62020CC0260
PRIIT PIKAMÄE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. január 13. (
1
)
C‑260/20. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Hansol Paper Co. Ltd
„Fellebbezés – Dömping – (EU) 2017/763 végrehajtási rendelet – A Koreai Köztársaságból származó egyes könnyű hőpapírok behozatala – Végleges dömpingellenes vám – A dömpingkülönbözet kiszámítása – A kárkülönbözet kiszámítása – A kár meghatározása”
I. Bevezetés
1.
Fellebbezésével az Európai Bizottság az Európai Unió Törvényszéke 2020. április 2‑iHansol Paper Co. Ltd kontra Bizottság ítéletének (T‑383/17, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2020:139) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélet helyt adott a Hansol Paper Co. Ltd (a továbbiakban: Hansol) – egy dél‑koreai székhelyű, hőpapír gyártásával és kivitelével foglalkozó vállalkozás – által a Koreai Köztársaságból származó egyes könnyű hőpapírok behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2017. május 2‑i (EU) 2017/763 bizottsági végrehajtási rendelet (
2
) (a továbbiakban: vitatott rendelet) ellen benyújtott keresetnek, és megsemmisítette azt a fent hivatkozott vállalkozást érintő részében.
2.
A jelen fellebbezés alkalmat ad a Bíróságnak arra, hogy pontosítsa az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8‑i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
3
) (a továbbiakban: alaprendelet) rendelkezéseinek, és különösen azon rendelkezéseknek az értelmezését, amelyek felhatalmazzák a Bizottságot az Európai Unió gazdasági ágazatának potenciálisan kárt okozó dömping fennállásának meghatározására. A Bíróság által eldöntendő jogkérdések konkrétan a Bizottság által az e kereskedelemvédelmi eszköz alkalmazása során lefolytatandó vizsgálat különböző szakaszaira, valamint az adott esetben a dömpingellenes intézkedéseket igazoló tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal gyanúsított gazdasági szereplők tekintetében rendelkezésére álló vizsgálati jogkörökre vonatkoznak.
II. Jogi háttér
A.
A WTO‑jog
3.
A többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak az Európai Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (
4
) az Európai Unió Tanácsa jóváhagyta a Marrakeshben 1994. április 15‑én aláírt, a Kereskedelmi Világszervezet létrehozásáról szóló egyezményt, valamint az ezen egyezmény 1., 2. és 3. mellékletében szereplő megállapodásokat, amelyek közé az 1994. évi Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodás (
5
) (a továbbiakban: dömpingellenes megállapodás) is tartozik.
4.
A dömpingellenes megállapodásnak „A dömping tényének a megállapítása” című 2. cikke előírja:
„2.1.   A Megállapodás alkalmazásában egy termék akkor tekinthető dömpingeltnek – azaz egy másik ország kereskedelmébe a rendes értéknél alacsonyabb értéken bevezetett terméknek –, ha az egyik országból a másik országba exportált termék exportára alacsonyabb, mint a hasonló terméknek a rendes kereskedelmi forgalomban érvényesülő összehasonlító ára akkor, ha e terméket az exportáló országban való felhasználásra szánták.
2.2.   Ha az exportáló ország belföldi piacán a rendes kereskedelmi forgalomban hasonló terméket nem értékesítenek, vagy ha a sajátos piaci helyzet vagy az exportáló ország belföldi piacán történő értékesítés alacsony volumene miatt ezek az eladások nem teszik lehetővé a megfelelő összehasonlítást, a dömpingkülönbözetet úgy kell megállapítani, hogy összehasonlítást kell végezni valamely megfelelő harmadik országba exportált hasonló termék összehasonlító árával, amelynek reprezentatív árnak kell lennie, vagy pedig az előállítási költségekkel a származási országban, amelyekhez hozzá kell adni az ügyviteli, értékesítési és általános költségeket, továbbá a nyereség észszerű összegét.”
B.
Az alaprendelet
5.
Az alaprendelet 2. cikke a vonatkozó részekben a következőket írja elő:
„(1)   A rendes érték rendszerint az exportáló országban a független vevők által a szokásos kereskedelmi forgalom keretében ténylegesen fizetett vagy fizetendő árakon alapszik.
Amennyiben azonban az exportőr az exportáló országban nem állít elő vagy nem értékesít hasonló terméket, a rendes értéket más értékesítők vagy gyártók árai alapján is meg lehet állapítani.
Azok az árak, amelyek olyan felek között állnak fenn, akik feltehetőleg üzleti kapcsolatban állnak vagy akik egymással kompenzációs megállapodást kötöttek, nem tekinthetők a rendes kereskedelmi forgalomban alkalmazottnak, és nem használhatók a rendes érték megállapítására, kivéve azt az esetet, ha megállapítást nyer, hogy ez a kapcsolat ezeket az árakat nem befolyásolja.
Annak meghatározása érdekében, hogy két fél társultnak tekinthető‑e, figyelembe lehet venni az (EU) 2015/2447 bizottsági végrehajtási rendelet[ (
6
)] 127. cikkében foglalt, egymással kapcsolatban álló személyek fogalmának meghatározását.
(2)   A rendes értéket rendszerint a hazai felhasználásra szánt hasonló termék értékesítése alapján kell megállapítani, ha ezek az értékesítések elérik az érintett termék Unióban eladott mennyiségének öt vagy ennél nagyobb százalékát. Kisebb eladási mennyiséget is lehet azonban használni, amennyiben például a felszámított árak az érintett piacon reprezentatívnak minősülnek.
(3)   Ha a szokásos kereskedelmi forgalomban hasonló terméket nem értékesítenek, vagy az nem kielégítő mértékben kerül értékesítésre, vagy ha az adott piaci helyzet miatt ilyen eladások nem teszik lehetővé a megfelelő összehasonlítást, a hasonló termék rendes értékét a származási országban felmerülő előállítási költségnek és az ehhez hozzászámított értékesítési, általános és igazgatási költségeknek, valamint a nyereség észszerű összegének az alapján, vagy a szokásos kereskedelmi forgalom keretében egy megfelelő harmadik országba irányuló exportárak alapján kell kiszámítani, feltéve, hogy ezek az árak reprezentatívnak tekinthetők.
[…]
(9)   Azokban az esetekben, amikor nincs exportár, vagy amikor az exportár az exportőr és az importőr vagy egy harmadik fél közötti üzleti kapcsolat vagy kompenzációs megállapodás miatt megbízhatatlannak látszik, az exportár annak az árnak az alapján képezhető, amelyen az importált termék elsőként viszonteladásra kerül egy független vevő részére, illetve ha a termék nem kerül viszonteladásra független vevő részére, vagy nem abban az állapotban kerül viszonteladásra, ahogy importálták, az exportár bármely észszerű alapon megállapítható.
[…]
(11)   A vonatkozó tisztességes összehasonlítást szabályozó rendelkezéseknek megfelelően a dömpingkülönbözet meglétét a vizsgálati időszak alatt rendszerint a rendes érték súlyozott átlagának az Unióba irányuló összes exportügylet árainak súlyozott átlagával való összehasonlítása, vagy az egyes rendes értékeknek az Unióba exportált termékek egyes exportáraival való, ügyletenkénti összehasonlítása alapján kell meghatározni. A súlyozott átlag alapján megállapított rendes értéket azonban az Unióba irányuló összes egyedi exportügylet áraival is össze lehet vetni, ha az exportárak vásárlónként, területenként vagy időszakonként jelentős eltéréseket mutatnak, és ha az e bekezdés első mondatában meghatározott módszerek nem tükrözik a gyakorolt dömping teljes mértékét. Ez a bekezdés nem zárja ki a 17. cikk szerinti mintavételt.
(12)   A dömpingkülönbözet az az összeg, amellyel a rendes érték az exportárat meghaladja. Eltérő dömpingkülönbözet esetén súlyozott átlagú dömpingkülönbözetet lehet megállapítani.”
6.
Az alaprendelet 3. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(3)   A dömpingelt behozatal mennyiségét illetően vizsgálni kell, hogy a dömpingelt behozatal abszolút mértékben vagy az Unión belüli gyártáshoz, illetve fogyasztáshoz viszonyítva jelentős mértékben nőtt‑e. A dömpingelt importnak az árra gyakorolt hatásával kapcsolatban vizsgálni kell, hogy a dömpingelt behozatallal történt‑e jelentős áralákínálás az uniós gazdasági ágazat valamely hasonló termékének árával való összehasonlításban, vagy hogy az ilyen behozatal hatása az árakat jelentős mértékben leszorítja‑e, vagy jelentős mértékben megakadályozza‑e azt az áremelkedést, amely egyébként bekövetkezett volna. Ezen tényezők közül egynek vagy többnek a fennállása sem ad szükségszerűen döntő útmutatást.”
7.
Az alaprendelet 6. cikkének (7) és (8) bekezdése a következőket mondja ki:
„(7)   Azok a panaszosok, importőrök és exportőrök, valamint képviseleti szervezeteik, a felhasználói és fogyasztói szervezetek, akik az 5. cikk (10) bekezdésének megfelelően jelentkeztek, továbbá az exportáló ország képviselői, ha írásban kérik, az uniós vagy a tagállamok hatóságai által készített belső dokumentumok kivételével minden olyan, a vizsgálatban érdekelt felek által rendelkezésre bocsátott és a vizsgálat során felhasznált információt megtekinthetnek, amely ügyük vitele szempontjából jelentőséggel bír, és amely a 19. cikk értelmében nem bizalmas.
Ezek a felek az ilyen információkra válaszolhatnak, és észrevételeiket, amennyiben azok a válaszban kellően megalapozottak, figyelembe kell venni.
(8)   A 18. cikkben meghatározott körülmények fennálltának kivételével, a lehető legalaposabban meg kell vizsgálni azoknak az információknak a pontosságát, amelyeket az érdekelt felek szolgáltatnak, és amelyeken a ténymegállapítások alapulnak.”
8.
Az alaprendelet 9. cikkének (3) és (4) bekezdése a következőket írja elő:
„(3)   Az 5. cikk (9) bekezdésének megfelelően megindított eljárások esetében a kárt rendszerint akkor kell elhanyagolhatónak tekinteni, ha az érintett behozatal az 5. cikk (7) bekezdésében meghatározott mennyiségnél kevesebb. Ugyanezt az eljárást azonnal meg kell szüntetni, ha megállapítást nyer, hogy a dömpingkülönbözet (az exportár százalékában kifejezve) 2%‑nál kevesebb, azzal a feltétellel, hogy amennyiben a különbözet az egyes exportőröknél kevesebb mint 2%, csak a vizsgálat megszüntetésére kerül sor, de az exportőrök továbbra is eljárás alatt állnak, és bármely, a 11. cikk szerint az érintett országgal kapcsolatban folytatott későbbi felülvizsgálat során újra vizsgálat alá vehetők.
(4)   Ha a végleges ténymegállapítások arra utalnak, hogy fennáll a dömping és az az által okozott kár, és az uniós érdek szükségessé teszi a 21. cikk szerinti beavatkozást, a Bizottság a 15. cikk (3) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében eljárva végleges dömpingellenes vámot vet ki. Ha ideiglenes vámok vannak hatályban, a Bizottság ezt az eljárást ezek lejárta előtt legkésőbb egy hónappal megindítja.”
9.
Az alaprendelet 18. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Azokban az esetekben, ha az érdekelt felek bármelyike megtagadja a szükséges információkhoz való hozzáférést, vagy azokat nem szolgáltatja az e rendeletben megszabott határidőn belül, illetve ha a vizsgálatot jelentősen hátráltatja, a rendelkezésre álló tények alapján ideiglenes vagy végleges, megerősítő vagy nemleges ténymegállapítások tehetők.
Ha megállapítást nyer, hogy az érdekelt felek bármelyike hamis vagy félrevezető információkat szolgáltatott, ezeket az információkat figyelmen kívül kell hagyni, és a rendelkezésre álló tényeket lehet használni.
Az érdekelt feleket tájékoztatni kell az együttműködés hiányának következményeiről.
[…]
(3)   Az érdekelt fél által benyújtott információkat abban az esetben sem szabad figyelmen kívül hagyni, ha azok nem minden szempontból tökéletesek, feltéve, hogy az észszerűen pontos ténymegállapítást a hiányosságok nem nehezítik meg indokolatlanul, az információk ellenőrizhetők, és azokat időben és megfelelő módon nyújtják be, továbbá hogy a fél a legjobb tudása szerint járt el.
[…]”
III. A jogvita előzményei, a Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
A.
A jogvita előzményei
10.
2016. február 18‑án egy panaszt követően a Bizottság értesítést tett közzé a Dél‑Koreából származó egyes könnyű hőpapírok behozatalára vonatkozó dömpingellenes eljárás megindításáról. (
7
)
11.
A vizsgálat tárgyát képező termék a Dél‑Koreából származó, az ex48099000, az ex48119000, az ex48169000 és az ex48239085 KN‑kód alá tartozó, legfeljebb 65 g/m2 tömegű könnyű hőpapír volt legalább 20 cm szélességű, (a papírral együtt) legalább 50 kg tömegű és (a papírral együtt) legalább 40 cm átmérőjű tekercsben (a továbbiakban: óriástekercs) kiszerelve, egyik vagy mindkét oldalán alapréteggel bevonva is, egyik vagy mindkét oldalán hőérzékeny anyaggal (festék és előhívószer keveréke, amelyek hőhatásra reakcióba lépve filmréteget képeznek) bevonva, fedőréteggel is (a továbbiakban: érintett termék).
12.
A dömpingre és a kárra vonatkozó vizsgálat a 2015. január 1. és december 31. közötti időszakra (a továbbiakban: vizsgálati időszak) terjedt ki. A kár felmérése szempontjából lényeges tendenciák vizsgálata a 2012. január 1‑jétől a vizsgálati időszak végéig tartó időszakra terjedt ki.
13.
A felperes és a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél, a dél‑koreai székhelyű Hansol az érintett termék gyártásával és – többek között az Unióba történő – kivitelével foglalkozik. Az említett terméket az Unióban a vizsgálati időszakban független vevők, valamint egy kapcsolódó kereskedő, a Hansol Europe BV és négy kapcsolódó átalakító, nevezetesen a Schades Ltd, a Schades Nordic A/S, a Heipa technische Papiere GmbH (a továbbiakban: Heipa) és az R+S Group GmbH (a továbbiakban: R+S) részére értékesítették. A kapcsolódó átalakítók tevékenysége többek között abban állt, hogy e terméket új, „kis tekercsnek” nevezett termékekké alakították át, amelyeket az Unióban független vagy kapcsolódó vevőknek értékesítettek.
14.
Egy másik koreai exportáló gyártó, a Hansol Artone Co. Ltd (a továbbiakban: Artone), amely kapcsolatban állt a felperessel, együttműködött a dömpingellenes vizsgálatban. Az Artone 2017. március 3‑án egyesült a felperessel.
15.
2016. február 18‑án a felperes megkapta az érintett termék exportáló gyártóinak címzett dömpingellenes kérdőívet.
16.
A felperes 2016. február 19‑én azt kérte, hogy tekintettel arra, hogy bizonyos hozzá kapcsolódó társaságok nem értékesítették, illetve korlátozott számban értékesítették az érintett terméket független uniós vevők részére, a Schades Nordic, a Heipa és az R+S mentesüljön az exportáló gyártóval kapcsolatban álló társaságok tekintetében a dömpingellenes kérdőív I. mellékletében szereplő kérdőív kitöltésére vonatkozó kötelezettség alól.
17.
2016. február 23‑án a Bizottság helyt adott e kérelemnek, fenntartva magának a jogot, hogy további felvilágosításkérésekkel vagy információkérésekkel éljen.
18.
2016. március 7‑én, a felperes által szolgáltatott egyes információk vizsgálatát követően a Bizottság úgy határozott, hogy a Schades Nordic, a Heipa és az R+S köteles válaszolni az előállítási költségekre és a nyereségességre vonatkozó F. és G. szakaszra, és ki kell tölteniük a dömpingellenes kérdőív I. mellékletét.
19.
2016. március 8‑én a felperes a meghallgató tisztviselő közbenjárását kérte Bizottság által a Schades Nordichoz, a Heipához és az R+S‑hez intézett megkeresésekkel kapcsolatban. Közelebbről a felperes az eljárás által nem érintett kis tekercsekre vonatkozó értékesítésekre és költségekre vonatkozó adatok szolgáltatásához szükséges jelentős munkateherre hivatkozott, valamint arra, hogy e megkeresés hatástalan, mivel nem lehet megállapítani, hogy a kis tekercseket a felperes óriástekercseiből vagy más forrásból állítják elő.
20.
2016. március 10‑én meghallgatást tartottak a Bizottsággal, a meghallgató tisztviselő elnöklete alatt.
21.
2016. március 16‑án és 17‑én a Bizottság látogatást tett a Schades helyiségeiben.
22.
2016. március 21‑én a Bizottság jelezte a felperesnek, hogy a 2016. március 7‑i információkérések immár a Schadesre korlátozódnak.
23.
2016. április 15‑én a Bizottság visszaigazolta a felperes és az Artone dömpingellenes kérdőívre adott válaszai, valamint a Hansol Europe és a Schades által a dömpingellenes kérdőív I. mellékletére adott válaszok átvételét.
24.
2016. június 15. és augusztus 26. között a Bizottság helyszíni látogatásokat tett a felperes, az Artone, a Hansol Europe és a Schades helyiségeiben.
25.
2016. november 16‑án a Bizottság elfogadta a Koreai Köztársaságból származó egyes könnyű hőpapírok behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetéséről szóló (EU) 2016/2005 végrehajtási rendeletet. (
8
)
26.
2016. november 17‑én a Bizottság előzetes megállapításait tartalmazó tájékoztató dokumentumot küldtek a felperesnek. Ez utóbbi 2016. december 8‑án nyújtotta be az említett előzetes megállapításokkal kapcsolatos észrevételeit.
27.
2016. december 13‑án a felperes kérésére meghallgatást tartottak a Bizottsággal, a meghallgató tisztviselő elnöklete alatt.
28.
2017. február 17‑én a Bizottság végleges megállapításait átvevő végső tájékoztató dokumentumot küldtek a felperesnek. Ez utóbbi 2017. február 27‑én előterjesztette az e dokumentumra vonatkozó észrevételeit.
29.
2017. március 2‑án és 22‑én a felperes kérésére meghallgatásokat tartottak a Bizottsággal, a meghallgató tisztviselő elnöklete alatt.
30.
2017. március 20‑án, illetve 23‑án a Bizottság újabb végleges megállapításokat, illetve felülvizsgált végleges megállapításokat terjesztett elő, amelyekkel kapcsolatban a felperes észrevételeket tett.
31.
2017. május 2‑án a Bizottság többek között az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdése alapján elfogadta a vitatott rendeletet.
32.
A vitatott rendelet 1. cikke az érintett termék behozatalára vonatkozó, nettó tonnánként 104,46 euró rögzített összegű végleges dömpingellenes vám kivetését írja elő.
B.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
33.
A Törvényszék Hivatalához 2017. június 20‑án benyújtott keresetlevelével a Hansol a vitatott rendelet őt érintő részében történő megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő.
34.
2017. szeptember 22‑i ellenkérelmében a Bizottság a megsemmisítés iránti kereset elutasítását és a Hansol költségek viselésére való kötelezését kérte.
35.
2017. november 27‑i végzésével a Törvényszék engedélyezte a European Thermal Paper Association (a továbbiakban: ETPA) számára, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.
36.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék helyt adott a Hansol keresetének a felhozott jogalapok vizsgálata során megállapított jogsértések miatt. Következésképpen a Törvényszék a Hansolra vonatkozó részében megsemmisítette a vitatott rendeletet.
37.
A Törvényszék jogi érvelésének a jelen fellebbezés szempontjából relevánsnak tekintett elemeit a következő pontok foglalják össze.
38.
Az első fokon hivatkozott első jogalap az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének és 17. cikke (2) bekezdésének megsértésén, valamint a dömpingkülönbözet kiszámításának jogellenességén alapult. A Törvényszék az első jogalap első részét a megtámadott ítélet 57–69. pontjában, második részét pedig a megtámadott ítélet 70–93. pontjában vizsgálja meg.
39.
Az első jogalap első része a mintavétel Bizottság általi alkalmazásán és az alaprendelet 17. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapult. A Törvényszék a megtámadott ítélet 63. és 64. pontjában megállapítja, hogy téves az az előfeltevés, amelynek alapján a Bizottság az alaprendelet 17. cikkének (1) bekezdését alkalmazta, amikor úgy döntött, hogy a Schades adatait használja fel az érintett termék kapcsolódó átalakítók részére történő értékesítései dömpingkülönbözetének kiszámításához. A Törvényszék közelebbről a 68. pontban megállapítja, hogy „a megtámadott végrehajtási rendelet (32) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság a [vitatott] rendelet 2. cikkének (9) bekezdését kifejezetten az exportár képzésének jogalapjaként határozta meg az érintett termék kapcsolódó átalakítók részére történő értékesítései tekintetében”. A Törvényszék tehát elutasítja az első jogalap e részét.
40.
Az első fokon felhozott első jogalap második része azokra a számításokra vonatkozik, amelyeket a Bizottság az érintett termék Unióba irányuló értékesítései tekintetében a dömpingkülönbözet vonatkozásában alkalmaz. Ez két kifogásra oszlik.
41.
A Törvényszék az első jogalap második részének első kifogását a megtámadott ítélet 84–87. és 92. pontjában vizsgálja meg. E pontokban a Törvényszék megállapítja egyrészt, hogy a Bizottság rendelkezett a Schades Nordickal kapcsolatban álló átalakítótól származó adatokkal, noha maga a Schades Nordic nem válaszolt a dömpingellenes kérdőívre. Arra is rámutat, hogy „a Bizottság úgy döntött, hogy a Schades adatait használja fel a felperes által a másik három kapcsolódó átalakító részére teljesített értékesítésekre vonatkozó dömpingkülönbözet kiszámításához”. Ezzel szemben a Törvényszék megállapítja, hogy „tekintettel arra, hogy a Bizottság tudta, hogy a Schades részére értékesített érintett termék egy részét átalakítás nélkül független vevők részére továbbértékesítették, ezt a helyzetet az érintett termék többi kapcsolódó átalakító részére történő értékesítése szintjén tükröznie kellett volna. E körülmény figyelembevételének elmulasztásával a Bizottság túl nagy súlyt tulajdonított a kapcsolódó átalakítók részére a kis tekercsekké történő átalakítás érdekében eszközölt eladásoknak, és ezáltal növelte a felperes által gyakorolt tényleges dömpinget”.
42.
Következésképpen a Törvényszék a 87. és 92. pontban megállapítja, hogy „[m]ivel a Bizottság által végzett számítások nem tükrözik a felperes által gyakorolt dömping teljes mértékét, meg kell állapítani az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének megsértését”.
43.
Ami a második kifogást illeti, a Törvényszék a 90. pontban megállapítja, hogy „semmilyen, különösen a felperes által előterjesztett bizonyíték alapján nem állapítható meg, hogy a Bizottság által alkalmazott módszer és a jelen eset szerinti sajátos helyzet figyelembevétele érdekében végzett kiigazítások ellentétesek lennének az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdésével”.
44.
A Törvényszék a 94–121. pontban az elsőfokú eljárásban előterjesztett második jogalapot vizsgálja, amely két részre oszlik.
45.
A Törvényszék második jogalap első részére vonatkozó fő érvelése a megtámadott ítélet 100–106. pontjában található.
46.
A Törvényszék először is elutasítja a Bizottság által emelt elfogadhatatlansági kifogást. A megtámadott ítélet 100. pontjában úgy véli, hogy „még ha a felperes a dömpingellenes értékvám helyett inkább rögzített dömpingellenes vám megállapítását kérte is, elfogadható részéről a Bizottság által megállapított rögzített vám szintjének vitatása”.
47.
A megtámadott ítélet 105. pontjában a Törvényszék ezt követően először is megállapítja, hogy „az első jogalap második részének első kifogása keretében kifejtett okokból […] a Bizottság által végzett számítások nem tükrözik a felperes által gyakorolt dömping teljes mértékét”. A Törvényszék úgy véli, hogy „[ezen], a Bizottság által alkalmazott súlyozással kapcsolatos hiba tehát a végleges dömpingellenes vám megállapítását is érinti”. További magyarázat nélkül a Törvényszék megállapítja, hogy a vám „meghaladja a felperes által az alaprendelet 9. cikke (4) bekezdése második albekezdésének megsértésével ténylegesen gyakorolt dömpinget”.
48.
A második jogalap második részét a megtámadott ítélet 107–119. pont tárgyalja. E rész a gondos ügyintézés elvének megsértésére vonatkozik. A Törvényszék elutasítja a második jogalap e részét.
49.
A megtámadott ítélet 122–143. pontjában a Törvényszék az első fokon felhozott harmadik, az alaprendelet 2. cikke (9) és (10) bekezdésének téves alkalmazására alapított jogalapot vizsgálja, amennyiben a Bizottság túlzott kiigazításokat alkalmazott a Schades által az európai gyártóktól beszerzett óriástekercsekből előállított kis tekercsek értékesítései tekintetében. A Törvényszék ezt a jogalapot mint részben elfogadhatatlant és részben megalapozatlant elutasítja.
50.
A megtámadott ítélet 144–160. pontjában a Törvényszék az első fokon felhozott, az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított negyedik jogalapot vizsgálja, amennyiben a Bizottság tévesen képezte az említett rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében előírt rendes értéket.
51.
A megtámadott ítélet 152. pontjában a Törvényszék az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdésének és 2. cikke (3) bekezdésének értelmezését azzal kezdi, hogy megállapítja az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében említett helyzetek (az első helyzet) és az említett rendelet 2. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében említett helyzetek (a második helyzet) közötti különbséget.
52.
A vitatott rendeletre hivatkozva a Törvényszék megállapítja, hogy a Bizottság az Artone rendes értékének kiszámításakor a második helyzetet vette alapul. A Törvényszék a 157. pontban arra a következtetésre jut, hogy „[a] Bizottság által előadott körülmények, amelyek szerint a »költségstruktúra« vagy az »értékesítési árak« a felperes és az Artone között érzékelhetően eltérőek voltak (a [vitatott] rendelet (21) preambulumbekezdése), nem képezik részét a rendes érték tényleges árak alapján történő megállapításának módszerétől való eltéréseknek, amelyek […] kimerítő jellegűek”. Ezenkívül azzal összefüggésben, hogy „a felperes által eladott két terméktípus közül az egyik esetében nem tekintették reprezentatívnak a belföldi értékesítések mennyiségeit”, megjegyzi, hogy „a Bizottság által a beadványaiban előadott egyetlen körülmény alapján sem lehet megállapítani, hogy e körülmény érintette‑e a végrehajtási rendelet (20) preambulumbekezdésében hivatkozott terméktípust, amelyet az Artone nem értékesített. Ezenkívül e megállapítás semmi esetre sem befolyásolja a felperes által hivatkozott azon körülményt, amely szerint a szóban forgó két terméktípust az Artone nem értékesítette a belföldi piacán.”
53.
A megtámadott ítélet 158. pontjában a Törvényszék megállapítja, hogy „a Bizottság az Artone rendes értékének meghatározása során megsértette az alaprendelet 2. cikkének (1) bekezdését”.
54.
A megtámadott ítélet 161–213. pontjában a Törvényszék az első fokon felhozott ötödik, az alaprendelet 1. cikke (1) bekezdésének, valamint 3. cikke (1)–(3) és (5)–(8) bekezdésének, az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatának és a WTO határozatainak, a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatának, valamint a kárkülönbözet kiszámítása során a tisztességes összehasonlítás és az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított jogalapot vizsgálja.
55.
A 162–169. pontban a Törvényszék kifejti, hogy miért tekinti elfogadhatónak az ötödik jogalapot. A Törvényszék különösen úgy ítéli meg, hogy ezzel a jogalappal a felperes a kár és az okozati összefüggés meghatározását kifogásolta, mivel a Bizottság által az exportár meghatározása érdekében alkalmazott módszer nem tette lehetővé a tényleges kár, és különösen az árakra gyakorolt hatások helyes értékelését.
56.
A megtámadott ítélet 170–177. pontjában a Törvényszék az ötödik jogalap első részét vizsgálja, amely azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 1. cikkének (1) bekezdését, valamint 3. cikkének (2), (3) és (6) bekezdését azzal, hogy a kis tekercsek viszonteladását belefoglalta a kárkülönbözet számításába. A Törvényszék a 174. pontban megállapítja, hogy a felperes azon előfeltevése, amely szerint „az uniós gazdasági ágazatot ért kár elemzése egyrészt a felperessel kapcsolatban álló átalakítók által értékesített kis tekercsek, másrészt pedig az uniós gazdasági ágazat által értékesített óriástekercsek összehasonlításán alapul”, valójában téves. A Törvényszék az ötödik jogalap első részét mint megalapozatlant elutasítja.
57.
A 178–205. pontban a Törvényszék az ötödik jogalap második részét vizsgálja, amely az alaprendelet 3. cikke (1)–(3) bekezdésének és (5)–(8) bekezdésének, az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatának és a WTO határozatainak, a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatának, valamint a tisztességes összehasonlítás és az egyenlő bánásmód elvének megsértésén alapul, amennyiben a Bizottság a kárkülönbözet meghatározása érdekében analógia útján az említett rendelet 2. cikkének (9) bekezdését alkalmazta. A Törvényszék okfejtése a 191. pontban kezdődik, amelyben a Törvényszék elöljáróban megjegyzi, hogy „a keresetlevélből egyértelműen kitűnik, hogy a felperes azt állítja, hogy a Bizottságnak az érintett termék Schades általi viszonteladását illetően szabadforgalmi árként az e társaságtól független vevőknek felszámított, gyártelepi szintre csökkentett árakat kellett volna alkalmaznia”.
58.
A Törvényszéknek az ötödik jogalap második részének érdemi vizsgálatára vonatkozó elemzése a 196. pontban kezdődik. A 197. pontban a fennálló ítélkezési gyakorlatra hivatkozva megjegyzi, hogy a kár meghatározása magában foglalja annak vizsgálatát, hogy „a dömpingelt behozatal esetében a hasonló termék árához képest jelentős alákínálás történt‑e”. A Törvényszék ezenkívül a 198. pontban megjegyzi, hogy „meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett‑e el azon referenciapont meghatározása során, amely alapján a jelen esetben ki kell számítani a felperesek termékeinek – az uniós gazdasági ágazat áraival összehasonlítandó – árait”.
59.
E tekintetben a Törvényszék a 200. pontban megállapítja, hogy „jóllehet a Bizottság az uniós határparitáson számított CIF‑ [költséget, biztosítást és fuvardíjat is tartalmazó] szintre csökkenthette az érintett termék exportárát, ha azt az értékesítést követően kis tekercsekké alakították át, a Schades által az érintett – tehát át nem alakított – termék független vevők részére történő viszonteladásai tekintetében téves a Bizottság általi árképzés”. A 201. és 202. pontban a Törvényszék kifejti, hogy először is „a Schades általi viszonteladásokat illetően a »referenciapont« […] nem az uniós határon, hanem a Schades független vevői szintjén helyezkedik el”. Másodszor, bár „a versenyre »jelentős részben« a kapcsolódó átalakítók szintjén került sor, [a Bizottság] nem tekintette úgy, hogy a versenyre »teljes egészében« e szinten került sor. E tekintetben meg kell állapítani, hogy ami az érintett termék közvetlen és közvetett értékesítését illeti, a versenyre a független vevők szintjén került sor”. E két megállapításból a Törvényszék azt a következtetést vonja le, hogy „a Bizottság hibát követett el, amikor úgy döntött, hogy az érintett terméknek a Schades által független vevők részére történő viszonteladása tekintetében levonja az [értékesítési, általános és igazgatási] költségeket és a nyereség észszerű összegét annak érdekében, hogy a kár megállapítása keretében meghatározza az említett termék exportárait”.
60.
A következő pontban a Törvényszék elemzi e hiba hatását, jelezve, hogy „az érintett termék Schades által független vevők részére történő viszonteladása a felperes exportárának a kárelemzés keretében történő meghatározásához használt értékesítéseknek csak kis részét teszi ki”. Megjegyzi mindazonáltal, hogy „amint azonban az első jogalap második része első kifogásának elemzéséből kitűnik, az érintett termék független vevők részére történő viszonteladásának jelentősebb részt kellett volna képviselnie, mint amelyet a Bizottság megállapított”. Hozzáteszi továbbá, hogy „semmi sem teszi lehetővé a referenciapontnak az érintett termék független vevők részére történő viszonteladását illetően történő módosítása által az áralákínálás – Bizottság által megállapított, a jelen ügyben 9,4%‑ot kitevő – szintjére (a [vitatott] rendelet (67) preambulumbekezdése) gyakorolt hatásának pontos meghatározását”. A Törvényszék megállapítja, hogy az ötödik jogalap második részének helyt kell adni.
61.
A 206–213. pontban a Törvényszék az ötödik jogalapnak az alaprendelet 3. cikke (2), (3) és (6) bekezdésének, valamint az érintett termék különbözete alákínálásának megsértésére alapított harmadik részét vizsgálja. Ugyancsak a 197. pontban megjelölt ítélkezési gyakorlatra hivatkozva, és rámutatva, hogy a megállapított alákínálás 9,4%‑ot tett ki, a Törvényszék „a felperesnek az ötödik jogalap első része alapján kifejtett érveit […] a 173–177. pontban kifejtettekkel azonos okok miatt” elutasítja.
62.
A 211. pontban a Törvényszék megvizsgálja a felperesnek az első jogalap második része alapján kifejtett érveit, rámutatva, hogy „e rész keretében azt állították, hogy a Bizottság hibát követett el a kapcsolódó átalakítók részére – független vállalkozásoknak kis tekercsek formájában történő viszonteladás céljából – történő eladások súlyozása (75 és 85% között) során […]. Mivel a Bizottság ugyanazt a súlyozást alkalmazta az áralákínálás kiszámításához, az első jogalap második részében megállapított hiba az említett számítást is érinti”. A Törvényszék az ötödik jogalap harmadik részének is helyt ad, mivel „nem zárható ki, hogy ez a hiba, az ötödik jogalap második részében megállapított hibával együtt, befolyásolja a Bizottságnak az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti, az áralákínálás elemzésére és a dömpingelt behozatalnak az uniós gazdasági ágazat hasonló termékeire gyakorolt hatására vonatkozó következtetését”.
63.
A megtámadott ítélet 213. pontjában a Törvényszék arra a következtetésre jut, hogy a vitatott rendeletnek a felperesre vonatkozó részét meg kell semmisíteni.
C.
A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
1. A Bíróság előtti eljárás
64.
A Bíróság az eljárási szabályzat 76. cikkének (2) bekezdésével összhangban úgy határozott, hogy mellőzi a tárgyalás tartását.
65.
2021. szeptember 7‑én a Bíróság pervezető intézkedés keretében valamennyi félhez írásbeli választ igénylő kérdéseket intézett. A kérdésekre adott válaszokat az előírt határidőn belül benyújtották.
2. A felek kérelmei a fellebbezéssel kapcsolatban
66.
A fellebbezést a Bizottság a 2020. június 11‑i beadvánnyal nyújtotta be, és azt a Bíróság Hivatalánál 2020. június 15‑én vették nyilvántartásba. A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utasítsa el az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetet, és a Hansolt kötelezze a költségek viselésére;
vagy másodlagosan, hogy
–
az ügyet új határozat meghozatala céljából utalja vissza a Törvényszék elé, és az első‑ és másodfokú eljárás költségeiről jelenleg ne határozzon.
67.
Az ETPA 2020. október 19‑én a Bizottság fellebbezésének alátámasztására ellenkérelmet nyújtott be, amelyet a Bíróság Hivatalánál 2020. október 20‑án vettek nyilvántartásba.
68.
A Hansol 2020. augusztus 27‑én válaszbeadványt nyújtott be, amelyet 2020. augusztus 28‑én vettek nyilvántartásba, és amelyben azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést;
–
a Bizottságot kötelezze a fellebbezési eljárás és az elsőfokú eljárás során felmerült költségek viselésére;
–
a beavatkozó felet, aki a fellebbezés támogatása végett beavatkozhat a jelen fellebbezési eljárásba, kötelezze a jelen fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
3. A felek kérelmei a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatban
69.
Az ETPA 2020. október 19‑én csatlakozó fellebbezést nyújtott be, amelyet a Bíróság Hivatalánál 2020. október 20‑án vettek nyilvántartásba, és amelyben az azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utasítsa el az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetet, és a fellebbezési eljárásban ellenérdekű felet kötelezze a költségek viselésére;
– vagy másodlagosan, hogy
–
az ügyet új határozat meghozatala céljából utalja vissza a Törvényszék elé, és az első‑ és másodfokú eljárás költségeiről jelenleg ne határozzon.
70.
A Hansol 2020. november 5‑én benyújtotta a csatlakozó fellebbezéssel szembeni válaszbeadványát, amelyet a Bíróság Hivatalánál ugyanezen a napon vettek nyilvántartásba, és amelyben az azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a csatlakozó fellebbezést;
–
az ETPA‑t kötelezze a költségek viselésére.
IV. Jogi elemzés
A.
Előzetes észrevételek
1. Az Európai Unió a multilaterális kereskedelmi rendszerben
71.
A WTO egy szabályokon alapuló multilaterális kereskedelmi rendszert biztosít. Az Európai Unió saját jogi személyiséggel rendelkező regionális szervezetként különleges jogállással rendelkezik a WTO‑n belül, mivel – a tagállamai mellett – a WTO teljes jogú tagja. Az EUMSZ 3. cikk (1) bekezdésének e) pontja által a közös kereskedelempolitika területén az Unió számára biztosított kizárólagos hatáskör miatt az Uniónak vállalnia kellett a tagállamainak a WTO‑megállapodásokból eredő kötelezettségeit. Az e megállapodások közé tartozó dömpingellenes megállapodás szabályozza a dömpingellenes intézkedések WTO tagjai általi alkalmazását. E megállapodás tartalmaz néhány anyagi jogi szabályt, amelyeket valamely dömpingellenes intézkedés alkalmazása érdekében tiszteletben kell tartani, továbbá részletes eljárási szabályokat állapít meg a dömpingellenes vizsgálatok lefolytatását, valamint az ilyen intézkedések bevezetését és hatályban tartását illetően. E szabályok be nem tartása a WTO vitarendezési mechanizmusának alkalmazását vonhatja maga után, és az intézkedés érvénytelenítéséhez vezethet.
72.
A jogalkotó a jelen indítvány bevezetésében (
9
) már hivatkozott alaprendeletet – az EUMSZ 207. cikk (2) bekezdésének megfelelően – annak érdekében fogadta el, hogy biztosítsa a dömpingellenes megállapodásnak az Unió belső jogrendjében történő végrehajtását. (
10
) A Bizottság feladata, hogy az ott előírt kereskedelemvédelmi eszközöket a harmadik országokban székhellyel rendelkező olyan vállalkozások tekintetében alkalmazza, amelyek termékeiket a dömpingellenes szabályok megsértésével, az uniós gazdasági ágazatok kárára exportálják az Unióba. Mivel, először is, a jogállamiság az uniós jogrend egyik alapvető elve, másodszor pedig mivel az Unió elkötelezett a WTO többi tagjával szemben fennálló kötelezettségei teljes tiszteletben tartása mellett, (
11
) logikusnak tűnik, hogy a Szerződések előírják, hogy e mechanizmusok Bizottság általi alkalmazása az uniós bíróságok – így különösen első fokon a Törvényszék, a fellebbezési eljárás keretében pedig a Bíróság – általi jogszerűségi felülvizsgálat tárgyát képezze. A jelen ügyben, amely fellebbezést és csatlakozó fellebbezést is magában foglal, a Bíróságnak az e területen fennálló hatáskörét kell gyakorolnia.
2. A bírósági felülvizsgálat a fellebbezési eljárás keretében
73.
A különböző jogalapok vizsgálatát megelőzően emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 58. cikkének első bekezdése szerint a fellebbezés kizárólag jogkérdésre vonatkozhat. Ugyanis, amint azt az állandó ítélkezési gyakorlat megerősíti, kizárólag a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel egyrészt a tényállás megállapítására, másrészt a tények értékelésére. Ezzel szemben a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel sem a tényállás megállapítására, sem pedig – főszabály szerint – a Törvényszék által e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok megvizsgálására. Következésképpen a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok értékelése nem minősül jogkérdésnek, amelyet mint ilyet fellebbezés keretében a Bíróságnak kell megvizsgálnia. (
12
)
74.
Amint azonban a Törvényszék megállapította vagy értékelte a tényállást, az EUMSZ 256. cikk értelmében a Bíróság hatáskörrel rendelkezik a tények jogi minősítésének és az abból a Törvényszék által levont jogi következtetéseknek a felülvizsgálatára. A Bíróság kivételes jelleggel felülvizsgálhatja a tények Törvényszék általi értékelését, amennyiben a fellebbező a bizonyítékok Törvényszék általi elferdítésére hivatkozik. (
13
) Ebben az esetben a fellebbezőnek pontosan meg kell jelölnie az állítólagosan elferdített bizonyítékokat, és bizonyítania kell azokat az értékelési hibákat, amelyek megítélése szerint ehhez az elferdítéshez vezettek. Amint azt az ítélkezési gyakorlat megerősíti, elferdítés akkor valósul meg, ha a meglévő bizonyítékok értékelése új bizonyítékok felhasználása nélkül is nyilvánvalóan tévesnek mutatkozik. (
14
)
75.
Ezen előzetes megjegyzések a jelen összefüggésben különösen relevánsnak bizonyulnak, mivel a Törvényszék megkérdőjelezi különböző ténybeli elemek értékelését, valamint a Bizottság által a vitatott rendelet elfogadásához vezető közigazgatási eljárásban levont bizonyos következtetéseket. Amennyiben a Bizottság és az ETPA az említett rendelet Törvényszék általi megsemmisítésének vitatása érdekében kifogásolják a megtámadott ítélet indokolását, emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési eljárás nem alkalmazható eszközként arra, hogy a Bíróság maga értékelje újra a tényeket. Ennélfogva, figyelemmel az egyrészről a Bizottság, másrészről pedig az uniós bíróságok közötti hatáskörmegosztásra, a fellebbezés vizsgálatát a Bíróság elé terjesztett jogi kérdések szigorú elemzésére kell korlátozni. E háttérre tekintettel kell megvizsgálni a továbbiakban először a fellebbezés jogalapjait, (
15
) majd a csatlakozó fellebbezés jogalapjait (
16
) abban a sorrendben, ahogyan azokat előterjesztették.
B.
A fellebbezésről
1. Az első jogalapról
a) A felek érvei
76.
Első jogalapjával a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, amikor a megtámadott ítélet 85. pontjában megállapította, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás során olyan bizonyítékokat szerzett be, amelyek azt mutatták, hogy a Schades Nordic a vizsgálati időszakban uniós független vevők részére értékesítette tovább az érintett terméket annak ellenére, hogy nem válaszolt a kérdőív I. mellékletére. Másodlagosan a Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra kötelezte a Bizottságot, hogy megállapításait a Schades Nordicra vonatkozó, nem ellenőrzött adatokra alapítsa (amelyeket azonban a Schades Nordic nem ilyenként szolgáltatott). A Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék megsértette a bizonyítékok terjedelmére vonatkozó szabályokat, amelyekre a Bizottság támaszkodni jogosult, amikor az alaprendelet, különösen az említett rendelet 6. cikkének (8) bekezdése alapján dömpingellenes vizsgálatok keretében megállapításokat fogalmaz meg.
77.
A fellebbezés első jogalapjára válaszolva a Hansol azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a közigazgatási eljárás során bizonyítékokat terjesztettek elő. Ezen állítás alátámasztására a Hansol a múltban a Bizottsággal folytatott különböző levélváltásokra, konkrétabban a 2016. február 19‑én benyújtott mentesség iránti kérelemre, valamint a meghallgató tisztviselő által 2016. március 10‑én tartott meghallgatásra hivatkozik, amelyek révén a Bizottság azt az információt szerezte, hogy a Schades Nordic a vizsgálati időszak során az érintett termék bizonyos mennyiségét uniós független vevőknek értékesítette tovább. Ennélfogva a Hansol szerint a Törvényszék nem ferdítette el a szóban forgó bizonyítékokat. Egyébiránt a Bizottság állításával ellentétben a Törvényszék nem kötelezte a Bizottságot arra, hogy megállapításait nem ellenőrzött adatokra alapítsa. A Hansol szerint olyan információról van szó, amelyet a Bizottság megvizsgált, és amely nem vitatott.
b) Értékelés
78.
Elöljáróban pontosítani kell, hogy a fellebbezés első jogalapjának középpontjában álló jogkérdés lényegében a Bizottság azon kötelezettségére vonatkozik, hogy figyelembe vegye a dömpingellenes intézkedések elfogadásához vezető vizsgálat keretében megszerzett információkat. A Bizottság azt állítja, hogy a szóban forgó információkat a vizsgálatokra irányadó jogi szabályozás által elő nem irányzott módon kapta meg, ami szerinte megakadályozta abban, hogy azokat figyelembe vegye. A Hansol, amely úgy véli, hogy a Bizottságnak az elemzésébe bele kellett volna foglalnia a szóban forgó információkat, mivel azokról a közigazgatási eljárás során tudomást szerzett, vitatja ezt az álláspontot.
79.
Meg kell állapítani, hogy a Törvényszék abból az előfeltevésből indul ki, amely szerint a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie a szóban forgó információkat, különösen azért, mert azok jelentőséggel bírtak az alaprendeletnek megfelelően elvégzendő elemzés szempontjából. A megtámadott ítélet 85. pontjában a Törvényszék ugyanis megállapította, hogy legalább egy másik kapcsolódó átalakító, nevezetesen a Schades Nordic továbbértékesítette a felperestől vásárolt érintett termék bizonyos mennyiségét. A megtámadott ítélet 86. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a kapott információra figyelemmel a Bizottságnak ezt a helyzetet figyelembe kellett volna vennie az érintett terméknek a többi kapcsolódó átalakító részére történő értékesítései szintjén. A Törvényszék megállapította, hogy e körülmény figyelembevételének elmulasztásával a Bizottság túl nagy súlyt tulajdonított a kapcsolódó átalakítók részére a kis tekercsekké történő átalakítás érdekében eszközölt eladásoknak, és ezáltal növelte a felperes által gyakorolt tényleges dömpinget. A megtámadott ítélet 87. pontjában a Törvényszék megállapította az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének megsértését amiatt, hogy a Bizottság által végzett számítások nem tükrözték a felperes által gyakorolt dömping mértékét. Amint az a megtámadott ítélet 105. pontjából kitűnik, ezen, a Bizottság által alkalmazott súlyozással kapcsolatos hiba a végleges dömpingellenes vám nettó tonnánként 104,46 euróban történő megállapítását is érintette, amely a Törvényszék szerint így meghaladta a felperes által ténylegesen gyakorolt dömpinget, megsértve ezzel az alaprendelet 9. cikke (4) bekezdésének második albekezdését.
80.
E tekintetben mindenekelőtt szeretném kiemelni, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 85. pontjában már megállapította – a Bizottság nem vitatja sem ezen információ tartalmát, sem a kézhezvételét. Fellebbezésében a Bizottság nem helyesbíti az ezzel kapcsolatos tényeket. Következésképpen az ügy irataiban semmi nem utal arra, hogy pontatlan információról lenne szó, amely hibássá teheti a tények Törvényszék általi értékelését.
81.
A Bizottság a beadványaiban inkább annak kifejtésére szorítkozik, hogy a dömpingellenes vizsgálatokra vonatkozó alapvető jogi szabályozással ellentétes az, ha arra kötelezik a Bizottságot, hogy megállapításait a valamely érdekelt fél által előterjesztett olyan adatokra alapítsa, amelyeket nem vetettek alá az alaprendelet és a WTO joga által kialakított ellenőrzési eljárásnak. A Bizottság szerint a Törvényszék a dömpingellenes vizsgálattal megbízott hatóság helyébe lépett, amennyiben a szóban forgó információkat beépítette az érvelésébe.
82.
Ez az álláspont véleményem szerint nem csupán túlzottan formalista, hanem nehezen is egyeztethető össze a Bizottságot valamennyi dömpingellenes vizsgálat keretében terhelő kötelezettségekkel. Az alaprendelet 6. cikkének rendelkezéseiből ítélve a közigazgatási eljárás olyan szakaszáról van szó, amelyet az információszerzés hatékonyságának és gyorsaságának igénye jellemez. (
17
) Következésképpen az, hogy nem vesznek figyelembe a dömpingellenes intézkedés elfogadásáról való, jogilag megfelelő döntés meghozatalához szükséges bizonyítékokat, csak kényszerítő indokokkal igazolható. Az alábbiakban kifejtem azokat a fő indokokat, amelyek alapján úgy vélem, hogy a Törvényszék helyesen tekintette úgy, hogy a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie a közigazgatási eljárás során kapott információt.
83.
Először is nem vitatott, hogy több levélváltásra került sor a Bizottság és a Hansol között, amelyek célja azt alátámasztó bizonyítékok szolgáltatása volt, hogy a Schades Nordic az érintett termék bizonyos mennyiségét uniós független vevőknek értékesítette tovább a vizsgálati időszak során. (
18
) A Hansol említést tesz a 2016. február 19‑i levélről, amelyben arra kérte a Bizottságot, hogy a vele kapcsolatban álló négy átalakító közül hármat teljes mértékben mentesítsen a kérdőív megválaszolására vonatkozó kötelezettség alól. Hivatkozik továbbá a meghallgató tisztviselő által 2016. március 10‑én tartott meghallgatásra, amelynek során ismertették és bővebben magyarázták az érintett termék Schades Nordic általi viszonteladására vonatkozó információkat. E meghallgatást követően és a Schades az egyesült királyságbeli helyiségeiben 2016. március 16‑án és 17‑én tett látogatást követően a Bizottság 2016. március 21‑i elektronikus levelében megerősítette azon döntését, hogy a Schades Nordicot és két másik vállalkozást mentesít a kérdőív I. mellékletére való válaszadás kötelezettsége alól. Ugyanebben az elektronikus levélben a Bizottság hozzátette, hogy fenntartja magának a jogot, hogy az eljárás során kiegészítő információkat kérjen a Schades Nordtól és a többi vállalkozástól.
84.
Ebből következik, hogy a Bizottság teljeskörűen ismerte azokat a tényeket, amelyekre a Törvényszék érvelésének kifejtése érdekében támaszkodott. A Bizottság azonban azzal érvel, hogy nem volt lehetősége ezen információ ellenőrzésére. Márpedig véleményem szerint a Bizottság semmilyen meggyőző magyarázattal nem szolgál arra vonatkozóan, hogy nem tudta teljesíteni az ilyen ellenőrzés mielőbbi elvégzésére vonatkozó kötelezettségét. Igaz ugyan, hogy a Hansol kérelmére úgy döntött, hogy mentesíti a Schades Nordicot a kérdőív megválaszolásának kötelezettsége alól, ugyanakkor kifejezetten fenntartotta magának a jogot, hogy kiegészítő információkat kérjen e vállalkozástól. (
19
) Ezen okból, ellentétben azzal, amit a Bizottság több alkalommal állított, a mentességet biztosító határozat nem tekinthető a dömping fennállása meghatározása szempontjából alapvető fontosságú információk megszerzésének útjában álló abszolút jogi akadálynak.
85.
Ebben az összefüggésben meg kell állapítani, hogy úgy tűnik, hogy a Bizottság azt rója fel a Hansolnak, hogy továbbra is kérte e mentességet, (
20
) miközben végső soron maga a Bizottság hozta meg a végleges döntést. Mivel úgy tűnik, hogy a Bizottság úgy véli, hogy e mentesítés megakadályozta őt abban, hogy elvégezze a szükséges ellenőrzéseket, hangsúlyozni kell, hogy e körülményért inkább a Bizottság felelős. Ezenkívül nehezen érthető, hogy a Bizottság annak kockázata mellett, hogy a szóban forgó vállalkozásoktól nem kap meg minden szükséges információt, miért fogadta volna el, hogy ilyen mentességet biztosít. Úgy tűnik számomra, hogy a Bizottság által előadott érvelés inkább ürügyként szolgál arra, hogy igazolja a vizsgálat megkövetelt gondossággal történő lefolytatásának, valamint a Hansol által a dömping fennállásának vizsgálata során szolgáltatott információk figyelembevételének elmulasztását.
86.
A WTO‑szabályok, amelyekre a Bizottság beadványaiban hivatkozik, álláspontom szerint nem alkalmasak arra, hogy megfelelő jogi alapot nyújtsanak álláspontja alátámasztására. A WTO vizsgálóbizottságának a Kína – Brojlertermékek ügyben elfogadott jelentéséből (
21
) egyértelműen kitűnik, hogy még ha a dömpingellenes eljárásokban a „bizonyítékok” kifejezést a dömpingellenes megállapodás nem határozza is meg, az magában foglalja „legalább azokat az információkat, amelyeket valamely érdekelt fél bocsát a vizsgálattal megbízott hatóság rendelkezésére, függetlenül attól, hogy ezek az információk pozitívak, pontosak vagy megfelelőek‑e”. (
22
) Így a Hansol bizonyítékokat nyújtott be arra vonatkozóan, hogy a Schades Nordic továbbértékesítette az érintett terméket.
87.
Amennyiben a Bizottság azt állítja, hogy a Hansol által szolgáltatott bizonyítékok nem felelnek meg a követelményeinek, mivel azokat nem megfelelő módon, vagyis az alaprendelet 6. cikke alapján a vállalkozásoknak küldött kérdőívre adott válaszként szolgáltatták, elegendő megjegyezni, hogy a WTO vizsgálóbizottságának az előző pontban említett jelentése kifejezetten jelzi, hogy „[a] dömpingellenes megállapodásban vagy a WTO‑megállapodás egészében semmi nem utal arra, hogy az információk elveszítik»bizonyíték« jellegüket amiatt, hogy nem felelnek meg bizonyos kritériumoknak”. A jelentés megállapítja, hogy „[a]z, hogy a bizonyítékok megfelelnek‑e e kritériumoknak, a vizsgálattal megbízott hatóság által vizsgálandó különálló kérdés”. (
23
) Következésképpen a fentiekből arra lehet következtetni, hogy a Bizottság nem tagadhatja, hogy birtokában voltak a Hansol által a közigazgatási eljárás során szolgáltatott bizonyítékok.
88.
Nem meggyőző a Bizottság azon érve, amely szerint az adatszolgáltatástól történő eltekintés iránti kérelemben megszerzett információk nem képezik részét a vizsgálat azon iratainak, amelyekhez az érdekelt felek az alaprendelet 6. cikkének (7) bekezdése értelmében hozzáférhetnek. A Bizottság ugyanis nem fejti ki, hogy az érdekeltek jogait mennyiben sérthették volna meg. Mindenesetre, amint arra a Hansol rámutat, a meghallgató tisztviselő által a 2016. március 10‑i meghallgatásról készített jelentés hivatalos dokumentum, amelyet csatoltak a felek számára hozzáférhető vizsgálati iratokhoz, és amelyre a Bizottság az intézkedések bevezetéséről való döntés meghozatala érdekében támaszkodott. Ráadásul a Hansolnak a végleges tájékoztató dokumentumra vonatkozó észrevételeit szintén csatolták a vizsgálat felek számára hozzáférhető irataihoz. Következésképpen a Bizottság nem hivatkozhat érvényesen az érintett felek jogainak védelméhez fűződő állítólagos érdekre avégett, hogy figyelmen kívül hagyja a Hansol által szolgáltatott bizonyítékokat.
89.
Még ha a Bizottság főszabály szerint jogosult is fenntartásokat megfogalmazni a kapott információ koherenciájával és érvényességével kapcsolatban, nem látom, hogy ez mennyiben változtathatna e következtetésen. A Bizottság annak kijelentésére szorítkozott, hogy nem volt lehetősége ellenőrizni a kapott információt, anélkül azonban, hogy állást foglalt volna magának az információnak a tartalmáról. Semmi nem enged arra következtetni, hogy a Bizottságnak szándékában állt volna ilyen ellenőrzés lefolytatása, holott az uniós bíróságok által értelmezett (
24
) dömpingellenes megállapodás – amint azt a Bíróság által feltett kérdésekre adott írásbeli válaszában maga a Bizottság is elismeri – arra kötelezi, hogy a vizsgálat során meggyőződjön az érdekelt felek által szolgáltatott információk pontosságáról. Ellenkezőleg, a jelen ügy körülményei arra utalnak, hogy a Bizottság a vitatott rendeletet az eljárás egy fontos szakaszát figyelmen kívül hagyva fogadta el. Tekintettel arra, hogy annak figyelmen kívül hagyása, hogy a vizsgálat keretében ténylegesen kulcsfontosságú bizonyítékokat szereztek meg, végső soron egy súlyos közigazgatási mulasztás „megjutalmazását” jelentené, vonakodom követni a Bizottság azon érvelését, amely szerint a bizonyítékok nem feleltek meg a követelményeinek. (
25
) Ha elfogadnánk, hogy a Bizottság folytathat vizsgálatot úgy, hogy figyelmen kívül hagy egy rendelkezésre álló releváns információt anélkül, hogy ez bírósági felülvizsgálat tárgyát képezné, fennállna annak kockázata, hogy e vizsgálat önkényes és pontatlan lesz, és nem lesz hatékony. Egy ilyen fejlemény számomra egyáltalán nem tűnik kívánatosnak.
90.
Az alaprendelet 18. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy azokban az esetekben, ha az érdekelt felek bármelyike megtagadja a szükséges információkhoz való hozzáférést, vagy azokat nem szolgáltatja a rendeletben megszabott határidőn belül, illetve ha a vizsgálatot jelentősen hátráltatja, a rendelkezésre álló tények alapján ideiglenes vagy végleges, megerősítő vagy nemleges ténymegállapítások tehetők. Márpedig e rendelkezés alkalmazásának feltételei a jelen ügyben nem teljesülnek. Először is semmi jel nem utal a Bizottság és a Hansol közötti együttműködés hiányára, másodszor pedig, amint azt már jeleztem, a szóban forgó bizonyítékok éppen a vizsgálat keretében tanúsított ezen együttműködésnek köszönhetően voltak a Bizottság birtokában.
91.
Ennélfogva a Törvényszék helyesen rótta fel a Bizottságnak, hogy nem a megkövetelt gondossággal járt el. Számomra úgy tűnik, hogy a Törvényszék távolról sem kívánt a Bizottság helyébe lépni, hanem inkább egy olyan lényeges információra kívánta felhívni a figyelmet, amelyet a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie, mivel ennek hiányában fennállt a vitatott rendelet következtetéseinek alapjául szolgáló ténybeli elemek eltorzításának kockázata. A Törvényszék tehát teljes mértékben a hatáskörét gyakorolta azáltal, hogy feltárt egy, a Bizottság által az alaprendelet alkalmazása során elkövetett hibát. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Törvényszék nem ferdítette el a tényeket, és nem is értelmezte tévesen az alkalmazandó jogot.
92.
Ugyanez vonatkozik a második jogalap első, a dömpingellenes megállapodás 9. cikke (3) bekezdésének és az alaprendelet 9. cikke (4) bekezdése második albekezdésének megsértésére alapított részének Törvényszék általi vizsgálatára is. A megtámadott ítélet 105. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság számításai ezen ítélet 83–87. pontjában kifejtett okokból nem tükrözték a Hansol által gyakorolt dömping teljes mértékét, ideértve annak figyelmen kívül hagyását is, hogy a Schades részére értékesített érintett termékek egy részét átalakítás nélkül továbbértékesítették független vevőknek. A Törvényszék szerint a Bizottság azáltal, hogy elmulasztotta figyelembe venni ezt a körülményt, túl nagy súlyt rendelt a kapcsolódó átalakítók részére kis tekerccsé való átalakítás céljára történő értékesítésekhez, és ennélfogva növelte a Hansol által gyakorolt tényleges dömpinget. Mivel ezen ítélet 85. pontjában foglalt megállapítások érintik a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 105. pontjában kifejtett érvelését, véleményem szerint a Bizottság erre vonatkozó jogalapját is el kell utasítani.
93.
E megfontolások alapján meg kell állapítani, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot az elsőfokú eljárásban hivatkozott első jogalap második része első kifogásának és az elsőfokú eljárásban hivatkozott második jogalap első részének értékelése során. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a fellebbezés első jogalapját mint nyilvánvalóan megalapozatlant utasítsa el.
2. A második jogalapról
a) A felek érvei
94.
Második jogalapjával a Bizottság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a hasonló termék rendes értéke megállapítható az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően, vagyis más értékesítők vagy gyártók árai alapján, amennyiben az érintett exportőr (vagyis az Artone) nem állít elő vagy értékesít hasonló terméket a belföldi piacán. A Bizottság arra hivatkozik, hogy jogosult volt az Artone által a koreai piacon nem értékesített két terméktípus rendes értékét az alaprendelet 2. cikkének (3) bekezdése alapján megállapítani.
95.
Álláspontja alátámasztására a Bizottság egy sor érvet hoz fel, amelyek többek között az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdésének, valamint a WTO dömpingellenes megállapodása 2.2. cikkének az értelmezésére vonatkoznak, amely cikk azt sugallja, hogy a Bizottság nem köteles valamely meghatározott módszert előnyben részesíteni a rendes érték megállapításához, amely lépés a dömping fennállása megállapításának lényeges szakasza. Ennélfogva a Bizottság az alaprendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett módszert választotta, amely előírja, hogy a rendes értéket az előállítási költség alapján kell megállapítani. A Bizottság szerint a Törvényszék olyan szigorú értelmezés mellett döntött, amelynek az alaprendeletben nincs alapja. Végül a Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék hiába hivatkozik a Tanács kontra Alumina ítéletre. (
26
)
96.
Az ETPA lényegében az alaprendelet, valamint a WTO dömpingellenes megállapodása vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésére alapított ugyanazon érvekre hivatkozva támogatja a Bizottság fellebbezésének második jogalapját.
97.
A Hansol vitatja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta volna a jogot. Úgy véli, hogy a Bizottság érvelése nem megalapozott, és ellentétes a saját gyakorlatával. Konkrétabban, kétségbe vonja a Bizottság által javasolt értelmezést azon az alapon, hogy a rendes érték meghatározásának az alaprendelet 2. cikkében szereplő módszerei között hierarchikus sorrend áll fenn, és a rendes értéknek elsősorban a belföldi árakon kell alapulnia. Ezenkívül úgy véli, hogy a WTO szabályai nem relevánsak az alaprendelet azon rendelkezéseinek értelmezése során, amelyek eltérnek a dömpingellenes megállapodás rendelkezéseitől, amiről a jelen ügyben szó van. A Hansol a Bizottsággal ellentétben úgy véli, hogy az, hogy a Törvényszék a Tanács kontra Alumina ítéletre (
27
) támaszkodott, releváns az elsőfokú eljárásban hivatkozott negyedik jogalap vizsgálata szempontjából, amely a fellebbezés második jogalapjának tárgyát képezi.
b) Értékelés
98.
A fellebbezés második jogalapja lényegében arra vonatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot az alaprendelet 2. cikke (1) és (3) bekezdésének a megtámadott ítélet 152–157. pontjában történő értelmezése során, valamint akkor, amikor megállapította, hogy a Bizottság az Artone rendes értékének a megtámadott ítélet 158. pontjában történő kiszámítása során megsértette az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdését.
99.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Törvényszék ezzel kapcsolatban az indokainak kifejtését azzal kezdte, hogy a megtámadott ítélet 148. pontjában emlékeztetett a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára, amely szerint „valamely termék rendes értékének a meghatározása azon alapvető szakaszok egyike, amelyek lehetővé teszik a dömping esetleges fennállásának a megállapítását”. (
28
)
100.
A Törvényszék ezt követően megvizsgálta az alaprendelet 2. cikkének rendelkezéseit, megállapítva, hogy e rendelkezések között, pontosabban az (1), illetve (3) bekezdésben foglalt rendelkezések között bizonyos hierarchikus sorrend áll fenn, amelyet valamely termék rendes értékének meghatározása során figyelembe kell venni. Ezen állítás alátámasztása érdekében a Törvényszék a Tanács kontra Alumina ügyben hozott ítéletre hivatkozott, amelyben a Bíróság megállapította, hogy „mind [az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése első albekezdésének] szövegéből, mind annak szerkezetéből kitűnik, hogy a rendes érték megállapítása során főszabály szerint először is a szokásos kereskedelmi forgalom keretében ténylegesen fizetett vagy fizetendő árat kell figyelembe venni”. (
29
)
101.
A megtámadott ítélet 150. pontjában a Törvényszék ismét hivatkozott a Tanács kontra Alumina ítéletre, kifejtve, hogy ugyanezen cikk (3) bekezdésének első albekezdése alapján az exportáló országban a független vevők által a szokásos kereskedelmi forgalom keretében fizetendő árra vonatkozó „elvtől csak akkor lehet eltérni, ha a szokásos kereskedelmi forgalomban hasonló terméket nem értékesítenek, vagy az nem kielégítő mértékben kerül értékesítésre, vagy ha az ilyen eladások nem teszik lehetővé a megfelelő összehasonlítást”. (
30
) A Törvényszék végül szintén a Tanács kontra Alumina ítéletre hivatkozással hangsúlyozta, hogy „[a] rendes érték tényleges árak alapján történő megállapításának a módszerétől való ezen eltérések kimerítő jellegűek”. (
31
)
102.
A megtámadott ítélet indokolásának ezen olvasata azt mutatja, hogy a Törvényszék az alaprendelet 2. cikkének különböző rendelkezései közötti hierarchikus sorrend elméletének alátámasztása érdekében a Bíróság releváns ítélkezési gyakorlatára való hivatkozásra szorítkozott. A Törvényszék, anélkül hogy tévesen alkalmazta volna a jogot, elismerte, hogy a különböző számítási módszerek közötti elsőbbség elve áll fenn, amelytől a feltételek teljesülése esetén kivételesen el lehet térni. (
32
) Nyilvánvaló, hogy e tekintetben nem sérthette meg az uniós jogot, mivel a Bíróság saját ítélkezési gyakorlatában már hasonló következtetésre jutott. Ennélfogva úgy vélem, hogy a Törvényszék helyesen kifogásolta azt, hogy a Bizottság azonnal az alaprendelet 2. cikkének (3) bekezdését vette igénybe anélkül, hogy előzetesen megvizsgálta volna az említett rendelet 2. cikke (1) bekezdése jelen ügyre való alkalmazásának lehetőségét.
103.
Főszabály szerint e jogalap vizsgálata korlátozódhat az – álláspontom szerint a jelen fellebbezési eljárás keretében teljességgel releváns – ezen ítélkezési gyakorlatra való egyszerű hivatkozásra. Mindazonáltal a teljesség kedvéért és az alaprendelet 2. cikke rendelkezéseinek a Törvényszék által a megtámadott ítéletben javasolt ezen értelmezése érvényességével kapcsolatos valamennyi kétely eloszlatása érdekében röviden megvizsgálom a Bizottság által az álláspontjának alátámasztása érdekében előadott többi érvet.
104.
A Bizottság és az ETPA véleménye szerint a Törvényszék által elfogadott értelmezés figyelmen kívül hagyja azt, hogy a szóban forgó rendelkezés, azaz az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdése „megengedő”, nem pedig „előíró” formában került kifejezésre. Álláspontjuk szerint ezt az értelmezést alátámasztja a különböző nyelvi változatok összehasonlító elemzése. A Bizottság és az ETPA így láthatóan azt sugallja, hogy a Bizottságnak lehetősége van arra, hogy az általa legcélszerűbbnek ítélt számítási módszert alkalmazza, anélkül hogy figyelembe kellene vennie az alaprendelet 2. cikkében előírt különböző számítási módszerekre irányadó elsőbbségi elvet.
105.
Ez az értelmezés számomra pontatlannak tűnik, mivel összekever az uniós közigazgatási jog körébe tartozó két teljesen különböző, alapvető szempontot, nevezetesen egyrészt a jogalkotó által egyes igazgatási feladatok ellátása érdekében a Bizottságra ruházott hatásköröket, másrészt pedig a mérlegelési jogkört, amellyel a Bizottság meghatározott körülmények között rendelkezhet. A Bizottság állításával ellentétben az alaprendelet 2. cikkében említett rendelkezéseket úgy kell értelmezni, hogy azok az első, nem pedig a második kategóriába tartoznak. Ez elsősorban az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében rögzített hatáskör‑átruházás elvéből következik, amely szerint „[a]z egyes intézmények a Szerződésekben rájuk ruházott hatáskörök határain belül, az ott meghatározott eljárások, feltételek és célok szerint járnak el” (kiemelés tőlem). Ebben az összefüggésben meg kell ugyanis állapítani, hogy a 2. cikk rendelkezései nem különböznek alapvetően az alaprendelet más hasonló rendelkezéseitől, amelyek szintén döntéshozatali jogköröket ruháznak a Bizottságra, feltéve hogy a jogalkotó által meghatározott bizonyos feltételek teljesülnek. Ennélfogva mind az említett rendelkezések szövegéből, mind rendszeréből az a következtetés vonható le, hogy az uniós jogalkotó célja annak pontosítása volt, hogy a Bizottságnak hogyan kell minden egyes esetben meghatároznia valamely termék rendes értékét, oly módon, hogy ennek érdekében a dömpingellenes intézkedések területén általánosan elismert különböző módszerek közötti prioritási sorrendet állapít meg.
106.
A szóban forgó rendelkezések szövege, különösen a ható ige egyes nyelvi változatokban (
33
) történő használata zavart okozhat, tekintettel arra, hogy főszabály szerint mindkét értelemben érthető, legalábbis akkor, ha figyelmen kívül hagyjuk az uniós jog egy olyan fontos elvét, mint amely az előző pontban szerepel. Mindazonáltal, amint azt beadványaiban a Bizottság maga is elismeri, az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdésének francia nyelvi változatából („la valeur normale est établie”; kiemelés tőlem) nem olvasható ki teljes bizonyossággal a mérlegelési jogkör elismerése, (
34
) míg a többi nyelvi változat esetében továbbra is az értelmezés nagy fokú bizonytalansága áll fenn. Ennélfogva a különböző nyelvi változatok összehasonlító elemzése semmilyen döntő tényezővel nem szolgál a Bizottság által képviselt értelmezés szempontjából.
107.
A WTO jogával összhangban álló értelmezés szükségességére alapított, fent említett érvet illetően először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jogszabályokat, amennyire lehetséges, a nemzetközi jog figyelembevételével kell értelmezni, különösen amikor e jogszabályok épp az Unió által megkötött valamely nemzetközi megállapodás végrehajtását szolgálják. (
35
) Ugyanakkor a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy a WTO‑megállapodások, jellegükre és szerkezetükre tekintettel, főszabály szerint nem szerepelnek azon jogi normák között, amelyekre figyelemmel a Bíróság felülvizsgálhatja az uniós intézmények jogi aktusainak jogszerűségét. (
36
) Csak abban esetben hárul az uniós bíróságra valamely uniós jogi aktus jogszerűségének a WTO szabályaira tekintettel történő felülvizsgálata, ha az Unió a WTO keretében vállalt valamely különös kötelezettséget szándékozott teljesíteni, vagy ha a szóban forgó uniós jogi aktus kifejezetten utal a WTO‑megállapodások meghatározott rendelkezéseire. A fent hivatkozott elvek főszabály szerint az alaprendeletnek a WTO dömpingellenes megállapodására tekintettel történő értelmezésére vonatkozó kötelezettséget illetően is érvényesek, (
37
) tekintettel arra, hogy az Unió éppen azért fogadta el e rendeletet, hogy eleget tegyen a WTO keretében vállalt nemzetközi kötelezettségeinek. (
38
)
108.
Az alaprendelet rendelkezéseinek elemzéséből kitűnik, hogy a 2. cikk (1) bekezdésének szövege eltér a WTO dömpingellenes megállapodása 2.2. cikkének szövegétől. Noha a dömpingellenes megállapodás 2.2. cikke megfelel az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdése szövegének, a dömpingellenes megállapodás nem tartalmaz az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséhez hasonló rendelkezést. Az alaprendeletben, illetve a dömpingellenes megállapodásban használt, nyilvánvalóan eltérő megfogalmazásra figyelemmel nem lehet a WTO jogára hivatkozni az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének világos szövegétől való eltérés érdekében. (
39
) Következésképpen a Bizottságnak a dömpingellenes megállapodás állítólagos relevanciájára alapított érvelését, legalábbis az (1) bekezdés értelmezését, valamint annak a (3) bekezdéshez fűződő kapcsolatát illetően el kell utasítani. Ebből következik, hogy a Bizottság az alaprendelet 2. cikkének (3) bekezdésében előírt számítási módszer előnyben részesítése érdekében nem hivatkozhat a dömpingellenes megállapodás rendelkezéseire.
109.
Egyébiránt a Bizottság arra hivatkozik, hogy a dömpingellenes vám egyéni jellege – kivéve, ha az alaprendelet eltérően rendelkezik, például mintavétel esetében – azt mutatja, hogy a rendes érték és általában a dömpingkülönbözet megállapítása során a többi gyártó adataival szemben az exportőr saját adatait kell előnyben részesíteni.
110.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Bizottság csak megerősíti azt, amit az alaprendelet 2. cikkének (1) bekezdése előír, vagyis azt, hogy a rendes érték megállapításához más értékesítők vagy gyártók belföldi áraival szemben az exportáló gyártó belföldi árait kell előnyben részesíteni. Mindemellett nyilvánvaló, hogy erre az érvre nem lehet érvényesen hivatkozni az alaprendelet 2. cikkének (3) bekezdésében előírt, a rendes érték képzéséből álló módszer alkalmazásának előnyben részesítése érdekében. Az ilyen értelmezés ugyanis ellentétes lenne a Bíróság által a Tanács kontra Alumina ügyben megállapítottakkal, vagyis azzal, hogy a rendes értéknek az árak alapján történő meghatározása jelenti a szabályt, míg a rendes érték képzése a kivétel, amint azt a fentiekben (
40
) – a Törvényszék által a megtámadott ítélet 148–152. pontjában követett érvelés bemutatásával – kifejtettem. Ennélfogva ezt az érvet mint megalapozatlant el kell utasítani.
111.
A Bizottság azt az álláspontot képviseli, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe azt, hogy az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében és 2. cikkének (3) bekezdésében említett helyzetek (vagyis a „nincs értékesítés” és a „nincs értékesítés a szokásos kereskedelmi forgalomban”) nem választhatók el egymástól, és valójában részben fedik egymást. A Bizottság szerint az értékesítéseknek az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdése értelmében vett hiánya fogalmilag olyan helyzet, amelyben az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében „a szokásos kereskedelmi forgalomban […] nem értékesítenek”. A Bizottság hozzáteszi, hogy a két rendelkezés közötti tényleges elhatárolásra csak akkor kerül sor, ha az exportáló gyártó a székhelye szerinti országban „nem állít elő […] hasonló terméket”: ebben a kivételes helyzetben gyakorlatilag nem létezik olyan előállítási költség, amelyre a vizsgálattal megbízott hatóság a rendes érték képzése érdekében támaszkodhatna, és az egyetlen lehetőség a többi gyártó belföldi piacán alkalmazott eladási árak alkalmazása lenne.
112.
Ez az érv, amely a fent említett rendelkezések pontatlan értelmezésén alapul, és nyilvánvalóan azok alkalmazási körének megkérdőjelezésére irányul, nem meggyőző, mivel ellentétes a Bíróság által a 2014. október 1‑jei Tanács kontra Alumina ítéletben (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245) levont következtetésekkel. Amint azt a Bíróság ebben az ítéletben egyértelműen kifejtette, a 2. cikk (1) bekezdésének második albekezdése olyan helyzetekre alkalmazandó, amelyekben a hasonló terméket az exportáló országban (egyéb értékesítők vagy gyártók) szokásos kereskedelmi forgalomban értékesítik, míg a 2. cikk (3) bekezdésének első albekezdése olyan helyzetekre alkalmazandó, amelyekben a hasonló terméket az exportáló országban szokásos kereskedelmi forgalomban nem, vagy nem kielégítő mértékben értékesítik. A Bizottság állításával ellentétben tehát semmilyen kétértelműség nem áll fenn az említett rendelkezések alkalmazási körét illetően. Ennélfogva ezt az érvet mint megalapozatlant szintén el kell utasítani.
113.
Végül a Bizottság vitatja ezen, a Törvényszék által a megtámadott ítéletben hivatkozott Tanács kontra Alumina ítélet relevanciáját. A Bizottság szerint ez az ügy az alaprendelet 2. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „szokásos kereskedelmi forgalomban […] értékesítenek” fogalmának meghatározására vonatkozott. Ennek során a Bíróság nem foglalkozott olyan kérdéssel, amelyet nem tettek fel neki, tudniillik az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdésének értelmezésével, sem pedig az értékesítés hiánya jellemezte, az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szereplő helyzetek és az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében szereplő helyzetek közötti teljes elhatárolás állítólagos fennállásával.
114.
Ezzel az érvvel kapcsolatban néhány megjegyzést kell tennem, mivel az a Tanács kontra Alumina ítélet téves értelmezésén alapul. Összefoglalva, a Bíróság az említett ítéletben megállapította, hogy a rendes érték megállapítása során főszabály szerint először is „a szokásos kereskedelmi forgalom keretében ténylegesen fizetett vagy fizetendő árat” (
41
) kell figyelembe venni, és hogy a „rendes érték tényleges árak alapján történő megállapításának a módszerétől való […] eltérések kimerítő jellegűek, és az értékesítés jellegére, nem pedig a termék árára vonatkoznak”. (
42
) Mivel – amint az a megtámadott ítélet 149. pontjában helyesen megállapításra került – az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdése „a más értékesítők vagy gyártók árainak felhasználása révén […] lehetővé teszi a rendes értéknek a független vevők által az exportáló országban a szokásos kereskedelmi forgalom keretében ténylegesen fizetett vagy fizetendő árak alapján történő meghatározását”, a Törvényszék tiszteletben tartotta a Bíróság által a Tanács kontra Alumina ügyben megállapított szabályt, vagyis azt, hogy a rendes érték megállapítása során először is a szokásos kereskedelmi forgalom keretében ténylegesen fizetett vagy fizetendő árat kell figyelembe venni. Ebből következik, hogy a Bizottság ezen érvét hatástalannak kell tekinteni.
115.
A teljesség kedvéért hozzá kell tenni, hogy a dömpingellenes intézkedések területén követett uniós közigazgatási gyakorlat nem tükrözi a Bizottság által a jelen ügyben képviselt értelmezést. A Hansol ugyanis több olyan példát is említett, amelyek azt mutatják, hogy a rendes érték általában az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének megfelelően a belföldi árakon alapul. A rendes értéket csak a más gyártók által végzett reprezentatív belföldi értékesítések hiányában kell az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően képezni, vagy akkor, ha ezen értékesítések árai nem megfelelőek. (
43
) E körülmények között figyelemre méltó, hogy a Bizottság a jelen ügyben anélkül próbált eltérni ettől a közigazgatási gyakorlattól, hogy objektív igazolással szolgált volna.
116.
Következésképpen a fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a Törvényszék az elsőfokú eljárásban hivatkozott negyedik jogalap értékelése során nem alkalmazta tévesen a jogot. Ennélfogva azt javaslom, hogy a Bíróság mint nyilvánvalóan megalapozatlant utasítsa el a fellebbezés második jogalapját.
3. A harmadik jogalapról
a) A felek érvei
117.
Harmadik jogalapjával a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet 3. cikkében megállapított szabályokat, amikor az alákínálási különbözetet az Unióba irányuló export esetében a kapcsolódó szervezeteken keresztül határozta meg. A fellebbezés e jogalapja a kárkülönbözettel kapcsolatos azon következtetésekre vonatkozik, amelyeket a Törvényszék az elsőfokon előterjesztett ötödik jogalap második és harmadik részének vizsgálata keretében vont le.
118.
A Bizottság álláspontja alátámasztására több érvet hoz fel. Először is emlékeztet arra a széles mérlegelési jogkörre, amellyel összetett gazdasági helyzetekkel összefüggésben rendelkezik. Az áralákínálás fogalma meghatározásának hiányában a Bizottság úgy véli, hogy az alákínálás kiszámítása során az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően számtanilag képzett exportár alkalmazása nem volt indokolatlan, és nem is volt nem megfelelőnek tekinthető. Másodszor a Bizottság az alaprendelet 3. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik azon álláspontjának alátámasztása érdekében, amely szerint a jelentős áralákínálás fennállását a „dömpingelt behozatal” szintjén, és következésképpen nem az uniós piacon alkalmazott későbbi viszonteladási árak szintjén kell vizsgálni. Harmadszor a Bizottság úgy véli, hogy abszurd lenne a számtanilag képzett exportárat használni a dömping fennállásának és összegének megállapításához, majd egy másik exportárat használni ugyanezen behozatal árakra gyakorolt hatásainak vizsgálatához, amely behozatalt illetően a kár megállapításával összefüggésben már bizonyítást nyert, hogy az dömping tárgyát képezte. A dömping tehát kizárólag ezen a szinten (vagyis az uniós határparitáson számított, tényleges vagy ekként megállapított CIF‑ár (
44
)) figyelhető meg és okozhatja az árra gyakorolt kapcsolódó hatásokat, függetlenül attól, hogy az exportáló gyártó ezt követően az Unióban kapcsolódó szervezeteken keresztül vagy közvetlenül értékesít. Negyedszer a Bizottság megállapítja, hogy az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően képzett exportár alkalmazása azokban az esetekben, amikor az exportáló gyártó (mint a Hansol) kapcsolódó szervezeteken keresztül értékesít, a koherenciát és a hátrányos megkülönböztetés elkerülését is biztosítja.
119.
Az ETPA lényegében a Bizottságot megillető állítólagos mérlegelési jogkörre, valamint az alaprendelet fent hivatkozott rendelkezéseinek értelmezésére alapított ugyanazon érvekre hivatkozva támogatja a Bizottság fellebbezésének harmadik jogalapját.
120.
A Hansol cáfolja ezt az érvelést, vitatva az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének a kár meghatározásának egyik szempontját jelentő alákínálási különbözet kiszámítása során a Bizottság által analógia útján történt alkalmazása jogszerűségét. Vitatja továbbá az alaprendelet 3. cikke (3) bekezdésének a Bizottság által javasolt értelmezését, és azt állítja, hogy e rendelkezésben sehol nem szerepel olyan követelmény, amely szerint a jelentős áralákínálás fennállását a dömpingelt behozatal szintjén kell vizsgálni. Ezenkívül a jelentős áralákínálás fennállásának vizsgálata azt követeli meg, hogy a Bizottság egymással összehasonlítható árakat hasonlítson össze. Márpedig a Bizottság módszere, amely szerint az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését alkalmazza az alákínálási különbözet kiszámítására, olyan árak összehasonlításával egyenértékű, amelyek nem hasonlíthatók össze, mivel nem ugyanazokat az árösszetevőket tartalmazzák. A Hansol több olyan ügyet mutat be, amelyekből kitűnik, hogy a Bizottság rendszerint az első független vevővel szemben alkalmazott eladási árakat veszi figyelembe annak megállapítása érdekében, hogy alákínálásról van‑e szó. Végül a Hansol arra hivatkozik, hogy a Bizottság által az alákínálási különbözet kiszámítása során alkalmazott módszer sérti az egyenlő bánásmód elvét, mivel azonos módon kezel eltérő helyzeteket, tudniillik az Unióban kapcsolódó értékesítési szervezeteket létrehozó exportáló gyártókat és az uniós független vevők részére közvetlenül értékesítő exportáló gyártókat.
b) Értékelés
121.
A fellebbezés harmadik jogalapja által felvetett sajátos jogi kérdés, amelyet a továbbiakban elemezni kell, lényegében az alákínálási különbözet kiszámításához az érintett termék Unióba irányuló, kapcsolódó feleken keresztül történő exportja esetében alkalmazandó „referenciapont” meghatározására vonatkozik. A Bizottság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen értelmezte az alaprendelet 3. cikkében megállapított szabályokat, amikor az alákínálási különbözetet az Unióba irányuló export esetében a kapcsolódó szervezeteken keresztül határozta meg.
122.
A felvetett jogi kérdés vizsgálatát megelőzően az egyértelműség kedvéért hasznos röviden összefoglalni a megtámadott ítélet Bizottság által vitatott indokolását. A Törvényszék azt rótta fel a Bizottságnak, hogy az tévesen alkalmazta a jogot, amikor az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését analógia útján alkalmazta az óriástekercsek kapcsolódó társaságok általi viszonteladására. A Törvényszék ugyanis úgy ítélte meg, hogy a Bizottságnak az alákínálási különbözetet a Schades és független vevői között megállapított eladási árak alapján kellett volna kiszámítania.
123.
Érvelése alátámasztása érdekében a Törvényszék a megtámadott ítélet 199. pontjában kimondta, hogy a vállalkozás és a vevők között kialkudott árak, és nem valamely közbenső szakasz árai lehettek meghatározóak e vevők azon döntésénél, hogy nem az uniós gyártók termékét, hanem e vállalkozás termékét szerzik meg. A Törvényszék a megtámadott ítélet 201. pontjában kifejtette, hogy mivel az érintett termék versenyben áll az uniós gazdasági ágazat hasonló termékével, és kárt okoz ezen ágazatnak, a kár meghatározása céljából a „referenciapont” az érintett termék Schades általi viszonteladását illetően nem az uniós határon, hanem a független vevők részére történő értékesítések szintjén helyezkedik el. Ez az értelmezés megerősíti a Hansol elemzését, amely szerint a Bizottságnak a ténylegesen kiszámlázott eladási árakat kellett volna alkalmaznia, és kizárólag az adásvétel érdekében felmerült költségeket kellett volna levonnia.
124.
Először is meg kell állapítani, hogy az alákínálást általában úgy határozzák meg, mint az exportáló gyártók által alkalmazott exportár és az uniós gazdasági ágazat eladási ára közötti különbözetet. (
45
) Azonban sem az alaprendelet, sem a WTO dömpingellenes megállapodása nem határozza meg, és még csak nem is szabályozza ezt a fogalmat. Következésképpen megvalósítható és kellően pontos módszert kell kialakítani az alákínálási különbözet megbízható kiszámításához, ami azt is megköveteli, hogy a „referenciapontot” az adott termék kapcsolódó feleken keresztül történő viszonteladása esetében is meg lehessen határozni. Véleményem szerint a Törvényszék által javasolt módszer megfelel ezeknek a követelményeknek, amint azt az alábbiakban kifejtem.
125.
Véleményem szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 197. pontjában helyesen emlékeztetett arra, hogy az alaprendelet 1. cikkének (1) bekezdésében foglalt szabálynak megfelelően a dömpingellenes vámok kivetéséhez nem elegendő, hogy az importált áruk dömpingeltek legyenek, az is szükséges, hogy azok szabad forgalomba bocsátása kárt okozzon. E megállapítás kulcsfontosságú a Törvényszék által kifejtett érvelésben. A Törvényszék ugyanis helyesen mutatott rá arra, hogy a kár fennállásának megállapítása céljából el kell végezni a behozatal által az uniós piacon lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatás tárgyilagos vizsgálatát. Ennélfogva a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a megtámadott ítélet 201. pontjában először azt állapította meg, hogy melyik az a termék, amely versenyben áll az uniós gazdasági ágazat hasonló termékével, és annak kárt okoz, másodszor pedig azt, hogy az értékesítési lánc melyik szintjén – tudniillik a független vevők szintjén (és nem az uniós határnál) – jelenik meg ez a hatás.
126.
A Bizottság és az ETPA által a fellebbezés harmadik jogalapjának alátámasztására előadott érvek nem teszik kétségessé a Törvényszék által levont következtetéseket.
127.
Az a körülmény, hogy a Bizottság bizonyos mozgástérrel rendelkezik a kereskedelemvédelem területén végzett vizsgálatok során, nem mentesíti az alaprendelet rendelkezéseinek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség alól. Ezzel együtt meg kell jegyeznem, hogy az említett rendeletben semmi nem utal arra, hogy a 2. cikk (9) bekezdése analógia útján alkalmazható lenne az alákínálási különbözet kiszámítására, amely a kár meghatározása során figyelembe veendő szempontok egyike. Ezenkívül a jogi értelmezés módszere szerint az analógia alkalmazása általában bizonyos feltételekhez kötött, tudniillik annak szükségességéhez, hogy egy joghézagot valamely eltérő helyzetre vonatkozó jogi norma alkalmazása útján oldjanak fel, amely helyzettel azonban a nem érintett eset a „ratio” vagy a „lényegi azonosság” szintjén hasonlóságot mutat. Ez nyilvánvalóan csak azzal a feltétellel érvényes, ha a jogalkotó ezt formálisan nem ellenezte. (
46
) Márpedig meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem fejtette ki, hogy e feltételek a jelen ügyben teljesülnek‑e, és ha igen, mennyiben. Az analógia rendelet alkalmazása során történő igénybevétele indokolásának ezen hiánya kétségessé teszi a Bizottság által követett megközelítés jogszerűségét, figyelemmel különösen a jelen indítványban már hivatkozott (
47
) hatáskör‑átruházás elvére és a hatékony bírósági felülvizsgálat biztosításának szükségességére. (
48
) Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a sérelmet okozó határozat indokolására vonatkozó kötelezettségnek kettős célja van: egyrészt az, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára jogaik védelme érdekében a hozott intézkedés indokainak megismerését, másrészt hogy lehetővé tegye az uniós bíróság számára a határozat jogszerűségének felülvizsgálatát. (
49
) Következésképpen úgy tűnik számomra, hogy a Törvényszék helyesen tartózkodott e megközelítés jogszerűségének megerősítésétől.
128.
Ellentétben azzal, amit a Bizottság a beadványaiban állít, az alaprendelet 3. cikkének (3) bekezdése nem írja elő, hogy a jelentős áralákínálás fennállását „a »dömpingelt behozatal« szintjén kell vizsgálni”. E rendelkezésben semmi nem követeli meg a jelentős áralákínálás fennállásának a dömpingelt behozatal szintjén történő vizsgálatát.
129.
Ezenfelül, amint azt a Hansol megalapozottan hangsúlyozza, a jelentős áralákínálás fennállásának vizsgálata azt követeli meg, hogy a Bizottság egymással összehasonlítható árakat (
50
) hasonlítson össze. (
51
) Ez azt jelenti, hogy az árakat azonos kereskedelmi szinten kell összehasonlítani. (
52
) E kereskedelmi szintet a vevők típusától függően kell meghatározni, oly módon, hogy az összehasonlított ügyletek magukban foglalják az azonos típusú vevők – mint például nagykereskedők, kiskereskedők vagy végső fogyasztók – részére történő értékesítés során érvényesített ár minden összetevőjét. Mindezek után meg kell állapítani, hogy – amint azt a Hansol kifejti – a Bizottság azzal, hogy egyrészt a Hansol és a vele kapcsolatban álló szervezet közötti, a 2. cikk (9) bekezdésének megfelelően mesterségesen képzett árat, másrészt pedig az uniós gyártók által az első független vevőikkel szemben alkalmazott árakat hasonlított össze, nem azonos kereskedelmi szinten hasonlította össze az árakat, mivel a Hansol árai az értékesítési láncban feljebb helyezkednek el.
130.
Ez annál is inkább meglepő, mivel úgy tűnik, hogy a Bizottság maga is abból az előfeltevésből indul ki, amely szerint az árak összehasonlítását „azon a szinten […] [kell elvégezni], amelyen az EU‑ban a verseny folyik” (kiemelés tőlem) kell elvégeznie, amint az a vitatott rendelet (122) preambulumbekezdéséből kifejezetten kitűnik. Ebben az összefüggésben fel kell idézni a jogerőre emelkedett Kazchrome ítéletet, (
53
) amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a versenyre az árak szintjén kerül sor, mivel az árak „lehettek meghatározóak a felhasználók azon döntésénél, hogy nem a közösségi gyártók termékeit, hanem a felperesek termékeit szerzik meg”. (
54
) Ez szükségképpen így van, ha az exportáló gyártóval kapcsolatban álló, az Unióban letelepedett értékesítő szervezet nem köztes szakaszban, hanem a végső vevője számára értékesít. (
55
) Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy ez a megközelítés újabban alkalmazásra került a Jindal Saw ítéletben, (
56
) és azt ennélfogva az ítélkezési gyakorlatban kellőképpen megszilárdultnak kell tekinteni.
131.
E tekintetben hangsúlyozom, hogy a Törvényszék pontosan ezt mondta ki a megtámadott ítélet 202. pontjában. A Törvényszék ugyanis nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor megállapította, hogy „ami az érintett termék közvetlen és közvetett értékesítését illeti, a versenyre a független vevők szintjén került sor”. Így a Törvényszék végül lényegében helyt adott a Hansol által az elsőfokú eljárásban előterjesztett azon érvelésnek, amely szerint az érintett terméknek a Schades Ltd‑n keresztül történő értékesítése tekintetében a versenyre a Schades Ltd által alkalmazott gyártelepi paritáson került sor. A végső árnak tehát az érintett termék tekintetében a Schades Ltd által az uniós független vevőivel szemben alkalmazott gyártelepi árnak kell lennie. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a végső ár nem lehetett a Bizottság által képzett elméleti „szabad forgalomban alkalmazott ár”.
132.
Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a dömpinggel kapcsolatos uniós közigazgatási gyakorlat arra enged következtetni, hogy az alákínálás fennállásának megállapításához „referenciapontként” e gyakorlat is „[az értékesítő egységek szintjén] az első független vevővel szemben alkalmazott árakat” használja (kiemelés tőlem). (
57
) Következésképpen figyelemre méltó, hogy a Bizottság a jelen ügyben anélkül próbált eltérni ettől a közigazgatási gyakorlattól, hogy objektív igazolással szolgált volna.
133.
Ebből következik, hogy a Bizottság azon módszere, amely szerint az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését alkalmazza az alákínálási különbözet kiszámítására, olyan árak összehasonlításával egyenértékű, amelyek nem hasonlíthatók össze, mivel nem ugyanazokat az árösszetevőket tartalmazzák.
134.
Az az érv sem meggyőző, amely szerint a Bizottság által alkalmazott módszer biztosítja a koherenciát és a hátrányos megkülönböztetés elkerülését. Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az egyenlő bánásmód általános elve megköveteli, hogy hasonló helyzeteket ne kezeljenek eltérő módon, és hogy az eltérő helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon, kivéve ha az ilyen bánásmód objektíven igazolható. (
58
) Márpedig először is számomra úgy tűnik, hogy a Bizottság semmilyen bizonyítékkal nem szolgált érvelése alátámasztására. Ráadásul úgy tűnik, hogy a Bizottság által alkalmazott módszer az alákínálási különbözet kiszámítása során azonos módon kezel eltérő helyzeteket, tudniillik az Unióban kapcsolódó értékesítési szervezeteket létrehozó exportáló gyártókat és az uniós független vevők részére közvetlenül értékesítő exportáló gyártókat. Következésképpen, amennyiben objektíve semmi nem indokolja, a Bizottság által követett módszer sértheti az egyenlő bánásmód elvét.
135.
Ebből következik, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem alkalmazhatta analógia útján az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését az alákínálási különbözet kiszámítására.
136.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezés harmadik jogalapját is annyiban, amennyiben az a megtámadott ítéletnek – az elsőfokú eljárásban előterjesztett ötödik jogalap második része vizsgálata keretébe illeszkedő – 196–205. pontjára vonatkozik. A tematikus összefüggés miatt ugyanez érvényes a megtámadott ítéletnek – az elsőfokú eljárásban előterjesztett ötödik jogalap harmadik része vizsgálata keretébe illeszkedő – 208–213. pontjára is.
4. A fellebbezésre vonatkozó következtetések
137.
A fentiekből következően a Bizottság fellebbezését teljes egészében el kell utasítani.
C.
A csatlakozó fellebbezésről
138.
Csatlakozó fellebbezésében az ETPA a Bizottság által a fellebbezésében felhozott jogalapokon kívül arra hivatkozik, hogy a Törvényszék értékelése további téves jogalkalmazást tartalmaz.
1. Az első jogalapról
a) A felek érvei
139.
Első jogalapjával az ETPA azt állítja, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 86. és 87. pontjában foglalt értékelése összeegyeztethetetlen az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdésével. Pontosabban az ETPA lényegében azt állítja, hogy az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése nem ír elő semmilyen követelményt vagy iránymutatást a súlyozott átlag kiszámításának módszerére vonatkozóan, és így nem tartalmaz a három mentesített átalakító értékesítési volumenének a Schades értékesítési volumene alapján történő meghatározására vonatkozó kötelezettséget. Másodlagosan az ETPA azt állítja, hogy az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése nem kötelezi a Bizottságot arra, hogy a rendes érték kiszámításához az exportár képzéséhez használt módszert alkalmazza. Érvelésének alátámasztására az ETPA a WTO szabályaira hivatkozik.
140.
A Hansol ezeket az állításokat megalapozatlannak tartja, és hangsúlyozza, hogy a Törvényszék kifejezetten megjelölte, hogy a Bizottság mennyiben hagyta figyelmen kívül az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdését, vagyis azt, hogy a Bizottság megsértette az e rendelkezés által követett azon célkitűzést, hogy az alkalmazott módszer tükrözze a gyakorolt dömping teljes mértékét. A Hansol a Bíróság ítélkezési gyakorlatára támaszkodik, amely elismerte az említett célkitűzést az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének értelmezése során. A Törvényszék a megtámadott ítéletben egyszerűen ezt az ítélkezési gyakorlatot alkalmazta.
b) Értékelés
141.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az ETPA állításaival ellentétben igenis léteznek a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kidolgozott és az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének alkalmazására irányadó elvek. Amint azt az alábbiakban kifejtem, ezeket az elveket a Törvényszék a megtámadott ítéletben helyesen alkalmazta. Röviden össze kell foglalni azokat az indokokat, amelyek alapján a Törvényszék a megtámadott ítélet 87. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság értékelése nem felelt meg az ítélkezési gyakorlatban kialakított követelményeknek, és ennélfogva a Bizottság megsértette a fent említett rendelkezést.
142.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 74. és 75. pontjában megállapította, hogy az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése „a rendes érték és az exportérték összehasonlításának két módszerét írja elő: az ún. »szimmetrikus« számítási módszert, amely vagy a rendes érték súlyozott átlagának és az Unióba irányuló összes exportár súlyozott átlagának összehasonlításán alapul, vagy ügyletenkénti összehasonlításon, és az ún. »aszimmetrikus« számítási módszert, amely a rendes érték súlyozott átlagának és az Unióba irányuló összes egyedi exportügylet árának összehasonlításán alapul”.
143.
Ugyanakkor a 2016/2005 végrehajtási rendelet (47) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a Bizottság a csatlakozó fellebbezés tekintetében ellenérdekű fél dömpingkülönbözetének kiszámításához az ún. „szimmetrikus” módszert alkalmazta.
144.
A Törvényszék amiatt ítélte meg úgy, hogy a dömpingkülönbözet meghatározása sérti az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdését, hogy az összeegyeztethetetlen volt a Bíróság által a Changshu City Standard Parts Factory és Ningbo Jinding Fastener kontra Tanács egyesített ügyekben hozott ítéletben (
59
) kifejtett elvvel, nevezetesen azzal, hogy „a dömpingkülönbözet kiszámítása mind szimmetrikus, mind pedig aszimmetrikus számítási módszereinek tükrözni[ük] kell a gyakorolt dömping teljes mértékét”. (
60
)
145.
Ennélfogva nyilvánvaló, hogy az ETPA állításával ellentétben az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése nem biztosít korlátlan mérlegelési jogkört a Bizottság számára az összehasonlítási módszernek a dömping megállapítása céljából történő kiválasztása tekintetében. Bár a Bizottság mind a szimmetrikus összehasonlítási módszert, mind az aszimmetrikus módszert választhatja, mindig figyelembe kell vennie az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése által követett célt, vagyis azt, hogy az alkalmazott módszernek – amint azt a Bíróság megállapította –tükröznie kell a gyakorolt dömping teljes mértékét.
146.
A csatlakozó fellebbezés vizsgálatához visszatérve rá kell mutatni, hogy a megtámadott ítélet 86. és 87. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a dömpingkülönbözetek súlyozása az óriástekercsek Hansol általi, uniós független vevők részére kis tekercsként történő viszonteladás céljából kis tekerccsé történő átalakítás érdekében történő értékesítései tekintetében, illetve az óriástekercsek Hansol által közvetlenül vagy közvetetten, a Schadesen ‑ keresztül uniós független vevők részére átalakítás nélkül, ekként történő értékesítései tekintetében „nem tükrözi a [Hansol] által gyakorolt dömping teljes mértékét”. Másként fogalmazva, a Bizottság által végzett értékelés nem volt pontos, következésképpen nem minősült elegendő alapnak a vitatott rendeletben előírt dömpingellenes intézkedések elfogadásának igazolásához.
147.
Konkrétabban, a megtámadott ítélet 86. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a kis tekerccsé átalakított óriástekercseket illetően a Hansol dömpingkülönbözetének kiszámítása érdekében „a Bizottság úgy döntött, hogy a Schades adatait használja fel a felperes által a másik három kapcsolódó átalakító részére teljesített értékesítésekre vonatkozó dömpingkülönbözet kiszámításához. Ennélfogva, tekintettel arra, hogy a Bizottság tudta, hogy a Schades részére értékesített érintett termék egy részét átalakítás nélkül független vevők részére továbbértékesítették, ezt a helyzetet az érintett termék többi kapcsolódó átalakító [a Schades Nordic, a Heipa és az R+S] részére történő értékesítése szintjén tükröznie kellett volna. E körülmény figyelembevételének elmulasztásával a Bizottság túl nagy súlyt tulajdonított a kapcsolódó átalakítók részére a kis tekercsekké történő átalakítás érdekében eszközölt eladásoknak, és ezáltal növelte a felperes által gyakorolt tényleges dömpinget.”
148.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 87. pontjában ezért helyesen állapította meg, hogy „[m]ivel a Bizottság által végzett számítások nem tükrözik a felperes által gyakorolt dömping teljes mértékét, meg kell állapítani az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének megsértését”. Ez a jogi következtetés számomra támadhatatlannak tűnik, figyelemmel a Törvényszék által a hatásköre gyakorlása során megfelelően megállapított értékelési hibára.
149.
Ebből következik, hogy az ETPA állításával ellentétben nyilvánvaló, hogy a Törvényszék kellően világosan és pontosan megjelölte az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdésében foglalt követelményt, amelyet a Bizottság a tények értékelése során figyelmen kívül hagyott, vagyis annak szükségességét, hogy az alkalmazott módszer tükrözze a gyakorolt dömping teljes mértékét.
150.
Az ETPA által a WTO szabályainak értelmezésére alapított érv nem kérdőjelezheti meg a Törvényszék következtetéseit. Az ETPA lényegében azt állítja, hogy a súlyozott átlag kiszámítási módszerére vonatkozó kiegészítő követelmények állítólagos hiányát a WTO vizsgálóbizottsága az Európai Közösségek – Ágynemű ügyben (21.5. cikk) (
61
) megerősítette, mivel a vizsgálóbizottság úgy ítélte meg, hogy mivel a súlyozott átlagot előíró rendelkezések nem rendelkeznek a számítási módszerekről, a vizsgálattal megbízott hatóság feladata a megfelelő módszer meghatározása.
151.
E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy az ETPA által hivatkozott ügyben a WTO vizsgálóbizottsága előtt az a kérdés merült fel, hogy a WTO dömpingellenes megállapodása 2.2.2. cikkének ii. pontja előír‑e olyan követelményeket, amelyek alapján a rendes érték képzése során felhasznált költségek és nyereségek összegének átlagát súlyozni kell. (
62
) Márpedig meg kell jegyezni, hogy a WTO dömpingellenes megállapodásának azon rendelkezése, amely az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének felel meg, a 2.4.2. cikk, és nem a 2.2.2. cikk ii. pontja. Ennélfogva az ETPA a WTO vizsgálóbizottságának olyan kérdésre vonatkozó jelentésére támaszkodik, amely nyilvánvalóan nem érinti a jelen ügyet. Ebből következik, hogy az alaprendelet 2. cikke (11) bekezdésének értelmezésével összefüggésben abból semmilyen hasznos következtetést nem lehet levonni. Ennélfogva véleményem szerint ezt az érvet el kell utasítani.
152.
Összefoglalva, az ETPA által másodlagosan előterjesztett érv, amely szerint az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdése nem kötelezi a Bizottságot arra, hogy a rendes érték kiszámításához az exportár képzéséhez használt módszert alkalmazza, szintén megalapozatlan.
153.
Meg kell jegyezni, hogy az exportár képzésének módszerét az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdése tartalmazza. Mindemellett a Törvényszék soha nem utalt arra, hogy a Bizottságnak a dömpingkülönbözetek súlyozása kiszámításához az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését kellett volna alapul vennie. A Törvényszék a megtámadott ítélet 86. és 87. pontjában ehelyett annak megállapítására szorítkozott, hogy a dömpingkülönbözetek Bizottság által alkalmazott súlyozása nem tükrözte a Hansol által gyakorolt dömping teljes mértékét, megsértve tehát az alaprendelet 2. cikkének (11) bekezdését. Az ETPA által másodlagosan előterjesztett érv tehát szintén megalapozatlan.
154.
A fenti megfontolásokra tekintettel az ETPA azon érvét, amely szerint a Bizottság a súlyozott átlag kiszámításának módszerét illetően nem volt köteles semmilyen követelményt vagy iránymutatást tiszteletben tartani, el kell utasítani.
2. A második jogalapról
a) A felek érvei
155.
A csatlakozó fellebbezés második jogalapjában az ETPA arra hivatkozik, hogy a dömpingkülönbözet Bizottság általi súlyozása, amely az érintett termék teljes uniós értékesítése, valamint egyrészt a független vevők részére történő közvetlen és közvetett értékesítések, másrészt pedig a kapcsolódó átalakítók részére a kis tekerccsé történő átalakítás céljára történő értékesítések közötti összehasonlításon alapult, jogszerű volt, mivel a Bizottság jogosult volt arra, hogy a Hansol különböző értékesítési csatornáinak súlyozását a rendelkezésre álló legjobb adatok alapján számítsa ki, amint azt az alaprendelet 18. cikke előírja. Az ETPA azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a dömpingkülönbözet Bizottság általi kiszámítása nem tükrözi a csatlakozó fellebbezés tekintetében ellenérdekű fél által gyakorolt dömping teljes mértékét.
156.
A Hansol arra hivatkozik, hogy a Bizottság a jelen ügyben nem alkalmazta az alaprendelet 18. cikkét. Következésképpen nem róható fel a Törvényszéknek, hogy ítéletében nem vett figyelembe egy olyan rendelkezést, amelynek alkalmazására kizárólag a Bizottság rendelkezik hatáskörrel, és amelyet a közigazgatási eljárásban ténylegesen nem alkalmazott.
b) Értékelés
157.
A csatlakozó fellebbezés második jogalapjában az ETPA azt állítja, hogy a megtámadott ítélet téves jogalkalmazáson alapul, mivel a Bizottság jogosult volt arra, hogy a Hansol különböző értékesítési csatornái közötti súlyozást a rendelkezésre álló legjobb adatok alapján számítsa ki, amint azt az alaprendelet 18. cikke előírja.
158.
E tekintetben az egyértelműség érdekében először is emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet 18. cikke azokra a helyzetekre kínál megoldást, amelyekben a Bizottság olyan felek miatt, akik nem működnek együtt, nem fér hozzá a szükséges információkhoz. Az alaprendelet 18. cikke pontosítja, hogy ebben az esetben a Bizottság a megállapításait elfogadhatja a rendelkezésre álló legjobb adatok alapján, amennyiben az érdekelt feleket tájékoztatják az együttműködés hiányának következményeiről.
159.
Hangsúlyozni kell azonban, hogy először is a vitatott rendelet elfogadásával összefüggésben a Bizottság a jelen ügyben nem alkalmazta ezt a rendelkezést, amint azt maga is jelzi a fellebbezési eljárás keretében benyújtott beadványaiban, másodszor pedig, hogy ellentétben azzal, amit az ETPA a beadványaiban állít, a Bizottság és a Hansol között a dömpingellenes vizsgálat során hatékony együttműködés állt fenn. Egyértelműen téves az ETPA azon állítása, amely az együttműködés állítólagos hiányára utal, amely abban nyilvánult volna meg, hogy a három átalakító nem válaszolt a kérdőívre.
160.
Valójában a szóban forgó három vállalkozást a Bizottság által hozott határozattal mentesítették a kérdőív megválaszolására vonatkozó kötelezettség alól, amint azt már említettem. (
63
) Ennélfogva a három vállalkozás nem volt köteles arra, hogy információkat szolgáltasson a Bizottság mint a vizsgálatot folytató hatóság számára. Igaz ugyan, hogy a Bizottság kifejezetten fenntartotta magának a jogot arra, hogy kiegészítő információkat kérjen e vállalkozásoktól, ugyanakkor a részéről soha nem került sor ilyen kérésre. Következésképpen a jelen ügyben az alaprendelet 18. cikke alkalmazásának feltételei sem teljesültek. (
64
)
161.
El kell tehát utasítani az ETPA azon érvét, amely szerint a Bizottság jogosult volt arra, hogy az alaprendelet 18. cikkének megfelelően a rendelkezésre álló legjobb adatokra támaszkodjon. Mivel a Törvényszék az érvelésében nem vette figyelembe ezt a rendelkezést, ebből azt a következtetést kell levonni, hogy az ítélet nem tartalmaz téves jogalkalmazást.
162.
Mindezen megfontolásokra tekintettel a csatlakozó fellebbezés második jogalapját is el kell utasítani.
3. A csatlakozó fellebbezésre vonatkozó következtetések
163.
E körülmények között úgy vélem, hogy az ETPA csatlakozó fellebbezését teljes egészében el kell utasítani.
D. A költségekről
164.
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése alapján, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
165.
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ha a Bíróság egyetért a fellebbezésekre vonatkozó értékelésemmel, a Bizottság és az ETPA pervesztes lesz. Mivel a Hansol ezt kérte, azt javaslom, hogy a Bíróság a Bizottságot és az ETPA‑t kötelezze a fellebbezésükkel összefüggésben felmerült saját költségeiken kívül a Hansol részéről felmerült költségek viselésére is.
166.
Az említett szabályzat 184. cikkének (4) bekezdése alapján, ha az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél részt vesz a fellebbezési eljárásban, a Bíróság dönthet úgy, hogy e fél maga viseli saját költségeit. Mivel az ETPA a Bizottság kérelmeinek támogatása végett részt vett a fellebbezési eljárásban, azt javaslom, hogy a Bíróság kötelezze a saját költségeinek viselésére.
E. Végkövetkeztetés
167.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
–
A Bíróság a fellebbezést és a csatlakozó fellebbezést elutasítja.
–
A Bíróság az Európai Bizottságot kötelezi a saját költségeinek, valamint a Hansol Paper Co. Ltd részéről a fellebbezés keretében felmerült költségeknek a viselésére.
–
A Bíróság a European Thermal Paper Associationt (ETPA) kötelezi a fellebbezéssel kapcsolatos saját költségei viselésére.
–
A Bíróság az ETPA‑t kötelezi a csatlakozó fellebbezés keretében felmerült saját költségeinek, valamint a Hansol Paper részéről felmerült költségeknek a viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2017. L 114., 3. o.
(
3
)	HL 2016. L 176., 21. o.
(
4
)	HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.
(
5
)	HL 1994. L 336., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 189. o.
(
6
)	Az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. november 24‑i végrehajtási rendelet (HL 2015. L 343., 558. o.; helyesbítések: HL 2016. L 87., 35. o.; HL 2017. L 101., 195. o.; HL 2018. L 157., 27. o.; HL 2019. L 181., 124. o.).
(
7
)	HL 2016. C 62., 7. o.
(
8
)	HL 2016. L 310., 1. o.
(
9
)	Lásd a jelen indítvány 2. pontját.
(
10
)	Lásd e tekintetben: 2015. január 13‑iTanács és társai kontra Vereniging Milieudefensie és Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht ítélet (C‑401/12 P–C‑403/12 P, EU:C:2015:4, 59. pont).
(
11
)	Főszabály szerint – az EUSZ 3. cikk (5) bekezdésének megfelelően – az Unió „[h]ozzájárul […] a szabad és tisztességes kereskedelemhez”, valamint „a nemzetközi jog szigorú betartásához és fejlesztéséhez”, ami magában foglalja a multilaterális kereskedelmi rendszer WTO keretében elfogadott normáit. Következésképpen, amikor az Unió jogi aktust fogad el, teljes egészében köteles tiszteletben tartani a nemzetközi jogot. Az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdéséből kitűnik, hogy „az Unió által megkötött [nemzetközi] megállapodások kötelezőek az Unió intézményeire”, és következésképpen elsőbbségüket élveznek az ezek által elfogadott aktusokkal szemben.
(
12
)	Lásd: 2007. január 25‑iSumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság ítélet (C‑403/04 P és C‑405/04 P, EU:C:2007:52, 38. pont); 2020. december 16‑iTanács és társai kontra K. Chrysostomides & Co. és társai ítélet (C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P és C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, 128. pont); 2020. december 17‑iBP kontra FRA ítélet (C‑601/19 P, nem tették közzé, EU:C:2020:1048, 71. pont).
(
13
)	Lásd: 2007. január 25‑iSumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság ítélet (C‑403/04 P és C‑405/04 P, EU:C:2007:52, 39. pont); 2020. december 17‑iInpost Paczkomaty kontra Bizottság ítélet (C‑431/19 P és C‑432/19 P, EU:C:2020:1051, 51. pont).
(
14
)	Lásd: 2017. január 26‑iDuravit és társai kontra Bizottság ítélet (C‑609/13 P, EU:C:2017:46, 86. pont); 2019. november 28‑iBrugg Kabel és Kabelwerke Brugg kontra Bizottság ítélet (C‑591/18 P, nem tették közzé, EU:C:2019:1026, 63. pont).
(
15
)	Lásd a jelen indítvány fenti 76. és azt követő pontjait.
(
16
)	Lásd a jelen indítvány fenti 138. és azt követő pontjait.
(
17
)	Lásd ebben az értelemben: Czako, J., Miranda, J., Human, J., A Handbook on Anti‑Dumping Investigations, Cambridge 2008, 43. o., akik kifejtik, hogy a dömpingellenes vizsgálat összetett jellege, annak számos szakasza, a megteendő lépések száma, az intézkedések ütemezése és a megfelelő erőforrásoknak a különböző feladatokhoz való hozzárendelése, amelyre mind korlátozott időn belül kerül sor, szükségessé teszi a vizsgálat megfelelő megtervezését.
(
18
)	Lásd a vitatott rendelet (26) preambulumbekezdését.
(
19
)	Lásd a vitatott rendelet (26) preambulumbekezdését.
(
20
)	Lásd a vitatott rendelet (26) és (32) preambulumbekezdését.
(
21
)	A vizsgálóbizottság jelentése: Kína – Az Egyesült Államokból származó brojlertermékekkel szembeni dömpingellenes és kiegyenlítő intézkedések, WT/DS427/RW, 7.33. pont.
(
22
)	Lásd a fenti 7.33. pontot (kiemelés tőlem).
(
23
)	Lásd a fenti 7.33. pontot (kiemelés tőlem).
(
24
)	Lásd: 2021. szeptember 22‑iNLMK kontra Bizottság ítélet (T‑752/16, nem tették közzé, EU:T:2021:611, 39. pont).
(
25
)	Fel kell hívni a figyelmet arra, hogy az alaprendelet 18. cikkének (3) bekezdése értelmében „[a]z érdekelt fél által benyújtott információkat abban az esetben sem szabad figyelmen kívül hagyni, ha azok nem minden szempontból tökéletesek” (kiemelés tőlem) (lásd e tekintetben: 2015. március 19‑iCity Cycle Industries kontra Tanács ítélet, T‑413/13, nem tették közzé, EU:T:2015:164, 120. pont).
(
26
)	2014. október 1‑jei ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245).
(
27
)	2014. október 1‑jei ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245).
(
28
)	2012. március 22‑i GLS‑ítélet (C‑338/10, EU:C:2012:158, 19. pont).
(
29
)	2014. október 1‑jei Tanács kontra Alumina ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, 20. pont). Kiemelés tőlem.
(
30
)	2014. október 1‑jei Tanács kontra Alumina ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, 20. pont). Kiemelés tőlem.
(
31
)	2014. október 1‑jei Tanács kontra Alumina ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, 21. pont). Kiemelés tőlem.
(
32
)	Az alaprendelet 2. cikke rendelkezéseinek szövegéből és rendszeréből egyértelműen következik, hogy a különböző módszerek között egyfajta elsőbbségi sorrend áll fenn. Ezenkívül szeretném kiemelni, hogy módszertani szempontból észszerűnek tűnik egy olyan számítási módszert előnyben részesíteni, amely valós adatokon (vagyis az érintett termék eladási árán) alapul, egy olyan módszerrel szemben, amely többek között – a számtanilag képzett értékhez hasonló – vélelmeken alapul. Ennélfogva ezt az elsőbbségi sorrendet a pontosság és a hatékonyság elve is igazolja.
(
33
)	Lásd többek között a spanyol („el valor normal podrá ser calculado”), a dán („kan den normale værdi […] fastsættes”), a német („kann der Normalwert […] ermittelt werden”), az észt („võib normaalväärtuse kehtestada”), az olasz („il valore normale può […] essere stabilito […]”), a holland („kan de normale waarde […] worden vastgesteld”) vagy a lengyel („wartość normalna może zostać ustalona”), nyelvi változatot. Kiemelés tőlem.
(
34
)	Az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése első albekezdésének angol nyelvű változata szerint „may be established” (meg lehet állapítani), míg a francia változat az „est établie” (kerül megállapításra) megfogalmazást használja. Kiemelés tőlem.
(
35
)	Lásd e tekintetben: 1998. július 14‑iSafety Hi‑Tech ítélet (C‑284/95, EU:C:1998:352, 22. pont); 2019. december 19‑iNederlands Uitgeversverbond és Groep Algemene Uitgevers ítélet (C‑263/18, EU:C:2019:1111, 38. pont).
(
36
)	Lásd különösen: 1999. november 23‑iPortugália kontra Tanács ítélet (C‑149/96, EU:C:1999:574, 47. pont); 2005. március 1‑jei Van Parys ítélet (C‑377/02, EU:C:2005:121, 39. pont); 2016. február 4‑iC & J Clark International és Puma ítélet (C‑659/13 és C‑34/14, EU:C:2016:74, 85. pont); 2018. október 18‑iRotho Blaas ítélet (C‑207/17, EU:C:2018:840, 44. pont).
(
37
)	Lásd e tekintetben: 2015. július 16‑iBizottság kontra Rusal Armenal ítélet (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 40. és 41. pont); 2015. szeptember 8‑iPhilips Lighting Poland és Philips Lighting kontra Tanács ítélet (C‑511/13 P, EU:C:2015:553, 60. és 61. pont); 2018. október 18‑iRotho Blaas ítélet (C‑207/17, EU:C:2018:840, 47. és 48. pont).
(
38
)	Lásd a jelen indítvány 72. pontját.
(
39
)	Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a Bíróság a 2015. július 16‑iBizottság kontra Rusal Armenal ítéletben (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 48. pont) megjegyezte – az alaprendelet bizonyos rendelkezései „az uniós jogalkotó arra irányuló szándékát [mutatják], hogy [a kereskedelemvédelmi politika] területen az uniós jogrendnek megfelelő megközelítést alkalmazzon” (kiemelés tőlem).
(
40
)	Lásd a jelen indítvány 99–103. pontját.
(
41
)	2014. október 1‑jei Tanács kontra Alumina ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, 20. pont).
(
42
)	2014. október 1‑jei Tanács kontra Alumina ítélet (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, 21. pont).
(
43
)	Lásd például a 384/96/EK rendelet 5. cikke alapján lefolytatott eljárást követően a Fehéroroszágból, a Kínai Népköztársaságból és Oroszországból, az ugyanezen rendelet 11. cikkének (2) bekezdése alapján lefolytatott hatályvesztési felülvizsgálatot követően a Thaiföldről, az ugyanezen rendelet 11. cikkének (2) bekezdése alapján lefolytatott hatályvesztési felülvizsgálatot, illetve 11. cikkének (3) bekezdése alapján lefolytatott időközi felülvizsgálatot követően az Ukrajnából származó egyes hegesztett vas‑ vagy ötvözetlen acél csövek és csővezetékek behozatalára végleges dömpingellenes vám kivetéséről, és a Bosznia‑Hercegovinából, valamint Törökországból származó ugyanezen termékek behozatalára vonatkozó eljárások megszüntetéséről szóló, 2008. december 16‑i 1256/2008/EK tanácsi rendelet (HL 2008. L 343., 1. o.; helyesbítés: HL 2013. L 352., 88. o.) (36) preambulumbekezdését; a 85/2006/EK rendelettel a Norvégiából származó tenyésztett lazac behozatalára kivetett dömpingellenes vámok hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. július 17‑i 685/2008/EK tanácsi rendelet (HL 2008. L 192., 5. o.) (30) preambulumbekezdését; az Indiából származó dihidro‑mircenol behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2008. január 21‑i 63/2008/EK tanácsi rendelet (HL 2008. L 23., 1. o.) (8)–(10) preambulumbekezdését.
(
44
)	A „CIF‑ár” valamely termék ára az importáló ország határán, beleértve az e pontig felmerült biztosítási és szállítási költségeket, vagy valamely belföldi illetőségű személynek nyújtott szolgáltatás ára, az esetleges vámok vagy a behozatalt terhelő más adók, valamint a kereskedelmi árrés és az országon belüli szállításra vonatkozó árrés megfizetése előtt.
(
45
)	Lásd e tekintetben: az Egyesült Nemzetek Kereskedelmi és Fejlesztési Konferenciája, Programme de formation relatif à l’Accord de l’OMC sur les pratiques antidumping, New York és Genf 2006, 88. o., amelyből kitűnik, hogy az alákínálás meghatározásához az árak összehasonlítására van szükség. A kárkülönbözetnek az alákínált ár módszerével történő kiszámítása érdekében ugyanis a hatóságok rendszerint összehasonlítják a külföldi gyártók által alkalmazott, kiigazított súlyozott viszonteladási átlagárakat az európai gyártók hasonló modelljeinek vagy termékeinek áraival. A kettő közötti különbség a kár összegének felel meg, mivel a külföldi és az európai gyártók kiigazított árainak összehasonlítása azonos modelleken vagy termékeken alapul. Reymond, D., Action antidumping et droit de la concurrence dans l’Union européenne, Párizs 2014, 383. o., szerint az alákínálást úgy kell mérni, hogy az érintett ország exportáló gyártói eladási árainak átlagát összehasonlítják az uniós gazdasági ágazat hasonló terméke – minden engedmény és adó nélkül, azonos kereskedelmi szinten vett és a fizetési feltételek különbségeire tekintettel kiigazított – eladási árainak átlagával. Ahhoz, hogy ez az összehasonlítás tisztességes lehessen, különösen az importált termékek és az európai termékek közötti minőségi vagy fizikai különbségekre tekintettel kiigazításokra van szükség.
(
46
)	Lásd e tekintetben: Falcón y Tella, M. J., „Quelques remarques à propos de l’analogie en droit”, Revue interdisciplinaire d’études juridiques, 1998/2, 41. kötet, 67. o.; Riesenhuber, K., Europäische Methodenlehre, Berlin 2006, 305. o.; Murray, J. R., „The Role of Analogy in Legal Reasoning”, UCLA Law Review, 29. kötet, 4. szám, 1982. április, 833. o.
(
47
)	Lásd a jelen indítvány 105. pontját.
(
48
)	Lásd a jelen indítvány 72–74. pontját.
(
49
)	2003. október 2‑iThyssen Stahl kontra Bizottság ítélet (C‑194/99 P, EU:C:2003:527, 144. pont); 2005. június 28‑iDansk Rørindustri és társai kontra Bizottság ítélet (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P és C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 462. pont); 2018. június 28‑iEUIPO kontra Puma ítélet (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, 64. pont).
(
50
)	Noha a WTO dömpingellenes megállapodásának 3. cikke („A kár megállapítása”) nem tartalmaz a 2.4. cikkéhez hasonló rendelkezést, úgy tűnik, hogy a WTO vitarendezési szervei hajlamosak arra, hogy azt is megköveteljék, hogy az árak „összehasonlíthatóak” legyenek, vagyis hogy azokat „azonos kereskedelmi szinten” hasonlítsák össze, amint azt az alábbiakban hivatkozott határozatok is mutatják.
(
51
)	A fellebbviteli testület jelentése: Kína – Az Amerikai Egyesült Államokból származó, elektromos acélból készült szemcseorientált síkhengerelt termékek behozatalára alkalmazandó kiegyenlítő és dömpingellenes vámok, WT/DS414/AB/R, 200. pont.
(
52
)	A vizsgálóbizottság jelentése: Kína – Az Egyesült Államokból származó brojlertermékekkel szembeni dömpingellenes és kiegyenlítő intézkedések, WT/DS427/RW, 7.480. és 7.481. pont. Lásd még: 2011. február 17‑iZhejiang Xinshiji Foods és Hubei Xinshiji Foods kontra Tanács ítélet (T‑122/09, nem tették közzé, EU:T:2011:46, 79. pont); 2019. április 10‑iJindal Saw és Jindal Saw Italia kontra Bizottság ítélet (T‑301/16, EU:T:2019:234, 189. pont).
(
53
)	2011. november 30‑i Transnational Company „Kazchrome”és ENRC Marketing kontra Tanács és Bizottság ítélet (T‑107/08, EU:T:2011:704).
(
54
)	2011. november 30‑i Transnational Company „Kazchrome”és ENRC Marketing kontra Tanács és Bizottság ítélet (T‑107/08, EU:T:2011:704, 63. pont). Kiemelés tőlem.
(
55
)	A 2011. november 30‑iTransnational CompanyKazchrome és ENRC Marketing kontra Tanács és Bizottság ítélet (T‑107/08, EU:T:2011:704, 63. pont) 63. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy „a felperesek és a felhasználók között kialkudott árak, és nem [valamely] […] közbenső szakasz[…] árai – még akkor sem, ha [az] a közösségi területen [található] – lehettek meghatározóak a felhasználók azon döntésénél, hogy nem a közösségi gyártók termékeit, hanem a felperesek termékeit szerzik meg” (kiemelés tőlem).
(
56
)	2019. április 10‑iJindal Saw és Jindal Saw Italia kontra Bizottság ítélet (T‑301/16, EU:T:2019:234, 187. pont), amely maga is hivatkozik a Törvényszék által a 2011. november 30‑iTransnational CompanyKazchrome és ENRC Marketing kontra Tanács és Bizottság ítéletben (T‑107/08, EU:T:2011:704, 63. pont) elfogadott megközelítésre.
(
57
)	Lásd a Törvényszék T‑300/16. sz. ügyben hozott ítéletét követően az Indiából származó alakítható öntöttvasból (más néven gömbgrafitos öntöttvasból) készült csövek behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vámnak a Jindal Saw Limited tekintetében történő ismételt kivetéséről szóló, 2020. április 15‑i (EU) 2020/526 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2020. L 118., 1. o.) (46) preambulumbekezdését.
(
58
)	2008. április 10‑iMarks & Spencer ítélet (C‑309/06, EU:C:2008:211, 51. pont); 2013. július 11‑iZiegler kontra Bizottság ítélet (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 132. pont).
(
59
)	2017. április 5‑iChangshu City Standard Parts Factory és Ningbo Jinding Fastener kontra Tanács ítélet (C‑376/15 P és C‑377/15 P, EU:C:2017:269).
(
60
)	2017. április 5‑iChangshu City Standard Parts Factory és Ningbo Jinding Fastener kontra Tanács ítélet (C‑376/15 P és C‑377/15 P, EU:C:2017:269, 54. pont). Kiemelés tőlem.
(
61
)	A vizsgálóbizottság jelentése: Európai Közösségek – Az Indiából származó pamut ágyneműk behozatalára vonatkozó dömpingellenes vámok – India hivatkozása a vitarendezésről szóló egyetértési megállapodás 21.5. cikkére, WT/DS141/RW.
(
62
)	Lásd a fenti 6.78. pontot (idézet: „Az eldöntendő kérdés tehát az, hogy a 2.2.2. cikk ii. pontja előír‑e bármiféle kötelezettséget arra vonatkozóan, hogy milyen alapon kell súlyozni a rendes érték kiszámításához felhasznált költségeknek és nyereségeknek megfelelő összegek átlagát, és igenlő válasz esetén, hogy az EK a jelen ügyben e kötelezettséggel összeegyeztethetetlen módon járt‑e el.”).
(
63
)	Lásd a jelen indítvány 83. pontját.
(
64
)	Lásd a jelen indítvány 90. pontját.