null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
13. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Obecná úprava výrobků podléhajících spotřební dani – Směrnice 92/12/EHS – Daňová značení – Článek 21 – Vnitrostátní právní úprava, která omezuje automatické odůvodnění zničení 2 % daňových značení používaných ročně během výrobního procesu na zničení, ke kterému dochází v tuzemsku – Přiměřenost“
Ve věci C‑322/25,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud, Portugalsko) ze dne 2. dubna 2025, došlým Soudnímu dvoru dne 9. května 2025, v řízení
SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S. A.
proti
Autoridade Tributária e Aduaneira,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: I. Ziemele, předsedkyně senátu, A. Kumin a M. Bošnjak (zpravodaj), soudci,
generální advokát: A. Biondi,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S. A.: C. Marques Aparício a P. Vidal Matos, advogados,
–        za portugalskou vládu: P. Barros da Costa, C. Freire, A. Pimenta, A. Rodrigues a N. Vitorino, jako zmocněnci,
–        za Evropskou komisi: M. Björkland a P. Caro de Sousa, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 28 a následujících SFEU, jakož i článku 56 a následujících SFEU.
2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL S. A. (dále jen „Swedish Match“) a Autoridade Tributária e Aduaneira (daňový a celní úřad, Portugalsko) ve věci dvou dodatečných platebních výměrů, které tento orgán zaslal společnosti Swedish Match v souvislosti se spotřební daní z tabáku.
Právní rámec
Unijní právo
3        Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. 1992, L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179) ve znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994 (Úř. věst. 1994, L 365, s. 46; Zvl. vyd. 09/01, s. 264) (dále jen „směrnice 92/12“) stanovil:
„Tato směrnice se na úrovni Společenství vztahuje na následující výrobky, jak je vymezují příslušné směrnice:
[…]
–        tabákové výrobky.“
4        Článek 21 této směrnice stanovil:
„1.      Aniž je dotčen čl. 6 odst. 1, mohou členské státy vyžadovat, aby výrobky propuštěné pro domácí spotřebu na jejich území nesly daňové značení nebo vnitrostátní identifikační značení užívané pro daňové účely.
2.      Každý členský stát vyžadující používání daňového značení nebo vnitrostátního identifikačního značení podle odstavce 1 je musí zpřístupnit oprávněným skladovatelům v ostatních členských státech. Každý členský stát však může stanovit, že daňové značení bude zpřístupněno daňovému zástupci schválenému finančními orgány tohoto členského státu.
Aniž jsou dotčeny předpisy, které přijmou k zajištění řádného provádění tohoto článku a k zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu, dbají členské státy na to, aby toto značení nebylo překážkou volného pohybu výrobků podléhajících spotřební dani.
[...]“
5        Článek 22 odst. 1 a 2 uvedené směrnice zněl takto:
„1.      Ve vhodných případech mohou být výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu na žádost hospodářského subjektu při výkonu jeho povolání, způsobilé k vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, ve kterém byly tyto výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, pokud nejsou určeny ke spotřebě v tomto členském státě.
Členské státy však mohou zamítnout žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria.
2.      Při použití odstavce 1 platí tato ustanovení:
[…]
d)      výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu ve členském státě a nesou jeho daňové nebo identifikační značení, mohou být způsobilé k vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, který vydal daňové nebo identifikační značení, jestliže jeho finanční orgány zjistí, že tato značení byla zničena.“
6        Směrnice 92/12 byla zrušena směrnicí Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. 2009, L 9, s. 12) s účinností od 1. dubna 2010 podle čl. 47 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2008/118. Vzhledem k době rozhodné z hlediska skutkových okolností sporu v původním řízení se však směrnice 92/12 na tento spor nadále použije.
Portugalské právo
7        Odstavce 21 až 24 Portaria n.o 1295/2007, que aprova o novo modelo e as especificações técnicas da estampilha fiscal aplicável aos produtos de tabaco manufacturado destinado a ser introduzido no consumo no território nacional (ministerská vyhláška č. 1295/2007, kterou se schvaluje nový model a technické specifikace daňového značení použitelného na tabákové výrobky určené ke spotřebě v tuzemsku), ze dne 1. října 2007 (Diário da República, 1. řada, č. 189, ze dne 1. října 2007) ve znění použitelném v době rozhodné z hlediska skutkových okolností sporu v původním řízení (dále jen „ministerská vyhláška č. 1295/2007“) stanoví:
„21.      O zničení daňového značení se podává žádost celním orgánům s uvedením místa, data a příslušných důvodů. Tato operace, která se musí uskutečnit pod dohledem celních orgánů a v jejich přítomnosti, je předmětem vyhotovení protokolu, v němž se uvádí zejména druh výrobku, daňový obvod a účetní období, ke kterému se razítka vztahují, jakož i odpovídající zaúčtování.
22.      Pokud ke zničení dojde mimo území státu, je nepředložení daňových značení odůvodněno příslušným prohlášením vydaným příslušnými orgány země, do které jsou daňová značení určena, s uvedením druhu výrobku a účetního období, ke kterému se vztahují.
23.      Zničení daňového značení, k němuž dojde během výrobního procesu ve výrobních skladech nacházejících se v tuzemsku, může být předmětem zjednodušeného postupu odůvodnění.
24.      Pro účely předchozího odstavce se zničení daňových značení do výše 2 % daňových značení spotřebovaných ročně během výrobního procesu považuje za automaticky odůvodněné“.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
8        V době rozhodné z hlediska skutkového základu sporu v původním řízení provozovala společnost Swedish Match činnost spočívající ve výrobě a prodeji tabákových výrobků. Tato společnost získala daňová značení nezbytná pro svou činnost od Imprensa Nacional – Casa da Moeda S. A. (Národní tiskárna a mincovna, Portugalsko) a následně je zaslala do výrobních závodů v jiných členských státech za účelem jejich nalepení na obaly výrobků propuštěných ke spotřebě.
9        V roce 2011 ukončila společnost Swedish Match činnost a požádala o zrušení svého statusu oprávněného skladovatele, jakož i o uzavření svého daňového skladu. Portugalské orgány následně vyzvaly společnost Swedish Match, aby jim předložila daňová značení uvedená v konečných zůstatcích za účetní období 2008 a 2009, což tato společnost nemohla učinit z důvodu, že tato značení byla zničena nebo se stala nepoužitelnými během procesu výroby tabákových výrobků.
10      Po provedení šetření a v souladu s odstavcem 22 ministerské vyhlášky č. 1295/2007, který stanoví, že pokud ke zničení dojde mimo území státu, musí být nepředložení daňových značení odůvodněno příslušným prohlášením vydaným příslušnými orgány země, do které jsou daňová značení určena, které musí uvádět druh výrobku a účetní období, ke kterému se vztahují, dospěly portugalské orgány k závěru, že společnost Swedish Match nebyla schopna dostatečně odůvodnit zničení dotyčných daňových značení.
11      Podle informací předkládajícího soudu by společnost Swedish Match mohla, pokud by ke zničení došlo ve skladech nacházejících se v Portugalsku, využít režimu zjednodušeného odůvodnění stanoveného v odstavcích 23 a 24 ministerské vyhlášky č. 1295/2007 (dále jen „režim zjednodušeného odůvodnění“), na jehož základě by byla automaticky osvobozena od povinnosti předložit doklady o ztrátě do výše 2 % daňových značení použitých ročně během výrobního procesu.
12      V červenci 2011 byly společnosti Swedish Match doručeny dva dodatečné platební výměry spotřební daně z tabáku za zdaňovací období 2008 a 2009 ve výši 1 151 599,76
eura a 213 557,03
eura.
13      Vzhledem k tomu, že žaloba a odvolání společnosti Swedish Match proti těmto dvěma dodatečným platebním výměrům byly zamítnuty soudem prvního stupně a odvolacím soudem, podala tato společnost kasační opravný prostředek k Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud, Portugalsko), který je předkládajícím soudem, přičemž se dovolávala zejména neslučitelnosti režimu zjednodušeného odůvodnění s unijním právem z důvodu jeho územního omezení.
14      V této souvislosti předkládající soud poznamenává, že tento režim zvýhodňuje prostřednictvím pravidel dokazování, která stanoví, zničení daňových značení, k němuž dochází v tuzemsku, oproti zničení, ke kterému dochází v jiných členských státech, a uvádí, že z tohoto důvodu má pochybnosti o slučitelnosti takové právní úpravy s volným pohybem zboží a služeb.
15      Za těchto podmínek se Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání volný pohyb zboží stanovený v článku 28 a následujících SFEU a volný pohyb služeb stanovený v článku 56 a následujících SFEU takovému režimu, který vyplývá z odstavců 22, 23 a 24 [ministerské vyhlášky č. 1295/2007], podle nichž se automatické odůvodnění paušálního množství ve výši 2 % daňových značení zničených během výrobního procesu použije pouze v případě, že tabák je vyráběn na portugalském území, a nepoužije se, pokud se výroba uskutečňuje v jakémkoli jiném členském státě Evropské unie?“
K předběžné otázce
16      Úvodem je třeba připomenout, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU Soudnímu dvoru přísluší poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska Soudnímu dvoru přísluší případně přeformulovat otázky, které jsou mu položeny, a vzít v případě potřeby v úvahu právní předpisy Unie, na něž vnitrostátní soud ve své otázce neodkázal (rozsudek ze dne 30. ledna 2025, Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, bod 35 a citovaná judikatura). Soudní dvůr může předkládajícímu soudu rovněž poskytnout vodítka vycházející zejména z písemných vyjádření, která mu byla předložena, které předkládajícímu soudu umožní rozhodnout (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 31. března 2022, CTS Eventim, C‑96/21, EU:C:2022:238, bod 20 a citovaná judikatura).
17      V projednávané věci se spor v původním řízení týká dodatečných platebních výměrů spotřební daně z tabáku, jejichž částky byly vypočítány s přihlédnutím k tomu, že zničení daňových značení vydaných pro tabákové výrobky za zdaňovací období 2008 a 2009 nemohlo být příjemcem těchto daňových značení právoplatně odůvodněno.
18      Článek 21 odst. 1 směrnice 92/12 výslovně stanoví, že členské státy mohou vyžadovat, aby výrobky propuštěné pro domácí spotřebu na jejich území nesly daňové značení, zejména tabákové výrobky podle čl. 3 odst. 1 třetí odrážky této směrnice. V souladu s čl. 21 odst. 2 uvedené směrnice, aniž jsou dotčeny předpisy, které přijmou k zajištění řádného provádění tohoto článku 21 a k zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu, dbají členské státy na to, aby toto značení nebylo překážkou volného pohybu výrobků podléhajících spotřební dani.
19      Článek 22 odst. 2 písm. d) uvedené směrnice mimoto upravuje možnost vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, který vydal daňové značení, ve zvláštním případě, že tyto finanční orgány zjistí, že tato značení byla zničena.
20      Z toho vyplývá, že předběžná otázka musí být, jak rovněž uvedly portugalská vláda a Komise v písemných vyjádřeních, zkoumána s ohledem na směrnici 92/12.
21      Za těchto podmínek je třeba předběžnou otázku chápat v tom smyslu, že podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 21 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 92/12 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se zničení daňových značení do výše 2 % objemu značení používaných ročně během procesu výroby výrobků podléhajících spotřební dani považuje za automaticky odůvodněné, aniž vnitrostátní orgány prověřují zákonnost tohoto zničení, a to v rozsahu, v němž se tato právní úprava použije pouze v případě, že k uvedenému zničení dojde ve skladu nacházejícím se v tuzemsku, a nikoli v jiném členském státě.
22      V tomto ohledu z judikatury Soudního dvora vyplývá, že při neexistenci ustanovení týkajících se případu zmizení daňových značení ponechává směrnice 92/12 na členských státech, aby určily důsledky takového zmizení, a v tomto kontextu v zásadě nebrání tomu, aby členské státy stanovily vnitrostátní pravidla, která v případě zmizení daňových značení přenášejí finanční odpovědnost za ztrátu těchto značení na jejich nabyvatele (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. června 2006, Heintz van Landewijck, C‑494/04, EU:C:2006:407, body 41 a 44).
23      Jak uvedla Komise ve svém písemném vyjádření, je rovněž třeba vzít v úvahu, že při neexistenci zvláštních pravidel týkajících se důkazu o zničení daňových značení směrnice 92/12 rovněž v zásadě umožňuje členskému státu, který daňová značení vydal, stanovit podmínky, za kterých je hospodářský subjekt povinen odůvodnit zničení daňových značení, která mu byla vydána, a to případně zavedením takového důkazního mechanismu, jako je režim zjednodušeného odůvodnění.
24      Jak však bylo připomenuto v bodě 18 tohoto rozsudku, z čl. 21 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 92/12 vyplývá, že podmínky stanovené dotyčným členským státem při výkonu pravomoci připomenuté v předchozím bodě tohoto rozsudku nesmí vytvářet překážku volného pohybu výrobků podléhajících spotřební dani.
25      V projednávané věci ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že portugalské orgány dospěly k závěru, že společnost Swedish Match nebyla v souladu s použitelnou vnitrostátní právní úpravou schopna odůvodnit zničení daňových značení během procesu výroby dotyčných výrobků v jiných členských státech, zatímco pokud by k tomuto zničení došlo během výrobního procesu probíhajícího na portugalském území, režim zjednodušeného odůvodnění by jí umožnil využít automatického odůvodnění uvedeného zničení do výše 2 % z celkového počtu daňových značení spotřebovaných ročně.
26      Taková právní úprava představuje překážku volného pohybu výrobků podléhajících spotřební dani, jelikož zjednodušení důkazního břemene, které stanoví, se vztahuje pouze na ztráty výrobků, které jsou vyráběny na portugalském území, a z tohoto důvodu může odradit hospodářský subjekt od toho, aby si obstaral zboží v jiných členských státech za účelem jeho uvedení na trh na svém vnitrostátním území (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 7. května 1985, Komise v. Francie, 18/84, EU:C:1985:175, bod 16, a ze dne 28. dubna 1998, Decker, C‑120/95, EU:C:1998:167, bod 36).
27      Pokud jde o případné odůvodnění tohoto omezení, čl. 21 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 92/12 výslovně stanoví možnost, aby členské státy přijaly vnitrostátní předpisy v oblasti daňového značení k zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu.
28      Kromě toho podle ustálené judikatury týkající se svobod pohybu může cíl spočívající v boji proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, jakož i v zajištění účinnosti daňových kontrol odůvodnit vnitrostátní opatření omezující obchod uvnitř Unie, pokud jsou tato opatření způsobilá zajistit dosažení sledovaného cíle a nepřekračují meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. ledna 2022, Komise v. Španělsko (Informační povinnost v daňové oblasti), C‑788/19, EU:C:2022:55, body 22 a 24, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 21. prosince 2023, CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, body 36 a 38, jakož i citovaná judikatura]. V tomto kontextu může být omezující opatření považováno za způsobilé k tomu, aby zaručilo uskutečnění dovolávaného cíle pouze tehdy, pokud skutečně odpovídá snaze dosáhnout jej konzistentním a systematickým způsobem (rozsudek ze dne 29. července 2024, BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, bod 73 a citovaná judikatura).
29      V projednávané věci portugalská vláda ve svém písemném vyjádření tvrdila, že cílem územního omezení stanoveného režimem zjednodušeného odůvodnění je zajistit skutečnou úhradu spotřební daně a bojovat proti podvodným praktikám. V přeshraničních situacích, které se vyznačují vyšším rizikem daňových úniků, je zapotřebí přísnější kontrola. Portugalské orgány totiž nejsou s to vykonávat přímou kontrolu nad zničením daňových značení, ke kterému dochází mimo území státu.
30      Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda s ohledem na body 27 a 28 tohoto rozsudku je toto omezení způsobilé zajistit dosažení cíle spočívajícího v zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné. Soudní dvůr mu nicméně může poskytnout užitečná vodítka, která mu při tomto posouzení pomohou [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. listopadu 2020, B S a C A (Uvádění kanabidiolu – CBD na trh) (C‑663/18, EU:C:2020:938, bod 93].
31      V tomto ohledu na rozdíl od toho, co tvrdila portugalská vláda ve svém písemném vyjádření, nic nenasvědčuje tomu, že uvedené omezení je odůvodněné pouze na základě skutečnosti, že příslušné vnitrostátní orgány nejsou schopny kontrolovat zákonnost zničení daňových značení, k němuž dochází na území jiných členských států.
32      Odchylně od odstavce 21 ministerské vyhlášky č. 1295/2007 má režim zjednodušeného odůvodnění za následek, že v rámci limitu 2 % uvedeného v bodě 11 tohoto rozsudku je zničení daňových značení, k němuž dochází v tuzemsku, automaticky osvobozeno od jakékoli kontroly ze strany portugalských daňových orgánů, ať už formou jejich přítomnosti na místě, nebo předložením dokladů. V takovém případě se tedy portugalský zákonodárce vzdal jakéhokoli správního dohledu nad zákonností tohoto zničení, pokud nepřekračuje tento limit.
33      Nic ve spise, který má Soudní dvůr k dispozici, přitom nenaznačuje, že by portugalské právo stanovilo alternativní mechanismy daňové kontroly, které by přímo či nepřímo zaručovaly zákonnost zničení daňových značení, k němuž dochází v tuzemsku, v rámci uvedeného limitu. Vzhledem k neexistenci takových mechanismů je argument portugalské vlády, podle kterého je nutné odmítnout uplatnění režimu zjednodušeného odůvodnění v případě zničení, ke kterému dochází v jiných členských státech, aby byla konzistentně a systematicky zajištěna dostatečně účinná úroveň daňové kontroly, irelevantní.
34      Portugalská vláda kromě toho uvedla, že limit 2 % daňových značení spotřebovaných ročně během výrobního procesu, který stanoví režim zjednodušeného odůvodnění, zahrnuje „předvídatelné ztráty“ daňových značení při výrobě výrobků podléhajících spotřební dani. Za účelem odůvodnění územního omezení tohoto režimu a přísnější kontroly v případě vyšší ztráty přirovnává tato vláda případy „abnormálních“ ztrát, tj. těch, které překračují tento limit, k případům, kdy ke ztrátám dochází mimo vnitrostátní území.
35      Jak přitom vyplývá z ustálené judikatury, odůvodnění vycházející z boje proti daňovým únikům lze připustit pouze tehdy, pokud má dotyčná vnitrostátní právní úprava zabránit jednání spočívajícímu ve vytváření vykonstruovaných operací zbavených hospodářské podstaty, jehož cílem je obejít daňový zákon (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. října 2007, ELISA, C‑451/05, EU:C:2007:594, bod 91 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 13. března 2025, John Cockerill, C‑135/24, EU:C:2025:176, bod 47 a citovaná judikatura). Zavedení vnitrostátního daňového opatření s obecnou působností, které automaticky vylučuje určitou kategorii osob povinných k dani z daňového zvýhodnění, aniž je daňová správa povinna poskytnout byť jen indicie o protiprávním jednání, by překračovalo meze toho, co je nezbytné k zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Staatssecretaris van Financiën (Úroky z úvěru v rámci skupiny), C‑585/22, EU:C:2024:822, bod 68 a citovaná judikatura].
36      Vnitrostátní daňové opatření, které představuje překážku volného pohybu výrobků podléhajících spotřební dani, proto nemůže být odůvodněno obecnou domněnkou daňového úniku, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu založenou pouze na okolnosti, že se daňová značení vztahují k výrobkům vyrobeným v jiném členském státě (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. prosince 2017, Deister Holding a Juhler Holding, C‑504/16 a C‑613/16, EU:C:2017:1009, bod 61 a citovaná judikatura, a ze dne 20. září 2018, EV, C‑685/16, EU:C:2018:743, bod 96 a citovaná judikatura).
37      Za těchto podmínek není na základě spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, a s výhradou ověření předkládajícím soudem územní omezení režimu zjednodušeného odůvodnění podle všeho způsobilé k zajištění dosažení cíle spočívajícího v zamezení veškerých daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu, který je uveden v čl. 21 odst. 2 druhém pododstavci směrnice 92/12, a to konzistentním a systematickým způsobem, ani nezbytné k dosažení tohoto cíle.
38      Je třeba upřesnit, že není třeba zkoumat, zda ustanovení Smlouvy o FEU týkající se volného pohybu zboží a volného pohybu služeb, uvedená předkládajícím soudem, brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení. Pokud je určitá otázka předmětem harmonizace na unijní úrovni, musí být totiž vnitrostátní právní předpisy, které se jí týkají, posouzeny s ohledem na ustanovení tohoto harmonizačního předpisu, a nikoliv na ustanovení Smlouvy o FEU (rozsudek ze dne 19. října 2017, Air Berlin, C‑573/16, EU:C:2017:772, bod 28 a citovaná judikatura).
39      S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na předběžnou otázku odpovědět tak, že čl. 21 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 92/12 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se zničení daňových značení do výše 2 % objemu značení používaných ročně během procesu výroby výrobků podléhajících spotřební dani považuje za automaticky odůvodněné, aniž vnitrostátní orgány prověřují zákonnost tohoto zničení, a to v rozsahu, v němž se tato právní úprava použije pouze v případě, že k uvedenému zničení dojde ve skladu nacházejícím se v tuzemsku, a nikoli v jiném členském státě.
K nákladům řízení
40      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 21 odst. 2 druhý pododstavec směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani ve znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se zničení daňových značení do výše 2 % objemu značení používaných ročně během procesu výroby výrobků podléhajících spotřební dani považuje za automaticky odůvodněné, aniž vnitrostátní orgány prověřují zákonnost tohoto zničení, a to v rozsahu, v němž se tato právní úprava použije pouze v případě, že k uvedenému zničení dojde ve skladu nacházejícím se v tuzemsku, a nikoli v jiném členském státě.
Podpisy
*      Jednací jazyk: portugalština.