėja, kad Sąjunga turi nustatyti pagrindinius politikos kriterijus, o valstybės narės turi prisiimti daugiau atsakomybės už tai, kaip jos pasiekia tuos nustatytus tikslus ir siektinas reikšmes. Todėl padidinus subsidiarumą galima geriau atsižvelgti į vietos sąlygas ir poreikius, taip pat į ypatingą žemės ūkio veiklos pobūdį.
68
Be to, iš Reglamento 2021/2115 27 konstatuojamosios dalies matyti, kad kompetencijos pasidalijimas pagal šį naują BŽŪP įgyvendinimo modelį reiškia, jog tikslai, intervencinių priemonių rūšys ir bendri reikalavimai nustatomi Sąjungos lygmeniu siekiant užtikrinti bendrą BŽŪP pobūdį, kartu paliekant valstybėms narėms galimybę pagal juos parengti paramos nuostatas, taikomas paramos gavėjams.
69
Galiausiai, kiek tai susiję su BŽŪP biudžeto vykdymo metodu, 2021 m. gruodžio 2 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2021/2116 dėl BŽŪP finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinamas Reglamentas (ES) Nr. 1306/2013 (OL L 435, 2021, p. 187), 5 straipsnyje numatyta, kad EŽŪGF veikla įgyvendinama pagal pasidalijamąjį valdymą valstybių narių ir Sąjungos arba pagal tiesioginį valdymą. To paties reglamento 6 straipsnyje nurodyta, kad EŽŪFKP veiklą pagal pasidalijamąjį valdymą įgyvendina valstybės narės ir Sąjunga.
70
Taigi iš šios nutarties 67–69 punktuose nurodytų nuostatų matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytas naujas BŽŪP valdymo metodas grindžiamas bendradarbiavimo sistema, pagal kurią valstybėms narėms paliekama diskrecija pritaikyti intervencines priemones prie konkrečių jų nacionalinio žemės ūkio poreikių, kartu numatant Sąjungos kontrolę siekiant užtikrinti jų suderinamumą su BŽŪP.
71
Toliau reikia išnagrinėti BŽŪP SP taikomas taisykles, kurios atspindi šios naujos valdymo sistemos tikslus.
72
Dėl BŽŪP SP rengimo pažymėtina, jog, pirma, iš Reglamento 2021/2115 104 straipsnio 1 dalies matyti, kad valstybės narės parengia BŽŪP SP, kad įgyvendintų EŽŪGF ir EŽŪFKP lėšomis finansuojamą Sąjungos paramą.
73
Šiuo klausimu Reglamento 2021/2115 5 ir 6 straipsniuose nustatyti Sąjungos tikslai, o jo 7 straipsnyje nustatyti rodikliai, kurie bus naudojami įvertinti, ar jie pasiekti. Be to, šio reglamento 9 straipsnyje, numatyta, be kita ko, kad valstybės narės savo BŽŪP SP nurodytas intervencines priemones rengia vadovaudamosi Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija (toliau – Chartija) ir bendraisiais Sąjungos teisės principais. Be to, to paties reglamento 8–84 straipsniuose nustatytos intervencinių priemonių rūšys ir bendri reikalavimai, kuriuos turi taikyti valstybės narės, kad būtų užtikrintas bendras BŽŪP pobūdis.
74
Antra, Reglamento 2021/2115 106 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad valstybės narės rengia BŽŪP SP vadovaudamosi savo institucine ir teisine sistema.
75
Trečia, Reglamento 2021/2115 107–115 straipsniuose nustatyti BŽŪP SP turinio ir pateikimo reikalavimai. Tai yra rekomendaciniai dokumentai dėl kiekvienos valstybės narės priimtos BŽŪP įgyvendinimo strategijos.
76
Dėl Komisijos atliekamo BŽŪP SP patvirtinimo Reglamento 2021/2115 110 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad tai yra labai svarbus etapas siekiant užtikrinti, kad BŽŪP būtų įgyvendinama pagal bendrus tikslus.
77
Šiuo tikslu Reglamento 2021/2115 118 straipsnyje nustatyta kiekvieno siūlomo BŽŪP SP vertinimo ir patvirtinimo procedūra. Jo 1 dalyje numatyta, kad kiekviena valstybė narė pateikia Komisijai pasiūlymą dėl BŽŪP SP.
78
Be to, Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad Komisija įvertina jai pateikto BŽŪP SP išsamumą, jo nuoseklumą ir derėjimą su bendraisiais Sąjungos teisės principais, su minėtu reglamentu ir pagal jį priimtais deleguotaisiais ir įgyvendinimo aktais, taip pat su Reglamentu 2021/2116, jo faktinį indėlį siekiant Reglamento 2021/2115 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytų konkrečių tikslų ir jo poveikį tinkamam vidaus rinkos veikimui ir konkurencijos iškraipymui bei administracinės naštos paramos gavėjams ir administracijai lygiui.
79
Pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 3 dalį Komisija gali pateikti pastabų tuo atveju, jei įvertinus siūlomą BŽŪP SP būtų nustatyta problemų. Savo ruožtu valstybė narė privalo jai pateikti visą reikiamą papildomą informaciją ir prireikus persvarstyti savo pasiūlymą.
80
Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 4 dalyje nustatyti BŽŪP SP patvirtinimo kriterijai, t. y. tai, kad, pirma, Komisijai turi būti pateikta to paties reglamento 118 straipsnio 3 dalyje nurodyta reikiama informacija ir, antra, planas turi derėti su 9 straipsniu ir kitais minėtame reglamente ir Reglamente 2021/2116 nustatytais reikalavimais, taip pat pagal juos priimtais deleguotaisiais ir įgyvendinimo aktais.
81
Pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 5 ir 6 dalis kiekvienas BŽŪP SP turi būti patvirtintas priimant įgyvendinimo sprendimą ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo tos dienos, kurią atitinkama valstybė narė jį pateikė.
82
Be to, pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 7 dalį BŽŪP SP teisinių padarinių atsiradimas siejamas su Komisijos atliekamu jų patvirtinimu.
83
Galiausiai Reglamento 2021/2115 119 ir 120 straipsniuose numatytos dvi procedūros, analogiškos numatytajai jo 118 straipsnyje, BŽŪP SP dalinio pakeitimo ar peržiūros atveju.
84
Iš visų šios nutarties 72–83 punktuose nurodytų nuostatų matyti, kad, pirma, Komisija negali tiesiogiai iš dalies pakeisti valstybės narės parengto pasiūlymo dėl BŽŪP SP; antra, ji atlieka pasiūlymo atitikties tam tikroms Sąjungos teisės normoms kontrolę; trečia, ji gali pateikti pastabų, kuriomis ji pasiūlymo patvirtinimą susieja su sąlyga, kad valstybė narė iš dalies pakeistų BŽŪP SP; ketvirta, ji turi atsisakyti patvirtinti siūlomą BŽŪP SP tik tuo atveju, jei šis neatitinka išsamiai išvardytų Sąjungos teisės reikalavimų, ir, penkta, BŽŪP SP nesukelia teisinių padarinių, kol Komisija jo nepatvirtina.
85
Taigi Komisija iš tiesų turi sprendimų priėmimo įgaliojimus per BŽŪP SP patvirtinimo procedūrą, kurios įgyvendinimas būtinai apima minėto plano turinio nagrinėjimą.
86
Vis dėlto Komisijos sprendimas patvirtinti BŽŪP SP turi būti atskirtas nuo valstybės narės pateikto pasiūlymo dėl BŽŪP SP, kuris išlieka nacionalinės teisės aktas, pagal kurį ta valstybė narė įgyvendina savo kompetenciją, be kita ko, pasirinkdama priemones, kurios turi būti įtrauktos į šį pasiūlymą. Šių dviejų aktų ryšys nustatomas Reglamento 2021/2115 118 straipsnyje numatytu mechanizmu.
Dėl pasekmių, išplaukančių iš teisinės sistemos šioje byloje
87
Atsižvelgiant į atskirą Komisijos ir nacionalinių valdžios institucijų kompetenciją, Komisijos patvirtintas Ispanijos BŽŪP SP nėra ginčijamo sprendimo parengiamasis aktas ar kitaip nėra to sprendimo dalis, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 56 ir 57 punktuose nurodytą jurisprudenciją. Iš tiesų Reglamente 2021/2115 nustatyta valstybės narės ir Komisijos kompetencijos padalijimo sistema.
88
Be to, iš Reglamento 2021/2115 118 straipsnyje numatytos BŽŪP SP patvirtinimo procedūros matyti, kad nors nacionalinės valdžios institucijos priimtas aktas yra būtinas Sąjungos teisės akto priėmimo procedūros etapas, Komisijos nesaisto nacionalinis aktas, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 58 ir 59 punktuose nurodytą jurisprudenciją.
89
Taigi Bendrasis Teismas turi jurisdikciją tikrinti sprendimo patvirtinti BŽŪP SP, kaip Sąjungos akto pagal SESV 263 straipsnį, teisėtumą, net jei atliekant šį tikrinimą, be kita ko, būtina išnagrinėti pasiūlyto BŽŪP SP, kuris išlieka nacionalinės teisės aktas, turinio suderinamumą su Sąjungos teise pagal Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 4 dalį.
90
Ieškinyje ieškovė remiasi ginčijamo sprendimo neteisėtumu, motyvuodama tuo, kad Komisija patvirtino Ispanijos BŽŪP SP, nors juo pažeidžiamos kelios Sąjungos teisės normos, be kita ko, Reglamento 2021/2115 nuostatos ir bendrieji Sąjungos teisės principai, taip pat nacionalinės teisės aktai, susiję su poveikio aplinkai vertinimu.
91
Reikia pažymėti, kad, priešingai nei nacionalinės teisės aktai, Reglamento 2021/2115 nuostatos ir bendrieji Sąjungos teisės principai yra dalis taisyklių, kurių laikymąsi siūlomais BŽŪP SP Komisija tikrina per Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 4 dalyje numatytą patvirtinimo procedūrą (žr. šios nutarties 47 punktą).
92
Darytina išvada, jog tikrinant ginčijamo sprendimo teisėtumą galima patikrinti, ar, kaip tvirtina ieškovė, Komisija neturėjo patvirtinti pasiūlyto Ispanijos BŽŪP SP dėl to, kad jis neatitinka visų Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 4 dalyje numatytų sąlygų.
93
Todėl nepriimtinumu grindžiamame prieštaravime nurodytas nepriimtinumo pagrindas, paremtas tuo, kad pažeidimai, kuriais remiamasi ginčijant ginčijamą sprendimą, priskirtini tik Ispanijos BŽŪP SP, t. y. Ispanijos valdžios institucijoms, turi būti atmestas, kiek tai susiję su pažeidimais, kurių nagrinėjimas atliekamas vykdant Reglamento 2021/2115 118 straipsnio 4 dalyje numatytą suderinamumo kontrolę, primintą šios nutarties 91 punkte. Taigi ieškinys neturi būti atmestas remiantis šiuo nepriimtinumo pagrindu, nors argumentai, grindžiami nacionalinės teisės aktų nesilaikymu, turi būti atmesti.
Dėl teisės pareikšti ieškinį
94
Komisija teigia, kad ieškinys nepriimtinas, nes ieškovė neturi teisės jo pareikšti. Priešingai, nei reikalaujama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, ginčijamas sprendimas nėra nei tiesiogiai, nei konkrečiai susijęs su ieškove, be to, ginčijamas sprendimas skirtas tik Ispanijos Karalystei.
95
Ieškovė mano, kad ji atitinka tiesioginės ir konkrečios sąsajos sąlygas.
96
Pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, taip pat dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, kurie tiesiogiai su juo susiję ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių.
97
Nagrinėjamu atveju ginčijamas sprendimas skirtas Ispanijos Karalystei, o ne ieškovei. Šiomis aplinkybėmis pirmasis atvejis, kai fizinis ar juridinis asmuo turi teisę pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, turi būti atmestas.
98
Taigi reikia išnagrinėti, ar antrasis arba trečiasis atvejai, kai pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą fiziniam ar juridiniam asmeniui pripažįstama teisė pareikšti ieškinį dėl akto, kuris nėra jam skirtas, gali atitikti nagrinėjamą atvejį. Antruoju atveju ieškinys gali būti pareikštas su sąlyga, kad šis aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su ieškinį pareiškusiu fiziniu ar juridiniu asmeniu. Trečiuoju atveju toks asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, jei šis aktas yra tiesiogiai su juo susijęs (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Telefónica / Komisija, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 19 punktas; 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, 44 punktas ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Stichting Woonlinie ir kt. / Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, 31 punktas).
99
Šioje byloje Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia reikia išnagrinėti trečiąjį atvejį, o paskui prireikus – antrąjį atvejį.
Dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinamo priemonių, egzistavimo
100
Komisija mano, kad dėl ginčijamo sprendimo, net jeigu jis galėtų būti laikomas reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu, Ispanijos valdžios institucijos turi imtis įgyvendinamo priemonių, t. y. priimti BŽŪP SP, kurio dalis yra ginčijama priemonė, įgyvendinti būtinus teisės aktus.
101
Ieškovė ginčija, kad jeigu ginčijamas sprendimas turėtų būti laikomas reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu, dėl jo reikėtų patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.
102
Neatsižvelgiant į ginčijamo sprendimo, kaip reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, pobūdį, šiuo atveju pakanka išnagrinėti, ar dėl jo reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones.
103
Kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas, norint įvertinti, ar dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, būtina remtis asmens, siekiančio pasinaudoti teise pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, padėtimi. Taigi nesvarbu, ar dėl nagrinėjamo akto reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones kitiems asmenims (žr. 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo European Union Copper Task Force / Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
104
Be to, šiuo klausimu nesvarbu, ar tokios priemonės yra mechaninio pobūdžio (žr. 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo European Union Copper Task Force / Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
105
Pagal Reglamento 2021/2115 9 straipsnio trečią pastraipą valstybės narės, vadovaudamosi pagal to paties reglamento 118 straipsnį Komisijos patvirtintais BŽŪP SP, nustato teisinę sistemą, pagal kurią ūkininkams ir kitiems paramos gavėjams teikiama Sąjungos parama. Jos įgyvendina tuos Komisijos patvirtintus BŽŪP SP.
106
Taigi BŽŪP SP yra dokumentas, kuriuo remdamasi kiekviena valstybė narė įgyvendina BŽŪP laikotarpiu nuo 2023 m. sausio 1 d. iki 2027 m. gruodžio 31 d.
107
Šiomis aplinkybėmis ginčijamai priemonei, galinčiai sukelti teisinių padarinių ieškovės ekonominei veiklai, įgyvendinti reikalingos nacionalinės įgyvendinimo priemonės. Be to, tokių įgyvendinimo priemonių egzistavimą patvirtina Real Decreto sobre la aplicación, a partir de 2023, de las intervenciones en forma de pagos directos y el establecimiento de requisitos comunes en el marco del Plan Estratégico de la Política Agrícola Común, y la regulación de la solicitud única del sistema integrado de gestión y control (Karaliaus dekretas dėl intervencinių priemonių tiesioginių išmokų forma įgyvendinimo nuo 2023 m. ir bendrų reikalavimų pagal BŽŪP SP nustatymo ir dėl bendrosios paraiškos integruotai administravimo ir kontrolės sistemai reglamentavimo) projektas, kurį parengė Ispanijos Karalystė siekdama įgyvendinti Ispanijos BŽŪP SP ir kurį ieškovė pateikė savo pastabų dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo priede.
108
Taigi, kadangi ginčijamu sprendimu tik patvirtintas Ispanijos BŽŪP SP, kuriame numatyta ginčijama priemonė, ir kadangi Ispanijos Karalystė turi ją ir visą minėtą BŽŪP SP įgyvendinti, šis sprendimas gali sukelti teisinių padarinių ieškovei tik taikant nacionalines įgyvendinimo priemones.
109
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad dėl ginčijamo sprendimo ieškovės atžvilgiu reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.
110
Todėl ieškovė, ginčydama ginčijamą sprendimą, negali remtis SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu trečiuoju atveju.
111
Toliau reikia išnagrinėti, ar ieškovės teisė pareikšti ieškinį gali būti grindžiama antruoju atveju, nurodytu šios nutarties 98 punkte, pagal kurį reikalaujama, kad ginčijamas sprendimas būtų tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su ieškove. Šiuo tikslu pirmiausia reikia išnagrinėti antrąją iš šių dviejų sąlygų.
Dėl konkrečios sąsajos
112
Pagal suformuotą jurisprudenciją kitas fizinis ar juridinis asmuo nei tas, kuriam skirtas aktas, gali tvirtinti, jog šis aktas yra su juo konkrečiai susijęs, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, tik tokiu atveju, jeigu šis aktas daro jam poveikį dėl tam tikrų jam būdingų savybių arba faktinės padėties, kuri jį išskiria iš kitų asmenų ir dėl to individualizuoja jį taip pat, kaip ir asmenį, kuriam aktas skirtas (1963 m. liepos 15 d. Sprendimas Plaumann / Komisija, 25/62, EU:C:1963:17, p. 223; taip pat žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Stichting Woonlinieir kt. / Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
113
Komisija mano, kad nors ginčijamas sprendimas susijęs su ieškove, tai tik dėl objektyvaus jos, kaip žemės ūkio operatorės, statuso, kaip ir bet kurio kito veiklos vykdytojo, kurio padėtis yra ar gali būti tokia pati, atveju. Be to, jos teigimu, grupės, kuriai ginčijamas sprendimas daro didžiausią poveikį, nebuvo galima nustatyti tuo metu, kai jis buvo priimtas, nes nebuvo pateiktos paraiškos dėl bazinės pajamų paramos tvarumui didinti remiantis nacionaline teisine sistema, reglamentuojančia jos teikimą pagal Ispanijos BŽŪP SP.
114
Ieškovė tvirtina, kad ji atitinka konkrečios sąsajos sąlygą, nes priklauso apibrėžtam ekonominės veiklos vykdytojų ratui, kurį ginčijamo sprendimo priėmimo metu buvo galima lengvai nustatyti, dėl, viena vertus, jos, kaip žemės ūkio įmonės, užsiimančios ekstensyviuoju ūkininkavimu dideliame hektarų skaičiuje, statuso ir, kita vertus, jos, kaip bazinės pajamų paramos tvarumui didinti, kuri siektų daugiau nei 200000 EUR, jei ginčijama priemonė neegzistuotų, gavėjos, statuso. Taigi priėmus ginčijamą sprendimą ieškovė nebegalėjo gauti šios didesnės nei 200000 EUR paramos sumos.
115
Šiuo klausimu iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad jei aktas paveikia grupę asmenų, kurie buvo nustatyti arba kuriuos buvo galima nustatyti priimant šį aktą dėl šios grupės nariams būdingų kriterijų, šis aktas gali būti konkrečiai susijęs su tais asmenimis tiek, kiek jie sudaro apibrėžtą ekonominės veiklos vykdytojų grupę, ir būtent taip gali būti tuomet, kai aktu pakeičiamos prieš jį priimant asmens įgytos teisės (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Stichting Woonlinie ir kt. / Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, 46 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
116
Tačiau galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems taikoma priemonė, skaičių ar net tapatybę nereiškia, kad ši priemonė turi būti laikoma konkrečiai susijusia su šiais subjektais, jei ji taikoma atsižvelgiant į atitinkamame akte apibrėžtą objektyvią teisinę ar faktinę situaciją (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Telefónica / Komisija, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 47 punktas).
117
Nagrinėjamu atveju ieškovė yra žemės ūkio įmonė, vykdanti veiklą, kuri patenka į ginčijamo sprendimo taikymo sritį, nes tas sprendimas susijęs su ūkininkais ir kitais potencialiais Sąjungos finansinių įnašų, numatytų Ispanijos BŽŪP SP pagal Reglamentą 2021/2115, gavėjais.
118
Vis dėlto vien tai, kad ieškovė yra žemės ūkio įmonė, potenciali Sąjungos finansinių įnašų pagal BŽŪP gavėja, nepakanka, kad ji būtų individualizuota ir išskirta iš kitų žemės ūkio įmonių, nes ginčijamoje priemonėje numatyta viršutinė riba nėra susijusi su ribota žemės ūkio įmonių grupe, bet joms skirta dėl objektyvaus jų, kaip žemės ūkio operatorių, statuso, kaip ir bet kuriam kitam ekonominės veiklos vykdytojui, kurio padėtis yra ar gali būti tokia pati.
119
Be to, vien dėl to, kad ieškovė turėjo teisę gauti bazinės pajamų paramos tvarumui didinti sumą, viršijančią ginčijamoje priemonėje nustatytą viršutinę ribą, ji negali būti individualizuota, nes ši teisė gauti paramą pagal bendrą ir abstrakčią taisyklę suteikiama daugeliui objektyviai nustatytų veiklos vykdytojų.
120
Be to, tokios išvados nepaneigia ieškovės argumentas, kad ji mano turinti įgytą teisę gauti didesnę nei 200000 EUR bazinę pajamų paramą tvarumui didinti remiantis Reglamento 2021/2115 23 straipsnyje nustatyta teisės į bazinę išmoką, kuria ji naudojosi pagal 2015–2022 m. BŽŪP, perskaičiavimo schemą.
121
Iš tiesų reikia konstatuoti, kad, viena vertus, ginčijamu sprendimu nekeičiamos ieškovės įgytos teisės gauti paramą, nes juo nustatoma nauja teisė dėl BŽŪP laikotarpiu nuo 2023 m. sausio 1 d. iki 2027 m. gruodžio 31 d. Tai, kad pagal Ispanijos BŽŪP SP buvo nuspręsta skirti bazinę pajamų paramą tvarumui didinti remiantis teisių į išmokas, kurių vieneto vertė nustatoma taikant konvergencijos mechanizmą, pagal kurį jų vertė proporcingai suderinama su jų verte, nustatyta pagal Reglamentą Nr. 1307/2013 įgyvendinant 2015–2022 m. BŽŪP, metodu, neleidžia konstatuoti, jog ieškovė turi įgytą teisę į bazinę pajamų paramą tvarumui didinti, kaip nustatyta Reglamente 2021/2115. Todėl pagal pastarojo reglamento 23 ir 24 straipsniuose pasiūlytą mechanizmą teisė gauti minėtą paramą nesuteikiama kiekvienam žemės ūkio operatoriui.
122
Tačiau ginčijamo sprendimą priėmimo dieną visiškai nebuvo galima nustatyti žemės ūkio operatorių, kuriems turėjo būti taikoma ši viršutinė riba, nes bet kuriuo atveju ginčijamos priemonės taikymas suponavo, kad atitinkami operatoriai pateikia paraišką bazinei pajamų paramai tvarumui didinti gauti remdamiesi nacionaline teisine sistema, kurią Ispanijos Karalystė nustatė taikydama savo BŽŪP SP pagal Reglamento 2021/2115 9 straipsnį.
123
Taigi ginčijamas sprendimas susijęs su ieškove tik dėl jos, kaip žemės ūkio įmonės, statuso, kaip ir su bet kuriuo kitu ekonominės veiklos vykdytoju, kurio padėtis yra ar gali būti tokia pati.
124
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog ieškovė nepagrįstai tvirtina, kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai su ja susijęs.
125
Kadangi tiesioginės ir konkrečios sąsajos su aktu, kurį prašoma panaikinti, sąlygos yra kumuliacinės, darytina išvada, jog, nesant reikalo nagrinėti, ar ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai susijęs su ieškove, ji neįrodė, kad turi teisę pareikšti ieškinį dėl šio sprendimo.
126
Tokios išvados nepaneigia ieškovės argumentas, kad teisė į veiksmingą teisminę gynybą, be kita ko, įtvirtinta Chartijos 47 straipsnyje, reikalauja, kad ieškinys dėl ginčijamo sprendimo būtų pripažintas priimtinu Bendrajame Teisme. Jos teigimu, Ispanijos BŽŪP SP teisėtumo negalima ginčyti nacionaliniame teisme, nes Komisijai pateiktas pasiūlymas dėl BŽŪP SP nėra administracinis aktas, kurį galima ginčyti.
127
Kalbant apie veiksmingos teisminės apsaugos principą, pažymėtina, kad Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, jog kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
128
Šiuo klausimu reikia primintina, kad nors SESV 263 straipsnyje numatytos priimtinumo sąlygos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į pagrindinę teisę į veiksmingą teisminę gynybą, toks aiškinimas negali lemti toje Sutartyje aiškiai numatytų sąlygų nesilaikymo (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlementas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 98 punktą bei jame nurodytą jurisprudenciją ir 2017 m. vasario 28 d. Nutarties NF / Europos Vadovų Taryba, T‑192/16, EU:T:2017:128, 74 punktą).
129
Teisingumo Teismas priminė, kad pagal Chartijos 47 straipsnį suteikiama apsauga nereikalauja, jog teisės subjektas galėtų besąlygiškai pareikšti ieškinį dėl Sąjungos aktų panaikinimo tiesiogiai Sąjungos teisme (2020 m. spalio 28 d. Sprendimo Associazione GranoSalus / Komisija, C‑313/19 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2020:869, 62 punktas).
130
Reikia pridurti, kad veiksminga teisminė apsauga turi būti vertinama atsižvelgiant ir į nacionalinių teismų teikiamą apsaugą. Iš tiesų valstybės narės turi nustatyti teisminės gynybos priemonių ir procedūrų, leidžiančių užtikrinti pagrindinę teisę į veiksmingą teisminę gynybą, sistemą (žr. 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo European Union Copper Task Force / Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, 116 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
131
Šiuo atveju reikia pažymėti, kad ginčijamai priemonei reikalingos nacionalinės įgyvendinimo priemonės (žr. šios nutarties 107 punktą).
132
Iš tiesų, kaip matyti iš šios nutarties 105–109 punktuose primintų aplinkybių, BŽŪP SP yra tik dokumentas, kuriuo remdamasi kiekviena valstybė narė įgyvendina BŽŪP laikotarpiu nuo 2023 m. sausio 1 d. iki 2027 m. gruodžio 31 d., priimdama nacionalinę teisinę sistemą. Be to, tokių įgyvendinimo priemonių buvimą patvirtina šios nutarties 107 punkte minėtas Karaliaus dekreto projektas.
133
Iš to matyti, kad vien ieškovės argumentas, grindžiamas veiksmingos teisminės gynybos nebuvimu, neleidžia pagrįsti šio ieškinio priimtinumo.
134
Todėl reikia pritarti Komisijos pareikštam nepriimtinumu grindžiamam prieštaravimui ir pripažinti šį ieškinį nepriimtinu, nesant reikalo priimti sprendimo dėl prašymo pateikti dokumentą (žr. šios nutarties 8 punktą).
135
Remiantis Procedūros reglamento 142 straipsnio 2 dalimi, įstojimas į bylą netenka savo dalyko, be kita ko, kai ieškinys pripažįstamas nepriimtinu. Taigi šiuo atveju nebereikia priimti sprendimo dėl Ispanijos Karalystės pateikto prašymo įstoti į bylą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
136
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
137
Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (devintoji kolegija)
nutaria:
1.
Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.
2.
Nebereikia priimti sprendimo dėl Ispanijos Karalystės pateikto prašymo įstoti į bylą.
3.
Priteisti iš Complejo Agrícola Las Lomas, SL
, bylinėjimosi išlaidas.
4.
Ispanijos Karalystė padengia savo išlaidas, susijusias su prašymu įstoti į bylą.
Priimta 2024 m. spalio 17 d. Liuksemburge.
Kancleris
V. Di Bucci
Pirmininkas
L. Truchot
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.