62003CJ0335_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C-335/03,
mille esemeks on 25. juulil 2003 EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi,
Portugali Vabariik,
esindaja: L. Fernandes, keda abistasid advogado
C. Botelho Moniz ja advogado
E. Maia Cadete, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: A. M. Alves Vieira ja L. Visaggio, keda abistasid advogado
N. Castro Marques ja advogado
F. Costa Leite, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud R. Silva de Lapuerta (ettekandja), C. Gulmann, R. Schintgen ja J. Klučka,
kohtujurist: L. A. Geelhoed,
kohtusekretär: ametnik K. Sztranc,
arvestades kirjalikus menetluses ja 14. oktoobri 2004. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 18. novembri 2004. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Portugali Vabariik taotleb oma hagis komisjoni 15. mai 2003. aasta otsuse nr 2003/364/EÜ, millega jäetakse ühendusepoolsest rahastamisest välja teatavad Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPATF) tagatisrahastust hüvitatavad liikmesriikide kulutused (ELT L 124, lk 45, edaspidi „vaidlustatud otsus”) tühistamist osas, milles see puudutab Portugali Vabariiki.
Õiguslik raamistik
Kõnealused lisatasukavad
2. Nõukogu 27. juuni 1968. aasta määrusega (EMÜ) nr 805/68 veiseliha- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 148, lk 24), mida on muudetud nõukogu 30. juuni 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2066/92 (EÜT L 215, lk 49) ja nõukogu 18. jaanuari 1993. aasta määrusega (EMÜ) nr 125/93 (EÜT L 18, lk 1, edaspidi „määrus nr 805/68”), kehtestati lisatasude maksmise süsteem neile tootjatele, kes peavad oma talumajapidamises pulle ja ammlehmi.
3. Selle alusel makstavate erinevat liiki lisatasude osas on määrusega nr 805/68 ette nähtud erilisatasu veiselihatootjatele, kes peavad pulle (artikkel 4b), täiendav lisatasu erilisatasule (artikkel 4c), lisatasu ammlehmade pidajatele (artikkel 4d) ning täiendav lisatasu, mida makstakse tootjatele, kellel on õigus erilisatasule ja/või ammlehmade pidaja lisatasule ning kes vastavad teatud tingimustele (artikkel 4h). Portugali Vabariigi osas on erilisatasud ette nähtud ka nõukogu 15. juuni 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 1600/92 Assooride ja Madeira heaks teatavate põllumajandussaaduste suhtes kohaldatavate erimeetmete kohta (EÜT L 173, lk 1).
Kõnealuste lisatasude maksmise haldamine ja kontroll
4. Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3886/92, milles sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 805/68 (veiselihaturu ühise korralduse kohta) (EÜT L 391, lk 20) ettenähtud lisatasukavade üksikasjalikud rakenduseeskirjad, ning mida on muudetud komisjoni 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 2311/96 (EÜT L 313, lk 9; edaspidi „määrus nr 3886/92”), sätestab nende lisatasude maksmiseks vajalikud haldustingimused.
5. Määruse nr 3886/92 artikli 4 kohaselt on loomade ooteaeg – st ajavahemik, mille jooksul ei tohi loomi, kelle suhtes on esitatud lisatasu taotlus, viia ära kindlaksmääratud kohast, kus neid võidakse kontrollida (üldreeglina tootja talumajapidamisest) – pullide puhul kaks kuud alates taotluse esitamisele järgnevast päevast. Ammlehmade puhul on ooteaeg määruse nr 805/68 artikli 4d lõike 5 ja määruse nr 3886/92 artikli 23 sätete koosmõju kohaselt kuus kuud alates taotluse esitamisele järgnevast päevast.
6. Nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määruse (EMÜ) nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (EÜT L 94, lk 13), muudetud nõukogu 22. mai 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1287/95 (EÜT L 125, lk 1, edaspidi „määrus nr 729/70”) artikli 4 alusel peavad liikmesriigid määrama ametiasutused ja organid, mis tegelevad EPATF tagatisrahastu poolt rahastatavate kulutuste maksmisega.
7. Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223), artikli 1 lõike 1 punktis b on sätestatud, et iga liikmesriik peab looma ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, mida kohaldatakse määruse nr 805/68 artiklites 4a–4h veiselihatootjatele kehtestatud lisatasude maksmise korrale. Seda süsteemi kohaldatakse ka muudele lisatasude või hüvitiste maksmise kordadele lamba- ja kitsekasvatuse sektoris.
8. Sama määruse artiklis 8 on ette nähtud, et liikmesriigid teostavad abitaotluste halduskontrolli (lõige 1), et halduskontrolli tuleb täiendada kohapealse kontrolliga, mis „hõlmab põllumajanduslike maatükkide valimit” (lõige 2) ja määravad nende kontrollimiste koordineerimise eest vastutava asutuse (lõige 3).
9. Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruses (EMÜ) nr 3887/92, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks (EÜT L 391, lk 36), muudetud komisjoni 29. juuli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1678/98 (EÜT L 212, lk 23, edaspidi „määrus nr 3887/92”), on määratud kindlaks tingimused, millele abitaotlused peavad vastama (III jaotis), ning kontrolli (IV jaotis) ja kaasrahastamist puudutav regulatsioon (V jaotis).
10. Nimetatud määruse artikli 6 kohaselt „[h]aldus- ja kohapealset kontrolli tuleb teha nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine” (lõige 1) ning kontroll hõlmab eelkõige „deklareeritud maatükkide ja loomade ristkontrolli tagamaks, et ühel kalendriaastal ei antaks abi põhjendamatult kaks korda” (lõige 2).
11. Sama artikli lõike 3 kohaselt peab kohapealne kontroll hõlmama märkimisväärse osa abitaotlustest, ning see osa peab olema vähemalt 10% loomapidamistoetuse taotlustest või osalusteatistest.
12. Selle artikli lõike 5 esimese lõigu kohaselt toimub kohapealne kontroll ette teatamata ning hõlmab kõiki põllumajanduslikke maatükke ja loomi, mille kohta on esitatud üks abitaotlus või mitu abitaotlust.
13. Sama lõike teisest lõigust tuleneb, et 10% loomapidamistoetuse taotluste osas, mida tuleb kohapeal kontrollida, tuleb vähemalt 50% loomadega seotud minimaalsetest kontrollidest teha ooteajal, välja arvatud pullide osas, kelle suhtes on määruse nr 3886/92 artikli 8 alusel määratud erilisatasu loomade tapmisajaks või loomade esmakordsel turuletoomisel nende tapmiseks.
Loomade identifitseerimine
14. Nõukogu 21. aprilli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 820/97, millega kehtestatakse veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem ning mis käsitleb veiseliha ja veiselihatoodete märgistamist (EÜT L 117, lk 1), artiklis 3 on sätestatud:
„Veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem koosneb järgmistest osadest:
a) kõrvamärgid loomade identifitseerimiseks;
b) elektroonilised andmebaasid;
c) loomapassid;
d) register iga põllumajandusettevõtte kohta.”
15. Sama määruse artikli 4 kohaselt:
„1. Kõik majandis peetavad pärast 1. jaanuari 1998 sündinud või pärast seda kuupäeva ühendusesiseseks kauplemiseks ettenähtud loomad identifitseeritakse mõlemasse kõrva kinnitatava kõrvamärgiga, mille on heaks kiitnud pädev asutus. Mõlemal kõrvamärgil on sama, kordumatu identifitseerimiskood, mis võimaldab identifitseerida iga looma ja majandi, kus loom on sündinud. […]
5. Kõrvamärki ei tohi eemaldada ega asendada pädeva asutuse loata.
6. Kõrvamärgid antakse majandile ning jaotatakse ja kinnitatakse loomadele pädeva asutuse poolt sätestatavas korras.”
16. Komisjoni 29. detsembri 1997. aasta määrus (EÜ) nr 2629/97 (EÜT L 354, lk 19; ELT eriväljaanne 03/22, lk 201) sätestab määruse nr 820/97 kohaldamiseks tingimused, millele peavad veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi raames vastama kõrvamärgid, põllumajandusettevõttes peetavad registrid ja passid.
17. Selle määruse artikli 1 lõike 1 kohaselt peab kõrvamärkidel olema vähemalt selle liikmesriigi pädeva asutuse või keskasutuse nimi, kood või logo, kes on kõrvamärgid välja andnud, ning lõikes 2 osutatud sümbolid, st kahetäheline riigikood, millele järgneb kuni 12 numbrit. Lisaks sellele infole näeb määruse artikkel 2 ette, et „[k]õrvamärgid vastavad järgmistele nõuetele:
a) need on elastsest plastist;
b) need on võltsimiskindlad ning kergesti loetavad looma kogu eluea jooksul;
c) need on ühekordselt kasutatavad;
d) nende kuju on selline, et nad püsivad looma küljes ilma seda kahjustamata;
e) neil on üksnes artiklis 1 sätestatud eemaldamatud kirjad.”
EPATF raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduv haldusmenetlus
18. Määruse nr 729/70 ja komisjoni 7. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse (EMÜ) nr 729/70 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses [EPATF] tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega (EÜT L 158, lk 6; ELT eriväljaanne 03/18, lk 31), kohaselt määravad liikmesriigid EPATF tagatisrahastust rahastatavate kulutuste koordineerimise eest vastutavad pädevad ametiasutused. Portugalis on vastavalt 27. märtsi 1998. aasta dekreetseaduse nr 78/98 (Diário da República I, A seeria, nr 73, 27.3.1998) artiklitele 1 ja 5 selle valdkonna pädev ametiasutus Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agricola (edaspidi „INGA”).
19. Mis puudutab käesolevas asjas kohaldatavat menetlust, siis vastavalt määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktile b kontrollib ja hindab komisjon makseasutuste raamatupidamisarvestust pärast fondikomiteega konsulteerimist enne kõnealusele eelarveaastale järgneva aasta 30. aprilli.
20. Komisjoni otsus raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise kohta, mis käsitleb esitatud aruannete ühtsust, täpsust ja õigsust, ei takista hilisemate otsuste tegemist vastavalt sama artikli lõike 2 punktile c.
21. Artikli 5 lõike 2 punkt c näeb ette, et „[r]ahastamisest keeldumine ei või kehtida nende kulude osas, mis on tehtud varem kui 24 kuud enne komisjonilt asjaomasele liikmesriigile kontrollide tulemuste kohta kirjaliku teate saatmist. […]”.
Asjaolud ja kohtueelne menetlus
22. Komisjoni talitused kontrollisid 18.–22. septembril 2000 EPATF tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames teatavaid Alentejo’s (Portugal) loomakasvatusega tegelevaid põllumajandusettevõtteid, hindamaks neis põllumajandusettevõtetes rakendatava praktika vastavust kõnealuse sektori suhtes kohaldatavate ühenduse õigusnormidega.
23. Komisjon teavitas 20. märtsi 2001. aasta kirjas Portugali ametiasutusi veisekasvatajatele makstavate lisatasude valdkonnas uurimise nr 00/10 algatamisest määruse nr 1663/95 artikli 8 alusel põhjendusega, et „nad ei ole täies ulatuses kinni pidanud määruste (EMÜ) nr 805/68, nr 3886/92, nr 3508/92 ja 3887/92 ning määruste (EÜ) nr 1254/1999 ja nr 2342/1999 sätetest”, millega võib põhjendada ühe osa nende ametiasutuste poolt aruandes esitatud kulutuste väljajätmist ühenduse rahastamisest.
24. Komisjoni talitused on nimelt märkinud, et eelarveaastal 1999 ei viidud veiselihatootjatele makstava erilisatasu osas läbi minimaalselt vajalikku arvu kohapealseid kontrolle, kuna „kahekuulise ooteaja jooksul kontrolliti ainult 4,4% taotlustest”, samas kui määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 5 näeb ette 5%-lise kontrollimäära, mis vastab 50%-le sama artikli lõikes 3 ettenähtud 10%-lisest minimaalsest osast.
25. Samad talitused tuvastasid seoses kariloomade identifitseerimisega ka muid eeskirjade eiramisi, nagu näiteks eraldusmärkide või passide puudumine osal loomadest, vajalike andmete passidesse ja lisatasutaotlustesse kandmata jätmine ning käsitsikirjutatud kõrvamärkide harjumuspärane jätkuv kasutamine.
26. INGA tõi oma 28. mai 2001. aasta kirjas ning vastuses komisjoni talituste tähelepanekutele veiselihatootjate erilisatasu saamise taotlustega seonduvate kohapeal toimunud kontrollide kohta esile asjaolu, et erinevate loomapidamistoetuste saamiseks esitatud tervikliku ja ühekordse taotluse vastuvõtmise järel tuli nentida, et ooteajal läbiviidavate kohapealsete kontrollide 5%-line miinimumtase oli saavutatud.
27. Loomade identifitseerimise osas avastasid siseriiklikud ametiasutused erinevat tüüpi märkide üheaegse kasutamise juhtumeid, kuid täpsustasid, et käsitsi kirjutatud märkidel oli järgitud ametlikke identifitseerimisnumbreid ning et neid kasutati tulenevalt vajadusest taastada kaotatud originaalmärgid, mida tuli ekstensiivse loomakasvatuse juures sageli ette.
28. Komisjon kutsus oma 31. oktoobri 2001. aasta kirjaga Portugali ametiasutusi osalema kahepoolsel arutelul ning märkis ära finantskorrektsioonid, mida ta kavatses kasutada.
29. Koosolekul kinnitasid Portugali ametiasutused, et nad ei nõustu kavandatavate kindla määraga korrektsioonidega. Nad väitsid eelkõige seda, et kõnealuse 1999. aasta jooksul märgistati loomi vastavate kõrvamärkidega nõuetekohasel viisil ning et Portugali Vabariik on täitnud kontrolli puudutavaid õigusaktidest tulenevaid nõudeid. Komisjon nende kahe punkti osas oma seisukohta ei muutnud.
30. Komisjon edastas 20. veebruari 2002. aasta kirjaga liikmesriigile ametlikult kahepoolse arutelu tulemusena tehtud järeldused juhuks, kui Portugali ametiasutused peaksid pöörduma komisjoni 1. juuli 1994. aasta otsusega 94/442/EÜ, millega seatakse sisse lepitusmenetlus Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames (EÜT L 182, lk 45, edaspidi „otsus nr 94/442”), asutatud lepitusorgani poole.
31. 30. mail 2002 saatsid komisjoni talitused nimetatud ametiasutustele määruse nr 1663/95 artikli 8 lõike 1 ja otsuse nr 94/442 artikli 1 lõike 1 punkti a alusel ametliku teate, milles tegid ettepaneku kohaldada ammlehmade hooldamiseks makstava lisatasuga seonduvate kulutuste osas 2% määraga korrektsiooni ning pullikasvatajatele makstava erilisatasu osas 5% määraga korrektsiooni. Nende korrektsioonide tulemuseks pidi olema see, et rahastamisest jäetaks välja neile protsentidele vastav summa EPATF-le eelarveaasta 1999 kohta deklareeritud kulutustest.
32. Portugali ametiasutuste taotluse alusel kutsus otsusega nr 94/442 loodud lepitusorgani president nimetatud ametiasutused oma 22. novembri 2002. aasta kirjaga 16. detsembriks 2002 määratud istungile Brüsselis (Belgia).
33. Lepitusorgan märkis oma 3. jaanuari 2003. aasta aruandes, et ükski teine liikmesriik pole seni esitanud küsimust, mille tõstatasid Portugali ametiasutused kontrollide minimaalmäära aluseks oleva baasmäära kohta. Organ märkis, et tal endal polnud kunagi selles suhtes kahtlusi tekkinud ning et komisjoni talitustel ja nimetatud ametiasutustel esineb loomade märgistamisviiside küsimuses endiselt eriarvamusi.
34. Lepitusmenetluse lõppedes märkis komisjon ühes 19. veebruari 2003. aasta kirjas, et „Portugali ametiasutuste poolt lepitusmenetluse käigus esitatud argumentide kaalumise tulemusena leidsid talitused, et need argumendid ei vähenda tuvastatud puuduste tõsidust, millele on viidatud kirjas, millega tehti teatavaks eelarveaasta 1999 suhtes kohaldatav korrektsioon […]”.
35. Olles konsulteerinud EPATF komiteega, kes oli tutvunud komisjoni talituste koostatud koondaruandega, võttis komisjon vastu vaidlustatud otsuse.
36. Komisjon märgib selle otsuse lisas, et Portugali Vabariigi osas kuuluvad väljajäetavad kulutused „loomapidamistoetuste” valdkonda ning ulatuvad 2 446 684,20 euroni, kindla määraga korrektsioonide (2% ja 5% vastavalt eelarvelahtritele) aluseks on võtmekontrollide ja teiseste kontrollide puudujäägid eelarveaastal 1999.
Poolte nõuded
37. Portugali Vabariik palub Euroopa Kohtul:
– tühistada vaidlustatud otsus;
– mõista kohtukulud välja kostjaks olevalt institutsioonilt.
38. Komisjon palub Euroopa Kohtul:
– jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
– mõista kohtukulud välja hagejalt.
Hagi
39. Portugali Vabariik esitab vaidlustatud otsuse tühistamise nõude toetuseks kolm väidet, nimelt:
– õigusnormi rikkumine määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 kohaldamisel;
– viga faktiliste asjaolude hindamisel;
– EÜ artiklis 253 osutatud põhjendamiskohustuse rikkumine.
Väide, mis tugineb õigusnormi rikkumisele määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 kohaldamisel
Poolte argumendid
40. Portugali valitsuse väidete kohaselt koostasid siseriiklikud ametiasutused alates eelarveaastast 1999 määruse nr 3508/92 artikli 1 lõike 1 punkti b esimese taande ja määruse nr 3887/92 artikli 5 kohaldamisel kõigi EPATF tagatisrahastu raames kasutatavate „loomapidamistoetuste” abikavade kohta ühise tervikliku taotluse, mis hõlmas järgmist: erilisatasu pullide jaoks, ammlehmade pidamise lisatasu, kompensatsioonihüvitised ning lamba- ja kitselihatootjate lisatasud. Kõigi selles terviklikus loomapidamistoetuste taotluses osundatud lisatasude puhul oli ooteaja kestel toimuvate kontrollide tegelik määr (kaalutud keskmine) 6,3%, samas kui veiselihaga seonduvate taotluste kontrollimäär sama perioodi jooksul oli 4,4%.
41. Vastupidiselt komisjoni poolt vaidlustatud otsuses kinnitatule leiab Portugali valitsus, et eelarveaasta 1999 jooksul peeti määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 5 sätestatud eeskirjadest kinni, kuna loomapidamistoetuste taotlusi ja vastavaid kontrolle tuleb tõlgendada ja hinnata majandi kui terviku seisukohalt lähtudes, st arvestades loomapidamistoetuste kavasid üldises plaanis tervikuna.
42. Valitsus osutab oma argumentide toetuseks määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 esimesele lõigule, mille kohaselt viiakse kohapealsed kontrollid läbi ilma ette teatamata ja kõigi ühe või mitme taotluse aluseks olevate loomade kohta.
43. Valitsuse väidete kohaselt ei ole selle sättega mõeldud seda, et kontrollid tuleks läbi viia iga toetuskava kohta eraldi. Vastupidi, viidatud sätte sõnastus võimaldab järeldada, et kontrollid ja tingimused, millele need peavad vastama, nimelt ooteajal läbiviidavate kontrollide miinimummäär, peavad kehtima kõigi taotluste kohta, mis seonduvad erinevate loomapidamistoetuste kavadega.
44. Samuti käsitleb Portugali valitsus sama artikli lõike 5 teist lõiku ja lõiget 3 nende koostoimes selles suhtes veelgi märkimisväärsematena, kuna nendega on ette nähtud ooteaja jooksul „loomadega seotud minimaalsetest kontrollidest […] 50%” läbiviimine vähemalt „10% loomapidamistoetuste taotlustest või osalusteatistest” koosneva valimi suhtes”.
45. Muu hulgas tuletab valitsus meelde, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 5 kolmandas lõigus on sätestatud, et „[k]äesolevale määrusele vastavat kohapealset kontrolli võib teha samaaegselt teiste ühenduse õigusaktides sätestatud kontrollidega”.
46. Lõpuks vaidlustab Portugali valitsus selle, mille ta väidab olevat uute eeskirjade tagasiulatuva kohaldamise, nimelt komisjoni 21. detsembri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2801/1999 (EÜT L 340, lk 29) tehtud muudatuse tulemusena saadud sätete kohaldamise. Ta nendib, et selle muudatuse tulemusena näeb määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 5 ette, et 5% kohapealsetest kontrollidest, mis peavad olema tehtud ooteajal, peavad olema tehtud iga toetuskava kohta eraldi.
47. Määruse nr 2801/1999 artikli 2 kohaselt kehtib see muudatus üksnes „taotlustele, mis on esitatud alates 1. jaanuarist 2000” ning ei kehti eelarveaastal 1999 esitatud taotlustele. Seega nähtub, et komisjon on vaidlustatud otsuses kohaldanud õiguslikku režiimi, mis ei kehtinud asjaolude esinemise ajal.
48. Komisjon vaidleb vastu sellele tõlgendusele, mis läheb tema väidete kohaselt vastuollu kõnealuse sätte mõtte ja sõnastusega.
49. Mis puudutab esimese väite esimest punkti, mis tuleneb võimalusest arvestada kõiki loomapidamistoetuste valdkonnas läbiviidud kontrolle, siis komisjon leiab, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõigete 3 ja 5 sõnastus ei tekita mitte kuidagi võimalust mõelda, et ooteaja nõutava kontrollide määra võib saavutada paljude toetuskavade raames läbiviidud kontrollide juurdearvestamise teel.
50. Komisjon on seisukohal, et selline tõlgendus oleks vastuolus nimetatud määruse eesmärkidega, kuna sel juhul piisaks sellest, kui liikmesriik saavutaks ooteaja jooksul 10%-lise kontrollimäära näiteks seonduvalt ammlehmade pidamiseks makstava lisatasu ja lamba- ja kitselihatootjatele makstava lisatasuga, jõudmaks 6,66% suuruse kaalutud keskmiseni, ning saaks sellest tulenevalt väita, et sama määruse artikli 6 lõigetega 3 ja 5 ettenähtud nõutav 5%-line kontrollimäär on ületatud, ilma et veiselihatootjatele makstava erilisatasu osas oleks ühtki kontrolli läbi viidud.
51. Sama väite teise punkti osas, mis tugineb määruse nr 2801/1999 väidetavale tagasiulatuvale kohaldamisele, eitab komisjon selle põhjendatust, viidates kahe poole kirjavahetusele ja teineteisele saadetud dokumentidele.
Euroopa Kohtu hinnang
52. Esimese väite esimene osa tugineb sellele, et väidetavalt on veiselihatootjatele makstava erilisatasu osas ooteajal läbiviidavate kontrollide miinimummäära võimalik saavutada teiste loomapidamistoetuste osas läbiviidud kontrollide juurdearvestamise teel.
53. Selles suhtes tuleb meenutada, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 3 näeb ette, et „[k]ohapealne kontroll peab hõlmama märkimisväärse osa abitaotlustest. See osa on vähemalt […] 10% loomapidamistoetuse taotlustest”. Nimetatud määruse artikli 6 lõige 1 näeb muu hulgas ette, et kontrolli tuleb teha „nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine”. Lõpuks, sama sätte artikli 4 kohaselt „[k]ohapeal kontrollitavad abitaotlused valib pädev asutus riskianalüüsi ning esitatud abitaotluste esindavuse alusel”.
54. Nende sätete koos lugemisest nähtub ühemõtteliselt, et nende eesmärk on tagada toetuste määramise tingimuste tegelik täitmine. Saavutatavate eesmärkide, st nii „tingimuste täitmise tagamise” kui ka kontrollitava valimi tegeliku „esindavuse” tagamisega oleks vastuolus, kui teatavad toetuste liigid võiksid kontrolli alt kas täies ulatuses või osaliselt välja jääda ettekäändel, et kontrollide miinimummäära võib saavutada teistes sektorites või teise toetuseliikide suhtes läbi viidud kontrollide kompensatsioonina juurdearvestamise või nende abil kaalutud keskmise leidmise teel.
55. Neis tingimustes tuleb Portugali valitsuse pakutud tõlgendus tagasi lükata. Õigupoolest oleks sellise tõlgenduse kasutamine võinud viia selleni, et teatavad toetuskavad oleks mitte ainult tõhusa kontrolli alt välja jäänud, vaid et nende suhtes poleks üldse mitte mingisugust kontrolli rakendatud, kuna piisanuks sellest, kui saavutada ühe toetuskava osas piisavalt kõrge kontrollimäär kompenseerimaks sellega mõne teise toetuskavaga seonduva kontrolli puudumist. Seesugune tagajärg oleks otseselt vastuolus määrusega nr 3887/92 saavutatavate eesmärkidega.
56. Mis puudutab esimese väite teist punkti, mis tugineb määruse nr 2801/1999 väidetavale tagasiulatuvale kohaldamisele, siis piisab sellest, kui nentida, et vaidlustatud otsuses ja sellele eelnenud teadetes ei sisaldunud viimati nimetatud määrusele ühtki viidet. Kohaldatud finantskorrektsioon ei tugine seega mitte selle määruse, vaid määruse nr 3887/92 kohaldamisele versioonis, mis oli varasem kui määrusega nr 2801/1999 sisseviidud muudatuste tulemusel saadu, ning mille tõlgendamisele käesolevas asjas keskendutakse. Neil tingimustel ei ole vaidlustatud otsus tehtud määruse nr 2801/1999 alusel ning selle õigusakti tagasiulatuvast kohaldamisest tulenevad argumendid tuleb seega tagasi lükata.
57. Eeltoodut arvestades tuleb Portugali valitsuse esitatud esimene väide tagasi lükata.
Väide, mis tugineb faktiliste asjaolude hindamisel tehtud veale
Poolte argumendid
58. Faktiliste asjaolude hindamisel tehtud veale tugineva väite raames esitab Portugali Vabariik kolm argumenti: esimene puudutab kuupäeva, mil tuvastati eeskirjade eiramised; teine on seotud järelduste asjakohasusega; kolmas seondub valimi esindavusega.
59. Eeskirjade eiramise tuvastamise kuupäeva osas väidab Portugali valitsus, et kontrollid, mille tulemusena komisjon avastas loomade identifitseerimisvahendite väidetavad puudujäägid, viidi läbi vahemikus 18.–22. september 2000. Seega, eelarveaastaga 1999 seonduvate korrektsioonide põhjendamiseks ei saa viidata 2000. aasta septembrikuu jooksul tehtud kontrollidele.
60. Komisjon vaidleb sellele väitele vastu, viidates määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c sõnastusele.
61. Järelduste asjakohasuse osas väidab Portugali valitsus, et kõik Portugalis kasutatud identifitseerimisvahendid vastavad tervikuna määrusega nr 2629/97 sätestatud tingimustele ning seda isegi osas, mis puudutab asenduskõrvamärke, millel on käsitsi veekindla tindiga kirjutatud number.
62. Komisjon vaidleb sellele väitele vastu, viidates kokkuvõtvale aruandele, kust nähtub, et loomade identifitseerimisega seonduvad puudujäägid kahjustavad tõsiselt identifitseerimissüsteemi usaldusväärsust. Lisaks väidab komisjon, et määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 1 kohaselt on kontrollide eesmärgiks see, et „oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine”, kuid käesolevas asjas tehtud kontrollide puhul seda järgitud ei ole.
63. Valimi esindavuse osas väidab Portugali valitsus oma hagis, et komisjon on eksinud faktiliste asjaolude hindamisel aastal 1999 ammlehmade pidamiseks makstava lisatasu osas tehtud kulutuste osas, kui võttis aluseks üksnes Alentejo regiooni – millel on seda muust territooriumist eristavaid jooni –, koostamaks kogu riigi suhtes kehtiva esindava valimi, ega võtnud arvesse asjaolu, et selles regioonis on loomakasvatus ekstensiivne, mille tagajärjeks on see, et omanikel on raskem loomi kontrollida.
64. Komisjon viitab õigusliku raamistiku üldisele ja abstraktsele iseloomule, kaalumaks, et kas ka juhul, kui regiooni, kus kontrollid läbi viidi, iseloomustavad erilised asjaolud, tuleb ühenduse õigusnormidega ettenähtud tingimusi täita.
Euroopa Kohtu hinnang
65. Mis puudutab kõigepealt seda Portugali valitsuse väidet, mis tuleneb asjaolust, et komisjon ei peaks eelarveaastal 1999 tehtud kulutustega seotud kindla määraga finantskorrektsioone põhjendama sellega, et kontrollimised ja süüks pandavad eeskirjade eiramised toimusid eelarveaastal 2000, siis tuleb märkida, et komisjoni talituste poolt 2000. aasta septembris tehtud järelduste põhjal võis komisjon põhjendatult eeldada, et Portugali loomade identifitseerimissüsteemis avastatud puudused olid tekkinud enne kontrolliaastat ning seega mõjutasid need juba ka eelarveaastat 1999.
66. Esiteks, paljudel 2000. aasta septembris kontrollitud täiskasvanud loomadel ei olnud tõepoolest mitte mingisuguseid kõrvamärke ega ka mitte mingisuguseid ametliku identifitseerimise tähiseid, samas kui asjakohaste ühenduse õigusaktide kohaselt oleksid neil loomadel pidanud olema kummaski kõrvas ühesugused märgid sünnikuupäevast peale, st juba aastatel 1998 ja 1999.
67. Teiseks, komisjoni poolt läbiviidud kontrollid võimaldasid ühtlasi ka osutada mitmele puudujäägile, mis puudutavad üldiselt nii loomade passe kui ka põllumajandusettevõttes peetavaid individuaalseid registreid.
68. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt juhul, kui komisjon keeldub teatavaid kulutusi EPATF kuludesse kandmast põhjendusel, et need on tekkinud liikmesriigile süüks pandavate ühenduse õigusnormide rikkumiste tulemusena, ei pea komisjon mitte ammendavalt ära näitama, et liikmesriigi tehtud kontrollid on ebapiisavad või et edastatud arvandmed ei vasta tegelikkusele, vaid esitama ka tõendeid siseriiklike ametiasutuste poolt tehtud kontrollide või kehtiva ühenduse õigusakti nõuetekohase kohaldamise suhtes tekkinud tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta. Sellist komisjoni tõendamiskohustuse vähendamist selgitab asjaolu, et riigil on EPATF raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumiseks ja kontrollimiseks parimad eeldused, ning järelikult on riigi kohustus esitada kontrollide toimumise ning kui see on asjakohane, siis ka komisjoni väidete ebatäpsuse kohta võimalikult üksikasjalikke ja täielikke tõendeid (vt selle kohta eelkõige 6. märtsi 2001. aasta otsus C-278/98: Madalmaad v.
komisjon, EKL 2001, lk I-1501, punktid 39–41; 19. septembri 2002. aasta otsus C-377/99: Saksamaa v.
komisjon, EKL 2002, lk I-7421, punkt 95; 19. juuni 2003. aasta otsus C-329/00: Hispaania v . komisjon, EKL 2003, lk I-6103, punkt 68).
69. Kuna käesolevas asjas olid komisjoni poolt läbi viidud kontrollide tulemused, millele viidatakse käesoleva kohtuotsuse punktides 67 ja 68, sellised, et tekitasid komisjonil tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi Portugalis eelarveaastal 1999 kasutatud kariloomade identifitseerimisviiside suhtes, on eelmises punktis viidatud kohtupraktika kohaselt Portugali valitsuse kohustus esitada viidatud eelarveaasta jooksul kasutatud identifitseerimisviiside nõuetekohasuse kohta üksikasjalikumaid ja täielikumaid tõendeid, et näidata, et komisjoni kahtlused ei ole põhjendatud.
70. Seega tuleb käesoleval juhul nentida, et Portugali valitsus ei ole selliseid tõendeid esitanud. Kuna komisjon teatas Portugali ametiasutustele oma kontrollide tulemustest 20. märtsi 2001. aasta kirjaga, võis ta järelikult määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c alusel eelarveaasta 1999 suhtes finantskorrektsioone kohaldada.
71. Seega tuleb neil tingimustel tagasi lükata Portugali valitsuse argument, mis tuleneb finantskorrektsioonide ekslikust ajalisest kohaldamisest.
72. Edasi, mis puudutab valitsuse väidet komisjoni järelduste asjakohasuse puudumise kohta, siis tuleb märkida, et Portugali valitsus ei ole komisjonile 2000. aasta septembris läbiviidud kontrollide järel saadetud erinevates kirjades vaielnud vastu loomade identifitseerimiskorra teatavatele puudujääkidele ega iseäranis asjaolule, et paljudel komisjoni poolt kontrollitud loomadel puudusid igasugused identifitseerimistähised või et need esialgsed identifitseerimismärgid oleks tulnud välja vahetada.
73. Seega, esiteks, nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 35 märkinud, on selline tegutsemisviis ilmselgelt vastuolus määruse nr 820/97 artikli 4 lõike 1 sõnastusega, mis näeb ette, et „[k]õik põllumajandustalus peetavad pärast 1. jaanuari 1998 sündinud või pärast seda kuupäeva ühendusesiseseks kauplemiseks ettenähtud loomad identifitseeritakse mõlemasse kõrva kinnitatava kõrvamärgiga, mille on heaks kiitnud pädev asutus”. Määruse nr 2629/9 7 artiklis 1 ja artikli 2 punktides b ja e on täpsustatud, et kõrvamärkidel peab olema teatud arv eemaldamatuid sümboleid, mis sisaldavad liikmesriigi selle pädeva asutuse nime, kes on kõrvamärgid välja andnud, ja selle riigi koodi, kus loom esimest korda identifitseeritakse ning need peavad olema võltsimiskindlad ning kergesti loetavad looma kogu eluea jooksul.
74. Teiseks on määruse nr 820/97 artikli 4 lõikes 5 on täpsustatud, et „[k]õrvamärki ei tohi eemaldada ega asendada pädeva asutuse loata”. Seega, käesolevas asjas ei ole Portugali valitsus kuidagi näidanud, et loomakasvatajatele, kelle suhtes komisjon kontrollid läbi viis, oleks selline luba antud.
75. Neil tingimustel tuleb tagasi lükata Portugali valitsuse argument, mis tuleneb komisjoni järelduste asjakohasuse puudumisest.
76. Lõpuks, mis puudutab teise väite raames esitatud kolmandat argumenti, mis tugineb valimi esindavuse puudumisele, sest kohapeal toimunud kontrollide läbiviimisel piirduti üksnes Alentejo regiooniga ning laiendati tulemust kogu ülejäänud riigile.
77. Kuid selle argumendiga ei saa nõustuda. Esiteks, nagu komisjon heauskselt rõhutab, on kõnealuse valdkonna õiguslik raamistik üldise ja abstraktse iseloomuga. Järelikult tuleb ühenduse õigusnormidega sätestatud tingimusi kohaldada üldiselt, seda isegi juhul, kui regiooni, kus kontrollid läbi viidi, iseloomustavad erilised asjaolud.
78. Teiseks, komisjon kinnitas menetluse käigus, ilma et Portugali valitsus oleks talle selles küsimuses vastu vaielnud, et Alentejo on kõnealust liiki kariloomade kasvatamise peamine piirkond, mida kinnitab ka Portugali valitsuse poolt hagiavaldusele lisas toodud tabel. Olgugi et see viitab täiendavale lisatasule, mida makstakse tootjatele, kel on õigus erilisatasule ja/või ammlehmade lisatasule ning kes vastavad teatud tingimustele, nähtub sellest tabelist selgelt Alentejo domineeriv positsioon teiste regioonide suhtes. Järelikult on selle regiooni representatiivne iseloom kindel.
79. Mis puudutab ekstrapolatsiooni teel laiendamise võimalikkust teistele Portugali regioonidele, siis Euroopa Kohus on sedastanud, et ühe regiooni andmete ekstrapolatsiooni teel teistele regioonidele laiendamine ei ole põhimõtteliselt keelatud (vt 4. märtsi 2004. aasta otsus C-344/01: Saksamaa v.
komisjon, EKL 2004, lk I-2081, punkt 61). Kuid see peab alati olema faktidega põhjendatud. Käesolevas asjas põhjendab ekstrapolatsiooni teel laiendamist asjaolu, et Alentejo on peamine regioon, kus veiseid kasvatatakse.
80. Eeltoodut arvestades tuleb Portugali valitsuse poolt esitatud teine väide täies ulatuses tagasi lükata.
Väide, mis tugineb EÜ artiklis 253 ette nähtud
põhjendamiskohustuse rikkumisele
Poolte argumendid
81. Portugali valitsus viitab oma kolmandas väites vaidlustatud otsuse ebapiisavale põhjendamisele, kuna selles ei ole ära toodud ei Portugali ametiasutuste käitumist, mis on leitud olevat ühenduse õigusega vastuolus, ega õigusnorme, mida olevat rikutud.
82. Komisjon kinnitab Euroopa Kohtu praktikale viidates, et nii poolte kirjavahetusest ja teineteisele saadetud dokumentidest kui ka vaidlustatud otsuse enda sõnastusest tuleneb selle õiguslik alus ja põhjendused, mis on viinud selle otsuse tegemiseni ning seega on need piisavad EÜ artiklis 253 nõutud põhjendamiskohustuse täitmiseks.
Euroopa Kohtu hinnang
83. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sõltub selles artiklis viidatud põhjendamiskohustuse ulatus kõnealuse akti laadist ning selle vastuvõtmise kontekstist (vt eelkõige 22. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-54/91: Saksamaa v.
komisjon, EKL 1993, lk I-3399, punkt 10).
84. Raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega seonduvate otsuste väljatöötamise eritingimusi arvestades tuleb otsuse põhjendusi lugeda piisavaks, kui riik, kellele otsus on suunatud, on tihedalt seotud selle otsuse väljatöötamise menetlusega ja kui talle olid teada põhjused, mille tõttu komisjon keeldus vaidlusalust summat EPATF kuludesse kandmast (vt eelkõige 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-329/00: Hispaania v.
komisjon, EKL 2003, lk I-6103, punkt 83).
85. Käesolevas asjas, nagu komisjon väitis, nähtub toimikust, et Portugali valitsus oli kaasatud vaidlustatud otsuse väljatöötamisse ning et komisjoni kahtlustest Portugalis kohaldatava kontrollisüsteemi suhtes oli Portugali ametiasutusi korduvalt teavitatud, ning neil oli seega võimalus teha märkusi Portugalile süükspandavate eeskirjade eiramiste kohta.
86. Neil tingimustel tuleb vaidlustatud otsuse põhjendusi lugeda piisavaks.
87. Kuna ka kolmandat väidet ei saa vastuvõetavaks pidada, tuleb hagi täies ulatuses rahuldamata jätta.
Kohtukulud
88. Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist Portugali Vabariigilt nõudnud ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Portugali Vabariigilt.
Resolutiivosa
Eeltoodud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1. Jätta hagi rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.