62024TJ0131_RES
T‑131/24. sz. ügy
CR
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (ötödik tanács), 2025. július 2.
„Közszolgálat – Tisztviselők – Öregségi nyugdíj – A személyzeti szabályzat 2004. és 2014. évi reformja – A nyugdíjjogosultság‑számítás bizonyos részletszabályaira vonatkozó átmeneti intézkedések – A személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 28. cikke – Tisztviselővé kinevezett szerződéses alkalmazottak – A nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértéke – Nyugdíjkorhatár – A jogszabály hatálya – Egyenlő bánásmód”
Tisztviselők – Nyugdíjak – A nyugdíjjogosultságok számításának részletes szabályai – Az 1023/2013 rendelet átmeneti rendelkezései – A 2013. december 31‑én alkalmazásban álló ideiglenes alkalmazottakra való alkalmazhatóság – Az uniós nyugdíjrendszerben fennálló tagságukat megszakító alkalmazottakra való korlátozás – Kizártság – Az egyenlő bánásmód elvének megsértése azáltal, hogy a tagságukat megszakító alkalmazottakat a tagságukat meg nem szakító alkalmazottakkal azonos módon kezelik – Hiány
(EUSZ 13. cikk, (2) bekezdés; az 1023/2013 rendelettel módosított személyzeti szabályzat (29) preambulumbekezdése, 83. cikk, (2) bekezdés, és XIII. melléklet, 21., 22. és 28. cikk; az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 1. cikk, (1) bekezdés, és melléklet; 723/2004 tanácsi rendelet)
(lásd: 37–42., 44., 45., 108–114. pont)
Tisztviselők – Nyugdíjak – A nyugdíjjogosultságok számításának részletes szabályai – Az 1023/2013 rendelet átmeneti rendelkezései – A 2013. december 31‑én alkalmazásban álló ideiglenes alkalmazottakra való alkalmazhatóság – Az ezen időpontot követően tisztviselővé kinevezett szerződéses alkalmazottra való alkalmazhatóság – Az ilyen alkalmazottal szembeni eltérő bánásmód az e jogállást megtartó vagy ideiglenes alkalmazotti jogállásba kerülő szerződéses alkalmazotthoz képest – Az uniós nyugdíjrendszer biztosításmatematikai egyensúlyának megőrzésére irányuló célkitűzésen alapuló igazolás – Megengedhetőség – Egy másik intézmény által követett gyakorlatra való hivatkozás – Hatás hiánya
(EUMSZ 310. cikk és EUMSZ 317. cikk; az 1023/2013 rendelettel módosított személyzeti szabályzat 77. cikke és XIII. melléklete, 21., 22. és 28. cikk; az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 39. cikk, (1) bekezdés, 83. cikk, (2) bekezdés, és 109. cikk, (1) bekezdés, valamint melléklet, 1. cikk, (1) bekezdés; 1023/2013 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (13) preambulumbekezdés)
(lásd: 47–66., 77–88., 91–104. pont)
Tisztviselői kereset – Jogalapok – Az egyenlő bánásmód elvének megsértésére vonatkozó jogalap – A személyzeti szabályzat rendszeréből egy új rendszerbe való méltányos átmenet biztosítása érdekében előírt átmeneti szabályok megkérdőjelezése – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok
(lásd: 69–73. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék, amely előtt CR, az Európai Bizottság volt tisztviselője keresetet indított ezen intézménynek a felperes öregségi nyugdíjra való jogosultságát megállapító határozata (a továbbiakban: megtámadott határozat) ellen, elutasítja e keresetet, és egyértelművé teszi az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) XIII. mellékletében előírt, a nyugdíjjogosultság kiszámításának egyes módjaira vonatkozó átmeneti intézkedések alkalmazását.
A felperes 2012 júniusában lépett a Bizottság szolgálatába szerződéses alkalmazottként. 2015 augusztusában tisztviselővé nevezték ki.
Időközben a személyzeti szabályzat és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 2014‑ben bekövetkezett reformja (
1
) egyrészt a nyugdíjjogosultság megszerzésének új, a korábbi 1,9%‑os mértéknél kedvezőtlenebb, 1,8%‑os mértékét vezette be, másrészt a korábbi 63 év helyett 66 évben rögzítette a nyugdíjkorhatárt.
2023 májusában a Bizottság Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatala (PMO) elfogadta a megtámadott határozatot, többek között a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének a tisztviselővé kinevezett szerződéses alkalmazottak tekintetében a nyugdíjjogosultság megszerzésének éves mértékére és nyugdíjkorhatárára vonatkozó 28. cikkét alkalmazva. A PMO jelezte a felperesnek, hogy 2023. július 1‑jétől, 66 éves korától öregségi nyugdíjra jogosult. A PMO azt is közölte vele, hogy a szerződéses alkalmazotti tevékenységi időszaka tekintetében a nyugdíjjogosultsága megszerzésének éves mértéke 1,9% volt, a tisztviselőként folytatott tevékenységi időszaka tekintetében ez az éves mérték 1,8% volt.
A Bizottság által elutasított panaszában a felperes arra hivatkozott, hogy a szóban forgó cikk nem alkalmazható a helyzetére, tekintettel az Európai Unió intézményeinek nyugdíjrendszerében (a továbbiakban: EUPIR) fennálló folyamatos tagságára és járulékfizetésére. A felperes arra kérte a PMO‑t, hogy vizsgálja felül a megtámadott határozatot oly módon, hogy a nyugdíjkorhatárát 63 évben állapítsák meg, és hogy a teljes pályafutása tekintetében 1,9%‑os éves szerzési arányt alkalmazzanak rá. Egyébiránt, mivel 66 éves koráig hivatalban maradt, és úgy vélte, hogy nyugdíjkorhatárát 63 évben kellett volna megállapítani, a felperes kérte utolsó alapilletményének 2,5%‑os emelését minden egyes, 63 éves kora után ledolgozott év után.
A Törvényszék álláspontja
A Törvényszék először is megállapítja, hogy annak meghatározásához, hogy a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 28. cikke alkalmazható‑e, kizárólag annak van jelentősége, hogy az e cikkben meghatározott feltételek teljesülnek‑e.
A személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 28. cikke két különálló és kumulatív feltételt ír elő. Az első feltétel az alkalmazottként legkésőbb 2004. május 1‑jén vagy 2014. január 1‑jén történő szolgálatba lépésen alapul, mivel ezen időpontok egyikében ezen alkalmazottnak szerződéses jogviszonyban kellett állnia. A második feltétel az említett alkalmazott tisztviselővé történő, szükségszerűen a szolgálatba lépését követő kinevezése, mivel a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 28. cikkének szövege szerint e kinevezésre 2004. május 1‑jét „követően” vagy 2014. január 1‑jét „követően” kerül sor.
Az említett cikk alkalmazhatóságának kizárólag azokra az alkalmazottakra való korlátozása, akik az EUINYR‑ben fennálló tagságukat megszakították, ahogyan azt a felperes állítja, nem következik a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 28. cikkének egyértelmű szövegéből. A felperes álláspontjának elfogadása így a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 28. cikke hatályának olyan feltétel hozzáadásával történő korlátozását vonná maga után, amelyet az uniós jogalkotó nem írt elő.
Márpedig amennyiben az uniós jog valamely rendelkezésének értelme magából a rendelkezés szövegéből egyértelműen kitűnik, az uniós bíróság nem térhet el ettől a szövegtől. Így annak megállapítása, hogy a személyzeti szabályzat valamely rendelkezésének alkalmazása az e rendelkezésben meghatározottól eltérő feltételtől függ, e rendelkezés contra legem értelmezésének minősül, így az ilyen értelmezés nem fogadható el. Az uniós bíróság ugyanis az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében foglalt intézményi egyensúly és hatáskörmegosztás elvére tekintettel nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy jelenleg nem létező feltétel hozzáadásával eltérjen a személyzeti szabályzat olyan rendelkezésétől, mint annak XIII. mellékletének 28. cikke.
A Törvényszék megjegyzi, hogy e következtetést nem cáfolja sem a Bíróság, sem a Törvényszék ítélkezési gyakorlata. E két bíróság soha nem kívánta megkérdőjelezni az uniós jogalkotó döntéseit, és módosítani a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 28. cikkének hatályát azáltal, hogy ez utóbbit kizárólag azon ideiglenes vagy szerződéses alkalmazottak számára tartotta fenn, akik 2004. május 1‑jén vagy 2014. január 1‑jén szerződéses jogviszonyban álltak, és akiknek az EUINYR‑ben való tagsága a tisztviselővé való kinevezésüket megelőzően megszakadt.
Másodszor, az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartását illetően a Törvényszék úgy véli, hogy egyrészt a rendelkezésére álló széles mérlegelési jogkörre tekintettel az uniós jogalkotó tekinthette úgy, hogy a 2004. május 1‑jét vagy 2014. január 1‑jét követően kinevezett tisztviselők eltérő bánásmódban részesülnek, mint amelyben akkor részesülhettek volna, ha legalább tíz évig megőrzik ideiglenes alkalmazotti vagy szerződéses alkalmazotti jogállásukat. A 2004. és 2014. évi reformoknak az uniós költségvetésre gyakorolt általános hatása ugyanis szükségszerűen jelentősebb a tisztviselők nyugdíja tekintetében, mint az egyéb alkalmazottak nyugdíja tekintetében. Ez az érvelés az EUINYR biztosításmatematikai egyensúlyának megőrzésére irányuló célkitűzést követi, anélkül hogy sérülnének az alkalmazásban álló személyi állomány szerzett jogai és jogos elvárásai, amely kiegészíti a nehéz társadalmi‑gazdasági környezetben fennálló költségvetési fegyelem és a költségvetések konszolidációjának általánosabb célkitűzéseit.
Továbbá a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 28. cikkének rendelkezéseiből nem vezethető le semmilyen önkényes vagy nyilvánvalóan nem megfelelő különbségtétel az uniós jogalkotó által követett, az érintett tisztviselők szerzett jogainak és jogos elvárásainak védelmére irányuló célkitűzéshez képest, mivel a személyi állomány 2004. május 1‑jén vagy 2014. január 1‑jén alkalmazásban álló többi tagjához hasonlóan tiszteletben tartják szerzett jogaikat és jogos elvárásaikat.
Másrészt a helyzetük összehasonlíthatóságának vizsgálata során nincs jelentősége annak, hogy e tisztviselők esetében az EUINYR‑ben való tagságuk a kinevezésüket megelőzően megszakadt‑e, vagy sem. Ez a körülmény ugyanis az alkalmazottként eltöltött szolgálati idejükre vonatkozik, míg a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 28. cikke rendelkezéseinek alkalmazása a tisztviselővé való kinevezésüktől függ. Így ez a körülmény a gyakorlatban legfeljebb azt jelenti, hogy az a tisztviselő, aki a kinevezése előtt megszakította a tagságát és ezzel összefüggésben az EUINYR‑be való befizetéseit, az alkalmazottként eltöltött szolgálati időszakára vonatkozóan kevesebb szolgálati évet számolhat el, mint ha tagsága nem szakadt volna meg.
(
1
)	Az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeknek a módosításáról szóló, 2013. október 22‑i 1023/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 287., 15. o.) 2013. november 1‑jén lépett hatályba, és a jelen ügyben releváns rendelkezések tekintetében 2014. január 1. óta alkalmazandó.