Ideiglenes változat
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. május 21.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2008/909/IB kerethatározat – Büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéletek kölcsönös elismerése – Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okai – A 9. cikk (1) bekezdésének i) pontja – A határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson személyesen jelenő nem lévő érintett – Kivételek – Az érintett személy által jogi képviselőnek adott meghatalmazás arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és átvegye a neki címzett kézbesítéseket – A tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről való tájékoztatás – Az érintett személynek a tárgyaláson való jelenlétről való önkéntes és egyértelmű lemondása – A végrehajtó tagállam
illetékes hatóságának mérlegelési mozgástere – Az uniós joggal összhangban álló értelmezésre vonatkozó kötelezettség ”
A C‑447/24. sz.
[Höldermann](i) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Kammergericht (berlini regionális felsőbíróság, Németország) a Bírósághoz 2024. június 25‑én érkezett, 2024. június 21‑i határozatával terjesztett elő
a Staatsanwaltschaft Berlin
előtt,
SO
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, E. Regan (előadó), D. Gratsias, B. Smulders és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: M. Siekierzyńska tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. május 15‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        SO képviseletében K. Bobisch Rechtsanwalt,
–        a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna és J. Sawicka, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében H. Leupold, F. Tomat és J. Vondung, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. szeptember 18‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 327., 27. o.; a továbbiakban: 2008/909 kerethatározat) 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet egy lengyel bíróság által egy német állampolgárral szemben olyan tárgyaláson hozott, szabadságvesztés‑büntetést kiszabó ítélet Németországban való elismerésére és végrehajtására irányuló eljárás keretében terjesztették elő, amelyen nem jelent meg személyesen.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2002/584 kerethatározat
3        A 2009/299 kerethatározattal módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározatnak (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.; a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat) a „Határozatok, amelyeket olyan tárgyaláson hoztak, amelyeken az érintett személy nem volt személyesen jelen” című 4a. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A végrehajtó igazságügyi hatóság abban az esetben is megtagadhatja a szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az érintett személy személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve, ha az európai elfogatóparancs szerint a kibocsátó tagállam nemzeti jogában meghatározott további eljárási követelményekkel összhangban:
a)      az érintett személyt kellő időben:
i.      személyesen idézték, és ily módon tájékoztatták annak a tárgyalásnak a kitűzött időpontjáról és helyéről, amely a határozat meghozatalához vezetett, vagy az érintett más módon ténylegesen hivatalos tájékoztatást kapott a szóban forgó tárgyalás kitűzött időpontjára és helyére vonatkozóan, mégpedig oly módon, hogy egyértelműen megállapítást nyert, hogy a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett;
valamint
ii.      tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet;
vagy
b)      az érintett személy a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazta vagy az általa választott vagy az állam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson; vagy
vagy
c)      vagy az érintett személy a határozat kézbesítését és azt követően, hogy kifejezetten tájékoztatták őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához [helyesen: hatályon kívül helyezéséhez] vezethet:
i.      egyértelműen kijelentette, hogy nem vitatja a határozatot, vagy
vagy
ii.      vagy a megállapított határidőn belül nem kért perújítást vagy nem fellebbezett;
vagy
d)      a határozatot nem kézbesítették személyesen az érintett személynek, de:
i.      az átadást követően haladéktalanul, személyesen kézbesíteni fogják neki, és kifejezetten tájékoztatni fogják őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához [helyesen: hatályon kívül helyezéséhez] vezethet;
valamint
ii.      tájékoztatni fogják arról, hogy milyen határidőn belül kérhet perújítást vagy fellebbezhet, amint arra a vonatkozó európai elfogatóparancs utalást tartalmaz.”
A 2008/909 kerethatározat
4        A 2008/909 irányelv „Fogalommeghatározások” című 1. cikke értelmében:
„E kerethatározat alkalmazásában:
a)      »ítélet«: a kibocsátó állam bíróságának jogerős határozata vagy végzése, amely büntetést szab ki egy természetes személyre;
b)      »büntetés«: bármely olyan szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó bármely intézkedés, amelyet bűncselekmény elkövetése miatt határozott vagy határozatlan időtartamra szabtak ki büntetőeljárás alapján;
c)      »kibocsátó állam«: az a tagállam, amelyben az ítéletet hozták;
d)      »végrehajtó állam«: az a tagállam, amelynek az ítéletet elismerés és végrehajtás céljából továbbították.”
5        E kerethatározat „Célkitűzés és hatály” című 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„E kerethatározat célja azon szabályok megállapítása, amelyek értelmében a tagállamok az elítélt személy társadalmi beilleszkedésének elősegítése érdekében elismernek egy ítéletet és végrehajtják a büntetést.”
6        Az említett kerethatározatnak „Az ítélet és a tanúsítvány egy másik tagállamba történő továbbításának feltételei” című 4. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Feltéve, hogy az elítélt személy a kibocsátó államban vagy a végrehajtó államban tartózkodik, és feltéve, hogy ez a személy a 6. cikkben előírt esetekben ehhez hozzájárulását adta, az ítéletet a tanúsítvánnyal együtt – amelyre a formanyomtatványt az I. melléklet határozza meg – a következő tagállamok egyikének lehet továbbítani:
a)      az elítélt személy állampolgársága szerinti tagállam, ahol a személy él;
[…]
[…]”
7        Ugyanezen kerethatározatnak „Az ítélet elismerése és a büntetés végrehajtása” című 8. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A végrehajtó állam illetékes hatósága elismeri a 4. cikkel összhangban és az 5. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően részére továbbított ítéletet, és haladéktalanul megteszi a büntetés végrehajtásához szükséges intézkedéseket, kivéve, ha az illetékes hatóság úgy dönt, hogy az elismerés és a végrehajtás megtagadásának 9. cikk szerinti okai valamelyikére hivatkozik.”
8        A 2008/909 kerethatározatnak „Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okai” című 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A végrehajtó állam illetékes hatósága megtagadhatja az ítélet elismerését és a büntetés végrehajtását, amennyiben:
[…]
i)      a 4. cikkben előírt tanúsítvány szerint az érintett személy személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve, ha a tanúsítvány igazolja, hogy a kibocsátó állam nemzeti jogában meghatározott további eljárási követelményekkel összhangban:
i.      az érintett személyt kellő időben:
–        személyesen idézték, és ily módon tájékoztatták annak a tárgyalásnak a kitűzött időpontjáról és helyéről, amely a határozat meghozatalához vezetett, vagy az érintett más módon ténylegesen hivatalos tájékoztatást kapott a szóban forgó tárgyalás kitűzött időpontjára és helyére vonatkozóan, mégpedig oly módon, hogy egyértelműen megállapítást nyert, hogy a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett;
valamint
–        tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet;
vagy
ii.      az érintett személy a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazta vagy az általa választott vagy az állam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson; vagy
vagy
iii.      vagy az érintett személy a határozat kézbesítését és azt követően, hogy kifejezetten tájékoztatták őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához [helyesen: hatályon kívül helyezéséhez] vezethet:
–        egyértelműen kijelentette, hogy nem vitatja a határozatot,
vagy
–        vagy a megállapított határidőn belül nem kért perújítást vagy nem fellebbezett;
[…]”
A 2009/299 kerethatározat
9        A 2009/299 kerethatározat (1), (4), (6), (8) és (15) preambulumbekezdése szerint:
„(1)      A vádlott azon joga, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson, az Emberi Jogok Európai Bírósága értelmezésében az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló [1950. november 4‑én Rómában aláírt] egyezmény [(kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény)] 6. cikkében előírt, tisztességes eljáráshoz való jog része. A Bíróság kijelentette továbbá, hogy a vádlott azon joga, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson, nem abszolút érvényű, valamint hogy bizonyos körülmények között a vádlott szabad akaratából – kifejezetten vagy hallgatólagosan, de egyértelműen – lemondhat az említett jogról.
[…]
(4)      Ezért egyértelmű és közös okokat kell meghatározni olyan határozatok elismerésének megtagadására, amelyeket olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen a személy nem volt személyesen jelen. E kerethatározat célja e közös okok meghatározásának pontosítása, amelyek lehetővé teszik, hogy a végrehajtó hatóság a személynek a tárgyalástól való távolmaradása ellenére végrehajtsa a határozatot, teljes mértékben tiszteletben tartva ugyanakkor a személynek a védelemhez való jogát. E kerethatározatnak nem feladata szabályozni az ebben megjelölt eredmények eléréséhez használt formákat és módszereket – beleértve az eljárási szabályokat –, ezek ugyanis a tagállamok nemzeti jogának hatálya alá tartoznak.
[…]
(6)      E kerethatározat egyéb kerethatározatokat módosító rendelkezései megállapítják azokat a feltételeket, amelyek esetén nem tagadható meg olyan határozat elismerése és végrehajtása, amelyet olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen az érintett személy nem volt személyesen jelen. Ezek a feltételek vagylagosak; amennyiben közülük bármelyik teljesül, akkor az európai elfogatóparancs vagy a többi kerethatározathoz tartozó meghatározott tanúsítvány megfelelő részének kitöltésével a kibocsátó hatóság igazolja, hogy a követelmények teljesülnek vagy teljesülni fognak, aminek elegendőnek kell lennie a határozatnak a kölcsönös elismerés elve alapján történő végrehajtásához.
[…]
(8)      Az Emberi Jogok Európai Bíróságának értelmezése szerint a vádlottnak a tisztességes eljáráshoz való jogát az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény garantálja. Ebbe a jogba beletartozik az érintett joga ahhoz, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson. Ahhoz, hogy az érintett személy élhessen e jogával, tudomással kell bírnia a kitűzött tárgyalásról. E kerethatározat értelmében valamennyi tagállamnak a nemzeti jogával összhangban kell biztosítania, hogy a személy a tárgyalásról tudomást szerezzen, azzal a feltétellel, hogy ennek meg kell felelnie az említett egyezmény követelményeinek. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerint annak megítélésekor, hogy a tájékoztatás módja kielégítő‑e annak biztosításához, hogy a személy tudomást szerezzen a tárgyalásról, különös figyelem fordítható adott esetben arra is, hogy az érintett személy milyen gondosságot tanúsított annak érdekében, hogy a neki címzett információt megkapja.
[…]
(15)      A megtagadás okai nem kötelező jellegűek. Mindazonáltal a tagállamoknak az ezen okok nemzeti jogba való átültetésére vonatkozó mérlegelési jogkörére nézve különösen irányadó a tisztességes eljáráshoz való jog, figyelembe véve e kerethatározatnak a személyek eljárási jogainak megerősítésére és a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés megkönnyítésére vonatkozó általános célkitűzését is.”
10      A 2009/299 irányelv „Célok és hatály” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      E kerethatározat célja, hogy erősítse a büntetőeljárás alá vont személyek eljárási jogait, megkönnyítse a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködést, továbbá különösen, hogy javítsa a bírósági határozatoknak a tagállamok közötti kölcsönös elismerését.
(2)      E kerethatározat nem érinti a[z EU‑]Szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és jogelvek – ideértve a büntetőeljárás alá vont személyeknek a védelemhez való jogát – tiszteletben tartásának kötelezettségét, és az igazságügyi hatóságok erre vonatkozó kötelezettségeit.
(3)      E kerethatározat közös szabályokat állapít meg a [2002/584] kerethatározat 5. cikkének (1) bekezdésében, […] a [2008/909] kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjában […] foglalt rendelkezések értelmében egy tagállam (a kibocsátó tagállam) által olyan eljárást követően meghozott határozatainak egy másik tagállamban (a végrehajtó tagállamban) történő elismerésére és/vagy végrehajtására vonatkozóan, amelyen az érintett személy nem volt jelen.”
11      A 2009/299 kerethatározatnak „A [2002/584] kerethatározat módosításai” című 2. cikke az 1. pontjának megfelelően beillesztette a 2002/584 kerethatározatba a 4a. cikket. A 2009/299 kerethatározatnak „A [2008/909] kerethatározat módosításai” című 5. cikke az 1. pontjának megfelelően beillesztette a 2008/909 kerethatározatba a 9. cikk (1) bekezdésének i) pontját.
Az (EU) 2016/343 irányelv
12      A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 65., 1. o.) (36) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„Bizonyos körülmények között lehetővé kell tenni, hogy a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségét vagy ártatlanságát megállapító határozatot akkor is meghozhassák, ha az érintett személy nincs jelen a tárgyaláson. Ilyen eset lehet például, amikor a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a megjelenés elmaradásának jogkövetkezményeiről, ennek ellenére nem jelent meg. Azt, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat értesítették a tárgyalásról, úgy kell érteni, hogy személyesen idézték, vagy pedig az említett személy más úton hivatalos tájékoztatást kapott a tárgyalás helyéről és időpontjáról olyan módon, amely lehetővé tette az említett személy számára, hogy tudomást szerezzen a tárgyalásról. Azt, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat tájékoztatták a megjelenés elmaradásának jogkövetkezményeiről, különösen úgy kell érteni, hogy az érintett személyt tájékoztatják arról, hogy a tárgyaláson való meg nem jelenése esetén is sor kerülhet határozathozatalra.”
13      Ezen irányelvnek „A tárgyaláson való jelenlét joga” című 8. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, feltéve, hogy:
a)      a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről; vagy
b)      a tárgyalásról értesített gyanúsítottat vagy vádlottat általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli.”
A német jog
14      A 2022. december 19‑i törvénnyel (BGBl. 2022. I, 2632. o.) módosított Gesetz über internationale Rechtshilfe in Strafsachen (a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló törvény) 1994. június 27‑én kihirdetett változatának (BGBl. 1994. I., 1537. o.; a továbbiakban: IRG) „Kiegészítő megengedhetőségi feltételek” című 84b. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A végrehajtás nem megengedett a következő esetekben:
[…]
2.      az elítélt személy személyesen nem volt jelen a határozat alapjául szolgáló tárgyaláson;
[…]
(3)      Az (1) bekezdés 2. pontjától eltérően a végrehajtás a következő esetekben is megengedett:
1.      az elítélt személyt kellő időben
a)      személyesen idézték a határozat meghozatalát eredményező tárgyalásra, vagy
b)      más módon ténylegesen hivatalosan tájékoztatták a határozat meghozatalát eredményező tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, mégpedig oly módon, hogy egyértelműen megállapítást nyert, hogy az elítélt személy a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett, valamint
c)      tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet;
[…]
3.      az elítélt személy a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazott egy védőt arra, hogy a tárgyaláson a védelmét ellássa, aki ténylegesen ellátta a védelmét a tárgyaláson.
(4)      Az (1) bekezdés 2. pontjától eltérően a végrehajtás megengedett továbbá, ha az elítélt személy a határozat kézbesítését követően
1.      egyértelműen kijelentette, hogy nem vitatja a meghozott határozatot; vagy
2.      a megállapított határidőkön belül nem kért perújítást vagy nem fellebbezett.
Ezt megelőzően kifejezetten tájékoztatni kell az elítélt személyt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat hatályon kívül helyezéséhez vezethet.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15      2019. augusztus 5‑i ítéletével a Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zielona Góra‑i regionális bíróság, Lengyelország) bűnszervezetben való részvétel miatt egy év szabadságvesztés‑büntetést szabott ki SO‑val szemben.
16      2022. március 24‑i ítéletével a Sąd Apelacyjny w Poznaniu (poznańi fellebbviteli bíróság, Lengyelország) elutasította az SO védője által ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezést.
17      2023. január 30‑i határozatával a Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zielona Góra‑i regionális bíróság) helyt adott SO szabadságvesztés‑büntetés Németországban történő végrehajtása iránti, azzal az indokkal előterjesztett kérelmének, hogy SO német állampolgár, érdekeinek központja Berlinben (Németország) található, és családja szintén e tagállamban él.
18      2023. február 2‑i levelében, amelyhez csatolták e határozatot, a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdése szerinti tanúsítványt, az első fokon hozott 2019. augusztus 5‑i ítéletet és a másodfokon hozott 2022. március 24‑i ítéletet, valamint SO kérelmére vonatkozó értesítés lengyel és német nyelvű változatát, az említett bíróság az SO‑val szemben kiszabott büntetés végrehajtásának átvételét kérte a Staatsanwaltschaft Berlintől (berlini ügyészség, Németország) mint hatáskörrel rendelkező német hatóságtól.
19      A berlini ügyészség ezt követően azt kérte a Landgericht Berlin (berlini regionális bíróság, Németország) büntetés‑végrehajtási tanácsától, hogy nyilvánítsa megengedhetőnek a 2019. augusztus 5‑i ítélettel kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását.
20      E büntetés‑végrehajtási tanács előtti eljárásban SO a berlini ügyészség kérelmének elutasítását kérte, különösen arra hivatkozva, hogy a több mint négy és fél évig tartó lengyelországi elsőfokú tárgyalás összesen 28 tárgyalási napja közül csak kettőn volt jelen személyesen, és a fellebbezési tárgyaláson sem vett részt személyesen. SO azt állította, nem tudja, hogy az elsőfokú tárgyalás 26 másik napján és a fellebbezési tárgyaláson ellátták‑e a védelmét.
21      Miután az említett büntetés‑végrehajtási tanács kiegészítő információkat kért a Sąd Okręgowy w Zielonej Górzétól (Zielona Góra‑i regionális bíróság), ez utóbbi a 2023. július 31‑i levelében jelezte, hogy SO 2012‑ben és 2014‑ben három tárgyaláson vett részt első fokon, az ügy érdemére vonatkozóan észrevételeket terjesztett elő, és kérte, hogy távolmaradása esetén a további tárgyalásokat a távollétében tartsák meg. SO‑t tájékoztatták a tárgyaláson való részvételhez való jogáról, valamint arról a kötelezettségről, hogy be kell jelentenie kézbesítési címének változását, és meg kell adnia egy lengyelországi kézbesítési címet. SO ezzel szemben nem jelent meg a fellebbezési tárgyaláson, igénybe vette azonban egy védő segítségét, aki mindkét fokon jelen volt a tárgyalásokon. A lengyel jog szerint a vádlott – csakúgy, mint a védő – jelenléte nem kötelező a fellebbezési eljárásban. A fellebbezési tárgyalásra szóló idézést az SO által megadott lengyel kézbesítési címre – védőjének irodájába – kézbesítették.
22      2023. szeptember 19‑i levelében a Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zielona Góra‑i regionális bíróság) a Landgericht Berlin (berlini regionális bíróság) büntetés‑végrehajtási tanácsának újabb kérelmére további információkat szolgáltatott az elsőfokú eljárással kapcsolatban.
23      2023. november 24‑i határozatával a Landgericht Berlin (berlini regionális bíróság) büntetés‑végrehajtási tanácsa elutasította a berlini ügyészségnek az SO‑val szemben kiszabott büntetés Németországban történő végrehajtásának megengedetté nyilvánítása iránti kérelmét, mivel a Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zielona Góra‑i regionális bíróság) által szolgáltatott információk szerint SO‑t nem idézték bizonyos tárgyalási időpontokra, minek körében nem tűnik úgy, hogy ezen elsőfokú tárgyalási napokon kizárólag a társtettesként vádolt személyek szempontjából jelentőséggel bíró eljárási cselekményekre került volna sor, vagy hogy SO más módon szerzett volna tudomást ezen időpontokról. E tárgyalási napokon védő sem működött közre az érdekében.
24      A berlini ügyészség e határozattal szemben fellebbezéssel élt a Kammergericht (berlini regionális felsőbíróság, Németország), a kérdést előterjesztő bíróság előtt. E fellebbezés alátámasztására ezen ügyészség arra hivatkozik, hogy elegendő, ha SO jelen volt egyes tárgyalási napokon, amelyeken észrevételeket tett az ügy érdemében, és azt kérte, hogy a távollétében is tartsanak tárgyalást, mivel önálló döntése volt, hogy a többi napon nem vesz részt. Egyébiránt SO a védője útján maga kérte a Sąd Okręgowy w Zielonej Górzénál (Zielona Góra‑i regionális bíróság) a büntetésének Németországban történő végrehajtását, és ezzel lemondott az IRG 84b. §‑a (1) bekezdésének 2. pontja által biztosított védelemről.
25      Védőjének nyilatkozata szerint SO‑nak nem volt tudomása a fellebbezési tárgyalásról. A németországi címén nem idézték. Következésképpen védőt sem hatalmazhatott meg a kitűzött tárgyalás ismeretében a tárgyaláson való képviseletére.
26      A kérdést előterjesztő bíróság kérésére az ügyvéd, aki a lengyel bíróságok előtt ellátta SO védelmét, 2024. február 28‑i nyilatkozatában jelezte, hogy meghatalmazása mind az elsőfokú, mind a fellebbviteli eljárásra kiterjedt, hogy SO az irodájának címét adta meg lengyel kézbesítési címként, amelyre a lengyel jog szerint érvényesen leveleket lehetett kézbesíteni részére, és hogy a fellebbviteli tárgyaláson egy ügyvéd kolléga helyettesítette. Valószínű, hogy nem tájékoztatta SO‑t a tárgyalás időpontjáról, mivel a tárgyaláson való jelenléte nem volt kötelező, és mivel egy ügyvéd kolléga helyettesítette.
27      Elsősorban a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy megfelel‑e a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja i. alpontjának első franciabekezdésében foglalt feltételeknek az elítélt személy által – aki nem jelent meg személyesen a tárgyaláson – kijelölt kézbesítési megbízott részére kézbesített idézés, és így el kell ismernie és végre kell hajtania az e személyt elmarasztaló ítéletet.
28      E tekintetben e bíróság úgy véli, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjában szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalmát ugyanúgy kell értelmezni, mint a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkében szereplő azonos fogalmat, amelyet a Bíróság a 2017. augusztus 10‑i Tupikas ítéletben (C‑270/17 PPU, EU:C:2017:628) és a 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítéletben (C‑397/22, EU:C:2023:1030) már értelmezett, mivel e két rendelkezés szövege azonos, azokat ugyanezen kerethatározat módosította, és semmi nem indokolja az európai elfogatóparancs végrehajtása céljából történő átadás eseteinek és a büntetőítélet átvétele eseteinek eltérő kezelését.
E fogalomnak tehát többfokú büntetőeljárás esetén csak arra a fokra kell vonatkoznia, amelyen meghozták azt a határozatot, amelynek során új ténybeli és jogi vizsgálatot követően végleges döntés született az érintett személy bűnösségének és büntetésre ítélésének kérdésében. A jelen esetben ez a Sąd Apelacyjny w Poznaniu (poznańi fellebbviteli bíróság) előtt 2022. március 24‑én tartott fellebbviteli tárgyalás, nem pedig a Landgericht Berlin (berlini regionális bíróság) büntetés‑végrehajtási tanácsa által figyelembe vett elsőfokú tárgyalás.
29      A kérdést előterjesztő bíróság hajlik annak megállapítására, hogy az előterjesztett kérdésre adandó nemleges válasz következik a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontjában szereplő, azonos módon megfogalmazott rendelkezésre vonatkozó 2016. május 24‑i Dworzecki ítéletből (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346) és a 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítéletből (C‑397/22, EU:C:2023:1030), amelyekben a Bíróság kimondta, hogy az idézés, amelyet az érintettel egy háztartásban élő felnőtt személynek adnak át, aki kötelezettséget vállalt arra, hogy ezt az idézést átadja az érintettnek, csak akkor felel meg az e rendelkezésben foglalt feltételeknek, ha az európai elfogatóparancs lehetővé teszi annak megállapítását, hogy e személy ténylegesen átadta az érintettnek ezt az idézést, illetve hogy adott esetben ez milyen időpontban történt. A kibocsátó igazságügyi hatóságnak tehát az európai elfogatóparancsban fel kell tüntetnie azokat a körülményeket, amelyek lehetővé tették számára annak megállapítását, hogy az érintett személy hivatalosan és ténylegesen megkapta a tárgyalás időpontjára és helyére vonatkozó tájékoztatást. Ez az ítélkezési gyakorlat alighanem átültethető a 2008/909 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdése szerinti tanúsítványra, amely a jelen esetben nem tartalmaz ilyen információkat.
30      Mindemellett az alapügy tényállása különbözik az ezen ítéletek alapjául szolgáló ügyekben vizsgált tényektől, mivel a jelen ügyben SO az illetékes igazságügyi hatóságok előtt kézbesítési megbízottként kifejezetten a védőt jelölte meg a címének kézbesítési címként való megadásával. Ebből arra lehet következtetni, hogy SO azt kívánta, hogy a kézbesítési megbízott részére történt kézbesítéseket úgy tekintsék, mintha azokat saját magának kézbesítették volna.
31      Másodsorban, az első kérdésre adott nemleges válasz esetén a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy meg kell vizsgálni, hogy a távollétében elítélt személyt a fellebbezési tárgyaláson oly módon képviselték‑e, hogy az kizárja a büntetőítélet elismerésének és végrehajtásának megtagadására vonatkozó ok alkalmazását.
Ennélfogva azt kívánja megtudni, hogy teljesülnek‑e a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja ii. alpontjának alkalmazási feltételei, ha e személy abban az időpontban, amikor meghatalmazást adott a védőjének a képviselete ellátására, nem a tárgyalás időpontjáról, hanem csak arról szerzett tudomást, hogy tárgyalásra fog sor kerülni.
32      E bíróság jelzi, hogy e rendelkezés értelmében a tárgyalás kitűzésének
időben meg kell előznie a védő meghatalmazását. Ez azonban nem feltétlenül érvényes a fellebbezési eljárást illetően. Az említett bíróság ugyanis megjegyzi, hogy főszabály szerint az első fokon elítélt személy a védőjét a fellebbezés benyújtására való meghatalmazással együtt általában – amennyiben ezt a nemzeti jog lehetővé teszi, és e személy fellebbezési tárgyaláson való jelenléte nem kötelező – arra is meghatalmazza, hogy távolléte esetén is ellássa védelmét a fellebbezési tárgyaláson. Ugyanezen bíróság megjegyzi, hogy az említett személy biztos tudatában van annak, hogy fellebbezési tárgyalásra fog sor kerülni, mivel fellebbezést nyújt be, de még nem ismeri azt a pontos időpontot, amelyre a fellebbviteli bíróság ki fogja tűzni a tárgyalást.
33      A kérdést előterjesztő bíróság szerint az arról való tudomás, hogy fellebbezési tárgyalásra fog sor kerülni, elegendő, mivel az eljárás további menete során kizárólag a fellebbező vádlott döntésétől függ, hogy kapcsolatot tart‑e a bírósággal és a védőjével annak érdekében, hogy tudomást szerezhessen a fellebbezési tárgyalás kitűzött időpontjáról.
34      A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy még azokban az esetekben is, amikor a védő az ügyfele tudta nélkül nyújt be fellebbezést, ha nem áll kapcsolatban ez utóbbival, és elővigyázatosságból be akarja tartani a fellebbezési határidőt, a fellebbezési eljárás folytatására nem kerül sor az ügyféllel való konzultáció és az ügyfél általi megerősítés nélkül. Ennélfogva e bíróság a választott védő és az őt a Sąd Apelacyjny w Poznaniu (poznańi fellebbviteli bíróság) előtt helyettesítő ügyvéd kolléga beavatkozásából arra következtet, hogy SO‑val ilyen konzultációra került sor, SO tehát biztos tudomást szerzett a fellebbezési tárgyalás közeljövőbeli megtartásáról, még ha annak időpontja nem volt is még kitűzve a konzultáció időpontjában.
35      Harmadsorban, amennyiben az első kérdésre nemleges válasz adandó, és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a védő meghatalmazásának időpontjában a tárgyalásnak már kitűzöttnek kell lennie, és arról az érintettnek tudomással kell bírnia, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a büntetés végrehajtásának átvétele az IRG 84b. §‑a (1) bekezdésének 2. pontja értelmében nem megengedett, mivel az IRG 84b. §‑a (3) bekezdésének 3. pontjában előírt eltérés, amely a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját ülteti át a német jogba, nem alkalmazható.
36      E bíróság ugyanakkor megjegyzi, hogy míg a 2008/909 kerethatározat 9. cikkének (1) bekezdése mérlegelési jogkört biztosít a végrehajtó tagállam illetékes hatóságának, az IRG 84b. §‑a (1) bekezdésének 2. pontja az elismerés és a végrehajtás tekintetében abszolút megtagadási okot ír elő. Az említett bíróság úgy véli, hogy e rendelkezést nem értelmezheti contra legem, vagyis úgy, hogy e bíróságot az IRG 84b. §‑ának (3) és (4) bekezdése szerinti kivételeken túlmutató mérlegelési jogkör illeti meg a megengedhetetlenségi ok vizsgálata során.
37      A kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy ha ilyen mérlegelési jogkörrel rendelkezne, a büntetés végrehajtásának átvételét megengedettnek tekintené. SO ugyanis a benyújtott fellebbezés ellenére nem tartott megfelelő kapcsolatot a lengyel igazságügyi hatóságokkal és a védőjével, akinek irodai címét kézbesítési címként adta meg. Nyilvánvalóan nem volt különösebb oka arra, hogy személyesen részt vegyen a fellebbezési tárgyaláson. Ráadásul maga SO kérte a büntetése végrehajtásának Németország általi átvételét. E körülményekre tekintettel e bíróság nem látja úgy, hogy SO‑nak jogos érdeke fűződne a vele szemben kiszabott büntetés e tagállamban történő végrehajtásának megtagadásához.
38      Ez arra készteti az említett bíróságot, hogy kérdést intézzen a Bírósághoz a német szabályozásnak az uniós jog elsőbbségének elvével való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, még akkor is, ha a 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin (A terhelt távollétében történő elítélése) ítéletből (C‑396/22, EU:C:2023:1029) levezethető az összeegyeztethetetlenségre vonatkozó válasz, amelyben a Bíróság megállapította, hogy a német jog összeegyeztethetetlen a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdésével, amelynek szövege megegyezik a 2008/909 kerethatározat 9. cikkének (1) bekezdésével.
39      Negyedsorban, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a távollétében elítélt személy lemondhat‑e a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjából eredő védelemről, és ha igen, az e személy által a kibocsátó tagállam illetékes hatóságához intézett, a büntetésnek a származási tagállamban történő végrehajtására irányuló kérelem ilyen lemondásnak minősül‑e.
40      SO magatartása a jelen ügyben ellentmondásos, mivel egyrészt Lengyelországban – anélkül, hogy a büntetőítélettel szemben fenntartásainak vagy kifogásainak adott volna hangot – a büntetés Németországban történő végrehajtását kérte, másrészt azonban e tagállamban, a végrehajtás szakaszában e tekintetben kifogásokat emelt. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ezt a körülményt figyelembe kell venni azon mérlegelési jogkör gyakorlása keretében, amellyel a személyesen jelen nem lévő személlyel szemben hozott ítélet elismerése és végrehajtása tekintetében rendelkeznie kellene. A nemzeti jog azonban nem ismer el ilyen mérlegelési jogkört számára.
41      Még ha a 2008/909 kerethatározat nem is tartalmaz olyan jogalapot, amelyből azt a következtetést vonhatná le, hogy a tárgyaláson személyesen jelen nem lévő elítélt lemondhat az e kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjából eredő védelemről, e bíróság megállapítja, hogy e rendelkezés olyan esetre is vonatkozik, amelyben e személy az eljárás során tanúsított magatartása révén dönthet arról, hogy igénybe kívánja‑e venni a távollétében hozott határozat elismerésével és végrehajtásával szembeni védelmet. Az említett rendelkezés iii. pontja ugyanis lehetőséget nyújt arra, hogy az említett személy lemondjon a távollétében hozott ítélet vitatásáról. Bár e határozat végrehajthatósága e tekintetben a tárgyaláson személyesen jelen nem lévő elítélt akaratától függhet, elképzelhető lenne annak elfogadása is, hogy az említett határozat végrehajtásának további menete is e szándéktól függ, amelyet a jelen ügyben SO a Sąd Okręgowy w Zielonej Górzéhoz (Zielona Góra‑i regionális bíróság) benyújtott, a büntetés Németországban történő végrehajtására irányuló kérelemben fogalmazott meg.
42      E körülmények között a Kammergericht (berlini regionális felsőbíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Megfelel‑e a [2008/909 kerethatározat] 9. cikke (1) bekezdése i) pontja i. alpontjának első franciabekezdésében foglalt követelményeknek az elítélt által kijelölt belföldi kézbesítési megbízott részére kézbesített idézés?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [2008/909] kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját, hogy a meghatalmazás időpontjában a tárgyalásnak már kitűzöttnek kell lennie, és az érintett személynek ismernie kell a kitűzött időpontot, vagy elegendő, ha az érintett személy annak biztos tudatában adja meg vagy erősíti meg a meghatalmazást, hogy tárgyalásra fog sor kerülni?
3)      Összeegyeztethető‑e az uniós jog elsőbbségével, hogy az [IRG] 84b. §‑a (1) bekezdésének 2. pontjában a német jogalkotó abszolút megengedhetetlenségi okként szabályozta az érintett távollétében történő elítélésének esetét, jóllehet a [2008/909] kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontja csak mérlegelhető megtagadási okot ír elő e tekintetben?
4)      Lemondhat‑e az érintett személy a [2008/909] kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjából eredő védelemről, és így abban az esetben is lehetővé teheti‑e a távollétében hozott ítélet végrehajtását, ha nem teljesülnek a[z e] kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i–iii. alpontja szerinti feltételek? Ilyen lemondásnak minősül‑e a kibocsátó állam hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságához a származási országban történő végrehajtás iránt benyújtott kérelem?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Előzetes észrevételek
43      Emlékeztetek arra, hogy a 2002/584 kerethatározathoz hasonlóan a 2008/909 kerethatározat a büntetőjog terén pontosítja a kölcsönös bizalom és a kölcsönös elismerés elvét. E kerethatározat megerősíti az igazságügyi együttműködést a büntetőügyekben hozott ítéletek olyan esetekben történő elismerése és végrehajtása terén, amikor személyeket egy másik tagállamban szabadságvesztés‑büntetésre vagy szabadságelvonással járó intézkedésre ítéltek, a társadalmi beilleszkedésük elősegítése érdekében (2025. szeptember 4‑i C. J. [Büntetőítélet végrehajtása európai elfogatóparancs alapján] ítélet, C‑305/22, EU:C:2025:665, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44      A kerethatározat 3. cikkének (1) bekezdése szerint a 2008/909 kerethatározat célja azon szabályok megállapítása, amelyek értelmében a tagállamok az elítélt személy társadalmi beilleszkedésének elősegítése érdekében elismernek egy ítéletet és végrehajtják egy másik tagállam bírósága által kiszabott büntetést.
45      E célból a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja annak lehetőségét, hogy az ítéletet az e kerethatározat I. mellékletében szereplő tanúsítvánnyal együtt továbbítsák az elítélt személy állampolgársága szerinti tagállamnak, amelynek területén e személy él.
46      Ebben az összefüggésben a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a végrehajtó tagállam illetékes hatósága főszabály szerint köteles helyt adni a valamely más tagállamban hozott büntetőítélet elismerésére, és a kiszabott szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtására irányuló azon kérelemnek, amelyet az említett kerethatározat 4. és 5. cikkének megfelelően továbbítottak neki. Főszabály szerint csak az elismerés és a végrehajtás megtagadásának az említett kerethatározat 9. cikkében taxatíve felsorolt okai alapján tagadhatja meg az ilyen kérelem teljesítését (2023. november 9‑i Staatsanwaltschaft Aachen ítélet, C‑819/21, EU:C:2023:841, 20. pont).
47      Közelebbről, a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának megfelelően, amelyre az előzetes döntéshozatal iránti kérelem vonatkozik, a végrehajtó tagállam illetékes hatósága megtagadhatja az ítélet elismerését és a büntetés végrehajtását, ha az e kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány szerint az érintett személy személyesen nem volt jelen az érintett határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson.
48      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkét illetően kimondta, hogy a „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” e rendelkezés értelmében vett fogalmát úgy kell értelmezni, mint amely az európai elfogatóparancs végrehajtása keretében átadni kért személy jogerős elítélését eredményező bírósági határozathoz vezetett (lásd többek között: 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, C‑398/22, EU:C:2023:1031, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49      Konkrétabban az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló azon esetet illetően, amikor az eljárás két egymást követő fokon zajlott, nevezetesen az elsőfokú eljárást fellebbviteli eljárás követte, a Bíróság kimondta, hogy kizárólag a másodfokon hozott határozathoz vezető eljárás irányadó a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése szempontjából, amennyiben ezen eljárás vezetett a rendes jogorvoslattal meg nem támadható és ennélfogva az ügy érdemét jogerősen eldöntő bírósági határozathoz
(lásd többek között: 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, C‑398/22, EU:C:2023:1031, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50      Amint arra a főtanácsnok az indítványának 45. pontjában rámutatott, a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdésében szereplő „határozat meghozatalát eredményező tárgyalás” fogalmának ezen értelmezése átültethető a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjára, mivel e két rendelkezés – amelyeket ugyanazon uniós jogi aktus, mégpedig a 2009/299 kerethatározat, konkrétabban annak 2. cikkének (1) bekezdése, illetve 5. cikkének (1) bekezdése illesztett be a szóban forgó két kerethatározatba – megfogalmazása hasonló, sőt megegyező, és amint az többek között a 2009/299 kerethatározat (1), (4), (6) és (8) preambulumbekezdéséből kitűnik, hasonló célokat követ, többek között az érintettnek a tárgyaláson való személyes megjelenéshez való jogára, valamint, amennyiben a büntetőítélet meghozatalához vezető tárgyaláson személyesen nem jelent meg, a védelemhez való jogának tiszteletben tartására vonatkozóan.
51      Ugyanezen okokból igaz ez a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdésében szereplő egyéb fogalmaknak a Bíróság által az e rendelkezésre, különösen az említett rendelkezés azon a)–c) pontjának tárgyát képező fogalmakra és kifejezésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatában kialakított értelmezésére, amelyek szövege pontosan megegyezik a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának az előterjesztett kérdések tárgyát képező i–iii. alpontjában szereplő fogalmakkal.
52      E kérdéseket a fenti előzetes észrevételek fényében kell megválaszolni.
Az első kérdésről
53      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködés keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. E tekintetben a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a per tárgyára figyelemmel szükséges (2025. június 5‑i Nuratau ítélet, C‑349/24, EU:C:2025:397, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54      A jelen ügyben az első kérdés szövegéből kitűnik, hogy az formálisan a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i. alpontjában említett esetre vonatkozik. Ez az eset olyan helyzetre vonatkozik, amelyben az e kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány szerint az érintett személy személyesen nem volt jelen a büntetőítélet meghozatalát eredményező tárgyaláson, de e rendelkezés első franciabekezdésének megfelelően kellő időben személyesen idézték, és ily módon tájékoztatták az ezen ítélet meghozatalát eredményező tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, vagy más módon ténylegesen hivatalos tájékoztatást kapott e tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, így egyértelműen megállapítást nyert, hogy a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett, és az említett rendelkezés második franciabekezdésének megfelelően tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet.
55      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból azonban az következik, hogy az alapügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak nem olyan helyzetről kell határoznia, amelyben az érintettet tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet, hanem olyan helyzetről, amelyben ezen érintett személy jogi képviselőt hatalmazott meg, és e jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson, amely esetre az említett kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontja vonatkozik.
56      Ennélfogva az első kérdést úgy kell érteni, mint amely annak meghatározását kéri a Bíróságtól, hogy ez utóbbi rendelkezést úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt, a kitűzött tárgyalás ismeretére vonatkozó feltétel teljesül, ha az idézést nem közvetlenül az érintettnek, hanem egy olyan jogi képviselő részére kézbesítették, akit az említett személy meghatalmazott arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és akit a kibocsátó tagállamban kézbesítési megbízottként kijelölt.
57      A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontja értelmében a végrehajtó tagállam illetékes hatósága megtagadhatja a büntetőítélet elismerését és a büntetés végrehajtását, ha az e kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány szerint az érintett személy személyesen nem volt jelen az ítélet meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve, ha e tanúsítvány igazolja, hogy a kibocsátó állam nemzeti jogában meghatározott további eljárási követelményekkel összhangban az érintett személy esetében teljesülnek az ezen 9. cikk (1) bekezdése i) pontjának i., ii. vagy iii. alpontjában említett esetek valamelyikének alkalmazási feltételei.
58      Ebből következik, hogy a végrehajtó tagállam illetékes hatósága főszabály szerint az érintett személynek az ezen határozat meghozatalát eredményező tárgyalásról való távolmaradása ellenére is köteles elismerni és végrehajtani a büntetőítéletet, ha a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i., ii. vagy iii. alpontjában említett esetek valamelyikének alkalmazási feltételei teljesülnek (lásd analógia útján: 2016. május 24‑i Dworzecki ítélet, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 35. pont).
59      Az e pontokban említett valamennyi esetben fennáll ugyanis, hogy a büntetőítélet elismerése és végrehajtása nem sérti az érintett személy védelemhez való jogát, sem a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való, az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkében és 48. cikkének (2) bekezdésében biztosított jogot (lásd analógia útján: 2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality [Felfüggesztés megszüntetése] ítélet, C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), mivel ezekben az esetekben úgy tekinthető, hogy az érintett személy önként és minden kétséget kizáróan lemondott a tárgyaláson való részvételről (lásd analógia útján: 2013. február 26‑i Melloni ítélet, C‑399/11, EU:C:2013:107, 52. pont).
60      Ami közelebbről a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját illeti, a végrehajtó tagállam illetékes hatósága köteles elismerni és végrehajtani a büntetőítéletet, annak ellenére, hogy az érintett személy nem jelent meg személyesen az ezen ítélet meghozatalát eredményező tárgyaláson, amennyiben az érintett személy a kitűzött tárgyalás – kellő időben történő – ismeretében
meghatalmazta vagy az általa választott vagy a tagállam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson.
61      Kétségtelen, hogy a Bíróságnak a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i. alpontjára vonatkozó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, amely – amint az a jelen ítélet 54. pontjában megállapításra került – lényegében arra az esetre vonatkozik, amikor az érintett személy személyesen nem volt jelen a büntetőítélet meghozatalát eredményező tárgyaláson, de e rendelkezés első franciabekezdésének megfelelően személyesen idézték, vagy más módon ténylegesen hivatalos tájékoztatást kapott e tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, így egyértelműen megállapítást nyert, hogy ezen érintett „a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett”, az a körülmény, hogy az idézést átadták egy harmadik személynek, aki vállalta az említett idézés érintett személynek való átadását, nem teszi lehetővé az egyértelmű megállapítását sem annak, hogy az érintett ténylegesen megkapta‑e a tárgyalásának időpontjára és helyére vonatkozó tájékoztatást, sem annak, hogy adott esetben ez milyen időpontban történt (lásd analógia útján: 2016. május 24‑i Dworzecki ítélet, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 47. pont; 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, C‑397/22, EU:C:2023:1030, 31. pont).
62      Más a helyzet azonban – amint arra a főtanácsnok az indítványának 53. pontjában rámutatott –, ha az idézést olyan jogi képviselőnek kézbesítették, akit az érintett személy meghatalmazott a védelmének ellátására, és akit a kibocsátó tagállamban kézbesítési megbízottként kijelölt.
63      Ezen idézésnek a kibocsátó tagállam illetékes hatósága által az érintett jogi tanácsadója irodájának címére történő kézbesítése ugyanis magának az érdekeltnek a tájékoztatását jelenti, mivel ebben az esetben úgy kell tekinteni, hogy az érintett személy megkapta az említett idézést (lásd analógia útján: 2025. május 20‑i Kachev ítélet, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
64      Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt, a kitűzött tárgyalás ismeretére vonatkozó feltétel teljesül, ha az idézést nem közvetlenül az érintettnek, hanem egy olyan jogi képviselő részére kézbesítették, akit az említett személy meghatalmazott arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és akit a kibocsátó tagállamban kézbesítési megbízottként kijelölt.
A második kérdésről
65      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezés alkalmazása attól a feltételtől függ, hogy az érintettnek tudomása legyen a tárgyalás kitűzött időpontjáról abban az időpontban, amikor jogi képviselőt hatalmaz meg arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa.
66      Mindenekelőtt megjegyzendő, hogy az említett rendelkezés szerint a végrehajtó tagállam illetékes hatósága a jelen ítélet 57–59. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően köteles elismerni és végrehajtani a büntetőítéletet, ha az érintett személy nem jelent meg személyesen az e határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, amennyiben – az ugyanezen rendelkezésben foglalt követelmény szerint – az érintett személy a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazta vagy az általa választott vagy az állam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson.
67      E második kérdés megválaszolásához tehát meg kell határozni a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontjában foglalt, az érintett személynek a kitűzött tárgyalásról való tudomásával kapcsolatos követelmény terjedelmét, amely a tagállamok nemzeti jogára való hivatkozás hiányában az uniós jog olyan önálló fogalmának minősül, amelyet az Európai Unió területén egységesen kell értelmezni (lásd analógia útján: 2016. május 24‑i Dworzecki ítélet, C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 28–31. pont).
68      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (1983. november 17‑i Merck ítélet, 292/82, EU:C:1983:335, 12. pont; 2025. szeptember 4‑i Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș és társai ítélet, C‑489/23, EU:C:2025:651, 31. pont).
69      A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja ii. alpontjának szövegét illetően megjegyzendő, hogy e rendelkezés különböző nyelvi változatainak megfogalmazása nem teszi lehetővé annak egyértelmű meghatározását, hogy az említett rendelkezés az alkalmazásához megköveteli‑e, hogy az érintett személynek tudomása legyen a büntetőítélet meghozatalához vezető, kitűzött
tárgyalás konkrét időpontjáról.
70      Közelebbről, bár e kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja ii. alpontjának olasz nyelvi változata kifejezetten tartalmaz ilyen követelményt, egyes változatok, mint például az angol és a francia nyelvi változat, a „tervezett eljárás ismeretét” követelik meg, míg mások, mint például a német és a magyar nyelvi változat, a „kitűzött tárgyalás ismeretét”, vagy mint például a cseh, a lengyel és a svéd nyelvi változat, a „tervezett tárgyalás ismeretét” követelik meg.
71      Bár kétségtelen, hogy e különböző kifejezések arra utalhatnak, hogy az érintett személynek – amint azt e rendelkezés olasz nyelvi változata kifejezetten előírja – tudomással kell bírnia a büntetőítélet meghozatalához vezető, kitűzött tárgyalás konkrét időpontjáról, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés valamely nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául, illetve nem élvezhet elsőbbséget más nyelvi változatokkal szemben. Az uniós jog rendelkezéseit egységesen kell értelmezni és alkalmazni, az Unió valamennyi nyelvén készült változatok figyelembevételével. Így az uniós jogi szövegek különféle nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi (lásd ebben az értelemben: 2025. október 23‑i Naturvårdsverket [Visszavételt követően történő hulladékkezelés] ítélet, C‑221/24 és C‑222/24, EU:C:2025:818, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
72      E tekintetben a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját övező szövegkörnyezetet illetően meg kell állapítani, hogy e rendelkezés i. alpontja megköveteli, hogy az érintettet személyesen idézzék, és ily módon tájékoztassák az e határozat meghozatalához vezető „tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről”, vagy más módon hivatalosan és ténylegesen tájékoztassák „a tárgyalás kitűzött időpontjára és helyére vonatkozóan”, oly módon, hogy egyértelműen megállapítást nyerjen, hogy „a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett”.
73      Meg kell tehát állapítani, hogy magából a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja i. alpontjának szövegéből kitűnik, hogy az ott szereplő „a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett” kifejezés megköveteli, hogy az érintett személyt tájékoztassák a büntetőítélet meghozatalához vezető tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről.
74      A rendszertani értelmezést illetően úgy tűnik, hogy ebből arra lehet következtetni, hogy az ennek megfelelő, az e 9. cikk (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontjában foglalt követelménynek a koherencia jegyében azonos terjedelem tulajdonítható, így e rendelkezést úgy kell értelmezni, hogy az megköveteli, hogy az érintett személyt tájékoztassák a büntetőítélet meghozatalához vezető tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről.
75      Ezt az értelmezést megerősítik a 2016/343 irányelv – amely közös minimumszabályokat állapít meg a büntetőeljárás egyes vonatkozásaiban, köztük a „tárgyaláson való jelenlét jogára” vonatkozóan – rendelkezései, különösen a 8. cikkének (2) bekezdése, amely az e két rendelkezés között fennálló funkcionális kapcsolat miatt e kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának értelmezése szempontjából releváns kontextuális elemnek minősül (lásd ebben az értelemben: 2025. január 16‑i VB II [Az új tárgyaláshoz való joggal kapcsolatos tájékoztatás] ítélet, C‑400/23, EU:C:2025:14, 48. pont).
76      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, feltéve, hogy az e rendelkezés a) pontja értelmében a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről, illetve az említett rendelkezés b) pontja értelmében a tárgyalásról értesített gyanúsítottat vagy vádlottat általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli.
77      Márpedig a Bíróság kimondta, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése különös jelentőséget tulajdonít az érintett személy tájékoztatásának, mivel kifejezetten ahhoz a feltételhez köti a tárgyalás e személy távollétében történő megtartásának bármilyen lehetőségét, hogy azt megelőzően tájékoztassák őt a tárgyalás tartásáról. Többek között ezen irányelv (36) preambulumbekezdésére támaszkodva a Bíróság pontosította, hogy az e 8. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontjában szereplő azon feltétel, amely szerint az érintett személyt tájékoztatni kell a tárgyalás tartásáról, megköveteli, hogy tájékoztassák e tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, biztosítva, hogy tudomást szerezhessen a tárgyalásról
(lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 15‑i HN [Kitoloncolt vádlott elleni eljárás] ítélet, C‑420/20, EU:C:2022:679, 51. és 52. pont).
78      A 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja ii. alpontjának teleologikus értelmezése szintén megerősíti azt az értelmezést, amely szerint az e ii. alpontban foglalt követelmény megköveteli, hogy az érintett személyt tájékoztassák a büntetőítélet meghozatalához vezető tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről.
79      Amint ugyanis a 2009/299 kerethatározat (1) és (15) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 1. cikkéből kifejezetten kitűnik, e 9. cikk (1) bekezdésének i) pontja – a valamely büntetőítéletnek az érintett személy tárgyalásról való távolmaradása ellenére történő végrehajtását igazoló közös okok meghatározásának pontosításával – arra irányul, hogy védelemben részesüljön a vádlott azon joga, hogy személyesen megjelenhessen az őt érintő büntetőtárgyaláson, amely a védelemhez való jog alapvető eleme, és általánosabban meghatározó jelentőséggel bír a Charta 47. cikkének második és harmadik bekezdésében, valamint 48. cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz való jog tiszteletben tartása szempontjából, ugyanakkor javítja a bírósági határozatok tagállamok közötti kölcsönös elismerését (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality [Felfüggesztés megszüntetése] ítélet, C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 50. és 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80      Márpedig a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja ii. alpontjának azon értelmezése, amely szerint az érintett személyt tájékoztatni kell a tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, elősegíti e célok megvalósítását, mivel lehetővé teszi az érintett számára, hogy – amennyiben úgy kívánja – személyesen megjelenjen, egészen a tárgyalás tényleges megtartásáig, vagy pedig lehetővé teszi az arról való meggyőződést, hogy az érintett személy önként és egyértelműen lemondott az e tárgyaláson való részvételről.
81      Ebben az összefüggésben pontosítani kell továbbá, hogy ellentétben azzal, amit a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontja ii. alpontjának szövege sugallhat, e rendelkezés nem értelmezhető úgy, mint amely megköveteli, hogy a kitűzött tárgyalás időpontjára és helyére vonatkozó tájékoztatásnak meg kell előznie az e személy jogi képviselőjének adott, arra vonatkozó meghatalmazást, hogy e tárgyalás során a védelmét ellássa, ellenkező esetben – amint azt a főtanácsnok az indítványának 106. pontjában hangsúlyozta – ez túlzott alaki követelmények előírásához vezetne, így például a meghatalmazás másodfokú tárgyalás céljára történő megerősítésének vagy megújításának szükségességéhez, noha e meghatalmazást eredetileg az eljárás egészére kiterjedően adták meg.
82      Mivel ugyanis az ilyen tájékoztatás arra irányul, hogy lehetővé tegye az érintett személy számára, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson, nincs jelentősége annak, hogy ezt a tájékoztatást a jogi képviselő meghatalmazása előtt vagy azt követően adják meg. Végezetül meg kell jegyezni, hogy amikor az érintett személy ügyvédet hatalmaz meg a fellebbezésre és képviseletének a fellebbezési eljárásban történő ellátására, ez a meghatalmazás szükségszerűen megelőzi a fellebbezési tárgyalás időpontjáról és helyéről való tájékoztatást, mivel azok e szakaszban per definitionem nem ismertek.
83      A fentiekből tehát az következik, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontjában foglalt követelmény megköveteli, hogy az érintett személyt kellő időben tájékoztassák a kitűzött tárgyalás időpontjáról és helyéről, nincs jelentősége azonban annak, hogy e tájékoztatást azt megelőzően vagy azt követően kapta‑e meg, hogy jogi képviselőt hatalmazott meg arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa.
84      Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés alkalmazása attól a feltételtől függ, hogy az érintettet kellő időben tájékoztatták a tárgyalás kitűzött időpontjáról, nem pedig attól, hogy ezen érintett személy e tájékoztatást azelőtt kapta meg, hogy jogi képviselőt hatalmazott volna meg arra, hogy e tárgyalás során a védelmét ellássa.
A harmadik kérdésről
85      Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a végrehajtó tagállam illetékes hatóságát, hogy megtagadja a kibocsátó tagállamban hozott büntetőítélet elismerését és végrehajtását, ha az e rendelkezés i–iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek.
86      Ez a kérdés az alapügy szempontjából csak akkor bizonyul hasznosnak, ha a kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésre adott válasz fényében azt állapítja meg, hogy az e kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontjában említett eset alkalmazási feltételei az alapügy körülményei között nem teljesülnek.
87      Magából e 9. cikk (1) bekezdése i) pontjának szövegéből, különösen pedig abból a kitételből, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság „megtagadhatja” a büntetőítélet elismerését és végrehajtását, kitűnik, hogy a végrehajtó tagállam illetékes hatóságának lehetősége van arra, hogy megtagadja a büntetőítélet elismerését és végrehajtását, ha az e kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány szerint az érintett személy személyesen nem volt jelen az ezen ítélet meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve ha e tanúsítvány igazolja, hogy az e rendelkezés i., ii., illetve iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei teljesülnek (lásd analógia útján: 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, C‑396/22, EU:C:2023:1029, 38. és 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88      E 9. cikk (1) bekezdésének i) pontja ily módon korlátozza a büntetőítélet elismerése és végrehajtása megtagadásának lehetőségét, pontos és egységes módon felsorolva azokat a feltételeket, amelyek mellett nem tagadható meg azon ítélet elismerése és végrehajtása, amelyet olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen az érintett személy nem volt személyesen jelen (lásd analógia útján: 2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality [Felfüggesztés megszüntetése] ítélet, C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
89      Ebből következik, hogy – amint az a jelen ítélet 58. pontjából kitűnik – a végrehajtó tagállam illetékes hatósága köteles elismerni és végrehajtani a büntetőítéletet, annak ellenére, hogy az érintett személy az ítélet meghozatalát eredményező tárgyaláson személyesen nem jelent meg, ha teljesülnek az e 9. cikk (1) bekezdése i) pontjának i., ii. vagy iii. alpontjában említett esetek valamelyikének alkalmazási feltételei.
90      Ennek pontosítása mellett, tekintettel arra, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontja a büntetőítélet elismerése és végrehajtása mérlegelhető megtagadásának okát írja elő, a végrehajtó tagállam illetékes hatósága – még annak megállapítását követően is, hogy az e rendelkezés i., ii. és iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek az ilyen ítélettel érintett személy helyzetét illetően – figyelembe veheti az adott ügy valamennyi olyan sajátos körülményét, többek között az érintett személy magatartását, amely lehetővé teszi számára, hogy meggyőződjön arról, hogy ezen ítélet elismerése és végrehajtása nem jár az említett személy védelemhez való jogának sérelmével (lásd analógia útján: 2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality [Felfüggesztés megszüntetése] ítélet, C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 76. és 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
91      A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás arra kötelezi a végrehajtó tagállam illetékes hatóságát, hogy megtagadja a kibocsátó tagállamban hozott büntetőítélet elismerését és végrehajtását, ha a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i., ii. vagy iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek. E szabályozás tehát megfosztja e hatóságot attól a mérlegelési mozgástértől, hogy az adott ügy körülményei alapján megvizsgálja, hogy ennek ellenére úgy tekinthető‑e, hogy az érintett személy védelemhez való jogát tiszteletben tartották, és ennélfogva úgy határozzon, hogy az érintett büntetőítéletet elismeri és végrehajtja.
92      E körülmények között úgy tűnik, hogy az ilyen nemzeti szabályozás ellentétes a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjával.
93      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jog elsőbbségének elvét úgy kell értelmezni, hogy az nem kötelezi a nemzeti bíróságot arra, hogy mellőzze a nemzeti jog e kerethatározat rendelkezéseivel összeegyeztethetetlen rendelkezésének alkalmazását, mivel e rendelkezések nem bírnak közvetlen hatállyal. Mindazonáltal a tagállamok hatóságainak – ideértve a bíróságokat is – a nemzeti jogukat a lehető legteljesebb mértékben az uniós joggal összhangban állóan, oly módon kell értelmezniük, hogy az lehetővé tegye számukra, hogy e kerethatározat céljával összeegyeztethető eredményt érjenek el (lásd analógia útján: 2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, C‑398/22, EU:C:2023:1031, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
94      Ugyanis, bár a kerethatározatoknak nincs közvetlen hatályuk, kötelező jellegük mindazonáltal arra kötelezi a tagállamok nemzeti hatóságait, hogy – e kerethatározatok átültetésére előírt határidő leteltét követően – a belső jogukat ezekkel összhangban állóan értelmezzék. A nemzeti jog alkalmazásakor tehát e hatóságok kötelesek ezt a lehető legteljesebb mértékben e kerethatározat szövegének és céljának fényében értelmezni annak érdekében, hogy megvalósuljon az utóbbival elérni kívánt cél, mindemellett azonban a nemzeti jog contra legem értelmezése kizárt. Így az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve megköveteli, hogy a belső jog egészét figyelembe vegyék és a belső jogban elismert értelmezési módszereket alkalmazzák annak érdekében, hogy biztosítsák a kerethatározat teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak (2023. december 21‑i Generalstaatsanwaltschaft Berlin [A terhelt távollétében történő elítélése] ítélet, C‑398/22, EU:C:2023:1031, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
95      Ebből következik, hogy ha a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélné meg, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjában, különösen e rendelkezés ii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek, e bíróság feladata, hogy belső jogának egészét figyelembe véve és az abban elismert értelmezési módszereket alkalmazva az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozást – amennyire csak lehetséges – a 2008/909 kerethatározat szövegének és céljának fényében akként értelmezze, hogy az ügy összes körülménye alapján értékelheti, hogy mindazonáltal úgy tekinthető‑e, hogy az érintett személy védelemhez való jogát tiszteletben tartották, és így az érintett büntetőítéletet el kell ismerni és végre kell hajtani.
96      Következésképpen a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a végrehajtó tagállam illetékes hatóságát, hogy megtagadja a kibocsátó tagállamban hozott büntetőítélet elismerését és végrehajtását, ha az e rendelkezés i–iii. alpontjában említett esetek egyetlen alkalmazási feltétele sem teljesül.
A negyedik kérdésről
97      Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a végrehajtó tagállam illetékes hatósága, amennyiben megállapítja, hogy az említett rendelkezés i–iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek, figyelembe veheti azt a tényt, hogy az érintett személy azt kérte a kibocsátó tagállam illetékes hatóságától, hogy büntetését az állampolgársága szerinti tagállamban hajtsák végre, ahol érdekeinek központja található, annak eldöntéséhez, hogy e végrehajtás nem jár‑e a védelemhez való jogának sérelmével.
98      Mindenekelőtt pontosítani kell, hogy az e kérdésre adott válasz – a harmadik kérdésre adott válaszhoz hasonlóan – az alapügy szempontjából csak akkor bizonyul hasznosnak, ha a kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésre adott válasz fényében azt állapítja meg, hogy az e kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontjában említett eset alkalmazási feltételei az alapügy körülményei között nem teljesülnek.
99      Amint az a jelen ítélet 57–59. pontjában megállapításra került, az említett kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i–iii. alpontja meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett úgy tekintendő, hogy az érintett személy önként és egyértelműen lemondott a tárgyaláson való részvételről, és így a végrehajtó tagállam illetékes hatósága köteles elismerni és végrehajtani az ilyen tárgyalás eredményeként hozott büntetőítéletet.
100    Amint arra a kérdést előterjesztő bíróság a határozatában rámutat, az ilyen lemondás következhet az érintett személy magatartásából, ha az e 9. cikk (1) bekezdése i) pontjának iii. alpontjában említett esetnek megfelelően az érintett személy egyértelműen kijelentette, hogy nem vitatja az azon tárgyaláson hozott határozatot, amelyen nem jelent meg személyesen, vagy ha az előírt határidőn belül nem kért perújítást vagy nem fellebbezett.
101    Mindazonáltal, amint arra a főtanácsnok az indítványának 129. és 130. pontjában rámutatott, az a tény, hogy az érintett – mint az alapügyben is – azt kérte a kibocsátó tagállam illetékes hatóságától, hogy a vele szemben olyan tárgyalás nyomán kiszabott büntetést, amelyen nem jelent meg személyesen, az állampolgársága szerinti tagállamban hajtsák végre, ahol érdekeinek központja található, önmagában nem felel meg – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság a negyedik kérdésében helyesen sugallja – az e rendelkezésben foglalt feltételeknek, mivel semmi nem akadályozza meg az érintettet abban, hogy ilyen kérelmet terjesszen elő, fenntartva ugyanakkor magának a jogot arra, hogy vitassa az e büntetést kiszabó büntetőítéletet, és új tárgyalás tartását kérje.
102    Ennek pontosítását követően emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ítélet 90. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a végrehajtó tagállam illetékes hatósága, miután megállapította, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának i–iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek, más körülményeket is figyelembe vehet, többek között az érintett által tanúsított magatartást, amelyek lehetővé teszik számára, hogy meggyőződjön arról, hogy az érintett büntetőítélet elismerése és végrehajtása nem jár az érintett személy védelemhez való jogának sérelmével.
103    E körülmények között tehát a végrehajtó tagállam illetékes hatósága figyelembe veheti az alapügyben szereplőhöz hasonló, arra irányuló kérelmet, hogy a büntetést az állampolgársága szerinti tagállamban hajtsák végre, ahol az érdekeinek központja található, annak eldöntéséhez, hogy e végrehajtás nem jár‑e a védelemhez való jogának sérelmével, és így annak ellenére nem kell alkalmazni az elismerés és a végrehajtás megtagadásának a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontjában előírt okát, hogy az e rendelkezés i–iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek.
104    Következésképpen a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontját úgy kell
értelmezni, hogy a végrehajtó tagállam illetékes hatósága, amennyiben megállapítja, hogy az e rendelkezés i–iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek, figyelembe veheti azt a tényt, hogy az érintett személy azt kérte a kibocsátó tagállam illetékes hatóságától, hogy büntetését az állampolgársága szerinti tagállamban hajtsák végre, ahol érdekeinek központja található, annak eldöntéséhez, hogy e végrehajtás nem jár‑e a védelemhez való jogának sérelmével.
A költségekről
105    Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)      A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezésben előírt, a kitűzött tárgyalás ismeretére vonatkozó feltétel teljesül, ha az idézést nem közvetlenül az érintettnek, hanem egy olyan jogi képviselő részére kézbesítették, akit az említett személy meghatalmazott arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és akit a kibocsátó tagállamban kézbesítési megbízottként kijelölt.
2)      A 2009/299 kerethatározattal módosított 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdése i) pontjának ii. alpontját
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezés alkalmazása attól a feltételtől függ, hogy az érintettet kellő időben tájékoztatták a tárgyalás kitűzött időpontjáról, nem pedig attól, hogy ezen érintett személy e tájékoztatást azelőtt kapta meg, hogy jogi képviselőt hatalmazott volna meg arra, hogy e tárgyalás során a védelmét ellássa.
3)      A 2009/299 kerethatározattal módosított 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a végrehajtó tagállam illetékes hatóságát, hogy megtagadja a kibocsátó tagállamban hozott büntetőítélet elismerését és végrehajtását, ha az e rendelkezés i–iii. alpontjában említett esetek egyetlen alkalmazási feltétele sem teljesül.
4)      A 2009/299 kerethatározattal módosított 2008/909 kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének i) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a végrehajtó tagállam illetékes hatósága, amennyiben megállapítja, hogy az e rendelkezés i-iii. alpontjában említett esetek alkalmazási feltételei nem teljesülnek, figyelembe veheti azt a tényt, hogy az érintett személy azt kérte a kibocsátó tagállam illetékes hatóságától, hogy büntetését az állampolgársága szerinti tagállamban hajtsák végre, ahol érdekeinek központja található, annak eldöntéséhez, hogy e végrehajtás nem jár‑e a védelemhez való jogának sérelmével.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: német.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.