62019CC0343
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2020 m. balandžio 2 d. (
1
)
Byla C‑343/19
Vereins für Konsumenteninformation
prieš
Volkswagen AG
(Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas, Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 – Teismų jurisdikcija bylose dėl deliktinės arba kvazideliktinės atsakomybės – Žalą sukėlusio įvykio vieta – Išmetamųjų dujų verčių klastojimas automobilių varikliuose“
1.
1976 m. Teisingumo Teismas pirmą kartą nagrinėjo klausimą, į kurį neatsakė teisės aktų leidėjas Briuselio konvencijos 5 straipsnio 3 punkte (
2
). Jis turėjo nuspręsti, ar siekiant nustatyti teismų jurisdikciją „vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis“, yra ta vieta, kurioje patirta ši žala, ar veikiau vieta, kurioje įvyko ją sukėlęs įvykis (
3
).
2.
Siekdamas pateikti tarptautinės teismų jurisdikcijos paskirstymo valstybėms narėms sistemai naudingą išaiškinimą, Teisingumo Teismas dar kartą turėjo galimybę išnagrinėti abu siejamuosius veiksnius. Sprendimas (tos bylos atveju jis buvo labiausiai pagrįstas) tapo taisykle. Vertinant vien teoriškai jis turi prasmę, nes tam, kad kiltų bet kokia deliktinė atsakomybė, reikia įvykio, žalos ir juos siejančio priežastinio ryšio.
3.
Praktiniu požiūriu sprendimas nėra toks aiškus, išskyrus paprastus atvejus, kaip antai nagrinėtą Sprendime Bier. Konkrečiai kalbant, jis nelabai aiškus tuo atveju, kai žala pagal savo pobūdį neturi turtinės išraiškos: taip yra tuomet, kai žala susijusi ne su asmens fizine neliečiamybe ar tam tikru daiktu, o apskritai su turtu.
4.
Teisingumo Teismas, šias problemas nagrinėjęs įvairiomis progomis ir įvairiais aspektais (
4
), dabar turi progą patikslinti savo jurisprudenciją dėl Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 dalies (
5
).
I. Teisinis pagrindas. Reglamentas Nr. 1215/2012
5.
16 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„jurisdikcija turėtų būti nustatoma ne tik pagal atsakovo nuolatinę gyvenamąją (buveinės) vietą, bet ir pagal kitą alternatyvų jurisdikcijos pagrindą, atsižvelgiant į glaudų ryšį tarp teismo ir bylos arba siekiant padėti tinkamai vykdyti teisingumą. Glaudaus ryšio reikalavimas turėtų užtikrinti teisinį tikrumą [saugumą] ir padėti išvengti galimybės pareikšti atsakovui ieškinį valstybės narės, kurios jis negalėjo pagrįstai numatyti, teisme. Tai ypač svarbu sprendžiant ginčus, susijusius su nesutartinėmis prievolėmis, kylančiomis iš privatumo ir asmeninių teisių, įskaitant šmeižtą, pažeidimų“.
6.
II skyriuje „Jurisdikcija“ yra skirsniai „Bendrosios nuostatos“ (4, 5 ir 6 straipsniai) ir „Specialioji jurisdikcija“ (7, 8 ir 9 straipsniai).
7.
4 straipsnyje numatyta:
„1.   Pagal šį reglamentą asmenims, kurių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškiniai turi būti pareiškiami tos valstybės narės teismuose, neatsižvelgiant į šių asmenų pilietybę.
<…>“
8.
7 straipsnyje įtvirtinta:
„Asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas:
<…>
2)
bylose dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto – vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismuose;
<…>“
II. Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9.
Vereins für Konsumenteninformation (toliau – VKI) yra Austrijoje įsteigta vartotojų organizacija. Jos veiklos tikslas, be kita ko, yra ginant vartotojų teises reikšti teismuose ieškinius, šiuo tikslu jai perleistus vartotojų.
10.
2018 m. rugsėjo 6 d. VKI prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškė ieškinį Volkswagen AG – pagal Vokietijos teisę Vokietijoje įsteigtai bendrovei, šioje šalyje gaminančiai motorines transporto priemones.
11.
VKI savo ieškinyje reiškia jai perleistus 574 transporto priemonių pirkėjų reikalavimus dėl žalos atlyginimo. Be to, ji prašo pripažinti Volkswagen atsakinga už dar neįvertintą būsimą žalą. Abu reikalavimai susiję su tuo, kad įsigytose transporto priemonėse buvo sumontuotas valdiklis (klastojimo programinė įranga), dėl kurio, tikrinant ant bandymų stendo, tikros išmetamų dujų vertės buvo slepiamos pažeidžiant Sąjungos teisės aktus (
6
).
12.
VKI teigia, kad visi jai savo teises perleidę vartotojai Austrijoje iš koncesiją turinčio specializuoto platintojo arba iš privataus pardavėjo įsigijo transporto priemonių, kuriose buvo įrengtas Volkswagen sukurtas variklis. Šios transporto priemonės įsigytos iki 2015 m. rugsėjo 18 d., kai buvo viešai paskelbta apie tai, kad gamintojas klastojo išmetamųjų dujų duomenis.
13.
VKI mano, kad žala transporto priemonių savininkams kyla dėl to, kad tuo atveju, jeigu jie būtų žinoję apie nurodytą klastojimą, tikriausiai nebūtų įsigiję tų transporto priemonių arba būtų įsigiję jas už mažesnę kainą. Transporto priemonės, kuriose išmetamųjų dujų duomenys suklastoti, kainos ir faktiškai sumokėtos kainos skirtumas yra žala, padaryta dėl pasitikėjimo, ir ją reikia kompensuoti. VKI savo reikalavimą papildomai grindžia aplinkybe, kad transporto priemonių, kurių išmetamųjų dujų duomenys suklastoti, vertė tiek naujų, tiek naudotų automobilių rinkoje yra daug mažesnė, palyginti su transporto priemonių, kurių duomenys nesuklastoti, verte.
14.
VKI taip pat tvirtina, kad pirkėjų patirta žala padidėjo dėl didesnio suvartojamų degalų kiekio, suprastėjusių šių transporto priemonių ar jų variklio eksploatacinių savybių arba didesnio nusidėvėjimo. Be to, numatoma, kad transporto priemonių, kurių išmetamųjų dujų duomenys suklastoti, rinkos vertė sumažės dar labiau ir kad dėl jų gali būti patirta kitos žalos, pavyzdžiui, jei bus uždrausta jas vairuoti arba bus panaikintas leidimas jas eksploatuoti. Ieškinio pareiškimo momentu tam tikros nurodytos žalos dar nebuvo galima įvertinti arba ji dar nebuvo atsiradusi, todėl šiuo klausimu VKI reikalauja tik pripažinti tokią žalą.
15.
Teismo, kuriame VKI pareiškė ieškinį, tarptautinę jurisdikciją ji grindžia reglamento 7 straipsnio 2 punktu.
16.
Volkswagen prašo atmesti VKI reikalavimus ir ginčija prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo tarptautinę jurisdikciją.
17.
Šiomis aplinkybėmis Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas, Austrija) pateikė šį prejudicinį klausimą:
„Ar 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 7 straipsnio 2 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, „vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis“, gali būti laikoma ta vieta valstybėje narėje, kurioje atsirado žala, jeigu šią žalą sudaro išimtinai finansiniai nuostoliai, tiesiogiai sukelti neteisėto veiksmo, įvykusio kitoje valstybėje narėje?“
III. Analizė
A. Įvadas
18.
Visada buvo sudėtinga aiškinti reglamento 7 straipsnio 2 punktą, kuriame ieškovui suteikiama galimybė kreiptis ne į bendrąją, o į alternatyviąją jurisdikciją turintį teismą (t. y. ne į valstybėje narėje esantį atsakovo gyvenamosios vietos teismą, numatytą reglamento 4 straipsnio 1 dalyje) (
7
).
19.
Kadangi atvejų, kuriais galima pagrįsti ieškinį „dėl delikto arba kvazidelikto“, yra daug ir jie nevienodi, Teisingumo Teismas nuostatą turėjo aiškinti labai skirtingomis aplinkybėmis; bėgant laikui šios aplinkybės taip pat keitėsi ir nebeatitiko tų, kurios numatytos priimant nuostatą (
8
). Teisingumo Teismas turėjo šią nuostatą pritaikyti ir išplėtoti, nagrinėdamas valstybių narių perduotus prašymus priimti prejudicinius sprendimus (
9
).
20.
Vis dėlto yra kelios nuostatos aiškinimo taisyklės, kurios nekinta: pagrindinę funkciją atlieka principai, kuriais vadovaujamasi aiškinant šią nuostatą, t. y. šalių galimybės numatyti taisykles principas ir principas, pagal kurį jurisdikciją turintį teismą ir ginčą sieja glaudus ryšys; siekiama užtikrinti, kad taikant jurisdikcijos apibrėžimo sistemą specialioji taisyklė išliktų veiksminga, – vis dėlto pagal šią sistemą negalima taikyti plataus aiškinimo (
10
); ši taisyklė yra neutrali šalių atžvilgiu. Bet kuriuo atveju nuostata aiškinama savarankiškai ir šis aiškinimas nepriklauso nei nuo „įvykio“ bei „žalos“ apibrėžčių nacionalinėje teisėje, nei nuo civilinei atsakomybei taikomos materialinės sistemos (
11
).
21.
Pagal reglamento 7 straipsnio 2 punktą teismą ir ginčą turi sieti itin glaudus ryšys. Šis ryšys padeda užtikrinti teisinį saugumą ir išvengti galimybės ieškinį atsakovui pareikšti valstybės narės, kurios jis negalėjo pagrįstai numatyti, teisme. Be to, toks ryšys padeda užtikrinti gerą teisingumo vykdymą ir tinkamą bylos nagrinėjimą (
12
).
22.
Kai neteisėta veika įvykdoma ir jos pasekmių atsiranda skirtingose valstybėse narėse, jurisdikciją turi dviejų valstybių teismai, nes pripažįstama, kad deliktinės atsakomybės srityje abi vietos yra glaudžiai susijusios su ginču. Šiomis aplinkybėmis ieškovas, pareikšdamas ieškinį, gali pasirinkti vieną iš dviejų valstybių.
23.
Taigi reglamento 7 straipsnio 2 punkte įtvirtinta taisyklė išlieka veiksminga; ji taptų neveiksminga, jeigu nuostata būtų aiškinama tik kaip apimanti žalą sukėlusio įvykio vietą, nes ši vieta dažnai sutampa su atsakovo gyvenamąja vieta (
13
). Nuostatos dėl jurisdikciją turinčių dviejų valstybių teismų nebuvo atsisakyta jokiu atveju (
14
).
24.
Reglamento 7 straipsnio 2 punkte teismo vieta numatyta ne tam, kad būtų apsaugotas ieškovas. Nors sisteminiu požiūriu būtų galima suprasti, kad šiuo punktu kompensuojama taisyklė actor sequitor rei (
15
), tas punktas nereiškia, jog jį taikant pagal sistemą turi būti pasirenkami aukos gyvenamosios vietos valstybės teismai (forum actoris) (
16
). Juos pasirinkti buvo leista tik tuo atveju, kai (ir dėl to, kad) vietovė, kurioje yra aukos gyvenamoji vieta, taip pat yra žalos atsiradimo vieta (
17
).
25.
Remdamasis šiais veiksniais ir juos siedamas Teisingumo Teismas parengė reglamento 7 straipsnio 2 punkto aiškinimo taisykles, susijusias su „žalos atsiradimo vieta“; vienos taisyklės yra bendro pobūdžio, kitos skirtos konkrečioms sritims:
–
apskritai, kiek tai aktualu nagrinėjamu atveju, Teisingumo Teismas atmetė nereikšmingas žalos kategorijas: pagal nuostatą svarbu yra tik pradinė, o ne išvestinė (vėliau patirta) žala (
18
) ir tik tiesioginės aukos, o ne „netiesiogiai“ patirta žala (
19
),
–
dėl tam tikrų konkrečių sričių (pavyzdžiui, atsakomybės už asmeninių teisių pažeidimą, padarytą internete) pažymėtina, kad Teisingumo Teismas leido taikyti pagrindinių aukos interesų centro kriterijų (
20
). Taip jis užtikrino, kad būtų išlaikyta teisės turėtojui naudinga pusiausvyra, kompensuojant tai, kad internetas veikia pasauliniu mastu (
21
).
26.
Tuo atveju, kai nurodyta žala yra vien finansinė, Teisingumo Teismas įtvirtino tam tikrus kriterijus; jais remsiuosi toliau.
B. Atsakymas į prejudicinį klausimą
27.
Siekiant atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, panašų į tą, dėl kurio anksčiau priimtas Sprendimas Universal, visų pirma reikia nustatyti, kokio pobūdžio yra nurodyta žala: pradinė ar išvestinė, turtinė ar vien finansinė (
22
). Taip pat reikia nustatyti, ar subjektai, kurie kaip kreditoriai, turintys teisę į prašomą kompensaciją, perleido savo teises VKI, yra tiesioginės, ar netiesioginės aukos.
28.
Vėliau, atsižvelgiant į žalos vertinimą, reikės patikslinti vietą, kuri yra reikšminga nustatant jurisdikciją.
29.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar atsižvelgiant į informaciją apie numatomumą ir artumą galima ištaisyti sprendimą, priimtą atliekant ankstesnius veiksmus. Manau, kad jau dabar svarbu nurodyti, jog teigiamas atsakymas reikštų, kad iš esmės keičiamas reglamento 7 straipsnio 2 punkto aiškinimas ir taikymas, kuriais remiamasi iki šiol.
30.
Savo pastabose dalyvaujančios šalys nurodė kitų abejonių dėl nuostatos aiškinimo, tačiau šiuo klausimu sprendimo nepateiksiu, nes tos abejonės neminimos nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (
23
).
1.
Žalos pobūdis: pradinė, išvestinė, turtinė ar finansinė žala. Tiesioginės ar netiesioginės aukos
31.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas žala laiko pačią programinę įrangą – ją integravus į transporto priemonę ši buvo sugadinta. Jis pripažįsta, kad tai yra pradinė žala, o įsigijusių asmenų turto vertės sumažėjimas – vien išvestinė žala (
24
).
32.
Šis teismas taip pat nurodo žalos patyrusius asmenis: tai VKI atstovaujami vartotojai arba visi automobilių įsigiję asmenys, pradedant koncesiją turinčiais pirmaisiais platintojais ir importuotojais. Antruoju atveju subjektai, kurių teises gina VKI ir kurie grandinėje yra paskutiniai, nėra tiesioginės aukos.
33.
Nagrinėjant žalos pobūdį, žalą sukėlusių įvykių sritį reikia atskirti nuo jų sukeltų pasekmių (žalos) srities:
–
daiktų (su trūkumais ar be jų) gamyba patenka į pirmąją sritį. Teisingumo Teismas taip nusprendė Sprendime Zuid-Chemie dėl atsakomybės už žalą, patirtą dėl prekės su trūkumais (
25
),
–
žala (rectius, nuostoliai) yra įvykių neigiamos pasekmės teisinių ieškovo interesų, kuriems taikoma apsauga, srityje (
26
).
34.
Remiantis šia prielaida, nagrinėjamoje byloje žalą sukėlęs įvykis yra programinės įrangos, pakeičiančios duomenis apie išmetamųjų dujų kiekį, sumontavimas gaminant transporto priemonę.
35.
Manau, kad dėl šio įvykio atsiradusi žala yra pradinė ir turtinė žala.
36.
Įsigijus daiktą įprastomis aplinkybėmis (nesant jokio jo trūkumo), turtas, kurio dalimi jis tampa, padidėja bent to daikto vertei lygia verte (pirkimo–pardavimo atveju ši vertė yra už daiktą sumokėta kaina).
37.
Kai transporto priemonės vertė jau perkant yra mažesnė už sumokėtą kainą, nes transporto priemonė įsigyjama su pradiniu trūkumu, ši kaina neatitinka gautos vertės. Kadangi sumokėta kaina ir už ją gautos prekės turtinė vertė skiriasi, įsigyjant transporto priemonę kartu patiriama turtinė žala (vis dėlto ši žala nustatoma tik vėliau).
38.
Ar tai, kad transporto priemonė egzistuoja kaip materialus daiktas, trukdo žalą laikyti turtine? Aš taip nemanau. Viešai paskelbus apie tikrąsias automobilių savybes juos įsigiję asmenys suprato ne tai, kad neturi automobilio ar kad turi kitą automobilį, o tai, kad automobilio vertė yra mažesnė ir galiausiai jų turtas mažesnis. Transporto priemonė, kaip fizinis daiktas, rodo, kad sumažėjo turtas, ir leidžia nustatyti priežastis, dėl kurių jis sumažėjo. Vis dėlto šiuo atveju dėl transporto priemonės nepasikeičia neturtinis žalos, kurią pirkėjai patyrė dėl programinės įrangos suklastojimo, pobūdis.
39.
Kartoju, šis turto sumažėjimas yra pradinis ir neišvestinis: turtas sumažėjo tiesiogiai dėl žalą sukėlusio įvykio (neteisėtai pakeisto variklio), o ne dėl anksčiau ieškovo patirtos žalos, atsiradusios dėl to paties įvykio.
40.
Dėl aukų statuso manau, kad automobilius nusipirkę asmenys (perleidę savo teises VKI, kad jos būtų apgintos teisme) yra tiesioginės aukos, kaip tai suprantama pagal reglamento 7 straipsnio 2 punktą. Tai, kad, kaip jie nurodo, sumažėjo jų turtas, lėmė ne ankstesnė žala, kitų subjektų patirta anksčiau už juos.
41.
Iš tiesų transporto priemonės nebuvo praradusios savo vertės, kol viešai nepaskelbta apie neteisėtą variklių pakeitimą. Bet kuriuo atveju ieškovai gali būti galutiniai naudotojai, gavę transporto priemonę iš kito ankstesnio pirkėjo; vis dėlto šis pirkėjas nepatyrė jokių nuostolių, nes žala (tuo metu nematoma) nustatyta tik vėliau ir nuo tada ją patiria savininkas. Dėl šios priežasties negalima kalbėti apie pirmųjų pirkėjų žalos poveikį vėlesniems pirkėjams.
2.
Žalą sukėlusio įvykio vieta
42.
Nacionalinis teismas pateikia klausimą tik dėl žalos atsiradimo vietos nustatymo, o ne dėl žalą sukėlusio įvykio vietos. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai matyti, kad šis teismas mano, jog žalą sukėlusio įvykio vieta buvo ta vieta, kurioje pagamintos suklastotos transporto priemonės, t. y. Vokietija.
43.
Taigi pagal bendrąją taisyklę transporto priemonių gamintojas, kaip Vokietijoje įsteigtas subjektas, iš esmės patenka į šios valstybės narės teismų jurisdikciją. Vis dėlto, kadangi ieškinys pareikštas dėl delikto ar kvazidelikto, šis subjektas taip pat turi būti atsakovas kitoje valstybėje narėje, būtent žalos atsiradimo vietos teismuose.
3.
Žalos atsiradimo vieta
a)
Bendras požiūris
1) Vien finansinės žalos atsiradimo vietos nustatymas pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją
44.
Kaip jau nurodžiau, VKI ieškinys grindžiamas ne turtine žala, padaryta asmeniui ar daiktui, o vien finansine žala.
45.
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją žalos atsiradimo vieta yra ta vieta, kurioje konkrečiai pasireiškia neigiamos žalą sukėlusio įvykio pasekmės (
27
).
46.
Kadangi nepadaryta fizinės žalos, nustatyti tokią vietą sunku ir neaiškumų atsiranda jau proceso pradžioje. Atsižvelgiant į tai, kad tokios žalos nepadaryta, kartu kyla abejonių, ar minėtą vietą reikia pasirinkti kaip jurisdikcijos taisyklę taikant reglamento 7 straipsnio 2 punktą. Nestebina tai, kad prašymuose priimti prejudicinį sprendimą, pateiktuose anksčiau už šį prašymą, Teisingumo Teismui buvo siūloma nesirinkti vienos iš vietų – žalą sukėlusio įvykio arba žalos atsiradimo vietos – tais atvejais, kai žala yra tik turtinė (
28
).
47.
Iš tiesų yra argumentų, kuriais grindžiamas toks pasiūlymas. Taikant nuostatą neprivaloma, kad jurisdikciją turėtų dviejų valstybių teismai; tokia jurisdikcija pateisinama dėl to ir su sąlyga, kad jurisdikcijos suteikimas atitinka „[bet kurį] objektyv[ų] tiksl[ą] įrodymų arba proceso organizavimo atžvilgiu“ (
29
). Sprendime Bier įtvirtintu aiškinimu buvo siekiama ne susumuoti teismus, kuriuose galima pareikšti ieškinius dėl deliktinės atsakomybės, o veikiau neatmesti siejamųjų veiksnių, svarbių analizuojant reikšmingus tų ieškinių elementus – žalą sukėlusį įvykį ir žalą.
48.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad „žalos atsiradimo vietos“ nereikėtų rinktis tais atvejais, kai (
30
): a) atsižvelgiant į šios žalos pobūdį negalima nustatyti, kur yra patirta žala, atliekant paprastą tyrimą (
31
); b) vieta turi būti nustatyta remiantis fikcijomis (
32
); c) tyrimas turėtų baigtis nenumatytoje vietoje arba vietoje, kurią ieškovas gali suklastoti (
33
).
49.
Taip pat priminsiu, kad 2002 m. vasario 19 d. Sprendime Besix Teisingumo Teismas paneigė, jog Briuselio konvencijos 5 straipsnio 1 punktas (dabar reglamento 7 straipsnio 1 punktas) yra taikomas įsipareigojimui, kurio „konkrečios vietos negalima nustatyti ir kurio taip pat negalima susieti su teismu, tinkamiausiu nagrinėti su šiuo įsipareigojimu susijusius ginčus“ (
34
).
50.
Kadangi reglamento 7 straipsnio 1 ir 2 punktais siekiama tų pačių artumo ir numatomumo tikslų, 1 punktui galiojantis sprendimas taip pat galėtų būtų taikomas 2 punktui.
51.
Žinoma, Teisingumo Teismas nepanaikino žalos atsiradimo vietos teismų jurisdikcijos tuo atveju, kai žala yra tik turtinė (
35
). Vis dėlto, nors jis griežtai ir neatmetė galimybės pasirinkti vieną iš minėtų vietų, kartais jo sprendimas yra panašus į šį. Argumentai nevienodi, kaip matyti iš bylų, kuriose nagrinėtas turto praradimas dėl konkurencijos teisės pažeidimų (
36
), palyginti su bylomis, kuriose turto praradimas susijęs su nesėkmingomis investicijomis.
52.
Kai kada Teisingumo Teismas žalą sieja su atsakovo veiklos nulemtu neveikimu ar aplinkybe, kurie, logiška, tiesiogiai atsirado anksčiau už patirtą žalą ir kurių reikšmę geriausiai galima įvertinti, nors ir nevisiškai, kaip yra tuomet, kai žala atsiranda dėl neveikimo.
–
Jis tai darė 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendime Concurrence, kuriame nagrinėtas pasirinktinės distribucijos tinklas: žala, kurios galėjo reikalauti platintojas, buvo pardavimo apimties sumažėjimas ir dėl to prarastos pajamos (
37
).
–
2018 m. liepos 5 d. Sprendime AB flyLAL-Lithuanian Airlines finansiniai nuostoliai taip pat buvo nagrinėjami kartu su sumažėjusia bendrovės pardavimo apimtimi (
38
).
–
2019 m. liepos 29 d. Sprendime Tibor-Trans įvertinta žala, t. y. papildomos išlaidos, kurios perkant sunkvežimių patirtos dėl dirbtinai iškeltų kainų: Teisingumo Teismas rėmėsi ne vieta, kurioje iš tikrųjų patirta papildomų išlaidų, o tuo, kad sunkvežimis įsigytas su karteliu susijusioje rinkoje (
39
).
53.
Tai, kad turtinė žala nurodoma remiantis akivaizdžia veikla ar aplinkybe, padeda nustatyti fizinę jos vietą teritorijoje arba tiesiogiai leidžia to nedaryti. Nematau priežasties, dėl kurios nebūtų galima šio metodo taikyti visuotinai (
40
), nors manau, kad reikia įspėti apie jo keliamą pavojų: jeigu turtinės žalos vieta būtų laikoma artimiausia vieta, kurioje ji iš tiesų atsirado, gali kilti pernelyg daug ginčų dėl „pradinės“ ir „išvestinės“ žalos kategorijų (
41
).
54.
Pats turto praradimas tapo svarbiausiu veiksniu kituose sprendimuose; juose Teisingumo Teismas pripažino, kad žala atsiranda, kai iš sąskaitos apskaitos matyti finansų sumažėjimas. Taip paprastai būna investicijų srityje (
42
).
55.
Vis dėlto šiais atvejais remiantis motyvais, susijusiais su glaudžiu teismo ir ginčo ryšiu ar su šalių galimybe numatyti, turi būti užtikrinta, kad suteikiant jurisdikciją būtų patvirtinta – remiantis kitomis kartu vertinamomis faktinėmis aplinkybėmis nei žalos atsiradimo vieta, – kad tokia vieta yra tinkama. Atsižvelgiant į šių faktinių aplinkybių atsiradimo ar susiklostymo vietą bus galima patvirtinti (arba, priešingai, reikės paneigti) įsitikinimą, kad tinkama yra vieta, pasirinkta kaip pagrindinė finansinės žalos vieta.
56.
Pagal šią (neseniai suformuotą) Teisingumo Teismo jurisprudenciją, kurią iki šiol sudaro trys sprendimai (
43
), nagrinėjant reglamento 7 straipsnio 2 punktą argumentai pateikiami dviem etapais: žalos atsiradimo vietos tyrimas yra tik vienas iš šių etapų. Nustačius žalos atsiradimo vietą, ji automatiškai nerodo, kad yra artimas ryšys ir galimybė numatyti, kaip reikalaujama, bet šia vieta remiamasi kaip atskaitos tašku, turinčiu patvirtinti kitas konkrečias bylos aplinkybes, vertinant visumą (
44
).
57.
Nors šie argumentai sudėtingi ir skiriasi nuo taikomų kitų rūšių žalai, manau, kad Teisingumo Teismo pozicija iš esmės nepasikeitė. Analizuojant svarbiausiu veiksniu nėra laikomas artumas ar galimybė numatyti, be to, neleidžiama aiškinančiajam subjektui vertinti bylos aplinkybių siekiant pagal šiuos kriterijus nustatyti tinkamiausią teismą. Dėl šio aspekto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo abejonių (
45
), todėl toliau jį nagrinėsiu išsamiau.
2) „Konkrečių aplinkybių“ kriterijaus apimtis
58.
Iki šiol suformuotoje jurisprudencijoje Teisingumo Teismas, siekdamas nustatyti su „žalos vieta“ susijusią jurisdikcijos taisyklę, remiasi bylos „konkrečiomis aplinkybėmis“.
59.
Kaip paaiškinau, tai reiškia, kad turi būti patvirtinti duomenys, įrodantys, kad vieta, nustatyta kaip „žalos“ vieta, pagal reglamento taisykles yra arti ir numatoma. Taip įvykdomi reikalavimai užtikrinti abiejų šalių teisminę gynybą ir su proceso valdymu susiję reikalavimai. Pareiga patvirtinti šiuos duomenis nėra bendra, t. y. taikoma ne visų rūšių žalai; ji numatyta arba gali būti numatyta vien turtinei žalai.
60.
Taisyklė taip pat netaikoma tam, kad bylą nagrinėjantis teismas palygintų „žalą sukėlusio įvykio vietą“ bei „žalos vietą“ ir iš jų pasirinktų tą, kuri yra tinkamiausia.
61.
Neginčiju, kad, vertinant artumo ir numatomumo požiūriu, įvykio ir žalos vietų lygiavertiškumas, įtvirtintas remiantis Sprendimu Bier, yra teorinis arba idealus. Tame pačiame sprendime nurodyta, kad negalima pasirinkti vienos iš minėtų vietų ir atmesti kitą, nes kiekviena jų „pagal aplinkybes“ (
46
) gali suteikti naudingos informacijos įrodymų ir proceso organizavimo požiūriu.
62.
Vis dėlto siekiant nuspręsti, kurį teismą rinktis – žalą sukėlusio įvykio vietos ar žalos vietos, konkrečios bylos aplinkybės nėra tinkamas kriterijus (ir Teisingumo Teismas jo nėra patvirtinęs). Pasirinkti teismą sąmoningai leista ieškovui, todėl reikia pripažinti, kad pasirinkimas visų pirma bus naudingas jam.
63.
Be to, artumo ir teisinio saugumo tikslų santykinis pobūdis yra reglamente įtvirtintos sistemos, pagal kurią paskirstoma jurisdikcija, struktūrinis požymis. Kiekviena reglamento 7 straipsnyje numatyta teismo vieta rodo, kad apskritai teisės aktų leidėjas ex ante užtikrino, kad būtų išlaikyta numatomumo ir artumo reikalavimų pusiausvyra.
64.
Atsižvelgiant į šios pusiausvyros rezultatus matyti, kad yra išlaikoma protinga abiejų principų pusiausvyra ir ją reikia išsaugoti praktiškai taikant taisyklę. Anksčiau Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad negalima paneigti rezultatų, gautų taikant reglamento 7 straipsnyje oficialiai nustatytą taisyklę, nors konkrečiu atveju jis minėjo su ginču nesusijusį teismą. Atsakovui galima iškelti bylą teisės normoje numatytos vietos teisme, net jeigu nustatyta teismo vieta nėra glaudžiausiai susijusi su ginču (
47
).
65.
Tai, kad tekste nurodomas „teism[as], kuris objektyviai gali geriausiai įvertinti, ar įvykdytos asmens, kuriam iškelta byla, atsakomybę pagrindžiančios sąlygos“ (
48
), nei metodo, nei rezultato požiūriu nereiškia, kad turi būti lyginami įvairūs teismai, galintys turėti jurisdikciją kaip įvykio ir žalos vietos teismai, siekiant kiekvienu atveju nustatyti teismą, tinkamesnį nagrinėti bylą.
66.
Šioje formuluotėje pakartojama, kad yra užtikrinta teisinio saugumo ir glaudaus ryšio su ginču principo pusiausvyra, įgyvendinama taikant teisės akto nuostatoje įtvirtintą jurisdikcijos taisyklę. Kituose sprendimuose Teisingumo Teismas vartoja kitokias formuluotes, kaip antai „itin glaudi sąsaja“ (
49
), ir jos neapima lyginimo idėjos. Manau, kad kitokios formuluotės yra tinkamesnės, nes jomis neklaidinama dėl teisės normą taikančios institucijos darbo.
3) Informacija apie „kitas konkrečias aplinkybes“
67.
Akivaizdu, kad tai, kokios yra „kitos konkrečios aplinkybės“, turinčios susiklostyti, kad būtų pagrįsta žalos atsiradimo vieta tuo atveju, kai ši žala yra tik finansinė, priklauso nuo kiekvieno ginčo: ši sąvoka apima numatomas galimybes ir rodo konkretų atvejį. Vis dėlto manau, kad apskritai tokiomis aplinkybėmis gali būti laikomos:
–
geram teisingumo vykdymui ir tinkamam proceso organizavimui svarbios aplinkybės,
–
veiksniai, galintys padėti šalims susidaryti nuomonę, kurioje vietoje turi būti bylinėjamasi arba galima pareikšti ieškinį dėl šalių veiksmų (
50
).
68.
Taip galima geriau paaiškinti duomenis, Teisingumo Teismo išvardytus Sprendime Löber (
51
), – teisės akte, kuriame įtvirtintas šis naujas veiksmų modelis. Tokie duomenys apima mokėjimo šaltinį (asmeninių ir tarpuskaitos banko sąskaitų vietą), prospektų platinimo ir sertifikatų pardavimo bei įsigijimo rinką, investuotojų tiesioginių partnerių buvimo vietą ir net gyvenamąją vietą.
69.
Galima daryti prielaidą, kad šios aplinkybės padeda įrodyti neteisėtus veiksmus, žalą ir šių veiksmų bei žalos priežastinį ryšį. Be to, tai aplinkybės, leidžiančios atsižvelgti į bylos šalių poziciją: ieškovės H. Löber atveju jos parodė, kad H. Löber investicijos nėra tarpvalstybinės (
52
); atsakovo Barclays Bank atveju jos turėjo įspėti jį apie tai, kad tam tikrose valstybėse narėse privatūs asmenys, būdami nepakankamai informuoti, gali investuoti ir dėl to patirti žalos.
b)
Nagrinėjamos bylos atvejis
1) Žalos atsiradimo vieta
70.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia veikti atsargiai siekiant išplėsti ir bet kuriam vien dėl turtinės žalos pareikštam ieškiniui taikyti modus operandi, pagal kurį, taikant reglamento 7 straipsnio 2 punktą, visų pirma turi būti nustatyta žalos atsiradimo vieta, o paskui patvirtinta (arba nepatvirtinta), kad ši vieta yra tinkama pagal jurisdikcijos taisyklę, bendrai vertinant konkrečias atvejo aplinkybes.
71.
Dėl nagrinėjamos bylos manau, kad ji panaši į tas bylas, kuriose priimti sprendimai Kolassa, Universal ar Löber. Taip pat manau, kad veiksnys, galintis pateisinti to paties metodo taikymą, nėra transporto priemonė.
72.
Kai turto praradimas susijęs su konkrečiu fiziniu daiktu, galima manyti, kad šis daiktas ir jo buvimo vieta yra atskaitos taškas siekiant nustatyti teismo jurisdikciją pagal reglamento 7 straipsnio 2 punktą (
53
). Vis dėlto vietos, kurioje fiziškai yra daiktas tuo metu, kai turtas prarastas (
54
), neužtenka, kaip ir banko sąskaitos atveju, juo labiau kai turtas yra kilnojamasis.
73.
Vertinant iš atsakovo pozicijų, transporto priemonės buvimo vietos numatyti negalima. Dėl glaudaus teismo ir ginčo ryšio pažymėtina, kad automobilis yra ne toks svarbus kaip aplinkybių, kas yra jo savininkas ir kada jis pirktas, įrodymas, visų pirma jei, kaip pažymima nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nereikia nagrinėti kiekvieno konkretaus automobilio siekiant įvertinti žalą (taigi visų nukentėjusiųjų žala įvertinta tokiu pačiu procentiniu kainos dydžiu) (
55
).
74.
Vis dėlto teisingas atskaitos taškas yra veiksmas, dėl kurio prekė tapo nukentėjusio asmens turto dalimi ir lėmė šio turto sumažėjimą. Žalos atsiradimo vieta – tai vieta, kurioje sudarytas toks sandoris; šios vietos teismai turi jurisdikciją (tarptautinę ir teritorinę), jeigu tuo atveju susiklosčiusios kitos konkrečios aplinkybės taip pat prisideda prie to, kad jurisdikcija priskiriama šiems teismams.
75.
Šios aplinkybės, kurias nustatyti ir įvertinti privalo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, turi apimti ne tik su auka susijusias aplinkybes (
56
), bet ir tam tikras aplinkybes, rodančias atsakovo tikslą parduoti savo transporto priemones valstybėje narėje, kurios jurisdikcija ginčijama (
57
) (ir, jei įmanoma, tam tikruose šios valstybės regionuose) (
58
).
2) „Kitos konkrečios aplinkybės“ ir Austrijos teismų jurisdikcija
76.
Jau nurodžiau, kad nelengva abstrakčiai nustatyti aplinkybes, kurios turi būti susiklosčiusios siekiant pagrįsti „žalos“ vietą, arba gaires, taikomas siekiant išnagrinėti visas aplinkybes. Vis dėlto tai, kad neaiškios nei šios aplinkybės, nei gairės, kelia riziką, jog reglamento 7 straipsnio 2 punktas bus taikomas nevienodai ir net atsiras painiavos dėl metodo. Tai pabrėžiama nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktose baigiamosiose pastabose.
77.
Iš tiesų teismas a quo abejoja, ar užtenka to, kad transporto priemonės būtų nupirktos ir įteiktos Austrijoje, siekiant patvirtinti Austrijos teismų jurisdikciją. Jis mano, kad yra kitų su faktinėmis aplinkybėmis susijusių svarbių duomenų, dėl kurių jurisdikciją reikėtų suteikti žalą sukėlusio įvykio vietos (Vokietijos) teismams. Šie teismai „veiksmingo proceso organizavimo atžvilgiu, visų pirma dėl ginčo dalyko artumo [glaudaus ryšio] ir dėl lengvesnio įrodymų rinkimo, [objektyviai vertinant, turi] geresnes galimybes išnagrinėti atsakomybę už nurodomą žalą“ (
59
).
78.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad pagal Teisingumo Teismo sprendimus dėl vien finansinės žalos, kuriuose įtvirtinta pareiga pagal reglamento 7 straipsnio 2 punktą atsižvelgti į bylos kontekstą ir konkrečias aplinkybes, jis gali nusverti pusiausvyrą taip, kad jurisdikciją turėtų kitos valstybės (Vokietijos) teismai. Jis priduria, kad dėl to, jog atsižvelgiama į transporto priemonių įsigijimo ir įteikimo vietą, kyla pavojus atsakovo galimybei numatyti teismo vietą, visų pirma dėl to, kad šioje byloje kai kurie pirkti automobiliai buvo naudoti.
79.
Pritariu Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas) nuomonei, kad jeigu Volkswagen nebūtų galėjęs pagrįstai numanyti, jog Austrijoje automobilius galima nusipirkti, pagal reglamento 7 straipsnio 2 punktą neužtektų to, kad automobiliai buvo įsigyti ir įteikti toje valstybėje narėje.
80.
Kita vertus, nepritariu šio teismo pateiktai byloje susiklosčiusių „konkrečių aplinkybių“ analizei:
–
pirma, toks transporto priemonių gamintojas kaip Volkswagen gali lengvai numatyti, kad Austrijoje jo transporto priemonėmis yra prekiaujama (
60
),
–
antra, nagrinėjant visas šias aplinkybes vienintelis tikslas turi būti patvirtinti (arba paneigti) žalos atsiradimo vietos, nustatytos taip, kaip nurodžiau pirma, teismo jurisdikciją. Tačiau tokių aplinkybių nereikia nagrinėti siekiant pasirinkti, kuris teismas (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ar žalą sukėlusio įvykio vietos teismai) turėtų nuspręsti dėl bylos esmės, nes yra artimesnis ir geriau numatomas.
IV. Išvada
81.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau pateikti Landesgericht Klagenfurt (Klagenfurto apygardos teismas, Austrija) tokį atsakymą:
1.
2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 7 straipsnio 2 punktas turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai vienoje valstybėje narėje įvykdyta neteisėta veika yra prekės suklastojimas ir tai, kad ši prekė suklastota, iš tikrųjų nematoma ir pastebima tik kitoje valstybėje narėje įsigijus prekę už jos tikrą vertę viršijančią kainą:
–
prekę įsigijęs asmuo, turintis ją kaip savo turto dalį viešai paskelbus apie trūkumą, yra tiesioginė auka,
–
žalą sukėlusio įvykio vieta – tai vieta, kurioje įvyko pačiai prekei padarytą žalą lėmęs įvykis,
–
žalos atsiradimo vieta yra valstybėje narėje, kurioje auka įsigijo prekę iš trečiojo asmens, jeigu remiantis kitomis aplinkybėmis įrodoma, kad jurisdikcija turi būti suteikta šios valstybės teismams. Bet kuriuo atveju šios aplinkybės turi apimti vieną ar kelias aplinkybes, dėl kurių atsakovas galėjo pagrįstai numatyti, kad šioje vietoje prekę įsigiję būsimi pirkėjai dėl jo veiksmų gali pareikšti jam ieškinį dėl civilinės atsakomybės.
2.
Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį žalos atsiradimo vietos teismas negali nustatyti ar paneigti savo jurisdikcijos remdamasis kitų bylos aplinkybių vertinimu, skirtu nustatyti, kuris teismas – jis pats ar žalą sukėlusio įvykio vietos teismas – yra tinkamesnis nagrinėti bylą, atsižvelgiant į artumo ir numatomumo kriterijus.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	1968 m. Briuselio konvencija dėl jurisdikcijos ir teismų sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32; EE 01/01, p. 186).
(
3
)	1976 m. lapkričio 30 d. Sprendimas Bier (21/76, EU:C:1976:166; toliau – Sprendimas Bier).
(
4
)	Be kita ko, 1990 m. sausio 11 d. Sprendime Dumez France ir Tracoba (C‑220/88, EU:C:1990:8; toliau – Sprendimas Dumez), 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendime Marinari (C‑364/93, EU:C:1995:289; toliau – Sprendimas Marinari), 2004 m. birželio 10 d. Sprendime Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364; toliau – Sprendimas Kronhofer); neseniai – 2015 m. gegužės 21 d. Sprendime CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335; toliau – Sprendimas CDC), 2015 m. sausio 28 d. Sprendime Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37; toliau – Sprendimas Kolassa), 2016 m. birželio 16 d. Sprendime Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449; toliau – Sprendimas Universal), 2018 m. rugsėjo 12 d. Sprendime Löber (C‑304/17, EU:C:2018:701; toliau – Sprendimas Löber).
(
5
)	2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1; toliau – reglamentas).
(
6
)	VKI teigia, kad varikliuose buvo įrengtas draudžiamas valdiklis, kaip tai suprantama pagal 2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 715/2007 dėl variklinių transporto priemonių tipo patvirtinimo atsižvelgiant į išmetamųjų teršalų kiekį iš lengvųjų keleivinių ir komercinių transporto priemonių (Euro 5 ir euro 6) ir dėl transporto priemonių remonto ir priežiūros informacijos prieigos (OL L 171, 2007, p. 1); dėl šio valdiklio ant bandymų stendo buvo išmetamos „švarios išmetamosios dujos“, t. y. nustatytas ribines vertes atitinkantys išmetamųjų dujų kiekiai. Vis dėlto transporto priemones naudojant gatvėje išmetamųjų teršalų kiekis šias ribines vertes viršijo.
(
7
)	Tiek aiškinant šį reglamentą, tiek 1968 m. konvenciją ir ją pakeitusį 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42, klaidų ištaisymas OL L 12, 2001 1 16, p. 42). Dėl šių dokumentų ryšio reglamento 34 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad reikia užtikrinti aiškinimo tęstinumą: aiškinant reglamento 7 straipsnio 2 punktą tai paprastai galima padaryti remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusia su 1968 m. konvencijos ir Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 punktu.
(
8
)	P. Jenard ataskaitoje dėl 1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL C 59, 1979, p. 1) paaiškinama (p. 26), kad tuo metu tipinis atvejis buvo eismo įvykiai. Tada nebuvo galima įsivaizduoti, kad virtuali erdvė taps nusikalstamos veikos vykdymo vieta arba vieta, kurioje patiriama žalos.
(
9
)	Vienintelis formuluotės pakeitimas, padarytas nuo tada, kai priimtas teisės aktas, yra aiškiai įtraukta nuoroda į vietą, kurioje „gali įvykti“ žalą sukėlęs įvykis, paaiškinant teisės akto paskirtį, t. y. tai, kad jis taikytinas prašymams taikyti prevencines priemones.
(
10
)	2014 m. birželio 5 d. Sprendimo Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318; toliau – Sprendimas Coty Germany) 45 punktas; Sprendimo Universal 25 punktas. Aiškinimas turi būti ne siauras, o tikslus.
(
11
)	Tai, be kita ko, nurodyta jau Sprendimo Marinari 19 punkte, paskui 1998 m. spalio 27 d. Sprendimo Réunion européenne ir kt. (C‑51/97, EU:C:1998:509) 15 punkte ir Sprendimo Coty Germany 43 punkte.
(
12
)	Sprendimo Bier 11 ir 17 punktai, 2015 m. sausio 22 d. Sprendimo Hejduk (C‑441/13, EU:C:2015:28) 19 punktas ir 2017 m. spalio 17 d. Sprendimo Bolagsupplysningen ir Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766) 26 punktas.
(
13
)	Sprendimo Bier 20 ir 23 punktai ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Zuid-Chemie (C‑189/08, EU:C:2009:475; toliau – Sprendimas Zuid-Chemie) 31 punktas.
(
14
)	Jų taip pat neatsisakyta vien finansinės žalos atveju. Žr. šios išvados 28 išnašą.
(
15
)	Ji nurodyta reglamento 4 straipsnio 1 dalyje.
(
16
)	2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Folien Fischer ir Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664) 46 punktas ir 2014 m. sausio 16 d. Sprendimo Kainz (C‑45/13, EU:C:2014:7) 31 punktas.
(
17
)	Sprendimo Kolassa 50 punktas. Sprendimo Löber 32 punkte pripažįstama, kad banko sąskaitos turėtojo gyvenamoji vieta yra Austrijoje (šioje šalyje padaryta turtinės žalos), siekiant suteikti jurisdikciją Austrijos teismams, esantiems „žalos padarymo vietoje“, – tai dar viena aplinkybė, kuria pagrindžiama tokia jurisdikcija.
(
18
)	Sprendimo Marinari 14 ir 15 punktai. Iš tikrųjų „išvestinė“ žala gali turėti dvi reikšmes: a) dėl kitos ankstesnės žalos atsiradusi žala (dėl įvykio atsirado žala, kuri iš tiesų patirta kitoje vietoje: Sprendimo Marinari 14 ir 15 punktai; kaip savo 2004 m. sausio 14 d. išvados byloje Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:24) 45 punkte pažymėjo generalinis advokatas Ph. Léger, „nuostolia[i], kurie <…> yra antriniai <…> žalos, kilusios ir patirtos tiesioginio nukentėjusiojo <…>, atžvilgiu“); b) „netiesioginės“ aukos patirta žala (Sprendimo Dumez 14 ir 22 punktai). Šioje išvadoje sąvoką vartoju pirmąja reikšme.
(
19
)	Sprendimo Dumez 14 ir 22 punktai. Aiški sąvoka „netiesiogiai“ Teisingumo Teismo jurisprudencijoje kartais minima siekiant atskirti asmenis, turinčius teisę į asmeniškai patirtos žalos atlyginimą, ir asmenis, kurie nėra „tiesioginės aukos“ ir gali „gauti j[iems] netiesiogiai, t. y. po to, kai žalą patyrė auka, padarytos žalos atlyginimą“. Žr. 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Lazard (C‑350/14, EU:C:2015:802) 27 punktą.
(
20
)	2011 m. spalio 25 d. Sprendimas eDate Advertising ir Martínez (C‑509/09 ir C‑161/10, EU:C:2011:685; toliau – Sprendimas eDate).
(
21
)	Sprendimo eDate 47 punktas.
(
22
)	Klausimas suformuluotas taip, lyg Austrijos teismui abejonių dėl šio aspekto nekiltų. Vis dėlto remiantis nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą formuluote atrodo, kad galima daryti priešingą išvadą.
(
23
)	Abejojama dėl žalą sukėlusio įvykio vietos ir dėl to, ką rinktis – šią vietą ar žalos atsiradimo vietą, kai ieškovai yra ne pačios aukos, o jų teises perėmusi asociacija.
(
24
)	Austrijos teismo abejonės nesusijusios su reikalavimu pripažinti atsakomybę už būsimą ar dar neįvertintą žalą, kurią VKI sieja su programinės įrangos atnaujinimu sužinojus apie pradinį variklių klastojimą. Kadangi prašymas priimti prejudicinį sprendimą su šia žala nesusijęs, jos nekomentuosiu. Vis dėlto negaliu nenurodyti, kad dėl įvairių priežasčių kyla abejonių dėl to, ar atsižvelgiant į žalos atsiradimo vietą Austrijos teismai turi jurisdikciją pagal reglamento 7 straipsnio 2 punktą.
(
25
)	Sprendimo Zuid-Chemie 27 punkte nustatyta: „vietos, kurioje atsirado žala, nereikėtų painioti su vieta, kurioje atsitiko įvykis, padaręs žalą pačiam produktui; tai iš tiesų yra vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis“.
(
26
)	Vokietijoje buvo intensyviai diskutuojama dėl to, ar transporto priemonių, kurių varikliai suklastoti, savininkai gali pateikti deliktu grindžiamą reikalavimą gamintojui (t. y. ar jie turi teisinį interesą, kuriam taikoma tokios formos apsauga). Akivaizdu, kad teismų sprendimai yra nevienodi: tai, kad tokį reikalavimą galima pateikti, pripažįstama Landgericht Stuttgart (Štutgarto apygardos teismas, Vokietija) 2019 m. sausio 17 d. sprendime (23 O 180/18), Landgericht Frankfurt (Frankfurto prie Maino apygardos teismas, Vokietija) 2019 m. balandžio 29 d. sprendime (2-07 O 350/18) ir Oberlandesgericht Koblenz (Koblenco aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) 2019 m. birželio 12 d. sprendime (Az.: 5 U 1318/18), dėl kurio pateiktas skundas šiuo metu nagrinėjamas Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija); tai, kad tokio reikalavimo negalima pateikti, nurodyta Landgericht Braunschweig (Bransviko apygardos teismas, Vokietija) 2016 m. gruodžio 29 d. sprendime (1 O 2084/15).
(
27
)	Be daugelio kitų, Sprendimo Zuid-Chemie 27 punktas ir Sprendimo CDC 52 punktas.
(
28
)	Generalinio advokato M. Szpunar išvados byloje Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:161) 38 punkte numatyta: „Kai kuriais atvejais sąvokos „Handlungsort“ ir „Erfolgsort“ negali būti diferencijuojamos.“ Šią nuomonę taip pat galima pagrįsti remiantis doktrina: Hartley, T. H. C., „Jurisdiction in Tort Claims for Non-Physical Harm under Brussels 2012, Article 7(2)“, ICLQ, t. 67, p. 987–1003, ir Oberhammer, P., „Deliktsgerichsstand am Erfolgsort reiner Vermögensschäden“, JBl 2018, p. 750–768.
(
29
)	Sprendimo Kronhofer 18 punktas.
(
30
)	Savo išvados byloje CDC (C‑352/13, EU:C:2014:2443) 47 punkte generalinis advokatas N. Jääskinen teigė, kad Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 punktas netaikytinas, kai nuo nurodytos žalos nukentėję asmenys yra daugybėje valstybių narių, nes dėl to būtų vykdoma daug lygiagrečių procesų ir kiltų rizika, kad bus priimta prieštaringų sprendimų, o tai prieštarautų bendram reglamento tikslui. Teisingumo Teismas nepritarė šiam argumentui (jis būtų svarbus taip pat ir nagrinėjamai bylai), atsižvelgdamas į nukentėjusiųjų skaičių, į tai, kad jų teisių perleidimas neturi poveikio jurisdikcijos suteikimui, ir į tai, kad reglamento 7 straipsnio 2 punkte nustatyta ne tik tarptautinė, bet ir teritorinė jurisdikcija. Taigi taisyklė, pagal kurią užtikrinama, kad nevyktų daug procesų, neturi būti svarbesnė už nuostatos taikymą ir neturi būti nustatyta, kad prevenciniais tikslais ginčo negali nagrinėti glaudų ryšį su juo turintys teismai, kuriuos šalys gali numatyti ir kurie pagal patį teisės aktą turi įgaliojimus nagrinėti tokius ginčus. Jeigu vienu metu vyksta keli procesai, tokia situacija turi būti ištaisyta taikant lis pendens arba sąsajumo mechanizmus, taip pat numatytus reglamente (arba nacionalinius mechanizmus, numatytus tuo atveju, kai toje pačioje valstybėje vyksta keli procesai).
(
31
)	Sprendime Universal Teisingumo Teismas teigė, kad iš esmės žalos atsiradimo vieta turėtų būti ta vieta, kurioje ieškovas prisiėmė įsipareigojimą, galutinai tapusį jam turtine našta (31 ir 32 punktai). Manau, kad žalos atsiradimo vietos negalima pakankamai gerai nustatyti atsižvelgiant į „įsipareigojimo prisiėmimo vietą“, jeigu ši vieta suprantama kaip nustatytina remiantis taikytina teise. 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) (OL L 177, 2008, p. 6, klaidų ištaisymas OL L 309, 2009 11 24, p. 87) teoriškai užtikrinama, kad remiantis šia teise gauti rezultatai visose valstybėse narėse būtų vienodi, tačiau negalima atmesti galimybės, kad jie skirsis, nors tik dėl to, kad kiekvienoje valstybėje nevienodai suderintos nuostatos dėl užsienio teisės įrodymų ir dėl papildomo sprendimo, jeigu įrodymo nėra. Vis dėlto šie sunkumai yra žinomi ir suprantami taikant kitas reglamente ir iki jo galiojusiuose teisės aktuose įtvirtintas jurisdikcijos taisykles.
(
32
)	Kaip antai „aukos pagrindinės turto buvimo vietos“ fikcija, atitinkančia nuomonę, kad žala vienu metu daro poveikį visam ieškovo turtui. Sprendime Kronhofer šis ryšys buvo paneigtas.
(
33
)	Pavyzdžiui, taip gali būti ieškovo banko sąskaitų atveju: ieškovas šias sąskaitas gali pasirinkti vėliau nei atsiranda pareiga, su kuria susijusi turtinė žala; žr. Sprendimo Universal 38 punktą. Teisingumo Teismas pripažįsta, kad sąskaitos, iš kurios matyti sandorio apskaitos duomenys, buvimo vieta yra tiesioginės turtinės žalos atsiradimo vieta; vis dėlto, kaip paaiškinsiu, jis mano, kad to neužtenka siekiant pateisinti reglamento 7 straipsnio 2 punkte įtvirtintą pasirenkamą teismo vietą.
(
34
)	Sprendimo byloje C‑256/00, EU:C:2002:99, 49 punktas. Byloje buvo nagrinėjamas be geografinių apribojimų taikomas įsipareigojimas nesiimti veiksmų.
(
35
)	Žr. 4 išnašoje nurodytą jurisprudenciją. Klausimas, ar „žalą sukėlusio įvykio vieta“ galima laikyti vietą, kurioje padaryta tik turtinės (tuo metu) žalos, Teisingumo Teismui buvo pateiktas byloje, kurioje priimtas Sprendimas Zuid-Chemie, nagrinėjant atsakomybės už gaminius su trūkumais klausimą. Kadangi toje byloje buvo patirta turtinės žalos, Teisingumo Teismas klausimą pripažino hipotetiniu, todėl į jį neatsakė. Atsižvelgiant į tai, kad į šį klausimą nebuvo atsakyta, negalima daryti išvados, jog tuo atveju, kai kartu patiriama ir turtinės, ir kitos fizinės (vėlesnės ir neišvestinės) žalos, pastarosios žalos vieta perkeliama į pirmosios žalos vietą, siekiant nustatyti tarptautinę teismų jurisdikciją.
(
36
)	Šiomis aplinkybėmis Sprendimas CDC yra pavienis atvejis. Generalinis advokatas N. Jääskinen savo išvados (EU:C:2014:2443) 50 punkte pažymėjo, kad ekonominiu požiūriu viena iš žalos atsiradimo vietų yra sutarčių, kurių turinys iškraipytas dėl kartelio, vykdymo vieta. Teisingumo Teismo galiausiai pasirinkta vieta – kiekvieno nukentėjusiojo pagrindinė buveinė, kurią kaip kitą galimybę nurodė generalinis advokatas, – vėlesniuose sprendimuose nepasirenkama.
(
37
)	Sprendimo byloje C‑618/15, EU:C:2016:976, 33 punkte nustatyta: „<…> Kai pasirinktinės distribucijos tinklo sąlygos pažeidžiamos naudojant internetą, žala, kuria gali remtis platintojas, yra jo pardavimų sumažėjimas dėl pardavimų, įvykdytų pažeidžiant tinklo sąlygas, ir dėl to prarastas pelnas.“
(
38
)	Sprendimo byloje C‑27/17 (EU:C:2018:533; toliau – Sprendimas flyLAL) 35 ir 36 punktai.
(
39
)	Sprendimo byloje C‑451/18 (EU:C:2019:635; toliau – Sprendimas Tibor-Trans) 30, 32 ir 33 punktai.
(
40
)	Sprendimo Universal 31 ir 32 punktuose tokia nuomonė taip pat pateikiama siekiant remtis daugiau ar mažiau akivaizdžia veikla (toje byloje – taikos susitarimo sudarymu Čekijoje, surengus joje arbitražą).
(
41
)	Savo 2018 m. vasario 28 d. išvados byloje flyLAL (EU:C:2018:136) 70 punkte generalinis advokatas M. Bobek atkreipė dėmesį į tai, kad pardavimų sumažėja ir pajamos dėl to prarandamos nebūtinai toje pačioje vietoje. Jis tokį sumažėjimą laikė „pradine žala“, o prarastas pajamas – „išvestine žala“. Teisingumo Teismas šiam argumentui nepritarė (bent jau aiškiai).
(
42
)	Ir ne tik – žr. Sprendimą Universal, kuriame žalą sukėlęs įvykis buvo advokato, parengusio savo klientui privalomą sutartį, aplaidumas.
(
43
)	Sprendimai Kolassa, Universal ir visų pirma Löber.
(
44
)	Sprendimo Löber 31 ir 36 punktai, taip pat rezoliucinė dalis.
(
45
)	Žr. nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, p. 9 ir 10.
(
46
)	17 punktas (pasviruoju šriftu išskirta mano).
(
47
)	1994 m. birželio 29 d. Sprendimo Custom Made Commercial (C‑288/92, EU:C:1994:268) 17 punktas (siejamas su 16 punktu) ir 21 punktas. Sprendime minima specialioji jurisdikcija bylose, kylančiose iš sutarčių, tačiau toks pat principas įtvirtintas punkte dėl deliktine atsakomybe grindžiamų ieškinių. Dėl deliktinės atsakomybės taip pat žr. 1998 m. spalio 27 d. Sprendimo Réunion européenne ir kt. (C‑51/97, EU:C:1998:509) 34 ir 35 punktus.
(
48
)	Pavyzdžiui, 2014 m. sausio 16 d. Sprendimo Kainz (C‑45/13, EU:C:2014:7) 24 punktas.
(
49
)	Sprendimo flyLAL 27 punktas.
(
50
)	Aplinkybių pasirinkimas skiriasi atsižvelgiant bent į tai, koks yra neteisėtas veiksmas ir proceso forma. Logiška, kad atvejis, kai pirmosios instancijos teisme konstatuojamas pažeidimas ir ginčo dalykas yra išsiaiškinti, ar tas pažeidimas turėjo poveikį (ir kokį) konkrečiam ieškovui, skiriasi nuo atvejo, kai pats konstatuotas pažeidimas dar nepatvirtintas. Be to, subjektų lūkesčiai dėl jų veiksmų teisinių pasekmių apibrėžiami atsižvelgiant į pažeidimų rūšis ir jų reglamentavimą teisinėje sistemoje.
(
51
)	Sprendimo Löber 32 ir 33 punktai.
(
52
)	Savo jurisprudencijoje dėl reglamento 7 straipsnio 2 punkto Teisingumo Teismas Sąjungoje įsisteigusių asmenų teisinę apsaugą sieja su dviem tikslais: sudaryti sąlygas ieškovui lengvai nustatyti teismą, į kurį jis gali kreiptis, o atsakovui – pagrįstai numatyti teismą, kuriame jam gali būti iškelta byla (žr., pavyzdžiui, Sprendimo Kolassa 56 punktą ir Sprendimo Löber 35 punktą). Atrodytų, kad ieškovui byloje suteikiama tik apsauga ex post facto, o atsakovui, priešingai, apsauga pradedama teikti anksčiau. Iš tiesų taip nėra: visiems asmenims turi būti suteikta galimybė (pagrįstai) numatyti savo veiksmų pasekmes prieš atliekant šiuos veiksmus; teisinės apsaugos sritis negali būti ribojama atsižvelgiant į statusą (ieškovo ar, priešingai, atsakovo), kuris nežinomas tuo metu, kai veiksmas atliekamas arba veiksmų nesiimama. Taigi Sprendime Löber kelios „konkrečios aplinkybės“ buvo susijusios su H. Löber (ieškove) ir jos veiksmais, atliktais prieš atsirandant žalai.
(
53
)	Atrodo, kad taip teigiama VKI, Komisijos ar Jungtinės Karalystės pastabose, kuriose žala laikoma „mišria“ (priešingai nei vien turtinė žala), nors neaišku, kokios išvados padarytos dėl tokio žalos vertinimo, siekiant suteikti tarptautinę jurisdikciją.
(
54
)	Tai yra momentas, kai transporto priemonės savininkui įsigijus transporto priemonę viešai paskelbta apie jos variklio trūkumą.
(
55
)	Nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, p. 9.
(
56
)	Vertinant aukos požiūriu, pagal Sprendimą Löber galėtų būti svarbios, be kita ko, tokios aplinkybės: dėl pirkimo buvo deramasi toje pačioje vietoje, šioje vietoje taip pat įteikta transporto priemonė ir (pagal Sprendimą Löber) joje yra pirkėjo gyvenamoji vieta.
(
57
)	Vertinant atsakovo požiūriu, be kita ko, galėtų būti reikšmingos šios aplinkybės: transporto priemonės įvežtos (tiesiogiai ar naudojantis su atsakovu susijusio bendro importuotojo paslaugomis) į valstybę, kurioje jos paklausios; šioje valstybėje jas parduoda oficialūs koncesiją turintys subjektai ar platintojai; pardavimas skatinamas atsakovui arba jo vardu šioje valstybėje skelbiant reklamą; išduodami atitikties sertifikatai, kuriuos atsakovas yra išvertęs į šios valstybės kalbą.
(
58
)	Kartoju, reglamento 7 straipsnio 2 punktas suformuluotas siekiant nustatytoje valstybėje konkrečiam teismui suteikti tarptautinę ir teritorinę jurisdikciją.
(
59
)	Nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, p. 9 ir 10.
(
60
)	Šiuo klausimu žr. 57 išnašą.