62013CC0689(01)
GENERALINIO ADVOKATO
MELCHIOR WATHELET PAPILDOMA IŠVADA,
pateikta 2015 m. spalio 15 d. (
1
)
Byla C‑689/13
Puligienica Facility Esco SpA (PFE)
prieš
Airgest SpA
(Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Žodinės proceso dalies atnaujinimas — SESV 267 straipsnis — Sąvoka „teismas“ — Organizacinis požiūris — Funkcinis požiūris“
I – Įžanga
1.
Ši išvada yra antroji byloje PFE (C‑689/13, EU:C:2015:263). Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs, pirma, su 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (
2
), su pakeitimais, padarytais 2007 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/66/EB (
3
), 1 straipsnio 3 dalies ir, antra, su SESV 267 straipsnio, Sąjungos teisės viršenybės ir Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principų išaiškinimu.
2.
2015 m. sausio 20 d. sprendimu Teisingumo Teismas nutarė grąžinti bylą nagrinėti penktajai kolegijai. Posėdis įvyko 2015 m. kovo 11 d., ir Puligienica Facility Esco SpA (PFE), Gestione Servizi Ambientali Srl, Italijos vyriausybė bei Europos Komisija galėjo per jį pateikti savo pastabas. Savo pirmąją išvadą šioje byloje pateikiau 2015 m. balandžio 23 d. (
4
) Tačiau 2015 m. birželio 10 d. ši kolegija pasitarusi nusprendė pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 60 straipsnio 3 dalį grąžinti bylą Teisingumo Teismui, kuris paskyrė ją nagrinėti didžiajai kolegijai.
3.
Taigi Nutartimi PFE (C‑689/13, EU:C:2015:521) Teisingumo Teismas nurodė atnaujinti žodinę proceso dalį ir paprašė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytas suinteresuotąsias šalis pateikti poziciją tokiu klausimu: „ar sąvoka „teismas“ pagal SESV 267 straipsnį ir pareiga taikyti Sąjungos teisę taip, kaip ją yra išaiškinęs Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, remiantis funkciniu požiūriu, apima valstybės narės teismo skyrių, kuriam paskirta nagrinėti bylą, ar, remiantis organizaciniu požiūriu, ši sąvoka apima tik šį (visą) teismą, į kurio struktūrą įeina minėtas skyrius?“
4.
Taigi visą dėmesį šioje išvadoje sutelksiu tik į šį klausimą ir tiesiog priminsiu jam nagrinėti naudingas aplinkybes. Galiausiai norėčiau pažymėti, kad tik Italijos, Nyderlandų ir Lenkijos vyriausybės bei Komisija atsakė į Teisingumo Teismo klausimą, kurį jis pateikė atnaujinus žodinę proceso dalį. 2015 m. rugsėjo 15 d. surengtame posėdyje žodines pastabas pageidavo pateikti tik Italijos vyriausybė ir Komisija.
II – Teisinis pagrindas
5.
2010 m. liepos 2 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 104 (GURI, Nr. 156, paprastasis priedas, 2010 m. liepos 7 d.) priimtas Administracinio proceso kodeksas.
6.
Pagal minėto kodekso 99 straipsnio 3 dalį, „[j]ei skyrius, kuriam priskirtas skundas, mano, kad negali sutikti su plenarinės sesijos suformuluotu teisės principu, [jis] motyvuota nutartimi perduoda plenarinei sesijai bylą sprendimui priimti“.
7.
Minėto kodekso 99 straipsnio 4 dalyje patikslinta, kad „[p]lenarinė sesija priima sprendimą dėl viso ginčo, nebent manytų, kad reikia suformuluoti teisės principą ir grąžinti likusią bylos dalį ją perdavusiam skyriui“.
III – Analizė
A – Mano pirmojoje išvadoje pasiūlyto aiškinimo priminimas
8.
Pirmiausia norėčiau pažymėti, kad Italijos vyriausybė ir abi kitos vyriausybės, atsakiusios į Teisingumo Teismo klausimą, pritaria funkciniam „teismo“ sąvokos aiškinimui.
9.
Šios pozicijos netiesiogiai, tačiau neabejotinai laikiausi savo pirmojoje išvadoje. Išanalizavęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrąjį prejudicinį klausimą, padariau išvadą, kad „pagal SESV 267 straipsnį draudžiama tokia nuostata, kokia yra Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 3 dalis, aiškinama kaip įpareigojanti teismo skyrių, kurio sprendimai negali būti toliau apskundžiami teismine tvarka, kai jis nesutinka su to paties teismo plenarinės sesijos nustatytu teisės principu, perduoti šiai sesijai sprendimą, dėl kurio pateiktas skundas, negalint prieš tai pateikti prejudicinio klausimo Teisingumo Teismui“ (
5
).
10.
Nors aiškiai neiškėliau teismo sąvokos, kaip ji suprantama pagal SESV 267 straipsnį, „funkcinės“ sampratos idėjos, vis dėlto ji atitinka pateiktą poziciją. Be to, tos pačios pozicijos laikausi ir šioje papildomoje išvadoje.
B – Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba) ir Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 3 dalies poveikis galutiniam jos sprendimų pobūdžiui
11.
Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba) sudaro du skyriai, atskiri nuo Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) (
6
), tad nemanau, kad galima abejoti šios institucijos teisminiu pobūdžiu, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį. Iš tiesų pagal Administracinio proceso kodekso 6 straipsnio 1 dalį „Consiglio di Stato [Valstybės Taryba] yra paskutinės instancijos administracinis teismas“.
12.
Per 2015 m. rugsėjo 15 d. posėdį Italijos vyriausybė patvirtino, kad, pirma, Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba) priimami sprendimai negali būti niekaip skundžiami ir kad, antra, taip pat ir dėl Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 3 dalies netaikymo negalima pateikti nei jokio skundo, nei taikyti kokios nors sankcijos (
7
).
13.
Kaip jau pažymėjau savo pirmojoje išvadoje, Corte suprema di cassazione (Kasacinis teismas, Italija) 2014 m. vasario 4 d. jungtinės kolegijos priimtame Sprendime Nr. 2403 pats nurodė, kad „pagal Italijos administracinių teismų sistemą tiek Consiglio di Stato [Valstybės Taryba], tiek jos skyriai, tiek plenarinė sesija priima sprendimus kaip paskutinės instancijos teismas, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnio trečią pastraipą“ (
8
).
14.
Be to, šio teismo galimybė pateikti prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui nebuvo kažkas tokio, kas įvyko pirmą kartą, nes Teisingumo Teismas jau yra atsakęs į nemažai prašymų priimti prejudicinį sprendimą, kuriuos jam yra pateikusi Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba) (
9
).
15.
Jeigu būtų laikomasi organizacinio požiūrio į šį teismą, tai reikštų, kad teismas, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, gali prarasti šią savybę dėl valstybės narės teismų organizavimui būdingos ypatybės.
C – Teismo skyriaus kompetencijos perėjimo tam pačiam, tik kitos sudėties teismui poveikis
16.
Iš dabar jau nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad pagal SESV 267 straipsnį draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, kuriomis įtvirtinama nacionalinių įstatymų konstitucingumo kontrolės ad hoc procedūra, jei dėl šiai procedūrai teikiamo pirmumo tiek prieš konstitucingumo klausimo perdavimą už įstatymų konstitucingumo kontrolę atsakingam nacionaliniam teismui, tiek po galimo šio teismo sprendimo šiuo klausimu jokie kiti nacionaliniai teismai negalėtų pasinaudoti teise ar įvykdyti pareigą pateikti Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus (
10
). Iš šios teismo praktikos matyti, kad ginčą nagrinėjantis teismas turi visada konkrečiu momentu galėti pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
17.
Šioje byloje pagal Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 3 dalį įpareigojama bylą perduoti ne kitam teismui, bet tam pačiam, tik kitos sudėties teismui. Tačiau manau, kad esminis dalykas yra ne šis skirtumas, o tai, kad jeigu Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba) (ar bet kuris kitas Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) skyrius), remdamasis Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 3 dalimi, nusprendžia perduoti bylą plenarinei sesijai, iš esmės jis pats jau nebenagrinėja ginčo, todėl nebegali kreiptis į Teisingumo Teismą prejudicinio sprendimo nei tuo pačiu metu, nei vėliau (
11
).
18.
Tačiau atrodo, kad niekas Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 3 dalyje nekliudo Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) skyriui prieš netenkant šios kompetencijos pasinaudoti SESV 267 straipsniu (
12
). Neabejotinai svarbu patikslinti, kad toks yra ir Italijos vyriausybės siūlomas aiškinimas.
19.
Šiuo atveju būtent minėtasis skyrius turi nustatyti Teisingumo Teismo priimto sprendimo padarinius arba prireikus tik šiuo momentu perduoti bylą nagrinėti Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) plenarinei sesijai. Taigi jai tektų pareiga išnagrinėti bylą laikantis Teisingumo Teismo sprendimo arba kreiptis į jį iš naujo.
20.
Be to, dėl tokio aiškinimo sumažėja Sąjungos teisės netaikymo arba netinkamo taikymo rizika.
21.
Šiuos samprotavimus, susijusius su kompetencijos netekimu, užbaigsiu apmąstymu dėl Sprendimo Syfait ir kt. (C‑53/03, EU:C:2005:333). Savo pirmojoje išvadoje siūliau sugretinimą su pozicija, kurios buvo laikytasi Sprendime Parfums Christian Dior (C‑337/95, EU:C:1997:517) (
13
). Manau, iš Sprendimo Syfait ir kt. (C‑53/03, EU:C:2005:333) galima kildinti ir priešingą principą.
22.
Minėtoje byloje Teisingumo Teismas atsisakė jurisdikcijos būtent todėl, kad konkurencijos institucija galėjo Komisijos sprendimu netekti kompetencijos pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (
14
) 11 straipsnio 6 dalį. Tačiau, skirtingai nei tokios teismų organizavimo tvarkos, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, atveju, konkurencijos srityje instancija, pateikianti prejudicinį klausimą, nekontroliuoja nei paties bylos medžiagos išreikalavimo, nei laiko momento, kai bylos medžiaga galėtų būti išreikalauta. Tačiau šioje byloje tai Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) skyrius po to, kai pateikia Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, sprendžia, ar perduoti bylą plenarinei sesijai. Taip jis išlaiko savo, kaip teismo, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, statusą, kol pats nepriima sprendimo perduoti bylą.
23.
Galiausiai man atrodo, kad teismą reikia suvokti remiantis funkciniu požiūriu, taigi jis negali prarasti šio savo „statuso“, nepaisant kompetencijos netekimo galimybės to paties, tik kitos sudėties teismo naudai po to, kai yra priimamas Teisingumo Teismo sprendimas.
D – Papildomi samprotavimai
24.
Papildomai manau, kad, pirma, dėl SESV 267 straipsniui būdingo bendradarbiavimo tikslo ir, antra, praktinio sunkumo taikyti organizacinį požiūrį Teisingumo Teismas turėtų atmesti šią teismo sampratą pagal SESV 267 straipsnį.
1. Teisingumo Teismo ir valstybių narių teismų bendradarbiavimo principas
25.
Pirmiausia man atrodo, kad organizacinis požiūris į „teismo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal SESV 267 straipsnį, neatitinka to, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsnyje įtvirtinta „tiesioginio Teisingumo Teismo ir valstybių narių teismų bendradarbiavimo procedūra“ (
15
). Šią bendradarbiavimo idėją patvirtina to paties pavadinimo principas. Iš tiesų, kaip naudingai pažymėjo generalinis advokatas P. Cruz Villalón, ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas lojalaus bendradarbiavimo principas taikomas ir teismams, „įskaitant abu šioje svarbioje byloje aptariamus teismus“ (
16
). Todėl pritariu Komisijos argumentui, kad pagal lojalaus bendradarbiavimo principą bet kuri nuostata, susijusi su teismų organizavimu ir procesu, turi būti aiškinama ne tik laikantis SESV 267 straipsnio, bet ir taip, kad būtų lengviau naudotis šioje nuostatoje apibrėžtu prašymo priimti prejudicinį sprendimą mechanizmu (
17
).
26.
Todėl jeigu paskutinės instancijos teismas, o toks pagal Italijos teisę yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (
18
), išreiškia savo abejones dėl Sąjungos teisės aiškinimo ir taikymo kitoje jo teisinei sistemai priklausančioje paskutinėje teisminėje instancijoje arba jo paties plenarinėje sesijoje, man atrodo, kad atsakymą jam turi pateikti Teisingumo Teismas.
27.
Kaip jau nurodžiau savo pirmojoje išvadoje, man atrodo, kad jeigu teismo skyriui, kurio sprendimų pagal nacionalinę teisę negalima apskųsti, galimybė kreiptis į Teisingumo Teismą nebūtų suteikta vien todėl, kad tai turėtų padaryti to paties teismo plenarinė sesija, tai prieštarautų nusistovėjusiai Teisingumo Teismo praktikai, pagal kurią nacionaliniams teismams bet kuriuo atveju pripažįstama „platesnė teisė pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kai jie mano, jog nagrinėjamoje byloje kyla klausimų dėl Sąjungos teisės nuostatų aiškinimo ar galiojimo ir dėl to jie turi priimti sprendimą“ (
19
).
28.
Šiuo atžvilgiu pritariu Lenkijos vyriausybės pozicijai, kad bet kokia šios nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo sistemos spraga gali pakenkti pačiam Sutarties ir antrinės teisės nuostatų, dėl kurių nacionaliniam teismui kyla abejonių, veiksmingumui (
20
).
29.
Iš tiesų organizacinė „teismo“ sąvokos samprata padidintų Sąjungos teisei prieštaraujančios jurisprudencijos susiformavimo nagrinėjamoje valstybėje narėje riziką. Jeigu teismo „skyrius“, priimantis sprendimus paskutine instancija, nenuspręstų perduoti bylos plenarinei sesijai ir priimtų Sąjungos teisei prieštaraujantį sprendimą, jo negalėtų pakeisti jokia kita teismo sudėtis. Tačiau, kaip jau priminiau savo pirmojoje išvadoje, jeigu nacionaliniai teismai, kurių sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiami, turi kreiptis į Teisingumo Teismą, jei susiduria su klausimu, kuris susijęs su Sąjungos teisės aiškinimu, taip siekiama, „kad tam tikroje valstybėje narėje neatsirastų nacionalinės teismų praktikos, prieštaraujančios [Sąjungos] teisės taisyklėms“ (
21
).
2. Praktinis sunkumas taikyti organizacinę sampratą
30.
Be to, mano supratimu, Teisingumo Teismui būtų sunku praktiškai laikytis organizacinės „teismo“ sąvokos sampratos taikant SESV 267 straipsnį.
31.
Iš tiesų, kaip jau minėjau, Teisingumo Teismas ne kartą yra atsakęs į Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicilijos regiono administracinės justicijos taryba) pateiktus prejudicinius klausimus (
22
).
32.
Be to, iš Italijos vyriausybės atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą, pateiktą atnaujinus žodinę proceso dalį, matyti, jog Italijos civilinio proceso kodekse yra Administracinio proceso kodekso 99 straipsniui analogiška nuostata, skirta Corte suprema di cassazione (Aukščiausiasis kasacinis teismas). Iš tiesų pagal Civilinio proceso kodekso 273 straipsnio 3 dalį, „jeigu bendrasis [Corte suprema di cassazione (Aukščiausiasis kasacinis teismas)] skyrius mano, kad nesutinka su jungtinės kolegijos įtvirtintu teisės principu, jis motyvuota nutartimi grąžina jai apskųstą sprendimą“. Taigi Teisingumo Teismas jau yra atsakęs į daugelį šio teismo pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą.
33.
Jeigu Teisingumo Teismas pritartų organizacinei „teismo“ sąvokos, kaip ji suprantama pagal SESV 267 straipsnį, sampratai, tai reikštų, kad visi valstybės narės, kurioje yra analogiška procedūrinė taisyklė kaip Italijos administracinio proceso kodekse arba civilinio proceso kodekse, teismai galėtų kreiptis į Teisingumo Teismą tik su sąlyga, kad nebus prieštaraujama to teismo plenarinės sesijos įtvirtintam teisės principui.
34.
Tokia teismo, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, apibrėžtis būtų praktiškai nepritaikoma, nes Teisingumo Teismui būtų sunku patikrinti savo paties jurisdikciją. Iš tiesų ją būtų galima patikrinti tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikus išsamią informaciją apie savo procesinę teisę. Tačiau pateikiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui nebūtinai pateikiama visa informacija apie nacionalinio proceso ypatumus. Be to, Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimas priklausytų nuo ginčijamų procesinių taisyklių faktinio taikymo byloje, kurioje pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, nagrinėjamu atveju. Iš tiesų, pakartojant Italijos administracinio proceso kodekse numatytą atvejį, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) skyrius nebūtinai kreipiasi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, jeigu mano, kad plenarinės sesijos įtvirtintas teisės principas prieštarauja Sąjungos teisei. Taigi Teisingumo Teismas neturėtų jurisdikcijos tik šiuo atveju.
35.
Be to, tokia samprata prieštarautų nusistovėjusiam Teisingumo Teismo požiūriui, pagal kurį teismas suprantamas kaip vienas ir tas pats subjektas, nepaisant jo vidaus organizavimo. Šią „visaapimančią“ teismų sampratą gali patvirtinti tai, kaip Teisingumo Teismas savo sprendimuose nurodo nacionalinius teismus. Iš tiesų jie vadinami tik savo „bendruoju“ pavadinimu, nenurodant jų sudėties (skyriaus, plenarinės sesijos ir kt.).
IV – Išvada
36.
Atsižvelgdamas į pateiktus svarstymus ir į savo pirmosios išvados, pateiktos šioje byloje 2015 m. balandžio 23 d., 63–89 punktuose atliktą analizę, manau, kad sąvoką „teismas“, kaip ji suprantama pagal SESV 267 straipsnį, reikia aiškinti laikantis funkcinio požiūrio. Todėl minėtame straipsnyje kalbama apie valstybės narės teismą arba teismo skyrių, kuriame nagrinėjamas ginčas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 395, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246.
(
3
)	OL L 335, p. 31.
(
4
)	C‑689/13, EU:C:2015:263.
(
5
)	Mano pirmosios išvados 91 punktas.
(
6
)	Pagal 2003 m. gruodžio 24 d. Įstatyminio dekreto Nr. 373 „Sicilijos regiono specialiojo statuto taikymo tvarka, susijusi su Consiglio di Stato tenkančių funkcijų atlikimu šiame regione“ (GURI, Nr. 10, paprastasis priedas, 2004 m. sausio 14 d.) 1 straipsnio 2 dalį.
(
7
)	Italijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose jau minėjo, kad tokios sankcijos nėra. Žr. mano pirmosios išvados 76 punktą ir minėtą Consiglio di Stato [Valstybės Taryba] praktiką.
(
8
)	Taip Italijos vyriausybė nurodė savo atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą, pateiktą atnaujinus žodinę proceso dalį, 9 punkte (išskirta mano).
(
9
)	Žr. Sprendimą Valvo (C‑78/07, EU:C:2008:171); Nutartį Rizzo (C‑107/11, EU:C:2012:96) ir Sprendimą Ottica New Line di Accardi Vincenzo (C‑539/11, EU:C:2013:591). Pažymėtina, kad du pastarieji prašymai priimti prejudicinį sprendimą buvo pateikti po Administracinio proceso kodekso įsigaliojimo.
(
10
)	Sprendimas Melki ir Abdeli (C‑188/10 ir C‑189/10, EU:C:2010:363, 57 punktas ir rezoliucinė dalis). Taip pat žr. Sprendimą A (C‑112/13, EU:C:2014:2195, 46 punktas ir rezoliucinė dalis).
(
11
)	Pagal Administracinio proceso kodekso 99 straipsnio 4 dalį, jeigu byla nagrinėjama Consiglio di Stato (Valstybės Taryba), ji „priima sprendimą dėl viso ginčo, nebent manytų, kad reikia suformuluoti teisės principą ir grąžinti likusią bylos dalį ją perdavusiam skyriui“.
(
12
)	Be to, remiantis nuomone, kurią pateikiau savo pirmojoje išvadoje, kitoks aiškinimas, pagal kurį „teismo [skyrius], kurio sprendimai negali būti toliau apskundžiami teismine tvarka, kai jis nesutinka su to paties teismo plenarinės sesijos nustatytu teisės principu, [įpareigojamas] perduoti šiai sesijai sprendimą, dėl kurio pateiktas skundas, negalint prieš tai pateikti prejudicinio klausimo Teisingumo Teismui, [neatitinka SESV 267 straipsnio]“ (žr. mano pirmosios išvados 91 punktą). Išskirta mano.
(
13
)	Žr. mano pirmosios išvados 85–89 punktus.
(
14
)	OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205.
(
15
)	Sprendimas Gauweiler ir kt. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 15 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Išskirta mano.
(
16
)	Generalinio advokato P. Cruz Villalón išvada byloje Gauweiler ir kt. (C‑62/14, EU:C:2015:7, 64 punktas).
(
17
)	Komisijos atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą, pateiktą atnaujinus žodinę proceso dalį, 12 punktas.
(
18
)	Žr. mano pirmosios išvados 66 ir 69–76 punktus ir šios išvados 11–13 punktus.
(
19
)	Sprendimas Križan ir kt. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 64 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Išskirta mano. Žr. mano pirmosios išvados 64 punktą.
(
20
)	Žr. Lenkijos vyriausybės atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą, pateiktą atnaujinus žodinę proceso dalį, 5 punktą.
(
21
)	Sprendimas Lyckeskog (C‑99/00, EU:C:2002:329, 14 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
22
)	Žr. šios išvados 9 išnašoje nurodytą teismo praktiką.