Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
13 päivänä toukokuuta 2026(*)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – SEUT 258 artikla – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 1999/70/EY – Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemä määräaikaista työtä koskeva puitesopimus – 5 lausekkeen 1 kohta – Jäsenvaltioiden velvollisuus toteuttaa toimenpiteitä perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön ehkäisemiseksi ja seuraamusten määräämiseksi niistä – Tällaisten toimenpiteiden puuttuminen – Perustellut syyt tällaisten sopimusten uudistamiselle
Asiassa C‑155/25,
jossa on kyse SEUT 258 artiklaan perustuvasta jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevasta kanteesta, joka on nostettu 21.2.2025,
Euroopan komissio, asiamiehinään S. Delaude ja D. Recchia,
kantajana,
vastaan
Italian tasavalta, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan A. Berti Suman ja L. Fiandaca, avvocati dello Stato,
vastaajana,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. Passer sekä tuomarit D. Gratsias ja B. Smulders (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta
–        toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY (EYVL L 175, s. 43) liitteessä olevan, 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus) 5 lausekkeen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut toimenpiteitä, joilla on tarkoitus estää perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö julkisten oppilaitosten hallinnollisen, teknisen ja avustavan sijaishenkilöstön (jäljempänä ATA-sijaishenkilöstö) osalta, ja
–        velvoittamaan Italian tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
2        Puitesopimuksen 5 lausekkeen, jonka otsikko on ”Väärinkäytöksiä ehkäisevät toimenpiteet”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytösten estämiseksi jäsenvaltiot kuultuaan työmarkkinaosapuolia kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytännön mukaan ja/tai työmarkkinaosapuolten on otettava käyttöön erityisten alojen ja/tai työntekijäryhmien tarpeiden mukaan yksi tai useita seuraavista toimenpiteistä, jos käytettävissä ei ole vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä väärinkäytösten estämiseksi:
a)      perustellut syyt tällaisen työsopimuksen tai työsuhteen uudistamista varten;
b)      perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden enimmäiskokonaiskesto;
c)      tällaisten työsopimusten tai työsuhteiden uudistamisten lukumäärä.”
Italian oikeus
3        Opetusta kaikentyyppisissä ja
‑asteisissa kouluissa koskevien voimassa olevien lainsäännösten kodifioidun tekstin hyväksymisestä 16.4.1994 annetun asetuksen nro 297 (decreto legislativo n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (GURI nro 115, 19.5.1994, Supplemento ordinario nro 79; jäljempänä asetus nro 297/1994), 544 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Vakinaistaminen neljännen tason tehtäviä varten tapahtuu alueellisesti järjestettävissä tutkintoihin perustuvissa kilpailuissa, jotka kouluviranomaiset järjestävät vuosittain avointen toimien rajoissa opetusministerin määräyksen perusteella; määräyksessä täsmennetään muun muassa vaaditut pätevyysvaatimukset ja arviointiperusteet.
2.      Nämä kilpailut ovat avoimia muille kuin vakinaiselle ATA-henkilöstölle, jolla on vähintään kaksi palvelusvuotta ilman väärinkäytöksiä tehtävissä, jotka vastaavat niitä tehtäviä, joita varten kilpailut järjestetään. Hakija voi osallistua ainoastaan siinä maakunnassa järjestettävään kilpailuun, jossa hän on ollut palveluksessa ilmoituksen julkaisupäivänä.
3.      Muulla kuin vakinaisella ATA-henkilöstöllä, joka on työskennellyt vähintään kaksi vuotta kokonaan tai osittain ylemmissä tehtävissä kuin ne, joita varten kilpailut järjestetään, on oikeus osallistua välittömästi alempaan toimeen liittyviin kilpailuihin.
– –
8.      Vakinaistaminen toteutetaan käytettävissä olevien toimien rajoissa pysyvien varallaololuetteloiden mukaisessa järjestyksessä, ja luetteloja täydennetään ja päivitetään edellä mainituin perustein.”
4        Opetushenkilöstöä koskevista kiireellisistä säännöksistä 3.5.1999 annetun lain nro 124 (legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico; GURI nro 107, 10.5.1999; jäljempänä laki nro 124/1999) 4 §:ssä jonka otsikko on ”Sijaisuudet”, säädetään seuraavaa:
”1.      Opetusvirat ja ‑toimet, jotka ovat tosiasiallisesti avoimia ja täyttämättä 31.12. ja jotka todennäköisesti pysyvät avoimina koko lukuvuoden ajan ja joita ei ole mahdollista täyttää alueella virassa olevalla vakituisella opetushenkilöstöllä tai ilman toimea jääneellä henkilöstöllä, ja jos näihin toimiin ei ole jo määrätty vakituisia viranhaltijoita millä tahansa nimikkeellä, täytetään koko vuoden kestävillä sijaisuuksilla kunnes kilpailumenettelyt opetusvirkojen täyttämiseksi vakituisilla viranhaltijoilla on saatu toimitettua.
2.      Opetusvirat ja ‑toimet, jotka eivät ole avoimia ja jotka tosiasiallisesti vapautuvat viimeistään 31.12. ja pysyvät avoimina lukuvuoden päättymiseen asti, täytetään tilapäisillä sijaisuuksilla opetustoiminnan päättymiseen asti. Opetustoiminnan päättymiseen asti jatkuvilla tilapäisillä sijaisuuksilla katetaan myös opetustunnit, jotka eivät riitä muodostamaan kokonaista opetusvirkaa tai tuntiopettajan tointa.
3.      Muissa kuin 1 ja 2 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa toimet täytetään tilapäisillä sijaisuuksilla.
– –
11.      Edellisissä momenteissa tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan myös ATA-sijaishenkilöstöön.”
5        Regolamento recante norme sulle modalità di conferimento delle supplenze al personale amministrativo, tecnico ed ausiliario ai sensi dell’articolo 4 della legge 3 maggio 1999, n. 124 (hallinnollisen, teknisen ja avustavan henkilöstön sijaisuuksia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 3.5.1999 annetun lain nro 124 mukaisesti 13.12.2000 annetun ministerin asetuksen nro 430 124/1999 4 §:n mukaisesti; GURI nro 19, 24.1.2001), 1 §:ssä, jonka otsikko on ”Avoimet toimet ja sijaisuuksien tyypit”, säädetään seuraavaa:
”1.      [Lain nro 124/1999] 4 §:n 1, 2, 3 ja 11 momentin mukaisesti kun avoimia [ATA-]henkilöstön toimia ei voida täyttää palveluksessa olevalla ylimääräisellä henkilöstöllä tai millä tahansa perusteella toistaiseksi voimassa olevalla työsopimuksella palkatulla henkilöstöllä, virat ja toimet täytetään
a)      vuosittaisilla sijaisuuksilla, joilla täytetään toimet, jotka ovat avoimia ja täyttämättä ennen 31.12. ja todennäköisesti myös koko lukuvuoden ajan;
b)      tilapäisillä sijaisuuksilla opetustoiminnan päättymiseen asti sellaisten toimien täyttämiseksi, jotka eivät ole avoimia ja täyttämättä ennen 31.12. ja lukuvuoden loppuun saakka;
c)      tilapäisillä sijaisuuksilla, jotka koskevat muita kuin aiempiin tapauksiin liittyviä sijaisuustarpeita, 6 §:n säännösten mukaisesti.”
6        Julkishallinnon työn organisointia koskevista yleisistä säännöistä 30.3.2001 annetun asetuksen nro 165 (decreto legislativo n. 165 – Norme generali sull’ordinamento del lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche; GURI nro 106, 9.5.2001, Supplemento ordinario nro 112_; jäljempänä asetus nro 165/2001) 36 §:ssä, jonka otsikko on ”Määräaikainen henkilöstö tai joustavassa työsuhteessa oleva henkilöstö”, säädetään seuraavaa:
”1.      Julkishallinto ottaa työntekijöitä palvelukseensa tavanomaisia tarpeitaan varten yksinomaan toistaiseksi voimassa olevilla työsopimuksilla.
2.      Julkishallinto voi tehdä määräaikaisia työsopimuksia, koulutus- ja työsopimuksia sekä määräaikaisia henkilöstön julkishallinnon käyttöön asettamista koskevia sopimuksia ja käyttää siviilikoodeksissa ja muussa yrityksen työsuhteita koskevassa lainsäädännössä säädettyjä joustavia työsopimuksia yksinomaan niiden soveltamiseksi julkishallinnossa säädettyjen rajoitusten ja yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Julkishallinto voi tehdä tämän momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuja sopimuksia ainoastaan tilapäisistä tai poikkeuksellisista syistä ja 35 §:ssä säädettyjen palvelukseenottoehtojen ja
‑menettelyjen mukaisesti. Määräaikaiset työsopimukset voidaan tehdä [työsopimuksia koskevasta sääntelystä ja työtehtäviä koskevan sääntelyn tarkistamisesta 10.12.2014 annetun lain nro 183 1 §:n 7 momentin mukaisesti 15.6.2015 annetun asetuksen nro 81 (deciplina organica dei contratti di lavoro e revisione della normativa in tema di mansioni, a norma dell’articolo 1, comma 7, della legge 10 dicembre 2014, n. 183 (GURI nro 144, 24.6.2015, Supplemento ordinario nro 34; jäljempänä asetus nro 81/2015)] 19 §:n ja sitä seuraavien pykälien mukaisesti.
– –
5.      Siitä, että julkishallinto rikkoo työntekijöiden palvelukseen ottamista tai työsuhteita koskevia pakottavia säännöksiä, ei voi missään tapauksessa seurata toistaiseksi voimassa olevan työsuhteen syntymistä kyseiseen julkishallintoon, sanotun rajoittamatta siitä mahdollisesti aiheutuvaa vahingonkorvausvastuuta ja seuraamuksia. Asianomaisella työntekijällä on oikeus korvaukseen vahingosta, joka aiheutuu siitä, että työtä tehdään pakottavien säännösten vastaisesti. Siinä erityistapauksessa, että perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden väärinkäytöstä aiheutuu vahinkoa, tuomioistuin vahvistaa korvauksen, jonka suuruus on vähintään neljän kuukauden ja enintään 24 kuukauden palkka sopimuksen päättyessä maksettavan korvauksen laskennassa käytettävän viimeisen viitepalkan perusteella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta työntekijän mahdollisuutta osoittaa lisävahingot, kun otetaan huomioon rikkomisen vakavuus muun muassa sopimuspuolten välisten perättäisten sopimusten lukumäärän ja työsuhteen kokonaiskeston vuoksi.
– –”
5 quater.      Tätä pykälää ei sovelleta [ATA-henkilöstön] määräaikaiseen palkkaamiseen valtion ja paikallishallinnon kouluissa ja oppilaitoksissa sekä taiteen, musiikin ja tanssin alan korkeakouluissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 momentin soveltamista. – –”
7        Asetuksen nro 81/2015 III luvussa, jonka otsikko on ”Määräaikainen työ”, säädetään määräaikaisten työsopimusten enimmäiskestosta (19 §) ja uudistamisten enimmäismäärästä (21 §). Asetuksen 29 §:n 2 momentin c kohdan mukaan III lukua ei sovelleta ”määräaikaisiin sopimuksiin, jotka on tehty [ATA-henkilöstön] kanssa – – sijaisuuksia varten – –”, ja tämän pykälän 4 momentissa säädetään, että ”[asetuksen nro 165/2001] 36 §:n säännöksiä sovelletaan.
8        Kansallisen opetus- ja koulutusjärjestelmän uudistuksesta ja voimassa olevien säännösten uudelleenjärjestämiseksi annettavasta valtuutuksesta 13.7.2015 annetun lain (Legge n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti (GURI nro 162, 15.7.2015; jäljempänä laki nro 107/2015) 1 §:n 131 momentissa oli otettu käyttöön 36 kuukauden enimmäiskesto julkisten oppilaitosten opetushenkilöstön ja ATA-henkilöstön määräaikaisille työsopimuksille, vaikka ne eivät olisikaan perättäisiä. Tämä säännös on kumottu työntekijöiden ja yritysten arvokkuutta koskevien kiireellisten toimenpiteiden toteuttamisesta 12.7.2018 annetulla asetuksella nro 87 (Diposizioni urgenti per la dignità dei lavoratori e delle imprese; GURI nro 161, 13.7.2018; jäljempänä asetus nro 87/2018).
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
9        Komissio osoitti 26.7.2019 Italian tasavallalle virallisen huomautuksen, jossa se ilmaisi epäilyksensä muun muassa siitä, olivatko useat julkisissa oppilaitoksissa työskentelevään ATA-sijaishenkilöstöön sovellettavat kansalliset säännökset puitesopimuksen 5 lausekkeen mukaisia määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön osalta.
10      Italian tasavalta vastasi virallisessa huomautuksessa esitettyihin väitteisiin ja kysymyksiin useilla tiedonannoilla. Komissio lähetti kyseiselle jäsenvaltiolle 29.11.2019 päivätyn tiedonannon jälkeen 3.12.2020 täydentävän virallisen huomautuksen, johon kyseinen jäsenvaltio vastasi muun muassa 6.4. ja 21.9.2021 päivätyillä kirjeillä.
11      Komissio osoitti 19.4.2023 Italian tasavallalle perustellun lausunnon, jossa se muun muassa pysyi kannassaan, jonka mukaan Italian säännöstö ei ollut puitesopimuksen 5 lausekkeen mukainen siltä osin kuin oli kyse ATA-sijaishenkilöstön suojaamisesta määräaikaisten työsopimusten väärinkäytöltä, ja kehotti Italian tasavaltaa toteuttamaan puitesopimuksen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa kyseisen lausunnon vastaanottamisesta.
12      Italian tasavalta ilmoitti perusteltuun lausuntoon 8.2.2024 antamassaan vastauksessa olevansa jälleen eri mieltä komission kannasta.
13      Koska komissio ei ollut vakuuttunut vastauksesta, se nosti nyt käsiteltävänä olevan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen.
Kanne
14      Komissio moittii kanteessaan Italian tasavaltaa siitä, että se ei ole noudattanut puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, kun se ei ole toteuttanut toimenpiteitä estääkseen perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-sijaishenkilöstön osalta.
Asianosaisten lausumat
15      Komissio väittää ensinnäkin, että Italian oikeudessa ei ole mitään puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan b ja c alakohdan nojalla toteutettua toimenpidettä, joka koskisi niiden määräaikaisten työsopimusten enimmäiskokonaiskestoa, jotka voidaan tehdä ATA-sijaishenkilöstön kanssa, tai näiden työsopimusten uudistamisten
lukumäärää. Asetuksen nro 165/2001 36 §:n 5 quinquies momentista ja asetuksen nro 81/2015 29 §:n 2 momentin c kohdasta nimittäin ilmenee, että säännöksiä, joissa vahvistetaan niiden määräaikaisten työsopimusten enimmäiskesto ja enimmäismäärä, joita julkishallinto voi tehdä henkilöstönsä palvelukseen ottamiseksi, ei sovelleta julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-henkilöstön kanssa tehtyihin sopimuksiin. Lisäksi on niin, että vaikka aiemmin lain nro 107/2015 1 §:n 131 momentissa asetettiin tältä osin rajoituksia, kyseinen säännös on kumottu asetuksella nro 87/2018.
16      Toiseksi komissio väittää, että Italian oikeudessa ei myöskään ole puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun kaltaisia toimenpiteitä, jotka liittyvät perusteltuihin syihin uudistaa määräaikaisia työsopimuksia julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-henkilöstön kanssa.
17      Tältä osin komissio toteaa ensinnäkin, että lain nro 124/1999 4 §:n 1 ja 11 momentin säännöksissä, joissa sallitaan ATA-henkilöstön palkkaaminen tilapäisesti täyttämään avoimia ja vapaita toimia julkisessa koulutuksessa, ei ole mitään mainintaa vaatimuksesta, kuten julkiselle opetukselle ominaisesta joustavuudesta, joka voitaisiin liittää puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun perusteltujen syiden käsitteeseen. Lisäksi Ministero dell’istruzionen (opetusministeriö, Italia) julkaisemat luvut, jotka koskevat oppilasmäärän ja henkilöstömäärän kehitystä, vaikuttavat puolestaan olevan ristiriidassa tällaisen vaatimuksen kanssa. Vaikka opiskelijoiden määrä nimittäin on vähentynyt jatkuvasti lukuvuodesta 2017/2018 lähtien, määräaikaisessa työsuhteessa olevan ATA-henkilöstön määrä ja osuus ovat vain kasvaneet saman ajanjakson aikana.
18       Komissio päättelee tästä, että vaikka on ajateltavissa, että kyseessä oleva kansallinen säännöstö voi teoriassa perustua perusteltuun syyhyn kuten julkisen koulun erityispiirteisiin liittyvään joustovaatimukseen, tällaista vaatimusta ei käytännössä ole olemassa.
19      Toiseksi komission mukaan on joka tapauksessa niin, että pelkästään perustellun syyn olemassaolo ei riitä osoittamaan, että kyseessä oleva kansallinen säännöstö on puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan mukainen, koska 26.11.2014 annetusta tuomiosta Mascolo ym. (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401) ilmenevät päätelmät huomioon ottaen tällainen yhteensopivuus edellyttää, että kyseisestä säännöstöstä voidaan johtaa objektiivisia ja läpinäkyviä arviointiperusteita sen tarkistamiseksi, vastaako ATA-sijaishenkilöstön kanssa tehtyjen määräaikaisten sopimusten uudistaminen todellisuudessa todellista tarvetta ja onko se suhteellisuusperiaatteen mukainen.
20      Kyseessä olevasta kansallisesta säännöstöstä ei kuitenkaan komission mukaan voida johtaa tällaisia arviointiperusteita. Päinvastoin ATA-henkilöstön palkkaaminen määräaikaisten työsopimusten perusteella on todellisuudessa tavanomainen palvelukseenottotapa. Voidakseen osallistua kilpailuihin, jotka järjestetään ATA-sijaishenkilöstölle suunnattujen vakituisten toimien täyttämiseksi, asianomaisten henkilöiden on ensin pitänyt olla otettu palvelukseen määräaikaisilla työsopimuksilla ja työskennellä ainakin kaksi palvelusvuotta, mikä on ilmeisessä ristiriidassa sen olettaman kanssa, johon puitesopimus perustuu ja jonka mukaan toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset ovat työsuhteen tavanomainen muoto. Näitä kilpailuja ei myöskään järjestetä täsmällisen aikataulun mukaisesti, koska niihin kohdistuu budjettirajoituksia ja koska ne riippuvat lisäksi vakinaisen henkilöstön luonnollisesta poistumasta.
21      Näin ollen komission mukaan ATA-sijaishenkilöstön palvelukseen ottaminen määräaikaisilla työsopimuksilla tapahtuu ilman, että sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säädetään puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista perustelluista syistä, vaan kyseisessä lainsäädännössä sallitaan päinvastoin tällaisten sopimusten käyttäminen pysyvien ja jatkuvien tarpeiden tyydyttämiseksi. Komissio toteaa vastauskirjelmässään tässä yhteydessä, että Italian tasavalta on itse myöntänyt tämän vastineessaan todetessaan, että ATA-henkilöstö otetaan palvelukseen määräajaksi, jotta voidaan selviytyä henkilöstön ”rakenteellisesta vajeesta”.
22      Kolmanneksi ja kattavuuden vuoksi komissio lisää, että mikäli Italian tasavalta katsoisi, että useiden kilpailujen järjestäminen viime vuosina kuuluu puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen ”vastaavien oikeudellisten toimenpiteiden” käsitteen alaan, olisi katsottava, että tällainen järjestäminen on vain yksittäinen toimenpide, jolla voidaan korkeintaan lopettaa tietyiltä osin jo ilmennyt kohtuuton tilanne ilman, että se olisi omiaan estämään määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-henkilöstön osalta. Sama koskee Italian tasavallan mainitsemia lainsäädäntöehdotuksia, joiden soveltaminen rajoittuu tiettyihin lukuvuosiin.
23      Italian tasavalta puolestaan katsoo noudattaneensa puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdasta johtuvia velvoitteitaan.
24      Kyseinen jäsenvaltio toteaa ensinnäkin, että oikeus vakinaistamiseen julkisessa koulutuksessa tapahtuu asetuksen nro 297/1994 554 §:ssä tarkoitetuilla valintamenettelyillä, jotka ovat avoinna yksinomaan sellaiselle muulle kuin vakinaiselle ATA-henkilöstölle, joka on työskennellyt vähintään kaksi palvelusvuotta, ja näissä menettelyissä otetaan huomioon hankittu kokemus. Näin ollen määräaikaisen sopimuksen perusteella suoritettu työ mahdollistaa tämän kokemuksen hyödyntämisen ja myötävaikuttaa toistaiseksi voimassa olevan sopimuksen tekemiseen. Tästä syystä tämä järjestelmä on aina suunniteltu siten, että se suosii ATA-sijaishenkilöstön kanssa tehtyjen määräaikaisten työsopimusten toistamista, koska tällainen toistaminen helpottaa vakinaistetuksi tulemista. Samasta näkökulmasta asetuksella nro 87/2018 päätettiin kumota lain nro 107/2015 1 §:n 131 momentissa tällaisten sopimusten osalta aiemmin säädetty 36 kuukauden enimmäiskesto.
25      Toiseksi tällaisessa palvelukseenottojärjestelmässä otetaan huomioon koulujärjestelmän erityispiirteet eli se, että ATA-henkilöstön kysyntä vaihtelee suuresti eri kouluissa ja maantieteellisillä alueilla koulua käyvien oppilaiden määrän mukaan, sekä ATA-henkilöstöön kuuluvien henkilöiden tarvittavan määrän ja opiskelijamäärän välinen läheinen yhteys. Nämä erityispiirteet ovat puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja perusteltuja syitä.
26      Tässä yhteydessä Italian tasavalta korostaa ensinnäkin, ettei vaikuta siltä, että kyseisessä määräyksessä edellytettäisiin tällaisten perusteltujen syiden sisällyttämistä lainsäädäntöön.
27      Toiseksi komission mainitsema ATA-henkilöstön lisääminen johtuu tarpeesta korjata henkilöstön rakenteellista vajetta järjestelmässä, jossa edellytetään henkilöstön vaihtuvuutta. Tästä kyseinen jäsenvaltio korostaa kuitenkin vastauskirjelmässään, ettei sen argumentaatiota ole syytä ymmärtää siten, että tämä henkilöstön rakenteellinen vaje olisi sellaisenaan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu perusteltu syy.
28      Kolmanneksi opetusministeriö rajoitti vuosina 2019–2021 määräaikaisten työsopimusten käyttöä ATA-henkilöstön osalta ottamalla käyttöön erilaisia palvelukseenottojärjestelmiä. Lisäksi lukuvuodeksi 2023/2024 sille oli myönnetty lupa palkata vakituiseen toimeen yhteensä 9 975 työntekijää, jotka jakautuivat seuraavasti: 2 163 hallinnollista avustajaa, 717 teknistä avustajaa, 7 066 koulutyöntekijää, 13 teknistä koulutyöntekijää (maatiloilla), 8 vahtimestaria, 4 kokkia ja 4 sairaanhoitajaa.
29      Neljänneksi Italian tasavalta huomauttaa puolustautumisperusteistaan luopumatta, että se valmistelee muutoksia sovellettavaan lainsäädäntöön, jotta kaikilla julkisissa oppilaitoksissa työskentelevällä ATA-sijaishenkilöstöllä olisi hyvät mahdollisuudet pysyttää työpaikkansa täyttämällä välittömästi kaikki tällä hetkellä avoinna olevat vakinaiset toimet, ATA-henkilöstön palvelukseen ottamista koskevista tavanomaisista yksityiskohtaisista säännöistä poiketen. Lisäksi ATA-henkilöstön uutta ammatillista luokittelua koskevaa järjestelmää, johon sisältyy uusia etenemis- ja palvelukseenottojärjestelmiä, valmistellaan parhaillaan. Palvelukseenottojärjestelmien mahdollisen uudistuksen olisi kuitenkin perustuttava vuoropuheluun työmarkkinaosapuolten ja muiden asianomaisten viranomaisten kanssa.
30      Italian tasavalta vaatii näin ollen unionin tuomioistuinta hylkäämään komission kanteen perusteettomana tai toissijaisesti lykkäämään asian käsittelyä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 55 artiklan nojalla, jotta se voi tehdä tarvittavat lainsäädäntömuutokset kohtuullisessa ajassa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
31      On huomautettava, että puitesopimuksen 5 lausekkeen, jonka tarkoituksena on panna täytäntöön yksi puitesopimuksella tavoitelluista päämääristä eli määräaikaisten työsopimusten tai
‑suhteiden perättäisen käytön sääntely, 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot ottamaan tosiasiallisesti ja sitovasti käyttöön vähintään yksi kyseisessä lausekkeessa luetelluista toimenpiteistä, jos niiden kansalliseen oikeuteen ei sisälly vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä. Nämä kolme kyseisen lausekkeen 1 kohdan a–c alakohdassa lueteltua toimenpidettä liittyvät perusteltuihin syihin tällaisen työsopimuksen tai työsuhteen uudistamista varten, perättäisten määräaikaisten työsopimusten tai
‑suhteiden enimmäiskokonaiskestoon ja niiden uudistamisten lukumäärään (tuomio 19.3.2020, Sánchez Ruiz ym., C‑103/18 ja C‑429/18, EU:C:2020:219, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Jäsenvaltioilla on tältä osin harkintavaltaa, koska ne voivat päättää toteuttaa yhden tai useampia kyseisen 5 lausekkeen 1 kohdan a–c alakohdassa mainituista toimenpiteistä tai vaihtoehtoisesti käyttää vastaavia olemassa olevia oikeudellisia toimenpiteitä (tuomio 25.10.2018, Sciotto, C‑331/17, EU:C:2018:859, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Nyt käsiteltävässä asiassa komissio toteaa ensinnäkin puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan b ja c alakohdassa määrätyistä toimenpiteistä, jotka koskevat määräaikaisten työsopimusten enimmäiskokonaiskestoa ja niiden uudistamisten lukumäärää, että Italian oikeuteen ei sisälly tällaisia toimenpiteitä julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-henkilöstön osalta, mitä Italian tasavalta ei ole kiistänyt. Se korostaa tässä yhteydessä, että Italian oikeuden säännöksiä, joissa vahvistetaan niiden määräaikaisten työsopimusten enimmäiskesto ja enimmäismäärä, jotka julkishallinto voi tehdä henkilöstönsä palvelukseen ottamiseksi, ei nimenomaisesti sovelleta kyseisen ATA-henkilöstön kanssa tehtyihin sopimuksiin, kun taas säännös, jossa säädettiin 36 kuukauden enimmäiskestosta tällaisten sopimusten osalta, kumottiin vuonna 2018.
34      Kiistääkseen komission väitteet Italian tasavalta toteaa, että vaikka säännös, jossa säädetään 36 kuukauden enimmäiskestosta kyseessä olevan ATA-henkilöstön kanssa tehtyjen määräaikaisten työsopimusten osalta, on kumottu, tällaisen kumoamisen tarkoituksena oli todellisuudessa mahdollistaa se, että kyseinen henkilöstö voi kerryttää kokemusta tekemällä toistuvasti määräaikaisia työsopimuksia ja siten lisätä tämän henkilöstön mahdollisuuksia vakinaistamiseen myöhemmässä vaiheessa, mikä tapahtuu
erityisesti näin hankitun kokemuksen perusteella.
35      On kuitenkin todettava, että tällaisella argumentaatiolla ainoastaan vahvistetaan se, ettei Italian oikeudessa ole toteutettu toimenpiteitä, joilla pyritään rajoittamaan kyseessä olevan ATA-henkilöstön kanssa tehtävien määräaikaisten työsopimusten enimmäiskestoa tai lukumäärää, ja näin ollen perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön estämistä ei ole toteutettu puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
36      Näissä olosuhteissa on toiseksi tutkittava, säädetäänkö Italian oikeudessa ATA-sijaishenkilöstön kanssa tehtyjen määräaikaisten työsopimusten osalta puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta toimenpiteestä, joka koskee perusteltuja syitä määräaikaisten työsopimusten tai työsuhteiden uudistamiselle.
37      Tästä unionin tuomioistuin on jo katsonut, että perusteltujen syiden käsite on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan määrätylle toiminnalle ominaisia täsmällisiä ja konkreettisia olosuhteita, joilla voidaan tuossa nimenomaisessa yhteydessä oikeuttaa perättäisten määräaikaisten työsopimusten käyttäminen. Nämä olosuhteet voivat olla muun muassa seurausta niiden työtehtävien erityisluonteesta, joiden suorittamiseksi tällaiset sopimukset on tehty, sekä näille tehtäville luontaisista ominaispiirteistä tai mahdollisesti siitä, että jäsenvaltio pyrkii hyväksyttävään sosiaalipoliittiseen päämäärään (tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13-C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Sitä vastoin sellainen lakiin tai asetukseen sisältyvä kansallinen säännös, jolla vain yleisesti ja abstraktisti sallitaan perättäisten määräaikaisten työsopimusten käyttäminen, ei ole tämän tuomion edellisessä kohdassa täsmennettyjen edellytysten mukainen. Tällaisesta puhtaasti muodollisesta säännöksestä ei voida johtaa objektiivisia ja läpinäkyviä arviointiperusteita sen tarkistamiseksi, vastaako näiden sopimusten uudistaminen todellisuudessa todellista tarvetta ja onko se sopiva ja tarpeellinen keino tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi. Tällainen säännös sisältää täten todellisen vaaran tämäntyyppisten sopimusten väärinkäytöstä, eikä se tästä syystä sovellu yhteen puitesopimuksen tavoitteen ja tehokkaan vaikutuksen kanssa (tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 88 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Käsiteltävässä asiassa komission esittämistä selityksistä ilmenee, että sen arvostelu koskee pääasiallisesti lain nro 124/1999 4 §:n 1 ja 11 momentin säännöksiä, joista oli kyse myös 26.11.2014 annettuun tuomioon Mascolo ym. (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401) johtaneessa asiassa ja joiden nojalla yhdessä tarkasteltuina ATA-henkilöstön toimet, jotka ovat ”jotka ovat tosiasiallisesti avoinna ja täyttämättä 31.12.” lukuvuoden osalta, voidaan täyttää vuosittaisilla sijaisuuksilla ”kunnes toimeen otettavan – – henkilöstön palvelukseenottoa koskevat kilpailumenettelyt on saatu päätökseen”.
40      Tältä osin on ensinnäkin todettava, että vaikka Italian tasavalta ei näytä vetoavan nyt käsiteltävässä asiassa puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna perusteltuna syynä tarpeeseen täyttää väliaikaisesti vakinaiselle henkilöstölle tarkoitettuja toimia, toisin sanoen siihen asti, kunnes kilpailumenettelyt tällaisen henkilöstön palvelukseen ottamiseksi on saatettu päätökseen, on kuitenkin muistutettava, että kun otetaan huomioon komission tältä osin esittämät perustelut sekä lain nro 124/1999 4 §:n 1 momentin sanamuoto, jossa nimenomaisesti viitataan tähän tarpeeseen, unionin tuomioistuin on jo katsonut, että tällainen tarve voi oikeuttaa perättäisten määräaikaisten työsopimusten käyttämisen (ks. vastaavasti tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 96 kohta).
41      Jotta kansallista säännöstöä, jolla pyritään ottamaan huomioon tällainen tarve, voitaisiin pitää perustelluista syistä oikeutettuna, toimivaltaisten viranomaisten on kuitenkin voitava tätä säännöstöä konkreettisesti soveltaessaan asettaa objektiivisia ja läpinäkyviä perusteita sen tarkistamiseksi, vastaako määräaikaisten työsopimusten uudistaminen tosiasiassa todellista tarvetta, voidaanko sillä saavuttaa tavoiteltu päämäärä ja onko se tätä varten tarpeen, ja on täsmennettävä, että mainittua säännöstöä ei voida oikeuttaa puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan nojalla, jos se mahdollistaa tällaisen uudistamisen sellaisten tarpeiden kattamiseksi, jotka eivät tosiasiallisesti ole väliaikaisia vaan päinvastoin pysyviä ja jatkuvia (ks. vastaavasti tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 99 ja 100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42      Tässä yhteydessä komissio väittää – Italian tasavallan kiistämättä – yhtäältä, että kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä ei vahvisteta mitään täsmällistä määräaikaa kilpailumenettelyjen järjestämiselle, ja täsmentää, että järjestäminen riippuu budjettirajoituksista ja myös vakinaisen henkilöstön luonnollisesta poistumasta. Toisaalta kyseinen toimielin toteaa, että ATA-sijaishenkilöstön mahdollisuus osallistua tällaisiin kilpailuihin edellyttää lisäksi, että kyseiseen henkilöstöön kuuluvat ovat työskennelleet vähintään kaksi palvelusvuotta määräaikaisessa suhteessa, minkä kyseinen jäsenvaltio on itsekin vahvistanut viittaamalla asetuksen nro 297/1994 554 §:ään, joka koskee muun muassa vakinaistamista kilpailujen järjestämisen avulla ja jonka 2 momentissa säädetään tällaisesta edellytyksestä.
43      Nämä seikat, joita Italian tasavalta ei ole kiistänyt tai jotka se on itse asiassa myöntänyt, osoittavat kuitenkin, että vaikka kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä muodollisesti sallitaan määräaikaisten työsopimusten käyttäminen avointen toimien vuosittaisia sijaisuuksia varten valtion ylläpitämissä kouluissa ja vain rajoitetuksi ajanjaksoksi, joka päättyy kilpailumenettelyn päättyessä, sillä ei voida taata sitä, että tämän perustellun syyn konkreettinen soveltaminen on kyseessä olevan alan erityispiirteet ja toiminnan edellytykset huomioon ottaen puitesopimuksen vaatimusten mukaista vaan siinä päinvastoin sallitaan puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan vastaisesti tällaisten työsopimusten uudistaminen sellaisten tarpeiden tyydyttämiseksi, jotka eivät tosiasiassa ole tilapäisiä vaan pysyviä ja jatkuvia
(ks. vastaavasti tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 108 ja 109 kohta).
44      Erityisesti se seikka, että asetuksen nro 297/1994 554 §:n 2 momentin mukaan ATA-henkilöstön on voidakseen osallistua kilpailuihin, jotka voivat johtaa vakinaistamiseen ja siten vakinaiseen toimeen, täytettävä edellytys, jonka mukaan heidän on oltava ”vähintään kaksi palvelusvuotta – – tehtävissä, jotka vastaavat niitä tehtäviä, joita varten kilpailut järjestetään”, ja riippumatta siitä, onko näiden kilpailujen järjestäminen sattumanvaraista ja ennalta arvaamatonta, on omiaan lisäämään perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäytön riskiä, koska tämän kahden vuoden vähimmäisajan kuluessa tällaiset sopimukset voidaan uudistaa ilman, että on tarpeen taata, että tällaiseen uudistamiseen liittyvä tarve on luonteeltaan väliaikainen eikä pysyvä ja jatkuva.
45      Näin ollen tarvetta täyttää vakituisia toimia väliaikaisesti odotettaessa vakinaisen henkilöstön palvelukseen ottamiseksi järjestettyjen kilpailumenettelyjen päätökseen saattamista, sellaisena kuin se mainitaan lain nro 124/1999 4 §:n 1 momentissa, ei voida nyt esillä olevassa asiassa pitää perusteltuna syynä uudistaa julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-henkilöstön kanssa tehdyt määräaikaiset työsopimukset puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdasta ilmenevien vaatimusten mukaisesti.
46      Toiseksi julkiseen koulutukseen liittyvästä joustavuuden tarpeesta, johon Italian tasavalta vetoaa, on huomautettava, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että tällainen tarve voidaan lähtökohtaisesti myös ottaa huomioon puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna perusteltuna syynä erityisesti siltä osin kuin se liittyy julkisessa koulutuksessa työskentelevien työntekijöiden määrän ja oppilaiden määrän vastaavuuteen (ks. vastaavasti tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 94 ja 95 kohta).
47      Vaikka nyt käsiteltävässä asiassa on ajateltavissa, että lain nro 124/1999 4 §:n 2 ja 3 momentti liittyvät tällaiseen joustavuuden tarpeeseen ATA-henkilöstön palvelukseen ottamisen osalta, koska nämä säännökset koskevat mahdollisuutta täyttää tilapäisesti vapaat toimet, jotka eivät ole avoinna, ei tämän pykälän 1 ja 11 momentin säännöksissä, joihin tämän tuomion 39 kohdassa on viitattu ja jotka koskevat ATA-henkilöstölle tarkoitettuja avoimia ja vapaita toimia, ole mitään viitteitä siitä, että niillä todellisuudessa pyrittäisiin vastaamaan tällaiseen joustavuuden tarpeeseen, eikä varsinkaan siitä, että niissä määriteltäisiin edellytykset, joiden puitteissa voitaisiin tehdä perättäisiä määräaikaisia työsopimuksia kyseisen henkilöstön kanssa.
48      Näin ollen on niin, että vaikka oletettaisiin, että kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä pyritään Italian tasavallan mainitsemaan tavoitteeseen eli julkiseen koulutukseen liittyvän joustavuuden tarpeen huomioon ottamiseen, tästä säännöstöstä johtuva ATA-henkilöstön oikeudellinen tilanne, sellaisena kuin se on esitetty unionin tuomioistuimelle, ei täytä niitä selkeyden ja täsmällisyyden vaatimuksia, jotka ovat ominaisia kansallisille täytäntöönpanotoimille.
49      Tällainen tavoite ei nimittäin tee tästä säännöstöstä puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan mukaista, koska sen avulla ei voida osoittaa kyseessä olevalle toiminnalle ominaisten täsmällisten ja konkreettisten seikkojen olemassaoloa, jotka näin ollen oikeuttaisivat tässä erityisessä asiayhteydessä perättäisten määräaikaisten työsopimusten käytön tämän tuomion 37 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti (ks. analogisesti tuomio 26.2.2015, komissio v. Luxemburg, C‑238/14, EU:C:2015:128, 50 kohta).
50      Näin on sitäkin suuremmalla syyllä nyt käsiteltävässä asiassa, koska lain nro 124/1999 4 §:n 1 ja 11 momentissa tarkoitetut avoimet toimet on tarkoitettu täytettäväksi vakinaisella henkilöstöllä ja ne ovat siten luonteeltaan lähtökohtaisesti pysyviä eivätkä tilapäisiä.
51      Tästä seuraa, että julkisen koulutuksen joustavuuden tarvetta, sellaisena kuin Italian tasavalta on siihen vedonnut, ei voida käsiteltävässä asiassa hyväksyä sen toteamiseksi, että kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä säädetään puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a alakohdan mukaisesti ”perustellusta syystä” julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-henkilöstön kanssa tehtyjen määräaikaisten työsopimusten uudistamiselle.
52      Kolmanneksi siitä, onko Italian oikeudessa mahdollisesti olemassa puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettuja vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä, on huomautettava, että tämä ilmaisu on tarkoitettu kattamaan kaikki kansallisen oikeuden toimenpiteet, joiden tarkoituksena on kyseisessä lausekkeessa mainittujen toimenpiteiden tavoin ehkäistä tehokkaasti perättäisten määräaikaisten työsopimusten väärinkäyttöä (tuomio 23.4.2009, Angelidaki ym., C‑378/07–C‑380/07, EU:C:2009:250, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53      Nyt käsiteltävässä asiassa on täsmennettävä, että vaikka komissio käsittelee sitä mahdollisuutta, että Italian tasavalta voisi pyrkiä vetoamaan tällaisten vastaavien oikeudellisten toimenpiteiden toteuttamiseen sillä perusteella, että se on viime vuosina järjestänyt joukon kilpailuja, joilla voidaan vakinaistaa useita ATA-henkilöstöön kuuluvia työntekijöitä, mikään ei viittaa siihen, että kyseinen jäsenvaltio olisi todella aikonut vedota näiden kilpailujen järjestämiseen ”vastaavana oikeudellisena toimenpiteenä”.
54      On kuitenkin joka tapauksessa totta, että unionin tuomioistuin on katsonut, että sellaisten valintamenettelyjen järjestämisellä asetetussa määräajassa, joiden tarkoituksena on täyttää määräaikaisten työntekijöiden väliaikaisesti hoitamat toimet lopullisesti, voidaan välttää se, että näiden työntekijöiden epävarma asema jatkuu, varmistamalla, että heidän hoitamansa tehtävät täytetään nopeasti. Tällainen toimenpide voi siten osoittautua sellaiseksi, että sillä voidaan estää perättäisten määräaikaisten työsuhteiden väärinkäyttö ja se voi siten olla ”vastaava oikeudellinen toimenpide” (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Sánchez Ruiz ym., C‑103/18 et C‑429/18, EU:C:2020:219, 93–95 kohta).
55      Kuten komissio on korostanut Italian tasavallan sitä kiistämättä, käsiteltävässä asiassa on kuitenkin ilmeistä, että kilpailuja, jotka on järjestetty hiljattain ATA-henkilöstöön kuuluvien työntekijöiden vakinaistamista varten, ei ole järjestetty tätä varten asetetussa täsmällisessä määräajassa vaan päinvastoin tapauskohtaisesti ja ennalta-arvaamattomasti, kuten tämän tuomion 42 kohdassa tarkoitetut kilpailut, joten niitä ei voida tämän tuomion 43 ja 44 kohdassa esitettyjä syitä vastaavista syistä pitää puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdassa tarkoitettuna ”vastaavana oikeudellisena toimenpiteenä” (ks. vastaavasti tuomio 19.3.2020, Sánchez Ruiz ym., C‑103/18 ja C‑429/18, EU:C:2020:219,
98 kohta).
56      Neljänneksi ja lopuksi siltä osin kuin Italian tasavalta katsoo, että menettelyä on lykättävä siihen asti, kunnes hyväksytään tiettyjä lainsäädäntömuutoksia, jotka ovat valmisteilla ja joihin sisältyy uusia ATA-henkilöstön etenemis- ja palvelukseenottojärjestelmiä ja jotka sen mukaan voivat lopettaa puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohtaa koskevan mahdollisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen, on todettava, että tällainen argumentaatio ei voi menestyä. Tästä on riittävää huomauttaa, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä (tuomio 14.4.2005, komissio v. Luxemburg, C‑519/03, EU:C:2005:234, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) eli nyt käsiteltävässä asiassa 19.6.2023.
57      Näin ollen on todettava, että kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä ei säädetä mistään puitesopimuksen 5 lausekkeen 1 kohdan a-c alakohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä eikä se sisällä kyseisessä määräyksessä tarkoitettuja vastaavia oikeudellisia toimenpiteitä. Komission nostama kanne on näin ollen perusteltu.
58      Kaikkien edellä esitettyjen päätelmien perusteella on todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut puitesopimuksen 5 lausekkeen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut toimenpiteitä estääkseen perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäytön julkisissa oppilaitoksissa työskentelevän ATA-sijaishenkilöstön osalta.
Oikeudenkäyntikulut
59      Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Italian tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on todettu, Italian tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Italian tasavalta ei ole noudattanut Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/70/EY liitteessä olevan, 18.3.1999 tehdyn määräaikaista työtä koskevan puitesopimuksen 5 lausekkeen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut toimenpiteitä, joilla on tarkoitus estää perättäisten määräaikaisten sopimusten väärinkäyttö julkisten oppilaitosten hallinnollisen, teknisen ja avustavan sijaishenkilöstön osalta.
2)      Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: italia.