61999CO0242_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-242/99,
jonka Sozialgericht Augsburg (Saksa) on saattanut EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Johann Vogler
vastaan
Landwirtschaftliche Alterskasse Schwaben
ennakkoratkaisun sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin jälkimmäinen asetus on muutettuna 8 päivänä helmikuuta 1999 annetulla asetuksella (EY) N:o 307/1999 (EYVL L 38, s. 1), 13 artiklan 1 kohdan ja 14 a artiklan 2 kohdan sekä 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 14 a artiklan 3 kohdan ja 14 c artiklan pätevyydestä ja tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti Rodríguez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat C. Gulmann, A. La Pergola, M. Wathelet (esittelevä tuomari) ja V. Skouris sekä tuomarit D. A. O Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann, L. Sevón, R. Schintgen ja F. Macken,
julkisasiamies: G. Cosmas,
kirjaaja: R. Grass,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1 Sozialgericht Augsburg on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 26.4.1999 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 25.6.1999, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1), sellaisena kuin jälkimmäinen asetus on muutettuna 8 päivänä helmikuuta 1999 annetulla asetuksella (EY) N:o 307/1999 (EYVL L 38, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 13 artiklan 1 kohdan ja 14 a artiklan 2 kohdan sekä 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 14 a artiklan 3 kohdan ja 14 c artiklan pätevyydestä ja tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty Johann Voglerin ja Landwirtschaftliche Alterskasse Schwabenin (maatalousyrittäjien eläkevakuutuslaitos; jäljempänä LAK) välisessä asiassa, joka koskee Johann Voglerin kuulumista Saksan maataloustuottajien vanhuuseläkejärjestelmään.
Yhteisön lainsäädäntö
3 Asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:
"Jollei 14 artiklan c alakohdasta muuta johdu, henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia."
4 Saman asetuksen 13 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
"jäsenvaltion alueella työssä oleva työntekijä on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella tai jos hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella".
5 Asetuksen N:o 1408/71 14 a artiklan 2 ja 3 kohta sisältävät seuraavan poikkeuksen:
2) "Tavallisesti kahden tai useamman jäsenvaltion alueella toimiva itsenäinen ammatinharjoittaja on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän asuu, jos hän harjoittaa osaa toiminnastaan tämän jäsenvaltion alueella ."
3) "Henkilö, joka toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana yrityksessä, jonka kotipaikka on jäsenvaltion alueella ja joka toimii kummallakin puolella kahden jäsenvaltion välistä rajaa, on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka."
6 Asetuksen 14 c artiklassa säädetään, että henkilö, joka toimii samanaikaisesti työntekijänä ja itsenäisenä ammatinharjoittajana eri jäsenvaltioissa, on
"a) jollei b alakohdasta muuta johdu, sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän toimii palkatussa työssä tai jos hän harjoittaa tällaista toimintaa kahden tai useamman jäsenvaltion alueella, 14 artiklan 2 tai 3 kohdan säännösten mukaisesti määräytyvän lainsäädännön alainen;
b) liitteessä VII mainituissa tapauksissa:
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän toimii palkatussa työssä, jolloin tämä lainsäädäntö määräytyy 14 artiklan 2 tai 3 kohdan säännösten mukaisesti, jos hän harjoittaa tällaista toimintaa kahden tai useamman jäsenvaltion alueella,
ja
sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana, jolloin tämä lainsäädäntö määräytyy 14 a artiklan 2, 3 tai 4 kohdan mukaisesti, jos hän harjoittaa tällaista toimintaa kahden tai useamman jäsenvaltion alueella."
7 Asetuksen N:o 1408/71 liitteessä VII olevan 3 kohdassa määrätään seuraavaa:
"Maanviljelijöiden tapaturma- ja eläkevakuutusjärjestelmän osalta: jos henkilö on itsenäinen maataloudenharjoittaja Saksassa ja palkattu työntekijä missä tahansa muussa jäsenvaltiossa."
8 Asetuksen N:o 1408/71 14 d artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Edellä 14 artiklan 2 ja 3 kohdassa, 14 a artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa ja 14 c artiklan a alakohdassa tarkoitettua henkilöä kohdellaan sen lainsäädännön soveltamisen osalta, joka määräytyy näiden säännösten mukaisesti, niin kuin hän harjoittaisi kaikkea ammatillista toimintaansa kyseisen jäsenvaltion alueella."
Pääasian oikeudenkäynti
9 Johann Vogler on Itävallan kansalainen, joka asuu Itävallassa ja toimii siellä itsenäisenä hotellinpitäjänä. Hän toimii myös itsenäisenä ammatinharjoittajana Saksassa sijaitsevassa maatalousyrityksessä.
10 Johann Vogler on vakuutettu Itävallassa sairauden, vanhuuden ja tapaturman varalta Sozialversicherung der gewerblichen Wirtschaft -nimisessä yrittäjien vakuutuskassassa.
11 LAK määräsi 20.3.1998 tekemällään riidanalaisella päätöksellä, joka on pysytetty 30.4.1998 tehdyllä päätöksellä, että koska kantaja toimii maatalousyrittäjänä, hänen olisi pitänyt vakuuttaa itsensä sekä suorittaa vastaavat vakuutusmaksut Gesetz über die Alterssicherung der Landwirten (maanviljelijöiden eläketurvalaki) mukaisesti.
12 Johann Vogler nosti ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa kanteen, jossa toisena asianosaisena on LAK, ja väittää olevansa asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 41 a artiklan 2 kohdan nojalla velvollinen suorittamaan sosiaaliturvamaksuja ainoastaan Itävallassa.
13 LAK taas katsoo, että yhteisön lainsäätäjä on ylittänyt harkintavaltansa säätäessään yllämainitut säännökset. Kuuluminen yksinomaan Itävallan vakuutusjärjestelmään saattaisi aiheuttaa sen, että huomioon ei otettaisi maataloustuottajien vanhuusvakuutusta koskevaa Saksan lainsäädäntöä, jossa pyritään ennakoimaan maataloustuottajien ikärakenteen vanheneminen ja asetetaan maataloustuottajien vanhuuseläkkeen saannin edellytykseksi sukupolvenvaihdos. Tällaiset erityispiirteet on kuitenkin otettu huomioon asetuksen N:o 1408/71 14 c artiklan b kohdan säännöksissä yhdessä asetuksen liitteessä VII olevan 3 kohdan kanssa luettuna silloin, kun henkilö toimii samanaikaisesti sekä työntekijänä että itsenäisenä ammatinharjoittajana, koska näiden säännösten mukaan henkilö, joka on itsenäinen maataloudenharjoittaja Saksassa ja palkattu työntekijä missä tahansa muussa jäsenvaltiossa, kuuluu samanaikaisesti molempien jäsenvaltioiden lainsäädännön soveltamisalaan. Näin ei ole, kun henkilö toimii pääasian kantajan tavoin itsenäisenä ammatinharjoittajana kahdessa jäsenvaltiossa.
14 LAK lisää, että on muun muassa EY:n perustamissopimuksen 3 b artiklan (josta on tullut EY 5 artikla) mukaisten toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden vastaista soveltaa periaatteessa asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan kuuluviin henkilöihin ainoastaan yhden jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädäntöä. Ainoastaan jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia päättämään omasta sosiaaliturvapolitiikastaan ja yhteisön lainsäätäjän tehtävänä on ainoastaan koordinoida jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmiä eikä lainkaan yhdenmukaistaa niitä.
15 Lisäksi LAK:n mukaan kuuluminen ainoastaan yhden jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään ei ole tarpeen sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden kannalta. Liialliset päällekkäiset vakuutukset voitaisiin estää lievemmin toimenpitein, esimerkiksi rajaamalla yhden sovellettavan lainsäädännön periaate koskemaan ainoastaan sairausvakuutusta.
16 Sozialgericht Augsburg on yhtä mieltä LAK:n esittämistä päätelmistä ja epäilee asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 14 a artiklan 2 kohdan sekä 13 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 14 a artiklan 3 kohdan ja 14 c artiklan pätevyyttä tai tulkintaa, mistä syystä se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
"1. Onko sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on versiossa, joka on otettu 2.12.1996 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 118/97 (EYVL L 28, 30.1.1997), sellaisena kuin jälkimmäinen asetus on viimeksi muutettuna 8.2.1999 annetulla asetuksella (EY) N:o 307/1999, 13 artiklan 1 kohta yhdessä 14 a artiklan 2 kohdan kanssa tulkittuna pätemätön, koska EY:n perustamissopimuksen 52 artiklassa tarkoitetun sijoittautumisvapauden kannalta ei ole saman sopimuksen 3 b artiklan toinen ja kolmas kohta huomioon ottaen EY:n perustamissopimuksen 51 ja 235 artiklassa tarkoitetulla tavalla tarpeen säätää, että Itävallassa itsenäisenä hotellinpitäjänä toimivaan henkilöön, joka on vakuutettu yrittäjien vakuutusjärjestelmässä sairauden, vanhuuden ja tapaturman varalta ja jonka pitäisi Saksassa toimivana maatalousyrittäjänä periaatteessa kuulua myös Saksan maanviljelijöiden vanhuusvakuutuksen piiriin, sovelletaan Itävallassa sijaitsevan asuinpaikan vuoksi yksinomaan Itävallan säännöksiä sekä sairauden että vanhuuden ja työkyvyttömyyden osalta?
2. Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
Onko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että henkilö, joka toimii eri aloilla itsenäisenä ammatinharjoittajana usean jäsenvaltion alueella, kuuluu kaikkien näiden valtioiden (nyt käsiteltävässä asiassa Itävallan ja Saksan) lainsäädännön piiriin, vaikka hän asuu ainoastaan yhden jäsenvaltion (tässä Itävallan) alueella?
3. Sovelletaanko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 14 a artiklan 2 kohtaa ainoastaan henkilöihin, jotka toimivat tavallisesti itsenäisinä ammatinharjoittajina vain yhdellä tietyllä alalla kahden tai useamman jäsenvaltion alueella? Vai sovelletaanko kyseistä säännöstä myös henkilöihin, jotka harjoittavat itsenäisesti kahden tai useamman jäsenvaltion alueella tavallisesti kahta tai useampaa ammattia, jotka eivät ole sidoksissa toisiinsa?
4. Mikä on asetuksen (ETY) N:o 1408/71 14 a artiklan 3 kohdan ja 14 a artiklan 2 kohdan keskinäinen suhde? Onko 14 a artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että maatalousalan yritystoimintaan liittyvä vakuutusvelvollisuus määräytyy aina sen valtion säännösten mukaan, jossa yritys sijaitsee, vaikka vakuutusvelvollinen harjoittaa itsenäisesti yhtä tai useampaa ammattia myös jossain toisessa jäsenvaltiossa?
5. Sisältyykö asetuksen (ETY) N:o 1408/71 14 c artiklaan yhdessä 14 c artiklan b alakohdan täytäntöönpanoa koskevan liitteen VII 3 kohdan kanssa tulkittuna aukko siltä osin kuin on kyse maanviljelijöiden tapaturma- ja vanhuusvakuutuksesta tilanteessa, jossa Saksassa toimiva maatalousyrittäjä ei ole toisessa jäsenvaltiossa työntekijänä vaan itsenäisenä ammatinharjoittajana (nyt käsiteltävässä asiassa hotellinpitäjänä Itävallassa)?
Jos kysymykseen vastataan myöntävästi:
Voidaanko asetuksen (ETY) N:o 1408/71 14 c artiklan b alakohtaa soveltaa yhdessä 14 c artiklan b alakohdan täytäntöönpanoa koskevan liitteen VII kanssa analogisesti nyt käsiteltävään asiaan, jossa on kyse kahden eri ammatin harjoittamisesta (hotellitoiminnasta Itävallassa ja maanviljelyksestä Saksassa)?"
17 Ensimmäisen kysymyksensä yhteydessä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta lähinnä sitä, onko asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohta yhdessä 14 a artiklan 2 kohdan kanssa tulkittuna yhdenmukainen perustamissopimuksen 3 b artiklan toisen ja kolmannen kohdan kanssa, siltä osin kuin kyseisten säännösten mukaan samanaikaisesti Saksassa maatalousyrittäjänä ja Itävallassa itsenäisenä hotellinpitäjänä toimivaan ja asuvaan henkilöön sovelletaan ainoastaan Itävallan sosiaaliturvalainsäädäntöä.
18 Tältä osin on todettava, että vastaus kysymykseen on kiistattoman selvä, mistä syystä on aiheellista ratkaista asia EY:n tuomioistuimen perussäännön 104 artiklan mukaisesti perustellulla määräyksellä.
19 Asetuksen N:o 13 artiklan 1 kohdasta käy selvästi ilmi, että jollei 14 c artiklasta muuta johdu, asetuksen soveltamisalaan kuuluvaa työntekijää koskee ainoastaan yhden jäsenvaltion lainsäädäntö. Myös 14 a artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee selkeästi, että "tavallisesti kahden tai useamman jäsenvaltion alueella toimiva itsenäinen ammatinharjoittaja on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän asuu, jos hän harjoittaa osaa toiminnastaan tämän jäsenvaltion alueella".
20 Tämä tarkoittaa, että Johann Vogler kuuluu asetuksen N:o 1408/71 mukaan yksinomaan Itävallan lainsäädännön mukaiseen sosiaaliturvajärjestelmään.
21 Kuten Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä neuvosto ja komissio ovat todenneet, asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohta ja 14 a artiklan 2 kohta, joita sovelletaan kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa toimiviin ammatinharjoittajiin, eivät ole toissijaisuus- eivätkä suhteellisuusperiaatteen vastaisia.
22 On aiheellista huomauttaa, että kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien eroavaisuudet ovat esteitä EY:n perustamissopimuksen 8 a, 48, 52 ja 59 artiklan (joista on muutettuina tullut EY 18, EY 39, EY 43 ja EY 49 artikla) mukaiselle henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle. EY:n perustamissopimuksen 51 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 42 artikla) määrätään, että neuvostolla on velvollisuus toteuttaa sosiaaliturvan alalla toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden tehokkaan toteutumisen kannalta.
23 Neuvosto piti tarpeellisena asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalan ulottamista koskemaan itsenäisiä ammatinharjoittajia ja heidän perheenjäseniään kyseisen työntekijäryhmän vapaan liikkuvuuden esteiden poistamiseksi, ja tämän tavoitteen toteuttaminen muun muassa lainvalintasäännöksiä hyväksymällä edellytti välttämättä merkittävää yhteisön tason toimintaa, minkä seurauksena annettiin 12.5.1981 asetus N:o 1390/81 (EYVL L 143, s. 1). Toissijaisuusperiaatetta ei ole todettu millään tavoin loukatun kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevien sellaisten toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä, joiden tarkoituksena on ollut taata yhteisön sisällä henkilöiden vapaa liikkuvuus ja sijoittautumisvapaus.
24 Kysymykseen, ovatko asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhden sovellettavan lainsäädännön periaate sekä saman asetuksen 14 a artiklan 2 kohdan säännös, jonka mukaan kahden tai useamman jäsenvaltion alueella toimiva itsenäinen ammatinharjoittaja on sen jäsenvaltion lainsäädännön alainen, jonka alueella hän asuu, suhteellisuusperiaatteen mukaisia, riittää vastaukseksi, että neuvostolla on laaja harkintavalta valitessaan toimenpiteitä, jotka soveltuvat parhaiten perustamissopimuksen 51 artiklan mukaisen tuloksen saavuttamiseen (asia C-443/93, Vougioukas, tuomio 22.11.1995, Kok. 1995, s. I-4033, 35 kohta). Kun tuomioistuin valvoo tällaisen toimivallan käyttöä, valvonnan on siten rajoituttava ainoastaan sen tutkimiseen, ettei toimivaltaa käytettäessä ole tehty ilmeistä virhettä tai syyllistytty harkintavallan väärinkäyttöön taikka ettei asianomainen toimielin ole selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajoja (ks. vastaavasti asia C-84/94, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto, tuomio 12.11.1996, Kok. 1996, s. I-5755, 58 kohta).
25 LAK ei huomioissaan mitenkään osoita, että asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohtaan ja 14 a artiklan 2 kohtaan sisältyisi harkintavallan väärinkäyttöä tai että neuvosto olisi ylittänyt harkintavaltansa näitä säännöksiä hyväksyessään.
26 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut, yhden sovellettavan lainsäädännön periaatteen tarkoituksena on välttää hankaluudet, joita voisi aiheutua useiden kansallisten lainsäädäntöjen päällekkäisestä soveltamisesta (ks. mm. asia C-2/89, Kits van Heijningen, tuomio 3.5.1990, Kok. 1990, s. I-1755, 12 kohta).
27 On myöskin täysin järkevää soveltaa työntekijään tämän asuinvaltion lainsäädäntöä silloin, kun tämä toimii itsenäisenä ammatinharjoittajana kahden tai useamman jäsenvaltion alueella.
28 Ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle on siten vastattava, että ensimmäisen kysymyksen tarkastelussa ei ole tullut esiin mitään sellaista seikkaa, jolla olisi merkitystä asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 1 kohdan ja 14 a artiklan 2 kohdan pätevyyden kannalta ja että näiden säännösten perusteella henkilöön, joka asuu Itävallassa ja toimii samanaikaisesti itsenäisenä ammatinharjoittajana Saksassa sijaitsevassa maatalousyrityksessä ja vastaavasti itsenäisenä ammatinharjoittajana hotellinpitäjänä Itävallassa, sovelletaan yksinomaan jälkimmäisen valtion sosiaaliturvalainsäädäntöä.
29 Edellä esitetyn perusteella ei ole syytä vastata muihin ennakkoratkaisukysymyksiin.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
30 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille sekä neuvostolle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on määrännyt seuraavaa:
Ensimmäisen kysymyksen tarkastelun yhteydessä ei ole tullut esille mitään seikkaa, jolla olisi merkitystä sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajantasaistettuna 2 päivänä joulukuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin jälkimmäinen asetus on muutettuna 8 päivänä helmikuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 307/1999, 13 artiklan 1 kohdan ja 14 a artiklan 2 kohdan pätevyyden kannalta. Näiden säännösten perusteella henkilöön, joka asuu Itävallassa ja toimii samanaikaisesti itsenäisenä ammatinharjoittajana Saksassa sijaitsevassa maatalousyrityksessä ja vastaavasti itsenäisenä ammatinharjoittajana hotellinpitäjänä Itävallassa, sovelletaan yksinomaan jälkimmäisen valtion sosiaaliturvalainsäädäntöä.