62023CJ0346_RES
C‑346/23. sz. ügy
Banco Santander SA
kontra
Asociación de Consumidores y Usuarios de Servicios Generales – Auge
(a Tribunal Supremo [Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2025. január 16.
„Előzetes döntéshozatal – A pénzügyi eszközök piacai – 2004/39/EK irányelv – Az 52. cikk (2) bekezdése – A fogyasztók érdekében indított kereset – Fogyasztói szervezetek, amelyeknek jogos érdekük fűződik a fogyasztók védelméhez – Tagjaik egyéni érdekeinek védelmére irányuló keresetindítási jog – A keresetindítási jog megszűnése jelentős gazdasági értéket képviselő pénzügyi termékekbe történő befektetések esetén – Az eljárási költségek és az ellenérdekű fél részéről felmerült költségek viselésére vonatkozó kötelezettség alóli mentesítés – Eljárási autonómia – A tényleges érvényesülés elve”
Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – A pénzügyi eszközök piacai – 2004/39 irányelv – Fogyasztók érdekében indított kereset – A fogyasztók érdeke – Fogalom – Több fogyasztó egyéni érdekei – Bennfoglaltság
(2004/39 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 52. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 46–48. pont)
Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – A pénzügyi eszközök piacai – 2004/39 irányelv – Fogyasztók érdekében indított kereset – Több tagjának egyéni érdekeit védő fogyasztói szervezet – Keresetindítási jog – A védeni kívánt befektetők pénzügyi kapacitása és a jegyzett pénzügyi eszközök alapján történő korlátozás – Megengedhetetlenség – A költségmentesség e szervezettel szembeni megtagadása a védeni kívánt befektetők pénzügyi kapacitása és a jegyzett pénzügyi eszközök alapján – Megengedhetőség – Feltételek
(2004/39 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 52. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 49–50., 55–57., 61., 63. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
Egy olyan jogvita keretében, amely pénzügyi eszközök megszerzésére irányuló olyan szerződések érvényességére vonatkozik, amelyeket olyan befektető‑fogyasztók kötöttek, akiket egy fogyasztói szervezet képvisel, a Bíróság megerősíti, hogy a több tagja egyéni érdekeinek védelmében eljáró ilyen szervezet keresetindítási jogára nem vonatkozhatnak az e tagok pénzügyi kapacitásával és az e tagok általi befektetés tárgyát képező pénzügyi termékek jellemzőivel kapcsolatos korlátozások. Az ilyen kritériumokat mindazonáltal figyelembe lehet venni annak eldöntése során, hogy e szervezet részesülhet‑e költségmentességben.
Két természetes személy pénzügyi termékeket jegyzett a Banco Banifnél, amely jelenleg a Banco Santander. Az Asociación de Consumidores y Usuarios de Servicios Generales – Auge (általános szolgáltatásokat igénybe vevő fogyasztók és felhasználók szervezete, a továbbiakban: Auge) e két természetes személy képviseletében eljárva keresetet indított e bank ellen a spanyol bíróságok előtt e vételi szerződések hozzájárulási hiba folytán fennálló semmisségének megállapítása iránt.
Miután az elsőfokú és a fellebbviteli bíróság helyt adott e keresetnek, a fent említett bank eljárási hiba miatt rendkívüli perorvoslattal élt, és a fellebbviteli bíróság ítéletével szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Tribunal Supremóhoz (legfelsőbb bíróság, Spanyolország), vagyis a kérdést előterjesztő bírósághoz. A bank e bíróság előtt azt állítja, hogy az Auge nem rendelkezik a tagjai nevében történő keresetindítás jogával, mivel az e tagok által jegyzett termékek jelentős gazdasági értéket képviselő spekulatív pénzügyi termékek, nem pedig gyakran és általánosan használt termékek, ami azt jelenti, hogy az előterjesztett kereset a nemzeti jog értelmében nem tartozik a fogyasztóvédelem körébe.
A nemzeti ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a fogyasztói szervezetek nem rendelkeznek keresetindítási joggal abban az esetben, ha a kereset spekulatív vagy jelentős gazdasági értéket képviselő pénzügyi termékekbe történő befektetésekre vonatkozik, mivel e termékek nem gyakran, szokásosan és általánosan használtak. Azáltal, hogy ilyen esetben nem ismerik el a keresetindítási jogot, a kérdést előterjesztő bíróság szerint elkerülhető, hogy a nagy pénzügyi kapacitással rendelkező befektetők csalárd módon vagy visszaélésszerűen gyakorolják a fogyasztói szervezetek különleges keresetindítási jogát annak érdekében, hogy élhessenek azzal a költségmentességhez való joggal, amelyet a nemzeti jog e szervezeteknek biztosít.
E bíróság ebben az összefüggésben teszi fel azt a kérdést, hogy összeegyeztethető‑e a 2004/39 irányelv (
1
) 52. cikkének (2) bekezdésével az a nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely ily módon valamely fogyasztói szervezet azon jogosultságát, hogy e befektető‑fogyasztók valamelyike nevében keresetet indítson, olyan korlátozásoknak rendeli alá, amelyek e befektető‑fogyasztó pénzügyi kapacitására, a befektetéseinek gazdasági értékére és típusára, valamint azok összetettségére vonatkoznak.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság mindenekelőtt emlékeztet arra, hogy a 2004/39 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 12. pontja értelmében vett „lakossági ügyfél” akkor minősíthető „fogyasztónak”, ha olyan természetes személy, aki bármiféle kereskedelmi tevékenységén kívül jár el. (
2
) A 2020/1828 irányelv (
3
) (14) preambulumbekezdéséből is kitűnik az, hogy a „lakossági ügyfél” fogyasztónak minősül, ugyanezen irányelv (13) preambulumbekezdéséből pedig az, hogy az irányelv az általános fogyasztóvédelmi jogon kívül kiterjed az olyan területekre is, mint a pénzügyi szolgáltatások területe.
A Bíróság ezt követően pontosítja, hogy a tagállamok jogosultak arra, hogy a fogyasztóvédelmi szervezetek számára keresetindítási jogot biztosítsanak több tagjuk egyéni érdekeinek védelme érdekében.
E következtetés levonása érdekében a Bíróság kiemeli, hogy a 2004/39 irányelv 52. cikkének (2) bekezdése többes számban utal a „fogyasztók” érdekére. Jóllehet a többes szám használata arra utal, hogy a valamely fogyasztói szervezet által indított keresetnek több fogyasztó érdekeire kell irányulnia, e rendelkezés nem pontosítja, hogy a kereset e kollektív vetülete a fogyasztók általános érdekére irányul‑e, vagy ellenkezőleg, több fogyasztó egyéni érdekeire. Mindazonáltal, mivel e rendelkezés a tagállamok jogára utal mind a fogyasztói érdekek képviseletére jogosult szervezetek meghatározását, mind pedig azon eljárási szabályokat illetően, amelyek alapján e képviseletet ténylegesen gyakorolni kell, a tagállamok továbbra is szabadon határozhatják meg a fogyasztóvédelmi szervezetek által védhető érdekek egyéni vagy kollektív jellegét.
Ezenkívül, amennyiben valamely tagállam a fogyasztói szervezetek számára keresetindítási jogot biztosított e szervezetek több tagja egyéni érdekeinek védelme érdekében, akkor nem teheti meg, hogy az ilyen szervezet keresetindítási jogát a fogyasztók bizonyos olyan kategóriájának védelmére korlátozza, amelyet e fogyasztók pénzügyi kapacitása, és azon pénzügyi eszközök alapján határoz meg, amelyekbe e fogyasztók befektettek. A 2004/39 irányelv 52. cikkének (2) bekezdése ugyanis valamennyi fogyasztó‑befektető érdekében igényérvényesítési jogot biztosít, anélkül hogy e tekintetben különbséget tenne.
Ezzel szemben sem e rendelkezés, sem pedig az Európai Unió bármely más szabályozása nem írja elő, hogy a fogyasztók érdekében keresetet indító fogyasztói szervezetek számára költségmentességet kellene biztosítani. Így az eljárási autonómia elve alapján minden egyes tagállam saját maga köteles megállapítani a költségmentességre vonatkozó szabályait, annak fenntartásával, hogy e szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a hasonló jellegű belső jogi helyzetekre vonatkozók (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve). E tekintetben azok az eljárási költségek, amelyeket a szervezetnek költségmentesség hiányában meg kell fizetnie, nem képezhetnek olyan leküzdhetetlen költségeket, amelyek gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tennék a 2004/39 irányelv 52. cikkének (2) bekezdésében biztosított igényérvényesítési jog gyakorlását.
(
1
)	A pénzügyi eszközök piacairól, a 85/611/EGK és a 93/6/EGK tanácsi irányelv, valamint a 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról és a 93/22/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 21‑i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 263. o.).
(
2
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. október 3‑iPetruchová ítélet (C‑208/18, EU:C:2019:825, 76. pont).
(
3
)	A fogyasztók kollektív érdekeinek védelmére irányuló képviseleti keresetekről és a 2009/22/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2020. november 25‑i (EU) 2020/1828 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2020. L 409., 1. o.). Ezen irányelv I. melléklete a pénzügyi eszközök piacairól, valamint a 2002/92/EK irányelv és a 2011/61/EU irányelv módosításáról szóló, 2014. május 15‑i 2014/65/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL 2014. L 173., 349. o.; helyesbítések: HL 2016. L 188., 28. o.; HL 2016. L 273, 35. o.; HL 2017. L 64., 116. o.) utal, amely hatályon kívül helyezte a 2004/39 irányelvet, és annak helyébe lépett, továbbá amelyen belül a 74. cikk (2) bekezdése – amely a fogyasztók érdekében történő keresetindítás jogáról szól – megfelel a 2004/39 irányelv 52. cikke (2) bekezdésének, amennyiben e két cikk megszövegezése szinte azonos.