62020CJ0354_RES
C‑354/20. PPU. és C‑412/20. PPU. sz. egyesített ügyek
LésP
(a Rechtbank Amsterdam [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek)
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2020. december 17.
„Előzetes döntéshozatal – Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás – Büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés – Európai elfogatóparancs – 2002/584/IB kerethatározat – Az 1. cikk (3) bekezdése – A 6. cikk (1) bekezdése – Tagállamok közötti átadási eljárások – Végrehajtási feltételek – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – A 47. cikk második bekezdése – A független és pártatlan bírósághoz való fordulás joga – Rendszerszintű vagy általános hiányosságok – A »kibocsátó igazságügyi hatóság« fogalma – Az érintett európai elfogatóparancs kibocsátását követően bekövetkezett fejlemények figyelembevétele – A végrehajtó igazságügyi hatóság arra vonatkozó kötelezettsége, hogy konkrétan és pontosan megvizsgálja, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető‑e, hogy fennáll annak valós veszélye, hogy átadás esetén sérül az érintett személy tisztességes eljáráshoz való joga”
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – A kölcsönös elismerés elve – Terjedelem
(A 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, (6) preambulumbekezdés, 1. cikk, (2) bekezdés, 3., 4., 4a. és 5. cikk)
(lásd: 35–37., 40. pont)
Rendőrségi együttműködés – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – A kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „kibocsátó igazságügyi hatóság” fogalma – Bíróság – Bennfoglaltság – A kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságok – Már az európai elfogatóparancs kibocsátásakor fennálló vagy később bekövetkezett hiányosságok – A figyelembevétel feltételei
(A 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 6. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 38., 41–45., 48–50., 69. pont és a rendelkező rész)
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az elítélt vagy gyanúsított személyeknek a kibocsátó igazságügyi hatóságok részére történő átadása – Az alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség – A független és pártatlan bírósághoz való fordulás joga – A kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságok – Már az európai elfogatóparancs kibocsátásakor fennálló vagy később bekövetkezett hiányosságok – Az említett jog megsértésének vélelme – Hiány – A végrehajtó igazságügyi hatóság általi vizsgálat – Terjedelem – Következmények
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk, második bekezdés; a 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584/IB kerethatározat, 1. cikk, (3) bekezdés)
(lásd. 52., 53., 56–61., 63., 64., 66–69. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A lengyel igazságszolgáltatás függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságokról, illetve azok súlyosbodásáról tanúskodó információk léte önmagában nem igazolja, hogy más tagállamok igazságügyi hatóságai megtagadják a valamely lengyel igazságügyi hatóság által kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását.
Mindazonáltal a valamely lengyel igazságügyi hatóság által kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását meg kell tagadni, ha az érintett személy személyes helyzetére, a szóban forgó bűncselekmény jellegére és ezen elfogatóparancs kibocsátásának ténybeli hátterére tekintettel komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy e hiányosságok okán e személyt az e hatóságoknak történő átadás esetén a tisztességes eljáráshoz való joga megsértésének valós veszélye fenyegeti.
2015 augusztusában és 2019 februárjában a lengyel bíróságok két lengyel állampolgárral szemben európai elfogatóparancsot bocsátottak ki büntetőeljárás lefolytatása, illetve szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából. Mivel a keresett személyek Hollandiában tartózkodtak, az officier van justitie (ügyészség, Hollandia) a holland jog alapján ezen európai elfogatóparancsok végrehajtása iránti kérelmekkel fordult a Rechtbank Amsterdamhoz (amszterdami bíróság, Hollandia).
Mindazonáltal e bíróságnak kétségei vannak afelől, hogy e kérelmeknek helyt kell‑e adnia. Pontosabban a kérdést előterjesztő bíróság a lengyel igazságszolgáltatási rendszer reformjával összefüggésben hozott Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (
1
) hatályával kapcsolatban tesz fel kérdést. Ebben az ítéletben a Bíróság megállapította, hogy kivételes jelleggel az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadható, ha megállapítást nyer, hogy az érintett személyt az európai elfogatóparancsot kibocsátó tagállamnak való átadása esetén – a tisztességes eljáráshoz való jog (
2
) lényegét képező – független bírósághoz való joga megsértésének veszélye fenyegeti. Ennek megtagadása azonban csak egy két szakaszból álló vizsgálat alapján lehetséges: a végrehajtó igazságügyi hatóságnak, miután általános jelleggel értékelte, hogy léteznek‑e olyan objektív körülmények, amelyek alkalmasak annak bizonyítására, hogy a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságok okán fennáll e jog megsértésének veszélye, ezt követően meg kell vizsgálnia, hogy e hiányosságok milyen mértékben lehetnek tényleges hatással az érintett személy helyzetére abban az esetben, ha e személyt átadják e tagállam igazságügyi hatóságainak.
A közelmúltbeli fejlemények (
3
) miatt, amelyek közül néhány a szóban forgó európai elfogatóparancs kibocsátását követően lépett fel, a Rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) úgy véli, hogy a lengyel igazságszolgáltatást érintő hiányosságok okán már nem biztosított egyetlen lengyel bíróság függetlensége, következésképpen pedig egyetlen lengyel jogalany független bírósághoz való joga sem. Ebben az összefüggésben e bíróság felveti a kérdést, hogy ennek megállapítása önmagában elegendő‑e a valamely lengyel bíróság által kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának igazolásához, anélkül hogy ezen túlmenően meg kellene vizsgálni, hogy e hiányosságok milyen hatást fejtenek ki az adott ügy körülményei között.
A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás keretében a nagytanácsban eljáró Bíróság nemleges választ ad, megerősítve a Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlatát.
A Bíróság álláspontja
Elsősorban a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságok, bármennyire súlyosak is, önmagukban nem elegendőek ahhoz, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság úgy tekinthesse, hogy e tagállam egyetlen bírósága sem tartozik az európai elfogatóparancsot „kibocsátó igazságügyi hatóság” (
4
) fogalma alá, amely fogalom főszabály szerint magában foglalja, hogy az érintett hatóság függetlenül jár el.
E tekintetben a Bíróság mindenekelőtt megállapítja, hogy az ilyen hiányosságok fennállása ugyanis nem szükségképpen hat ki az ezen bíróságok által meghozandó valamennyi határozatra. Megjegyzi továbbá, hogy noha rendkívüli körülmények között korlátozható az európai elfogatóparancs szabályozása működésének alapját képező kölcsönös bizalom és kölcsönös elismerés elve, ha az e hiányosságokkal érintett tagállam valamennyi bíróságától elvitatnánk a „kibocsátó igazságügyi hatóságnak” minősülést, az az ezen elvek alkalmazásának az e bíróságok által kibocsátott európai elfogatóparancsok keretében történő általános kizárását eredményezné. Ezenkívül ez a megoldás további jelentős következményekkel járna, mivel többek között azt jelentené, hogy e tagállam bíróságai többé nem fordulhatnának előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Bírósághoz. (
5
) Végül a Bíróság megerősíti, hogy a közelmúltbeli ítélkezési gyakorlata, amely szerint bizonyos tagállamok ügyészségei a végrehajtó hatalomnak való alárendeltségükre tekintettel nem rendelkeznek elegendő függetlenségi garanciákkal ahhoz, hogy „kibocsátó igazságügyi hatóságnak” (
6
) legyenek tekinthetők, nem ültethető át a tagállamok bíróságaira. A jogi unióban ugyanis a bíróságok függetlenségére vonatkozó követelmény eleve kizárja az ilyen jellegű viszonyt a végrehajtó hatalommal szemben.
Másodsorban a Bíróság megerősíti, hogy a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő, olyan rendszerszintű vagy általános hiányosságok fennállása vagy súlyosbodása, amelyek a tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének veszélyéről tanúskodnak, önmagában nem teszi lehetővé annak vélelmezését, (
7
) hogy az európai elfogatóparanccsal érintett személy átadása esetén valóban ilyen veszélynek lenne kitéve. Így a Bíróság fenntartja a Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítéletben meghatározott, kétlépcsős vizsgálatra vonatkozó követelményt, és megjegyzi, hogy e hiányosságok megállapítása a végrehajtó igazságügyi hatóságot kétségkívül körültekintésre kell, hogy ösztönözze, nem mentesítheti azonban az alól, hogy e vizsgálat második szakaszának megfelelően a szóban forgó veszélyt konkrétan és pontosan értékelje. Ennek az értékelésnek figyelembe kell vennie a keresett személy helyzetét, a szóban forgó bűncselekmény jellegét és az európai elfogatóparancs kibocsátásának ténybeli hátterét, így a hatóságoknak az adott ügy elbírálásának befolyásolására alkalmas nyilatkozatait. A Bíróság e tekintetben emlékeztet arra, hogy az európai elfogatóparancs szabályozásának valamely tagállam tekintetében történő általános felfüggesztésére, amely lehetővé tenné az ilyen értékelés mellőzését és az e tagállam által kibocsátott európai elfogatóparancsok végrehajtásának automatikus megtagadását, csak abban az esetben kerülhet sor, ha az Európai Tanács formálisan megállapítja, hogy e tagállam nem tartja tiszteletben az Unió alapját képező elveket. (
8
)
Egyébiránt a Bíróság pontosítja, hogy amennyiben az európai elfogatóparancsot büntetőeljárás lefolytatása céljából bocsátották ki, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak adott esetben figyelembe kell vennie a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő olyan rendszerszintű vagy általános hiányosságokat, amelyek az érintett európai elfogatóparancs kibocsátását követően léptek fel, és értékelnie kell, hogy e hiányosságok milyen mértékben lehetnek hatással e tagállamnak a keresett személlyel szemben indított eljárások lefolytatására hatáskörrel rendelkező bíróságaira. A szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása végett keresett személy átadása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs esetében a végrehajtó igazságügyi hatóságnak meg kell vizsgálnia, hogy a kibocsátó tagállamban az európai elfogatóparancs kibocsátásának időpontjában fennálló rendszerszintű vagy általános hiányosságok az adott ügy körülményei között mennyiben érintették e tagállam azon bíróságának függetlenségét, amely a szabadságvesztés‑büntetést vagy szabadságelvonással járó intézkedést kiszabta.
(
1
)	2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586).
(
2
)	Ezt a jogot az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdése biztosítja.
(
3
)	A kérdést előterjesztő bíróság többek között hivatkozik a Bíróság e téren kialakított ítélkezési gyakorlatára (2019. november 19‑iA. K. és társai [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége] ítélet [C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982]; a 2020. március 26i Miasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet [C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234]), valamint az Európai Bizottság által a Lengyel Köztársasággal szemben indított kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetre (a folyamatban lévő C‑791/19. sz. ügy).
(
4
)	A 2009. február 26–i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13–i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) 6. cikkének (1) bekezdése értelmében.
(
5
)	Ez a megoldás ugyanis azt jelentené, hogy a kibocsátó tagállam egyetlen bíróságát sem lehetne úgy tekinteni, mint amely megfelel az EUMSZ 267. cikk értelmében vett „bíróság” fogalmában rejlő függetlenség követelményének.
(
6
)	Lásd különösen: 2019. május 27‑iOG és PI (Lübecki és zwickaui ügyészség) ítélet (C‑508/18 és C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456).
(
7
)	Az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése értelmében.
(
8
)	Erről az eljárásról az EUSZ 7. cikk (2) bekezdése rendelkezik.