62021CJ0701_RES
Združeni zadevi C‑701/21 P in C‑739/21 P
Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon
proti
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)inEvropski komisiji
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 22. februarja 2024
„Pritožba – Državne pomoči – Člen 107 PDEU – Pojem ‚pomoč‘ – Prednost – Merilo zasebnega vlagatelja – Arbitražna odločba, s katero so določene znižane cene električne energije – Pripisljivost arbitražne odločbe državi – Uredba (EU) 2015/1589 – Člen 4(2) – Sklep, s katerim je ugotovljeno, da ukrep ne pomeni pomoči“
Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Pravni interes – Odločba Komisije o ugotovitvi neobstoja pomoči brez uvedbe formalnega postopka preiskave – Tožba zaradi varstva procesnih pravic zadevnih strank – Tožba, ki jo vloži podjetje, ki ga nadzira država članica – Dopustnost
(člena 108(2) in (3) ter 263, četrti odstavek, PDEU; Uredba Sveta 2015/1589, člen 1(h))
(Glej točke od 56 do 64.)
Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Dodelitev ugodnosti, ki se pripiše državi – Vpletenost arbitražnega sodišča v določitev cen električne energije – Odločitev podjetja, ki ga nadzira država, da sklene arbitražni sporazum – Odločitev, ki bi lahko pomenila državno pomoč – Arbitražna odločba, ki jo sprejme pogodbeno arbitražno sodišče – Arbitražna odločba, ki ne pomeni ukrepa, ki se pripiše državi
(člen 107(1) PDEU)
(Glej točke od 96 do 114.)
Povzetek
Sodišče je ugodilo pritožbama zoper sodbo Splošnega sodišča (
1
), s katero je bilo za nične razglašenih več aktov Komisije, s katerimi je ta ugotovila, da arbitražna odločba o določitvi cene dobave električne energije, ki se uporablja za grško proizvajalko aluminija Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon (v nadaljevanju: Mytilinaios), ni vključevala dodelitve državne pomoči. Po mnenju Sodišča je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je navedeno arbitražno odločbo opredelilo kot državni ukrep, ki lahko pomeni državno pomoč.
Družba Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), proizvajalka in dobaviteljica električne energije pod nadzorom grške države, in družba Mytilinaios, ki je njena glavna stranka, sta udeleženi v dolgem sporu glede cene dobave električne energije, ki jo družba DEI zaračunava družbi Mytilinaios, saj se tema strankama ni uspelo dogovoriti o višini te cene. Stranki sta se v okviru arbitražnega sporazuma, podpisanega 16. novembra 2011, dogovorili, da bosta razreševanje svojega spora zaupali Rythmistiki Archi Energeias (grški regulativni organ za energijo, Grčija, v nadaljevanju: RAE), pri katerem je na podlagi grškega zakona ustanovljena stalna arbitraža (v nadaljevanju: arbitražno sodišče pri RAE). Temu je bila zaupana naloga, da na podlagi pogajanj, ki so potekala med družbama DEI in Mytilinaios, določi ceno dobave električne energije, ki ustreza posebnim značilnostim družbe Mytilinaios in pokriva vsaj stroške, ki jih nosi družba DEI.
Arbitražno sodišče pri RAE je z odločbo z dne 31. oktobra 2013 (v nadaljevanju: arbitražna odločba) določilo ceno energije, ki velja za družbo Mytilinaios. Tožbo, ki jo je družba DEI vložila zoper to arbitražno odločbo, je Efeteio Athinon (pritožbeno sodišče v Atenah, Grčija) zavrnilo.
Družba DEI je pri Komisiji 23. decembra 2013 vložila pritožbo, v kateri je trdila, da je arbitražna odločba nezakonita državna pomoč, ker jo je zadevna cena zavezovala k temu, da družbi Mytilinaios električno energijo dobavi po ceni, nižji od njenih stroškov. Komisija je z dopisom z dne 12. junija 2014 (v nadaljevanju: sporni dopis) družbo DEI obvestila o ustavitvi obravnave njene pritožbe.
Družba DEI je zaradi tega dopisa pri Splošnem sodišču vložila tožbo, vpisano pod opravilno številko T‑639/14, s katero je predlagala razglasitev ničnosti spornega dopisa.
Komisija je med tem postopkom s sklepom z dne 25. marca 2015 (v nadaljevanju: prvi sporni sklep) (
2
) umaknila in nadomestila sporni dopis. V tem sklepu je menila, da arbitražna odločba ne pomeni dodelitve državne pomoči v korist družbe Mytilinaios, ker je družba DEI s tem, da je njun spor prostovoljno predložila arbitraži, izkazala ravnanje preudarnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, in zato ne pomeni prednosti, dodeljene družbi Mytilinaios.
Družba DEI je pozneje pri Splošnem sodišču vložila tožbo, vpisano pod opravilno številko T‑352/15, s katero je predlagala razglasitev ničnosti prvega spornega sklepa.
Splošno sodišče je s sklepom z dne 9. februarja 2016 ugotovilo, da se postopek s tožbo v zadevi T‑639/14 ustavi. Sodišče (
3
), ki je odločalo o pritožbi, je ta sklep vseeno razveljavilo in zadevo vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču, pri katerem je bila ta zadeva vpisano pod opravilno številko T‑639/14 RENV.
Komisija je 14. avgusta 2017 sprejela drugi sklep (v nadaljevanju: drugi sporni sklep) (
4
), s katerim je razveljavila in nadomestila tako sporni dopis kot prvi sporni sklep. Ta drugi sklep se je opiral na enake razloge, kot so bili navedeni v prvem spornem sklepu, in potrjuje, da arbitražna odločba ne zajema dodelitve državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
Družba DEI je zoper ta drugi sporni sklep pri Splošnem sodišču ponovno vložila ničnostno tožbo, ki je bila vpisana pod opravilno številko T‑740/17.
Tretji razširjeni senat Splošnega sodišča je po združitvi treh nerešenih zadev ugodil trem tožbam, ki jih je vložila družba DEI, in razglasil ničnost spornega dopisa ter prvega in drugega spornega sklepa (v nadaljevanju skupaj: izpodbijani akti).
Splošno sodišče je v sodbi menilo, da bi morala Komisija začeti formalni postopek preiskave na podlagi člena 108(2) PDEU, da bi preverila vsebino arbitražne odločbe z vidika morebitne dodelitve državne pomoči, ker naj bi bilo arbitražno sodišče pri RAE mogoče enačiti z rednim državnim sodiščem in ker naj bi iz sodne prakse izhajalo, da je prednost, ki jo tako sodišče dodeli stranki v sporu, mogoče analizirati kot dodelitev državne pomoči.
Družba Mytilinaios in Komisija sta zoper to sodbo pri Sodišču vložili pritožbi.
Presoja Sodišča
Družba Mytilinaios in Komisija v utemeljitev svojih pritožb med drugim navajata, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da je arbitražno sodišče pri RAE mogoče enačiti z rednim državnim sodiščem, zaradi česar je arbitražna odločba postala državni ukrep, ki lahko pomeni državno pomoč.
Na prvem mestu, Sodišče je v zvezi s tem navedlo, da na podlagi meril, ki jih je Splošno sodišče uporabilo v utemeljitev izenačitve arbitražnega sodišča pri RAE z rednim državnim sodiščem, arbitražnega sodišča RAE ni mogoče razlikovati od katerega koli drugega pogodbenega arbitražnega sodišča. Sodišče je v zvezi s tem poudarilo, da je edino merilo, na katero se sklicuje Splošno sodišče, po katerem se arbitražno sodišče pri RAE razlikuje glede na druga pogodbena arbitražna sodišča, okoliščina, da morajo njegovi arbitri, izbrani s seznama, določenega s sklepom predsednika RAE, pred imenovanjem utemeljiti svojo neodvisnost in nepristranskost. Vendar ta okoliščina sama po sebi ne omogoča ugotovitve, da se to arbitražno sodišče razlikuje od katerega koli drugega pogodbenega arbitražnega sodišča, ker je zgolj procesni element, ki ne vpliva na funkcijo ali naravo navedenega sodišča.
Na drugem mestu, Sodišče je menilo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni preverilo, ali je imelo arbitražno sodišče pri RAE – kot načeloma velja za sodišča, ki so del državnega sodnega sistema – obvezno pristojnost, ki torej ni bila odvisna zgolj od volje strank.
Ob upoštevanju prej navedenega je Sodišče ugotovilo, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da je arbitražno sodišče pri RAE mogoče izenačiti z rednim sodiščem in da je bila arbitražna odločba državni ukrep, ki lahko pomeni državno pomoč, napačno uporabilo pravo.
Te presoje ne more omajati dejstvo, da je Sodišče v sodbi Komisija/European Food in drugi (
5
) potrdilo, da je Komisija pristojna za nadzor nad tem, ali odškodnina, ki jo Romunija izplača švedskim vlagateljem zaradi izvršitve arbitražne odločbe, pomeni državno pomoč ali ne.
V zvezi s tem je Sodišče na eni strani poudarilo, da je bilo arbitražno sodišče, ki je izdalo arbitražno odločbo, obravnavano v zadevi Komisija/European Food in drugi, ustanovljeno na podlagi bilateralne investicijske pogodbe, sklenjene med Kraljevino Švedsko in Romunijo. Kot pa izhaja iz ustaljene sodne prakse, soglasje države članice k temu, da se lahko spor proti njej predloži v okviru arbitražnega postopka, določenega z bilateralno investicijsko pogodbo, drugače kot soglasje, dano v okviru pogodbenega arbitražnega postopka, ne izhaja iz posebnega sporazuma, ki bi odražal avtonomijo volje zadevnih strank, temveč izhaja iz pogodbe, sklenjene med dvema državama, v okviru katere sta ti državi na splošno in vnaprej privolili v to, da iz pristojnosti svojih sodišč izključita spore, ki se lahko nanašajo na razlago ali uporabo prava Unije, v korist arbitražnega postopka. Po drugi strani se Sodišče v sodbi Komisija/European Food in drugi ni izreklo o vprašanju, ali arbitražna odločba, obravnavana v tej zadevi, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
Dalje, okoliščina, da je v obravnavani zadevi tožbo družbe DEI za razveljavitev arbitražne odločbe zavrnilo pritožbeno sodišče v Atenah, ne more pomeniti, da je mogoče to odločbo zgolj iz tega razloga pripisati grški državi. Sodni nadzor, ki ga izvaja to sodišče, se namreč nanaša le na zakonitost arbitražne odločbe, ki ostaja akt, ki ga je mogoče pripisati izključno arbitražnemu senatu, ki ga je sprejel. Poleg tega uvedba državne pomoči kot take ne more izhajati iz sodne odločbe, saj taka uvedba spada v okvir presoje smotrnosti, ki nima zveze z nalogami sodišča.
Glede na prej navedeno je Sodišče ugotovilo, da je ob upoštevanju zlasti posebnosti spora med družbama DEI in Mytilinaios ter posebnosti naloge, ki je bila zaupana arbitražnemu sodišču pri RAE, Komisija lahko tehtno štela, po eni strani, da je bil edini državni ukrep, ki bi lahko pomenil državno pomoč, odločitev družbe DEI, da sklene arbitražni sporazum z družbo Mytilinaios, in po drugi strani, da je bilo za ugotovitev, ali je bila s to odločbo družbi Mytilinaios podeljena prednost, treba preveriti, ali bi zasebni gospodarski subjekt v običajnih tržnih razmerah navedeno odločitev sprejel pod enakimi pogoji.
V teh okoliščinah je Sodišče razveljavilo sodbo Splošnega sodišča in tri zadeve vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o tožbenih razlogih, o katerih se ni izreklo.
(
1
)	Sodba z dne 22. septembra 2021, DEI/Komisija (T‑639/14 RENV, T‑352/15 in T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
2
)	Sklep Komisije C(2015) 1942 final z dne 25. marca 2015 v zadevi SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) v zvezi z domnevno državno pomočjo, dodeljeno družbi Alouminion SA v obliki cen električne energije, nižjih od stroškov, na podlagi arbitražne odločbe (UL 2015, C 219, str. 2).
(
3
)	Sodba z dne 31. maja 2017, DEI/Komisija (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	Sklep Komisije C(2017) 5622 final z dne 14. avgusta 2017 v zadevi SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) – Grčija – v zvezi z domnevno državno pomočjo, dodeljeno družbi Alouminion SA v obliki cen električne energije, nižjih od stroškov, na podlagi arbitražne odločbe (UL 2017, C 291, str. 2)
(
5
)	Sodba z dne 25. januarja 2022, Komisija/European Food in drugi (C‑638/19 P, EU:C:2022:50).