62024CJ0076_RES
Asia C-76/24
Tradeinn Retail Services S.L.
vastaan
PH
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (Saksa))
Unionin tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 1.8.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Immateriaalioikeudet – Tavaramerkit – Direktiivi (EU) 2015/2436 – Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentäminen – 10 artiklan 3 kohdan b alakohta – Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet – Oikeus kieltää kolmatta tarjoamasta tai saattamasta markkinoille tavaroita tai varastoimasta niitä tällaisia tarkoituksia varten merkkiä käyttäen – Verkkokauppa – Muusta jäsenvaltiosta käsin kuin siitä, jossa tavaramerkki on rekisteröity, myytäväksi tarjotut tavarat – Varastoimisen käsite
Euroopan unionin oikeus – Tulkinta – Menetelmät – Sanamuodon mukainen, rakenteeseen perustuva ja teleologinen tulkinta
(ks. 25 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 2015/2436 – Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet – Jäsenvaltiossa suojatulla tavaramerkillä varustetut tavarat – Tavarat, joita kolmas tarjoaa myyntiin verkkomainonnan välityksellä muusta jäsenvaltiosta käsin kuin siitä, jossa tavaramerkki on rekisteröity – Tavaramerkin haltijan oikeus kieltää kyseistä kolmatta tarjoamasta tavaroita kuluttajille jäsenvaltiossa, jossa tavaramerkki on rekisteröity, saattamasta niitä markkinoille tai varastoimasta niitä tällaisia tarkoituksia varten
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohta ja 3 kohdan b alakohta)
(ks. 27–37 ja 39 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Tavaramerkit – Direktiivi 2015/2436 – Tavaramerkkiin perustuvat oikeudet – Varastoimisen käsite – Kolmas, joka hallitsee kyseisiä tavaroita välillisesti mutta kuitenkin tosiasiallisesti – Sisältyminen käsitteeseen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohta ja 3 kohdan b alakohta)
(ks. 44–47 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Tiivistelmä
Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin selventää tilanteita, joissa tavaramerkin haltija voi kieltää kolmatta käyttämästä merkkiä, (
1
) ja tulkitsee direktiiviä 2015/2436. (
2
)
PH on kahden muun muassa sukellusvarusteita varten rekisteröidyn saksalaisen tavaramerkin haltija.
Tradeinn Retail Services S. L. (jäljempänä TRS), joka on sijoittautunut Espanjaan, tarjosi verkkokaupassa ostettavaksi sukellusvarusteita käyttäen merkkejä, jotka olivat samat kuin kyseiset tavaramerkit.
PH nosti TRS:ää vastaan Landgericht Nürnberg-Fürthissä (Nürnberg-Fürthin alueellinen alioikeus, Saksa) kanteen, jossa vaadittiin muun muassa tämän käytön kieltämistä. Kyseinen tuomioistuin päätti velvoittaa TRS:n lopettamaan näiden tavaramerkkien kanssa samanlaisilla merkeillä varustettujen sukellustarvikkeiden tarjoamisen ostettaviksi tai niiden mainostamisen.
PH:n valituksen johdosta Oberlandesgericht Nürnberg (osavaltion ylioikeus, Nürnberg, Saksa) laajensi tämän kiellon koskemaan näiden tuotteiden jakelua ja hallussapitoa.
TRS teki Revision-valituksen Bundesgerichtshofiin (liittovaltion ylin yleinen tuomioistuin, Saksa), joka oli epävarma direktiivin 2015/2436 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan tulkinnasta ja esitti unionin tuomioistuimelle kysymyksiä jäsenvaltiossa suojatun tavaramerkin haltijan oikeuksien laajuudesta ja kyseisessä artiklassa tarkoitetusta varastoimisen käsitteestä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin toteaa aluksi, että direktiivin 2015/2436 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan sanamuotoon ei sisälly nimenomaista mainintaa jäsenvaltiossa rekisteröidyn tavaramerkin haltijan mahdollisuudesta kieltää kolmatta pitämästä toisen jäsenvaltion alueella hallussaan kyseisellä merkillä varustettuja tavaroita.
Tämän jälkeen unionin tuomioistuin muistuttaa, että kansallisen tavaramerkin rekisteröintiin perustuva suoja rajoittuu lähtökohtaisesti rekisteröintijäsenvaltion alueeseen, joten kyseisen tavaramerkin haltija ei voi lähtökohtaisesti vedota suojaan kyseisen alueen ulkopuolella. Lisäksi tavaramerkin rekisteröintiin perustuvan yksinoikeuden (
3
) tarkoituksena on mahdollistaa se, että tavaramerkin haltija voi suojella itsellään tavaramerkin haltijana olevia erityisintressejä eli varmistaa, että tavaramerkki pystyy täyttämään tehtävänsä. Tästä syystä tätä oikeutta saadaan käyttää ainoastaan niissä tilanteissa, joissa se, että kolmas käyttää merkkiä, aiheuttaa tai voi aiheuttaa vahinkoa tavaramerkin tehtäville. Näihin tehtäviin ei kuulu yksinomaan tavaramerkin keskeinen tehtävä eli tavaran tai palvelun alkuperän takaaminen kuluttajille, vaan myös tavaramerkin muut tehtävät, kuten muun muassa tavaran tai palvelun laadun takaaminen sekä tiedottamiseen, investointiin tai mainontaan liittyvät tehtävät.
Tällä tavaramerkin antaman suojan tarkoituksella ja maantieteellisellä ulottuvuudella on siten useita seurauksia direktiivin 2015/2436 10 artiklan 3 kohdan b alakohdan tulkinnan kannalta. Ensinnäkin kansallisen tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää kolmatta saattamasta markkinoille rekisteröintijäsenvaltiossa tavaroita, jotka on varustettu merkillä, jonka käyttö aiheuttaa vahinkoa tälle tavaramerkille, kuitenkin siten, että tällaisia tavaroita ei katsota saatetuiksi markkinoille, jos ne on asetettu sellaiseen tullisuspensiomenettelyyn kuin ulkoinen passitusmenettely eikä niitä ole luovutettu vapaaseen liikkeeseen.
Toiseksi kansallisen tavaramerkin haltija voi kieltää kolmatta tarjoamasta rekisteröintijäsenvaltion alueella tällä merkillä varustettuja tavaroita. Tavaramerkin haltija voi siten vastustaa tällaista tarjoamista myös silloin, kun se koskee ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettuja tavaroita, jos se merkitsee välttämättä näiden tavaroiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen. Lisäksi unionin tuomioistuin muistuttaa, että tavaramerkin haltija voi kieltää kolmatta tarjoamasta kyseisellä merkillä varustettuja tavaroita muun muassa verkkomainonnan välityksellä myös silloin, kun kyseinen kolmas, hänen käyttämänsä internetsivuston palvelin tai kyseiset tavarat sijaitsevat rekisteröintijäsenvaltion ulkopuolella, jos kyseinen tarjonta tai mainonta on suunnattu kyseisen jäsenvaltion alueella oleville kuluttajille. Muussa tapauksessa toimijat, jotka käyttävät sähköistä kaupankäyntiä ja tarjoavat kyseisellä alueella oleville kuluttajille tavaroita, jotka sijaitsevat kyseisen alueen ulkopuolella, välttyisivät nimittäin kaikilta velvoitteilta kunnioittaa kyseiseen tavaramerkkiin perustuvia oikeuksia, mikä vaarantaisi direktiivillä 2015/2436 taatun suojan tehokkaan vaikutuksen. Pelkkä pääsy internetsivustolle sen jäsenvaltion alueella, jossa kyseinen tavaramerkki on suojattu, ei kuitenkaan riitä sen päätelmän tekemiseen, että kyseisellä sivustolla esitetyt myyntitarjoukset on suunnattu kyseisellä alueella oleville kuluttajille. Kansallisten tuomioistuinten on arvioitava tapauskohtaisesti, onko olemassa merkityksellisiä seikkoja, joiden perusteella voidaan katsoa, että myyntitarjous, joka esitetään internetsivustolla tai verkkomyyntialustalla, johon on pääsy kyseisellä alueella, on tarkoitettu sillä oleville kuluttajille.
Kolmanneksi direktiivin 2015/2436 10 artiklan 3 kohdan b alakohdassa oikeutetaan tavaramerkin haltija kieltämään kolmannelta paitsi tavaroiden tarjoaminen ja markkinoille saattaminen käyttäen merkkiä, jonka käyttö loukkaa tätä tavaramerkkiä, myös ”niiden varastoiminen tällaisia tarkoituksia varten”. Tämä säännös koskee siis sitä, että kolmas pitää hallussaan tällaisia tavaroita, vain siinä tapauksessa, että hallussapito on sellaisen tarjoamisen tai markkinoille saattamisen edellytys, joka tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää.
Tavaramerkin haltija voi kieltää kolmatta tarjoamasta kyseisellä merkillä varustettuja tavaroita muun muassa verkkomainonnan välityksellä siitä huolimatta, että kyseinen kolmas, hänen käyttämänsä internetsivuston palvelin tai kyseiset tavarat sijaitsevat rekisteröintijäsenvaltion ulkopuolella, jos kyseinen tarjonta on suunnattu kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitseville kuluttajille. Tällaisessa tilanteessa tavaramerkin haltijalla on myös oikeus kieltää kyseistä kolmatta pitämästä kyseisiä tavaroita hallussaan kyseisen alueen ulkopuolella, jos hallussapito on tällaisen tarjouksen tekemistä tai sen toteuttamista edeltävä vaihe, jolloin hallussapidon voidaan katsoa tapahtuvan tässä tarkoituksessa.
Unionin tuomioistuin toteaa vielä, että direktiivin 2015/2436 10 artiklan 3 kohdan b alakohdassa oleva sana ”varastoiminen” kattaa paitsi tilanteet, joissa kolmas hallitsee kyseisiä tavaroita välittömästi ja tosiasiallisesti, myös tilanteet, joissa se hallitsee kyseisiä tavaroita välillisesti mutta kuitenkin tosiasiallisesti siksi, että sillä on määräysvalta tai johtamisvalta siihen henkilöön nähden, joka hallitsee niitä suoraan ja tosiasiallisesti. Jos tätä säännöstä sovellettaisiin ainoastaan kolmanteen, joka suoraan hallitsee kyseessä olevia tavaroita tosiasiallisesti, tavaramerkin haltija ei voisi vaatia kieltomääräyksen antamista talouden toimijalle, joka ilman hänen suostumustaan luovuttaa tavarat palvelujen tarjoajalle näiden tavaroiden tarjoamiseksi tai markkinoille saattamiseksi, jotta palvelujen tarjoaja suorittaisi tässä tarkoituksessa mainittujen tavaroiden varastoimisen tai kuljetuksen kaltaisia palveluja. Tällainen tulkinta olisi ristiriidassa direktiivin 2015/2436 tavoitteen kanssa ja veisi direktiivillä taatulta suojalta osan sen tehokkaasta vaikutuksesta.
(
1
)	Näistä tilanteista säädetään direktiivin 2015/2436 10 artiklan 2 kohdassa.
(
2
)	Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2015/2436 (EUVL 2015, L 336, s. 1).
(
3
)	Tämä yksinoikeus annetaan direktiivin 2015/2436 10 artiklan 1 kohdassa.