62022TJ0371_RES
Asia T-371/22
Marco Montanari
vastaan
EUCAP Sahel Niger
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (yhdeksäs jaosto) 17.7.2024
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – EUCAP Sahel Nigerin operaatio – Jäsenvaltioiden lähettämä henkilöstö – Työpaikkakiusaaminen – Vahingonkorvausvaatimuksen hylkääminen – Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarpeen puuttuminen – Tutkimatta jättäminen – Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Oikeus ihmisarvoon – Perusoikeuskirjan 1 ja 31 artikla – Sovittelumenettely – Sovittelijan raporttia ei annettu tiedoksi – Sovittelijan suositukset jätettiin panematta täytäntöön – Oikeus hyvään hallintoon – Perusoikeuskirjan 41 artikla – Huolenpitovelvollisuus – Henkinen kärsimys – Aineellinen vahinko – Syy-yhteys
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Euroopan unionin siviilioperaation toteuttamat henkilöstöhallintotoimet – Jäsenvaltioiden lähettämää henkilöstöä koskevat toimet – Toimet, joiden tarkoituksena on vastata operaation tarpeisiin operaatioalueella – Soveltamisalaan kuuluminen
(SEU 19 artiklan 1 kohta; SEUT 263 artikla, SEUT 268 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; neuvoston päätös 2012/392/YUTP, 7 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 44–49 kohta)
Vahingonkorvauskanteen itsenäisyys kumoamiskanteeseen nähden – Rajat – Kanne, jolla pyritään samaan lopputulokseen kuin kumoamiskanteella – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 263 artikla, SEUT 268 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 61–63 kohta)
Vahingonkorvauskanne – Kohde – Vaatimus saada korvausta vahingosta, jota ei voida lukea vastaajana olevan toimielimen tai elimen syyksi – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 268 artikla)
(ks. 70 kohta)
Vahingonkorvauskanteen itsenäisyys kumoamiskanteeseen nähden – Rajat – Kanne, jossa vaaditaan korvaamaan vahingot, jotka johtuvat lainvoimaisesta päätöksestä, joka koskee kieltäytymistä työpaikkakiusaamista koskevan hallinnollisen tutkimuksen aloittamisesta – Vahingonkorvauskanteella ei pyritä kyseisen lainvoimaisen päätöksen peruuttamiseen, kumoamiseen tai muuttamiseen – Vahingonkorvauskannetta ei esitetty myöhässä
(SEUT 263 artikla, SEUT 268 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 91–98 kohta)
Vahingonkorvauskanne – Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Vanhentumisaika – Vanhentuminen ei ole ehdoton prosessinedellytys
(SEUT 268 artikla; Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 46 artikla ja 53 artiklan ensimmäinen kohta)
(ks. 105 kohta)
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Lainvastaisuus – Yksityisille oikeuksia antavan oikeussäännön riittävän ilmeinen rikkominen – Edellytys, joka ei ole välttämätön Euroopan unionin siviilioperaatioiden henkilöstöasioissa – Ulottuvuus – Sovellettavuus kansalliseen henkilöstöön, jonka jäsenvaltiot ovat lähettäneen johonkin operaatioon
(SEUT 268 artikla, SEUT 270 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta; henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
(ks. 113–118 ja 225 kohta)
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Euroopan unionin siviilioperaatiot – Henkilöstö – Unionin tuomioistuimissa nostettu kanne – Jäsenvaltioiden lähettämän henkilöstön jäsenen kanne – Henkilöstösääntöjen eräiden säännösten sovellettavuus – Tutkittavaksi ottaminen – Edellytys – Asianomaisen henkilöstön jäsenen hoitaessa tehtäviään operaatioalueella hänen tilanteensa on rinnastettavissa toimielinten lähettämään henkilöstöön, johon sovelletaan henkilöstösääntöjä
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artikla; henkilöstösääntöjen 12 a artikla; neuvoston päätös 2012/392/YUTP)
(ks. 123–129 ja 224 kohta)
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Euroopan unionin siviilioperaatiot – Henkilöstö – Kieltäytyminen aloittamasta hallinnollista tutkimusta henkilöstön jäsenen tehtyä kanteluja työpaikkakiusaamisesta – Tuomioistuinvalvonnan laajuus – Velvollisuus ottaa huomioon kaikki merkitykselliset tosiseikat
(neuvoston päätös 2012/392/YUTP)
(ks. 136 kohta)
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Euroopan unionin siviilioperaatiot – Henkilöstö – Hallinnolle kuuluvan avustamisvelvollisuuden laajuus – Hallinnon velvollisuus tutkia työpaikkakiusaamisasiaa koskevat avustamispyynnöt ja ilmoittaa pyynnön esittäjälle hänen pyyntönsä jatkotoimenpiteistä – Laajuus – Alustavan näytön esittäminen – Hallinnollisten tutkimusten aloittamista koskevan kantajan pyynnön hylkääminen – Avustamisvelvollisuuden laiminlyönti
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1 ja 31 artiklan 1 kohta; henkilöstösääntöjen 12 a artikla ja 24 artikla; neuvoston päätös 2012/392/YUTP, 6 artiklan 2 ja 3 kohta)
(ks. 137–141, 152, 159, 160, 178–179, 194–200, 214–217, 219, 223, 231 ja 267–269 kohta)
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Euroopan unionin siviilioperaatiot – Henkilöstö – Väitettyä työpaikkakiusaamista koskeva avustamispyyntö – Hyvän hallinnon periaatteen ulottuvuus – Päätös, jossa kieltäydytään aloittamasta hallinnollista tutkimusta sovittelijan annettua selvityksensä – Kantelijalle ei annettu tiedoksi sovittelijan toteamuksia ja suositusta – Kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaaminen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohta)
(ks. 251–261 kohta)
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Syy-yhteys – Henkinen kärsimys, joka aiheutuu siitä, että Euroopan unionin siviilioperaatio kieltäytyy aloittamasta hallinnollista tutkimusta henkilöstön jäsenen tehtyä kanteluja työpaikkakiusaamisesta – Päätös merkitsee avustamisvelvollisuuden laiminlyöntiä ja hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkausta – Syy-yhteyden olemassaolo – Rajat – Vahinko on osittain aiheutunut henkilöstön jäsenen huolimattomasta toiminnasta – Operaation ja kyseisen henkilöstön jäsenen ristiriitatilanne voidaan lukea osittain tämän omaksi syyksi
(SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 286–290 ja 310–320 kohta)
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Vahinko – Vahinkoa kärsineellä henkilöllä on velvollisuus toimia kohtuullisen huolellisesti rajoittaakseen vahingon mahdollisimman vähäiseksi
(SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 301 ja 302 kohta)
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu – Edellytykset – Syy-yhteys – Taloudellinen vahinko, joka on aiheutunut Euroopan unionin siviilioperaation henkilöstön jäsenelle hänen eroamisensa seurauksena – Operaation päätös, jossa kieltäydytään aloittamasta hallinnollista tutkimusta työpaikkakiusaamista koskevien kanteluiden johdosta – Operaation toimet eivät ole ratkaisevana syynä kyseiseen vahinkoon – Käsiteltävässä asiassa ei ole syy-yhteyttä
(SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 303–308 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin, joka ottaa osittain käsiteltäväkseen sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan kanteen, jonka esittäjänä on Marco Montanari, Euroopan unionin yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan Nigerin-operaation (jäljempänä operaatio) palvelukseen lähetetty entinen kansallinen henkilöstön jäsen, ottaa ensimmäisen kerran kantaa siihen, onko kyseisen operaation syyksi luettava toimenpiteet, joiden tekijänä oli sen alaisen siviilioperaation komentaja, joka kuuluu hierarkkisesti Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) yhteyteen.
Italian hallitus lähetti huhtikuussa 2015 kantajan työskentelemään operaatiossa poliittisena neuvonantajana.
Maaliskuussa 2017 kantaja teki ensimmäisen, työpaikkakiusaamista koskevan kantelun operaation lehdistö- ja tiedotuspäälliköstä ja sen jälkeen toisen kantelun viimeksi mainitusta ja samoin operaation johtajasta näiden sopimattomasta menettelystä operaation toimivaltaa kohtaan ja huolenpitovelvollisuuden kyseenalaistavasta törkeästä huolimattomuudesta.
Kantaja pyysi heinäkuussa 2017 siviilioperaation komentajaa aloittamaan työpaikkakiusaamista koskevan tutkinnan operaation johtajasta ja apulaisjohtajasta. Operaation johtaja osoitti kantajalle samana päivänä varoituksen, jonka mukaan tämä oli käyttäytynyt epäkunnioittavasti häntä kohtaan eräässä kokouksessa. Siviilioperaation komentajan aloitteesta annettiin sovittelijan tehtäväksi tarkastella tilannetta paikalla, ja hän esitti selvityksensä.
Marraskuussa 2017 operaation johtaja hylkäsi kantajan vaatimuksen, joka koski perusteettoman poissaolon katsomista luvalliseksi, ja osoitti hänelle toisen varoituksen. Tällöin kantaja pyysi uudestaan siviilioperaation komentajaa aloittamaan tutkinnan operaation johtajan ja apulaisjohtajan harjoittamasta työpaikkakiusaamisesta.
Päätöksellä, joka tehtiin 10.4.2018, siviilioperaation komentaja hylkäsi lopullisesti kantajan esittämän vaatimuksen hallinnollisen tutkimuksen aloittamisesta.
Tässä tilanteessa kantaja esitti unionin yleiselle tuomioistuimelle yhtäältä kumoamiskanteen, joka koskee operaation päätöstä, jossa hylätään hänen vahingonkorvausvaatimuksensa henkisestä kärsimyksestä sekä fyysisistä ja aineettomista vahingoista, jotka väitetysti aiheutuivat työpaikkakiusaamisesta sekä hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaamisesta ja huolenpitovelvollisuuden laiminlyönnistä, ja toisaalta vahingonkorvauskanteen.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa toimivaltansa osalta, että operaatio perustettiin päätöksellä 2012/392 (
1
) tukemaan Nigerin turvallisuusalan toimijoiden terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan liittyvien valmiuksien rakentamista. Sen henkilökunta koostuu pääosin jäsenvaltioiden, unionin toimielinten ja Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) lähettämästä henkilöstöstä. (
2
) Päätöksen 2012/392 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltio, unionin toimielin tai EUH vastaa henkilöstön lähettämiseen liittyvien vaatimusten ratkaisemisesta sekä sellaisten menettelyjen vireillepanosta, joihin mahdollisesti ryhdytään tätä henkilöä vastaan.
Ensinnäkin on niin, että kuten oikeuskäytännöstä, joka koskee muiden yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan kuuluvien operaatioiden toiminnasta annettuja määräyksiä ja säännöksiä, jotka on laadittu vastaavin sanamuodoin kuin päätöksessä 2012/392 olevat, ilmenee, sekä jäsenvaltioiden että unionin toimielinten lähettämiin henkilöstön jäseniin sovelletaan samoja sääntöjä siltä osin kuin kyse on heidän tehtäviensä hoitamisesta operaatioalueella, joten unionin tuomioistuimilla on toimivalta valvoa henkilöstöhallintoon liittyviä toimia, jotka koskevat jäsenvaltioiden lähettämiä henkilöstön jäseniä ja joiden tarkoituksena on vastata operaatioiden tarpeisiin operaatioalueella.
Toiseksi on huomattava, että kantaja nostaa esiin kysymyksen operaatioalueella toteutettaviin operaatioihin liittyvien henkilöstöhallintotoimien lainmukaisuudesta eikä päätöksen 2012/392 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun henkilöstön lähettämiseen liittyviä kysymyksiä. Operaation esittämä väite toimivallan puuttumisesta näin ollen hylätään.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee eri oikeudenkäyntiväitteitä.
Se muistuttaa erityisesti siitä, että luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostama kumoamiskanne voidaan ottaa tutkittavaksi vain, jos viimeksi mainitulla on intressi saada riidanalainen toimi kumotuksi. Tällainen intressi edellyttää, että kyseisen toimenpiteen kumoamisella voi itsessään olla oikeusvaikutuksia ja että kanne voi mahdollisesti tuloksellaan tuottaa kantajalle jotakin hyötyä. Lisäksi on muistettava, että kantajan on itsensä näytettävä toteen oikeussuojan tarpeensa.
Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 340 artiklan toiseen kohtaan perustuva vahingonkorvauskanne on luotu itsenäiseksi oikeussuojakeinoksi. Vaatimuksilla, jotka koskevat joko sen päätöksen kumoamista, jolla unionin toimielin, elin tai laitos on kieltäytynyt tunnustamasta oikeutta korvaukseen, johon kantaja vetoaa SEUT 268 ja SEUT 340 artiklan nojalla, tai sitä, että unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että asianomaisella toimielimellä, elimellä tai laitoksella on velvollisuus tunnustaa tällaisen oikeuden olemassaolo, pyritään saamaan todettua, että asianomainen toimielin, elin tai laitos on korvausvelvollinen, ja tällaiset vaatimukset on hylättävä, koska kantajalla ei lähtökohtaisesti ole intressiä esittää sellaisia korvausvaatimuksensa lisäksi.
Tässä tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin jättää tutkimatta kantajan esittämät kumoamisvaatimukset, sillä se katsoo, ettei kantaja ei ole osoittanut, että hänellä on intressi vaatia korvausvaatimustensa lisäksi operaation sen päätöksen kumoamista, jolla hylättiin hänen kolmas vahingonkorvausvaatimuksensa.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkääkin operaation esittämät oikeudenkäyntiväitteet yhden toisensa perään.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoo ensinnäkin, että teot (ennen kaikkea kantajan sulkeminen pois tietyistä kokouksista ja hänelle osoitettu varoitus), joista kantaja kritisoi operaatiota, ja laiminlyönnit, jotka hän katsoo operaation syyksi (ennen kaikkea se, ettei hänen kantelujaan ja ilmoituksiaan käsitelty kohtuullisessa ajassa), liittyvät siihen, että operaation johtaja ja siviilioperaation komentaja käyttivät heille päätöksellä 2012/392 annettuja toimivaltuuksia, ja näin ollen siihen, että operaatio pani täytäntöön toimeksiantonsa, josta sen on katsottava olevan vastuussa kyseisen päätöksen 13 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
Unionin yleinen tuomioistuin korostaa toiseksi sitä, että korvauskanne on jätettävä tutkimatta silloin, kun sen todellisena tarkoituksena on yksittäistapausta koskevan, lainvoiman saaneen päätöksen peruuttaminen, kumoaminen tai muuttaminen ja kun kanteen hyväksymisestä seuraisi kyseisen päätöksen oikeudellisten vaikutusten mitätöityminen kokonaisuudessaan tai osittain. Samoin on jätettävä tutkimatta vahingonkorvauskanne, joka on muotoiltu kieltokanteena ja jolla ei pyritä lainvastaisesta toimesta tai laiminlyönnistä aiheutuneen vahingon korvaamiseen vaan kyseisen riidanalaisen toimen muuttamiseen.
Kantajan esittämistä kirjelmistä ei tässä tapauksessa ilmene, että hän vaatisi vahingon korvaamista luontoissuorituksena siten, että operaation olisi aloitettava alustava tai kurinpidollinen tutkinta operaation johtajasta ja apulaisjohtajasta, mikä tarkoittaisi vaatimusta 10.4.2018 tehdyn päätöksen kumoamisesta. Kyseisen, yksittäistapausta koskevan päätöksen lainvoima ei näin ollen voi olla esteenä kanteen tutkittavaksi ottamiselle.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa viimeiseksi, että operaation esittämässä oikeudenkäyntiväitteessä, jossa vedotaan viiden tai neljän vuoden vanhentumisaikaan, ei ole esitetty riittäviä selvennyksiä sen perusteltavuuden arvioimista varten.
Asiakysymyksen osalta unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa alustavasti, että sopimussuhteen ulkopuolinen unionin vastuu voi syntyä ainoastaan silloin, kun henkilö, joka katsoo kärsineensä vahinkoa, osoittaa, että on rikottu riittävän ilmeisesti oikeussääntöä, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia yksityisille. Toimiessaan työnantajana unionilla on kuitenkin laajempi vastuu, ja pelkkä toteamus syyllistymisestä lainvastaisuuteen riittää, jotta ensimmäisen niistä kolmesta edellytyksestä, jotka tarvitaan unionin vastuun syntymiseksi sen virkamiehille ja toimihenkilöille unionin virkamiesoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta, voidaan katsoa täyttyvän, eikä ole tarpeen osoittaa oikeuksia yksityisille antavan oikeussäännön ”riittävän ilmeistä” rikkomista. Vaikka jäsenvaltioiden operaation palvelukseen lähettämiin henkilöihin ei sovelletakaan unionin henkilöstösääntöjä, heitä koskevat silti samat säännöt kuin unionin toimielinten lähettämiä henkilöitä, joiden asemaa säännellään henkilöstösäännöissä siltä osin kuin on kyse heidän tehtäviensä hoitamisesta operaatioalueella. Näin ollen pelkkä lainvastaisuuden toteaminen riittää, jotta ensimmäinen niistä kolmesta edellytyksestä, jotka ovat välttämättömiä unionin vastuun syntymiseksi vahingoista, joita on aiheutunut operaation palvelukseen lähetetylle kansallisen henkilöstön jäsenelle hänen hoitaessaan tehtäviään operaatioalueella, voidaan katsoa täyttyneeksi.
Unionin yleinen tuomioistuin, joka käsitteli peräkkäin loukkaamisia, joihin kantaja vetoaa, katsoo tässä yhteydessä ensinnäkin, että jättäessään tekemättä hallinnollisen tutkimuksen kantajan työpaikkakiusaamista koskevien väitteiden johdosta operaatio rikkoi Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 1 artiklaa ja 31 artiklan 1 kohtaa sekä henkilöstösääntöjen 12 a artiklaa.
Tarkasteltaessa ensinnäkin henkilöstösääntöjen säännösten ja erityisesti sen 12 a artiklan 3 kohdan, jossa työpaikkakiusaaminen määritellään, sovellettavuutta unionin yleinen tuomioistuin teki tämän päätelmänsä sen perusteella, että se on yhdenvertaisen kohtelun periaatteen nojalla velvollinen soveltamaan kantajan tilanteeseen analogisesti niitä henkilöstösääntöjen säännöksiä, jotka koskevat työpaikkakiusaamista ja virkamiesten sekä väliaikaisten ja sopimussuhteisten toimihenkilöiden toiminnallista suojelua, sekä kyseisiin säännöksiin perustuvaa oikeuskäytäntöä. Jäsenvaltioiden operaatioon lähettämän ja toimielinten sinne lähettämän henkilöstön tilanteiden erilaisuudella ei nimittäin voida objektiivisesti perustella sitä, että ensin mainitut eivät saa työpaikkakiusaamiselta samantasoista suojaa eikä heihin sovelleta sitä koskevia samoja sääntöjä silloin, kun he hoitavat tehtäviään operaatioalueella ja ovat siten viimeksi mainittujen tilanteeseen rinnastettavassa tilanteessa.
Sen jälkeen unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että kun esitetään avustamispyyntö ja sen yhteydessä alustavaa näyttöä väitetyistä teoista, asianomaisen viranomaisen on reagoitava vaadituilla nopeudella ja huolellisuudella. (
3
) Sen on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet ja erityisesti tehtävä hallinnollinen tutkimus todetakseen kantelun taustalla olevat tosiseikat yhteistyössä kantelun esittäjän kanssa, ja tutkimuksen tulosten perusteella toteutettava tarvittavat toimenpiteet, kuten aloitettava kurinpitomenettely väitteiden kohteena olevaa henkilöä vastaan, jos hallinto katsoo hallinnollisen tutkimuksensa perusteella, että työpaikkakiusaamista on tapahtunut.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo ensinnäkin, että operaation johtajan toukokuussa 2017 tekemää päätöstä kantajan sulkemisesta pois esikuntakokouksista ei tässä tapauksessa voida erikseen tarkasteltuna pitää osoituksena kantajaan kohdistetusta työpaikkakiusaamisesta. Päätöksen 2012/392 6 artiklan 2 ja 3 kohdassa nimittäin säädetään, että operaation johtaja vastaa osallistuvien valtioiden henkilöstön, ryhmien ja yksiköiden johtamisesta ja valvonnasta ja antaa operaation koko henkilöstölle ohjeita ja vastaa sen päivittäisestä koordinoinnista ja hallinnoinnista. Lisäksi hallinnolla on laaja harkintavalta yksikön organisoinnin osalta.
Toiseksi unionin tuomioistuin toteaa, että koska operaatio ei ole perustellut sitä, että ensimmäinen varoitus esitettiin kantajalle myöhässä, kun otetaan huomioon sekä käytännesääntöjen 11 artiklassa (
4
) asetettu määräaika että se, kuinka pitkä aika varoitukseen johtaneista teoista oli kulunut, ja koska ei ole tietoa täsmällisestä ajankohdasta, jona operaation johtaja sai tiedon kantajan heinäkuussa 2017 tekemästä ilmoituksesta, kyseisen varoituksen antamista tiedoksi alle tunnin kuluttua kyseisestä ilmoituksesta voidaan pitää kohtuuttomana tai moitittavana. Se voidaan nimittäin tulkita pyrkimykseksi rangaista kantajaa kyseisestä ilmoituksesta, mikä on vastoin käytännesääntöjen 7 artiklassa (
5
) asetettuja vaatimuksia, ja se on näin ollen erikseen tarkasteltuna osoitus työpaikkakiusaamisesta.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että siinä poikkeuksellisessa tilanteessa, jossa operaation henkilöstöosasto (jäljempänä henkilöstöosasto) teki päätöksensä kantajan arviointimenettelyn käynnistämisestä uudelleen 27.7.2017, heti sovittelijan lähtöä seuraavana päivänä, odottamatta hänen päätelmiään ja yli yhdeksän kuukautta ennen kantajan tilapäisen siirron päättymistä, kyseinen päätös on kohtuuton tai moitittava.
Operaatio ei nimittäin perustellut syitä sille, miksi henkilöstöosasto käynnisti tämän hallinnollisen menettelyn kyseisenä ajankohtana, vaikka henkilöstöresursseja koskevassa OPLANin liitteessä IX olevasta 7 artiklasta (
6
) ilmenee, että arviointimenettely, joka koskee niitä henkilöstöön kuuluvia, jotka halusivat uusia tilapäisen siirtonsa operaation palveluksessa, oli määrä tehdä heidän esittäessään tätä koskevan hakemuksensa viimeistään kolme kuukautta ennen siirtonsa päättymistä. Lisäksi on huomattava, että edellä mainitun ilmoituksen seurauksena oli noudatettava varovaisesti toimimisen velvoitetta perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti ja käytännesääntöjen 7 artiklan perusteella.
Menettelyn uudelleen käynnistämisen tarkoituksena voidaan näin ollen katsoa olevan kantajan syrjäyttäminen operaation palveluksesta hänen tilapäisen siirtonsa päättyessä odottamatta sovittelijan ehdotuksia, joten kyseinen päätös on erikseen tarkasteltuna osoitus työpaikkakiusaamisesta.
On viimein huomattava, ettei sitä, että henkilöstöosasto lähetti päivitetyn lomalaskelman kantajalle heinäkuun 2017 lopulla, voida pitää erikseen tarkasteltuna kohtuuttomana tai moitittavana toimena, joka kertoisi häneen kohdennetusta työpaikkakiusaamisesta. Kun otetaan huomioon huolellisuusvelvollisuus ja erityisesti varovaisuusvelvollisuus, jotka koskivat operaatiota ennen sovittelijan päätelmien valmistumista, perusoikeuskirjan 1 ja 31 artikla, henkilöstösääntöjen 12 a artikla ja tässä tapauksessa myöskään OPLANin liitteen IX ja käytännesääntöjen määräykset eivät nimittäin edellyttäneet, että operaatio vapauttaisi kantajan operaation henkilöstöhallintomenettelyistä vain sillä perusteella, että hän oli tehnyt operaation johtajasta ja apulaisjohtajasta ilmoitukset työpaikkakiusaamisen vuoksi.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että yleiselle työilmapiirille, johon seikat, joihin kantaja vetoaa, liittyivät, oli lisäksi tunnusomaista operaation johtajan aikomus päästä eroon kantajasta ottamatta kuitenkaan käyttöön OPLANin liitteessä IX olevassa 8 artiklassa säädettyä menettelyä, joka koski tilapäisen siirron lopettamista ennen sen sovittua päättymisajankohtaa.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että kantaja väittää perustellusti, että operaatio loukkasi oikeutta hyvään hallintoon.
Tuomioistuin muistuttaa tältä osin, että työpaikkakiusaamista koskevissa riita-asioissa, joissa on mukana Euroopan unionin virkamiehiä tai toimihenkilöitä, työpaikkakiusaamisesta kantelun tehneellä henkilöllä on oikeus, jotta hän voi esittää tehokkaasti huomautuksensa asianomaiselle toimielimelle ennen kuin tämä tekee päätöksen, saada ainakin yhteenveto työpaikkakiusaamisesta syytetyn henkilön ja tutkintamenettelyn aikana kuultujen eri todistajien lausunnoista, ja tämä yhteenveto on annettava tiedoksi tarvittaessa luottamuksellisuuden periaatetta noudattaen. Näin on sikäli kuin kyseisiä lausuntoja on käytetty sille viranomaiselle toimitetussa selvityksessä, joka päätti olla ryhtymättä toimenpiteisiin kantelun johdosta, ja kun selvitys sisältää suosituksia, joiden perusteella viranomainen teki päätöksensä.
Koska tässä asiassa siviilioperaation komentaja hylkäsi huhtikuussa 2018 hallinnollisen tutkimuksen aloittamista koskevan pyynnön, jonka kantaja oli esittänyt sovittelijan heinäkuun 2017 lopulla jättämän selvityksen perusteella, ja kun otetaan huomioon selvityksen sisältämä suositus, ensin mainitun olisi pitänyt varmistaa kantajan kuulluksi tulemista koskevan oikeuden kunnioittaminen antamalla tälle mahdollisuus esittää huomautuksensa kyseisestä selvityksestä ja toimittaa mahdollisesti lisätietoja ennen kuin kyseinen päätös tehtiin. Kantajan kuuleminen olisi nimittäin voinut johtaa siihen, että siviilioperaation komentaja olisi päätynyt toisenlaiseen lopputulokseen eli tekemään päätöksen hallinnollisen tutkimuksen aloittamisesta.
Todettuaan, että kantaja oli osoittanut sen, että väitetyn henkisen kärsimyksen ja todettujen laiminlyöntien välillä oli välitön ja varma syy-yhteys, unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että kantaja oli huolimattoman toimintansa vuoksi yksi toimijoista siinä ristiriitatilanteessa, jota hän piti työpaikkakiusaamisena ja josta aiheutui se henkinen kärsimys, johon hän vetoaa. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin hyväksyy kantajan vahingonkorvauskanteen osittain.
(
1
)	Euroopan unionin YTPP-operaatiosta Nigerissä (EUCAP Sahel Niger) 16.7.2012 annettu neuvoston päätös 2012/392/YUTP (EUVL 2012, L 187, s. 48).
(
2
)	Ks. päätöksen 2012/392 7 artiklan 1 kohta.
(
3
)	Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(
4
)	Unionin yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (YTPP) siviilioperaatioita koskevien käytännesääntöjen (jäljempänä käytännesäännöt) 11 artiklasta ilmenee, että viranomaisen, joka vastaa siitä, mihin toimenpiteisiin mahdollisen velvollisuuksien täyttämättä jättämisen johdosta ryhdytään, on sitä koskevan kertomuksen perusteella tehtävä kymmenen työpäivän kuluessa päätöksensä, jonka perusteella se voi käsitellä asian johtamiskysymyksenä.
(
5
)	Käytännesääntöjen 7 artiklan 1 kohdan mukaan operaation jäsentä, joka on ilmoittanut mahdollisesta laiminlyönnistä, ei rangaista ilmoituksen tekemisestä tai sen johdosta edellyttäen, että hän on toiminut perustellusti ja vilpittömässä mielessä.
(
6
)	Henkilöstöresursseja koskevassa operaation tarkistetun OPLANin liitteessä IX olevassa 7 artiklassa asetetaan lähetetyn työntekijän tilapäisen siirron pidentämisen edellytykseksi operaation johtajan suostumus edellyttäen, että asianomainen työntekijä on esittänyt tätä koskevan hakemuksen kolme kuukautta ennen meneillään olevan komennuksensa päättymistä ja että hänen lähin esimiehensä on laatinut hänestä myönteisen arviointiraportin.