62010CJ0256_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve spojených věcech C‑256/10 a C‑261/10,
jejichž předmětem jsou dvě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podané rozhodnutími Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španělsko) ze dne 21. dubna 2010, došlými Soudnímu dvoru dne 25. května 2010, v řízeních
David Barcenilla Fernández
(C‑256/10),
Pedro Antonio Macedo Lozano (C‑261/10)
proti
Gerardo García SL,
SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
ve složení D. Šváby, předseda senátu, E. Juhász a T. von Danwitz (zpravodaj), soudci,
generální advokát: Y. Bot,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za španělskou vládu B. Plaza Cruz, jako zmocněnkyní,
– za belgickou vládu T. Maternem a M. Jacobs, jako zmocněnci,
– za italskou vládu M. Russo, jako zmocněnkyní,
– za Evropskou komisi G. Rozetem a G. Valero Jordanou, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu článku 3 a článků 5 až 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/10/ES ze dne 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem) (sedmnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř.věst. 42, s. 38; Zvl. vyd. 05/04, s. 300) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/30/ES ze dne 20. června 2007 (Úř. věst. L 165, s. 21, dále jen „směrnice 2003/10“).
2. Tyto žádosti byly předloženy v rámci dvou sporů mezi B. Fernándezem (C‑256/10), resp. M. Lozanem (C‑261/10) a společností Gerardo García SL (dále jen „Gerardo“) ohledně povinnosti posledně jmenované společnosti vyplatit příplatek ke mzdě na základě ustanovení národního práva ukládajícího vyplacení takového příplatku v případě zvláště ztížených pracovních podmínek.
Právní rámec
Právo Unie
3. Desátý bod odůvodnění směrnice 2003/10 zní:
„Hladinu expozice hluku lze s větší účinností snížit začleněním preventivních opatření již do návrhů pracovních míst a pracovišť, jakož i volbou pracovního vybavení, postupů a metod, aby se riziko snížilo přednostně u zdroje. Opatření týkající se pracovního vybavení a metod tak přispívají k ochraně zaměstnanců, kteří je používají. V souladu s obecnými zásadami prevence, stanovenými v čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [Úř. věst. L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349], mají prostředky kolektivní ochrany přednost před prostředky individuální ochrany.“
4. Dvanáctý bod odůvodnění směrnice 2003/10 zní:
„[...] Odhadnuté nebo objektivně naměřené hodnoty by měly být rozhodující pro zahájení stanovených akcí při dolních nebo horních hodnotách expozice vyvolávajících akci. Limitní hodnoty expozice jsou nezbytné pro předcházení nezvratnému poškození sluchu zaměstnance; hladina hluku vnikajícího do uší by měla být udržována pod limitními hodnotami expozice.“
5. Článek 3 této směrnice nadepsaný „Limitní hodnoty expozice a hodnoty expozice vyvolávající akci“ stanoví:
„1. Limitní hodnoty expozice a hodnoty expozice vyvolávající akci s ohledem na denní hladiny expozice hluku a maximální akustický tlak se pro účely této směrnice stanoví takto:
a) limitní hodnoty expozice: LEX, 8h = 87 dB(A) a ppeak = 200 Pa […];
b) horní hodnoty expozice vyvolávající akci: LEX, 8h = 85 dB(A) a ppeak = 140 Pa […];
c) dolní hodnoty expozice vyvolávající akci: LEX, 8h = 80 dB(A) a ppeak = 112 Pa […].
2. Pro použití limitních hodnot expozice se při zjišťování skutečné expozice zaměstnance hluku vezme v úvahu snížení způsobené osobními chrániči sluchu používanými zaměstnancem. Hodnoty expozice vyvolávající akci účinky těchto chráničů nevezmou v úvahu.
[…]“
6. Článek 5 uvedené směrnice nadepsaný „Ustanovení zaměřená na odstranění nebo zmenšení expozice“ stanoví:
„1. S přihlédnutím k technickému pokroku a dostupnosti opatření na potlačení rizika u jeho zdroje se rizika vyplývající z expozice hluku odstraňují u zdroje nebo se snižují na minimum.
Snížení takových rizik se zakládá na obecných zásadách prevence stanovených v čl. 6 odst. 2 směrnice 89/391/EHS a přihlíží zejména k:
a) jiným pracovním metodám, které vyžadují menší expozici hluku;
b) volbě vhodného pracovního vybavení vytvářejícího co nejméně hluku s přihlédnutím k práci, která má být vykonána, včetně možnosti dát zaměstnancům k dispozici pracovní vybavení odpovídající právním předpisům Společenství, jejichž cílem nebo důsledkem je omezení expozice hluku;
c) návrhu a dispozici pracovišť a pracovních míst;
d) dostačujícím informacím a školení, aby zaměstnanci byli poučeni o správném a bezpečném používání pracovního vybavení s cílem snížit jejich expozici hluku na minimum;
e) snížení hluku technickými prostředky:
i) snížení hluku šířeného vzduchem, např. pomocí ochranných stěn, ohrazení a obkladů z materiálů absorbujících hluk;
ii) snížení hluku šířeného hmotnou strukturou, např. tlumením nebo izolací;
f) vhodným programům údržby pracovního vybavení, pracoviště a systémů na pracovišti;
g) snížení hluku lepší organizací práce:
i) omezení trvání a intenzity expozice;
ii) vhodné pracovní rozvrhy s dostatečnými dobami odpočinku.
2. Na základě hodnocení rizik uvedeného v článku 4 musí zaměstnavatel, jakmile jsou překročeny horní hodnoty expozice vyvolávající akci, zavést a provádět program technických nebo organizačních opatření určených ke snížení expozice hluku, s přihlédnutím zejména k opatřením uvedeným v odstavci 1.
[…]“
7. Článek 6 směrnice 2003/10 nadepsaný „Osobní ochrana“ stanoví:
„1. Pokud rizikům vyplývajícím z expozice hluku nelze zabránit jinými prostředky, musí mít zaměstnanci k dispozici a používat vhodné a řádně přiléhající osobní chrániče sluchu v souladu se směrnicí Rady 89/656/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci (třetí samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [Úř. věst. L 393, s. 18; Zvl. vyd. 05/01, s. 375] a s čl. 13 odst. 2 směrnice 89/391/EHS a za těchto podmínek:
a) pokud přesahuje expozice hluku dolní hodnoty expozice vyvolávající akci, dá zaměstnavatel zaměstnancům k dispozici osobní chrániče sluchu;
b) pokud se expozice hluku rovná horním hodnotám expozice vyvolávajícím akci nebo je přesahuje, používají zaměstnanci osobní chrániče sluchu;
[…]“
8. Článek 7 směrnice 2003/10 nadepsaný „Omezení expozice“ stanoví:
„1. Expozice zaměstnance zjištěná v souladu s čl. 3 odst. 2 nesmí v žádném případě překročit limitní hodnoty expozice.
2. Jsou-li navzdory opatřením přijatým k dosažení souladu s touto směrnici limitní hodnoty expozice překročeny, musí zaměstnavatel:
a) neprodleně přijmout opatření ke snížení expozice pod limitní hodnoty expozice;
b) zjistit příčiny výskytu nadměrné expozice; a
c) změnit ochranná a preventivní opatření, aby zabránil opětovnému překročení.“
Vnitrostátní právo
9. Směrnice 2003/10 byla provedena královským nařízením s mocí zákona 286/2006 o ochraně zdraví a bezpečnosti zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí hluku (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido) ze dne 10. března 2006 (Boletín Oficial del Estado č. 60, ze dne 11. března 2006, s. 9842).
10. Článek 5 odst. 1 královského nařízení 286/2006 rozlišuje mezi hodnotami vyvolávajícími akci a limitními hodnotami expozice, které nesmí být v žádném případě překročeny. Podle článku 8 tohoto nařízení je limitní hodnotou, již nelze překročit, průměrná denní hladina ve výši 87 dbA.
11. Článek 5 odst. 2 královského nařízení 286/2006 uvádí, že „pro použití limitních hodnot expozice se při zjišťování skutečné expozice zaměstnance hluku vezme v úvahu snížení způsobené osobními chrániči sluchu používanými zaměstnancem“.
12. Kolektivní smlouva v odvětví stavebnictví a veřejných prací provincie Palencia pro období 2007–2011 (dále jen „kolektivní smlouva“) ve svém článku 27 stanoví:
„1. Osobám, které pracují ve zvláště ztížených, toxických či nebezpečných podmínkách, přísluší příplatek ve výši 20 % jejich základní mzdy. Pokud vykonávají pracovní úkoly po dobu poloviny pracovního dne či kratší, činí tento příplatek 10 %.
[…]
3. Pokud zvláště ztížené, toxické nebo nebezpečné pracovní podmínky z jakéhokoli důvodu pominou, nebudou výše uvedené příplatky nadále vypláceny.
[…]“
Spory v původním řízení a předběžné otázky
13. Činnost společnosti Gerardo, zaměstnavatele žalobců v původním řízení, spočívá ve výrobě kamenných materiálů z přírodního kamene. Žalobci v původním řízení obvykle pracovali s automatickým řezacím strojem.
14. Během pracovního dne přesahovala hladina hluku na jejich pracovním místě 85 dbA v denním průměru. Ke zmírnění této zátěže jim společnost Gerardo poskytla osobní chrániče sluchu. Díky ztlumení hluku dosaženého za pomoci těchto pomůcek se denní expozice žalobců v původním řízení snížila pod 80 dbA.
15. Žalobci v původním řízení požadovali, aby jim byl na základě článku 27 kolektivní smlouvy vyplacen mzdový příplatek z důvodu ztížených pracovních podmínek spočívajících v tom, že jsou vystaveni hladině hluku, která v denním průměru přesahuje 85 dbA. Jejich žádosti byly zamítnuty Juzgado de lo Social s tím, že společnost Gerardo dodržela královské nařízení 286/2006, jež provádí směrnici 2003/10/ES. Podle tohoto soudu musí být při určování, zda lze podmínky na jejich pracovním místě považovat za ztížené, zohledněn účinek snížení hluku, jehož bylo dosaženo za pomoci osobního chrániče sluchu.
16. Žalobci v původním řízení podali odvolání k předkládajícímu soudu.
17. Tento soud uvádí, že Juzgado de lo Social zamítl žádosti žalobců v původním řízení v souladu s nejnovější judikaturou Tribunal Supremo, podle níž musí být pro účely určení toho, zda je zaměstnanec na pracovním místě vystaven ztíženým podmínkám, zohledněno snížení hluku, jehož bylo dosaženo za pomoci osobního chrániče sluchu. Podle předkládajícího soudu tato judikatura, která vykládá pojem „tíživost“ ve světle směrnice 2003/10 a vnitrostátního práva provádějícího tuto směrnici, z těchto předpisů dovozuje, že jejich cílem je ochrana zaměstnance před zdravotními riziky vážícími se ke skutečné expozici hluku. Z toho plyne, že pracovní podmínky nejsou ztížené, umožňuje-li osobní chránič sluchu snížit hluk vnikající do uší na hladinu nedosahující 80 dbA.
18. Předkládající soud má pochybnosti ohledně souladu této judikatury Tribunal Supremo se směrnicí 2003/10. I když v tomto ohledu předkládající soud připouští, že spory v původním řízení se týkají vyplacení mzdového příplatku, který jako takový touto směrnicí není upraven, je předkládající soud toho názoru, že výklad uvedené směrnice je předpokladem pro určení toho, zda mají žalobci v původním řízení na tento příplatek nárok.
19. Předkládající soud je totiž toho názoru, že povinnost vyplatit mzdový příplatek z důvodu ztížených pracovních podmínek stanovená v článku 27 kolektivní smlouvy závisí na dodržení povinností vyplývajících ze směrnice 2003/10 a královského nařízení 286/2006 zaměstnavatelem. Podle předkládajícího soudu by bylo v rozporu s užitečným účinkem této směrnice, pokud by se zaměstnavatel mohl vyhnout povinnosti vyplatit takový mzdový příplatek čistě na základě skutečnosti, že svým zaměstnancům poskytl osobní chrániče sluchu, přestože nedodržel požadavky uvedené směrnice týkající se preventivních povinností, které stanoví tato směrnice.
20. Za těchto podmínek se Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky, které jsou totožné ve všech věcech, jež byly tomuto soudu předloženy:
„1) Musí být článek 3 a čl. 5 odst. 2, 6 a 7 směrnice 2003/10/ES […] vykládány v tom smyslu, že podnik, v něm ž denní hladina expozice zaměstnanců hluku přesahuje 85 dbA (měřená bez zohlednění účinku chráničů sluchu), splní preventivní povinnosti stanovené [touto] směrnicí ve vztahu k materiálním pracovním podmínkám tím, že těmto zaměstnancům poskytne takové chrániče sluchu, díky jejichž míře tlumení se denní hluková expozice těchto zaměstnanců sníží pod 80 dbA?
2) Musí být čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/10/ES […] vykládán v tom smyslu, že program technických nebo organizačních opatření, který musí zavést podnik, v němž denní hladina hlukové expozice zaměstnanců překračuje 85 dbA (měřená bez zohlednění účinku chráničů sluchu), má za cíl snížení hladiny hlukové expozice pod 85 dbA?
3) Je v případě záporné odpovědi na první otázku třeba směrnici 2003/10/ES […] vykládat v tom smyslu, že je v rozporu s vnitrostátním pravidlem nebo soudní praxí, která zprošťuje podnik povinnosti zaplatit peněžitý příplatek, který má podnik v zásadě zaplatit zaměstnancům dotčeným denními hladinami hlukové expozice přesahujícími 85 dbA, z [toho]důvodu, že těmto zaměstnancům poskytne chrániče sluchu, jejichž tlumící účinek udržuje denní expozici pod 80 dbA?“
K předběžným otázkám
K první a druhé otázce
21. Podstatou prvních dvou otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda směrnice 2003/10 musí být vykládána v tom smyslu, že zaměstnavatel v podniku, v němž denní hladina hlukové expozice zaměstnanců, měřená bez zohlednění účinku užívání osobních chráničů sluchu, přesahuje 85 dbA, splní povinnosti vyplývající z této směrnice čistě tím, že zaměstnancům poskytne takové chrániče sluchu, které umožňují snížit denní expozici hluku pod 80 dbA, a zda musí být čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice vykládán v tom smyslu, že má za cíl snížit denní hladinu expozice hluku měřenou bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu pod 85 dbA.
22. Pro účely odpovědi na tyto otázky je třeba připomenout regulační rámec zavedený směrnicí 2003/10.
23. Zaprvé se podle čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce této směrnice rizika vyplývající z expozice hluku odstraňují u zdroje nebo se snižují na minimum s přihlédnutím k technickému pokroku a dostupnosti opatření na potlačení rizika u zdroje.
24. Z tohoto důvodu druhý pododstavec uvedeného čl. 5 odst. 1 stanoví, že snížení těchto rizik se zakládá na obecných zásadách prevence, a upřesňuje opatření, jimiž lze podpořit naplňování tohoto cíle.
25. V souladu s čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/10 zaměstnavatel zavádí a provádí program opatření určených ke snížení expozice hluku, pokud jsou překročeny horní hodnoty expozice vyvolávající akci. Z čl. 3 odst. 1 písm. b) a 2 druhé věty této směrnice tak vyplývá, že tato hodnota expozice stanovená na 85 dbA musí být měřena bez zohlednění účinku užívání osobních chráničů sluchu.
26. Dále jsou zaměstnancům podle článku 6 uvedené směrnice poskytovány osobní chrániče sluchu, jakmile expozice hluku přesáhne hodnoty expozice vyvolávající akci, „pokud rizikům vyplývajícím z expozice hluku nelze zabránit jinými prostředky“.
27. Konečně podle čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/10 expozice zaměstnance nesmí v žádném případě překročit limitní hodnoty expozice, což je podle čl. 3 odst. 1 písm. a) a odst. 2 první věty této směrnice hodnota 87 dbA, měřená při zohlednění účinku užívání osobních chráničů sluchu.
28. Směrnice 2003/10 tedy zavádí pořadí mezi zaměstnavateli uloženými povinnostmi.
29. Na prvním místě má zaměstnavatel na základě čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice povinnost zavést program určený ke snížení expozice hluku, jsou-li zaměstnanci vystaveni hladině hluku překračující 85 dbA, měřené bez zohlednění účinku užívání osobních chráničů sluchu.
30. Pouze v případě, že tento program neumožňuje snížení takové expozice hluku, stanoví článek 6 směrnice 2003/10 na druhém místě další povinnost poskytnout zaměstnancům osobní chrániče sluchu.
31. Zatřetí a na posledním místě článek 7 uvedené směrnice stanoví zvláštní povinnosti pro případ, že používání osobních chráničů sluchu neumožní zabránit tomu, aby byly překročeny hraniční hodnoty expozice.
32. Z jednoznačného znění a systematiky těchto ustanovení tak vyplývá, že zaměstnavatel nesplní povinnosti uložené v čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/10 jen tím, že zaměstnancům poskytne osobní chrániče sluchu, ale musí zavést program určený ke snížení expozice hluku, jakmile jsou zaměstnanci vystaveni hladině hluku překračující 85 dbA, měřené bez zohlednění účinku užívání osobních chráničů sluchu.
33. Tento výklad směrnice 2003/10 je podpořen desátým bodem jejího odůvodnění, podle něhož se tato směrnice zakládá na konceptu prevence, který implikuje, že se rizika přednostně snižují u zdroje a prostředky kolektivní ochrany mají přednost před prostředky individuální ochrany.
34. Vzhledem k výše uvedenému je namístě na dvě první otázky odpovědět, že směrnice 2003/10 musí být vykládána v tom smyslu, že zaměstnavatel v podniku, v němž denní hladina hluková expozice zaměstnanců, měřená bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, přesahuje 85 dbA, nesplní povinnosti vyplývající z této směrnice jednoduše tím, že zaměstnancům poskytne takové chrániče sluchu, které umožňují snížit denní expozici hluku pod 80 dbA, neboť tento zaměstnavatel má povinnost zavést program technických či organizačních opatření určený ke snížení takové expozice hluku na hladinu, jež nedosahuje 85 dbA, měřenou bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu.
Ke třetí otázce
35. Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 2003/10 musí být vykládána v tom smyslu, že vyžaduje, aby zaměstnavatel, který nezavedl program technických či organizačních opatření určených ke snížení denní hladiny expozice hluku, vyplatil mzdový příplatek zaměstnancům, kteří jsou vystaveni hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, přestože těmto zaměstnancům poskytl takové chrániče sluchu, v důsledku jejichž účinku se denní expozice hluku snižuje na hladinu nepřesahující 80 dbA.
36. K této otázce je třeba připomenout, že podle kolektivní smlouvy přísluší mzdový příplatek osobám, které pracují ve zvláště ztížených, toxických či nebezpečných podmínkách; takto ztížené podmínky přitom mohou vyplývat z expozice hluku.
37. Předkládající soud v tomto uvádí, že podle nejnovější judikatury Tribunal Supremo takové ztížené podmínky nenastávají, jestliže hladina hluku vnikajícího do uší v důsledku účinku osobních chráničů sluchu nepřesahuje 80 dbA. Podle předkládajícího soudu se tato judikatura zakládá na výkladu směrnice 2003/10, podle níž cíl směrnice spočívá v ochraně zaměstnanců před zdravotními riziky vážícími se ke skutečné expozici hluku. Takový zužující výklad by však bránil užitečnému účinku této směrnice. Zaměstnavatel by se takto mohl vyhnout povinnosti vyplatit takový mzdový příplatek díky pouhé skutečnosti, že svým zaměstnancům poskytl osobní chrániče sluchu, přestože nedodržel požadavky stanovené uvedenou směrnicí týkající se preventivních povinností.
38. V tomto ohledu je nutné zdůraznit, jak uvádí Evropská komise, že směrnice 2003/10 jako taková neupravuje ani vyplácení mzdového příplatku z důvodu ztížených pracovních podmínek vyplývajících z expozice hluku, ani otázku, zda účinek osobních chráničů sluchu může či musí být zohledněn pro účely určení hladiny expozice hluku vyvolávající povinnost vyplatit takový mzdový příplatek.
39. Směrnice 2003/10 tak nevyžaduje, aby nedodržení preventivních povinností zaměstnavatelem, které tato směrnice zavádí, bylo sankcionováno povinností vyplatit mzdový příplatek.
40. S ohledem na otázky předkládajícího soudu je však třeba upřesnit, že uvedené preventivní povinnosti, jejichž cílem je snížit expozici hluku u zdroje v co nejvyšší možné míře tím, že se zavede program technických a organizačních opatření, jsou součástí cíle směrnice 2003/10 chránit zdraví zaměstnanců.
41. Mimoto je třeba připomenout ustálenou judikaturu, podle níž svoboda volby způsobů a prostředků určených k zajištění provedení směrnice nemá žádný dopad na povinnost uloženou všem členským státům, aby přijaly veškerá opatření nezbytná k zajištění plné účinnosti dotyčné směrnice v souladu s cílem, který sleduje (rozsudek ze dne 15. dubna 2008, Impact, C‑268/06, Sb. rozh. s. 40 a citovaná judikatura), a zajistit, aby v případě, že cílem dotčené směrnice je založit subjektivní práva, bylo jednotlivcům umožněno se jich případně dovolávat před vnitrostátními soudy (rozsudek ze dne 30. května 1991, Komise v. Německo, C‑361/88, Recueil, s. I‑2567, bod 15).
42. Z toho plyne, že vnitrostátní právo musí být vykládáno způsobem, který zaměstnancům umožní domáhat se toho, aby jejich zaměstnavatel dodržoval preventivní povinnosti zavedené směrnicí 2003/10, jejímž cílem je právě, jak vyplývá z desátého bodu jejího odůvodnění, přispět k ochraně zaměstnanců.
43. Vzhledem k výše uvedenému je namístě odpovědět na třetí otázku tak, že směrnice 2003/10 musí být vykládána v tom smyslu, že nevyžaduje, aby zaměstnavatel vyplatil mzdový příplatek zaměstnancům, kteří jsou vystaveni hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, ze samotného důvodu, že nezavedl program technických či organizačních opatření určených ke snížení denní hladiny expozice hluku. Vnitrostátní právo však musí upravovat příslušné mechanismy, které zajistí, že se zaměstnanec vystavený hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinek užívání osobních chráničů sluchu, bude moci domáhat toho, aby zaměstnavatel dodržel preventivní povinnosti stanovené v čl. 5 odst. 2 této směrnice.
K nákladům řízení
44. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/10/ES ze dne 6. února 2003 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (hlukem) (sedmnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. 42, s. 38; Zvl. vyd. 05/04, s. 300) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/30/ES ze dne 20. června 2007 musí být vykládána v tom smyslu, že zaměstnavatel v podniku, v němž denní hladina hlukové expozice zaměstnanců, měřená bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, přesahuje 85 dbA, nesplní povinnosti vyplývající z této směrnice jednoduše tím, že zaměstnancům poskytne takové chrániče sluchu, které umožňují snížit denní expozici hluku pod 80 dbA, neboť tento zaměstnavatel má povinnost zavést program technických či organizačních opatření určený ke snížení takové expozice hluku na hladinu nedosahující 85 dbA, měřenou bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu.
2) Směrnice 2003/10 ve znění směrnice 2007/30 musí být vykládána v tom smyslu, že nevyžaduje, aby zaměstnavatel vyplatil mzdový příplatek zaměstnancům, kteří jsou vystaveni hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinky užívání osobních chráničů sluchu, ze samotného důvodu, že nezavedl program technických či organizačních opatření určených ke snížení denní hladiny expozice hluku. Vnitrostátní právo však musí upravovat příslušné mechanismy, které zajistí, že se zaměstnanec vystavený hladině zvuku překračující 85 dbA, měřené bez ohledu na účinek užívání osobních chráničů sluchu, bude moci domáhat toho, aby zaměstnavatel dodržel preventivní povinnosti stanovené v čl. 5 odst. 2 této směrnice.