62024CJ0291
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
29. ledna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu – Směrnice (EU) 2015/849 – Sankce – Článek 58 – Odpovědnost právnických osob – Článek 59 – Přičtení právnické osobě porušení povinností, kterého se dopustily fyzické osoby – Podmínky – Článek 60“
Ve věci C‑291/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud, Rakousko) ze dne 25. dubna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 25. dubna 2024, v řízení
Steiermärkische Bank und Sparkassen AG,
KL,
TR
proti
Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA),
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení: I. Jarukaitis, předseda senátu, M. Condinanzi (zpravodaj) a N. Jääskinen, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: I. Illéssy, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 9. dubna 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Steiermärkische Bank und Sparkassen AG, KL a TR: S. Ficulovič a B. Fletzberger, Rechtsanwälte,
–
za Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA): D. Wagner a P. Wanek, jako zmocněnci,
–
za německou vládu: J. Möller, jako zmocněnec,
–
za Evropskou komisi: A. Manzaneque Valverde a G. von Rintelen, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 3. července 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 58 odst. 1 až 3, čl. 59 odst. 1 a čl. 60 odst. 5 a 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. 2015, L 141, s. 73), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018 (Úř. věst. 2018, L 156, s. 43) (dále jen „směrnice 2015/849“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Steiermärkische Bank und Sparkassen AG, KL a TR, na straně jedné, a Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) [Úřad pro dohled nad finančními trhy (FMA), Rakousko], na straně druhé, ve věci legality rozhodnutí, kterým tento orgán uložil Steiermärkische Bank und Sparkassen sankci správního práva trestního.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2015/849
3
Body 1 a 59 odůvodnění směrnice 2015/849 uvádějí:
„(1)
Toky peněz získaných nezákonným způsobem mohou poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru a ohrozit vnitřní trh [Evropské] [u]nie i mezinárodní rozvoj. Praní peněz, financování terorismu a organizovaná trestná činnost jsou nadále závažné problémy, které by měly být řešeny na úrovni Unie. Je nezbytně nutné nejen dále rozvíjet trestněprávní přístup na úrovni Unie, ale současně jej doplnit o cílenou a přiměřenou prevenci využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu, což může přinést komplementární výsledky.
[...]
(59)
Význam boje proti praní peněz a financování terorismu by měl vést k tomu, aby členské státy ve vnitrostátních právních předpisech stanovily za nedodržení vnitrostátních předpisů k provedení této směrnice účinné, přiměřené a odrazující správní sankce a opatření. [...]“
4
Článek 1 odst. 1 a 2 této směrnice stanoví:
„1.   Cílem této směrnice je předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu.
2.   Členské státy zajistí, aby praní peněz a financování terorismu bylo zakázáno.“
5
Článek 2 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na tyto povinné osoby:
1)
úvěrové instituce;
2)
finanční instituce;
3)
následující fyzické nebo právnické osoby při výkonu jejich profesních činností:
[...]“
6
Článek 5 téže směrnice zní následovně:
„V mezích stanovených právem Unie mohou členské státy v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější opatření za účelem předcházení praní peněz a financování terorismu.“
7
Kapitola VI směrnice 2015/849, nadepsaná „Strategie, postupy a dozor“, obsahuje oddíl 4, nadepsaný „Sankce“, který zahrnuje články 58 až 62 této směrnice. Tento článek 58 v odst. 1 až 3 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby povinné osoby nesly odpovědnost za porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice v souladu s tímto článkem a články 59 až 61. Veškeré sankce nebo opatření musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2.   Aniž je dotčeno právo členských států stanovit a ukládat trestní sankce, stanoví členské státy pravidla pro správní sankce a opatření, zajistí, aby jejich příslušné orgány měly možnost ukládat takové sankce a opatření v případě porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice, a zajistí jejich uplatňování.
Členské státy se mohou rozhodnout, že nestanoví pravidla pro správní sankce nebo opatření za ta porušení předpisů, na která se podle jejich vnitrostátního práva vztahují trestní sankce. V takovém případě sdělí členské státy [Evropské] [k]omisi příslušná trestněprávní ustanovení.
Členské státy dále zajistí, aby v případě, že jejich příslušné orgány zjistí porušení předpisů, které je předmětem trestních sankcí, o tom včas informovaly orgány činné v trestním řízení.
3.   Členské státy zajistí, aby v případě, že se určité povinnosti vztahují na právnické osoby, mohly být při porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice sankce a opatření uloženy členům vedoucího orgánu a dalším fyzickým osobám odpovědným podle vnitrostátního práva za toto porušení.“
8
Článek 59 uvedené směrnice stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby se tento článek použil alespoň v případech, kdy povinné osoby závažným způsobem, opakovaně nebo soustavně porušují požadavky stanovené v:
a)
článcích 10 až 24 (hloubková kontrola klienta);
b)
článcích 33, 34 a 35 (oznamování podezřelých transakcí);
c)
článku 40 (vedení záznamů); a
d)
článcích 45 a 46 (vnitřní kontroly).
2.   Členské státy zajistí, aby v případech uvedených v odstavci 1 zahrnovaly správní sankce a opatření, které lze uložit, minimálně:
a)
veřejné oznámení, které uvádí fyzickou nebo právnickou osobu a povahu daného porušení předpisů;
b)
příkaz, aby fyzická nebo právnická osoba upustila od daného chování a vyvarovala se jeho opakování;
c)
podléhá-li povinná osoba povolení, odnětí nebo pozastavení tohoto povolení;
d)
dočasný zákaz výkonu vedoucích funkcí v povinných osobách pro kteroukoli osobu, která v povinné osobě plní řídící úkoly, nebo pro kteroukoli jinou fyzickou osobu, která byla shledána odpovědnou za dané porušení předpisů;
e)
maximální správní pokuty ve výši nejméně dvojnásobku výhody, která byla porušením předpisů získána, pokud lze tuto výhodu stanovit, nebo nejméně 1000000 [eur].
3.   Členské státy zajistí, aby bylo odchylně od odst. 2 písm. e) v případě, že je dotčená povinná osoba úvěrovou institucí nebo finanční institucí, možné uložit rovněž tyto sankce:
a)
v případě právnické osoby maximální správní pokuty ve výši nejméně 5000000 [eur] nebo 10 % z celkového ročního obratu podle nejnovější dostupné účetní závěrky schválené vedoucím orgánem [...];
b)
v případě fyzické osoby maximální správní pokuty ve výši nejméně 5000000 [eur] nebo v členských státech, jejichž měnou není euro, v odpovídající hodnotě v národní měně k 25. červnu 2015.
4.   Členské státy mohou oprávnit příslušné orgány, aby uložily další druhy správních sankcí vedle těch, které jsou uvedeny v odst. 2 písm. a) až d), nebo aby uložily správní pokuty přesahující částky uvedené v odst. 2 písm. e) a odstavci 3.“
9
Článek 60 odst. 5 a 6 téže směrnice zní:
„5.   Členské státy zajistí, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými za porušení předpisů uvedená v čl. 59 odst. 1 spáchaná v jejich prospěch jakoukoli osobou jednající samostatně nebo jako člen orgánu právnické osoby a působící v této právnické osobě ve vedoucím postavení na základě:
a)
oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu;
b)
pravomoci přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby; nebo
c)
pravomoci vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.
6.   Členské státy rovněž zajistí, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 5 tohoto článku umožnil spáchání porušení předpisů uvedených v čl. 59 odst. 1 ve prospěch této právnické osoby osobou spadající do její pravomoci.“
Nařízení (EU) 2016/679
10
Článek 58 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1) stanoví:
„Každý dozorový úřad má všechny tyto nápravné pravomoci:
[...]
i)
uložit správní pokutu podle článku 83 vedle či namísto opatření uvedených v tomto odstavci, podle okolností každého jednotlivého případu;
[...]“
11
Článek 83 odst. 1 až 6 tohoto nařízení stanoví:
„1.   Každý dozorový úřad zajistí, aby ukládání správních pokut v souladu s tímto článkem ohledně porušení tohoto nařízení podle odstavců 4, 5 a 6 bylo v každém jednotlivém případě účinné, přiměřené a odrazující.
2.   Správní pokuty se ukládají podle okolností každého jednotlivého případu kromě či namísto opatření uvedených v čl. 58 odst. 2 písm. a) až h) a j). Při rozhodování o tom, zda uložit správní pokutu, a rozhodování o výši správní pokuty v jednotlivých případech se řádně zohlední tyto okolnosti:
[...]
3.   Pokud správce nebo zpracovatel úmyslně či z nedbalosti u stejných nebo souvisejících operací zpracování poruší více ustanovení tohoto nařízení, nesmí celková výše správní pokuty překročit výši stanovenou pro nejzávažnější porušení.
4.   Za porušení následujících ustanovení lze v souladu s odstavcem 2 uložit správní pokuty až do výše 10000000 [eur], nebo jedná-li se o podnik, až do výše 2 % celkového ročního obratu celosvětově za předchozí finanční rok, podle toho, která hodnota je vyšší:
[...]
5.   Za porušení následujících ustanovení lze v souladu s odstavcem 2 uložit správní pokuty až do výše 20000000 [eur], nebo jedná-li se o podnik, až do výše 4 % celkového ročního obratu celosvětově za předchozí finanční rok, podle toho, která hodnota je vyšší:
[...]
6.   Za nesplnění příkazu dozorového úřadu podle čl. 58 odst. 2 lze v souladu s odstavcem 2 tohoto článku uložit správní pokuty až do výše 20000000 [eur], nebo jedná-li se o podnik, až do výše 4 % celkového ročního obratu celosvětově za předchozí rozpočtový rok, podle toho, co je vyšší.“
Rakouské právo
12
Ustanovení §34 Finanzmarkt-Geldwäschegesetz (zákon o praní peněz na finančních trzích) ze dne 26. července 2017 (BGBl. I, Nr. 118/2016), ve znění ze dne 28. května 2021 (BGBl. I, Nr. 17/2018) (dále jen „zákon o praní peněz“), stanoví:
„(1)   Kdo jako odpovědná osoba [§9 Verwaltungsstrafgesetz (zákon o správních sankcích, dále jen ‚zákon o správních sankcích‘)] povinné osoby poruší povinnosti podle
[...]
2.
ustanovení §5 až §12 (hloubková kontrola klienta) [...];
[...]
8.
ustanovení §23 odst. 1 až 3 nebo 6 (vnitřní organizace),
[...]
dopustí se správního deliktu, za který mu FMA uloží peněžitou sankci, která může činit až 150000 eur.
(2)   Jsou-li porušení povinností podle odst. 1 bodu 2 závažná, opakující se nebo soustavná nebo jedná-li se o kombinaci takových vlastností, činí peněžitá sankce až 5000000 eur nebo až dvojnásobek prospěchu získaného porušením povinnosti, je-li možné jej vyčíslit.
(3)   Kdo jako odpovědná osoba (§9 zákona o správních sankcích) povinné osoby
1.
opakovaně nebo soustavně porušil články 4 až 6 nařízení [Evropského parlamentu a Rady] (EU) 2015/847 [ze dne 20. května 2015 o informacích doprovázejících převody peněžních prostředků a o zrušení nařízení (ES) č. 1781/2006 (Úř. věst. 2015, L 141, s. 1)] tím, že nedodal požadované informace o plátci nebo příjemci,
2.
opakovaně, soustavně nebo závažným způsobem porušil článek 16 nařízení [2015/847] tím, že neuchovával záznamy,
3.
porušil článek 8 nebo 12 nařízení [2015/847] tím, že nezavedl účinné postupy založené na posouzení rizik nebo
4.
je-li povinná osoba zprostředkujícím poskytovatelem platebních služeb podle čl. 3 bodu 5, závažným způsobem porušil článek 11 nebo 12 nařízení [2015/847],
dopustí se správního deliktu a FMA mu uloží peněžitou sankci do výše až 5000000 eur nebo do výše dvojnásobku prospěchu získaného z porušení povinnosti, je-li možné jej vyčíslit.
[...]“
13
Ustanovení §35 zákona o praní peněz stanoví:
„(1)   FMA může uložit peněžité sankce právnickým osobám, pokud se v jejich prospěch dopustí porušení povinností podle §34 odst. 1 až 3 osoba jednající samostatně nebo jako člen orgánu právnické osoby a působící v této právnické osobě ve vedoucím postavení na základě:
1.
oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu;
2.
pravomoci přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby; nebo
3.
pravomoci vykonávat v rámci této právnické osoby kontrolu.
(2)   Právnické osoby mohou být činěny odpovědnými za porušení povinností podle §34 odst. 1 až 3 i v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání některého z porušení povinností uvedených v §34 odst. 1 až 3 ve prospěch této právnické osoby osobou jednající v její prospěch.
[...]“
14
Ustanovení §36 tohoto zákona zní:
„V případě správních deliktů podle tohoto spolkového zákona platí místo promlčecí lhůty pro stíhání (§31 odst. 1 zákona o správních sankcích) lhůta v trvání tří let. Promlčecí lhůta pro uložení sankcí (§31 odst. 2 zákona o správních sankcích) činí v těchto případech pět let.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
15
Rozhodnutím ze dne 29. února 2024 uložil FMA na základě čl. 35 odst. 1 a 2 zákona o praní peněz společnosti Steiermärkische Bank und Sparkassen sankci z důvodu, že porušila své povinnosti týkající se hloubkové kontroly v oblasti praní peněz.
16
Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud, Rakousko), který je předkládajícím soudem a ke kterému byla podána žaloba proti tomuto rozhodnutí, kvalifikuje tuto sankci jako sankci „správního práva trestního“ a upřesňuje, že na trestní odpovědnost právnických osob se nevztahovalo rakouské „správní právo trestní“. Podle tohoto soudu představuje §35 odst. 1 a 2 zákona o praní peněz, který v podstatě provedl do rakouského práva ustanovení článku 59 a čl. 60 odst. 5 a 6 směrnice 2015/849, jedno z prvních ustanovení, v nichž byla do tohoto práva zavedena trestní odpovědnost právnických osob.
17
Tento §35 odst. 1 však pro uložení sankce právnické osobě zavedl dodatečnou podmínku, že fyzická osoba se v její prospěch dopustí „porušení povinností podle §34 odst. 1 až 3“.
18
KL a TR jsou dvě fyzické osoby, jejichž jednání lze přičíst Steiermärkische Bank und Sparkassen. Jsou rovněž účastníky původního řízení jako obvinění.
19
Předkládající soud upřesňuje, že podle judikatury Verwaltungsgerichtshof (Správní soudní dvůr, Rakousko) je k tomu, aby právnická osoba mohla být trestána, nezbytné zaprvé, aby fyzická osoba, jejíž jednání musí být této právnické osobě přičteno, byla předtím sama účastníkem dotyčného řízení a v tomto rámci vystupovala nikoli pouze jako svědek, ale jako obviněný se všemi právy spojenými s tímto postavením, zadruhé aby ve výroku rozhodnutí o uložení sankce bylo vůči uvedené právnické osobě konstatováno protiprávní a zaviněné jednání náležitě identifikované fyzické osoby nebo právního zástupce právnické osoby, které je porušením předpisů; a zatřetí aby toto jednání bylo v tomto výroku přičteno dotyčné právnické osobě.
20
Předkládající soud si klade otázku, zda tyto dodatečné požadavky neomezují působnost čl. 60 odst. 5 směrnice 2015/849. Pochybnosti, které má předkládající soud, souvisejí především se skutečností, že „správní sankce a opatření“, které stanoví tato směrnice, musí být v souladu s bodem 59 odůvodnění a čl. 58 odst. 1 uvedené směrnice „účinné, přiměřené a odrazující“. Kromě toho má tento soud za to, že dotčená řízení jsou komplexní, neboť skutkový základ těchto řízení je často netransparentní, a tudíž není orgánu veřejné moci znám, zatímco se na tato řízení vztahuje pětiletá promlčecí lhůta od doby, kdy došlo k dotyčným skutkům.
21
Uvedený soud má konečně za to, že pro vyřešení sporu, který mu byl předložen, může být relevantní judikatura vycházející z rozsudku ze dne 5. prosince 2023, Deutsche Wohnen (C‑807/21, EU:C:2023:950), v němž Soudní dvůr rozhodl, že čl. 58 odst. 2 a čl. 83 odst. 1 až 6 nařízení 2016/679 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které lze uložit správní pokutu právnické osobě jakožto správci za porušení uvedené v odstavcích 4 až 6 tohoto článku 83 pouze tehdy, pokud bylo toto porušení předtím přičteno identifikované fyzické osobě.
22
Za těchto okolností se Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání sekundární unijní právo (zejména čl. 60 odst. 5 a 6 ve spojení s čl. 58 odst. 1 až odst. 3 a čl. 59 odst. 1 [směrnice 2015/849]), jakož i obecné zásady unijního práva (zejména zásada užitečného účinku) ustanovením §35 odst. 1 až 3 (o trestní odpovědnosti právnických osob) a §36 (prodloužení promlčecí doby) [zákona o praní peněz], která ve spojení s výkladem těchto ustanovení rakouským Verwaltunsgerichtshof (Správní soudní dvůr) stanoví, že nezbytným předpokladem pro účely potrestání právnické osoby je, aby statutárnímu zástupci nebo jiné fyzické osobě, která jednala za tuto právnickou osobu, bylo nejprve formálně přiznáno postavení účastníka řízení jako obviněného (za přísného dodržení všech práv účastníka řízení), a dále že ve výroku rozhodnutí o uložení sankce právnické osobě musí být konstatováno, že fyzická osoba (nebo statutární orgán) jmenovitě uvedená ve výroku se svým protiprávním a zaviněným jednáním dopustila porušení předpisů, aby bylo možné toto jednání v dalším kroku připsat právnické osobě, přičemž stíhání se promlčuje ve lhůtě tří let od ukončení předmětného skutku a uložení sankcí ve lhůtě pěti let?“
K předběžné otázce
23
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 58 odst. 1 až 3, čl. 59 odst. 1 a čl. 60 odst. 5 a 6 směrnice 2015/849, vykládané ve světle zásady užitečného účinku, musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která:
–
pro potrestání právnické osoby vyžaduje, aby bylo nejprve formálně přiznáno postavení obviněného fyzické osobě a aby ve výroku rozhodnutí o uložení sankce této právnické osobě byla jmenovitě uvedena tato fyzická osoba a bylo konstatováno, že se tato osoba svým protiprávním a zaviněným jednáním dopustila porušení předpisů, které lze přičítat uvedené právnické osobě, a
–
stanoví, že promlčecí lhůta činí tři roky od ukončení tohoto porušení, pokud jde o zahájení stíhání, a pět let v případě uložení sankce.
K podmínkám založení odpovědnosti právnické osoby podle směrnice 2015/849
24
Pokud jde o první část položené otázky, která se týká podmínek založení odpovědnosti právnické osoby, je třeba úvodem připomenout, že hlavním cílem směrnice 2015/849 je, jak vyplývá z jejího názvu a čl. 1 odst. 1 a 2, předcházení využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu. Konkrétně ustanovení této směrnice mají za cíl zavést podle přístupu založeného na riziku soubor preventivních a odrazujících opatření umožňujících účinně bojovat proti praní peněz a financování terorismu, aby se zabránilo tomu, jak vyplývá z bodu 1 odůvodnění uvedené směrnice, že by protiprávní peněžní toky mohly poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru Unie a ohrozit její vnitřní trh i mezinárodní rozvoj (rozsudek ze dne 19. června 2025, Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, bod 35, jakož i citovaná judikatura).
25
Článek 2 odst. 1 směrnice 2015/849 stanoví, že se tato směrnice vztahuje na osoby označované jako „povinné osoby“. Těmito osobami jsou podle bodů 1 až 3 tohoto čl. 2 odst. 1 úvěrové instituce, finanční instituce a fyzické nebo právnické osoby uvedené v tomto bodě 3 při výkonu jejich profesních činností.
26
Povinnosti, které směrnice 2015/849 ukládá povinným osobám, se tedy vztahují jak na právnické, tak na fyzické osoby za předpokladu, že tyto osoby mohou být považovány za povinné osoby ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice.
27
Pokud jde konkrétně o sankce stanovené v článku 59 směrnice 2015/849, které se v souladu s odstavcem 1 tohoto článku 59 použijí alespoň v případech, kdy povinné osoby závažným způsobem, opakovaně nebo soustavně porušují stanovené požadavky, je třeba zdůraznit, že čl. 58 odst. 1 této směrnice ukládá členským státům povinnost zajistit, aby povinné osoby nesly odpovědnost za porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení uvedené směrnice.
28
Nic v tomto čl. 58 odst. 1 přitom neumožňuje mít za to, že odpovědnost povinné osoby podle uvedené směrnice může, pokud se jedná o právnickou osobu, záviset na založení odpovědnosti fyzické osoby podle vnitrostátního práva.
29
Pokud je povinná osoba právnickou osobou, omezuje se směrnice 2015/849 – vzhledem k tomu, že taková osoba může jednat pouze prostřednictvím fyzických osob, jejichž jednání jí lze přičíst – na zavedení pravidel umožňujících upřesnit podmínky, za nichž musí být porušení zakládající odpovědnost právnické osoby rovněž přičítána fyzickým osobám, které jsou za ně podle vnitrostátního práva odpovědné, a za nichž může jednání některých fyzických osob založit odpovědnost právnické osoby.
30
Podle čl. 58 odst. 3 této směrnice tedy platí, že členské státy zajistí, aby v případě, že se určité povinnosti vztahují na právnické osoby, mohly být při porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení uvedené směrnice sankce a opatření uloženy členům vedoucího orgánu a dalším fyzickým osobám odpovědným podle vnitrostátního práva za toto porušení. Z tohoto ustanovení přitom nevyplývá, že by podmínkou uložení sankce právnické osobě jakožto povinné osobě bylo dřívější konstatování, že se dotyčného porušení dopustila určitá fyzická osoba. Naopak odpovědnost fyzických osob podle vnitrostátního práva je pouze vedlejší a doplňková k odpovědnosti dotyčné právnické osoby podle směrnice 2015/849.
31
Dále podle čl. 60 odst. 5 a 6 směrnice 2015/849 členské státy zajistí, aby právnická osoba mohla být činěna odpovědnou jak za porušení předpisů spáchaná v její prospěch jakoukoli osobou jednající samostatně nebo jako člen orgánu této právnické osoby a působící v uvedené právnické osobě ve vedoucím postavení, tak v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany takové osoby umožnil spáchání porušení předpisů ve prospěch této právnické osoby osobou spadající do její pravomoci.
32
Tento čl. 60 odst. 5 a 6 se omezuje, jak uvádějí FMA a Komise, na uvedení fyzických osob, jejichž jednání nebo opomenutí v prospěch právnické osoby mohou založit její odpovědnost. Naproti tomu z něj nevyplývá, že odpovědnost těchto fyzických osob na základě vnitrostátního práva musí být předem založena a tyto osoby jsou identifikovány ve výroku rozhodnutí, kterým se této právnické osobě ukládá sankce, a jsou shledány odpovědnými za dotyčné porušení.
33
Výklad článků 58 až 60 směrnice 2015/849, že by členské státy mohly podmínit odpovědnost právnické osoby předchozím zjištěním, že porušení se dopustila fyzická osoba, by byl kromě toho v rozporu s požadavkem stanoveným v čl. 58 odst. 1 této směrnice, aby jakékoli sankce nebo opatření vyplývající z odpovědnosti povinných osob v případě porušení vnitrostátních předpisů provádějících uvedenou směrnici byly účinné, přiměřené a odrazující. Takový požadavek by totiž mohl oslabit účinnost a odrazující účinek sankcí, které směrnice 2015/849 ukládá přímo právnickým osobám jako povinným osobám (obdobně viz rozsudek ze dne 5. prosince 2023, Deutsche Wohnen, C‑807/21, EU:C:2023:950, bod 51).
34
Dále je třeba upřesnit, že tato směrnice sice provádí pouze minimální harmonizaci (rozsudek ze dne 18. dubna 2024, Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, bod 48 a citovaná judikatura), avšak členské státy nemohou omezit rozsah odpovědnosti, kterou podle čl. 58 odst. 1 této směrnice mají nést tyto povinné osoby, k nimž patří právnické osoby.
35
Soudní dvůr mimoto uvedl, že i když článek 59 směrnice 2015/849 ponechává členským státům možnost stanovit jiné sankce a opatření, než jsou sankce a opatření vyjmenované v tomto čl. 59 odst. 1, nic to nemění na tom, že tyto členské státy musí sankcionovat alespoň porušení uvedená v tomto ustanovení, kterých se dopustily povinné osoby, tím, že stanoví přinejmenším správní sankce a opatření uvedené ve zmíněném čl. 59 odst. 2 a 3 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. června 2025, Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, bod 37).
36
Dále vzhledem k tomu, že – jak bylo připomenuto v bodě 19 tohoto rozsudku – předkládající soud upřesňuje, že podmínky založení odpovědnosti právnických osob na základě vnitrostátních pravidel provádějících směrnici 2015/849 vyplývají z judikatury Verwaltungsgerichtshof (Správní soudní dvůr), je třeba také připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora jsou vnitrostátní soudy při použití vnitrostátního práva povinny vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby dosáhly výsledku jí zamýšleného a tak dosáhly souladu s čl. 288 třetím pododstavcem SFEU. Tato povinnost konformního výkladu vnitrostátního práva je totiž inherentní systému Smlouvy o FEU v tom, že umožňuje, aby vnitrostátní soudy v rámci svých pravomocí zajistily plnou účinnost unijního práva, rozhodují-li o sporech, které jim byly předloženy (rozsudek ze dne 26. června 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 85, jakož i citovaná judikatura).
37
Zásada konformního výkladu vyžaduje, aby vnitrostátní soudy učinily vše, co spadá do jejich pravomoci s tím, že vezmou v úvahu celé vnitrostátní právo a použijí metody výkladu jím uznané, aby zajistily plnou účinnost dotčené směrnice a došly k výsledku, který bude v souladu s cílem sledovaným touto směrnicí (rozsudek ze dne 26. června 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 86, jakož i citovaná judikatura).
38
V projednávaném případě je tedy na předkládajícím soudu, aby vyložil relevantní ustanovení zákona o praní peněz v souladu se směrnicí 2015/849.
K promlčecím lhůtám
39
Pokud jde o druhou část položené otázky, týkající se stanovení promlčecích lhůt vnitrostátním právem, je třeba připomenout, že při neexistenci pravidel unijního práva si členské státy zachovávají právo použít procesní podmínky stanovené svým vnitrostátním právním řádem, zejména v oblasti prekluzivních lhůt, s výhradou dodržení zásad rovnocennosti a efektivity (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. prosince 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 37 a citovaná judikatura).
40
Za účelem ověření skutečnosti, že je dodržena zásada rovnocennosti, je třeba posoudit, zda kromě ustanovení o promlčení, které se použije na žaloby, jež mají ve vnitrostátním právu zajistit ochranu práv, která jednotlivci požívají na základě unijního práva, existuje ustanovení o promlčení použitelné na žaloby vnitrostátní povahy, a zda obě tato ustanovení o promlčení mohou být z hlediska svého cíle a svých podstatných náležitostí považována za podobná (rozsudek ze dne 20. prosince 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 38 a citovaná judikatura).
41
Pokud jde o zásadu efektivity, je třeba připomenout, že členské státy odpovídají za to, aby v každém případě zajistily účinnou ochranu práv přiznaných unijním právem, a tato zásada zejména vyžaduje, aby orgány členských států v praxi neznemožňovaly nebo nadměrně neztěžovaly výkon práv přiznaných unijním právním řádem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. prosince 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 41 a citovaná judikatura).
42
Soudní dvůr uznal slučitelnost stanovení přiměřených prekluzivních lhůt pro podání žaloby s unijním právem, a to v zájmu právní jistoty. Za příklad lze uvést tříletou nebo dvouletou promlčecí lhůtu, které byly považovány za lhůty, jež jsou v souladu se zásadou efektivity (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. prosince 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 42 a citovaná judikatura).
43
Tříletá promlčecí lhůta práva příslušných orgánů zahájit stíhání, která začíná běžet ode dne ukončení údajného porušení, a pětiletá promlčecí lhůta, která začíná běžet od tohoto dne za účelem uložení takových sankcí, jako jsou sankce dotčené v původním řízení, musí být tedy v zásadě považovány za lhůty, jež jsou v souladu s unijním právem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. července 2023, Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, bod 37).
44
Spis, který má Soudní dvůr k dispozici, však neobsahuje žádnou skutečnost, která by prokazovala, že tříletá a pětiletá promlčecí lhůta stanovené v článku 36 zákona o praní peněz by mohly být v rozporu se zásadami rovnocennosti a efektivity.
45
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 58 odst. 1 až 3, čl. 59 odst. 1 a čl. 60 odst. 5 a 6 směrnice 2015/849, vykládané ve světle zásady užitečného účinku, musí být vykládány v tom smyslu, že
–
brání vnitrostátní právní úpravě, která pro potrestání právnické osoby vyžaduje, aby bylo nejprve formálně přiznáno postavení obviněného fyzické osobě a aby ve výroku rozhodnutí o uložení sankce této právnické osobě byla jmenovitě uvedena tato fyzická osoba a bylo konstatováno, že se tato osoba svým protiprávním a zaviněným jednáním dopustila porušení předpisů, které lze přičítat uvedené právnické osobě, a
–
nebrání tomu, aby tato právní úprava stanovila, že promlčecí lhůta činí tři roky od ukončení dotčeného porušení, pokud jde o zahájení stíhání, a pět let v případě uložení sankce.
K nákladům řízení
46
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Článek 58 odst. 1 až 3, čl. 59 odst. 1 a čl. 60 odst. 5 a 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/843 ze dne 30. května 2018, vykládané ve světle zásady užitečného účinku,
musí být vykládány v tom smyslu, že
–
brání vnitrostátní právní úpravě, která pro potrestání právnické osoby vyžaduje, aby bylo nejprve formálně přiznáno postavení obviněného fyzické osobě a aby ve výroku rozhodnutí o uložení sankce této právnické osobě byla jmenovitě uvedena tato fyzická osoba a bylo konstatováno, že se tato osoba svým protiprávním a zaviněným jednáním dopustila porušení předpisů, které lze přičítat uvedené právnické osobě, a
–
nebrání tomu, aby tato právní úprava stanovila, že promlčecí lhůta činí tři roky od ukončení dotčeného porušení, pokud jde o zahájení stíhání, a pět let v případě uložení sankce.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.