62016CC0367
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 6. septembra 2017 (
1
)
Zadeva C‑367/16
Kazenski postopek
zoper
Dawida Piotrowskega
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Brussel (pritožbeno sodišče v Bruslju, Belgija))
„Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Evropski nalog za prijetje – Postopki predaje med državami članicami – Razlogi za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje – Mladoletnik – Kazenska odgovornost – Načelo ‚prednostne usmerjenosti v vzgojne ukrepe‘ – Mladoletniško pravo – Člen 24(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah“
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Brussel (pritožbeno sodišče v Bruslju, Belgija), se nanaša na izvršitev evropskega naloga za prijetje Dawida Piotrowskega, poljskega državljana s prebivališčem v Belgiji, ki so ga poljski organi izdali 17. julija 2014 zaradi izvršitve dveh zapornih kazni, v Belgiji.
2.
Natančneje, v tej zadevi je Sodišče prvič pozvano, naj razloži člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (
2
), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (
3
) (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584/PNZ). Ta določba določa razlog za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, če oseba, ki je predmet tega naloga, po zakonodaji izvršitvene države članice zaradi svoje starosti ne more biti kazensko odgovorna za dejanja, na katerih ta nalog temelji.
3.
V teh sklepnih predlogih bom pojasnil, zakaj je treba člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ razlagati tako, da se razlog za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je določen v tej določbi, ne uporablja zgolj na podlagi tega, da je storilec kaznivega dejanja, za katerega je bil izdan ta nalog, mladoletnik.
4.
Nato bom naštel razloge, zaradi katerih ocenjujem, da je člen 3, točka 3, tega okvirnega sklepa v povezavi s členom 24(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (
4
) treba razlagati tako, da lahko izvršitvena država članica predajo mladoletnika zavrne, kadar tega zaradi njegove starosti v času izvršitve kaznivega dejanja po pravu te države ne bi doletela nobena kazen. Kadar pa se ob upoštevanju starosti v času izvršitve kaznivega dejanja zagrožena kazen v odreditveni državi članici po vrsti in okvirni višini ujema s kaznijo, ki bi lahko bila zagrožena ali izrečena v izvršitveni državi članici, mora izvršitvena država članica mladoletnika vedno predati.
5.
Če izvršitvena država članica predajo mladoletnika zavrne, mora glede tega mladoletnika izpolniti obveznosti obravnave v okviru ukrepov vzgojne pomoči, h katerim je zavezana.
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
6.
V uvodnih izjavah od 5 do 8 in 10 Okvirnega sklepa 2002/584 je navedeno:
„(5)
Zastavljeni cilj Unije, da postane območje svobode, varnosti in pravice, prinaša odpravo postopka izročitve med državami članicami in njegovo nadomestitev s sistemom predaje oseb med pravosodnimi organi. Nadalje uvedba novega poenostavljenega sistema predaje osumljenih ali obsojenih oseb zaradi kazenskega pregona ali izvršitve kazni omogoča, da se odpravijo sedaj zapleteni in zamudni postopki izročitve. Tradicionalno sodelovanje, ki je doslej vladalo med državami članicami, bi moralo [biti], v območju svobode, varnosti in pravice, v kazenskopravnih zadevah nadomestiti sistem [nadomeščeno s sistemom] prostega pretoka pravosodnih odločitev, ki obsegajo odločitve pred izrekom kazni in pravnomočne odločbe.
(6)
Evropski nalog za prijetje, kot ga predvideva ta okvirni sklep, je na področju kazenskega prava prvi konkretni ukrep izvajanja načela medsebojnega priznavanja, o katerem je Evropski svet navedel, da je ‚temeljni kamen‘ pravosodnega sodelovanja.
(7)
Ker cilja o nadomestitvi sistema večstranske izročitve oseb, ki se je oblikoval na podlagi Evropske konvencije o izročitvi s 13. decembra 1957, ni mogoče zadostno uresničiti z enostranskim delovanjem držav članic in ga je torej, zaradi njegovega obsega in učinkov, laže uresničiti na ravni Unije, lahko Svet sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena [3 PEU] in člena 5 [PEU]. V skladu z načelom proporcionalnosti, kakor je predstavljeno v slednjem členu, ta okvirni sklep ne presega okvirov tega, kar je potrebno za uresničitev tega cilja.
(8)
Odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje morajo biti pod zadostnim nadzorom, kar pomeni, da bo pravosodni organ države članice, kjer bodo zahtevano osebo prijeli, moral odločiti o njeni predaji.
[…]
(10)
Mehanizem evropskega naloga za prijetje temelji na visoki stopnji zaupanja med državami članicami […].“
7.
Člen 1 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Opredelitev evropskega naloga za prijetje in obveznost njegove izvršitve“, določa:
„1.   Evropski nalog za prijetje je sodna odločba, ki jo izda država članica z namenom prijetja in predaje zahtevane osebe s strani druge države članice z namenom uvesti kazenski postopek ali izvršiti kazen zapora ali [varnostni] ukrep, vezan na odvzem prostosti.
2.   Države članice izvršijo vsak evropski nalog za prijetje na osnovi načela medsebojnega priznavanja in v skladu z določbami tega okvirnega sklepa.
3.   Ta okvirni sklep ne spreminja obveznosti, ki izhajajo iz spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel iz člena 6 [PEU].“
8.
Člen 3 navedenega okvirnega sklepa določa razloge za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje. Ta člen določa:
„Izvršitveni pravosodni organ države članice (v nadaljevanju: ‚izvršitveni pravosodni organ‘) zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje v naslednjih primerih:
[…]
3.
če oseba, ki je predmet evropskega naloga za prijetje, po zakonodaji izvršitvene države članice zaradi svoje starosti ne more biti kazensko odgovorna za dejanja, na katerih temelji ta nalog.“
9.
Člen 15 Okvirnega sklepa 2002/584 določa:
„1.   Izvršitveni pravosodni organ odloči, v časovnih rokih in pod pogoji, opredeljenimi v tem okvirnem sklepu, ali bo predal prijeto osebo.
2.   Če izvršitveni pravosodni organ ugotovi, da podatki, ki mu jih je poslala odreditvena država članica, ne zadostujejo za odločitev o predaji, zahteva, da se mu nujno pošljejo potrebne dodatne informacije, zlasti v zvezi s členi 3 do 5 in členom 8, in lahko določi rok za njihovo sprejetje, pri tem pa mora upoštevati časovne roke, določene v členu 17.
3.   Odreditveni pravosodni organ lahko izvršitvenemu pravosodnemu organu kadarkoli pošlje kakršenkoli dodaten koristen podatek.“
B.
Belgijsko pravo
10.
Člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 je bil v belgijsko pravo prenesen s členom 4, točka 3, wet betreffende het Europees aanhoudingsbevel (zakon o evropskem nalogu za prijetje) z dne 19. decembra 2003 (v nadaljevanju: zakon o evropskem nalogu za prijetje) (
5
). V skladu s to določbo se izvršitev evropskega naloga za prijetje zavrne, če oseba, ki je predmet tega naloga, po belgijski zakonodaji zaradi svoje starosti ne more biti kazensko odgovorna za dejanja, na katerih ta nalog temelji.
11.
Predložitveno sodišče v ta namen navaja, da je v belgijski zakonodaji starost za kazensko odgovornost 18 let. Vendar pa je mladoletnik, starejši od 16 let, vseeno lahko kazensko odgovoren, če je storil kazniva dejanja zoper varnost javnega prometa ali če je njegov postopek odstopil sodnik za mladoletnike.
12.
Na podlagi člena 36, točka 4, wet betreffende de jeugdbescherming, het ten laste nemen van minderjarigen die een als misdrijf omschreven feit hebben gepleegd en het herstel van de door dit feit veroorzaakte schade (zakon o varstvu mladoletnikov, obravnavi mladoletnikov, ki so storili dejanje, opredeljeno kot kaznivo dejanje, in odpravi škode zaradi tega dejanja) z dne 8. aprila 1965 (
6
) v različici, ki se uporablja v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o varstvu mladoletnikov), namreč familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) presoja o zahtevah državnega tožilstva v zvezi z osebami, ki so v kazenskem postopku zaradi dejanja, ki je opredeljeno kot kaznivo dejanje, storjenega pred dopolnjenim 18. letom starosti.
13.
V členu 57a(1) tega zakona je določeno, da če je oseba, ki naj bi storila dejanje, opredeljeno kot kaznivo dejanje, obravnavana pred familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) in je bila v času storitve tega dejanja stara 16 let ali več ter familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) meni, da varstveni ali vzgojni ukrep ni primeren, lahko zadevo z obrazloženo odločbo odstopi državnemu tožilstvu, da se zadeva glede na storjeno kaznivo dejanje obravnava pred posebnim senatom familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) ali pred porotnim sodiščem.
14.
Po tej določbi lahko familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) sicer zadevo odstopi le, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev: če je bil zadevni osebi že izrečen eden ali več ukrepov, navedenih v členu 37(2), (2a) ali (2b) zakona o varstvu mladoletnikov, ali ji je bila odrejena ponudba za popravo škode, omenjena v členih od 37a do 37d tega zakona, ali če gre za eno od dejanj, navedenih v členih 373, 375, od 393 do 397, 400, 401, 417b, 417c in od 471 do 475 kazenskega zakonika, ali za poskus storitve katerega od dejanj, navedenih v členih od 393 do 397 tega zakonika.
15.
V členu 57a(1) zakona o varstvu mladoletnikov je določeno tudi, da se obrazložitev, ki jo poda familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike), nanaša na osebnost zadevne osebe in njeno okolje ter na stopnjo zrelosti te osebe. Ta člen je mogoče uporabiti tudi, če je omenjena oseba v času sprejetja sodbe dopolnila 18 let starosti. V tem primeru šteje za mladoletnika.
16.
V skladu s členom 57a(2) tega zakona lahko familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) na podlagi tega člena od zadeve odstopi šele po tem, ko je bila po njegovem naročilu opravljena socialna in psiho-medicinska preiskava. Namen zadnjenavedene je presoja stanja glede na osebnost zadevne osebe in njeno okolje ter stopnjo zrelosti zadevne osebe. V ta namen se vrsta, pogostost in teža dejanj, ki se ji očitajo, upoštevajo, če prispevajo k oceni njene osebnosti.
17.
Pod nekaterimi pogoji lahko familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) od zadeve odstopi, ne da bi naročilo socialno preiskavo in/ali ne da bi prejelo poročilo psiho-medicinske preiskave.
II. Dejansko stanje spora o glavni stvari
18.
Sąd Okręgowy w Białymstoku (okrožno sodišče v Białystoku, Poljska) je 17. julija 2014 izdalo evropski nalog za prijetje poljskega državljana D. Piotrowskega na podlagi dveh pravnomočnih obsodb.
19.
To sodišče je D. Piotrowskega s sodbo z dne 15. septembra 2011 obsodilo na šestmesečno zaporno kazen zaradi kraje, natančneje zaradi kraje kolesa, s sodbo z dne 10. septembra 2012 pa na zaporno kazen dveh let in šestih mesecev zaradi neresničnih podatkov, ki jih je podal v povezavi s hudim napadom. Obe izrečeni kazni mora še v celoti prestati.
20.
Onderzoekrechter van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (preiskovalni sodnik nizozemsko govorečega sodišča prve stopnje v Bruslju, Belgija) je z odredbo z dne 6. junija 2016 odredil pripor D. Piotrowskega zaradi izvršitve evropskega naloga za njegovo prijetje in izročitev poljskim organom na podlagi obsodbe z dne 10. septembra 2012. V isti odredbi pa je ta preiskovalni sodnik omenil še, da evropskega naloga za prijetje ni mogoče izvršiti v zvezi z obsodbo z dne 15. septembra 2011, ker je bil D. Piotrowski v času dejanskega stanja mladoleten.
21.
Procureur des Konings (državni tožilec, Belgija) je 7. junija 2016 izpodbijal to odredbo v delu, ki se nanaša na zavrnitev izvršitve evropskega naloga za prijetje v zvezi z obsodbo, izrečeno 15. septembra 2011. Pojasnil je, da za mladoletnika, starejšega od 16 let, belgijski organi lahko izdajo evropski nalog za prijetje, če je familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike) zadevo odstopilo v skladu z zakonom o varstvu mladoletnikov. V tem primeru to sodišče konkretno presodi položaj mladoletnika, da bi ugotovilo, ali lahko kazensko odgovarja in ali ga je mogoče kazensko preganjati.
22.
Kadar gre za izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki so ga izdali organi druge države članice, pa, nasprotno, ocenjuje, da ta konkretna presoja ni potrebna in je treba upoštevati le merilo starosti, torej je treba ugotoviti, ali je bila v času nastanka dejstev dopolnjena starost 16 let. Po mnenju procureur des Konings (državni tožilec) naj bi namreč od te starosti naprej obstajala možnost kazenske odgovornosti, pri čemer naj v okviru prava o predaji ali izročitvi ne bi bilo bistveno, kateri dodatni pogoji morajo biti v skladu z belgijsko zakonodajo izpolnjeni za začetek kazenskega pregona. V zvezi s tem procureur des Konings (državni tožilec) pojasnjuje, da belgijska sodišča niso pristojna za odločanje o kazenskem pregonu in da organu, ki zahteva predajo ali izročitev, ne morejo nalagati pogojev, ki jih nacionalna zakonodaja tega tujega organa ne pozna.
23.
Predložitveno sodišče, hof van beroep te Brussel (pritožbeno sodišče v Bruslju, Belgija), se pri vprašanju, ali je mladoletnika, starega 16 let, mogoče predati v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje, dejansko srečuje z dvema protislovnima sodnima praksama.
24.
Francosko govoreči drugi senat Hof van cassatie (kasacijsko sodišče, Belgija) je namreč v sodbi z dne 6. februarja 2013 (
7
) v bistvu presodil, da postopka odstopa, ker se ta ne uporablja za osebo, ki jo kazensko preganjajo organi druge države, ni mogoče uporabiti v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki se nanaša na mladoletnika. Zato predaje takega mladoletnika ni mogoče opraviti.
25.
Toda Hof van Cassatie (kasacijsko sodišče), ki je odločalo na občni seji, je v sodbi z dne 11. junija 2013 (
8
) v bistvu ocenilo, da načelo vzajemnega priznavanja, na katerem temelji evropski nalog za prijetje, pomeni, da se sodišče izvršitvene države članice ne more izreči o kazenskem pregonu. S tem je za belgijsko sodišče izključena vsakršna vnaprejšnja presoja primernosti varstvenega ali vzgojnega ukrepa, povezana z uporabo ukrepa odstopa familie- en jeugdrechtbank (sodišče za družinske zadeve in mladoletnike). Posledično predaja osebe, ki je bila v času izvršitve kaznivega dejanja – v obravnavanem primeru je šlo za umor – stara 16 let ali več, ni odvisna od odločitve za odstop in je to osebo torej mogoče šteti za kazensko odgovorno v smislu člena 4, točka 3, zakona o evropskem nalogu za prijetje.
26.
Ker je predložitveno sodišče v sodni praksi naletelo na opisano negotovost, se je odločilo začeti postopek pri Sodišču.
III. Vprašanja za predhodno odločanje
27.
Ker hof van beroep te Brussel (pritožbeno sodišče v Bruslju) dvomi o razlagi Okvirnega sklepa 2002/584, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa [2002/584] razlagati tako, da je predaja oseb dopustna le, če je mogoče te osebe v skladu z zakonodajo izvršitvene države članice šteti za polnoletne, ali pa zgoraj navedeni člen izvršitveni državi članici dopušča, da preda tudi mladoletnike, ki so na podlagi nacionalnih določb od določene starosti naprej (in po potrebi ob izpolnjevanju nekaterih pogojev) lahko kazensko odgovorni?
2.
V primeru, da predaja mladoletnikov v skladu s členom 3, točka 3, [tega] okvirnega sklepa ni prepovedana: ali je treba to določbo potem razlagati tako, da:
(a)
obstoj (teoretične) možnosti kaznovanja mladoletnikov v skladu z nacionalno zakonodajo od določene starosti naprej zadošča kot merilo, da se predaja dovoli (z drugimi besedami z abstraktno presojo na podlagi merila starosti, od katere naprej oseba velja za kazensko odgovorno, brez izpolnjevanja morebitnih dodatnih pogojev), ali da
(b)
niti načelo medsebojnega priznavanja iz člena 1(2) Okvirnega sklepa [2002/584] niti besedilo člena 3, točka 3, tega okvirnega sklepa ne nasprotujeta temu, da izvršitvena država članica opravi konkretno presojo posameznega primera, v okviru katere se lahko zahteva, da so pri osebi, ki se išče v okviru predaje, izpolnjeni enaki pogoji za kazensko odgovornost, kakor veljajo za lastne državljane izvršitvene države članice na podlagi njihove starosti v trenutku storitve dejanj, na podlagi vrste očitanih kaznivih dejanj in morebiti celo na podlagi predhodno izrečenih kazni v odreditveni državi članici, ki so vodile do vzgojnega ukrepa, tudi če ti pogoji v odreditveni državi članici ne obstajajo?
3.
Če izvršitvena država članica lahko opravi konkretno presojo, ali se potem zaradi preprečitve nekaznovanosti ne sme razlikovati med predajo z namenom kazenskega pregona in predajo z namenom izvršitve kazni?“
IV. Analiza
28.
Najprej naj povem, da po mojem mnenju ni dvoma, da se razlog za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je določen v členu 3, točka 3, Okvirnega Sklepa 2002/584, ne uporablja zgolj na podlagi tega, da je storilec kaznivega dejanja, za katerega je bil ta nalog izdan, mladoletnik.
29.
Iz pripravljalnih dokumentov, na podlagi katerih je bil sprejet ta okvirni sklep, namreč izhaja, da je zakonodajalec Evropske unije natančno upošteval položaje mladoletnih oseb, ker je med zakonodajnim postopkom vložil predlog spremembe, ki določa, da ima država članica možnost, da ne preda mladoletnika, za katerega je bil izdan evropski nalog za prijetje, kadar ta po pravu izvršitvene države članice zaradi svoje starosti ne more kazensko odgovarjati. Natančneje, Evropski parlament, ki je bil avtor tega predloga spremembe, je to spremembo utemeljil s tem, da „[k]adar se iskana oseba v izvršitveni državi članici šteje za mladoletno osebo, mora ta država članica imeti možnost zavrniti izvršitev naloga za prijetje“. (
9
)
30.
Ta razlog za neizvršitev, ki je bil prvotno neobvezen, je postal eden od obveznih razlogov za neizvršitev, ki je danes določen v členu 3, točka 3, tega okvirnega sklepa.
31.
Dodati je treba, da starosti za kazensko odgovornost ne smemo zamešati s polnoletnostjo z vidika kazenskega prava, saj sta to dva zelo različna pojma. Mladoletniki so lahko kazensko odgovorni za kazniva dejanja, ki jih zagrešijo. Polnoletnost z vidika kazenskega prava pa je pojem, ki določa starost, od katere se za osebo uporablja splošno pravo o kazenski odgovornosti.
32.
Jasno je torej, da zakonodajalec Evropske unije, ko je v tej določbi določil, da pravosodni organ izvršitvene države članice zavrne predajo osebe, ki „zaradi svoje starosti ne more biti kazensko odgovorna“ za storjena dejanja, odreditveni državi članici, ni imel v mislih oseb, ki še niso postale polnoletne z vidika kazenskega prava, temveč mladoletnike, ki po pravu izvršitvene države članice ne morejo kazensko odgovarjati.
33.
Zato ocenjujem, da je člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 treba razlagati tako, da se razlog za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je določen v tej določbi, ne uporablja zgolj na podlagi tega, da je storilec kaznivega dejanja, za katerega je bil ta nalog izdan, mladoletnik.
34.
Zdaj je treba ugotoviti, kot se v bistvu sprašuje predložitveno sodišče, ali pojem „kazensko odgovoren“ v smislu te določbe izvršitveni državi članici dovoljuje, da za namene predaje mladoletnika odreditveni državi članici preuči položaj tega mladoletnika in na ta način ugotovi, ali so izpolnjeni vsi pogoji, ki jih njena nacionalna zakonodaja določa za uveljavljanje njegove kazenske odgovornosti.
35.
Postavljena vprašanja za predhodno določanje se nanašajo na kazensko pravo, ki se uporablja za mladoletnike. Nanje je torej mogoče odgovoriti le ob upoštevanju posebnih značilnosti tega prava, ki po eni strani uporablja klasične mehanizme kazenske odgovornosti, po drugi strani pa uvaja pravila, ki v temelju spreminjajo njeno delovanje in pristop.
36.
Najprej, ko gre za klasična pravila mehanizma odgovornosti v kazenskih zadevah, je treba spomniti, da je storilec spoznan za kazensko odgovornega za dejansko ravnanje, ki je v kraju, kjer je bilo storjeno, po zakonodaji opredeljeno kot kaznivo dejanje, kadar zanj veljajo naslednje značilnosti:
–
storilec se je zavedal, kaj počne,
–
storilec je vedel, da je dejanje prepovedano, in
–
storilec je dejanje vseeno hotel storiti.
37.
Te značilnosti (prištevnost, razsodnost in volja) se presojajo konkretno od primera do primera ter v okviru spoštovanja pravil poštenega sojenja predstavljajo poslanstvo preiskovalnih in sodnih organov. V tem primeru se to nanaša na odreditveno državo članico.
38.
Dalje, kar zadeva vsebinske posebnosti, ki so bile uveljavljene z mladoletniškim pravom, je treba pojasniti, katere so te posebnosti.
39.
Kar zadeva splošna pravila, ki urejajo pojem kazenske odgovornosti, najprej zlahka ugotovimo, da jih je tem težje uveljaviti, čim mlajši je mladoletnik. To težavo so nekatere države članice rešile z uporabo konkretnega pristopa, kot sem ga opisal v točkah 36 in 37 teh sklepnih predlogov, nekatere druge pa so vzpostavile sistem, ki do določene starosti, ki je predpisana z zakonodajo, izključuje vsakršno kazensko odgovornost.
40.
Z vidika sankcij, ki se uporabljajo, se nato kaže bistvena razlika v primerjavi s pravom, ki velja za polnoletne prestopnike, in sicer v smislu ločevanja med odgovornostjo in kaznivostjo. Mladoletni prestopnik je torej lahko spoznan za odgovornega, vendar zaradi njegove starosti zakonodaja prepoveduje, da bi mu predpisali kazen.
41.
Ta rešitev, ki se morda zdi nenavadna ali celo nenavadno zapletena, pravzaprav pomeni udejanjenje enega od temeljnih načel mladoletniškega prava, namreč načela prednostne usmerjenosti v vzgojne ukrepe.
42.
Pojav tega načela je posledica zgodovinskega razvoja te veje kazenskega prava, ki je na pragu druge svetovne vojne postal še hitrejši, in sicer zlasti pod vplivom teorij „družbene obrambe“ s poudarkom na preprečevanju, izobraževanju in ponovnem vključevanju.
43.
Posebnost mladoletniškega kazenskega prava danes poudarjajo številni mednarodni instrumenti, pri katerih so države članice sodelovale ali se jim pridružile. Med njimi lahko omenim Konvencijo o otrokovih pravicah (
10
) in standardna minimalna pravila Združenih narodov o kazenskem pravosodju za mladoletnike (Pekinška pravila) (
11
).
44.
Evropska unija je to posebnost že vključila in skrbi, da se ta vključi v vse politike Unije. V Agendi Evropske unije za otrokove pravice (
12
) Komisija tako pojasnjuje, da je „[o]blikovanje otroku bolj prijaznega pravosodnega sistema v Evropi […] ključni ukrep v okviru [te agende]“ in da „[bi se moralo p]ridržanje otrok […] uporabiti kot zadnji ukrep in za najkrajše možno ustrezno obdobje“. (
13
) Direktiva (EU) 2016/800 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku (
14
) še zlasti poudarja upoštevanje te posebnosti mladoletniškega kazenskega prava v pravu Evropske unije.
45.
Nujnost tega je poudaril tudi Svet Evrope v poročilu „Mladoletniško kazensko pravo, prilagojeno otrokom: od besed k dejanjem“ (
15
). V tem poročilu je bil Svet Evrope še natančnejši in je države članice med drugim pozval, naj kot spodnjo mejo starosti za kazensko odgovornost določijo vsaj starost 14 let, pri čemer je opisal nabor rešitev, prilagojenih mlajšim prestopnikom, ki naj bi nadomestile običajne oblike kazenskega pregona, in še, naj zagotovijo, da bo pridržanje mladoletnikov uporabljeno le kot zadnji ukrep in za najkrajše možno obdobje, zlasti tako, da izpopolnijo alternativne ukrepe in sankcije, ki ne vključujejo odvzema prostosti ter bodo služili namesto pripora in zaporne kazni po končanem sodnem postopku, med drugim na primer opozorila ali ukore, vzgojne ukrepe, denarne kazni, odredbe o nadzoru, izobraževalne programe itd. Vsa ta priporočila vsebinsko povzemajo pravila iz Konvencije o otrokovih pravicah (
16
) in Pekinških pravil (
17
).
46.
Iz navedenega izhaja, da je v mladoletniškem kazenskem pravu kazen podrednega pomena in da mora prevladati vzgojni cilj. Zato govorimo o „prednostni usmerjenosti v vzgojne ukrepe“.
47.
Ta posebnost je tako močna, da se po mojem mnenju navezuje na pojem temeljnih pravic. Potrditev tega najdemo v členu 24(2) Listine, ki določa, da „[se morajo] pri vseh ukrepih javnih organov ali zasebnih ustanov, ki se nanašajo na otroke, […] upoštevati predvsem koristi otroka“.
48.
Ravno te koristi otroka upravičujejo in predpisujejo, da je običajno obliko odziva kazenskega prava treba spremeniti v skladu s tem, kar je potrebno zaradi upoštevanja koristi otroka zaradi njegove starosti in zastavljenega cilja, ki je ukrepati tako, da represivno posredovanje pravosodja kar najbolj omogoči njegovo ponovno vključitev in vzgojo.
49.
Ker gre za človeka v starosti, v kateri se njegova osebnost še oblikuje, je zaradi upoštevanja te koristi, ki sicer nadalje sovpada s koristjo celotne družbe, upravičeno uporabiti posebne ukrepe tako z vidika preiskovalnih kot sodnih postopkov in pripraviti tako raznolik nabor odzivov, da je kot kazensko sankcijo mogoče, kadar zakonodaja to omogoča, izreči vzgojni ukrep.
50.
Zakonodaja namreč lahko kazensko sankcijo prepoveduje z razlago, da je do določene starosti že sam pojem kazenske sankcije neprimeren in da mora biti ukrep, uporabljen zoper mlajšega mladoletnika, sprejet izključno v vzgojnem okviru ter ne sme imeti mešane narave sankcije in vzgoje, saj bi s tem izkrivili njegov pomen ter ogrozili mladoletnikovo sodelovanje pri tem ukrepu in s tem njegovo učinkovitost.
51.
Ob upoštevanju načel, ki sem jih opisal zgoraj, se je po mojem mnenju treba strinjati, da vsak sistem, ki ne vzpostavlja razlike med kaznimi, ki se uporabljajo za polnoletne prestopnike, in kaznimi za mladoletne prestopnike, dejansko krši temeljne pravice zadevnega mladoletnika, saj v takem primeru individualizacija kazenske sankcije – nujen pogoj načela prednostne usmerjenosti v vzgojne ukrepe – ni mogoča, ker sama zakonodaja preprečuje svobodno presojo sodišča.
52.
V resnici primerjalno pravo uči, da so vsaj države članice Evropske unije v svoji zakonodaji vzpostavile sistem, ki sodišču omogoča, da to individualizacijo zagotovi z dvema komplementarnima pristopoma. Najprej z raznovrstnostjo kazni, ki jih sodišče lahko izreče, in nato še s tem, da je kazni, ki so podobne običajnim zapornim ali denarnim kaznim, mogoče izreči samo od določenega starostnega obdobja naprej.
53.
Tako do določene starosti ni mogoče izreči nobene kazni. Nad to starostjo je za kazniva dejanja, ki jih izvršijo storilci iz prvega naslednjega starostnega obdobja, za kazen mogoče izreči le vzgojni ukrep. V naslednjem starostnem obdobju je običajno zagrožene kazni, ki se sicer štejejo za podredne ob upoštevanju prednostne usmerjenosti v vzgojne ukrepe, vsekakor treba omiliti in za vsak posamezen primer posebej obrazložiti načelo njihove uporabe. Mladoletni prestopnik se po stopnjah, ki se prekrivajo s starostnimi obdobji, postopoma približuje statusu polnoletnosti z vidika kazenske odgovornosti.
54.
V okviru tega pristopa smo torej na področju, na katerem se sklicevanje na starost skladno pojavlja po vseh državah članicah. Po eni strani je na tem področju vsakomur prepuščena možnost izbire načina, po katerem namerava določati kazensko odgovornost mladoletnikov, vendar pa so vsi obvezani k priznanju načina, ki ga uporabljajo druge države članice, po drugi strani pa je z navezovanjem na zagroženo ali izrečeno kazen omogočena določitev objektivnega merila korelacije, ki določa, ali bo predaja odobrena ali zavrnjena.
55.
Iz tega izhaja, da je treba člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati v tem smislu. Sklicevanje na starost, ki je uporabljeno, se nanaša na starost, pri kateri je mogoče za mladoletnega storilca uporabiti določeno kazen. Ni namreč mogoče sprejeti, da bi nekatere države članice z obrazložitvijo, da njihova nacionalna zakonodaja vsebuje tehniko presoje kazenske odgovornosti mladoletnikov od primera do primera s konkretnim preverjanjem sočasne izpolnjenosti treh meril, ki so opisana v točkah 36 in 37 teh sklepnih predlogov, lahko ponovile to analizo kot izvršitvena država članica. Na ta način bi se namreč vrnili k uporabi sistema zahtevne izročitve, v okviru katerega mora izvršitvena država članica zahtevati celoten spis o pregonu ali obsodbi in preveriti, ali se po vseh sestavinah sklada z njenim nacionalnim postopkom.
56.
Tak primer ne bi bil združljiv z načelom vzajemnega priznavanja. To priznavanje izvršitveno državo članico obvezuje, da mora sprejeti analizo odreditvene države članice glede možne krivde, ko gre za pregon, oziroma glede dokazane krivde, ko gre za izrečeno obsodbo v odreditveni državi članici. Ta okvirni sklep pa temelji na načelu vzajemnega priznavanja. (
18
) Ni ga torej mogoče razlagati v smislu, katerega posledica bi bila zanikanje tega načela.
57.
Nasprotno pa je ključno ugotoviti, ali se mladoletniku glede na njegovo starost lahko naloži kazen. To temeljno vprašanje je postavljeno v členu 3, točka 3, tega okvirnega sklepa, pri čemer negativen odgovor nanj samodejno pomeni razlog za zavrnitev predaje. Ta določba zagotavlja, da vse države članice v celoti spoštujejo eno od temeljnih idej mladoletniškega prava. Na ta način zagotavlja temeljne pravice, ki izhajajo zlasti iz člena 24(2) Listine.
58.
Da pa bo odgovor popoln, je treba dodati še, da narava mladoletniškega prava, ki je v svojem bistvu prednostno usmerjeno v vzgojno funkcijo, nasprotuje temu, da bi odločitev za zavrnitev predaje na osnovi člena 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 pomenila, da bo mladoletnik kratko malo izpuščen nazaj „v naravo“. Nasprotno, v smislu upoštevanja koristi mladoletnika iz tega sledi obveza, da se zanj poskrbi drugače, namreč z ukrepi vzgojne pomoči. Ti so način obravnave in zaščite mladoletnika, ki se v njegovo korist uporabi vedno, kadar so ogroženi njegovo zdravje, varnost in moralnost.
59.
Vendar če se tu postavlja vprašanje predaje, je to ravno zato, ker gre za kaznivo dejanje, storjeno v odreditveni državi članici, in sicer takšno kaznivo dejanje, ki ob kazenski neodgovornosti, ne glede na opredelitev tega izraza, ne bi izginilo. Zato ni mogoče ugotoviti, da se storitev prepovedanega dejanja, ki je bilo dovolj hudo, saj so bila z njim izpolnjena merila, na podlagi katerih je mogoče izdati evropski nalog za prijetje, šteje za normalno. Posledično ima izvršitvena država članica dolžnost obravnave, ki ravno tako izhaja iz otrokovih temeljnih pravic. Naj spomnim še, da gre za zavrnitev predaje, ker je mladoletnik premlad, da bi bil v izvršitveni državi članici kaznovan, četudi z vzgojnim ukrepom. Obveznost obravnave v tej državi ima tedaj le še večjo težo.
60.
Ta razlaga, ki je usmerjena v medsebojno dopolnjevanje različnih vidikov mladoletniškega prava, je po mojem mnenju takšna, da spoštuje utemeljitev posebnih pravil mladoletniškega prava, ki izraža zlasti bistveno solidarnost med generacijami in narodi. Po mojem globokem prepričanju nabora pravil, ki omogočajo oblikovanje območja svobode, varnosti in pravice, ni mogoče razlagati v smislu, ki bi nasprotoval temu idealu, temveč, nasprotno, na način, ki ga spodbuja.
61.
V obravnavanem primeru je bila zahteva za predajo vložena za mladoletnika, za katerega po belgijski zakonodaji izrek sankcije ni izključen. Vendar pa bi za to morali organi izvršitvene države članice opraviti preiskavo mladoletnikove osebnosti in njegovega ozadja ter preveriti, ali je bil v času storitve kaznivega dejanja zmožen razsojati. Toda ta vprašanja in zlasti vprašanje, katero sankcijo je mogoče uporabiti za mladoletnika zaradi njegove osebnosti in starosti, se postavljajo tudi v odreditveni državi članici. Odgovor na ta vprašanja torej izhaja iz presoje, ki jo mora opraviti izključno sodišče te države. Če bi to rešitev zavrnili, bi z drugega vidika zavrnili načelo medsebojnega zaupanja.
62.
Posledično iz vseh zgoraj opisanih razlogov menim, da je člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 24(2) Listine treba razlagati tako, da lahko izvršitvena država članica zavrne predajo mladoletnika, kadar tega zaradi njegove starosti v času izvršitve kaznivega dejanja po pravu te države ne bi doletela nobena kazen. Kadar pa se ob upoštevanju starosti v času izvršitve kaznivega dejanja zagrožena kazen v odreditveni državi članici po vrsti in okvirni višini ujema s kaznijo, ki bi lahko bila zagrožena ali izrečena v izvršitveni državi članici, mora izvršitvena država članica mladoletnika vedno predati.
63.
Če izvršitvena država članica predajo mladoletnika zavrne, mora glede tega mladoletnika izpolniti obveznosti obravnave v okviru ukrepov vzgojne pomoči, h katerim je zavezana.
V. Predlog
64.
Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo hof van beroep te Brussel (pritožbeno sodišče v Bruslju, Belgija), odgovori:
1.
Člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, je v povezavi s členom 24(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah treba razlagati tako:
–
razlog za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je določen v tej določbi, se ne uporablja zgolj na podlagi tega, da je storilec kaznivega dejanja, za katerega je bil ta nalog izdan, mladoletnik;
–
izvršitvena država članica lahko predajo mladoletnika zavrne, kadar tega zaradi njegove starosti v času storitve kaznivega dejanja po pravu te države ne bi doletela kazen;
–
kadar pa se ob upoštevanju starosti v času izvršitve kaznivega dejanja zagrožena kazen v odreditveni državi članici po vrsti in okvirni višini ujema s kaznijo, ki bi lahko bila zagrožena ali izrečena v izvršitveni državi članici, mora izvršitvena država članica mladoletnika vedno predati.
2.
Če izvršitvena država članica predajo mladoletnika zavrne, mora glede tega mladoletnika izpolniti obveznosti obravnave v okviru ukrepov vzgojne pomoči, h katerim je zavezana.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34.
(
3
)	UL 2009, L 81, str. 24.
(
4
)	V nadaljevanju: Listina.
(
5
)	Belgisch Staatsblad z dne 22. decembra 2003, str. 60075.
(
6
)	Belgisch Staatsblad z dne 15. aprila 1965, str. 4014.
(
7
)	Sodba št. P.13.0172.F, ki je dostopna na internetnem naslovu: http://jure.juridat.just.fgov.be/pdfapp/download_blob?idpdf=F‑20130206-3.
(
8
)	Sodba št. P.13.0780.N, ki je dostopna na internetnem naslovu: http://jure.juridat.just.fgov.be/pdfapp/download_blob?idpdf=F‑20130611-2.
(
9
)	Glej poročilo Evropskega parlamenta z dne 14. novembra 2001 o zakonodajnem predlogu Komisije za Okvirni sklep Sveta o boju proti terorizmu (A5-0397/2001, predlog spremembe 72), ki je dostopno na internetnem naslovu: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+REPORT+A5-2001-0397 + 0+DOC+PDF+V0//FR. Moj poudarek.
(
10
)	Konvencija, ki jo je z Resolucijo št. 44/25 z dne 20. novembra 1989 sprejela Generalna skupščina Združenih narodov, veljati pa je začela 2. septembra 1990.
(
11
)	Sprejela jih je ista skupščina z Resolucijo št. 40/33 z dne 29. novembra 1985.
(
12
)	Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij, COM(2011) 60 final.
(
13
)	Glej str. 6 in naslednje tega sporočila.
(
14
)	UL 2016, L 132, str. 1.
(
15
)	Poročilo z dne 19. maja 2014, dokument 13511.
(
16
)	Glej člen 40 te konvencije.
(
17
)	Glej zlasti člen 17 teh pravil.
(
18
)	Glej sodbo z dne 29. junija 2017, Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, točka 19 in navedena sodna praksa).