Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 16.(1)
C‑23/25. sz. [Sutuska](i) ügy
AS
kontra
Bank Millennium S.A.
(a
Sąd Okręgowy w Warszawie [varsói regionális bíróság, Lengyelország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – 93/13/EGK irányelv – A 6. cikk (1) bekezdése – A 7. cikk (1) bekezdése – Valamely feltétel tisztességtelen jellege megállapításának hatásai – A szerződés semmissége – Érvénytelen kölcsönszerződés biztosítékaként
kötött biztosítási szerződések – A szerződésben kikötött összegek visszatérítését és a késedelmi kamatok megfizetését meghaladó követelések érvényesítésére vonatkozó lehetőség – A biztosítási díjak visszatérítéséhez való fogyasztói jog – A hitelező vagy a hitelfelvevő kockázatait fedező biztosítási szerződések – Arányosság ”
I.      Bevezetés
1.        A jelen ügy a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv(2) értelmében vett tisztességtelen feltételeket tartalmazó fogyasztói szerződés semmisnek nyilvánításának következményeire vonatkozik.
2.        A kérdést előterjesztő bíróság, a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) semmisnek nyilvánított egy fogyasztó és bank között létrejött jelzálogkölcsön‑szerződést, mivel megállapította, hogy az tisztességtelen feltételeket tartalmaz.
E bíróságnak most azt kell eldöntenie, hogy a bank köteles‑e visszatéríteni a fogyasztónak azokat az összegeket, amelyeket a fogyasztó azon biztosítási szerződések alapján fizetett, amelyek megkötését a kölcsönszerződés létrejöttekor a bank előírta számára.
II.    Az alapeljárás háttere, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
3.        2007. március 14‑én AS, a hitelfelvevő, aki egyben az alapeljárás felperese, a Bank Millenniummal, az alapeljárás alperesével svájci frankhoz indexált hosszú lejáratú jelzálogkölcsön‑szerződést kötött.
4.        A szerződés tartalmazott egy olyan feltételt, amely előírta, hogy a kölcsön törlesztőrészleteit lengyel zlotyban (PLN) kell megfizetni azt követően, hogy azokat a fizetés napján érvényes, a bank devizaárfolyam‑táblázata szerinti svájci frank eladási árfolyamán átváltják. A kérdést előterjesztő bíróság tisztességtelen jellegűnek ítélte a devizaárfolyammal kapcsolatos feltételt, és így 2025. január 16‑i részítéletében a szerződés egészét semmisnek nyilvánította. A nemzeti jog szerint a szerződés érvénytelensége esetén a szerződő felek kötelesek visszatéríteni a szerződés alapján kapott minden előnyt.
5.        A kölcsön törlesztőrészleteinek visszafizetésén túl AS 15 108,15 PLN (hozzávetőleg 3573 EUR) összeget követel, amely a kölcsönszerződéshez kapcsolódó négy biztosítási szerződés alapján fizetett díjaknak felel meg.
6.        Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint e szerződések a következők voltak:
(i) az alacsony önerőre vonatkozó biztosítás,(3) (ii) az áthidaló biztosítás,(4) (iii) az ingatlanbiztosítás és (iv) az életbiztosítás voltak.
7.        A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az előtte folyamatban lévő eljárásban nem volt vitatott, hogy a banknak vissza kell térítenie a hitelfelvevő részére a saját kockázatát fedező biztosítások, nevezetesen az alacsony önerőre vonatkozó és az áthidaló biztosítások után befizetett díjak összegét.
8.        Vitás kérdés azonban, hogy a hitelfelvevő visszakövetelheti‑e a saját kockázatát fedező biztosítások, nevezetesen az ingatlan‑ és az életbiztosítás után fizetett díjakat.
9.        Ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, a nemzeti ítélkezési gyakorlatban az az uralkodó álláspont, hogy a banknak nem kell megtérítenie a hitelfelvevő részére az utóbbi típusú biztosítási díjakat, mivel ezek a szerződések nem szorosan kapcsolódnak a kölcsönszerződéshez, még akkor sem, ha a bankra ruházzák át az e biztosítási szerződésekből származó jogokat. A kérdést előterjesztő bíróság érvelése szerint a hitelfelvevő (az ingatlanbiztosítás) és örökösei (életbiztosítás) maradnak a biztosítási szerződések tényleges kedvezményezettjei; amennyiben a biztosítási összeg meghaladja a bank felé fennálló tartozást, a többletet az ingatlanbiztosítás esetében közvetlenül a hitelfelvevőnek, az életbiztosítás esetében pedig a többi kedvezményezettnek kell kifizetni.
10.      Ez az értelmezés – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság kifejti – azon a tényen alapul, hogy a kölcsönszerződés a hitelfelvevőt csak biztosíték nyújtására kötelezi; nem rója rá a biztosítási díjak megfizetésének kötelezettségét. Ez a kötelezettség magukból a biztosítási szerződésekből, valamint az 1964. április 23‑i ustawa –
Kodeks cywilny (a polgári törvénykönyvről szóló törvény,
Dz. U. 16. sz., poz. 93.)
alapügyben alkalmazandó változatának az ingatlan‑ és életbiztosítást szabályozó vonatkozó rendelkezéseiből ered. Következésképpen a kölcsönszerződés, az ingatlanbiztosítási szerződés és az életbiztosítási szerződés egymástól független jogviszonyok. A kölcsönszerződés semmisségének megállapításával a biztosítási szerződések nem válnak érvénytelenné; csupán az azokhoz kapcsolódó biztosítéki mechanizmusok, nevezetesen az ingatlanbiztosításból eredő követelésnek a bankra történő engedményezése és a banknak az életbiztosítási szerződés biztosítási összegének kedvezményezettjeként való kijelölése válik hatálytalanná. A hitelfelvevő ezért továbbra is jogosult az ingatlanbiztosítási szerződés szerinti kártérítésre, az örökösök pedig megtartják az életbiztosítási szerződésből származó esetleges juttatásokat.
11.      A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy amennyiben a biztosítási szerződést érvénytelennek nyilvánítanák, a hitelfelvevő a kölcsönszerződés megkötésének napjától kezdve biztosítás nélkül maradna, ami olyan helyzet, amelyet a bíróságok nem szívesen idéznek elő. Ráadásul, mivel a díjak tényleges kedvezményezettjei a hitelfelvevő vagy örökösei, a díjak visszatérítésére irányuló bármely követelést a biztosítótársasággal szemben kell érvényesíteni, nem pedig a bankkal szemben. Ebben az összefüggésben a bank csupán közvetítőként jár el: beszedi a díjakat a hitelfelvevőtől, és továbbítja azokat a biztosítónak anélkül, hogy bármilyen haszonra szert tenne. Ez ellentétben áll a bank saját kockázatát fedező biztosításával (az áthidaló és az alacsony önerőre vonatkozó biztosítási szerződésekkel), ahol a bank a szerződő fél és az egyedüli kedvezményezett, így e díjak visszatérítése külön kérdésnek minősül.
12.      A nemzeti jognak a nemzeti ítélkezési gyakorlatban uralkodó értelmezése ellenére a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a kölcsönszerződést érvénytelenítő határozatot követően a szóban forgó díjak visszatérítésére vonatkozó követelés érvényesítésének a fogyasztótól való megvonása összeegyeztethető‑e a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével és 7. cikkének (1) bekezdésével.
13.      A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban egy tisztességtelennek minősített szerződési feltételt főszabály szerint úgy kell tekinteni, mint amely nem is létezett, úgyhogy a fogyasztóra nézve nem fejthet ki joghatást.(5)
14.      Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság felveti a kérdést, hogy a kölcsönszerződés érvénytelensége az ahhoz kapcsolódó biztosítási díjak visszatérítését is maga után vonja‑e. E bíróság kétségeit fejezi ki az ilyen megoldás arányosságát illetően. Véleménye szerint a helyesebb értelmezés az lenne, hogy a kölcsönszerződés érvénytelensége nem teszi érvénytelenné magukat a biztosítási szerződéseket, hanem csupán hatálytalanítja az azokhoz kapcsolódó biztosítéki mechanizmusokat (az ingatlanbiztosításból eredő követelés engedményezését és a banknak az életbiztosításból eredő összeg kedvezményezettjeként való kijelölését).
15.      A kérdést előterjesztő bíróság, mivel kétségei vannak a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv fent említett rendelkezéseinek helyes értelmezésével kapcsolatban, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A bank által egy fogyasztóval kötött kölcsönszerződés egészét érintő semmisség amiatt történő megállapításának összefüggésében, hogy a szerződés az abban foglalt tisztességtelen feltételek kihagyását követően nem maradhat fenn, úgy kell‑e értelmezni a [tisztességtelen feltételekről szóló irányelv] 6. cikkének (1) bekezdését és 7. cikkének (1) bekezdését, valamint a tényleges érvényesülés és az arányosság elvét, hogy azokkal ellentétes a nemzeti jogszabály olyan bírósági értelmezése, amely szerint:
–        a bank köteles megtéríteni a fogyasztó részére a bank kockázatának biztosításával kapcsolatban – így például az alacsony önerőre vonatkozó biztosítással és az áthidaló biztosítással kapcsolatban – a fogyasztó által viselt költségeket,
–        a bank nem köteles megtéríteni a fogyasztó részére a kölcsön visszafizetésének biztosítékát érintő kockázat biztosításával kapcsolatban – így például az ingatlan‑ és életbiztosítással kapcsolatban – a fogyasztó által viselt költségeket?”
16.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be AS, a Bank Millennium, a lengyel és a portugál kormány, valamint az Európai Bizottság.
17.      2026. január 22‑én tárgyalást tartottak, amelynek során a Bank Millennium, a lengyel kormány és a Bizottság szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
III. Elemzés
18.      A jelen ügy egy hosszú ítéletsorozatot követ, amely ítéletekben a Bíróság a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv alapján értelmezte a svájci frankhoz indexált kölcsönszerződések érvénytelenné nyilvánításának joghatásait.
19.      Mindazonáltal a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem egy új kérdést vet fel a jelzálogkölcsön‑szerződés érvénytelenné nyilvánításának az ahhoz kapcsolódó különböző biztosítási szerződésekre gyakorolt hatásait illetően, amely kérdéssel a Bíróság ítélkezési gyakorlata még nem foglalkozott.
20.      Az alapeljárás felperesének álláspontja szerint minden olyan biztosítási díjat, amelyet a fogyasztó egy később – az abban foglalt tisztességtelen feltétel miatt – semmisnek nyilvánított kölcsönszerződés teljesítése során fizetett, vissza kell téríteni, mivel azokat egy érvénytelen kölcsönszerződéssel összefüggésben fizették, és ezért azok jogalap nélküliek voltak.
21.      Ezzel szemben a Bank Millennium, a lengyel és a portugál kormány, valamint a Bizottság azzal érvel, hogy az alacsony önerőre vonatkozó és az áthidaló biztosítások esetével ellentétben a hitelfelvevőnek az ingatlan‑ és életbiztosítási díjak fizetésére vonatkozó kötelezettsége nem a kölcsönszerződés rendelkezéseiből, hanem maguknak a biztosítási szerződéseknek a feltételeiből ered. Következésképpen a kölcsönszerződés érvénytelensége nem eredményezi az ingatlan‑ és életbiztosítási szerződések érvénytelenségét, hanem csupán a biztosítási szerződésekből származó követelések bankra történő engedményezését teszi hatálytalanná.
22.      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak megerősítésére kéri a Bíróságot, hogy a nemzeti jog olyan értelmezése, amely a hitelfelvevőt feljogosítja az alacsony önerőre vonatkozó és az áthidaló biztosításért fizetett díjak visszatérítésének követelésére, az ingatlan‑ és életbiztosításért fizetett díjak visszatérítésének követelésére azonban nem, megengedett‑e a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv alapján.
23.      E kérdés megválaszolása érdekében először röviden felidézem a vonatkozó ítélkezési gyakorlatot (A), majd ismertetem véleményemet e konkrét helyzetről (B).
A.      A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata
24.      Amint azt a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv 6. cikkének (1) bekezdése kifejezetten előírja, és a Bíróság ítélkezési gyakorlata tovább pontosítja, amennyiben a bíróság megállapítja, hogy a fogyasztói szerződésben szereplő feltétel tisztességtelen, az a feltétel nem jelent kötelezettséget a fogyasztóra nézve.(6)
25.      Bár főszabály szerint a tagállamok feladata meghatározni, hogy milyen jogi következményekkel jár egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegének megállapítása,(7) a Bíróság egyértelművé tette, hogy a nemzeti bíróságok kötelesek elhagyni a tisztességtelen feltételt a szerződésből, és azt nem helyettesíthetik sem a felek szándékának olyan értelmezésével, amely a szerződés semmisségének elkerülésére irányul, sem a nemzeti jog valamely diszpozitív rendelkezésével.(8) Ezért abban az esetben, ha a szerződés a tisztességtelen feltétel elhagyásával nem teljesíthető, a nemzeti bíróságok kötelesek a szerződést teljes egészében semmisnek nyilvánítani. Pontosan ez történt a jelen ügyben is, mivel a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a szerződés a tisztességtelen feltétel nélkül nem teljesíthető, és ezért a szerződést teljes egészében semmisnek nyilvánította. A nemzeti bíróság ezen megállapítását nem vitatták.
26.      Ezenfelül, bár a szerződés semmisségének megállapításából eredő jogkövetkezmények főszabály szerint szintén a nemzeti jog hatálya alá tartoznak, ezeknek a következményeknek összeegyeztethetőnek kell lenniük az uniós joggal és különösen a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv céljaival.(9)
27.      E tekintetben a Bíróság megállapította, hogy az említett irányelvet átültető nemzeti jogszabályoknak különösen két cél elérését kell elősegíteniük.
28.      Először is, a nemzeti jognak lehetővé kell tennie azon jogi és ténybeli helyzet helyreállítását, amelyben a fogyasztó ezen tisztességtelen feltétel hiányában találná magát; többek között azzal, hogy a fogyasztó számára biztosítja az eladó vagy szolgáltató által az említett tisztességtelen feltétel alapján a fogyasztó kárára jogosulatlanul szerzett előnyök visszatérítéséhez való jogot.(10) Hasonló visszafizetési kötelezettséget kell elismerni, amennyiben a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött szerződés kikötéseinek tisztességtelen jellege nemcsak e feltételek semmisségét, hanem e szerződés teljes egészének érvénytelenségét is maga után vonja.(11)
29.      Másodszor, a nemzeti jog nem veszélyeztetheti a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv által elérni kívánt visszatartó hatást. Ez a célkitűzés általánosabb jellegű, és arra irányul, hogy visszatartsa az eladókat vagy szolgáltatókat attól, hogy a fogyasztókkal kötött szerződésekben tisztességtelen feltételeket alkalmazzanak.(12)
30.      A Bank M ítéletből – amelyre a jelen eljárásban részt vevők hivatkoznak – a Bíróság az alábbiak szerint foglalta össze az ítélkezési gyakorlatot: „a jelzáloghitel‑szerződések tisztességtelen feltételek megléte miatti semmisségének gyakorlati következményeire vonatkozó nemzeti szabályok uniós joggal való összeegyeztethetősége attól a kérdéstől függ, hogy e szabályok egyrészt lehetővé teszik‑e a fogyasztó azon jogi és ténybeli helyzetének helyreállítását, amelyben akkor lett volna, ha nem köti meg e szerződést, másrészt nem veszélyeztetik‑e a [tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv] által elérni kívánt visszatartó hatást”.(13)
31.      Ami azon helyzet jogi és ténybeli helyreállítását illeti, amelyben a fogyasztó akkor lett volna, ha a szerződés nem tartalmazott volna tisztességtelen feltételt, az ítélkezési gyakorlatból egyértelműen kitűnik, hogy a fogyasztóknak jogosultsággal kell rendelkezniük legalább az e szerződés teljesítése címén megfizetett havi törlesztőrészletek és költségek visszatérítésére, valamint a felszólítástól számított törvényes késedelmi kamatok megfizetésére.(14) Ezenkívül a Bank M ítéletben a Bíróság általános jelleggel megállapította, hogy nem tűnik úgy, hogy a megfizetett havi törlesztőrészletek és az e szerződés teljesítése címén fizetett költségek visszatérítésén túlmenő követelések veszélyeztetnék a tisztességtelen feltételekről szóló irányelv két célkitűzését.(15) A Bíróság azonban még nem vizsgálta a fogyasztók azon jogát, hogy a jelzálogkölcsön‑szerződéshez kapcsolódó biztosítási szerződések alapján teljesített kifizetések visszatérítését követeljék.
32.      Véleményem szerint a jelen ügyben szóban forgó négy biztosítási típusú kifizetés visszatérítésére irányuló követelések elfogadása nem veszélyeztetné, hanem inkább elősegítené mind a hitelfelvevőnek a semmisnek nyilvánított szerződés megkötését megelőző helyzetének helyreállítását célzó célkitűzést, mind a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv által elérni kívánt visszatartó hatást.
33.      Mindazonáltal a Bíróság azt is megállapította, hogy a nemzeti jog értékelésekor a nemzeti bíróságoknak figyelembe kell venniük az arányosság elvét. Ez azt jelenti, hogy még ha igaz is, hogy a négy biztosítási típusú befizetés visszatérítése hozzájárulhat a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv célkitűzéseihez, a nemzeti jog nem lépheti túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.(16)
34.      Ennek fényében a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra utaló határozatában kifejtette, hogy aránytalannak minősülhet, ha a fogyasztóknak lehetőséget biztosítanak az ingatlan‑ és életbiztosítással kapcsolatban befizetett összegek visszatérítésének követelésére. Egy ilyen érv az uralkodó nemzeti ítélkezési gyakorlat fenntartása mellett szólna, amely kizárja, hogy a hitelfelvevő az ingatlan‑ és életbiztosítási szerződések alapján befizetett díjak visszatérítését követelje, még akkor is, ha e biztosítási szerződések megkötése a kölcsönszerződés feltétele volt, amelyet semmisnek nyilvánítottak, mert tisztességtelen feltételt tartalmazott. A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint a helyesebb értelmezés az, hogy a kölcsönszerződés érvénytelensége nem érvényteleníti magukat a biztosítási szerződéseket, hanem csupán hatálytalanná teszi az azokhoz kapcsolódó biztosítéki mechanizmusokat (azaz az ingatlanbiztosításból eredő követelés engedményezését és a banknak az életbiztosításból eredő összeg kedvezményezettjeként való kijelölését). Egy ilyen értelmezés szerint a hitelfelvevő továbbra is mindkét biztosítási szerződés hatálya alá tartozna, és ezért nem igényelhetné a szerződésekért fizetett díjak visszatérítését.
B.      A jelen ügy értékelése
35.      A Bíróság fent említett ítélkezési gyakorlata arra enged következtetni, hogy a bank főszabály szerint köteles visszatéríteni a hitelfelvevő által egy olyan szerződéssel kapcsolatban teljesített összes kifizetést, amelyet később semmisnek nyilvánítottak, mert tisztességtelen feltételeket tartalmazott.
36.      Amint azt
fentebb már megjegyeztem, a hitelfelvevő által az első két biztosítási típus, nevezetesen az alacsony önerőre vonatkozó és az áthidaló biztosítás kapcsán teljesített kifizetések szorosan összefonódnak magával a kölcsönszerződéssel.
37.      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint, valamint a kérdést előterjesztő bíróság értelmezése szerint vitathatatlannak tűnik, hogy a banknak vissza kell térítenie a fogyasztó részére a bank saját kockázatait fedező két biztosítási szerződés után befizetett díjakat. Valóban elmondható, hogy ezek a biztosítási szerződések elválaszthatatlanok az érvénytelennek nyilvánított szerződéstől, mivel a jelzálogkölcsön‑szerződés nélkül nem léteznének; a szerződő fél a bank, nem a hitelfelvevő, és a kifizetések tekintetében a bank az egyedüli kedvezményezett.
38.      A Bíróságnak nincs oka e tekintetben nem egyetérteni a kérdést előterjesztő bírósággal, és ennek megfelelően kell a kérdés első részére válaszolnia.
39.      Ezért a további értékelést igénylő két kifizetés az ingatlan‑ és az életbiztosítási szerződések alapján fizetett díjakra vonatkozik, amelyek tekintetében úgy tűnik, hogy az uralkodó nemzeti ítélkezési gyakorlat megfosztja a hitelfelvevőket a visszatérítés követelésének jogától.
40.      Először is emlékeztetni kell arra, hogy a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv – amely egy minimum harmonizációs eszköz –(17) a tagállamokra bízza a fogyasztóknak a fogyasztói szerződésekben foglalt tisztességtelen szerződési feltételekkel szembeni védelmére vonatkozó részletes szabályok elfogadását. Ebben az értelemben a tagállamoknak mérlegelési jogkörük van, és különböző jogi megoldásokat alkalmazhatnak annak biztosítására, hogy a hitelfelvevő olyan helyzetbe kerüljön, amelyben a tisztességtelen feltétel hiányában lett volna, és amelyek visszatartják az eladókat vagy szolgáltatókat attól, hogy a fogyasztókkal kötött szerződésekben tisztességtelen feltételeket alkalmazzanak. A tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv csupán azt írja elő, hogy legalább e két célkitűzésnek eleget kell tenni.
41.      Ebben az értelemben a nemzeti bíróság – és nem az Európai Bíróság – van a legjobb helyzetben annak megállapítására, hogy a nemzeti jogrend egészének összefüggésében értékelve a nemzeti jog szabályai alkalmasak‑e a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv céljainak eléréséhez, és szükségesek‑e ahhoz.
42.      Ennek megfelelően a Bíróság csupán iránymutatást adhat a nemzeti bíróságnak arra vonatkozóan, hogy mit kell figyelembe vennie egy ilyen értékelés során.
43.      Így a jelen ügyben javasolni fogok néhány olyan elemet, amely releváns lehet a kérdést előterjesztő bíróság számára annak eldöntéséhez, hogy felül kell‑e bírálni a nemzeti jog uralkodó értelmezését, amely szerint az alapeljárás felperese nem jogosult az ingatlan‑ és életbiztosítási szerződések alapján fizetett díjak visszatérítését követelni, még akkor sem, ha e szerződések megkötése a jelzálogkölcsön‑szerződés feltétele volt, amelyet semmisnek nyilvánítottak, mert tisztességtelen feltételt tartalmazott.
44.      E két biztosítási szerződés egyrészt fedezi a banknak azokat a kockázatait, amelyek a jelzáloggal terhelt ingatlan megrongálódása vagy a hitelfelvevő halála esetén merülnek fel, másrészt viszont fedezi a hitelfelvevőnek a hiteltől függetlenül viselt bizonyos kockázatait is. A tárgyaláson részt vevő valamennyi fél, valamint a kérdést előterjesztő bíróság(18) egyetértett abban, hogy e biztosítási szerződéseknek kettős funkciója van.
45.      E két biztosítási szerződés kettős funkciója miatt az azokhoz kapcsolódó befizetéseket úgy is lehet értelmezni, hogy azok elválaszthatatlanul kapcsolódnak a jelzálogkölcsön‑szerződéshez, és úgy is, hogy
függetlenek attól.
46.      Egyrészt kijelenthető, hogy a hitelfelvevő csak azért kötötte meg ezeket a biztosítási szerződéseket, mert azok a hitel felvételének feltételeit képezték.(19) Ezen értelmezés szerint az e szerződésekkel kapcsolatos kifizetések visszatérítése szükségesnek tekinthető ahhoz, hogy visszaállítsák a hitelfelvevőnek a szerződés megkötése előtti helyzetét, mivel a hitelfelvevőnek a kölcsönszerződés létrejötte előtt nem volt kötelezettsége ilyen kifizetések teljesítésére.
47.      Továbbá az azon kölcsönszerződéshez kapcsolódó biztosítási szerződések alapján fizetett összegek visszatérítésének megkövetelése, amelyek tekintetében megállapították, hogy tisztességtelen feltételeket tartalmaznak, jól szolgálhatja a tisztességtelen feltételekről szóló irányelv által elérni kívánt visszatartó hatást.
48.      Ezek az érvek azt a megállapítást támasztják alá, hogy a fogyasztóknak joguk van az e biztosítási szerződésekért befizetett díjak visszatérítését követelni.
49.      Másrészt a Bíróság ítélkezési gyakorlata főszabály szerint megköveteli „azon előnyök [visszatérítését], amelyeket az eladó vagy szolgáltató az említett tisztességtelen feltétel alapján, a fogyasztó kárára jogosulatlanul szerzett meg”.(20)
50.      A jelen ügyben, mivel a szóban forgó díjak élet‑ és ingatlanbiztosítási szerződésekhez kapcsolódnak, amelyek mindegyike a fogyasztó javát szolgálja, azok önmagukban nincsenek a fogyasztó hátrányára. Először is, amint azt a tárgyaláson is megerősítették, AS szabadon választhatta meg azt a biztosítótársaságot, amelynél a biztosítási szerződéseket megkötötte. Másodszor, az alapeljárásban nem volt vitatott, hogy a biztosítási szerződéseket megfelelően teljesítették; a biztosító hatékony garanciát nyújtott a fogyasztó vagyonára és személyére vonatkozóan, olyan kockázatokat fedezve, mint a tűz, az árvíz, a halál, a rokkantság stb. Még ha nem is következett be biztosítási esemény, a biztosító a mérlegében viselte a kockázatot, fenntartotta a szükséges tartalékokat, és tényleges költségeket vállalt a potenciális kockázat fedezésére szolgáló viszontbiztosítás megkötése során. A biztosítási szerződések teljes időtartama alatt a biztosító „kockázatot vállalt”, folyamatos védelmet és azonnali pénzügyi biztonságot nyújtva a fogyasztónak. Mivel a díjak a vállalt kockázatokért járó jogos ellenértéket képezték, azok megfizetése olyan szolgáltatást jelent, amelyet ténylegesen nyújtottak, és amelynek ára gazdaságilag megalapozott volt.
51.      Ezért az említett díjak visszatérítésére irányuló bármely követelés nem csupán utólagos, hanem egy ilyen, nem vitatott szolgáltatásnyújtással összefüggésben nehezen is értékelhető. Valóban elmondható, hogy az alapeljárásban fennálló körülmények között az ingatlan‑ és életbiztosítási szerződésekkel kapcsolatos visszatérítés túlmutat azon, hogy egyszerűen visszaállítsák azt a helyzetet, amelyben a fogyasztó a tisztességtelen feltétel hiányában lett volna; valójában ingyenes biztosítási fedezetet biztosítana a fogyasztónak, személyes költségek nélkül.
52.      Igaz, hogy az
Európai Unió politikáiban az EUMSZ 169. cikk és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 38. cikke előírja, hogy az eladókhoz vagy szolgáltatókhoz képest hátrányos helyzetben lévő fogyasztók számára magas szintű védelmet kell biztosítani, mivel úgy kell tekinteni, hogy a fogyasztók a másik szerződő félnél kevésbé tájékozottak, gazdaságilag gyengébbek és jogi szempontból kevésbé tapasztaltak.(21) Az is igaz azonban, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a fogyasztóvédelem nem abszolút.(22)
53.      E tekintetben, még ha a szóban forgó ingatlan‑ és életbiztosítási szerződések a bank számára is előnyösek,(23) ezek az előnyök nem magából a tisztességtelen feltételből erednek. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a tisztességtelen feltételekről szóló irányelv célja nem az, hogy semmissé nyilvánítsa a tisztességtelen feltételeket tartalmazó valamennyi szerződéses megállapodást, hanem az, hogy egyensúlyt teremtsen a szerződő felek jogai és kötelezettségei között, helyreállítva azok egyenlőségét.(24)
54.      Így azoknak a nemzeti szabályoknak, amelyek célja azon helyzet visszaállítása, amelyben a fogyasztó a tisztességtelen feltétel hiányában lett volna, nem kell túllépniük a tisztességtelen feltételekről szóló irányelv ezen elsődleges céljának eléréséhez szükséges mértéken, és aránytalan terhet róni a bankokra. Ha a mérleg nyelve túlságosan a másik irányba
lendül, az veszélyeztetheti a pénzügyi piac stabilitását, amely eredmény ellentétes lenne a tisztességtelen feltételekről szóló irányelv célkitűzéseivel.
55.      E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy a bank‑ és pénzügyi rendszer stabilitásának biztosítására, valamint a rendszerszintű kockázat elkerülésére irányuló célkitűzések az Unió által elérni kívánt általános érdekűnek minősülnek.(25)
56.      Ezek a célok általános érdekűek, és alkotmányos alapokon nyugszanak az EUMSZ 127. cikk (5) bekezdésében a
Központi Bankok Európai Rendszerére (KBER) ruházott, a pénzügyi rendszer stabilitásának biztosítására irányuló feladatban, valamint az EUSZ 3. cikk (4) bekezdésében előírt, a gazdasági és monetáris unió stabilitásának megőrzésére irányuló követelményben.
57.      Érdemes kiemelni, hogy uniós szinten a prudenciális követelményeket az EUMSZ 114. cikk (belső piac) alapján a tőkekövetelmény‑rendelet,(26) valamint az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése (a tőke szabad mozgása) alapján a tőkekövetelmény-irányelv(27) határozza meg. Ezek a követelmények valamennyi tagállamra vonatkoznak, és túllépik az euróövezet határait.
58.      Ezeket a követelményeket megerősítik a fogyasztóvédelemre vonatkozó különböző uniós másodlagos jogi aktusok, például a jelzáloghitelekről szóló 2014/17/EU irányelv.(28)
59.      Jóllehet az alkalmazandó uniós jog a jelzáloghitelek nyújtása tekintetében nem írja elő az élet‑ és ingatlanbiztosítási szerződések megkötését, azok mégis hozzájárulnak ahhoz, hogy a bank betartsa a legfontosabb prudenciális követelményeket és szabályozási normákat. Az alapeljárásban nem vitatott, hogy a bankok által a hitelfelvevőkkel szemben támasztott, ilyen biztosítások megkötésére vonatkozó követelmény önmagában nem tisztességtelen vagy jogilag érvénytelen.
60.      Végső soron az ilyen biztosítékok bevezetése mind a bank, mind a hitelfelvevő magánérdekeit, mind pedig a tágabb közérdeket szolgálja. Azáltal, hogy a hitelfelvevőt a váratlan körülményekkel szemben, a bankot pedig a nemteljesítéssel szemben védik, ezek az intézkedések biztosítják a banki és pénzügyi rendszer stabilitását – ami az uniós jog általános érdekű célkitűzése.
61.      Számtalan költség merülhet fel a hitelfelvevőnél egy olyan szerződés megkötésével kapcsolatban, amelyet később érvénytelennek nyilvánítanak.(29) E tekintetben a nemzeti jog különbséget tehet azok között a költségek között, amelyeket vissza kell téríteni a fogyasztó részére, és azok között, amelyek esetében a visszatérítés nem következik automatikusan abból a tényből, hogy a jelzálogkölcsön‑szerződést érvénytelennek nyilvánították, mert az tisztességtelen feltételt tartalmazott.(30)
62.      Összegzésképpen: a kétféle biztosítási díj visszatérítésének kérdése nem arról szól, hogy az egyik elvet előnyben kell részesíteni a másikkal szemben, hanem a különböző érdekek közötti egyensúly megteremtéséről.
63.      Feltéve, hogy a hitelfelvevőnek visszatérítik a jelzálogkölcsön‑szerződésben foglalt tisztességtelen feltétel következtében a bank javára teljesített összes kifizetést, úgy vélem, hogy az uniós jog nem zárja ki a nemzeti jog olyan értelmezését, amely szerint a hitelfelvevő nem jogosult az ingatlan‑ és életbiztosítási szerződések alapján fizetett díjak visszatérítését követelni, még akkor sem, ha e szerződések megkötése a kölcsönszerződés feltétele volt, amelyet az abban foglalt tisztességtelen feltétel miatt semmisnek nyilvánítottak.
IV.    Végkövetkeztetés
64.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
A fogyasztói szerződés egészét érintő semmisség megállapítása esetén a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 6. cikkének (1) bekezdését és 7. cikkének (1) bekezdését a tényleges érvényesülés és az arányosság elvével összefüggésben
úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes a nemzeti jogszabály olyan bírósági értelmezése, amely szerint:
–        a bank köteles megtéríteni a fogyasztó részére a bank kockázatának biztosításával kapcsolatban – így például az alacsony önerőre vonatkozó biztosítással és az áthidaló biztosítással kapcsolatban – a fogyasztó által viselt költségeket,
–        a bank nem köteles megtéríteni a fogyasztó részére a kölcsön visszafizetésének biztosítékát érintő kockázat biztosításával kapcsolatban – így például az ingatlan‑ és életbiztosítással kapcsolatban – a fogyasztó által viselt költségeket.
1      Eredeti nyelv: angol.
i A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.).
3      Az alacsony önerőre vonatkozó biztosítás ellensúlyozza a hitelező kockázatát olyan helyzetekben, amikor a kölcsönösszeg értéke a jelzáloggal terhelt ingatlan értékének jelentős részét (több mint 80%‑át) teszi ki. Minél alacsonyabb az önerő aránya, annál nagyobb a kölcsön kockázata a hitelező számára, ezért kérhetik a hitelfelvevőtől, hogy kössön kiegészítő biztosítást.
4      Az áthidaló biztosítás egy rövid távú biztosíték, amely fedezi a bank kockázatát a kölcsön kifizetése és a jelzálog ingatlan- és jelzálognyilvántartásba történő hivatalos bejegyzése közötti átmeneti időszakban.
5      Lásd e tekintetben: 2016. december 21‑i Gutiérrez Naranjo és társai ítélet (C‑154/15, C‑307/15 és C‑308/15, EU:C:2016:980, 61. pont).
6      Lásd ebben az értelemben: 2016. december 21‑i Gutiérrez Naranjo és társai ítélet (C‑154/15, C‑307/15 és C‑308/15, EU:C:2016:980, 53–57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
7      Lásd e tekintetben: 2016. december 21‑i Gutiérrez Naranjo és társai ítélet (C‑154/15, C‑307/15 és C‑308/15, EU:C:2016:980, 66. pont); 2023. június 15‑i Bank M. (A szerződés semmissé nyilvánításának következményei) ítélet (a továbbiakban: Bank M ítélet) (C‑520/21, EU:C:2023:478, 61. pont).
8      2022. szeptember 8‑i D. B. P. és társai (Devizában nyilvántartott jelzáloghitel) ítélet (C‑80/21–C‑82/21, EU:C:2022:646, 68. pont). Valóban, amint Trstenjak főtanácsnok a Banco Español de Crédito ügyre vonatkozó indítványának (C‑618/10, EU:C:2012:74) 86–88. pontjában kifejti, az a lehetőség, hogy a nemzeti bíróságok „orvosolják” a tisztességtelen feltételt tartalmazó szerződést, akár a feltétel módosításával, akár annak helyettesítésével, „nemcsak megszüntetné a [tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv] 6. cikkéből eredő visszatartó hatást, hanem egyenesen ellenkező hatást váltana ki”, mivel arra ösztönözné a szolgáltatót vagy az eladót, hogy »szerencsét próbáljon«, és így minél több tisztességtelen feltételt foglaljon a szerződésbe annak reményében, hogy a nemzeti bíróság azok nagy része felett át fog siklani”.
9      Lásd ebben az értelemben: Bank M ítélet, 64. pont.
10      Lásd: 2016. december 21‑i Gutiérrez Naranjo és társai ítélet (C‑154/15, C‑307/15 és C‑308/15, EU:C:2016:980, 66. pont); 2022. március 31‑i Lombard Lízing ítélet (C‑472/20, EU:C:2022:242, 50–55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
11      Lásd e tekintetben: Bank M ítélet, 66. pont.
12      Lásd például: Bank M ítélet, 67. és 68. pont. E cél a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv 7. cikkéből következik.
13      Bank M ítélet, 68. pont.
14      Lásd: 2025. április 30‑i AxFina Hungary (A szerződés fennmaradása) ítélet (C‑630/23, EU:C:2025:302, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság elismerte továbbá a fogyasztók azon jogát is, hogy olyan költségek megtérítését követeljék, mint például a közjegyzői és az adminisztratív szolgáltatások költségei, amennyiben ezek a költségek egy tisztességtelen feltétel következtében merülnek fel. Lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑i Caixabank és Banco Bilbao Vizcaya Argentaria ítélet (C‑224/19 és C‑259/19, EU:C:2020:578, 99. pont).
15      Bank M ítélet, 69. és 74. pont.
16      Lásd ebben az értelemben: Bank M ítélet, 73. pont.
17      Ez azt jelenti, hogy a tagállamok olyan szabályokat is elfogadhatnak, amelyek a fogyasztók számára az irányelvben előírtnál magasabb szintű védelmet biztosítanak. Lásd: az irányelv tizenkettedik preambulumbekezdése, valamint 2010. június 3‑i Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid ítélet (C‑484/08, EU:C:2010:309, 28. Pont) és 2024. január 18‑i Getin Noble Bank és társai (A szerződési feltételek tisztességtelen jellegének hivatalból történő vizsgálata) ítélet (C‑531/22, EU:C:2024:58, 68. pont).
18      A kérdést előterjesztő bíróságának a Bíróság kérdéseire adott válaszának 5. pontja.
19      Lehetséges azonban az is, hogy a hitelfelvevő már rendelkezett a jelzálogként felajánlott ingatlanra vonatkozó ingatlanbiztosítással vagy életbiztosítással, és csupán a hitel összegéig engedményezi a bankra az e biztosítási szerződésekből származó követeléseit.
20      2016. december 21‑i Gutiérrez Naranjo és társai ítélet (C‑154/15, C‑307/15 és C‑308/15, EU:C:2016:980, 66. pont), kiemelés tőlem. Lásd még a jelen indítvány 28. pontját.
21      Lásd: 2019. november 7‑i Profi Credit Polska ítélet (C‑419/18 és C‑483/18, EU:C:2019:930, 46. pont).
22      2016. december 21‑i Gutiérrez Naranjo és társai ítélet (C‑154/15, C‑307/15 és C‑308/15, EU:C:2016:980, 68. pont); 2025. március 13‑i Banco Santander ítélet (C‑230/24, EU:C:2025:177, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23      Például, ha a jelzáloggal terhelt ingatlant a hitelfelvevő nem biztosította, a banknak saját költségén kell ilyen biztosítást kötnie, ami ahhoz vezethet, hogy magasabb árat kínál a hitelért.
24      Lásd ebben az értelemben: 2023. november 23‑i Provident Polska ítélet (C‑321/22, EU:C:2023:911, 81. és 87. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Lásd: 2020. július 16‑i Adusbef és társai ítélet (C‑686/18, EU:C:2020:567, 92. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Különösen a tisztességtelen szerződési feltételekről szóló irányelv értelmezésének összefüggésében lásd: 2025. május 8‑i Myszak ítélet (C‑324/23, EU:C:2025:324, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      Az 575/2013 rendeletnek a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke‑követelmény alkalmazásának kezdőnapja tekintetében történő módosításáról szóló, 2025. június 12‑i (EU) 2025/1496 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelettel (HL L, 2025/1496) módosított, a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26‑i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 176., 1. o.; helyesbítések: HL 2013. L 208., 68. o., HL 2013. L 321., 6. o., HL 2017. L 20., 2. o.).
27      A 2013/36
irányelvnek a felügyeleti hatáskörök, a szankciók, a harmadik országbeli fióktelepek, valamint a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok tekintetében történő módosításáról szóló, 2024. május 31‑i (EU) 2024/1619 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2024 L 1619., 1. o.) által módosított, a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások
prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26‑i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 176., 338. o.; helyesbítések: HL 2013. L 208., 73. o., HL 2017. L 20., 1. o.).
28      A lakóingatlanokhoz kapcsolódó fogyasztói hitelmegállapodásokról, valamint a 2008/48/EK és a 2013/36 irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i 2014/17/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 60., 34. o.; helyesbítés: HL 2015. L 246., 11. o.). Lásd különösen a 12. cikkének (4) bekezdését.
29      Ezek közé tartozhatnak olyan hétköznapi kiadások, mint például a fogyasztót a szerződés aláírása céljából a bankhoz szállító taxi szolgáltatásának díja vagy a hitelkérelem benyújtásához a bank székhelye szerinti állam nyelvén benyújtandó dokumentumok fordítási költségei.
30      Még ha az ilyen többletköltségek ki is zárhatók a visszatérítés iránti követelés hatálya alól, miután a kölcsönszerződést érvénytelennek nyilvánították arra tekintettel, hogy az tisztességtelen feltételt tartalmazott, nem zárható ki, hogy az ilyen költségek kártérítési perben megtéríthetők legyenek, feltéve, hogy a kártérítés megítélésének feltételei teljesülnek.