62006CC0064
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
esitatud 27. veebruaril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-64/06
Telefónica O2 Czech Republic a.s., varem Český Telecom a.s.
versus
Czech On Line a.s.
„Elektrooniline side — Võrgud ja teenused — Ühine õiguslik raamistik — Turgu valitsev ettevõtja — Teiste operaatoritega vastastikuse sidumise kohustus — Üleminekusätted — Direktiiv 97/33”
I. Sissejuhatus
1.
Obvodní soud pro Prahu 3 (Praha esimese astme kohus nr 3) esitab EÜ artikli 234 alusel Euroopa Kohtule rea keeruka liigendusega küsimusi, mis kätkevad lihtsamat juriidilist probleemi.
2.
Tegelikult tahab ta kontrollida, kas pärast Tšehhi Vabariigi ühinemist Euroopa ühendustega (1. mail 2004) ja enne seda kuupäeva teostatud haldusmenetluse tulemusel võib telekommunikatsioonisektoris turgu valitsevat ettevõtjat kohustada ühendama oma sidevõrku teise ettevõtja omaga ilma turuanalüüsita, mida nõuavad direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) ja direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv). (
2
) Seda aspekti käsitlevad kolm esimest eelotsuse küsimust.
3.
Arvestades, et siseriiklikud õigusnormid sellist analüüsi ette ei näe ja et selle kohustuse vaidlustamiseks tuginetakse nimetatud direktiividele, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus neljandas küsimuses nende võimaliku vahetu õigusmõju kohta.
II. Õiguslik raamistik
A. Telekommunikatsiooniteenused ühenduse õiguses
1. Tervikülevaade
4.
27. oktoobri 2005. aasta ettepanekus kohtuasjas Nuova società di telecomunicazioni (punkt 3 ja järgmised), (
3
) toonitan ma möödunud sajandi viimase aastakümne hakul Euroopa Ühenduse algatatud püüdlusi avada elektroonilise side pakkumist, töötades kahes suunas: muutes turud paindlikuks ja ühitades siseriiklikke õigusnorme.
5.
Nii võeti ette telekommunikatsiooniteenuste liberaliseerimine, mis, koos üleminekuperioodidega teatud liikmesriikidele, viidi lõpule 1. jaanuariks 1998. (
4
) Selle valdkonna kujunev ühenduse mõõde nõudis infrastruktuuridele juurdepääsu ja nende kasutamise nõuete ühtlustamist, samuti riiklike sidevõrkude ja nende tarnijate vastastikuse ühendatuse tagamist.
6.
Sel eesmärgil võeti muu hulgas (
5
) vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiiv 97/33/EÜ vastastikuse sidumise kohta telekommunikatsioonisektoris seoses universaalteenuse ja koostalitlusvõime tagamisega avatud võrgu pakkumise põhimõtete kohaldamise teel. (
6
)
7.
Kui tõhusa konkurentsi tingimused olid loodud, tuli vastu võtta uued õigusaktid. Euroopa Parlament ja nõukogu kiitsid 7. märtsil 2002 heaks neli õigusakti eesotsas raamdirektiiviga ja juurdepääsu käsitleva direktiiviga. (
7
)
2. Vastastikuse sidumise kohustus (
8
)
8.
Direktiiv 97/33 andis organisatsioonidele, millel on luba pakkuda üldkasutatavaid sidevõrke ja telekommunikatsiooniteenuseid, õiguse – kehtestades samas ka kohustuse – pidada läbirääkimisi võrkude ja teenuste omavahel ühendamiseks, et tagada nende võrkude ja teenuste pakkumine kogu ühenduses (artikli 4 lõige 1). Märkimisväärse turujõuga organisatsioonid pidid rahuldama kõik põhjendatud võrguühendustaotlused (artikli 4 lõige 2).
9.
Samu üldtingimusi kordab juurdepääsu käsitlev 2002. aasta direktiiv (artikli 4 lõige 1 ja artikli 5 lõiked 1 ja 4), mis näeb samuti turgu valitsevatele organisatsioonidele ette konkreetsed kohustused (artikkel 8 koostoimes artikliga 12).
3. „Märkimisväärse turujõuga” operaatori mõiste ja selle tagajärjed
10.
Direktiivi 97/33 alusel vastas sellele määratlusele organisatsioon, kelle turuosa on suurem kui 25%, välja arvatud juhul, kui, arvestades organisatsiooni võimet mõjutada turu tingimusi, tema käivet, kontrolli lõppklientide võrkupääsu üle, rahalisi ressursse ja kogemusi, ka väiksema turuosaga organisatsioon loetakse märkimisväärset turujõudu omavaks või suurema turuosaga organisatsiooni ei loeta (artikli 4 lõige 3).
11.
Juurdepääsu käsitlev direktiiv lähtub märkimisväärse turujõuga operaatori staatuse määramisel raamdirektiivist, käsitades sellisena struktuure, millel on kas üksi või teiste ettevõtjatega ühiselt turgu valitseva seisundiga samaväärne seisund, st olukord, kus tema majanduslik tugevus annab talle võimu käituda märgatavas ulatuses sõltumatuna konkurentidest, klientidest ja lõpuks ka tarbijatest (raamdirektiivi artikli 14 lõike 2 esimene lõik).
12.
Selleks et hinnata, kas kahel või enamal ettevõtjal on ühine turgu valitsev seisund, tegutseb riigi reguleeriv asutus eelkõige kooskõlas ühenduse õigusnormidega ja võtab täiel määral arvesse turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu hindamise suuniseid, mille komisjon on avaldanud vastavalt raamdirektiivi artiklile 15 (artikli 14 lõike 2 teine lõik).
13.
See artikkel 15 „Turu määratlemise kord” määrab kindlaks meetodi, millega pärast avalikku arutelu ja konsulteerimist riigi reguleerivate asutustega võtab komisjon vastu soovituse, mis kuulub regulaarselt läbivaatamisele ja milles loetletakse turud, mille omadused võivad õigustada eridirektiivides sätestatud regulatiivsete kohustuste kehtestamist ja mis on piiritletud konkurentsiõiguse põhimõtetest lähtuvalt (lõige 1), ja avaldab nimetatud suunised (lõige 2). Soovitust ja suuniseid arvesse võttes määratlevad riikide asutused oma turud (lõige 3) ning komisjon määratleb pärast nendega konsulteerimist riikidevahelised turud (lõige 4).
14.
Vastavalt raamdirektiivi artiklile 16 analüüsivad riigi reguleerivad asutused koostöös konkurentsiasutustega asjaomaseid turge (lõige 1), tehes kindlaks tõeliselt konkurentsinõuete kohaselt toimivad turud (lõige 2), kus ei kehtestata regulatiivseid erikohustusi või tühistatakse sellised kehtivad kohustused (lõige 3). Vastupidisel juhul määratlevad nad ettevõtjad, kellel on kõnealusel turul märkimisväärne turujõud (lõige 4). Riikidevaheliste turgude analüüsi teevad asjaomaste riikide reguleerivad asutused koos ja otsustavad kooskõlastatult nende kohustuste üle (lõige 5).
15.
Nii turgude määratlemine kui turuanalüüsid toimuvad raamdirektiivi artiklites 6 ja 7 sätestatud vormis ja põhimõtetel (artikli 15 lõige 3 ja artikli 16 lõige 6).
4. Üleminek direktiivilt 97/33 2002. aasta direktiividele
16.
Juurdepääsu käsitlev direktiiv kannab hoolt varasemates õigusnormides sätestatud kohustuste ülevõtmise eest, ilma et see takistaks nende kohustuste kohest läbivaatamist (põhjendus 12 ja artikli 7 lõige 1), milleks komisjon teatab kohustuste jaoks olulised turud oma esialgses soovituses ja otsuses riikidevaheliste turgude kohta (artikli 7 lõige 2). Samal eesmärgil toimivad sarnaselt iga riigi reguleerivad asutused (artikli 7 lõige 3).
17.
Raamdirektiiv juhindub samast põhimõttest ja kohustab artikli 27 esimeses lõigus liikmesriike säilitama kõik juurdepääsu käsitleva direktiivi artiklis 7 osutatud kohustused, nimetades võrkudele juurdepääsu ja omavahelise ühendamise kohustusi, mis on teenusepakkujatel direktiivi 97/33 artikli 4 alusel, kuni riigi reguleeriv asutus teeb raamdirektiivi artikli 16 alusel nende kohustuste kohta otsuse.
B. Telekommunikatsiooniteenused Tšehhi Vabariigis
18.
Zákon o telekomuníkacích’it (telekommunikatsiooniseadus nr 151/2000), mis reguleeris seda sektorit Tšehhi Vabariigis 1. juulist 2000 kuni 30. aprillini 2005, kohandati direktiivile 97/33 ja eriti selle artikli 37 lõikele 1; sarnaselt direktiivi artikli 4 lõikega 2 käsitles see seadus turgu valitsevate operaatorite kohustust võrguühendustaotlused rahuldada. Artikli 40 lõige 5 andis asjaomaste isikute kokkuleppe puudumise korral Český telekomuikační úřadile (Tšehhi telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriv asutus), kes on siseriiklik pädev asutus, õiguse üldistes huvides see kohustus määrata.
19.
30. aprillil 2005 jõustus Zákon o elektronických komuníkacích (elektronsideseadus nr 127/2005), mis võtab eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates 2002. aasta direktiivid õigesti üle.
III. Põhikohtuasja asjaolud
20.
Äriühingud Telefónica 02 Czech Republic a.s. (endine Český Telecom, a.s.) ja Czech On Line a.s. pakuvad telekommunikatsiooniteenuseid Tšehhi turul, kus asjaolude toimumise ajal oli neist esimesel märkimisväärne positsioon. (
9
)
21.
Need kaks äriühingut sõlmisid 29. jaanuaril 2001 lepingu telekommunikatsiooni paikvõrkude vastastikuse sidumise kohta. 3. veebruaril 2003 tegi Czech On Line ettepaneku koostöö laiendamiseks kiire lairibaühendusega internetiteenustele (Asymetric Digital Subscriber Line – ADSL), et pakkuda seda teenust oma klientidele edaspidi omaenda infrastruktuuri kaudu, mitte Telefónica 02 vahendusel nagu seni, kuid see pakkumine ei läinud läbi.
22.
Czech On Line taotles, et eespool mainitud Tšehhi telekommunikatsiooni valdkonda reguleeriv asutus kohustaks äriühingut Telefónica 02 looma vastastikust ühendust eespool nimetatud tingimustel. Reguleeriv asutus rahuldas taotluse 30. aprillil 2004; (
10
) aga asutuse juhataja tühistas selle otsuse apellatsiooni korras ja saatis asja tagasi asutusse, kes 9. septembri 2004. aasta uues otsuses, mis kinnitati 20. jaanuaril 2005, kohustas neid kahte ettevõtet tegema ADSL-ühenduse alal koostööd.
23.
Telefónica 02 pöördus Obvodní soud pro Prahu 3 poole nõudega tühistada nimetatud otsus, väites, et seadus nr 151/2000 ei võtnud õigesti üle raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitlevat direktiivi, mille vahetu õigusmõju nõuab, et enne Czech On Line’i nõude rahuldamist kontrollitakse asjaomast turgu, et mõõta konkurentsi intensiivsust.
IV. Eelotsuse küsimused
24.
Nimetatud kohus peatas menetluse ja esitas 24. novembri 2005. aasta määrusega Euroopa Kohtule järgmised küsimused:
„1.
Kas [reguleerival asutusel] oli õigus panna pärast 1. maid 2004 (s.o pärast Tšehhi Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise kuupäeva) telekommunikatsiooniturul märkimisväärse (valitseva) turujõuga telekommunikatsiooniettevõtjale haldusotsusega kohustust sõlmida teise operaatoriga leping oma võrgu vastastikuse sidumise kohta?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas siis siseriiklikul [reguleerival] asutusel oli õigus panna seda kohustust ainult [juurdepääsu käsitleva direktiivi] artikli 8 lõikes 2 sätestatud tingimustel, s.o [raamdirektiivi] artikli 16 kohaselt tehtud eelneva turuanalüüsi tulemusena ja [raamdirektiivi] artiklites 6 ja 7 sätestatud eelneva menetluse alusel, või võis ta seda teha (näiteks vastavalt [juurdepääsu käsitleva direktiivi] põhjendusele 15, artiklile 3, artikli 4 [lõikele 1], artikli 5 lõike 1 punktile a ja lõikele 4, artikli 10 lõigetele 1 ja 2) ilma eelnevat turuanalüüsi läbi viimata?
3.
Kas vastust teisele küsimusele mõjutab asjaolu, et taotluse teha otsus oma võrgu kohustusliku vastastikuse sidumise kohta märkimisväärset (valitsevat) turujõudu omava operaatori võrguga oli konkreetne operaator riigi reguleerivale asutusele esitanud ning reguleeriv asutus seda menetlenud põhiliselt enne 1. maid 2004, s.o enne Tšehhi Vabariigi Euroopa ühendustega liitumise kuupäeva?
4.
Kuna Tšehhi Vabariik ei olnud asjassepuutuval ajavahemikul 1. maist 2004 kuni 30. aprillini 2005 eespool nimetatud direktiive nõuetekohaselt üle võtnud, kas siis saab kohaldada vahetult [raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitlevat direktiivi] ning seega:
a)
kas need direktiivid (või üks neist direktiividest) on tingimusteta ja piisavalt täpsed, et kohus saaks neid siseriikliku õiguse asemel kohaldada?
b)
kas telekommunikatsiooniturul märkimisväärset (valitsevat) turujõudu omaval operaatoril on õigus (subjektiivne võime) tugineda [raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitleva direktiivi] nõuetekohaselt üle võtmata jätmise tõttu nende vahetule õigusmõjule ja kas need direktiivid (või üks neist direktiividest) kaitsevad sellise operaatori huve, kes keeldub sõlmimast võrkude vastastikuse sidumise lepingut (ADSL-teenuste osas) teiste siseriiklike telekommunikatsioonioperaatoritega (ning kes [siseriikliku telekommunikatsiooni reguleeriva asutuse] arvamuse kohaselt, mida kohus peab hindama, ei järgi seega uue õigusliku raamistiku eesmärke)?
c)
kas see operaator saab tugineda nõuetekohaselt üle võtmata direktiivide (või neist direktiividest ühe) vahetule õigusmõjule, kui (isegi kui direktiivides sätestatud tingimused on täidetud) [telekommunikatsiooni reguleeriva siseriikliku asutuse] otsustuspraktikas tehakse otsused alati operaatorite võrkude vastastikuse sidumise konkreetsete tingimuste kohta, s.o pannakse üksikisikutele konkreetseid kohustusi?”
V. Menetlus Euroopa Kohtus
25.
Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 6. veebruaril 2006. Põhikohtuasja pooled, Tšehhi ja Madalmaade valitsus ning komisjon esitasid kirjalikke märkusi ja osalesid, välja arvatud teine nimetatud valitsustest, 1. veebruaril 2007 toimunud kohtuistungil suuliste väidete esitamisel.
VI. Eelotsuse küsimuste analüüs
A. Vaidluse piiritlemine
26.
Obvodní soud pro Prahu 3 vajab kahe Tšehhi telekommunikatsiooniettevõtja vaidluse lahendamiseks lihtsamat vastust, kui võiks tema värvikast küsimuste kogumist arvata. Tegelikult ei ole tõelise reisi jaoks vaja minna avastama uusi maastikke, vaid vaadata neid teiste silmadega, näha maailma läbi teise silmade. (
11
) [vabatõlge]
27.
Küsimus ei ole selles, kas reguleerival asutusel oli pärast Tšehhi Vabariigi astumist Euroopa Liitu õigus kohustada äriühingut Telefónica 02 siduma oma võrku äriühingu Czech On Line omaga (esimene küsimus) – sest see õigus, nagu ma allpool selgitan, on väljaspool igasugust kahtlust.
28.
Põhiprobleem seisneb selle kohustuse määramise vormilises menetluses (teine küsimus) ja selle kontrollimises, kuivõrd asjakohane oli haldusmenetluse toimumine enne Euroopa Liiduga liitumist (kolmas küsimus).
29.
Täpsemalt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas tema riigi ametivõimudel oleks pidanud olema asjakohane turuanalüüs vastavalt juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 8 lõikele 2 ja artiklile 12 koostoimes raamdirektiivi artiklitega 16, 6 ja 7. Arvestades, et tol ajal kehtinud seadus nr 151/2000 ei vastanud 2002. aastal heaks kiidetud ühenduse standardile, eeldab see oletus nimetatud direktiivide vahetut õigusmõju (neljas küsimus).
30.
Kokkuvõttes palub ta Euroopa Kohtul öelda, kas nimetatud ühenduse õigusnormid reguleerivad põhikohtuasjas toimunud üleminekut.
B. Euroopa Kohtu jurisdiktsioon
31.
Selline probleemiasetus toob välja, et Tšehhi valitsuse nõue lükata eelotsuse küsimused a limine tagasi põhjusel, et Euroopa Kohus ei ole rationae temporis pädev asja arutama, ei ole põhjendatud.
32.
Erinevalt kohtuasjast Ynos (
12
) ei ole käesoleval juhul tegemist liikmesriigis enne ühendusega ühinemist tekkinud ja lõppenud olukordadega, millisel juhul Euroopa Kohus ei oleks pädev, (
13
) vaid tuleb kontrollida direktiivide ajalist kehtivust asjaolude suhtes, mis algasid enne liitu astumist ja lõppesid pärast seda, ja see on olukord, kus ta ühenduse õiguse kõrgema ja viimase astme tõlgendajana on küll pädev.
33.
Kuigi äriühingu Czech On Line taotlust käsitleti ja lahendati esimeses astmes ajal, mil Tšehhi Vabariik veel ühendusse ei kuulunud, (
14
) tunnistati tema taotluse rahuldanud otsus kehtetuks hiljem, kui see riik oli juba liiduga ühinenud. (
15
) Seega ei ole Euroopa Kohtu ülesanne otsustada tühistamise ega selle tagajärgede üle, vaid eelotsusemenetluse kasutamise põhjendamiseks piisab, kui riikide kohtud selliste asjaolude kuhjumisel kahtlevad, kuidas konkreetsel juhul ühenduse õigust kohaldada, ja esitavad Euroopa Kohtule küsimuse ühenduse õigusnormide ajalise kehtivuse kohta.
34.
Järelikult on küsimused seotud ühenduse õiguskorraga ja põhimõtteliselt peab Euroopa Kohus otsuse tegema tõlgendamise kohta. (
16
) Ei tohi unustada, et EÜ artiklis 234 sätestatud dialoogis on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul õigus kohtuasja eripärasid arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust, (
17
) ning eelotsusetaotluses kehtib vajalikkuse eeldus, välja arvatud juhul, kui küsimused ühenduse õiguses ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja esemega, kui küsimus on oletuslik või kui Euroopa Kohtul puuduvad tarviliku vastuse andmiseks vajalikud andmed faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta. (
18
)
C. Esimene eelotsuse küsimus: asjatu konsultatsioon
35.
Tšehhi valitsusel on siiski osaliselt õigus, sest Obvodní soud pro Prahu 3 avaldab kahtlust, mis ei nõuaks Euroopa Kohtusse pöördumist, et teada saada, kas siis, kui Tšehhi Vabariik on juba Euroopa Liidus, võib telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriv asutus kohustada äriühingut Telefónica 02 ühendama oma võrgu äriühingu Czech On Line omaga.
36.
Tulemus ei sõltu sellest, millist õigusnormi rakendatakse: nii siis, kui kasutataks direktiivi 97/33, kui ka siis, kui valitaks raamdirektiiv ja juurdepääsu käsitlev direktiiv, või, pidades kohtuasja ühenduse õiguse väliseks, valitakse seadus nr 151/2000, igal juhul võib telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriv asutus määrata nimetatud kohustuse, sest nimetatud õigusaktides ei ole selles aspektis erinevusi.
37.
Järelikult ei oleks ühelgi selle liikmesriigi kohtul vastuse suhtes kahtlust, sest seaduses nr 151/2000 on seda võimalust juba nimetatud (artikli 40 lõige 5 koostoimes artikli 37 lõikega 1), ilma et ühenduse õiguse tõlgendamine mõjutaks kohtuasja lahendust; seda võimalust on arvestatud ka ühenduse õiguses nii 1997. aasta direktiivis (artikli 4 lõige 2) kui ka 2002. aasta direktiivides (juurdepääsu käsitleva direktiivi artikkel 8 koostoimes artikliga 12). Selles aspektis ei ole liikmesriigi süsteem Euroopa omast erinev, mistõttu näib ülearune võtta kasutusele see viimati nimetatud õiguskord.
38.
Seega ei puuduta see Tšehhi kohtu sissejuhatav küsimus ühenduse õigust, mistõttu Euroopa Kohus peab selles suhtes vaikima ning ei ole vaja analüüsida ka „ajalist ulatust”, mille komisjon on esitanud oma kirjalikes märkustes, sest vastavalt raamdirektiivi artikli 27 esimesele lõigule eeldab selline analüüs varasemate kohustuste olemasolu, mis aga puuduvad Obvodní soud pro Prahu 3 arutamisel olevas kohtuasjas, kus vaidlustatud haldusotsusega määrati ex novo kohustus.
D. Teine ja kolmas eelotsuse küsimus
39.
Küsimus on erinev: kui oli tuvastatud, et Telefónica 02-l on märkimisväärne turujõud, võis Tšehhi reguleeriv asutus määrata tema võrgu sidumise äriühingu Czech On Line omaga, aga tuleb täpsustada, kas tal oli õigus teha seda automaatselt, nagu lubas liikmesriigi seadus, või tuli koostada turuanalüüs, nagu näeb ette liidu õigus (teine ja kolmas küsimus).
40.
Arvestades, et seadus nr 151/2000 ei olnud 2002. aasta direktiividega kooskõlas, langeb ühenduse õiguse kohaldatavuse küsimuse raskuskese neljandale küsimusele, millega tahetakse teada, kas ühenduse õiguse ülimuslikkusest tulenevalt (
19
) on nendel direktiividel vahetu õigusmõju, et nad asendaksid ühtlustamata siseriiklikku õiguskorda.
41.
Kui sellele küsimusele ei vastata jaatavalt, ei ole vastus teisele ja kolmandale küsimusele oluline, sest mõlemal võimalikul juhul võis Tšehhi reguleeriv asutus määrata kohustuse ilma nimetatud turu-uuringuta, sest nimetatud direktiividel ei oleks vahetut õigusmõju.
42.
Järelikult piirdub see näiliselt keerukas eelotsusetaotlus sisuliselt vaid küsimusega, kas juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 8 lõige 2 ja artikkel 16 koostoimes raamdirektiivi artiklitega 6 ja 7 vastavad kohtupraktikas sedastatud tingimustele selliselt, et seda laadi säte oleks vahetult kohaldatav.
E. Neljas küsimus: vahetu õigusmõju
43.
Seda direktiivi õigusnormide omadust, mis on ühtaegu siseriikliku õiguse suhtes ülimuslikkuse tagajärg ja vahend, (
20
) käsitatakse automaatse „karistusena”, kui liikmesriigid ei täida oma kohustusi, kui nad peavad loobuma oma õigusaktidele tuginemisest, kui nad vaidlustavad direktiivi sätteid, mis on sisult tingimusteta ja piisavalt täpsed. (
21
)
44.
Nendele kriteeriumidele vastavad sätted, milles sedastatakse üheselt kohustus (
22
) siis, kui see ei ole seotud ühegi tingimusega ja selle rakendamine või mõju ei sõltu ühegi õigusakti vastuvõtmisest ühenduse institutsioonide või liikmesriikide poolt. (
23
)
45.
Ei ole keeruline tuvastada, et raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitleva direktiivi viidatud sätted ei vasta nendele kriteeriumidele, sest turu-uuring, millele viidatakse juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 8 lõikes 2, viiakse läbi vastavalt artiklile 16 ja raamdirektiivi artiklites 6 ja 7 sätestatud põhimõtetel. Teisisõnu tuleb turu-uuringus järgida suuniseid, mille komisjon kiidab raamdirektiivi artikli 15 lõike 2 alusel heaks koostöös riigi konkurentsiasutustega (artikli 16 lõige 1), järgides eeskirju, mille vastav liikmesriigi asutus peab avaldama selleks, et tagada läbipaistvuse nõuded ja konsulteerimiskord (artikkel 6), võttes kuulda nimetatud institutsiooni ning teiste liikmesriikide asjaomaseid asutusi (artikli 7 lõiked 3, 4 ja 5).
46.
Isegi kui oletada, et need õigusnormid vastavad vahetult kohaldamiseks nõutud tingimustele, ei puuduta see käesolevat kohtuasja, sest ühenduse kohtupraktika kohaselt ei ole direktiivid eraisikutevahelistes kohtuvaidlustes vahetult kohaldatavad. 6. mai 2003. aasta ettepanekus kohtuasjas Pfeiffer jt (
24
) tuletasin ma meelde, et Euroopa Kohus on süstemaatiliselt keeldunud tunnustamast üksikisiku õigust tugineda vaidluses teise eraisiku vastu riigi poolt määratud tähtajaks nõuetekohaselt üle võtmata jäetud direktiivile, väites, et EÜ artikli 249 alusel kehtib direktiivi kohustuslikkus, mis võimaldab sellele toetuda siseriiklikus kohtus, ainuüksi „iga adressaadiks oleva liikmesriigi” suhtes, mistõttu direktiiv kui selline ei pane üksikisikule kohustusi ning pole seetõttu kasutatav üksikisiku vastu (punkt 56). (
25
)
47.
Kohtuvaidlus, milles esitati käesolev eelotsuse küsimus, on hea näide vaidlusest inter privatos. Selles vaidlevad kaks ettevõtjat kohustuse üle, millega juurdepääsu käsitlev direktiiv kohustab turgu valitsevat ettevõtjat rahuldama teise ettevõtja võrguühendustaotlust, ilma et haldusasutuste sekkumisel oleks muud mõtet, kui asendada konkurentide tahet sellise kokkuleppe saavutamiseks, mida nad ei suuda sõlmida. See olukord erineb kohtuasjas Wells (
26
) käsitletust, milles tunnustati Inglise kodaniku huvides direktiivi vahetut õigusmõju (
27
) riigi vastu, kuigi selle direktiivi kohaldamine mõjutas omakorda ühe teise isiku õigusi.
48.
Kokkuvõttes ei ole raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitleva direktiivi nimetatud artiklitel vahetut õigusmõju, nii et Telefónica 02 ei saa nendele tugineda Tšehhi telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriva asutuse otsuse tühistamiseks. (
28
)
F. Järelsõna
49.
Eelotsusetaotlus on liikmesriikide kohtute käsutuses olev menetlusinstrument selleks, et Euroopa Kohus annaks neile ühenduse õiguse rakendamiseks vajalikud suunised. EÜ artikli 234 süsteem põhineb õigusnormide tõlgendamise ja kohaldamise erinevusel, võimaldades ühitada siseriikliku kohtu seaduslikku võimu ühenduse õiguse vältimatu ühtsusega, nagu märkis aastaid tagasi Robert Lecourt (
29
) – ülesanne, mis nõuab ranget pädevuse jagamist. (
30
)
50.
Sellisest eelotsusetaotluse käsitusest tulenevalt on soovitatav, et Euroopa Kohtu sekkumine piirduks rangelt vajalikuga, kus ta annab asjakohase lahenduse eelotsusetaotluse piires, (
31
) selleks et vältida põhikohtuasja jaoks tarbetuid otsuseid; vastasel juhul jääksid tema otsused abstraktseks ja konkreetsete asjaoludega seostamatuks, justkui oleks tegemist normikontrollinõudega.
51.
Esitatud põhjendustest tulenevalt ei saa eelotsusetaotluses nimetatud raamdirektiivi ja juurdepääsu käsitleva direktiivi sätteid vaidluse lahendamiseks kasutada, mistõttu osutub ülearuseks igasugune tõlgendamine Euroopa Kohtu poolt, kes peab tarviliku vastuse andmiseks (
32
) selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et nimetatud sätetel ei ole vahetut õigusmõju ning et järelikult ei olnud Tšehhi telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriv asutus kohustatud koostama turuanalüüsi selleks, et kohustada äriühingut Telefónica 02 ühendama oma ADSL-võrku äriühinguga Czech On Line.
VII. Ettepanek
52.
Esitatud kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Obvodní soud pro Prahu 3 küsimustele, et:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (juurdepääsu käsitlev direktiiv) artikli 8 lõige 2 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) artikkel 16 koostoimes artiklitega 6 ja 7 ei vasta vahetu õigusmõju nõuetele, kuna neid ei ole siseriiklikusse õigusesse üle võetud, mistõttu need ei ole kohtuvaidluse asjaoludele kohaldatavad, ning järelikult ei sõltu Český telekomuikační úřadi (Tšehhi telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriv asutus) õigus kohustada äriühingut Telefónica 02 Czech Republic ühendama oma ADSL-liine äriühingu Czech On Line omadega eelnevast turuanalüüsist.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivid, avaldatud vastavalt EÜT L 108; lk 33 ja lk 7; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349 ja lk 323.
(
3
)	Kohtuasi C-339/04, milles tehti 18. juuli 2006. aasta kohtuotsus (EKL 2006, lk I-6917).
(
4
)	See algas komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiiviga 90/388/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuseturgudel (EÜT L 192, lk 10), mida on korduvalt muudetud kuni asendamiseni komisjoni 16. septembri 2002. aasta direktiiviga 2002/77/EÜ (EÜT L 249, lk 21; ELT eriväljaanne 08/02, lk 178).
(
5
)	Nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiiv 90/387/EMÜ telekommunikatsiooniteenuste siseturu loomise kohta avatud võrgu pakkumise kaudu (EÜT L 192, lk 1), mida kohandati konkurentsitingimustele Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/51/EÜ (EÜT L 295, lk 23). Sellesse direktiivide rühma kuuluvad veel nõukogu 5. juuni 1992. aasta direktiiv 92/44/EMÜ (EÜT L 165, lk 27) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 1998. aasta direktiiv 98/10/EÜ (EÜT L 101, lk 24), millest esimene laiendab seda pakkumist püsiliinidele ja teine kõnesidele.
(
6
)	EÜT L 199, lk 32.
(
7
)	Nende hulgas olid veel direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) ja direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (universaalteenuse direktiiv) (EÜT L 108, lk 21 ja lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337, lk 367).
(
8
)	„Vastastikuse sidumise” all mõistetakse ühe ja sama ettevõtja või eri ettevõtjate kasutatavate üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude füüsilist ja loogilist ühendamist, mis võimaldab ühe ettevõtja tarbijatel suhelda sama või muu ettevõtja tarbijatega või kasutada teise ettevõtja osutatavaid teenuseid (direktiivi 97/33 artikli 2 lõike 1 punkt a ja juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 2 punkt b).
(
9
)	2002. aasta augustis erastas riik turgu valitseva operaatori Český Telecom’i, kus tal oli enamusosalus.
(
10
)	Haldusakt põhines seaduse nr 151/2000 artikli 40 lõigetel 2 ja 5.
(
11
)	Proust, M., À la recherche du temps perdu III, La prisonière, [Kadunud aja otsinguil, V köide, Vang] kirj Gallimard, Bibliothèque de la Plèiade, 1988, lk 762.
(
12
)	10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-302/04 (EKL 2006, lk I-371, punktid 35-37. Samalaadne otsus tehti 9. veebruari 2006. aasta määruses kohtuasjas C-261/05: Lákep jt (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 17–21).
(
13
)	15. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-321/97: Andersson ja Wåkerås-Andersson (EKL 1999, lk I-3551).
(
14
)	Tšehhi telekommunikatsiooniteenuseid reguleeriva ametiasutuse esimene akt pärineb 30. aprillist 2004, ühinemisele eelnevast päevast.
(
15
)	9. september 2004.
(
16
)	12. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-145/03: Keller (EKL 2005, lk I-2529, punkt 33).
(
17
)	6. juuli 1995. aasta otsus kohtuasjas C-62/93: BP Soupergaz (EKL 1995, lk I-1883, punkt 10); 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punkt 59); 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: PreussenElectra (EKL 2001, lk I-2099, punkt 38) ja 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-326/00: IKA (EKL 2003, lk I-1703, punkt 27).
(
18
)	7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-355/97: Beck ja Bergdorf (EKL 1999, lk I-4977, punkt 22).
(
19
)	Üldiselt välja kuulutatud 15. juuli 1964. aasta otsuses kohtuasjas 6/64: Costa vs. ENEL (EKL 1964, lk 1141) ja direktiivide kohta 5. aprilli 1979. aasta otsuses kohtuasjas 148/78: Ratti (EKL 1979, lk 1629).
(
20
)	Kohtuotsuses Ratti ei lubatud, et liikmesriik kohaldab pärast direktiivi jõustumiseks määratud tähtaega direktiiviga veel kohaldamata olevat siseriiklikku õigust isiku suhtes, kes täidab ühenduse ettekirjutusi, mis tähendab, et ühenduse ettekirjutustega vastuolus olevatel siseriiklikel õigusnormidel ei ole õigusmõju.
(
21
)	19. jaanuari 1982. aasta otsus kohtuasjas 8/81: Becker (EKL 1982, lk 53, punktid 24 ja 25).
(
22
)	Nii järeldub 26. veebruari 1986. aasta otsuses kohtuasjas 152/84: Marshall (EKL 1986, lk 723, punkt 52) esitatud argumentidest, mida on korratud 29. mai 1997. aasta otsuses kohtuasjas C-389/95: Klattner (EKL 1997, lk I-2719, punkt 33).
(
23
)	Juba viidatud kohtuotsuse Klattner punkt 33, milles nimetatakse 3. aprilli 1968. aasta otsust kohtuasjas 28/67: Molkerei-Zentrale Westfalen (EKL 1967, lk 211), samuti 17. septembri 1996. aasta otsuse punkt 18 liidetud kohtuasjades C-246/94–C-249/94: Cooperativa Agricola Zootecnica S. Antonio jt (EKL 1996, lk I-4373).
(
24
)	5. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/01–C-403/01 (EKL 2004, lk I-8835).
(
25
)	Juba viidatud kohtuotsus Marshall, punkt 49; 8. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 80/86: Kolpinghuis Nijmegen (EKL 1987, lk 3969, punkt 9); 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-91/92: Faccini Dori (EKL 1994, lk I-3325, punkt 24); 7. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas C-192/94: El Corte Inglés (EKL 1996, lk I-1281; punktid 16 ja 17) ja eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Pfeiffer jt, punktid 108 ja 109.
(
26
)	7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-201/02 (EKL 2004, lk I-723).
(
27
)	See oli nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiiv 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248).
(
28
)	Näib ilmne, et vahetu õigusmõju puudumise tõttu ei saa siseriiklikule kohtule käesolevas asjas soovitada jõustada „kooskõlalise tõlgendamise põhimõttel” (13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-106/89: Marleasing (EKL 1990, lk I-4135)) seadust nr 151/2000 selleks, et kehtestada kohtupraktika teel menetlust (turuanalüüsi), mida selles seaduses ei ole ette nähtud, sest nimetatud põhimõttel on piirid, mille hulgas on nõue vältida tõlgendamist praeter legem. 26. septembri 1996. aasta otsuses kohtuasjas C-168/95: Arcaro (EKL 1996, lk I-4705) rõhutati, et ühenduse õigus ei näe ette mehhanismi, mis laseks siseriiklikul kohtul kõrvaldada siseriiklikud sätted, mis on vastuolus sellise direktiiviga, millele ei saa tugineda (punkt 43). Pealegi ei tohi unustada, et – nagu ma juba märkisin – Tšehhi õigusnormid ja ühenduse õigusnormid (esialgne ja praegune) on sisuliselt kokkulangevad, võimaldades pädevatel asutustel panna turgu valitsevatele ettevõtjatele vastastikuse sidumise kohustuse, mistõttu need kaks õigusnormi on vaid vormiliselt erinevad.
(
29
)	Lecourt, R.: Le juge devant le Marché commun, kirj Institut Universitaire des Hautes Études Internationales. Genève, 1970, lk 50.
(
30
)	Lagrange, M., „L'action préjudicielle dans le droit interne des États membres et en droit communautaire”, Revue trimestrielle de droit européen, 1974, lk 268.
(
31
)	De Richemont, J., L'intégration du droit communautaire dans l'ordre juridique interne, kirj Librairie du Journal des Notaires et des Avocats, Paris, 1975, lk 41 jj.
(
32
)	Näib asjakohane nimetada, et EÜ artiklis 234 sätestatud õigusalase koostöö raames on Euroopa Kohtu ülesanne anda vajalik vastus, mis võimaldaks siseriiklikul kohtul pooleliolevat kohtuasja lahendada (17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-334/95: Krüger, EKL 1997, lk I-4517, punkt 22, ja 28. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-88/89: Roquette Frères, EKL 2000, lk I-10465, punkt 18), vajaduse korral talle esitatud küsimust ümber sõnastades (11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-62/00: Marks & Spencer, EKL 2002, lk I-6325, punkt 22, ja 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-210/04: FCE Bank, EKL 2006, lk I-2803, punkt 21).