62007CC0161
M. POIARES MADURO
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. szeptember 18. (
1
)
C-161/07. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Osztrák Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés — EK 43. cikk — A társaságoknak az új tagállamok állampolgárai kérelme alapján történő bejegyzésére vonatkozó nemzeti szabályozás — Az önálló vállalkozói minőség igazolására vonatkozó eljárás”
1.
Jelen ügy tárgyát a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó, a 2004-ben az Európai Unióhoz csatlakozott tagállamok (az „új” tagállamok) tekintetében az átmeneti időszakban engedélyezett eltérések, valamint a szabad letelepedésre gyakorolt lehetséges hatások képezik, amellyel összefüggésben ilyen eltérések nem megengedettek.
2.
Az átmeneti időszakra hivatkozva Ausztria az „új” tagállamokból származó szinte minden munkavállalóval szemben továbbra is ugyanazon jogszabályokat alkalmazta, mint a harmadik országokból származó munkavállalókkal szemben. A jogszabály megkerülésének megelőzése érdekében a személyegyesítő társaság tagjai, valamint a korlátolt felelősségű társaság 25%-nál kisebb részesedéssel rendelkező tagjai („kisebbségi tagok”) munkavállalónak tekintendők. E vélelem megdöntéséig Ausztriában tevékenységüket nem végezhetik, illetőleg a társaságukat nem jegyeztethetik be.
3.
A Bizottság álláspontja szerint e jogszabályoknak az „új” tagállamok társasági tagjaira való alkalmazása révén Ausztria korlátozta a szabad letelepedést. Ezért felmerül a kérdés, hogy a tagállamok mit tehetnek meg a munkavállalók szabad mozgásával összefüggésben számukra megengedett eltérések védelme érdekében.
I – Jogi és ténybeli háttér
4.
Ahogyan az közismert, 2004. május 1-jén a Cseh Köztársaság, Észtország, Ciprus, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Lengyelország, Szlovénia és Szlovákia csatlakozott az Európai Unióhoz.
5.
A csatlakozási okmány 24. cikke megengedi a több mellékletben részletesen meghatározott átmeneti intézkedések alkalmazását, ideértve a munkavállalók szabad mozgásától való eltéréseket: lehetővé teszi, hogy a csatlakozást követő ötéves időszak végéig a „régi” tagállamok továbbra is alkalmazzák a nemzeti jogszabályaikban foglalt rendelkezéseket az „új” tagállamok állampolgárainak területükön való munkavállalási jogosultságára (
2
). Sok „régi” tagállam, Ausztriát is ideértve, igénybe vette az átmeneti időszak lehetőségét (
3
).
6.
Az Ausländerbeschäftigungsgesetz (a külföldiek foglalkoztatásáról szóló osztrák törvény, a továbbiakban: AuslBG) szabályozza az Ausztriában való munkavállalási jogosultságot (
4
). Az AuslBG a harmadik országokból származó munkavállalókra vonatkozik, és elvileg nem alkalmazható a közösségi munkavállalókra. Az átmeneti rendelkezés azonban alkalmazandóvá teszi azt az „új” tagállamokból származó munkavállalókra is, a ciprusiak és máltaiak kivételével (
5
).
7.
Az AuslBG meghatározza a „foglalkoztatás” fogalmát annak érdekében, hogy megállapítható legyen, hogy ki minősülhet munkavállalónak, azaz az AuslBG hatálya alá tartozónak. Először is meglehetősen általános módon a foglalkoztatást „munkaviszony keretében” vagy „munkaviszony jellegű jogviszony keretében” kifejtett tevékenységként határozza meg (
6
). Ugyanakkor arra is felhívja a figyelmet, hogy a foglalkoztatás megállapításakor „a valós gazdasági tartalmat kell figyelembe venni, és nem a tények külső megjelenését” (
7
).
8.
Ennek ellenére a foglalkoztatást meghatározott helyzetben vélelmezni kell: a személyegyesítő társaság tagjai, valamint a korlátolt felelősségű társaság kisebbségi tagjai munkavállalónak tekintendők, ha e társaság javára tevékenységet végeznek. Az AuslBG 2. cikkének (4) bekezdése kimondja:
„[…] A [fentiek értelmében] így foglalkoztatás áll fenn akkor, amikor:
1.
személyegyesítő társaság tagja közös társadalmi cél elérése céljából vagy
2.
korlátolt felelősségű társaság 25%-nál kisebb részesedéssel rendelkező tagja
e társaság javára jellemzően munkaviszony keretében ellátott tevékenységet végez.”
9.
Ausztria szerint e vélelem célja visszaszorítani az AuslBG társaságalapítással történő megkerülésének gyakorlatát. Ausztria kifejti például, hogy „számos korlátolt felelősségű társaság jött létre nagy számú tag részvételével, akik a valóságban tevékenységüket munkavállalóként végzik, mivel e tevékenységek tekintetében az egyik – rendszerint osztrák – tag irányítása alatt állnak, aki a társaság létesítő okirata értelmében meghatározó befolyással rendelkezik”.
10.
A foglalkoztatás ilyen vélelmének megdöntése érdekében a tagnak az Arbeitsmarktservice (a továbbiakban: munkaügyi hatóság) regionális irodáján kérelmeznie kell annak megállapítását, hogy a tag „személyesen […] döntő befolyást gyakorol” a társaság irányítására, és a bizonyítási teher a tagra hárul (
8
).
11.
Ha a munkaügyi hatóság három hónapon belül nem hoz határozatot, a tag folytathatja tevékenységét (
9
). Feltételezhető, hogy a tag ugyanezt akkor is megteheti, ha a kérelemnek hamarabb helyt adnak.
12.
Ezzel szemben elutasítás esetén a tag nem végezheti tevékenységét, míg az osztrák munkavállalási jogosultságot meg nem szerzi az AuslBG előírásainak megfelelően. Ha a határidő lejárta után utasítják el a kérelmet, a tag akkor is köteles egy héten belül abbahagyni a tevékenységét (
10
).
13.
A Bizottság – anélkül, hogy Ausztria ezt vitatta volna – kifejtette, hogy a foglalkoztatás vélelme tovább bonyolítja a társaságok osztrák jog alapján való bejegyzését.
14.
Ha valamely „új” tagállam állampolgára társaság bejegyzését kéri, az osztrák hatóságok a munkaügyi hatóság fent ismertetett megállapítását vagy a munkavállalási engedély alóli felmentés igazolását kérik. Ez utóbbi megszerzésének feltétele, hogy ezen állampolgár Ausztriában az elmúlt nyolc évben legalább öt éven keresztül engedélyezett tevékenységet gyakorolt, és jogszerű letelepedési engedéllyel rendelkezik, e feltételeket azonban ritkán teljesítik (
11
).
15.
Ennek ellenére a tárgyaláson kiderült, hogy a bejegyzésért felelős osztrák hatóságok rendelkeznek némi mérlegelési mozgástérrel az AuslBG alkalmazása során. Úgy tűnik, hogy nem mindig kérik a fenti iratokat, hanem egyes ágazatokra, különösen az építési ágazatra összpontosítanak. Ennek eredményeként a munkaügyi hatóság által kiadott, önálló vállalkozói minőséget megállapító igazolások száma alacsonynak tűnik (
12
).
II – A pert megelőző eljárás
16.
2005. március 16-i levelében a Bizottság arról tájékoztatta Ausztriát, hogy megítélése szerint a társasági tagoknak és a korlátolt felelősségű társaságok kisebbségi tagjainak az AuslBG értelmében vett munkavállalóként történő minősítése az EK 43. cikkben biztosított szabad letelepedés korlátozásához vezet. Felhívta Ausztriát arra, hogy észrevételeit két hónapon belül tegye meg.
17.
2005. május 19-én kelt válaszában Ausztria tagadta a szabad letelepedés ilyen korlátozását. A munkavállalóként történő minősítés célja az volt, hogy megelőzze az AuslBG megkerülését, amely nemzeti intézkedés a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó átmeneti eltérés értelmében megengedett. Ennek megfelelően az igazolt és arányos.
18.
2006. július 4-én a Bizottság indokolással ellátott véleményt bocsátott ki elutasítva az Ausztria által előterjesztett igazolásokat. Felszólította Ausztriát, hogy a szabad letelepedés állítólagos korlátozásának megszüntetéséhez szükséges intézkedéseket két hónapon belül tegye meg.
19.
2006. szeptember 7-én kelt válaszában Ausztria megismételte álláspontját, amely szerint a korlátozás a munkavállalók szabad mozgására vonatkozik, és az a munkaerőpiac megfelelő működése védelmének szükségességével igazolható.
20.
A Bizottság ezért az EK 226. cikk alapján benyújtotta a jelen keresetet. A Litván Köztársaság kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatására beavatkozhasson az eljárásba.
21.
A Bizottság tehát annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy „az Osztrák Köztársaság – mivel előírja, hogy a társaságoknak […] az Európai Unió új tagállamai (ide nem értve Máltát és Ciprust) állampolgárai kérelmére történő bejegyzéséhez az önálló vállalkozói minőségüknek a munkaügyi hatóság által történő megállapítása vagy a munkavállalási engedély alóli felmentés bemutatása szükséges, amellyel összefüggésben az önálló vállalkozói minőség megállapításához […] igazolási eljárást kell lefolytatni, amelynek időtartama alatt […] az önálló vállalkozói tevékenység nem folytatható – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit”.
III – Értékelés
22.
Az osztrák rendszer számos eleme közösségi jogi vonatkozású: a) az „új” tagállamok állampolgáraira vonatkozik; b) megakadályozza a társaságaik bejegyzését; c) megtiltja számukra valamely tevékenység folytatását; d) mivel munkavállalónak minősíti őket; e) amelyet vélelmezni kell, és amelynek megdöntéséhez a munkaügyi hatóság igazolási eljárása. Ezek eredményeképpen a letelepedés szabadsága korlátozott, amely ráadásul csak egyes közösségi állampolgárokra terjed ki.
23.
A hátrányosan megkülönböztető jellegük ellenére e korlátozások igazolhatók, ha szükségesek az „új” tagállamokból származó munkavállalók szabad mozgására vonatkozó azon korlátozások hatékonyságának biztosítása érdekében, amelyek az átmeneti időszakban megengedettek. Ezért az a kérdés merül fel, hogyan határolhatók el a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó, jelen ügyben elfogadható korlátozások a Szerződésben biztosított letelepedési szabadságtól, amelyet tiszteletben kell tartani.
24.
A Bizottság az osztrák hatóságok által az „új” tagállamok állampolgáraival szemben a társaságok bejegyzése során alkalmazott feltételekre összpontosított. E bejegyzési feltételek nyilvánvalóan korlátozzák a letelepedés szabadságát (
13
). Ennek ellenére e feltételek szükségszerűen másik korlátozáshoz, nevezetesen a tag tevékenység gyakorlásától való eltiltásához is kapcsolódnak.
25.
Az osztrák jogszabályok értelmében a társaságok „új” tagállamokból származó tagjai és a korlátozott felelősségű társaságok „új” tagállamokból származó kisebbségi tagjai addig nem folytathatják a tevékenységüket, ameddig az osztrák munkaügyi hatóság nem állapítja meg, hogy nem állnak foglalkoztatási jogviszonyban, vagy ameddig nem szereznek felmentést. A bejegyezési feltételektől függetlenül e tilalom korlátozza a tagok letelepedési szabadságát (
14
).
26.
E korlátozó intézkedések mögött az osztrák jogszabályok értelmében az a vélelem húzódik meg, hogy e tagokat munkavállalónak kell tekinteni. E minősítés az oka annak, hogy nem folytathatják a tevékenységüket, nem jegyeztethetik be a társaságaikat, és hogy ennek érdekében azt is igazolniuk kell a munkaügyi hatóság előtt, hogy a tag „személyesen […] döntő befolyást gyakorol” a társaság irányítására. A szabad letelepedés korlátozásának középpontjában a foglalkoztatás vélelme és a megdöntés feltételei állnak.
27.
Ausztria arra hivatkozik, hogy e korlátozások a munkavállalás ellenőrzésének érdekében szükségesek. A csatlakozási okmány lehetővé teszi Ausztria számára, hogy az átmeneti időszakban fenntartsa a munkavállalásra vonatkozó nemzeti intézkedéseket. Ez felveti az első kérdést, amellyel alább az A. részben foglalkozom: igazolható-e az „új” tagállamokból származó tagok tevékenységtől való eltiltása mindaddig, amíg a foglalkoztatás vélelmét megdöntik, ami kizárja, hogy a társaságaikat bejegyezzék?
28.
E kérdés azonban szokatlan helyzetből ered. A Szerződés értelmében szabad letelepedésre jogosultakat az osztrák jog szerint munkavállalónak lehet tekintetni. Ez szükségszerűen elvezet a második kérdéshez, amelyet a B. részben tárgyalok: jogszerűnek minősül-e a munkavállalók ilyen minősítése a közösségi jog értelmében?
29.
E kérdés, amely a munkavállalók szabad mozgása és a letelepedés szabadsága közötti elhatárolással függ össze, olyan jelentőséggel bír, amely túlmutat a csatlakozási okmány és az átmeneti intézkedések összefüggésén.
A – Igazolható-e az „új” tagállamokból származó tagok tevékenységtől való eltiltása mindaddig, amíg a foglalkoztatás vélelmét megdöntik, ami kizárja, hogy a társaságaikat bejegyezzék?
30.
Az osztrák rendszerben az „új” tagállamokból származó tagok tevékenységet nem végezhetnek, és társaságaikat nem jegyeztethetik be szabadon. Ehhez – figyelembe véve az ezeket lehetővé tevő felmentés megszerzésének nehéz feltételeit – igazolniuk kell a munkaügyi hatóság előtt, hogy nem állnak foglalkoztatási jogviszonyban. E rendszer nyíltan hátrányosan megkülönböztető jellegű, és ezért csak a Szerződés valamely rendelkezése alapján igazolható.
31.
A Bizottság arra hivatkozik, hogy mivel az intézkedések a szabad letelepedést korlátozzák, a Szerződés vonatkozó rendelkezése az EK 46. cikk, és az e rendelkezésben található igazolások egyike sem alkalmazható. Ausztria érvelése szerint az intézkedések igazolhatók a csatlakozási okmányban található, a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó eltérés alapján.
32.
A csatlakozási okmány lehetővé teszi a „régi” tagállamok, úgymint Ausztria számára, hogy hatályban tartsák az „új” tagállamokból származó munkavállalók munkavállalását szabályozó nemzeti intézkedéseket. Ezen eltérés nyilvánvalóan kivételes, és megszorítólag kell értelmezni. Nem használható a munkavállaláson kívül semmilyen más gazdasági tevékenységhez való hozzáférés szabályozására, azonban ahol a munkaerőpiac érintett, hatékonyan kell alkalmazni.
33.
Mégis mindig emlékezni kell arra, hogy az ilyen eltérés megakadályozza, hogy az „új” tagállamokból származó állampolgárok valamely alapvető szabadságukat élvezzék, és ezért a közösségi polgárságot teljes körűen gyakorolják. Különösen óvatosnak kell lenni, hogy az eltérés ne érintse a többi alapvető szabadságot. Az „új” tagállamok állampolgárai tekintetében engedélyezett eltéréseknek a más közösségi állampolgárokra nem vonatkozó, további – nevezetesen a többi alapvető szabadságot érintő – korlátozások igazolására való bármely felhasználása a legnagyobb gyanakvással kezelendő.
34.
Ha az „új” tagállamokból származó tagok a tevékenységüket az osztrák munkaerőpiacon munkavállalóként és más munkavállalókkal versenyezve végzik, Ausztriának – a csatlakozási okmány értelmében – a Szerződésen alapuló joga e tevékenység megtiltása.
35.
Ez azt feltételezi, hogy az osztrák jog alapján munkavállalóként való minősítésük a közösségi jog szerint helyes és jogszerű, ezzel a kérdéssel a B. részben foglalkozom. Ahogyan azt ott ki fogom fejteni, ha az „új” tagállamokból származó tagok valóban munkavállalók, a tevékenységük végzése szempontjából nem részesülhetnek a letelepedés szabadságában. Egyértelmű, hogy ilyen helyzetben nem kérdéses e tevékenység megtiltásának igazolhatósága, a szabad letelepedés pedig nem alkalmazható.
36.
Ha azonban az „új” tagállamokból származó tagok nem munkavállalók, és az Ausztria által alkalmazott minősítés helytelen, a szabad letelepedés alkalmazandó. Igazolás szükséges a tagok tevékenységtől való eltiltásához, azonban Ausztria nem hivatkozhat többé a csatlakozási okmány által engedélyezett módon a munkaerő-piaci szabályozásra, mivel a tagok nem munkavállalók (
15
).
37.
Míg a tagoknak valamely tevékenységet munkavállalóként vagy a szabad letelepedés alapján kell végezniük, ugyanez nem igaz társaságaik bejegyzése tekintetében. Mivel a bejegyzés valamely vállalkozás másik tagállamban való alapításának egyik állomása, az mindig a szabad letelepedéshez tartozik (
16
).
38.
A társaság bejegyzésének megakadályozása önmagában a szabad letelepedés korlátozását jelenti, amely igazolásra szorul. Ezen akadály azonban az osztrák jogszabályok szerinti azon vélelem eredménye is, amely szerint a bejegyzést kérő tag munkavállalónak minősül. Mindez igazolható-e a csatlakozási okmányban található szabad mozgás alóli eltéréssel?
39.
Ahhoz, hogy Ausztria számára továbbra is lehetséges maradjon a munkavállalás feltételeinek szabályozása, a csatlakozási okmánynak lehetővé kellene tennie az e rendelkezés végrehajtása érdekében szükséges eljárások elfogadását. Ha az „új” tagállamokból származó tagok valóban munkavállalók, a társaságuk bejegyzésének megakadályozása megfosztja őket a tevékenység végzéséhez szükséges jogi eszközöktől. E végrehajtási módszer aránytalanul, nem megfelelően, sőt önkényesen működik.
40.
A bejegyzés megakadályozása aránytalan, mivel az gátolja a jogi személy létrehozását, függetlenül bármely olyan megalapozott állítástól, amely szerint a jogi személy létrehozása az osztrák jog megkerülését jelenti. A bejegyzés megakadályozása egyszerűen azt feltételezi, hogy bármely, az „új” tagállamokból származó tagokkal rendelkező társaság ilyen rendszerben működik. Emellett az osztrák hatóságoknak látszólag lehetőségük van arra, hogy valamely meghatározott tevékenység munkavállalóként való végzését utólag állapítsák meg. (
17
) Valójában ezen értékelést megkönnyíti és alaposabbá teszi, ha a tevékenység végzése már folyamatban van.
41.
Az intézkedés azért sem tűnik megfelelőnek, mert a tagsági jogállás megváltoztatható, miután a bejegyzés lehetővé tette a tag számára a tevékenység megkezdését (
18
). Végezetül az osztrák hatóságok látszólag saját belátásuk szerint alkalmazzák a jogszabályokat, fenntartva azt egyes – úgymint az építési – ágazat számára, vélhetően politikai és gazdasági okokból, amelyek azonban a jogbiztonság, az átláthatóság és az előreláthatóság semmilyen feltételének nem felelnek meg (
19
).
42.
Röviden: a tagok megakadályozása a társaságuk bejegyeztetésében, arra tekintettel, hogy fennáll a foglalkoztatás vélelme, minden esetben a szabad letelepedés nem igazolható korlátozását jelenti. Másrészről a tagok eltiltása a tevékenység végzésétől vagy a letelepedés szabadságán kívül esik, vagy e szabadság nem igazolható korlátozását jelenti, attól függően, hogy a tagot helyesen vagy helytelenül tekintették munkavállalónak. Ezért e kérdéssel fogok foglalkozni.
B – Jogszerű-e az „új” tagállamokból származó tagok munkavállalóként történő minősítése?
43.
Jelen ügyben az „új” tagállamokból származó tagok nem végezhetik Ausztriában a tevékenységüket, mivel munkavállalónak tekintik őket. Ez a munkavállalók szabad mozgása alóli megengedett eltérésnek vagy a letelepedés szabadsága nem igazolható korlátozásának minősül.
44.
Ebben a helyzetben azon kérdés eldöntése, hogy ki tekinthető munkavállalónak, nem az osztrák jogszabályokon alapul, hanem közösségi felülvizsgálat tárgyát képezi. Csak a munkavállaló közösségi fogalmával válaszolható meg, amelyet a Bíróság a munkavállalók szabad mozgásáról szóló rendelkezések értelmezése során dolgozott ki.
45.
Mivel a munkavállalók szabad mozgása és a szabad letelepedés közötti elhatárolással van dolgunk, ezen értékelés kifejezetten kiterjed az alárendeltség fogalmára. Azon közösségi polgárok, akik valamely másik tagállamban kívánnak tevékenységet végezni, ezt vagy a munkavállalók szabad mozgásának köszönhetően munkavállalóként, vagy önálló vállalkozóként a szabad letelepedésre tekintettel tehetik meg (
20
). Ahhoz, hogy valaki önálló vállalkozó legyen, nem dolgozhat alárendeltségi viszonyban, és a tevékenység miatt viselnie kell a felelősséget (
21
). Másrészről, ha alárendeltségi viszonyban dolgoznak, munkavállalónak minősülnek (
22
).
46.
E megkülönböztetést a nemzeti jognak fenn kell tartania a munkavállalók szabad mozgásának megengedett korlátozása során. Ha a munkavállalókra vonatkozó, alkalmazandó nemzeti meghatározás túl szélesnek bizonyul, és kiterjed a szabad letelepedés jogosultjaira, akkor nem igazolható korlátozás forrásává válik. A kérdés tehát az, hogy az osztrák jog fenntartja-e a megkülönböztetést.
47.
A munkavállalóként történő minősítésnek az osztrák jogszabályok értelmében jelen ügy esetében nem feltétele az alárendeltség. Ha az „új” tagállamok állampolgárai társasági tagok vagy korlátolt felelősségű társaság kisebbségi tagjai, munkavállalónak kell tekintetni őket, ha a társaságuk számára olyan tevékenységet végeznek, amelyet „tipikusan munkaviszonyban látnak el”.
48.
E kritérium hatálya az osztrák jog értelmében szinte korlátlan. Az olyan tevékenység, amelyet foglalkoztatás keretében lehet végezni, főszabály szerint szintén végezhető önállóan is. Ezért úgy tűnik, e kritérium az osztrák társadalmi összefüggésekre és a foglalkoztatási jogviszonyban, illetőleg az önállóan végezhető tevékenységek osztrák hagyományaira épül. Nem meglepő, hogy az osztrák hatóságok, amikor e rendelkezést kötelesek alkalmazni, a legszélesebb mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek.
49.
Ennek megfelelően az „új” tagállamokból származó tagok, akik olyan tevékenységet végeznek, amelyet Ausztriában tipikusan foglalkoztatottak látnak el, az osztrák jog értelmében munkavállalónak minősülnek, függetlenül attól, hogy alárendelt viszonyban állnak-e. E minősítés biztosan magába foglalja azokat a tagokat, akik a tevékenységüket nem alárendeltségi viszonyban végzik, és akik így szabad letelepedésre lennének jogosultak.
50.
Ilyen körülmények között véleményem szerint az osztrák jogban ezen összefüggésben alkalmazott minősítés, amely szerint e személyek munkavállalók, a szabad letelepedés nem igazolható korlátozását valósítja meg.
51.
Az a tény, hogy az „új” tagállamokból származó tagok kérhetik a munkaügyi hatóságtól annak igazolását, hogy nem állnak foglalkoztatási jogviszonyban, nem releváns. Először is: önmagában az a vélelem, hogy ők munkavállalók, a szabad letelepedés olyan korlátozását jelenti, amely nem vonatkozik más közösségi állampolgárokra. Másodszor: ezen igazolás kiadásának feltétele, valamint a vélelem megdöntése szintén nem kapcsolódik az alárendeltségi viszonyhoz, és nem képes garantálni, hogy a szabad letelepedésre jogosultakra nem terjed ki.
52.
Az osztrák jogszabályok előírják a tag számára annak bizonyítását, hogy „személyesen […] döntő befolyást gyakorol” a társaság irányítására. Az a tag, aki a tevékenységét nem alárendeltségi viszonyban végzi, nem biztos, hogy érdekeltséggel rendelkezik az irányításban, és az irányítási feladatokat más tagokra ruházhatja át, míg a tevékenység kockázatát továbbra is viseli. Ezzel szemben az alárendeltségi viszony nem zárja ki az irányításra való befolyást (
23
).
IV – Végkövetkeztetések
53.
Következésképpen javasolom, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy Ausztria – mivel vélelmezi, hogy az Európai Unióhoz 2004. május 1-jén csatlakozott tagállamokból (ide nem értve Máltát és Ciprust) származó, személyegyesítő társaságok tagjai, valamint korlátolt felelősségű társaságok 25%-nál kisebb részesedéssel rendelkező tagjai foglalkoztatási jogviszonyban állnak, és e vélelem megdöntése hiányában megtiltja számukra tevékenység végzését és társaságaik bejegyeztetését – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 2003. L 236., 33. o.; a továbbiakban: csatlakozási okmány) 24. cikke, a csatlakozási okmány V., VI., VII., VIII., IX., X., XI., XII., XIII. és XIV. mellékletének (amely mind egy-egy „új” tagállamra vonatkozik) 2. pontjára hivatkozva.
(
3
)	Ausztria mellett a következő tagállamok még mindig nem teljesen nyitották meg a munkaerőpiacukat: Belgium, Dánia, Franciaország és Németország.
(
4
)	BGBl. 218/1975, legutóbb módosította: BGBl. I., 101/2005, a továbbiakban: AuslBG.
(
5
)	Az AuslBG 1. cikke (2) bekezdésének l) és m) pontja. Az „»új« tagállamok” kifejezés a továbbiakban nem vonatkozik Ciprusra és Máltára.
(
6
)	Az AuslBG 2. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontja.
(
7
)	Az AuslBG 2. cikkének (4) bekezdése.
(
8
)	Uo.
(
9
)	Uo.
(
10
)	Uo.
(
11
)	Az AuslBG 15. cikke.
(
12
)	A tárgyaláson Ausztria kijelentette, hogy egy év alatt 150 kedvező határozatot hoztak. Ezt az AuslBG alapján kiadott 100000 ausztriai munkavállalási engedéllyel kell összehasonlítani. Az elutasított kérelmek, valamint azon tagok száma, akik munkavállalóként történt minősítésüket követően nem indítottak igazolási eljárást, nem ismert.
(
13
)	Lásd a C-212/97. sz. Centros-ügyben 1999. március 9-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-1459. o.) 19. pontját.
(
14
)	Lásd a C-55/94. sz. Gebhard-ügyben 1995. november 30-án hozott ítélet (EBHT 1995., I-4165. o.) 23. pontját („A letelepedési jog […] magában foglalja […] a jogot az összes többi tagállam területén valamennyi tevékenység önálló vállalkozóként történő megkezdésére és folytatására”).
(
15
)	Nem tudom elképzelni, hogy más igazolásra hivatkozni lehetne. Ausztria az „új” tagállamok állampolgárainak védelmére is hivatkozott, hogy a nemzeti munkajog kedvezőbb rendszerétől ne essenek el, ha a munkavállalást társaságok alapításán keresztül próbálnák meg. Még ha a tevékenység végzésétől való eltiltás megfelelő védelmet jelentene is, ami kétséges, nem világos, hogy miért csupán az „új” tagállamokból származó tagokra vonatkozik, vagy – hogy kedvezőbb fényben világítsam meg – miért van szükség ilyen kiegészítő védelemre (lásd Léger főtanácsnoknak a C-168/04. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyre vonatkozó indítványának [2006. szeptember 21-i ítélet, EBHT 2006., I-9041. o.] 62. pontját a munkavállalók védelme általános alkalmazásának szükségességéről). Emellett ezen érv szintén azon feltételezésen alapul, hogy tényleg munkavállalók.
(
16
)	Lásd a 13. lábjegyzetet.
(
17
)	A C-465/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. december 13-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-11091. o.)76. pontját.
(
18
)	Például a korlátolt felelősségű társaságban 25%-nál magasabb részesedéssel rendelkező, munkavállalónak nem minősülő tagok később eladhatják részesedésük egy részét.
(
19
)	Lásd a C-177/04. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2006. március 14-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-2461. o.) 70. pontját és a C-393/06. sz. Ing. Aigner-ügyben 2008. április 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-2339. o.) 54. pontját.
(
20
)	A fentiekkel összhangban, amennyiben vállalkozást kívánnak létrehozni, mindig élvezik a szabad letelepedést, mivel azonban a társaságok bejegyzésének korlátozása nem igazolható, ezt a helyzetet itt nem szükséges elemezni.
(
21
)	Lásd a C-268/99. sz., Jany és társai ügyben 2001. november 20-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-8615. o.] 34., 70. és 71. pontját, valamint a C-337/97. sz. Meeusen-ügyben 1999. június 8-án hozott ítélet (EBHT 1999., I-3289. o.) 15. pontját.
(
22
)	Lásd a C-107/94. sz. Asscher-ügyben 1996. június 27-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-3089. o.) 25. pontját, valamint a 66/85. sz. Lawrie–Blum-ügyben 1986. július 3-án hozott ítélet (EBHT 1986., 2121. o.) 17. pontját.
(
23
)	Például egyes tagállamokban szokás, hogy a munkavállalók képviselettel rendelkeznek az irányításban.