62024CJ0326
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
3. července 2025 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Omezující opatření vzhledem ke stavu demokracie, právního státu a lidských práv v Bělorusku – Seznamy osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Zařazení a ponechání názvů běloruských podniků, které jsou téměř výhradně ve vlastnictví státu, na těchto seznamech – Kritérium zařazení související s ‚podporou Lukašenkova režimu‘ – Povinnost některých běloruských podniků, které jsou vlastněny nebo ovládány státem, vyplatit státu část svých zisků na základě povinného státního opatření“
Ve věci C‑326/24 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 2. května 2024,
Grodno Azot AAT, se sídlem v Hrodně (Bělorusko),
Chimvolokno Plant, se sídlem v Hrodně,
zástupci: původně L. Engelen, advocaat, a N. Montag, avocată, poté M. Krestiyanova, avocate, a N. Montag, avocată,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky),
přičemž další účastnicí řízení je:
Rada Evropské unie, zástupci: A. Antoniadis a A. Boggio-Tomasaz, jako zmocněnci,
žalovaná v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún, předsedkyně senátu, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer a B. Smulders (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se Grodno Azot AAT a Chimvolokno Plant domáhají zrušení rozsudku Tribunálu ze dne 21. února 2024, Grodno Azot a Chimvolokno Plant v. Rada (T‑117/22, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2024:112), kterým Tribunál zamítl jejich žalobu znějící na zrušení zaprvé prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/2125 ze dne 2. prosince 2021, kterým se provádí rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Bělorusku (Úř. věst. 2021, L 430 I, s. 16), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2021/2124 ze dne 2. prosince 2021, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. 2021, L 430 I, s. 1) (dále společně jen „původní sporné akty“), a zadruhé rozhodnutí Rady (SZBP) 2023/421 ze dne 24. února 2023, kterým se mění rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Bělorusku a k zapojení Běloruska do agrese Ruska vůči Ukrajině (Úř. věst. 2023, L 61, s. 41), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2023/419 ze dne 24. února 2023, kterým se provádí článek 8a nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Bělorusku a k zapojení Běloruska do agrese Ruska vůči Ukrajině (Úř. věst. 2023, L 61, s. 20) (dále společně jen „sporné akty o ponechání“), v rozsahu, v němž se jich tyto čtyři akty (dále společně jen „sporné akty“) týkají.
Právní rámec a skutečnosti předcházející sporu
2
Pro účely projednávaného kasačního opravného prostředku lze skutkový a právní kontext projednávané věci, jak je uveden v bodech 2 až 17 napadeného rozsudku, shrnout následovně.
3
Projednávaná věc spadá do rámce omezujících opatření, přijatých Evropskou unií od roku 2004 s ohledem na vážnost situace v Bělorusku, pokud jde o stav demokracie, právního státu a lidských práv.
4
Dne 18. května 2006 přijala Rada Evropské unie nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska (Úř. věst. 2006, L 134, s. 1), jehož název byl podle čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 588/2011 ze dne 20. června 2011 (Úř. věst. 2011, L 161, s. 1) nahrazen názvem „Nařízení Rady (ES) č. 765/2006 ze dne 18. května 2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku“.
5
Dne 15. října 2012 přijala Rada rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. 2012, L 285, s. 1).
6
Článek 4 odst. 1 tohoto rozhodnutí zní takto:
„Veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje náležející:
a)
osobám, subjektům nebo orgánům, jež jsou odpovědné za vážná porušování lidských práv či potlačování občanské společnosti a demokratické opozice nebo jejichž činnosti jiným závažným způsobem narušují demokracii či právní stát v Bělorusku, nebo jakýmkoli fyzickým či právnickým osobám, subjektům nebo orgánům s nimi spojeným, jakož i právnickým osobám, subjektům nebo orgánům, které je vlastní či ovládají;
b)
fyzickým nebo právnickým osobám, které mají prospěch z Lukašenkova režimu nebo jej podporují, jakož i právnickým osobám, subjektům nebo orgánům, které je vlastní či ovládají,
jak jsou uvedeny v příloze, nebo jimi vlastněné, držené či ovládané, se zmrazují.“
7
Článek 2 odst. 4 a 5 nařízení č. 765/2006 ve znění nařízení Rady (EU) č. 1014/2012 ze dne 6. listopadu 2012 (Úř. věst. 2012, L 307, s. 1) odkazuje na čl. 4 odst. 1 písm. a) a b) rozhodnutí 2012/642 a stanoví stejná kritéria pro zařazení na seznamy osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů, jako jsou kritéria stanovená posledně uvedeným ustanovením, zejména kritérium „podpory“„Lukašenkova režimu“ (dále jen „kritérium podpory Lukašenkova režimu“).
8
Dne 2. prosince 2021 přijala Rada původní sporné akty. Z bodů 4 jejich odůvodnění vyplývá, že „[v]zhledem k závažnosti situace v Bělorusku by na seznam fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahují omezující opatření, […] mělo být zařazeno 17 osob a 11 subjektů“.
9
Původními spornými akty byla „Open Joint Stock Company ‚Grodno Azot‘ včetně pobočky ‚Chimvolokno Plant‘ JSC ‚Grodno Azot‘ “ zařazena do tabulky B seznamu obsaženého v příloze rozhodnutí 2012/642 a do tabulky B seznamu obsaženého v příloze I nařízení č. 765/2006 (dále jen společně „sporné seznamy“) z následujících důvodů (dále jen „odůvodnění“):
„Společnost Grodno Azot se sídlem v Hrodně je významný, státem vlastněný výrobce dusíkatých sloučenin. Lukašenko ji popsal jako ‚velmi důležitý, strategický podnik‘. Společnost Grodno Azot je rovněž vlastníkem výrobního závodu Chimvolokno Plant, což je významný výrobce polyamidových a polyesterových a směsných materiálů. Společnost Grodno Azot i její výrobní závod Chimvolokno Plant představují zdroj značných příjmů pro Lukašenkův režim. Společnost Grodno Azot tudíž podporuje Lukašenkův režim.
Lukašenko společnost navštívil a setkal se s jejími zástupci, s nimiž hovořil o modernizaci výrobního zařízení a různých formách státní podpory. Rovněž přislíbil, že bude použita půjčka na výstavbu nové továrny na výrobu dusíkatých sloučenin v Hrodně. Společnost Grodno Azot má tedy prospěch z Lukašenkova režimu.
Zaměstnanci společnosti Grodno Azot, včetně zaměstnanců výrobního závodu Chimvolokno Plant, kteří se účastnili pokojných protestů proti režimu a stávek, byli propuštěni, zastrašováni a vystaveni výhrůžkám ze strany vedení společnosti Grodno Azot i představitelů režimu. Společnost Grodno Azot je tudíž odpovědná za represi vůči občanské společnosti.“
10
Rada dne 24. února 2023 přijala sporné akty o ponechání, jimiž ponechala názvy navrhovatelek na sporných seznamech v podstatě ze stejných důvodů, jako byly uvedeny v původních sporných aktech.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
11
Žalobou ze dne 2. března 2022 ve znění pozdějších úprav navrhly navrhovatelky, aby Tribunál zrušil sporné akty v rozsahu, v němž se jich týkají, přičemž pokud jde o každý z těchto aktů, uplatnily dva žalobní důvody vycházející v podstatě z nesprávného posouzení skutkového stavu a z porušení čl. 4 odst. 1 písm. a) a b) rozhodnutí 2012/642.
12
Napadeným rozsudkem Tribunál žalobu podanou navrhovatelkami zamítl.
13
Pokud jde v tomto ohledu v prvé řadě o návrh na částečné zrušení původních sporných aktů, Tribunál nejprve v bodě 38 napadeného rozsudku vyvodil z různých skutkových okolností předložených navrhovatelkami a Radou v průběhu řízení před Tribunálem, či z informací zveřejněných na internetových stránkách, uvedených v bodech 33 až 37 uvedeného rozsudku, že se Rada nedopustila nesprávného posouzení skutkového stavu, když měla za to, že společnost Grodno Azot je velkým státním podnikem, který byl prezidentem Lukašenkem popsán jako „velmi důležitý, strategický podnik“, že Grodno Azot vlastní společnost Chimvolokno Plant a že Grodno Azot a Chimvolokno Plant představují významný zdroj příjmů pro Lukašenkův režim.
14
Tribunál poté v bodech 44 až 63 napadeného rozsudku postupně zkoumal argumenty vznesené navrhovatelkami, které směřovaly ke zpochybnění kvalifikace skutečností uvedených v bodě 38 uvedeného rozsudku jako podpory pro Lukašenkův režim, a v bodě 64 uvedeného rozsudku dospěl k závěru, že se Rada nedopustila nesprávného právního posouzení, když měla za to, že pozice navrhovatelek v běloruském hospodářství, okolnost, že jsou ve vlastnictví státu, jakož i skutečnost, že představují významný zdroj příjmů Lukašenkova režimu, představují jako celek dostatečné důkazy k tomu, aby bylo možné mít za to, že uvedený režim podporují ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642.
15
Konkrétně měl Tribunál zaprvé v bodech 47 a 48 napadeného rozsudku za to, že na rozdíl od tvrzení navrhovatelek z odůvodnění původních sporných aktů vyplývá, že se Rada neopírala pouze o okolnost, že navrhovatelky jsou ve vlastnictví běloruského státu, když dospěla k závěru, že podporují Lukašenkův režim, nýbrž za tímto účelem rovněž zohlednila celý soubor skutečností, včetně skutečnosti, že navrhovatelky představují významný zdroj příjmů pro tento režim, a dále to, že Rada neměla za to, že každý podnik ve vlastnictví státu je automaticky zdrojem příjmů pro tento režim, ale měla za to, že skutečnost, že navrhovatelky jsou zdrojem příjmů pro uvedený režim, se připojuje k okolnosti, že jsou ve vlastnictví státu.
16
V této souvislosti Tribunál v bodech 49 a 50 napadeného rozsudku odkázal zejména na svou judikaturu týkající se jasného a přesného znění čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642, který se vztahuje na osoby a subjekty, které „podporují [Lukašenkův režim]“, jakož i na cíl sledovaný tímto ustanovením.
17
Kromě toho v bodech 51 a 52 napadeného rozsudku Tribunál na základě znění bodu 6 odůvodnění rozhodnutí 2012/642 uvedl, že čl. 4 odst. 1 písm. b) tohoto rozhodnutí se vztahuje nejen na politickou podporu tohoto režimu, ale rovněž na jeho finanční nebo materiální podporu.
18
Zadruhé Tribunál v bodech 54 až 56 napadeného rozsudku odmítl argumentaci navrhovatelek, podle které nekontrolují použití prostředků vyplácených běloruskému státu a tyto prostředky neslouží k financování osobních výdajů prezidenta Lukašenka, a v bodě 57 uvedeného rozsudku dospěl k závěru, že vzhledem k tomu, že Rada pro uplatnění kritéria podpory režimu konstatovala, že navrhovatelky představují zdroj příjmů pro Lukašenkův režim, nemusela za tímto účelem prokázat, že navrhovatelky jsou z důvodu svých finančních příspěvků odpovědné za porušování lidských práv, demokracie a právního státu nebo za potlačování občanské společnosti a demokratické opozice.
19
Zatřetí Tribunál v bodech 59 až 63 napadeného rozsudku odmítl argumentaci navrhovatelek, podle které dividendy, které jsou povinny vyplatit běloruskému státu na základě ediktu prezidenta Běloruské republiky č. 637 ze dne 28. prosince 2005 týkajícího se postupu zapsání do rozpočtu části zisků státních podniků, zemských sdružení, které jsou komerčními organizacemi, jakož i příjmů vycházejících z dividend (podílů na základním kapitálu) hospodářských entit vlastněných státem nebo obcemi a tvorby zvláštního rozpočtového fondu pro národní rozvoj (Národní rejstřík právních aktů Běloruské republiky č. 1/7075 ze dne 29. prosince 2005, dále jen „edikt č. 637/2005“), pokud dosáhly zisku, musí být považovány za „daně“, a nemohou tedy v souladu s jeho judikaturou vycházející zejména z rozsudku ze dne 6. října 2015, Chyzh a další v. Rada (T‑276/12, EU:T:2015:748, bod 169), představovat podporu Lukašenkovi ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642.
20
V tomto ohledu Tribunál zaprvé v bodě 61 napadeného rozsudku uvedl, že z odstavce 1‑1 ediktu č. 637/2005 vyplývá, že povinnost vyplatit část zisků státu nebo entitám působícím pod úrovní státu se týká pouze vymezené kategorie hospodářských subjektů, a nikoli všech běloruských daňových poplatníků.
21
Zadruhé v bodě 62 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že ze znění § 1‑2 ediktu č. 637/2005 vyplývá, že platba, o kterou se jedná, je formálně odlišná od daní a doplňuje je.
22
Tribunál z toho v bodě 63 napadeného rozsudku vyvodil, že okolnost, že navrhovatelky jsou povinny vyplatit státu část svých zisků státu na základě ediktu č. 637/2005, není v rozporu s posouzením, podle kterého finančně podporují Lukašenkův režim, ale potvrzuje toto posouzení, jelikož tímto ediktem uvedený režim zvýšil kontrolu, kterou již vykonává jakožto jediný akcionář nad prostředky navrhovatelek, tím, že zajistil, aby pravidelně dostával část zisků, kterých dosahují.
23
Pokud jde v druhé řadě o návrh na částečné zrušení sporných aktů o ponechání, Tribunál v bodě 74 napadeného rozsudku uvedl, že do spisu, který Rada sestavila v době přijetí těchto opatření, byly doplněny dva články zveřejněné na internetu. Podle prvního článku zveřejněného dne 18. dubna 2022 společnost Grodno Azot poté, co v roce 2020 vykázala ztrátu, dosáhla v roce 2021 čistého zisku ve výši téměř 530000000 běloruských rublů (BYN) (přibližně 175000000 eur) a oznámila vyplacení více než 100000000 BYN (přibližně 33195000 eur) na dividendách. Podle druhého článku zveřejněného dne 20. října 2022 běloruský ministr hospodářství uvedl, že příjmy společnosti Grodno Azot se mezi lednem a srpnem 2022 zvýšily téměř o 20 %. Podle Tribunálu navrhovatelky nezpochybnily opodstatněnost těchto informací. Na základě toho Tribunál dospěl v bodě 75 napadeného rozsudku k závěru, že se Rada nedopustila nesprávného posouzení, když měla po přezkoumání situace navrhovatelek za to, že představují významný zdroj příjmů pro Lukašenkův režim.
Návrhová žádání účastnic řízení
24
Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
vydal konečné rozhodnutí ve věci, pokud to stav řízení dovoluje;
–
podpůrně vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí a
–
uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených před Soudním dvorem i před Tribunálem.
25
Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl,
–
podpůrně, pokud Soudní dvůr rozhodne, že se napadaný rozsudek zrušuje a vydá sám konečný rozsudek, zamítl žalobu znějící na zrušení sporných aktů a
–
uložil navrhovatelkám náhradu nákladů řízení v prvním stupni i tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
26
Navrhovatelky na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňují čtyři důvody. První důvod vychází z porušení zásad a právních pravidel týkajících se důkazního břemene. Druhý důvod se týká nesprávného výkladu povahy a funkce dividend v projednávané věci a v jakémkoli daňovém režimu. Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v neexistenci analýzy „významné“ povahy údajné hospodářské podpory. Čtvrtým důvodem navrhovatelky namítají porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
27
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká bodů 32, 36 až 39, 42, 47, 48, 52, 55 a 57 napadeného rozsudku, navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když při učinění závěru, že se Rada nedopustila nesprávného posouzení, když konstatovala, že dividendy jsou významným zdrojem příjmů pro Lukašenkův režim, tento soud vycházel výlučně z informací týkajících se dividend, ačkoli tyto informace nebyly obsaženy v prvním důkazním spisu Rady ani tam nebyly zmíněny. Tribunál tak se zpětnou účinností ospravedlnil důvod pro označení předložený Radou na základě kritéria podpory režimu, což představuje obrácení důkazního břemene a porušení dalších zásad a pravidel v oblasti dokazování. Pokud se Rada rozhodne uložit omezující opatření, musí mít v původním důkazním spise k dispozici všechny relevantní informace za tímto účelem, což v projednávaném případě zjevně není případ výše uvedených informací.
28
První důkazní spis Rady obsahuje, pokud jde o skutečnosti, které mají prokázat skutečnost, že navrhovatelky jsou „významným zdrojem příjmů pro Lukašenkův režim“, pouze výňatek z internetových stránek navrhovatelek uvádějící jejich velikost, jakož i informace o jejich čistém zisku v roce 2018 a o jejich obratu v roce 2020. Žádná z těchto skutečností přitom zdaleka nevysvětluje, jakým způsobem navrhovatelky poskytly tomuto režimu významnou hospodářskou podporu.
29
Zejména v tomto prvním spise nebyl učiněn žádný, byť nepřímý, odkaz na dividendy vyplacené navrhovatelkami běloruskému státu. Důkazy týkající se dividend předložily navrhovatelky v žalobě. I když Tribunál tyto důkazy prezentoval jako doplňující důkazy, z bodů 52 a 55 napadeného rozsudku vyplývá, že svůj závěr, podle kterého navrhovatelky poskytují podporu režimu jako významný zdroj příjmů pro tento režim, založil pouze na těchto důkazech.
30
Tribunál tedy v rozporu se zásadami týkajícími se důkazního břemene připomenutými v rozsudku ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 120 a 121), vycházel z důkazů, o nichž Rada nevěděla před 2. březnem 2022, dnem, kdy je navrhovatelky předložily, zatímco k označení došlo dne 2. prosince 2021.
31
V případě, že by z judikatury Tribunálu vyplývalo, že se Tribunál může opírat o skutečnosti předložené žalobcem nejen v jeho prospěch, ale i v neprospěch, aby podepřel nebo posílil důkazy, na kterých Rada založila dotčená omezující opatření, neexistuje v projednávaném případě žádný důkaz, který by bylo možné podepřít nebo podpořit. Tribunál se totiž jednoduše opřel o důkazy, které nebyly ani zmíněny v důkazním spise Rady, a ve skutečnosti tak přepsal odůvodnění poskytnuté Radou.
32
Tribunál tudíž nedodržel zásady a pravidla týkající se důkazního břemene, když dospěl k závěru, že jsou prokázány skutečnosti popsané v odůvodnění, které podporují tvrzení, že navrhovatelky jsou „významným zdrojem příjmů pro Lukašenkův režim“, a dále že spadají do působnosti čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642.
33
Rada argumenty navrhovatelek zpochybňuje.
Závěry Soudního dvora
34
Za účelem ověření, zda Tribunál porušil pravidla týkající se důkazního břemene v oblasti omezujících opatření, je třeba připomenout, že při přezkumu takových opatření musí unijní soudy v souladu s pravomocemi, které jim jsou na základě Smluv svěřeny, zajišťovat v zásadě úplný přezkum legality všech unijních aktů (rozsudek ze dne 29. listopadu 2018, Bank Tejarat v. Rada, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, bod 38 a citovaná judikatura).
35
Účinnost soudní kontroly zaručené v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie vyžaduje, aby se unijní soud při přezkumu legality důvodů, o které se opírá rozhodnutí o zařazení jména určité osoby na seznam osob, vůči nimž jsou namířena omezující opatření, ujistil o tom, zda se toto rozhodnutí, které má ve vztahu k dotčené osobě charakter individuálního rozhodnutí, opírá o dostatečně pevný skutkový základ. V projednávané věci je proto třeba ověřit skutečnosti uváděné ve shrnutí důvodů, ze kterých uvedené rozhodnutí vychází, tak, aby se soudní přezkum neomezoval na abstraktní posouzení pravděpodobnosti uváděných důvodů, ale aby se zaměřil na otázku, zda jsou tyto důvody, nebo alespoň jeden z nich, který sám o sobě postačuje k odůvodnění tohoto rozhodnutí, podložené. Kromě toho je na příslušném unijním orgánu, aby v případě zpochybnění prokázal, že jsou důvody uplatňované vůči dotčené osobě podložené, přičemž tato osoba není povinna předložit důkazy o opaku svědčící o tom, že uvedené důvody podložené nejsou (viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2018, Bank Tejarat v. Rada, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, bod 39 a citovaná judikatura).
36
V projednávané věci je třeba zdůraznit, že, jak bylo konstatováno v bodě 37 napadeného rozsudku, navrhovatelky ve svých písemnostech předložených Tribunálu uznaly, že v období od roku 2018 do roku 2020 vyplatily běloruskému státu část svých zisků a předložily dokumenty týkající se těchto plateb. Navrhovatelky tak potvrdily zásadní okolnost, že pro Lukašenkův režim představovaly zdroj příjmů.
37
Za těchto podmínek nebyla Rada povinna předložit důkazy na podporu této podstatné okolnosti prokazující opodstatněnost odůvodnění, jak vyplývá z judikatury citované v bodě 35 tohoto rozsudku.
38
Skutečnost, že navrhovatelky předložily informace týkající se uvedených plateb jako „vyviňující“ důkazy, je irelevantní, jak správně poznamenal Tribunál v bodě 37 napadeného rozsudku.
39
Nelze tedy mít za to, že Tribunál tím, že zohlednil mimo jiné tyto informace předložené v průběhu řízení navrhovatelkami a týkající se plateb části jejich zisků běloruskému státu za účelem určení, zda tyto platby představovaly podporu Lukašenkovovi režimu odůvodňující jejich zařazení na seznam osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření ve formě zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů, obrátil důkazní břemeno, které nese Rada (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. listopadu 2018, Bank Tejarat v. Rada, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, bod 41).
40
V rozsahu, v němž navrhovatelky zdůrazňují význam, který má okolnost, že údaje týkající se plateb části jejich zisků jsou uvedeny Radou v odůvodnění nebo jsou zaznamenány ve spise předloženém na podporu tohoto odůvodnění, a tedy výslovně zohledněny tímto orgánem při přijetí dotčeného omezujícího opatření, což vylučuje jejich sdělení a posteriori, ve skutečnosti podle všeho předkládají argument vycházející z toho, že Tribunál neprávem nekonstatoval, že uvedený orgán porušil požadavek odůvodnění stanovený v článku 296 SFEU.
41
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem povinnosti uvést odůvodnění aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení osoby, jež je logickým důsledkem zásady dodržování práva na obhajobu, zaprvé poskytnout dotyčné osobě dostatečné informace pro zjištění, zda je akt opodstatněný, nebo je případně stižen vadou, která umožňuje napadnout jeho platnost před soudem Unie, a zadruhé umožnit tomuto soudu provést přezkum legality tohoto aktu (rozsudek ze dne 15. listopadu 2012, Rada v. Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, bod 49 a citovaná judikatura).
42
Pokud jde zejména o akty ukládající omezující opatření, Soudní dvůr již rozhodl, že není důležité, že tyto akty výslovně nezmínily některé platby za účelem vymezení podmínek a rozsahu finanční podpory poskytované vládě třetího státu, která je předmětem takových opatření. Podle judikatury Soudního dvora totiž musí být dostatečnost odůvodnění aktu posuzována s ohledem na kontext tohoto aktu, jakož i všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast, takže akt nepříznivě zasahující do právního postavení je dostatečně odůvodněn, jestliže byl vydán v kontextu, který je dotčené osobě znám a umožňuje jí pochopit opatření, které vůči ní bylo přijato (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. května 2016, Bank of Industry and Mine v. Rada, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, bod 63 a citovaná judikatura).
43
S ohledem na informace, které navrhovatelkám byly poskytnuty v odůvodnění a ve spisu Rady, a sice především informace týkající se skutečnosti, že je třeba mít za to, že jakožto státní podniky poskytují finanční podporu Lukašenkovu režimu, a to zjevně z důvodu vyplácení části svých zisků běloruskému státu, byly přitom sporné akty dostatečně odůvodněny, jelikož navrhovatelky mohly zpochybnit a skutečně zpochybnily před Tribunálem relevanci uvedených plateb pro účely použití kritéria podpory Lukašenkova režimu, přičemž tyto platby, jak je třeba připomenout, uvedly samy navrhovatelky, a toto odůvodnění rovněž umožnilo Tribunálu vykonat přezkum legality těchto aktů.
44
S ohledem na výše uvedené je třeba první důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
45
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká bodů 60 až 67 napadeného rozsudku, navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl jejich argument, podle kterého dividendy vyplacené běloruskému státu na základě ediktu č. 637/2005 musí být s ohledem na svou povahu a funkci postaveny naroveň daním, takže podle judikatury Tribunálu nemohou z principu představovat podporu Lukašenkovu režimu ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642. Tribunál tak nesprávně vyložil povahu a funkci nejen dividend v projednávané věci, které mají závaznou povahu, ale rovněž jakéhokoli daňového režimu, bez ohledu na dotyčný stát, a to tím, že odmítl postavit tyto dividendy naroveň daním z důvodu, že se daně použijí na všechny běloruské daňové poplatníky, zatímco výpočet uvedených dividend odpovídá zvláštnímu základu daně definovanému uvedeným ediktem č. 637/2005 a jejich vyplácení se týká pouze zvláštní kategorie subjektů.
46
Zaprvé na rozdíl od toho, k čemu dospěl Tribunál, ne všichni běloruští daňoví poplatníci platí stejné daně. Všechny daňové režimy po celém světě definují předmět dotčené daně a osoby, které jsou jejími poplatníky, a v projednávaném případě jsou povinny odvádět povinné dividendy běloruské podniky ve vlastnictví státu. Kromě toho edikt č. 637/2005 rozlišuje různé kategorie podniků náležejících státu, a sice podniky zcela vlastněné státem a podniky, v nichž stát vlastní alespoň 50 % akcií. Řada daní v Bělorusku se stejně jako povinné dividendy týká určitých kategorií osob. Povinnost státních podniků vyplácet povinné dividendy se neliší od selektivního uplatňování jiných daní.
47
Zadruhé Tribunál v bodě 62 napadeného rozsudku nezohlednil skutečnost, že stejně jako každá jiná běloruská daň, a stejně jako všude jinde ve světě, se výpočet povinných dividend v Bělorusku provádí na základě stanoveného základu daně, v projednávaném případě podle odst. 1.2 druhého pododstavce ediktu č. 637/2005.
48
Zatřetí závěr Tribunálu v bodě 63 napadeného rozsudku, podle kterého běloruský stát „jakožto jediný akcionář“ pouze zvýšil kontrolu nad společnostmi, jako jsou navrhovatelky, tím, že uložil povinné rozdělení zisků, je v rozporu s bodem 33 uvedeného rozsudku, podle kterého tento stát vlastní pouze „99,96 % [základního kapitálu navrhovatelek]“.
49
Tento závěr je nelogický, neboť stát jakožto jediný nebo většinový akcionář podniků již nad nimi kontrolu má a nemůže ji zvýšit. Stát tak může jednostranně rozhodnout o rozdělení dividend.
50
Začtvrté existují další skutečnosti, které Tribunál nezohlednil a které potvrzují, že povinné dividendy v Bělorusku jsou daněmi.
51
V první řadě výběr povinných dividend v Bělorusku spadá do pravomoci daňových orgánů v souladu s platnými daňovými postupy. V druhé řadě přístup spočívající ve výběru dividend po zdanění korporační daní vychází ze zásady zdanění neočekávaných zisků. Ve třetí řadě řada běloruských daní má původ v jiných právních aktech než v daňovém zákoníku. Ve čtvrté řadě nezaplacení nebo pozdní zaplacení povinných dividend je sankcionováno stejným způsobem jako nezaplacení nebo pozdní zaplacení daní. V páté řadě povinné dividendy, jakož i korporační daň jsou vypláceny témuž příjemci a na tentýž bankovní účet. V šesté řadě, stejně jako jakákoli jiná daň, lze dluh na povinných dividendách započíst proti pohledávce vzniklé z přeplatku na jiné dani, například na korporační dani. V sedmé řadě na rozdíl od běžných dividend, u nichž společnost, která je vyplácí, jedná jako daňový zástupce a z vyplácených dividend sráží daň, kterou odvádí do státní pokladny, žádná daň nezatěžuje běloruské povinné dividendy v souladu se zásadou, že nelze zdanit daň zakotvenou v článku 166 běloruského daňového zákoníku.
52
Rada tvrdí, že argumentace navrhovatelek je částečně nepřípustná, pokud jde o tvrzení směřující proti bodům 61 a 62 napadeného rozsudku v rozsahu, v němž tyto body obsahují skutková zjištění, a částečně neopodstatněná. Podpůrně Rada tvrdí, že taková argumentace je neopodstatněná.
Závěry Soudního dvora
53
Je třeba konstatovat, jak učinil Tribunál v bodě 37 napadeného rozsudku, že navrhovatelky ve svých písemnostech „uznávají, že vyplatily dividendy“ běloruskému státu, který vlastní téměř celý kapitál společnosti Grodno Azot, a že rovněž předložily dokument, z něhož vyplývá, že tato společnost vyplatila do rozpočtu Běloruské republiky dividendy ve výši 8481000 BYN (přibližně 3526000 eur) v roce 2018, 34200000 BYN (přibližně 14604000 eur) v roce 2019 a 6835000 BYN (přibližně 2462000 eur) v roce 2020.
54
Tribunál tedy mohl mít v bodě 64 napadeného rozsudku správně za to, že se Rada nedopustila nesprávného právního posouzení, když měla za to, že navrhovatelky představují „významný zdroj příjmů pro Lukašenkův režim“ a tato okolnost, společně s pozicí navrhovatelek v běloruském hospodářství a skutečností, že z 99,96 % svého kapitálu patří státu, představují dostatečné důkazy k tomu, aby bylo možné mít za to, že poskytují podporu uvedenému režimu ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642, přičemž toto ustanovení se vztahuje zejména na osoby a subjekty, které tento režim finančně podporují (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. května 2016, Bank of Industry and Mine v. Rada, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, bod 81).
55
Takový výklad kritéria podpory Lukašenkova režimu v rozsahu, v němž se zaměřuje na finanční podporu tohoto režimu, je ostatně součástí hlavního cíle, který toto ustanovení sleduje, a sice zvýšit tlak na uvedený režim, aby ukončil závažné a trvající porušování lidských práv, demokracie a právního státu v Bělorusku, jakož i potlačování občanské společnosti a demokratické opozice.
56
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že kvalifikace jako daň nebo dividenda v případě titulu, na jehož základě jsou částky vypláceny běloruskému státu, není rozhodující pro určení „podpory Lukašenkova režimu“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642. V obou případech se totiž jedná o částky zaplacené státu subjektem, v němž tento stát vlastní téměř veškerý kapitál, na základě státní právní úpravy ukládající tuto platbu. Vyloučení takových plateb z tohoto pojmu „podpora Lukašenkova režimu“ pouze z toho důvodu, že dlužné částky jsou kvalifikovány jako daně, by mohlo umožnit obejít unijní pravidla zvýšením daňové sazby ze zisků dosažených takovými subjekty výměnou za snížení částky dividend, jejichž výplatu státu ukládá běloruské právo v případě, že podnik patřící běloruskému státu dosahuje zisku (obdobně viz rozsudek ze dne 12. května 2016, Bank of Industry and Mine v. Rada, C‑358/15 P, EU:C:2016:338, bod 80).
57
Z toho vyplývá, že v rozsahu, v němž navrhovatelky vytýkají Tribunálu, že v bodě 59 napadeného rozsudku neoprávněně zúžil pojem „daň“ v tomto kontextu, a proto v bodech 60 až 62 tohoto rozsudku nesprávně konstatoval, že jejich platby běloruskému státu nemohou být považovány za takové daně, je jejich argumentace irelevantní, neboť v žádném případě nemůže zpochybnit závěr, ke kterému Tribunál dospěl v bodě 64 uvedeného rozsudku a který byl připomenut v bodě 54 tohoto rozsudku, podle kterého v projednávaném případě existují dostatečné důkazy k tomu, aby bylo možné mít za to, že navrhovatelky poskytovaly „podporu Lukašenkova režimu“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642.
58
Totéž platí pro argumentaci navrhovatelek týkající se bodu 63 napadeného rozsudku. Konkrétně v tomto bodě Tribunál rozhodl, že povinnost navrhovatelek podle běloruského práva vyplatit část svých zisků státu „potvrzuje“ posouzení, podle kterého finančně podporují Lukašenkův režim, jelikož uložením této povinnosti tento režim zvýšil kontrolu, kterou vykonává. Z výrazu „potvrzuje“, a obecněji z celkového výkladu bodů 58 až 64 napadeného rozsudku vyplývá, že úvaha obsažená v jeho bodě 63 není nikterak nezbytná k tomu, aby bylo možné dospět k závěru, na který je odkazováno v předchozím bodě tohoto rozsudku.
59
Podle ustálené judikatury jsou přitom výtky směřující proti nadbytečnému odůvodnění rozhodnutí Tribunálu irelevantní, jelikož nemohou vést ke zrušení tohoto rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 7. listopadu 2002, Hirschfeldt v. AEE, C‑184/01 P, EU:C:2002:645, bod 48, a ze dne 6. září 2017, Intel v. Komise, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 63 a citovaná judikatura).
60
S ohledem na všechny předcházející úvahy je třeba druhý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.
K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
61
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká bodů 36 až 38, 47 až 57 a 74 až 79 napadeného rozsudku, navrhovatelky Tribunálu vytýkají, že se dopustil zjevně nesprávného posouzení, když se nevyjádřil k otázce, zda hospodářská podpora poskytnutá ve formě výplaty dividend za roky 2018, 2019 a 2020, jejíž částky upřesnily ve svých písemnostech, byla „významná“ v souladu s kvalifikací v tomto smyslu uvedenou v odůvodnění. Toto pochybení je zjevné jak při analýze původních sporných aktů, tak při analýze sporných aktů o ponechání.
62
Ani toto odůvodnění, ani první důkazní spis Rady neobsahují údaje, které by mohly odůvodnit opodstatněnost této kvalifikace.
63
Podpůrně navrhovatelky tvrdí, že pokud by Tribunál řádně analyzoval otázku, zda jsou významným zdrojem příjmů pro Lukašenkův režim, což neučinil, odpověděl by na tuto otázku záporně.
64
V této souvislosti navrhovatelky odkazují na rozsudek ze dne 29. dubna 2015, Bank of Industry and Mine v. Rada (T‑10/13, EU:T:2015:235), a zejména na bod 186 tohoto rozsudku, v němž Tribunál dospěl k závěru, že dotčený státní podnik zaplatil ve prospěch íránského státního rozpočtu „značné“ částky, které představují finanční podporu íránské vládě.
65
Ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, se přitom jednalo o platbu v celkové výši nejméně 76 milionů eur za referenční období pěti let, a tedy o částku podstatně vyšší než částky vyplacené navrhovatelkami běloruskému státu z titulu povinných dividend za roky 2018, 2019 a 2020. Posledně uvedené částky tudíž nelze kvalifikovat jako významný zdroj příjmů, což potvrzuje vyjádření uvedených částek v procentech hrubého domácího produktu (HDP) Běloruské republiky za dotčené roky, tedy 0,0069 %, 0,0253 % a 0,0045 % tohoto HDP.
66
Tento závěr platí rovněž, pokud jde o platbu v souvislosti se spornými akty o ponechání. Z druhého důkazního spisu Rady totiž vyplývá, že navrhovatelky vyplatily v roce 2022 částku 33195000 EUR z titulu povinných dividend představujících 0,0471 % HDP Běloruské republiky za tento rok. Tato částka je podstatně nižší než částka, kterou Tribunál kvalifikoval jako „významnou“ v rozsudku ze dne 29. dubna 2015, Bank of Industry and Mine v. Rada (T‑10/13, EU:T:2015:235).
67
Konečně povinné dividendy vyplácené navrhovatelkami, ať již souvisejí s původními spornými akty nebo se spornými akty o ponechání, nepředstavují pro stát zdroj příjmů, jelikož souhrn těchto dividend je nižší než vratky daně z přidané hodnoty, které obdržely za období let 2018 až 2022.
68
Rada argumenty navrhovatelek zpochybňuje.
Závěry Soudního dvora
69
Je třeba uvést, že pokud Tribunál v bodě 64 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že se Rada nedopustila nesprávného právního posouzení, když měla zejména za to, že navrhovatelky představují „významný zdroj příjmů pro Lukašenkův režim“, tento závěr nutně zohledňuje zaplacené částky, jak jsou specifikovány v bodě 37 tohoto rozsudku, a znamená tedy, že Tribunál považoval uvedený zdroj příjmů za významný, čímž potvrdil posouzení Rady v tomto smyslu a platnost původních sporných aktů.
70
Totéž platí pro posouzení sporných aktů o ponechání, jak vyplývá z bodu 74 ve spojení s bodem 76 napadeného rozsudku.
71
Je tedy nutno konstatovat, že třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného výkladu napadeného rozsudku.
72
V rozsahu, v němž navrhovatelky v rámci podpůrné argumentace zpochybňují posouzení Tribunálu, pokud jde o významnost zdroje příjmů, který představovaly pro Lukašenkův režim s ohledem na částky vyplacené běloruskému státu na základě ediktu č. 637/2005, je třeba konstatovat, že se jedná o posouzení skutkových okolností, které nemůže, s výjimkou zkreslení těchto skutečností, podléhat přezkumu Soudního dvora ve fázi kasačního opravného prostředku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. dubna 2022, Yieh United Steel v. Komise, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, bod 52 a citovaná judikatura).
73
Tato podpůrná argumentace je tudíž nepřípustná, jelikož navrhovatelky neprokázaly takové zkreslení ze strany Tribunálu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. dubna 2022, Yieh United Steel v. Komise, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, bod 53 a citovaná judikatura).
74
Tak je tomu zejména v případě argumentů navrhovatelek, podle kterých částky zaplacené z titulu ediktu č. 637/2005 nemohou být kvalifikovány jako významné, jelikož celková částka plateb je výrazně nižší než částka považovaná Tribunálem za „značnou“ v bodě 186 rozsudku ze dne 29. dubna 2015, Bank of Industry and Mine v. Rada (T‑10/13, EU:T:2015:235), nebo jelikož se jejich individuální částka nejeví jako významná, pokud je vyjádřena jako procentní podíl HDP Běloruské republiky.
75
Tyto argumenty musí být v každém případě odmítnuty, jelikož jsou skutkově nepodložené. Jak ostatně správně uvedla Rada, bod 186 uvedeného rozsudku totiž zjevně nelze v žádném případě chápat jako uvedení hranice, pod kterou nelze finanční podporu považovat za významnou.
76
Dále rovněž s ohledem na širokou posuzovací pravomoc, která přísluší Radě při přijímání omezujících opatření zejména na základě kritéria podpory Lukašenkova režimu uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642, nic nebrání tomu, aby tento orgán posoudil význam takové podpory v závislosti na dotčených platbách vyjádřených v absolutních částkách, a nikoli v procentech HDP Běloruské republiky.
77
Rada a Tribunál sice skutečně uznaly, či dokonce potvrdily významnou povahu částek vyplacených navrhovatelkami na základě ediktu č. 637/2005, avšak tento důvod je každopádně zjevně nadbytečný s ohledem na jasné a přesné znění čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642, který brání uložení dodatečné podmínky, která není v tomto ustanovení stanovena, jako je podmínka významnosti podpory Lukašenkova režimu. Podpůrná argumentace navrhovatelek je tedy rovněž irelevantní, v souladu s judikaturou vycházející zejména z rozsudků ze dne 7. listopadu 2002, Hirschfeldt v. AEE (C‑184/01 P, EU:C:2002:645, bod 48), a ze dne 6. září 2017, Intel v. Komise (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 63).
78
Konečně v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora je argument vycházející z porušení zásady proporcionality, který navrhovatelky uplatňují na podporu svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku, nepřípustný ve fázi kasačního opravného prostředku, jelikož je nesporné, že nebyl vznesen před Tribunálem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2021, World Duty Free Group a Španělsko v. Komise, C‑51/19 P a C‑64/19 P, EU:C:2021:793, body 54 a 55).
79
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy musí být třetí důvod kasačního opravného prostředku zamítnut.
Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastnic řízení
80
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, který zpochybňuje body 47 až 52 napadeného rozsudku, navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642, když rozhodl, že kritérium podpory režimu, které je v něm stanoveno, je splněno u všech státních podniků, jelikož nutně poskytují významnou podporu režimu již z důvodu své vlastnické struktury, čímž vyložil toto ustanovení příliš široce, což vedlo k porušení článku 21 SEU, jakož i – jak upřesňují ve své duplice – zásad proporcionality, právní jistoty a spravedlnosti zakotvených v unijním právu.
81
Navrhovatelky z různých skutečností uvedených v prvním pododstavci odůvodnění a ze skutečnosti, že Rada nikdy neuvedla žádné konkrétní platby, které údajně uskutečnily ve prospěch běloruského státu, vyvozují, že výklad čl. 4 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2012/642, který Tribunál podal, potvrzuje, že každý podnik ve vlastnictví státu je automaticky zdrojem jeho příjmů a že velký strategický a významný podnik ve vlastnictví státu je nutně významným zdrojem příjmů státu.
82
Vzhledem k tomu, že podniky patřící státu, stejně jako každý státní zaměstnanec, nutně přinášejí státu výhodu na základě věcného plnění ve prospěch veřejného sektoru, vyplývá z toho, že důkaz podpory režimu musí jít nad rámec pouhého konstatování, že se jedná o státní podnik. V projednávané věci přitom Rada nepředložila žádný důkaz o konkrétních platbách nebo finančních příspěvcích, které navrhovatelky uskutečnily nebo poskytly ve prospěch běloruského státu, ale vycházela z jejich velikosti, jejich čistého zisku za rok 2018 a z jejich obratu za rok 2020.
83
Přístup Tribunálu by vedl k tomu, že by Radě byla přiznána neomezená diskreční pravomoc rozhodnout, komu uložit sankce, i když neexistují konkrétní, přesné a shodující se důkazy o podpoře Lukašenkova režimu.
84
Rada argumenty navrhovatelek zpochybňuje.
Závěry Soudního dvora
85
Z bodů 47 a 64 napadeného rozsudku jasně vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelky, Tribunál nevycházel pouze z okolnosti, že navrhovatelky patří běloruskému státu, když dospěl k závěru, že podporují Lukašenkův režim, ale že za tímto účelem správně zohlednil další skutečnosti, jako je skutečnost, že pro tento režim představují významný zdroj příjmů.
86
Dále z bodu 55 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál měl právem za to, že zásadním prvkem, o který se opíralo posouzení kritéria podpory, jsou finanční toky, a sice platby ze strany navrhovatelek části jejich zisků běloruskému státu, považované za finanční podporu Lukašenkova režimu, a nikoli jejich příslušnost ke státu.
87
S ohledem na všechny předcházející úvahy je třeba zamítnout čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku a s ním i kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
K nákladům řízení
88
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný. Článek 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, stanoví, že účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, se uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
89
Vzhledem k tomu, že Rada požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelky neměly ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Grodno Azot AAT a Chimvolokno Plant ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.