61997CJ0417_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-417/97,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja Christina Tufvesson, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
kantajana,
vastaan
Luxemburgin suurherttuakunta, asiamiehenään ulkoasiainministeriön kansainvälisiä taloudellisia suhteita ja yhteistyötä hoitavan yksikön päällikkö Nicolas Schmit, prosessiosoite Luxemburgissa ulkoasiainministeriö, 5 rue Notre-Dame,
vastaajana,
"jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 päivänä toukokuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/22/ETY (EYVL L 141, s. 27) 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka koskisivat myös mahdollisia rangaistuksia,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. J. G. Kapteyn sekä tuomarit J. L. Murray (esittelevä tuomari) ja H. Ragnemalm,
julkisasiamies: A. Saggio,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan julkisasiamiehen 28.1.1999 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 9.12.1997 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 päivänä toukokuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/22/ETY (EYVL L 141, s. 27; jäljempänä direktiivi) 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka koskisivat myös mahdollisia rangaistuksia.
2 Direktiivin 31 artiklan mukaan jäsenvaltioiden oli annettava viimeistään 1.7.1995 direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ja saatettava ne voimaan viimeistään 31.12.1995. Jäsenvaltioiden oli ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
3 Koska komissio ei ollut saanut ilmoitusta direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteistä eikä sillä ollut tiedossaan mitään muutakaan seikkaa, jonka perusteella se olisi voinut päätellä Luxemburgin suurherttuakunnan tosiasiassa täyttäneen velvoitteensa, se kehotti 27.10.1995 päivätyllä virallisella huomautuksella Luxemburgin hallitusta esittämään huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa.
4 Luxemburgin viranomaiset vastasivat 8.1.1996 päivätyllä kirjeellä, että edustajainhuone (chambre des députés) oli jo aloittanut direktiivin täytäntöönpanoa koskevan lakiehdotuksen käsittelyn ja että toinen lakiehdotus saataisiin pian valmiiksi. Luxemburgin hallitus ilmoitti 19.8.1996 komissiolle, että kyseinen lakiehdotus oli annettu edustajainhuoneelle. Kyseinen hallitus ilmoitti 8.2.1996 komissiolle, että direktiivin 21 artikla oli pantu täytäntöön 27.12.1995 annetulla ministeriön asetuksella.
5 Koska komissio ei saanut ilmoitusta mistään muusta toimenpiteestä, jolla direktiivi olisi pantu täytäntöön Luxemburgin oikeudessa, se lähetti 5.3.1997 Luxemburgin hallitukselle perustellun lausunnon, jossa se kehotti tätä toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa perustellun lausunnon tiedoksiantamisesta.
6 Luxemburgin viranomaiset ilmoittivat 22.4.1997 päivätyllä kirjeellä komissiolle, että siltä osin kuin kyse on kahden eri valvontaviranomaisen eli Commissariat aux boursesin ja Institut monétaire luxembourgeois'n toimivaltaan kuuluvista asioista, on valmisteltu kaksi täydentävää lakiehdotusta direktiivin täysimääräisen täytäntöönpanon varmistamiseksi, ja että joukko direktiivissä säädettyjä edellytyksiä oli 5.4.1993 annetussa rahoitussektoria koskevassa laissa, joten osa direktiivistä oli jo pantu täytäntöön Luxemburgin sisäisessä oikeudessa.
7 Ottaen huomioon nämä Luxemburgin viranomaisten toimittamat tiedot komissio, joka ei ollut saanut mitään muuta tietoa siitä, että täytäntöönpanomenettely olisi saatettu päätökseen, päätti nostaa tämän kanteen.
8 Komissio väittää, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole toteuttanut direktiivin noudattamisen edellyttämiä toimenpiteitä viimeistään 1.7.1995; se ei ole myöskään saattanut niitä voimaan viimeistään 31.12.1995 eikä ilmoittanut niistä viipymättä komissiolle. Komissio, joka tosin myöntää, että Luxemburgin viranomaiset ovat ilmoittaneet sille tiettyjä sisäisen oikeuden säännöksiä, joilla direktiivi on pantu osittain täytäntöön, katsoo, että tästä ilmoituksesta ilmenee Luxemburgin suurherttuakunnan myöntävän ainakin implisiittisesti, ettei se ole toteuttanut kaikkia direktiivin täysimääräisen täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä eikä varsinkaan niiden säännösten täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, joita ei ole mainittu Luxemburgin hallituksen komissiolle lähettämissä kirjeissä.
9 Luxemburgin suurherttuakunta myöntää, ettei se ole täysin noudattanut velvoitettaan panna direktiivi täytäntöön kansallisessa oikeudessa. Se väittää, että rahoitusvälinemarkkinoiden valvontaa koskeva lakiehdotus on annettu edustajainhuoneelle, jonka pitäisi hyvin pian hyväksyä se.
10 Ilman tarvetta tarkastella kyseistä ehdotusta riittää, kun todetaan kaikesta edellä esitetystä seuraavan, että direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä ei ole toteutettu eikä niistä ole ilmoitettu komissiolle säädetyssä määräajassa.
11 Näin ollen on todettava, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut direktiivin 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka koskisivat myös mahdollisia rangaistuksia.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
12 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Luxemburgin suurherttuakunta on hävinnyt asian ja koska komissio on vaatinut, että se velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(neljäs jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 päivänä toukokuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/22/ETY 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka koskisivat myös mahdollisia rangaistuksia.$
2) Luxemburgin suurherttuakunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.