62020CC0500
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
3 päivänä helmikuuta 2022 (
1
)
Asia C-500/20
ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft
vastaan
Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Kansainväliset sopimukset – Rautatieliikenne – Kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskeva yleissopimus (COTIF) – Yhtenäiset oikeussäännökset sopimuksesta infrastruktuurin käytöstä kansainvälisessä rautatieliikenteessä (CUI) – Unionin tuomioistuimen toimivalta – Kuljettajalle sen omien vetureiden vahingoittumisen takia korvaavien vetureiden vuokraamisesta aiheutuneet kustannukset– Sopimuspuolet, jotka laajentavat vastuutaan viittauksella kansalliseen oikeuteen
I Johdanto
1.
Heinäkuussa 2015 kuudesta veturista muodostettu juna suistui raiteilta Kufsteinin asemalla (Itävalta), jolloin kaksi vetureista vahingoittui. Vetureista yhden korjaaminen kesti kuusi kuukautta ja toisen kahdeksan kuukautta, ja tänä aikana kuljettaja vuokrasi korvaavia vetureita. Tämän riita-asian keskiössä ovat tästä aiheutuneista vuokrauskustannuksista vastaamisen peruste ja ulottuvuus.
2.
Oberster Gerichtshofin (ylin tuomioistuin, Itävalta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee kansainvälisistä rautatiekuljetuksista 9.5.1980 tehdyn yleissopimuksen (COTIF), sellaisena kuin se on muutettuna 3.6.1999 tehdyllä Vilnan pöytäkirjalla, osan, joka koskee rautatieinfrastruktuurin haltijoiden vastuuta, tulkintaa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii aluksi unionin tuomioistuimen toimivaltaa tulkita sekä unionin että sen jäsenvaltioiden liikenteen alalla, jolla unionilla ja jäsenvaltioilla on jaettu toimivalta, tekemän COTIF-yleissopimuksen määräyksiä. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun unionin tuomioistuinta pyydetään päättämään omasta toimivallastaan sekasopimusten osalta. (
2
) Kun otetaan huomioon ulkoisessa toiminnassa sovellettavan sekamuotoisuuden taustalla oleva monimutkainen tilanne, (
3
) se ei myöskään todennäköisesti jää viimeiseksi.
3.
Jos unionin tuomioistuin on toimivaltainen, sitä pyydetään lisäksi tulkitsemaan rautatieinfrastruktuurin haltijoiden vastuun laajuutta niiden yhtenäisten oikeussäännösten nojalla, jotka koskevat sopimusta infrastruktuurin käytöstä kansainvälisessä rautatieliikenteessä (jäljempänä yhtenäiset oikeussäännökset CUI), (
4
) sekä mahdollisia poikkeuksia siitä. Unionin tuomioistuimella ei ole vielä ollut tilaisuutta tulkita yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
4.
Kaikki unionin jäsenvaltiot Kyproksen tasavaltaa ja Maltan tasavaltaa lukuun ottamatta ovat osapuolina COTIF-yleissopimuksessa, jolla perustettiin valtioiden välinen kansainvälisten rautatiekuljetusten järjestö (OTIF). Euroopan unioni ratifioi COTIF-yleissopimuksen 1.7.2011 alkavin vaikutuksin. (
5
)
A
Yhtenäiset oikeussäännökset CUI
5.
Yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI (
6
) sovelletaan kaikkiin sopimuksiin, jotka koskevat rautatieinfrastruktuurin käyttöä kansainväliseen kuljetukseen, kuten pääasian asianosaisten välillä tehtyyn sopimukseen.
6.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklassa, jonka otsikkona on ”Pakottava oikeus”, määrätään seuraavaa:
”Ellei näissä yhtenäisissä oikeussäännöksissä nimenomaan toisin määrätä, on jokainen sopimus, joka suoraan tai epäsuorasti poikkeaa näistä yhtenäisistä oikeussäännöksistä, mitätön ja ilman oikeusvaikutusta. Tällaisten sopimusten mitättömyys ei tee käyttösopimuksen muita määräyksiä mitättömiksi. Sopimuspuolet voivat kuitenkin ottaa itselleen enemmän vastuuta ja velvollisuuksia kuin mitä näissä yhtenäisissä oikeussäännöksissä edellytetään, tai määrätä enimmäiskorvausmäärän esinevahingoista.”
7.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan, jonka otsikkona on ”Infrastruktuurihallinnon vastuu”, 1 ja 4 §:ssä määrätään seuraavaa:
”1 §.   Infrastruktuurihallinto vastaa seuraavista vahingoista, jotka aiheutuvat kuljettajalle tai hänen avustajilleen infrastruktuurin käytön aikana infrastruktuurista johtuvasta syystä:
a)
henkilövahingot (kuolema, loukkaantuminen tai muu fyysisen tai henkisen koskemattomuuden loukkaaminen),
b)
esinevahingot (irtainten ja kiinteiden esineiden tuhoutuminen tai vahingoittuminen),
c)
omaisuusvahingot, jotka johtuvat siitä, että kuljettajan on suoritettava yhtenäisten oikeussäännösten CIV tai yhtenäisten oikeussäännösten CIM mukaisia vahingonkorvauksia.
– –
4 §.   Sopimuspuolet voivat sopia siitä, vastaako infrastruktuurihallinto ja missä määrin vahingoista, jotka aiheutuvat kuljettajalle myöhästymisestä tai liikennehäiriöistä.”
8.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 19 artiklan, jonka otsikkona on ”Muut kanteet”, 1 §:ssä määrätään seuraavaa:
”Kaikissa tapauksissa, joihin näitä yhtenäisiä oikeussäännöksiä sovelletaan, voidaan infrastruktuurihallintoa tai kuljettajaa vastaan ajaa vahingonkorvauskannetta perusteesta riippumatta vain näissä säännöksissä edellytetyin ehdoin ja rajoituksin.”
B
Liittymissopimus
9.
Liittymissopimuksessa (
7
) määrätään muun muassa unionin lainsäädännöstä johtuvien velvoitteiden sekä COTIFista ja sen lisäyksistä johdettujen velvoitteiden välisistä suhteista. Tarkemmin sanottuna sen 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Yleissopimuksen osapuolet, jotka ovat unionin jäsenvaltioita, soveltavat keskinäisissä suhteissaan unionin sääntöjä, ja ne soveltavat tämän vuoksi tästä yleissopimuksesta johtuvia sääntöjä ainoastaan siltä osin, kuin ei ole olemassa kyseessä olevaa erityistä aihetta koskevia unionin sääntöjä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yleissopimuksen tavoitetta ja tarkoitusta edistää, parantaa ja helpottaa kansainvälistä rautatieliikennettä sekä yleissopimuksen täysimääräistä soveltamista suhteessa muihin yleissopimuksen osapuoliin.”
10.
Lisäksi liittymissopimuksen 7 artiklassa täsmennetään unionin toimivallan laajuuden määrittämistapa seuraavasti:
”Unionin toimivallan laajuus ilmaistaan yleisluonteisesti kirjallisessa julistuksessa, jonka unioni antaa tämän sopimuksen tekemisen yhteydessä. Tätä julistusta voidaan tarvittaessa muuttaa unionin ilmoituksella OTIFille. Se ei korvaa unionin toimivaltaa koskevia ilmoituksia, jotka annetaan ennen kuin OTIF tekee päätöksiä virallisella äänestyksellä tai muulla tavoin, tai millään tavoin rajoita ilmoitusten aiheita.”
C
Päätös 2013/103 (
8
)
11.
Päätöksen 2013/103 johdanto-osan toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Unionilla on yksinomainen tai jäsenvaltioidensa kanssa jaettu toimivalta niillä aloilla, jotka kuuluvat 9 päivänä toukokuuta 1980 tehdyn kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (COTIF), sellaisena kuin se on muutettuna 3 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyllä Vilnan pöytäkirjalla, – – soveltamisalaan.”
12.
Lisäksi päätöksen 2013/103 liitteessä I on Euroopan unionin julistus liittymissopimuksen 7 artiklassa tarkoitetun toimivallan käytöstä (jäljempänä julistus). Julistukseen sisältyvässä lisäyksessä on luettelo säädöksistä, joissa unioni on tähän mennessä käyttänyt toimivaltaansa.
D
Itävallan oikeus
13.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Itävallan yleisen siviililain (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä ABGB) 1293 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä säädetään vahingon aiheuttajan tuottamukseen perustuvasta vahingonkorvausvastuusta. Sopimussuhteissa velallisella on todistustaakka siitä, ettei hänen sopimusvelvoitteidensa täyttämättä jättäminen johdu hänen tuottamuksestaan (ABGB:n 1298 §). Velallinen on vastuussa sopimuksen täyttämisessä käyttämiensä apulaisten tuottamuksesta (ABGB:n 1313a §). Vastaajan tuottamusta koskevan edellytyksen täyttyessä korvaavien vetureiden vuokrauskustannukset, joihin asiassa vedotaan, ovat kansallisen oikeuden mukaan korvattavissa.
III Asian tausta ja ennakkoratkaisukysymykset
14.
Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH, yksityinen rautatieyhtiö, jonka kotipaikka on Saksassa (jäljempänä Lokomotion), ja itävaltalainen rautatieinfrastruktuuriyritys ÖBB-Infrastruktur Aktiengeselschaft (jäljempänä ÖBB-Infrastruktuuri) tekivät joulukuussa 2014 rautatieinfrastruktuurin käyttämistä kansainväliseen liikenteeseen koskevan sopimuksen, jonka mukaan Lokomotion on oikeutettu käyttämään kyseistä infrastruktuuria maksua vastaan.
15.
Sopimuksessa on viittaus infrastruktuurin käyttösopimuksiin sovellettaviin ÖBB-Infrastrukturin yleisiin sopimusehtoihin (jäljempänä yleiset sopimusehdot).
16.
Yleisten sopimusehtojen mukaan vastuusta säädetään ABGB:ssä, yrityslaissa (Unternehmensgesetzbuch), Itävallan rautatie- ja moottoriajoneuvovastuulaissa (Eisenbahn- und Kraftfahrzeughaftpflichtgesetz) sekä yhtenäisissä oikeussäännöksissä CUI, elleivät ne ole ristiriidassa yleisten sopimusehtojen kanssa.
17.
Lokomotionin kuuden veturin suistuttua raiteilta 15.7.2015 kahdesta vahingoittuneesta veturista tuli käyttökelvottomia korjaustöiden ajaksi. Lokomotion vuokrasi kaksi korvaavaa veturia, mistä aiheutui kustannuksia.
18.
Lokomotion vaatii ÖBB-Infrastrukturilta 629110 euroa korkoineen ja kuluineen korvaukseksi onnettomuuden vuoksi vuokrattujen korvaavien vetureiden vuokrakustannuksista. Sen mukaan onnettomuus johtui puutteellisuudesta ÖBB-Infrastrukturin käyttöön antamassa rautatieinfrastruktuurissa. Lokomotionin mukaan ÖBB-Infrastruktur on oikeudenvastaisesti ja tuottamuksellisesti rikkonut rautatielainsäädäntöön kuuluvien säännösten mukaisia velvollisuuksiaan, jotka liittyvät radan asianmukaiseen valmistukseen, tarkastamiseen, huoltoon, kunnossapitoon ja korjaamiseen. Lokomotion katsoo, että vuokrattujen korvaavien vetureiden vuokrakustannuksia on pidettävä yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdassa tarkoitettuina esinevahinkoina.
19.
ÖBB-Infrastruktur sen sijaan katsoo, että onnettomuuden syy on ollut raiteelta suistuneen veturin ulostyöntynyt vetokoukku, jota oli ylikuormitettu jo ennen suistumista ja josta vastuu kuuluu Lokomotionille. ÖBB-Infrastruktur väittää lisäksi, että vahingot ovat luonteeltaan puhdasta varallisuusvahinkoa, eivätkä ne näin ollen ole yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdan nojalla korvattavissa.
20.
Alioikeus hylkäsi Lokomotionin kanteen osatuomiolla ja katsoi, että asiassa voitiin soveltaa ainoastaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI eikä ABGB:n vastuuta koskevia säännöksiä. Tämän jälkeen se yhtyi ÖBB-Infrastrukturin näkemykseen siitä, että vuokrakustannuksia ei voida pitää yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdassa tarkoitettuna ”esinevahinkona”.
21.
Toisen asteen tuomioistuin kuitenkin kumosi alioikeuden osatuomion ja palautti asian alioikeuteen uudelleen ratkaistavaksi asian käsittelyn täydentämisen jälkeen. Se katsoi, että yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohtaa on tulkittava laajasti ja että siihen sisältyvät myös ”välilliset esinevahingot”.
22.
ÖBB-Infrastruktur on valittanut kyseisestä ratkaisusta ja pyytänyt Oberster Gerichtshofia kumoamaan sen.
23.
Tässä tilanteessa Oberster Gerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
”1)
Onko Euroopan unionin tuomioistuin toimivaltainen tulkitsemaan [yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI]?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
Onko [yhtenäisten oikeussäännösten CUI] 8 artiklan 1 §:n b kohtaa tulkittava siten, että siinä määrätty infrastruktuurihallinnon vastuu esinevahingoista koskee myös kuluja, jotka aiheutuvat kuljettajalle siitä, että sen on vetureidensa vahingoittumisen vuoksi vuokrattava niiden tilalle muita vetureita?
3)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja toiseen kysymykseen kieltävästi:
Onko [yhtenäisten oikeussäännösten CUI] 4 artiklaa ja 19 artiklan 1 §:ää tulkittava siten, että sopimuspuolet voivat yleisellä viittauksella kansalliseen oikeuteen pätevästi ottaa itselleen lisää vastuuta, jos tämä tosin merkitsee vastuun laajentumista mutta [yhtenäisten oikeussäännösten CUI] mukaisesta tuottamuksesta riippumattomasta vastuusta poiketen myös sitä, että vastuun edellytyksenä on tuottamus?”
24.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet pääasian asianosaiset ja Euroopan komissio.
IV Asian tarkastelu
A
Ensimmäinen kysymys: Onko unionin tuomioistuin toimivaltainen tulkitsemaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI?
25.
Ensimmäisessä kysymyksessään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko unionin tuomioistuin toimivaltainen tulkitsemaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI, jotka ovat osa sekasopimuksena tehtyä kansainvälistä COTIF-sopimusta.
26.
Sekasopimukset ovat kansainvälisiä sopimuksia, jotka Euroopan unioni ja kaikki sen jäsenvaltiot tai osa niistä tekevät samanaikaisesti. (
9
) Sekasopimukset, joista ei ole nimenomaisesti määrätty perussopimuksissa, ovat Euroopan unionin poliittisen ja oikeudellisen todellisuuden luomus. Ne kuvastavat yhdennetyn Euroopan rakentamisen ainutlaatuisuutta ja monimutkaisuutta. (
10
)
27.
Kun kansainvälisellä sopimuksella säännellään aloja, jotka kuuluvat sekä unionin toimivaltaan että sen ulkopuolelle, unionilla ei ole perustuslaillista toimivaltaa, joka tarvitaan tällaisen sopimuksen tekemiseen kokonaisuudessaan. Tästä syystä jäsenvaltioiden on oltava sopimuspuolia unionin rinnalla, jotta voidaan varmistaa jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvien sopimuksen osien pätevä tekeminen. Tämä niin sanottu ”pakollinen sekamuotoisuus” (
11
) on seurausta annetun toimivallan periaatteen, (
12
) jota sovelletaan unionin sekä sisäiseen että ulkoiseen toimivaltaan, soveltamisesta. (
13
)
28.
Muissa tilanteissa sekamuotoisuus on kuitenkin valinta. Tämä niin sanottu ”valinnainen sekamuotoisuus” (
14
) toteutuu silloin, kun annetun toimivallan periaate täyttyy koko sopimuksen osalta. Tämä tarkoittaa sitä, että unionilla on tarvittava toimivalta kansainvälisen sopimuksen kaikkien määräysten osalta, vaikka joiltain osain toimivaltaa ei olisi vielä käytetty ja kyseinen toimivalta olisi siten vain potentiaalista. Valinnainen sekamuotoisuus ei siis johdu annetun toimivallan periaatteen soveltamisesta, kuten pakollinen sekamuotoisuus, vaan kyse on pikemminkin annetun toimivallan käyttämisestä.
29.
Sopimuksen kattamilla aloilla, joilla unionilla ja sen jäsenvaltioilla on jaettu toimivalta, sopimus voidaan joko tehdä sekasopimuksena tai unioni voi tehdä sopimuksen yksin, kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on vahvistettu. (
15
) Kuten selitän tarkemmin jäljempänä otsikon 2 alla, tämä tarkoittaa myös sitä, että unioni voi käyttää jaettua toimivaltaansa paitsi antamalla sisäisiä säännöksiä myös tekemällä kansainvälisen sopimuksen kysymyksestä, jossa ei vielä ole sisäistä säännöstöä.
30.
Valinnaiset sekasopimukset ovat siis seurausta poliittisesta valinnasta, joka koskee sitä, miten jaettua toimivaltaa käytetään.
31.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse valinnaisesta sekasopimuksesta liikennepolitiikan alalla, jolla unioni jakaa toimivallan jäsenvaltioidensa kanssa. (
16
) Mikään osa sopimuksesta ei kuulu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan, eikä tätä seikkaa ole myöskään kiistetty asiassa. Toisin sanoen Euroopan unioni voisi säännellä kaikkia COTIFin kattamia aloja. Useista kysymyksistä säädettiin todellakin pitkälti sisäisesti jo ennen unionin liittymistä COTIF-yleissopimukseen. (
17
)
32.
Yhtenäiset oikeussäännökset CUI kattavat kuitenkin alan, joka unionin liittyessä COTIFiin kuului potentiaaliseen jaettuun toimivaltaan. (
18
) Tämä tarkoittaa sitä, että unionille oli annettu toimivalta antaa säännöksiä tällä alalla, mutta mahdollisuutta siihen ei ollut (vielä) käytetty. Tarkemmin muotoiltuna ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen kysymyksessä kysytään näin ollen, onko unionin tuomioistuimella toimivalta tulkita sekasopimuksen osia, jotka koskevat sellaista alaa, joka perussopimusten mukaan kuuluu unionin toimivaltaan mutta jonka osalta unioni ei ole vielä antanut sisäisiä säännöksiä.
33.
Tähän kysymykseen ei ole vielä selkeää vastausta.
34.
Unionin tuomioistuimen toimivaltaa sekasopimusten osalta on eri syistä käsitelty yllättävän harvoissa tuomioissa. (
19
) Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei ole vielä annettu yleistä vastausta kysymykseen unionin tuomioistuimen toimivaltaa koskevista perusteluista ja sen rajoista sekasopimuksia koskevissa asioissa. Sitä vastoin useat julkisasiamiehet (
20
) ja oikeusoppineet (
21
) ovat huomauttaneet unionin tuomioistuimen toimivaltaa koskevasta lähestymistavasta aiheutuvista vaikeuksista ja väittäneet lähinnä, että se luo oikeudellista epävarmuutta sovellettavista kriteereistä.
35.
Tämä käy ilmi myös niistä vastauksista, joita tähän menettelyyn osallistuneet ovat antaneet ensimmäiseen kysymykseen. Lokomotion kiistää unionin tuomioistuimen toimivallan ja väittää, että yhtenäiset oikeussäännökset CUI eivät kuulu perussopimuksiin, koska ne eivät ole unionin toimielimen toimi, ja että unionin tuomioistuin ei ole missään tapauksessa koskaan tulkinnut kyseisiä oikeussäännöksiä, minkä vuoksi se ei ole toimivaltainen. ÖBB-Infrastruktur ja komissio ovat sitä vastoin sitä mieltä, että unionin tuomioistuin voi tulkita yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI. Ne esittävät kuitenkin erilaisia perusteluja ja tukeutuvat erilaiseen oikeuskäytäntöön. Yhtäältä ÖBB-Infrastruktur viittaa asiassa COTIF I (
22
) annettuun tuomioon ja päättelee, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI, koska unionilla on toimivalta COTIFin osalta. Komissio puolestaan katsoo, että ei riitä, että unionilla on toimivalta, mutta koska yhtenäiset oikeussäännökset CUI koskevat alaa, joka kuuluu suurelta osin unionin säännösten piiriin, unionin tuomioistuin voi katsoa olevansa toimivaltainen. Tältä osin komissio vetoaa lähinnä tuomioon Lesoochranárske zoskupenie. (
23
)
36.
Mielestäni vastattaessa kysymykseen unionin tuomioistuimen toimivallasta on otettava huomioon sekasopimusten taustalla olevan perustuslaillisen toimivallanjaon monimutkaisuus. Näin ollen vastattaessa siihen, onko unionin tuomioistuin toimivaltainen sekasopimuksen tietyn määräyksen osalta, on otettava huomioon syyt, joiden vuoksi Euroopan unionista tuli tällaisen sopimuksen osapuoli. Katson, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen vain niiden sekasopimuksen määräysten osalta, joiden hyväksymisessä unioni on käyttänyt toimivaltaansa.
37.
Huolimatta siitä, että näin ei ole nimenomaisesti todettu, katson, että olemassa oleva oikeuskäytäntö voidaan ymmärtää siten, että sen perusteella unionin tuomioistuimella ei ole automaattista toimivaltaa sekasopimuksen kaikkien määräysten osalta vaan se voi tulkita vain niitä määräyksiä, joiden osalta unioni on käyttänyt toimivaltaansa. Esitän tämän analyysin otsikon 1 alla.
38.
Tämä käsitys ei ole mahdollinen ainoastaan nykyisen oikeuskäytännön perusteella, vaan se on mielestäni myös ainoa selitys, joka on hyväksyttävissä perussopimuksissa tarkoitetun perustuslaillisen toimivallanjaon perusteella. Tämä herättää kuitenkin kysymyksen siitä, miten unioni voi käyttää toimivaltaa ulkoisesti ja mitä seurauksia jaetun toimivallan käyttämisestä on. Käsittelen näitä kysymyksiä otsikon 2 alla.
39.
Sovellan tätä perustelua tämän jälkeen käsiteltävänä olevaan tapaukseen otsikon 3 alla ja totean, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI, koska unioni on COTIFiin liittymällä käyttänyt toimivaltaa siinä vahvistettujen sääntöjen osalta, mukaan lukien rautatieinfrastruktuurin haltijoiden vastuuta koskevat säännöt.
1. Oikeuskäytännön, joka koskee unionin tuomioistuimen toimivaltaa tulkita sekasopimuksia, uudelleentarkastelu
40.
Kansainvälisten sopimusten tulkintaa koskevan yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan tutkiminen alkoi vuonna 1974 annetusta tuomiosta Haegeman. (
24
) Kyseisessä asiassa oli kyse yhteisöjen tuomioistuimen toimivallasta tulkita kansainvälisiä sopimuksia yleisemmin, ei ainoastaan sekasopimuksia. Kysymys heräsi, koska ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklassa (nykyinen SEUT 267 artikla) ei nimenomaisesti mainita kansainvälisiä sopimuksia toimina, joita yhteisöjen tuomioistuin voi tulkita. Yhteisöjen tuomioistuin totesi olevansa toimivaltainen tulkitsemaan ETY:n ja Kreikan välistä liittymissopimusta, koska se on tehty neuvoston päätöksellä ja muodostaa siten erottamattoman osan unionin oikeusjärjestystä. (
25
) Kuten Timmermans kuitenkin totesi, ”sekasopimuksen sisällyttäminen unionin oikeusjärjestykseen ei kuitenkaan merkitse – – unionin tuomioistuimen rajoittamatonta toimivaltaa koko sopimuksen osalta”. (
26
)
41.
Kysymys unionin tuomioistuimen toimivallasta tulkita jaetun toimivallan sopimuksia, koska ne ovat osa unionin oikeutta tai pikemminkin koska tulkittava määräys kuuluu unionin toimivallan piiriin, nousi ensimmäisen kerran esiin asiassa Demirel. (
27
) Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset väittivät, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa Turkin kanssa tehdyn sekasopimuksen niiden määräysten osalta, joiden osalta jäsenvaltiot ovat käyttäneet omaa toimivaltaansa. (
28
) Yhteisöjen tuomioistuin vastasi näihin väitteisiin selittämällä, että kyseinen kysymys ei kuulunut jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan, ja hylkäsi merkityksettömänä väitteen, jonka mukaan unioni ei ollut vielä käyttänyt potentiaalista toimivaltaansa, selittämättä kuitenkaan miksi. (
29
)
42.
Vaikka tuomiota Demirel voitaisiin näin ollen lukea ikään kuin yhteisöjen tuomioistuin olisi vahvistanut toimivaltansa tulkita kaikkia sekasopimuksen määräyksiä lukuun ottamatta niitä, jotka koskevat jotain jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan edelleen kuuluvaa alaa, yhteisöjen tuomioistuin ei ole selkeästi ilmaissut tai selittänyt tällaista kantaa. Näin ollen ei voida katsoa, että kyseisessä kauan sitten annetussa tuomiossa lausuttaisiin lopullisesti yleisestä kysymyksestä, joka koskee unionin tuomioistuimen toimivaltaa tulkita sekasopimuksia. (
30
)
43.
Unionin tuomioistuimen tulkintatoimivaltaa koskevat myöhemmät tuomiot voidaan mielestäni jakaa kahteen pääryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat ne tuomiot, joissa unionin tuomioistuimen toimivaltaa tulkitaan laajasti sillä perusteella, että sekasopimukset ovat osa unionin oikeutta ja edellyttävät siksi yhtenäistä tulkintaa. Tähän ryhmään kuuluvat teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehtyyn sopimukseen (ns. TRIPS-sopimus) liittyvät useat tuomiot, kuten tuomio Hermès (
31
) ja tuomio Dior, (
32
) Århusin yleissopimukseen liittyvä tuomio Lesoochranárske zoskupenie (
33
) ja energiaperuskirjasta tehtyyn sopimukseen liittyvä äskettäinen tuomio Moldovan tasavalta. (
34
) Toiseen ryhmään kuuluvissa asioissa omaksuttu lähestymistapa on varauksellisempi, ja siinä unionin tuomioistuimen toimivalta pyritään määrittämään etsimällä yhteyttä sen määräyksen, jonka tulkintaa on pyydetty, ja unionin toimivallan käytön välillä. Tähän ryhmään kuuluvat niin ikään TRIPS-sopimusta koskeva tuomio Merck (
35
) ja joukko jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien menettelyjen tuloksena annettuja tuomioita, kuten kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta tehtyyn Bernin yleissopimukseen liittyvä tuomio komissio v. Irlanti, (
36
) Välimeren suojelemista pilaantumiselta koskevaan yleissopimukseen liittyvä tuomio Etang de Berre (
37
) ja YK:n merioikeusyleissopimukseen liittyvä tuomio MOX Plant. (
38
)
44.
Kysymys tuomioistuimen toimivallasta nousi esiin näissä tuomioissa eri syistä, eikä niitä näin ollen pidä arvioida niiden erityisen asiayhteyden ulkopuolella. Kaikkia näitä voidaan kuitenkin mielestäni lukea siten, että niiden perusteella voidaan päätellä, että unionin tuomioistuin kytkee sekasopimuksen tiettyä määräystä koskevan toimivaltansa unionin toimivallan käyttöön.
45.
Tämä tulkinta ei ole heti ilmeinen varsinkaan ensimmäiseen ryhmään kuuluvien tuomioiden valossa. Selitän siis kantaani tuomion Hermes perusteella. (
39
) Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli kyseisessä asiassa tilanne, jossa oli epäselvyyttä siitä, kuuluuko Benelux-maiden tavaramerkkiä koskeva kansallinen väliaikaismääräys turvaamistoimenpiteitä sääntelevän TRIPS-sopimuksen 50 artiklan soveltamisalaan. Ainoa asiaa koskeva unionin säännöstö TRIPS-sopimuksen asiassa merkityksellisten määräysten kattamalla alalla oli yhteisön tavaramerkkiä koskeva asetus. (
40
) Riita koski kuitenkin Benelux-maiden tavaramerkkiä eikä yhteisön tavaramerkkiä. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että se oli toimivaltainen, koska TRIPS-sopimuksen 50 artiklaa voidaan soveltaa yhtä lailla kansallisen oikeuden kuin unionin oikeuden soveltamisalaan kuluviin tilanteisiin. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan sen yhtenäinen tulkinta oli selvästi unionin edun mukaista. (
41
)
46.
Se, että unionin tuomioistuin on vedonnut ”yhtenäiseen tulkintaan liittyvään etuun”, voisi johtaa päätelmään, jonka mukaan tämä etu oli tärkein peruste TRIPS-sopimuksen 50 artiklan tulkintaa koskevalle toimivallalle.
47.
Unionin tuomioistuimen oli kuitenkin tässä kuten muissakin ensimmäiseen ryhmään kuuluvissa asioissa vastattava toimivaltaansa liittyviin kahteen eri kysymykseen, jotka on erotettava toisistaan. Ensimmäinen kysymys koskee sitä, onko unionin tuomioistuin lähtökohtaisesti toimivaltainen tulkitsemaan sekasopimuksen tiettyä määräystä (TRIPS-sopimuksen 50 artikla asiassa Hermès). Toinen kysymys on, voiko unionin tuomioistuin tulkita sekasopimuksen asiaankuuluvia määräyksiä, jos tätä tulkintaa on sovellettava kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävässä riita-asiassa, joka ei kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan.
48.
Ensimmäiseen kysymykseen antamassaan vastauksessa yhteisöjen tuomioistuin saattoi todeta toimivaltansa perustuvan siihen, että unioni on käyttänyt toimivaltaansa suhteessa sekasopimuksen määräykseen, jonka tulkintaa on pyydetty. TRIPS-sopimukseen liittymisen myötä sen 50 artiklasta tuli osa unionin oikeutta yhteisön tavaramerkkien alalla. Näin ollen sen johdosta, että unioni liittyi TRIPS-sopimukseen, sen 50 artiklasta tuli osa unionin oikeutta.
49.
Yhteisöjen tuomioistuin vetosi ”yhtenäiseen tulkintaan liittyvään etuun” vain perustellakseen vastauksensa toimivaltaa koskevaan toiseen kysymykseen. Tämä oli tarpeen, koska kansallisessa tuomioistuimessa käsitelty riita ei koskenut yhteisön tavaramerkkiä vaan Benelux-maiden tavaramerkkiä. Tässä tapauksessa TRIPS-sopimuksen 50 artiklaa oli siis sovellettava osana kansallista oikeutta eikä unionin oikeutta. Yhteisöjen tuomioistuin perusteli tapausten Dzodzi, (
42
) Leur-Bloem (
43
) ja Giloy (
44
) mukaiseen oikeuskäytäntöön viitaten ja sitä soveltaen toimivaltaansa tulkita unionin oikeutta tilanteissa, jotka eivät kuulu sen soveltamisalan piiriin, sillä, että on vältettävä unionin oikeuden erilaisia tulkintoja, joita voi syntyä, jos yhteisöjen tuomioistuin ei avusta kansallisia tuomareita tilanteissa, jotka kuuluvat kansallisen oikeuden soveltamisalaan. Se oli kuitenkin mahdollista vain siksi, että TRIPS-sopimuksen 50 artiklasta on tullut osa unionin oikeutta.
50.
Samankaltaisia perusteluja sovellettiin kaikissa tapauksissa, jotka mainitsin ensimmäiseen ryhmään kuuluviksi. Kaikissa tapauksissa perimmäinen syy, joka oikeutti yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan tulkita TRIPS-sopimuksen 50 artiklaa, Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kappaletta tai ulkomaisia suoria sijoituksia koskevia energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen määräyksiä, oli unionin valinta tehdä näistä määräyksistä osa unionin oikeutta liittymällä kyseisiin sekasopimuksiin.
51.
Tätä logiikkaa on selvennetty toiseen ryhmään kuuluvissa asioissa, joissa yhteisöjen tuomioistuin kytki sopimuksen sisällön ja unionin toimivallan käytön suoremmin toisiinsa. Yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaisuus perustui siihen, että sekasopimuksen kattamaa kysymystä säänneltiin voimassa olleilla unionin säännöillä, tai jos näin ei ollut, sen katsottiin kuuluvan alaan, joka kuului suurelta osin unionin sääntöjen piiriin. Yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että jos tällaista yhteyttä ei todettu, sillä ei ollut tulkintatoimivaltaa, vaikka perussopimusten mukaan potentiaalinen jaettu toimivalta olisikin olemassa.
52.
Tämä oli tilanne Merck-tapauksessa. (
45
) Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä oli jälleen tulkita TRIPS-sopimusta, tällä kertaa sen 33 artiklaa, joka koskee patenttisuojan voimassaoloajan päättymistä. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että sen toimivalta riippuu siitä, onko unioni käyttänyt toimivaltaansa TRIPS-sopimuksen merkityksellisellä alalla. Tultuaan siihen tulokseen, että patentteja ei säännellä (tai säännellään vain satunnaisesti) unionin oikeudessa, yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kysymys siitä, onko TRIPS-sopimuksen 33 artiklalla välitön oikeusvaikutus, kuuluu kansallisen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Yhteisöjen tuomioistuimen omien sanojen mukaan ”on katsottava, että koska TRIPS-sopimuksen 33 artikla kuuluu sellaiseen alaan, jonka osalta tässä yhteisön oikeuden kehitysvaiheessa toimivalta säilyy pääasiallisesti jäsenvaltioilla, nämä voivat vapaasti tunnustaa tämän määräyksen välittömän oikeusvaikutuksen tai olla tunnustamatta sitä”. (
46
)
53.
Yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaa koskevan kysymyksen näkökulmasta tämä merkitsi sitä, että se ei ollut toimivaltainen tulkitsemaan TRIPS-sopimuksen 33 artiklaa, koska unioni ei ollut vielä käyttänyt jaettua toimivaltaansa patenttisuojan alalla.
54.
Myös useissa tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohdassa luetelluissa tuomioissa, jotka on annettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevissa menettelyissä eikä ennakkoratkaisuina, unionin tuomioistuimen toimivaltaisuus on kytketty unionin toimivallan käyttöön. Näissä tuomioissa toimivaltakysymys asetettiin hieman eri tavalla. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin näissä asioissa ratkaisemaan esikysymys siitä, onko sekasopimuksen määräys, jota väitettiin rikotun, osa unionin oikeutta. Vain, jos vastaus tähän kysymykseen on myöntävä, jäsenvaltion voitiin katsoa syyllistyneen ”perussopimusten mukaisten velvoitteidensa laiminlyöntiin”. Näissä tuomioissa esitettiin ilmeisen uusi seikka: yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen, jos kyseinen ala kuuluu jo suurelta osin unionin oikeuden piiriin. (
47
)
55.
Toteamus, jonka mukaan jokin politiikanala kuuluu jo suurelta osin unionin oikeuden piiriin, olisi ymmärrettävä indikaattoriksi, jonka perusteella unionin tuomioistuin voi katsoa, että liittymällä sekasopimukseen unioni päätti käyttää jaettua toimivaltaa myös siitä erityiskysymyksestä, josta ei ole säädetty unionin oikeudessa. Toimivallan käyttö tapahtui siten tekemällä kyseessä oleva sekasopimus, (
48
) mikä mahdollisti unionin tuomioistuimen toimivallan.
56.
Ehdotetulla tavalla tulkittuna molemmat oikeuskäytännön linjat antavat mahdollisuuden päätellä, että unionin tuomioistuimen toimivalta tulkita sekasopimuksen määräystä, jonka osalta unioni ei ole vielä käyttänyt sisäistä toimivaltaansa, riippuu siitä, onko unionin todettu käyttäneen toimivaltaansa kyseisessä asiassa tekemällä sekasopimuksen.
57.
Selitän jäljempänä tarkemmin, miksi tämä johtopäätös on välttämätön ja ainoa mahdollinen unionin nykyisen perustuslaillisen järjestyksen puitteissa.
2. Välttämätön yhteys sen määräyksen, jonka tulkintaa on pyydetty, ja unionin toimivallan käytön välillä
58.
Euroopan unionin jäsenvaltioidensa kanssa jakaman toimivallan käyttöä säännellään perussopimuksissa. Kyseisen toimivallan järjestämistä koskeva perustuslaillinen valinta on sekä peruste että rajoitus unionin tuomioistuimen toimivallalle tulkita sekasopimuksia.
a) EUT-sopimuksen toimivallan käyttöä koskeviin määräyksiin perustuva oikeutus unionin tuomioistuimen toimivallalle
59.
Unionin toimivallan käyttäminen voi tapahtua sisäisesti antamalla sisäisiä säännöksiä tai ulkoisesti liittymällä kansainväliseen sopimukseen, jolla säännellään jaetun toimivallan aloja. Mahdollisuus tehdä sekasopimus jaetun toimivallan alalla ei edellytä, että tällaista toimivaltaa on jo käytetty sisäisesti. Sitä voidaan käyttää ensimmäistä kertaa tekemällä kansainvälinen sopimus.
60.
Julkisasiamiehet olivat jo esittäneet tällaisen näkemyksen. Julkisasiamies Maduro katsoi asiassa MOX Plant, että ”kansainvälisen sopimuksen tekeminen voi itsessään olla yhteisön ei-yksinomaisen toimivallan käyttämisen muoto riippumatta yhteisön sisäisen lainsäädännön aiemmasta antamisesta”. (
49
)
61.
Kaksi äskettäin annettua unionin tuomioistuimen tuomiota COTIF I (
50
) ja komissio v. neuvosto (Etelämantereen merelliset suojelualueet) (
51
) vahvistavat, että jaettua toimivaltaa voidaan käyttää ensimmäistä kertaa tekemällä kansainvälinen sopimus. (
52
) Asiassa COTIF I unionin tuomioistuin hälvensi lausunnossa 2/15 (
53
) esitetyn toteamuksen aiheuttamat epäilykset ja vahvisti, että unioni voi aina päättää (
54
) kansainvälisen sopimuksen tekemisestä yksin jaetun toimivallan piiriin kuuluvalla alalla. (
55
) Tämä tarkoittaa, että unioni voi käyttää jaettua toimivaltaansa ensimmäistä kertaa allekirjoittamalla kansainvälisen sopimuksen.
62.
Näin ollen aina kun voidaan päätellä, että liittymällä kansainväliseen sopimukseen unioni päätti käyttää (siihen asti vain potentiaalista) jaettua toimivaltaa, unioni käyttää toimivaltaansa kyseisen sopimuksen asian kannalta merkityksellisillä määräyksillä sopimuksen tekohetkestä alkaen ja siten niistä tulee osa unionin oikeutta.
63.
Jonkin verran väärinymmärrystä näyttää aiheutuvan siitä, että sekoitetaan kysymys jaetun toimivallan käyttämisestä ulkoisesti (tekemällä kansainvälinen sopimus) ja kysymys siitä, onko ulkoinen toimivalta yksinomaista. Tämä on seurausta siitä, miten ERTA-periaate (
56
) on sisällytetty nykyiseen SEUT 3 artiklan 2 kohtaan. Kyseisessä artiklassa määrätään, että unionilla on ”yksinomainen” toimivalta tehdä kansainvälinen sopimus, jos tällainen sopimus voi vaikuttaa siihen toimivaltaan tai muuttaa sitä toimivaltaa, jota on jo käytetty yhteisillä säännöillä.
64.
Toisin kuin unionin ulkosuhteissa, sisäisten tilanteiden osalta EUT-sopimuksessa puhutaan yksinomaisesta tai jaetusta toimivallasta. Yksinomainen toimivalta estää jäsenvaltioita toimimasta, mutta vastaavasti myös jaettu toimivalta, kun unioni on käyttänyt sitä, estää jäsenvaltioita toimimasta. Sisäisellä alalla tätä ei kuitenkaan kutsuta yksinomaiseksi toimivallaksi vaan estäväksi vaikutukseksi (joskaan tätä ilmaisua ei käytetä EUT-sopimuksessa). Estävästä vaikutuksesta määrätään SEUT 2 artiklan 2 kohdassa.
65.
Myös se, että jäsenvaltiot eivät saa tehdä kansainvälisiä sopimuksia, jos se vaikuttaisi yhteisiin sääntöihin, on seurausta estävästä vaikutuksesta. Perussopimusjärjestelmässä tällainen estävä vaikutus perustuu kuitenkin yksinomaista toimivaltaa koskevaan määräykseen (SEUT 3 artiklan 2 kohta). Tämä saattaa olla syynä siihen, että toimivallan käyttö ulkosuhteissa nähdään ja selitetään usein eri tavalla kuin toimivallan käyttö sisäisissä suhteissa.
66.
Lisäksi SEUT 3 artiklan 2 kohta koskee estävää vaikutusta tilanteessa, jossa jaettua toimivaltaa on ensin käytetty sisäisesti. Siinä todetaan, että unionin, ei jäsenvaltioiden, on tehtävä sopimukset aloilla, joilla jäsenvaltioiden toimivaltaan kohdistuu estävä vaikutus. SEUT 3 artiklan 2 kohdassa ei kuitenkaan ratkaista kysymystä siitä, mitkä ovat seuraukset, jos jaettua toimivaltaa käytetään ensimmäistä kertaa ulkoisesti.
67.
Tilannetta voidaan selventää käyttämällä asianmukaisempaa terminologiaa eli estävää vaikutusta. (
57
) SEUT 2 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jaetun toimivallan alalla jäsenvaltiot voivat käyttää toimivaltaansa siltä osin kuin unioni ei ole käyttänyt omaansa. Käänteisesti ilmaistuna jäsenvaltiot eivät voi käyttää (niitä estetään käyttämästä) toimivaltaansa asiassa, jossa unioni on käyttänyt toimivaltaa. Jos unioni on käyttänyt jaettua toimivaltaa sisäisesti, jäsenvaltiot eivät voi vaikuttaa yhteisiin sääntöihin antamalla sisäisiä sääntöjä tai tekemällä kansainvälisen sopimuksen. Tämä on SEUT 3 artiklan 2 kohtaan sisältyvän ERTA-periaatteen taustalla.
68.
Vaikutuksen pitäisi olla sama riippumatta siitä, käyttääkö unioni jaettua toimivaltaa tekemällä kansainvälisen sopimuksen vai antamalla säännöstöä oikeusjärjestyksensä puitteissa: jäsenvaltiot eivät voi yksipuolisesti muuttaa tätä sääntöä. Tältä osin ei siis ole merkitystä sillä, onko unioni käyttänyt toimivaltaansa sisäisesti vai ulkoisesti. Syy, jonka vuoksi jäsenvaltiot eivät voi yksipuolisesti muuttaa kansainvälisen sopimuksen määräyksiä sisäisessä oikeusjärjestyksessään, on sama kuin syy, jonka vuoksi ne eivät voi yksipuolisesti muuttaa unionin oikeusjärjestyksessä annettuja toimia: unionin oikeuden johdonmukaisen ja yhtenäisen soveltamisen varmistaminen.
69.
Estävän vaikutuksen käsitteen avulla voidaan ratkaista toinen unionin ulkosuhteissa usein esiintyvä sekaannus, nimittäin se, että kysymys unionin implisiittisestä ulkoisesta toimivallasta sekoitetaan kysymykseen unionin ulkoisen toimivallan yksinomaisuudesta. (
58
) Unionilla on nimittäin implisiittinen ulkoinen toimivalta kaikilla aloilla, joilla sillä on sisäinen (yksinomainen tai jaettu) toimivalta. Toimivallan, jonka katsotaan olevaan sisäistä jaettua toimivaltaa, käyttäminen estää jäsenvaltioita käyttämästä tätä toimivaltaa sisäisesti tai ulkoisesti. (
59
)
70.
Edellä esitetystä ilmenee myös, että olemassa olevien unionin sisäisten sääntöjen etsiminen tai sen arvioiminen, kuuluuko kyseinen ala jo suurelta osin unionin sääntöjen piiriin, auttaa määrittämään, ovatko jäsenvaltiot estyneet sääntelemästä kyseistä kysymystä. Tämä on samalla peruste unionin tuomioistuimen tulkintatoimivallalle.
71.
Yhteisiin sääntöihin voivat vaikuttaa paitsi vastakkaisten sääntöjen hyväksyminen tai niiden tekstiin tehtävät muutokset myös niiden tulkinta. Jäsenvaltioiden viranomaisten itsenäinen tulkinta yhteisistä säännöistä voi vaikuttaa niihin tai muuttaa niitä. Unionin tuomioistuimella on unionin oikeusjärjestyksessä lopullinen toimivalta tulkita kansainvälisen sopimuksen määräyksiä, joista on tullut yhteisiä sääntöjä sen vuoksi, että unioni on käyttänyt jaettua toimivaltaansa liittymällä kansainväliseen sopimukseen.
72.
Sen toteaminen, että unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita sellaisen kansainvälisen sopimuksen määräyksiä, johon liittymällä unioni on käyttänyt jaettua toimivaltaansa, vastaa näin ollen sen toteamista, että unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita unionin toimielinten antamaa asetusta tai direktiiviä. Tällaisen kansainvälisen sopimuksen merkitykselliset osat ovat unionin oikeusjärjestyksen kannalta luonteeltaan samanlaisia kuin sisäinen johdettu oikeus. Tästä seuraa luonnollisesti, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen.
b) EUT-sopimuksen toimivallan käyttöä koskevissa määräyksissä asetetut rajat unionin tuomioistuimen toimivallalle
73.
Sen tunnustaminen, että unioni voi käyttää jaettua toimivaltaansa ensimmäistä kertaa kansainvälisellä tasolla, on perustuslaillisesti arkaluonteinen asia, koska tämä valinta vaikuttaa jäsenvaltioiden sääntelymahdollisuuksiin kyseisellä alalla. Tämä johtuu estävästä vaikutuksesta, joka perussopimusten mukaan koskee suurinta osaa jaetusta toimivallasta: kun unioni on säännellyt kysymystä, jäsenvaltiot eivät voi säännellä sitä itse niin kauan kuin unionin sääntely on voimassa.
74.
On houkutteleva ajatus yksinkertaistaa kysymystä unionin tuomioistuimen toimivallasta laajentamalla se koskemaan kaikkia sekasopimuksen määräyksiä pelkästään sillä perusteella, että tällaisesta sopimuksesta on tullut osa unionin oikeutta ja että tämä yhtenäistää unionin oikeuden tulkintaa. (
60
) Kuten julkisasiamies Cosmas on perustellusti huomauttanut, (
61
) tällä unionin edulla ei kuitenkaan voida perustella unionin ja sen jäsenvaltioiden tämänhetkisen toimivallanjaon kumoamista. Tästä jaosta sovittiin perussopimuksissa, jotka ovat unionin oikeudellisen ja poliittisen järjestelmän perustuslaillinen asiakirja. Vaikka siitä, että unionin tuomioistuin on toimivaltainen vain, jos unioni on käyttänyt toimivaltaansa, seuraa se, että unionin tuomioistuimen toimivaltaisuuden määrittäminen ”kaatuu omaan monimutkaisuuteensa”, (
62
) tämä puute ei yksinään oikeuta jättämään huomiotta perustuslaillisia valintoja, jotka koskevat unionin ja sen jäsenvaltioiden toimivallan rajaamista.
75.
Tämän vuoksi unionin tuomioistuimella voi olla toimivalta vain niiden sekasopimuksen määräysten osalta, joissa unioni on käyttänyt sääntelytoimivaltaansa. On selvää, että jaetun toimivallan alalla annetussa sisäisessä säännöksessä unioni on aina pyrkinyt sääntelemään kaikkea tällaisiin säädöksiin sisältyvää. Sen sijaan sekasopimuksissa tämä ei ole itsestään selvää, vaan se on varmistettava analysoimalla kutakin sopimusta sen omassa asiayhteydessä.
76.
Päätös siitä, käyttääkö unioni jaettua toimivaltaa, minkä seurauksena jäsenvaltiot ovat estyneitä toimimasta, on poliittinen valinta. (
63
) Tähän valintaan sovelletaan kuitenkin unionin perustuslaillisia periaatteita. Ensinnäkin unioni voi toimia vain unionin politiikkoihin liittyvien tavoitteiden saavuttamiseksi. (
64
) Toiseksi se voi käyttää jaettua toimivaltaa vain, jos toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatetta noudatetaan. Näitä periaatteita sovelletaan unionin toimivallan käyttämisen yhteydessä aina, oli kyse sitten sisäisestä tai ulkoisesta toimivallasta. (
65
)
77.
Toissijaisuusperiaatteella suojellaan päätöksentekoa jäsenvaltioiden tasolla. Tämä on erityisen tärkeää, jos otetaan huomioon, että jaettu toimivalta, kun sitä on käytetty unionin tasolla, estää jäsenvaltioiden toiminnan. Jos unioni käyttää toimivaltaansa ulkoisesti, toissijaisuusperiaatetta ei taata samoilla menettelyillä kuin sisäisessä päätöksenteossa. (
66
) Tätä periaatetta on kuitenkin noudatettava. Näin ollen sen rikkomiseen voidaan vedota perusteena kyseenalaistaa kansainvälisen sopimuksen yhteensopivuus perussopimusten kanssa etukäteen SEUT 218 artiklan 11 kohdan mukaisessa menettelyssä tai myöhemmin kumoamismenettelyssä tai pätevyyttä koskevassa ennakkoratkaisupyynnössä.
78.
Julkisasiamies Cosmas huomautti toisesta perustuslaillisesta piirteestä, jota ei pidä jättää huomiotta määriteltäessä unionin tuomioistuimen toimivaltaa sekasopimusten osalta. Se koskee horisontaalista toimivallanjakoa unionin tuomioistuimen ja muiden unionin toimielinten välillä. Vaikka oikeutta luova tehtävä on sopusoinnussa unionin tuomioistuimen yleisen roolin kanssa, se ei, kuten hän huomautti, merkitse sitä, että unionin tuomioistuimella olisi säädäntövaltaa. (
67
) Päätös siitä, yhdenmukaistetaanko kansallista lainsäädäntöä tietyllä alalla, tässä tapauksessa rautatieinfrastruktuurin haltijoiden vastuun osalta, kuuluu unionin poliittisille toimielimille ja perussopimusten mukaiseen päätöksentekoprosessiin. Jos unionin tuomioistuin päättäisi automaattisesti, että kaikki sekasopimuksen määräykset ovat seurausta unionin toimivallan käyttämisestä (jolloin unionin tuomioistuimen todettaisiin automaattisesti olevan toimivaltainen), unionin tuomioistuin korvaisi käytännössä omalla arvioinnillaan unionin toimivaltaisten poliittisten toimielinten arvioinnin siitä, onko yhdenmukaistaminen kyseisellä alalla tarpeen.
79.
Asiassa COTIF I Saksan liittotasavalta väitti, että jaetun toimivallan käyttäminen ulkosuhteissa käyttämättä sitä ensin sisäisesti aiheuttaa vaaran siitä, että Euroopan parlamentin osallistumista menettelyyn vältetään ja että tavallista lainsäätämisjärjestystä kierretään. (
68
) Unionin perustuslaillisen järjestyksen valossa tämä väite ei ole perusteeton.
80.
SEUT 218 artiklan mukaisella menettelyllä varmistetaan kuitenkin, että unionin toimielimillä on ulkosuhteisiin liittyvässä toimivallan käytössä samanlaiset valtuudet kuin sisäisissä lainsäädäntömenettelyissä. Unionin tuomioistuin on tunnustanut tämän oikeuskäytännössään. Se vahvisti, että SEUT 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan v alakohdassa (
69
) määrätään sovellettavasta menettelystä, kun kyse on sopimuksista aloilla, joilla sovelletaan tavallista lainsäätämisjärjestystä. (
70
) Unionin tuomioistuin on katsonut, että nämä kaksi menettelyä takaavat samankaltaisen toimielinten välisen tasapainon. (
71
) Molemmissa tapauksissa komissiolla on aloiteoikeus, neuvosto tekee päätöksen määräenemmistöllä ja Euroopan parlamentin hyväksyntä vaaditaan.
81.
Kun otetaan huomioon se perustuslaillinen merkitys, joka on sillä, että unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita sekasopimusta, jos unioni on käyttänyt toimivaltaansa hyväksyessään tällaisen sopimuksen, ainoa mahdollinen johtopäätös on, että ennen kuin päätetään unionin tuomioistuimen tulkintatoimivallasta, on arvioitava ne olosuhteet, joissa sopimus tehtiin sekasopimuksena, ja syyt, joiden vuoksi tähän päädyttiin. Tämä edellyttää tietenkin, että unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita koko sopimusta sen ratkaisemiseksi, mitkä sen määräyksistä ovat unionin oikeuden määräyksiä. Unionin tuomioistuin onkin jo vahvistanut tällaisen tulkintatoimivallan. (
72
)
82.
Sen määrittäminen, mitkä sekasopimuksen määräykset ovat niitä, joiden osalta unioni on käyttänyt jaettua toimivaltaa, on monimutkainen tehtävä, jonka suorittaminen edellyttää tapauskohtaista tarkastelua. Voidaanko pelkästään siitä, että sopimus on tehty sekamuotoisena, päätellä mitään? Voidaan ehkä väittää, että jäsenvaltiot osallistuvat tällaiseen sopimukseen, koska on päätetty, että vain osa jaetusta toimivallasta kuuluu unionille, kun taas osa jää jäsenvaltioiden sääntelyvastuulle.
83.
Mikä muuten voisi olla syy siihen, että jäsenvaltiot liittyvät sopimukseen? Mielestäni jäsenvaltioilla voi olla muita syitä liittyä kansainväliseen sopimukseen unionin kanssa, vaikka tällainen sopimus johtaisikin estävään vaikutukseen, jonka takia jäsenvaltiot eivät voi toimia yksin millään sen kattamilla aloilla. Jäsenvaltiot voisivat siten haluta säilyttää määräysvallan tällaisesta sopimuksesta käytävissä neuvotteluissa, vaikka ne menettäisivät sen sopimuksen tekemisen jälkeen. Jäsenvaltiot saattavat myös yksinkertaisesti haluta pysyä näkyvillä kansainvälisellä tasolla. Niiden osallistuminen on voinut perustua kansainväliseen oikeuteen (eikä unionin oikeuteen). En siis usko, että pelkästään siitä, että sopimus on tehty sekamuotoisena, voidaan päätellä kovinkaan paljon.
84.
Sekasopimukset, joissa unioni on sopimuspuolena, voivat olla hyvin erilaisia. (
73
) Sopimukset voivat olla kahden- tai monenvälisiä, ne voidaan neuvotella uusina sopimuksina tai ne ovat voineet olla olemassa jo ennen kuin unioni sai toimivallan liittyä niihin. Kunkin sopimuksen tekemiseen liittyvät olosuhteet voivat vaihdella. Kysymykseen siitä, onko unioni käyttänyt jaettua toimivaltaansa, on erityisen vaikeaa vastata monenvälisissä sopimuksissa, joissa jäsenvaltiot olivat sopimuspuolina jo ennen unionin liittymistä tällaiseen sopimukseen. Sen osalta, onko unionin tuomioistuin toimivaltainen tulkitsemaan sekasopimusta, ei näin ollen mielestäni voida etukäteen määritellä kaikkiin sopimuksiin soveltuvaa yleissääntöä.
85.
Unionin tuomioistuimen on arvioitava olosuhteet, joissa unioni on osallistunut tiettyyn sopimukseen, jotta se voi päätellä, onko unioni käyttänyt jaettua toimivaltaa kyseisen sopimuksen tietyn määräyksen osalta. Jos näin on, unionin tuomioistuin on saanut toimivallan tulkita tällaista sekasopimuksen määräystä sen soveltamiseksi unionin oikeusjärjestyksessä.
86.
On mahdollista, että unionin tuomioistuin ei pysty päättelemään valmisteluasiakirjoista, sopimuksen tekemiseen johtavasta menettelystä, sekasopimuksen tekstistä tai mistään muusta merkityksellisestä seikasta, että unioni aikoi käyttää jotakin jaettua toimivaltaa liittymällä kyseiseen sopimukseen. Olen sitä mieltä, että sen olisi tällöin todettava, että toimivallan perustuslaillisen järjestyksen noudattamiseksi toimivalta säilyi jäsenvaltioilla. Tällaisessa tapauksessa unionin tuomioistuimen olisi todettava, ettei se ole toimivaltainen. Näin ei kuitenkaan ole tässä asiassa.
3. Unionin tuomioistuimen toimivalta tulkita yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI
87.
COTIF, mukaan lukien yhtenäiset oikeussäännökset CUI, on, kuten tämän ratkaisuehdotuksen alussa selostettiin, liikenteen alan kansainvälinen sekasopimus, jonka osalta unioni jakaa toimivallan jäsenvaltioidensa kanssa perussopimusten mukaisesti. Kaikki COTIFin kattamat kysymykset kuuluivat joko unionin yksinomaiseen tai jaettuun toimivaltaan silloin, kun unioni liittyi siihen. Näin ollen jäsenvaltioilla ei ole yksinomaista toimivaltaa millään alalla.
88.
COTIFin sopimuspuolina oli 25 unionin jäsenvaltiota ennen kuin unioni liittyi siihen vuonna 2011. On selvää, että unioni otti vastuun niistä COTIFin osista, joissa sillä oli yksinomainen ulkoinen toimivalta sisäisen säännöstön nojalla (estävän vaikutuksen takia). (
74
) Julistuksen liitteenä oli luettelo unionin säädöksistä. (
75
)
89.
Julistusta ei kuitenkaan voida pitää tyhjentävänä luettelona aloista, joilla unioni käytti toimivaltaansa liittyessään COTIFiin, koska unionin sisäisen toimivallan käyttö kehittyy jatkuvasti. (
76
) Se ei näin ollen ole esteenä tulkinnalle, jonka mukaan unioni on käyttänyt jaettua toimivaltaansa (ensimmäistä kertaa) juuri liittymällä COTIFiin.
90.
Yhtenäiset oikeussäännökset CUI, jotka ovat osa COTIFia, kattavat unionin sellaisen liikennepolitiikan alan, jota ei ollut vielä säännelty (tai oli säännelty vain vähän (
77
)) sisäisesti. Yhtenäiset oikeussäännökset CUI koskevat rautatieinfrastruktuurin käyttöä koskevia sopimuksia ja joko liikenteenharjoittajan tai rautatieverkon haltijan vastuuta vahingoista, jotka voivat syntyä tällaisen käytön aikana.
91.
Onko unioni liittymällä yhtenäisiin oikeussäännöksiin CUI, jotka ovat osa COTIFia, käyttänyt jaettua toimivaltaansa liikenteen alalla ja estänyt jäsenvaltioita sääntelemästä rautatieinfrastruktuurin käyttöä koskevia sopimuksia ja niihin liittyvää vahingonkorvausvastuuta unionin sisäisten sopimusten osalta? Jos vastaus on myöntävä, unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita yhtenäisten oikeussäännösten CUI asiaankuuluvia määräyksiä.
92.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI voidaan katsoa edistävän unionin liikennepoliittisten tavoitteiden saavuttamista yhdenmukaistamalla rautatieinfrastruktuurin käyttöä koskevien sopimusten tekemistä ja sopimuspuolten vastuuta unionin sisäisessä rajat ylittävässä liikenteessä.
93.
Yhdenmukaistettu vastuusääntely poistaa rajat ylittävän rautatieliikenteen eroja ja edistää siten rajatylittävän liikenteen sujuvan toiminnan esteiden poistamista, ja tätä tavoitetta ei voida helposti saavuttaa, jos se jätetään jäsenvaltioiden erilaisten lainsäädäntöjen varaan. Unionin tasolla toteutettavaa toimintaa voidaan näin ollen perustella sillä, että se kuuluu liikennepolitiikan tavoitteisiin ja täyttää toissijaisuusperiaatteen.
94.
Liittymissopimuksen 2 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Yleissopimuksen osapuolet, jotka ovat unionin jäsenvaltioita, soveltavat keskinäisissä suhteissaan unionin sääntöjä, ja ne soveltavat tämän vuoksi tästä yleissopimuksesta johtuvia sääntöjä ainoastaan siltä osin, kuin ei ole olemassa kyseessä olevaa erityistä aihetta koskevia unionin sääntöjä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yleissopimuksen tavoitetta ja tarkoitusta edistää, parantaa ja helpottaa kansainvälistä rautatieliikennettä sekä yleissopimuksen täysimääräistä soveltamista suhteessa muihin yleissopimuksen osapuoliin.” (
78
)
95.
Luen liittymissopimuksen 2 artiklaa ilmauksena unionin aikomuksesta säännellä vastuuta, joka liittyy rautatieverkkojen käyttöä koskevien sopimusten täyttämiseen unionin sisäisessä rajat ylittävässä liikenteessä, soveltamalla näihin suhteisiin yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI. Toisin sanoen unioni päätti säännellä verkonhaltijan vastuuta hyväksymällä yhtenäiset oikeussäännökset CUI myös unionin sisäisiä tilanteita varten.
96.
Lisäksi päätöksen 2013/103 (
79
) liitteessä II selitetään kursivoidun lauseen merkitys seuraavasti: ”Ilmauksen ’kyseessä olevaa erityistä aihetta koskevia’ katsotaan koskevan erityistapausta, johon sovelletaan jotakin yleissopimuksen määräystä, mukaan lukien sen lisäykset, ja jota Euroopan unionin lainsäädäntö ei koske.”
97.
Sanamuotoa ”ainoastaan siltä osin, kuin ei ole olemassa kyseessä olevaa erityistä aihetta koskevia unionin sääntöjä” on mielestäni tulkittava siten, että unioni käyttää COTIFia unionin sisäistä liikennettä koskevina sääntöinä. Unioni soveltaa siten kyseistä yleissopimusta aloilla, joita se ei ole vielä säännellyt sisäisesti, säännelläkseen myös unionin sisäisiä tilanteita, joiden osalta sillä on jaettu toimivalta.
98.
Kyseinen yleissopimus sisältää yhtenäiset oikeussäännökset CUI, mikä tarkoittaa, että unioni on päättänyt soveltaa näitä sääntöjä rautatieinfrastruktuurin haltijoiden vastuuseen unionin sisäisissä tilanteissa. Samalla on selvää, että unioni ei ole tällä valinnallaan evännyt mahdollisuutta muuttaa näitä sääntöjä unionin sisäisen liikenteen osalta. Näin ollen yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI sovelletaan unionin sisäisiin suhteisiin vain, jos ja niin kauan kuin unioni ei ole antanut erilaisia sääntöjä. Tällaisten sääntöjen antamiseen asti yhtenäiset oikeussäännökset CUI ovat kuitenkin myös unionin oikeutta.
99.
Tästä syystä katson, että unioni on käyttänyt liikennepolitiikan alalla toimivaltaansa, jonka se jakaa jäsenvaltioidensa kanssa, ja soveltanut yhtenäisten oikeussäännösten CUI mukaista rautatieinfrastruktuurin haltijoiden vastuujärjestelmää myös unionin sisäisiin tilanteisiin. Tällä on estävä vaikutus jäsenvaltioiden sääntelytoimivaltaan tällä alalla. Unionin tuomioistuin on näin ollen toimivaltainen tulkitsemaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI.
B
Toinen kysymys: Kuuluuko korvaavien vetureiden vuokraamisesta aiheutunut vahinko yhtenäisten oikeussäännösten CUI soveltamisalaan?
100.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, kattaako yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohta kustannukset, joita kuljettajalle aiheutuu korvaavien vetureiden vuokraamisesta vahingoittuneiden vetureiden korjausaikana. Unionin tuomioistuinta pyydetään näin ollen tulkitsemaan tämän säännöksen mukaista esinevahingon käsitettä. Kuten jo johdannossa mainittiin, unionin tuomioistuimella ei ole vielä ollut tilaisuutta tulkita yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI.
101.
ÖBB-Infrastruktur väitti, että korvaavien vetureiden vuokrauskustannukset ovat Lokomotionille aiheutunutta puhdasta varallisuusvahinkoa eivätkä itse vetureihin kohdistunutta esinevahinkoa ja että ne on näin ollen erotettava itse vetureihin kohdistuneisiin vahinkoihin liittyvistä kustannuksista. Lisäksi se väitti, että yhtenäisten oikeussäännösten CUI rakenne perustuu rautatieinfrastruktuurin haltijan tuottamuksesta riippumattomaan vastuuseen, minkä takia yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdassa tarkoitetun vastuun ulottuvuutta on tulkittava suppeasti. ÖBB-Infrastruktur korosti, että – toisin kuin yhtenäisten oikeussäännösten CUI 15 artiklassa, (
80
) jossa sallitaan vastuurajoitusten ylittäminen, kun tuottamus on osoitettu – kyseisten säännösten 8 artiklan 1 §:n b kohdan objektiivista vastuuta koskeva vaatimus edellyttää ”esinevahingon” suppeaa tulkintaa.
102.
Komissio yhtyi tähän tulkintaan ja totesi, että COTIF-sopimuksen ja yhtenäisten oikeussäännösten CUI rakenne tukee aineellisen vahingon ja varallisuusvahingon välistä eroa, sillä vain ensin mainittu kuuluu kyseisten säännösten 8 artiklan 1 §:n b kohdan soveltamisalaan.
103.
Lokomotion väitti sitä vastoin, että korvaavien vetureiden vuokrauskustannukset ovat yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdassa tarkoitetuista esinevahingoista johtuvia kustannuksia, koska myös ne edistävät vetureiden palauttamista alkuperäiseen tilaan.
104.
En ole tästä samaa mieltä.
105.
Tulkitessaan kansainvälisen sopimuksen määräystä unionin tuomioistuin on aiemmin tukeutunut (
81
) valtiosopimusoikeutta koskevan 23.5.1969 tehdyn Wienin yleissopimuksen (
82
) 31 artiklaan ja valtioiden ja kansainvälisten järjestöjen välistä tai kansainvälisten järjestöjen välistä sopimusoikeutta koskevan 21.3.1986 tehdyn Wienin yleissopimuksen (
83
) 31 artiklaan; ne ovat kansainvälisen tapaoikeuden kuvauksia. Kyseisten määräysten mukaan valtiosopimusta on tulkittava vilpittömässä mielessä ja antamalla valtiosopimuksessa käytetyille sanonnoille niille kuuluvassa yhteydessä niiden tavallinen merkitys sekä valtiosopimuksen tarkoituksen ja päämäärän valossa. (
84
)
106.
Ensinnäkin, toisin kuin Lokomotion väittää, mikään yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n rakenteessa ja asiayhteydessä ei viittaa siihen, että sen tarkoituksena olisi palauttaa täysin liikenteenharjoittajan alkuperäinen tilanne, mukaan lukien kaikkien esinevahingosta toimijan säännölliselle liiketoiminnalle mahdollisesti aiheutuneiden esteiden poistaminen.
107.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n a kohdassa viitataan pikemminkin henkilövahinkoon (kuten kuolema, loukkaantuminen tai muu fyysisen tai henkisen koskemattomuuden loukkaaminen). Esimerkiksi se, että liikenteenharjoittaja, jonka henkilöstölle on aiheutunut henkilövahinkoja, voisi vaatia korvausta kustannuksista, jotka aiheutuvat lisähenkilöstön palkkaamisesta tällaisen henkilövahingon vuoksi, ei olisi mielestäni sopusoinnussa tämän määräyksen kanssa.
108.
Vastaavasti Lokomotionille aiheutuneet korjauskustannukset ovat nähdäkseni yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdan nojalla korvattavia. Korvaavien vetureiden vuokraus ei mielestäni liity esinevahinkoon, vaan se on lisäkustannus, joka aiheutuu Lokomotionin aikomuksesta jatkaa liikennöintiä keskeytyksettä.
109.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n c kohta on ainoa määräys, jossa viitataan varallisuusvahinkoon (eli muihin kuin konkreettisiin henkilö- tai esinevahinkoihin), jonka kuljettaja voi vyöryttää infrastruktuurin haltijalle.
110.
Lisäksi yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdan sanamuodon mukaan infrastruktuurihallinto (tässä tapauksessa ÖBB-Infrastruktur) ”vastaa [vahingoista]”, mikä merkitsee tuottamuksesta riippumatonta (objektiivista) vastuuta. Olen samaa mieltä ÖBB-Infrastrukturin ja komission kanssa siitä, että objektiivinen vastuu edellyttää esinevahingon käsitteen suppeaa tulkintaa.
111.
Lopuksi katson myös, että yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 4 § puoltaa näiden sääntöjen 8 artiklan 1 §:n b kohdan mukaisen infrastruktuurihallinnon vastuun ulottuvuuden suppeaa tulkintaa. Erityisesti tällä määräyksellä mahdollistetaan infrastruktuurihallinnon vastuun laajentaminen ”vahinkoihin, jotka aiheutuvat kuljettajalle myöhästymisestä tai liikennehäiriöistä”. Nämä vahingot aiheutuvat kuljettajalle siitä, että se ei voi käyttää menetettyä tai vahingoittunutta ajoneuvoa ajoissa ja säännöllisesti.
112.
En ehdota Lokomotionille aiheutuneiden kustannusten sisällyttämistä tämän määräyksen soveltamisalaan, koska sen toiminta ei käytettävissä olevien tietojen mukaan viivästynyt tai häiriintynyt. Kustannukset, jotka voidaan korvata ja joiden osalta ei ole kyse yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdassa tarkoitetusta esinevahingosta, on kuitenkin nimenomaisesti lueteltu näiden sääntöjen järjestelmässä.
113.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n c kohdassa viitataan lopuksi ”omaisuusvahinkoihin, jotka johtuvat siitä, että kuljettajan on suoritettava yhtenäisten oikeussäännösten CIV[ (
85
)] tai yhtenäisten oikeussäännösten CIM mukaisia vahingonkorvauksia”. (
86
) Varallisuusvahingot, jotka voidaan korvata tuottamuksesta riippumattoman (objektiivisen) vastuun perusteella, ovat aiheutuneet kuljettajalle siitä, että tämä ei ole kyennyt noudattamaan yhtenäisten oikeussäännösten CIV tai yhtenäisten oikeussäännösten CIM mukaista kuljetusvelvollisuutta. Nämä varallisuusvahingot voidaan näin ollen vyöryttää infrastruktuurin haltijalle.
114.
Tämä tulkinta vaikuttaa minusta yhteensopivalta yhtenäisten oikeussäännösten CUI selittävän kertomuksen (
87
) kanssa, jossa todetaan, että varallisuusvahingot eivät sisälly kyseisten säännösten 8 artiklan 1 §:n b kohdan soveltamisalaan.
115.
On totta, että on vaikea kuvitella tilannetta, jossa korvaavien vetureiden vuokrauksesta syntyisi yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n c kohdassa tai 8 artiklan 4 §:ssä lueteltuja varallisuusvahinkoja. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että tällaiset tappiot kuuluisivat yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohdan soveltamisalaan.
116.
Olen näin ollen sitä mieltä, että korvaavien vetureiden vuokrauskustannukset eivät kuulu yhtenäisten sopimussäännösten 8 artiklan 1 §:n b kohdan mukaisen esinevahingon käsitteen piiriin.
C
Kolmas kysymys: Voivatko sopimuspuolet yleisellä viittauksella kansalliseen lainsäädäntöön määrätä sopimuksessa laajemmasta vastuusta?
117.
Kolmannessa kysymyksessään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, voidaanko siinä tapauksessa, että yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohtaa ei voida soveltaa Lokomotionille vahingoittuneiden vetureiden korvaamisesta aiheutuneisiin kustannuksiin, sopimuksessa viittaamalla yleisesti ABGB:hen määrätä pätevästi laajemmasta vastuusta kuin kyseisten säännösten 4 artiklassa ja 19 artiklan 1 §:ssä määrätään.
118.
Tässä kysymyksessä unionin tuomioistuimen on ratkaistava, mikä on vastuun osalta sopiva tasapaino sopimusvapauden ja yhtenäisten oikeussäännösten CUI pakottavan luonteen välillä. (
88
)
119.
Kuten edellä on selostettu, osapuolet sopivat yleisten sopimusehtojen sisällyttämisestä rautatieinfrastruktuurin käyttöä koskevaan sopimukseensa. (
89
) Näissä viitataan useisiin lähteisiin, kuten ABGB:hen, jossa puolestaan säädetään tuottamusedellytyksestä vastuun perusteena mutta jossa sallitaan laajempi oikeus korvaukseen, kuten nyt esillä olevassa asiassa vuokrauskustannusten osalta.
120.
Voidaanko tätä taustaa vasten päätellä, että osapuolet ovat määräämällä sopimuksessa ABGB:n toissijaisesta soveltamisesta sopineet laajemmasta vastuusta kuin yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklassa?
121.
Mielestäni tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi.
122.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklan mukaan sopimuspuolet voivat ottaa itselleen enemmän vastuuta ja velvollisuuksia kuin näissä määräyksissä edellytetään.
123.
Todettakoon heti aluksi, etten katso tämän määräyksen edellyttävän, että sekä vastuun peruste että ulottuvuus ovat laajemmat kuin yhtenäisissä oikeussäännöksissä CUI määrätään. Pikemminkin ymmärrän, että yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklassa annetaan osapuolille vapaus sopia vastuu laajentamisesta.
124.
Tämä tulkinta on yhdenmukainen yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklaa koskevan selittävän kertomuksen kanssa, jossa todetaan, että kyseisen artiklan tarkoituksena on antaa sopimuspuolille mahdollisuus ”laajentaa vastuutaan”. (
90
) Selittävässä kertomuksessa ei tehdä eroa vastuun perusteen ja ulottuvuuden välillä.
125.
Osapuolet voivat siis sopimuksessa määrätä, että infrastruktuurihallinnon vastuuta liikenteenharjoittajalle aiheutuneista menetyksistä laajennetaan siten, että se kattaa vuokrauskulut, joita aiheutuu vaurioituneiden vetureiden korjauksen ajaksi vuokratuista vetureista. Tällainen vastuu voi perustua myös tuottamukseen.
126.
ÖBB-Infrastruktur esitti väitteen, jonka mukaan yleinen viittaus useisiin kansallisiin säädöksiin sen yleisissä sopimusehdoissa on pikemminkin esimerkinomainen kuin tyhjentävä luettelo, minkä vuoksi se on liian epätarkka, jotta sitä voitaisiin pitää yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklassa tarkoitettuna poikkeuksena. ÖBB-Infrastruktur väitti myös, että yleisissä sopimusehdoissa viitataan useisiin kansallisiin lakeihin, joita voitaisiin soveltaa käsiteltävänä olevaan tilanteeseen, mikä johtaa tarpeeseen soveltaa yhtenäisiä oikeussäännöksiä CUI ainoana sopimuksesta johtuvaa vastuuta sääntelevänä välineenä.
127.
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklassa ei rajoiteta tapaa, jolla sopimuspuolet voivat sopia laajemmasta vastuusta. Mikään ei viittaa siihen, että näin ei olisi voitu tehdä valitsemalla yleisesti kansallisen järjestelmän säännöt. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ratkaista, oliko tämä todellakin sopimuksen osapuolten tarkoitus.
128.
Tätä johtopäätöstä ei kyseenalaista yhtenäisten oikeussäännösten CUI 19 artiklan 1 §, jossa määrätään kyseisten säännösten pakollisesta soveltamisesta muihin vahingonkorvauskanteisiin. Yhtenäisten oikeussäännösten CUI selittävän kertomuksen (
91
) 19 artiklan 1 §:ää koskevassa kohdassa todetaan, että kyseisen artiklan tavoitteena on ”suojata täysimääräisesti vastuujärjestelmää rajoittamalla sopimukseen perustumattomia saatavia”. Katson kuitenkin, että pääasia koskee sopimukseen perustuvia saatavia (vastuun laajentaminen), jotka on määrätty sen mukaisesti, mitä yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklassa sallitaan. Tästä seuraa, ettei yhtenäisten oikeussäännösten CUI 19 artiklan 1 §:ää voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.
129.
Näin ollen katson, että unionin tuomioistuimen olisi vastattava kolmanteen kysymykseen siten, että yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklan ja 19 artiklan 1 §:n mukaan sopimuspuolet voivat sopia vastuun laajentamisesta viittaamalla yleisesti kansalliseen lainsäädäntöön. Tällainen laajentaminen voi johtaa laajempaan vastuuseen, jonka edellytyksenä on kuitenkin tuottamuksen osoittaminen.
V Ratkaisuehdotus
130.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Euroopan unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan yhtenäisiä oikeussäännöksiä sopimuksesta infrastruktuurin käytöstä kansainvälisessä rautatieliikenteessä (CUI) (kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (COTIF) liite E).
2)
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 8 artiklan 1 §:n b kohtaa on tulkittava siten, että se ei koske kuluja, jotka aiheutuvat kuljettajalle siitä, että sen on vetureidensa vahingoittumisen vuoksi vuokrattava niiden tilalle muita vetureita.
3)
Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 4 artiklaa ja 19 artiklan 1 §:ää on tulkittava siten, että ne antavat sopimuspuolille tosiasiallisesti mahdollisuuden ottaa itselleen enemmän vastuuta viittaamalla yleisesti kansalliseen lainsäädäntöön, myös silloin, kun tämä johtaa laajempaan vastuuseen, jonka edellytyksenä on kuitenkin tuottamus.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Unionin tuomioistuin määritteli sekasopimuksiksi sopimukset, jotka ”sekä unionin että jokaisen sen jäsenvaltion [on] allekirjoitettava ja tehtävä”. Ks. lausunto 2/15 (Euroopan unionin ja Singaporen välinen vapaakauppasopimus), 16.5.2017 (EU:C:2017:376, 29 kohta).
(
3
)	Eeckhout, P., EU External Relations Law, 2. painos, Oxford University Press, Oxford, 2011, s. 278.
(
4
)	9.6.1999 tehdyn COTIF-yleissopimuksen lisäys E.
(
5
)	Ks. jäljempänä 9–11 kohta.
(
6
)	Ks. edellä alaviite 4.
(
7
)	Euroopan unionin ja Valtioiden välisen kansainvälisten rautatiekuljetusten järjestön välinen sopimus Euroopan unionin liittymisestä 9.5.1980 tehtyyn kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevaan yleissopimukseen (COTIF), sellaisena kuin se on muutettuna 3.6.1999 tehdyllä Vilnan pöytäkirjalla (EUVL 2013, L 51, s. 8; jäljempänä liittymissopimus).
(
8
)	COTIF-yleissopimus ratifioitiin unionin puolesta Euroopan unionin liittymistä 9.5.1980 tehtyyn kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevaan yleissopimukseen (COTIF), sellaisena kuin se on muutettuna 3.6.1999 tehdyllä Vilnan pöytäkirjalla, koskevan Euroopan unionin ja Valtioiden välisen kansainvälisten rautatiekuljetusten järjestön välisen sopimuksen allekirjoittamisesta ja tekemisestä 16.6.2011 annetulla neuvoston päätöksellä 2013/103/EU (EUVL 2013, L 51, s. 1).
(
9
)	Huomattava osa kansainvälisistä sopimuksista, joissa Euroopan unioni on sopimuspuolena, on tehty sekasopimuksina. Rosas on viitannut vuonna 2001 tehtyyn tutkimukseen, jossa todettiin 154 sekasopimusta. Nykyisin määrä on todennäköisesti suurempi. Ks. Rosas, A., ”Mixity Past, Present and Future: Some Observations” teoksessa Chamon, M. ja Govaere, I., (toim.), EU External Relations Post-Lisbon, Brill NV, Leiden, 2020, s. 8–18, erityisesti s. 4.
(
10
)	Allan Rosas katsoi tältä osin, että ”sekasopimukset ovat esimerkki, joka kuvaa hyvin Euroopan yhdentymishankkeen erityisluonnetta”. Ks. Rosas (edellä alaviite 9), s. 8.
(
11
)	Prete, L., ”The Constitutional Limits to the Choice of Mixity after EUSFTA, COTIF I, MPA Antarctic and COTIF II: Towards a More Constructive Discourse?”European Law Review, 45(1), 2020, s. 113–127, erityisesti s. 114.
(
12
)	SEU 5 artiklan 2 kohta.
(
13
)	Julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:296, 63 kohta).
(
14
)	Ilmauksen otti käyttöön Rosas, A. artikkelissa ”Mixed Union – Mixed Agreements” teoksessa Koskenniemi M., (toim.), International Law Aspects of the European Union, Brill Nijhoff, Leiden, 1998, s. 131. Ks. myös Chamon, M. ja Govaere, I., ”Introduction: Facultative Mixity, More than Just a Childhood Disease of EU Law?” teoksessa Chamon, M. ja Govaere, I., (toim.), EU External Relations Post-Lisbon, Brill NV, Leiden, 2020, s. 2; Govaere, I., ”Facultative”and ”Functional Mixity”
in light of the Principle of Partial and Imperfect Conferral, College of Europe Research Paper in Law 03/2019 ja Hillion, C. ja Chamon, M., ”Facultative Mixity and Sincere Cooperation” teoksessa Chamon, M. ja Govaere, I. (toim.), EU External Relations Post-Lisbon, Brill NV, Leiden, 2020, s. 86.
(
15
)	Tuomio 5.12.2017, Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:935, 66 kohta) ja tuomio 20.11.2018, komissio v. neuvosto (Etelämantereen merelliset suojelualueet) (C-626/15 ja C‑659/16, EU:C:2018:925, 126 kohta).
(
16
)	SEUT-sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan g alakohdassa luokitellaan liikennepolitiikka yhdeksi jaetun toimivallan aloista.
(
17
)	Toimivallan käytöstä annetun Euroopan unionin julistuksen osalta ks. edellä 12 kohta.
(
18
)	Julkisasiamies Cosmas käytti ilmausta ratkaisuehdotuksessaan Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:378, 32 kohta). Julkisasiamies Szpunar käytti sitä ratkaisuehdotuksessaan Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:296, 93 kohta), ja sitä ovat käyttäneet myös oikeusoppineet: esim. Heliskoski, J., ”The Jurisdiction of the European Court of Justice to Give Preliminary Rulings on the Interpretation of Mixed Agreements”, Nordic Journal of International Law, nide 69, 2000, s. 395–412, erityisesti s. 409.
(
19
)	Tuorein on 2.9.2021 annettu tuomio Moldovan tasavalta (C-741/19, EU:C:2021:655). Tärkein syy toimivallan tutkimiseen kyseisessä asiassa ei kuitenkaan ollut se, että kyseessä oleva sopimus oli sekasopimus (jollainen se oli), vaan se, että riita, josta tulkintakysymys johtui, oli kahden Euroopan unionin ulkopuolisen sopimuspuolen välinen mutta se oli jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaistavana.
(
20
)	Ks. erityisesti julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotus Hermès (C-53/96, EU:C:1997:539, 20–21 kohta); julkisasiamies Cosmasin ratkaisuehdotus Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:378, 40 ja 41 kohta); julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:48, 47–54 kohta) ja julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus Lesoochranárske zoskupenie (C-240/09, EU:C:2010:436, 50–56 kohta).
(
21
)	Heliskoski, J., edellä alaviite 18; Koutrakos, P., ”Interpretation of Mixed Agreements” teoksessa Hillion, C. ja Koutrakos, P. (toim.), Mixed Agreements Revisited: The EU and its Member States in the World, Lontoo: Hart Publishing, 2010, s. 116–137 ja Prete, L., edellä alaviite 11.
(
22
)	Tuomio 5.12.2017, Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:935; jäljempänä COTIF I).
(
23
)	Tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie (C-240/09, EU:C:2011:125).
(
24
)	Tuomio 30.4.1974, Haegeman (181/73, EU:C:1974:41).
(
25
)	Tuomio 30.4.1974, Haegeman (181/73, EU:C:1974:41, 3–6 kohta). Tätä perustelua on käytetty myös toimien, jotka on annettu sellaisen kansainvälisen sopimuksen perusteella, jossa unioni on sopimuspuolena, tulkitsemista koskevan toimivallan oikeuttamiseksi (ks. tuomio 20.9.1990, Sevince, C-192/89, EU:C:1990:322). Tuomiossa Haegeman esitetystä väitteestä on tullut tavanomainen perustelu unionin tuomioistuimen toimivallalle tulkita kansainvälisiä sopimuksia ennakkoratkaisumenettelyssä, ja sitä toistetaan kaikissa tällaisissa asioissa. Ks. äskettäin tuomio 2.9.2021, Moldovan tasavalta (C-741/19, EU:C:2021:655, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
26
)	Timmermans, C. W. A. ”The Court of Justice and Mixed Agreements”, in Court of Justice of the European Union (toim.), The Court of Justice and the Construction of Europe: Analyses and Perspectives on Sixty Years of Case-law – La Cour de Justice et la Construction de l’Europe: Analyses et Perspectives de Soixante Ans de Jurisprudence, 2013, T.M.C. Asser Press, Haag, Alankomaat, s. 667.
(
27
)	Tuomio 30.9.1987, Demirel (12/86, EU:C:1987:400; jäljempänä tuomio Demirel).
(
28
)	Ibid., 8 kohta.
(
29
)	Ibid., 9 ja 10 kohta.
(
30
)	Ks. tältä osin julkisasiamies Cosmasin ratkaisuehdotus Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:378, 37 ja 38 kohta).
(
31
)	Tuomio 16.6.1998, Hermès (C-53/96, EU:C:1998:292; jäljempänä tuomio Hermès).
(
32
)	Tuomio 14.12.2000, Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:688, 35 ja 39 kohta).
(
33
)	Tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie (C-240/09, EU:C:2011:125).
(
34
)	Tuomio 2.9.2021, Moldovan tasavalta (C-741/19, EU:C:2021:655).
(
35
)	Tuomio 11.9.2007, Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:496).
(
36
)	Tuomio 19.3.2002, komissio v. Irlanti (C-13/00, EU:C:2002:184).
(
37
)	Tuomio 7.10.2004, komissio v. Ranska (C-239/03, EU:C:2004:598).
(
38
)	Tuomio 30.5.2006, komissio v. Irlanti (C-459/03, EU:C:2006:345).
(
39
)	Tuomio 16.6.1998, Hermès (C-53/96, EU:C:1998:292).
(
40
)	Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1).
(
41
)	Tuomio 16.6.1998, Hermès (C-53/96, EU:C:1998:292, 32 kohta).
(
42
)	Tuomio 18.10.1990, Dzodzi (C-297/88 ja C-197/89, EU:C:1990:360).
(
43
)	Tuomio 17.7.1997, Leur-Bloem (C-28/95, EU:C:1997:369).
(
44
)	Tuomio 17.7.1997, Giloy (C-130/95, EU:C:1997:372).
(
45
)	Tuomio 11.9.2007, Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:496).
(
46
)	Tuomio 11.9.2007, Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:496, 47 kohta).
(
47
)	Esim. tuomio 19.3.2002, komissio v. Irlanti (C-13/00, EU:C:2002:184, 16 kohta) ja tuomio 7.10.2004, komissio v. Ranska (C-239/03, EU:C:2004:598, 29 kohta).
(
48
)	Ks. tältä osin julkiasiamies Poiares Maduron ratkaisuehdotuksen komissio v. Irlanti (C-459/03, EU:C:2006:42, 33 kohta) perustelut.
(
49
)	Julkisasiamies Poiares Maduron ratkaisuehdotus komissio v. Irlanti (C-459/03, EU:C:2006:42, 33 kohta). Tämän perusteella hän päätteli, että aiemmassa asiassa Etang de Berre (tuomio 7.10.2004, komissio v. Ranska, C-239/03, EU:C:2004:598) annettua tuomiota voitiin tulkita siten, että kyseisen tapauksen olosuhteissa ”yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että meriympäristöön tehtävien makean veden ja lietteen päästöjen tapauksessa yhteisö on käyttänyt sopimuksen tehdessään ei-yksinomaista toimivaltaansa”.
(
50
)	Tuomio 5.12.2017, Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:935, 66 kohta).
(
51
)	Tuomio 20.11.2018, komissio v. neuvosto (Etelämantereen merelliset suojelualueet) (C-626/15 ja C-659/16, EU:C:2018:925, 126 kohta).
(
52
)	Myös oikeustieteessä on esitetty tällaista tulkintaa kyseiselle oikeuskäytännölle. Ks. Neframi, E., ”Article 216(1) TFEU and the Union’s shared external competence in the light of mixity: Germany v Council (COTIF)”, Common Market Law Review, nide 56, 2019, s. 489–520, erityisesti s. 506 ja 507.
(
53
)	Lausunto 2/15 (Euroopan unionin ja Singaporen välinen vapaakauppasopimus), 16.5.2017 (EU:C:2017:376).
(
54
)	Kuten unionin tuomioistuin on selittänyt, lausunnossa 2/15 esitetyllä toteamuksella, jonka mukaan jaetun mutta käyttämättömän toimivallan alalla ”unioni ei voi yksin hyväksyä [suunniteltua sopimusta]” (lausunto 2/15 (Euroopan unionin ja Singaporen välinen vapaakauppasopimus), 16.5.2017, EU:C:2017:376, 244 kohta), se ainoastaan totesi sen päätöksen tosiasiallisen taustan, joka koski sopimuksen tekemistä Singaporen kanssa sekasopimuksena (tuomio 5.12.2017, Saksa v. neuvosto, C-600/14, EU:C:2017:935, 68 kohta). Se täsmensi tämän sopimuksen allekirjoittamisen poliittista taustaa: sekamuotoisuus valittiin, koska neuvostossa ei ollut vaadittavaa enemmistöä kyseisen sopimuksen tekemiseen ilman jäsenvaltioiden osallistumista. Sekamuotoisuus oli siis pikemminkin poliittisten olosuhteiden kuin oikeudellisen välttämättömyyden tulos.
(
55
)	Unionin oikeuden osalta tämä on totta. Tietenkin jos kansainvälinen oikeus estää unionia tekemästä kansainvälistä sopimusta ilman, että kaikki sen jäsenvaltiot tai osa niistä osallistuvat siihen, tällainen sopimus on tehtävä sekasopimuksena, jotta se olisi kansainvälisen oikeuden mukainen. Ks. vastaavasti tuomio 20.11.2018, komissio v. neuvosto (Etelämantereen merelliset suojelualueet) (C-626/15 ja C-659/16, EU:C:2018:925, 127–133 kohta).
(
56
)	Ks. tuomio 31.3.1971, komissio v. neuvosto (22/70, EU:C:1971:32, 17 kohta).
(
57
)	Julkisasiamies Kokott käsitteli tätä jaetun toimivallan osalta myös seuraavissa kahdessa ratkaisuehdotuksessaan: ratkaisuehdotus komissio v. neuvosto (Etelämantereen merelliset suojelualueet) (C-626/15, EU:C:2018:362, 111–117 kohta) ja ratkaisuehdotus komissio v. neuvosto (C-13/07, EU:C:2009:190, 76 kohta).
(
58
)	Sekaannuksen osalta ks. seuraava erinomainen artikkeli: Cremona, M., ”Defining Competence in EU External Relations: Lessons from the Treaty Reform Process” teoksessa Dashwood, A. ja Maresceau, M., (toim.), Law and Practice of EU External Relations: Salient Features of a Changing Landscape, Cambridge, Cambridge University Press, 2008, s. 34–69.
(
59
)	Tämä pätee jaetun toimivallan aloihin, joihin sovelletaan estävää vaikutusta, mutta ei jaetun rinnakkaisen toimivallan aloihin. Vaikka suurimpaan osaan perussopimuksissa tarkoitetusta jaetusta toimivallasta sovelletaan estävää vaikutusta, on olemassa myös sellaista jaettua toimivaltaa, johon estävää vaikutusta ei sovelleta vaan joka on rinnakkaista. Se tarkoittaa, että unioni ja jäsenvaltiot voivat käyttää niitä samanaikaisesti. Tällaista on toimivalta humanitaarisen avun ja kehitysyhteistyön alalla. Tältä osin ks. SEUT 4 artiklan 4 kohta.
(
60
)	Julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:48, 54–60 kohta).
(
61
)	Julkisasiamies Cosmasin ratkaisuehdotus Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:378, 44 kohta).
(
62
)	Julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:48, 52 kohta) ja julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus Lesoochranárske zoskupenie (C-240/09, EU:C:2010:436, alaviite 31 kohdassa 47).
(
63
)	Ks. julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus 3/15(Marrakeshin sopimus julkaistujen teosten saatavuudesta) (EU:C:2016:657, 119 kohta).
(
64
)	SEUT 216 artiklan 1 kohdassa määrätään muun muassa, että unioni voi tehdä kansainvälisen sopimuksen, jos sen tekeminen on välttämätöntä jonkin unionin politiikalle perussopimuksissa vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi.
(
65
)	Julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:296, 118 kohta).
(
66
)	De Baere, G., ”Subsidiarity as a Structural Principle Governing the use of EU External Competences” teoksessa Cremona, M. (toim.), Structural Principles in EU External Relations Law, Oxford, Hart Publishing, 2018, s. 93–116, erityisesti s. 112–114.
(
67
)	Julkisasiamies Cosmasin ratkaisuehdotus Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:378, 48 kohta).
(
68
)	Tuomio 5.12.2017, Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:935, 70 kohta).
(
69
)	Tätä menettelyä noudatettiin unionin liittyessä COTIFiin, mukaan lukien yhtenäiset oikeussäännökset CUI. Ks. päätöksen 2013/103 johdanto-osa.
(
70
)	Tuomio 26.11.2014, parlamentti ja komissio v. neuvosto (C-103/12 ja C-165/12, EU:C:2014:2400, 84 kohta).
(
71
)	Unionin tuomioistuin on todennut 24.6.2014 annetussa tuomiossa parlamentti v. neuvosto (C‑658/11, EU:C:2014:2025, 56 kohta) julkisasiamies Botin tavoin, että sisäistä ja ulkoista toimintaa koskevat menettelyt ovat symmetrisiä.
(
72
)	Tuomio 14.12.2000, Dior ym. (C-300/98 ja C-392/98, EU:C:2000:688, 33 kohta); tuomio 11.9.2007, Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, EU:C:2007:496, 33 kohta) ja tuomio 8.3.2011, Lesoochranárske zoskupenie (C-240/09, EU:C:2011:125, 31 kohta).
(
73
)	Edellä alaviitteessä 9 mainittu Rosas, s. 12.
(
74
)	Ks. edellä 64–67 kohta.
(
75
)	Ks. liittymissopimuksen 7 artikla ja päätöksen 2013/103 liitteessä I, jonka otsikko on ”Euroopan unionin julistus toimivallan käytöstä”, oleva lisäys.
(
76
)	Yhteisöjen tuomioistuin on todennut unionin liittymisestä 10.12.1982 tehtyyn merioikeusyleissopimukseen (United Nations Convention on the Law of the Sea, UNCLOS) ja kyseisen liittymisen yhteydessä annetusta yhteisön toimivaltaa koskevasta ilmoituksesta, että se muodostaa hyödyllisen viitekehyksen mutta että sitä ei voida pitää tyhjentävänä. Ks. tuomio 30.5.2006, komissio v. Irlanti (C-459/03, EU:C:2006:345, 109 kohta). Ks. myös Govaere, I., ”Beware of the Trojan Horse: Dispute Settlement in (Mixed) Agreements and the Autonomy of the EU Legal Order” teoksessa Hillion, C. ja Koutrakos, P., (toim.), Mixed Agreements Revisited: The EU and its Member States in the World, Lontoo, Hart Publishing, 2010, s. 187–207, erityisesti s. 194.
(
77
)	Yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21.11.2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2012/34/EU (EUVL 2012, L 343, s. 32), jolla korvattiin useita julistuksessa lueteltuja direktiivejä (ks. edellä 12 kohta). Komissio vetoaa muun muassa tähän direktiiviin unionin tuomioistuimen toimivallan perustelemiseksi. Kyseinen direktiivi ei kuitenkaan mielestäni ole riittävä sen toteamiseksi, että unionilla on SEUT 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yksinomainen toimivalta. Ks. myös julkisasiamies Szpunarin ratkaisuehdotus Saksa v. neuvosto (C-600/14, EU:C:2017:296, 154 ja 155 kohta).
(
78
)	Kursivointi tässä.
(
79
)	Sopimuksen 2 artiklaa koskeva Euroopan unionin julistus, joka on lisätty liitteeksi II päätökseen 2013/103.
(
80
)	Yhtenäisten oikeussäännösten CUI 15 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Näiden yhtenäisten oikeussäännösten vastuurajoituksia sekä kansallisen oikeuden määräyksiä, jotka rajoittavat korvaukset tiettyyn määrään, ei sovelleta, jos osoitetaan, että vahinko johtuu vahingon aiheuttajan toimenpiteestä tai laiminlyönnistä, joka on tehty joko tarkoituksella aiheuttaa tällainen vahinko tai huolimattomuudesta ja tietäen, että tällainen vahinko todennäköisesti aiheutuu.”
(
81
)	Äskettäin esimerkiksi 19.11.2020 annetussa tuomiossa Ministère public ja Conseil national de l’ordre des pharmaciens (kannabidiolin (CBD) markkinointi) (C-663/18, EU:C:2020:938, 66 kohta).
(
82
)	Yhdistyneiden Kansakuntien sopimussarja, nide 1155, s. 331.
(
83
)	Yhdistyneiden kansakuntien valtioiden ja kansainvälisten järjestöjen välistä sopimusoikeutta koskeva konferenssi, Official Documents, nide II, s. 91.
(
84
)	Ks. tältä osin tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA (C-344/04, EU:C:2006:10, 40 kohta).
(
85
)	Yhtenäiset oikeussäännökset sopimuksesta matkustajien ja matkatavaran kansainvälisestä rautatiekuljetuksesta (CIV). 9.5.1980 tehdyn kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (COTIF) liite A. Yhtenäisten oikeussäännösten CIV 26 artiklan 1 §:ssä määrätään seuraavaa: ”Kuljettaja on vastuussa vahingosta, joka on aiheutunut matkustajan kuolemasta, ruumiinvammasta tai muusta fyysisen tai henkisen koskemattomuuden haitasta rautatien käyttöön liittyvän onnettomuuden seurauksena matkustajan oleskellessa junassa, noustessa siihen tai siitä poistuessa, käytettävästä rautatieinfrastruktuurista riippumatta.”
(
86
)	Yhtenäiset säännökset sopimuksesta tavaran kansainvälisestä rautatiekuljetuksesta. 9.5.1980 tehdyn kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (COTIF) liite B. Yhtenäisten oikeussäännösten CIM 23 artiklan 1 §:ssä määrätään seuraavaa: ”Kuljettaja on vastuussa vahingosta, joka aiheutuu tavaran täydellisestä tai osittaisesta katoamisesta tai vahingoittumisesta kuljetettavaksi ottamisen ja vastaanottajalle luovuttamisen välisenä aikana, samoin kuin kuljetusmääräajan ylittämisestä aiheutuvasta vahingosta riippumatta siitä, mitä rautatieinfrastruktuuria käytetään.”
(
87
)	Yleiskokouksen selittävä kertomus, konsolidoitu toisinto AG 12/13 Add. 8, 30.9.2015, s. 14, osa III, kohta 2. Unionin tuomioistuin on aiemmin 26.9.2013 annetussa tuomiossa ÖBB-Personenverkehr (C-509/11, EU:C:2013:613, 41 kohta) viitannut selittävään kertomukseen yhtenäisten oikeussäännösten CIV yhteydessä. Vaikka selittävä kertomus ei todellakaan ole ratkaiseva unionin tuomioistuimen tulkinnan kannalta, mielestäni sitä voidaan käyttää tulkinnassa apuna.
(
88
)	Esimerkiksi yhtenäisten oikeussäännösten CUI selittävässä kertomuksessa todetaan, että ”sopimusta infrastruktuurin käytöstä kansainvälisessä rautatieliikenteessä koskevat yhtenäiset oikeussäännökset (jäljempänä yhtenäiset oikeussäännökset CUI) nojautuvat perusajatukseen, jonka mukaan sopimuspuolille on annettava mahdollisimman suuri vapaus sopimussuhteidensa muodostamisessa, mutta vastuuta on säänneltävä yhdenmukaisesti ja pakottavasti. Näin vältetään erityisesti ongelmat, joita voisi aiheutua siitä, että valtioilla on erilaiset vastuujärjestelmät”. S. 3, kohta 7.
(
89
)	Ks. edellä 15 ja 16 kohta.
(
90
)	Yhtenäisten oikeussäännösten CUI selittävä kertomus, s. 10, kohta 3. Ks. edellä alaviite 87.
(
91
)	Yhtenäisten oikeussäännösten CUI selittävä kertomus, s. 20, yhtenäisten oikeussäännösten CUI 19 artiklan 1 §. Ks. edellä alaviite 87.