62000TO0189_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-189/00 R,
1. "Invest" Import und Export GmbH, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Neuss (Saksa),
ja
2. Invest Commerce SARL, Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Alfortville (Ranska),
edustajanaan asianajaja R. Wägenbaur, Bryssel, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Arendt & Medernach, 8-10 rue Matthias Hardt,
hakijoina,
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja Marie-José Jonczy ja oikeudellisen yksikön virkamies Barbara Brandtner, prosessiosoite Luxemburgissa c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg,
vastapuolena,
jossa kantajat vaativat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 2 kohdan nojalla, että Jugoslavian liittotasavaltaan liittyvien varojen jäädyttämisestä ja sijoitusten kieltämisestä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1294/1999 liitteen II muuttamisesta 29 päivänä toukokuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1147/2000 (EYVL L 129, s. 15) täytäntöönpanoa lykätään kantajien osalta,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TOISEN JAOSTON PUHEENJOHTAJA
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Asiaa koskevat oikeussäännöt
1 Neuvosto antoi 15.6.1999 asetuksen N:o 1294/1999 Jugoslavian liittotasavaltaan liittyvien varojen jäädyttämisestä ja sijoitusten kieltämisestä (EYVL L 153, s. 63; jäljempänä perusasetus) Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osaston nojalla annettujen useiden yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien yhteisten kantojen perusteella. Tarkoituksena oli lisätä taloudellista painostusta Jugoslavian liittotasavallan ja Serbian tasavallan hallituksia kohtaan, koska nämä rikkoivat jatkuvasti Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmia ja loukkasivat karkeasti ihmisoikeuksia.
2 Yhteisö kovensi taloudellisia pakotteita asetuksen N:o 1294/1999 muuttamisesta 6.4.2000 annetun neuvoston asetuksella N:o 723/2000 (EYVL L 86, s. 1; jäljempänä muutosasetus) kohdistaakseen mahdollisimman suuren painostuksen presidentti Miloseviciin.
3 Näitä pakotteita sovelletaan "Jugoslavian liittotasavallan hallitukseen" ja "Serbian tasavallan hallitukseen". Perusasetuksen 1 artiklan 1 ja 2 alakohdan mukaan, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella, näillä hallituksilla tarkoitetaan
"- [jommankumman] hallituksen omistamia tai valvomia yhtiöitä, yrityksiä, laitoksia, myös rahoituslaitoksia ja yhteisöjä,
- Jugoslavian liittotasavallassa [tai Serbian tasavallassa] olevia työntekijöiden omistamia yhteisöjä,
- tällaisten yhtiöiden, yritysten, laitosten ja yhteisöjen seuraajia 26 päivästä huhtikuuta 1999,
- tällaisten yhtiöiden, yritysten, laitosten ja yhteisöjen tytäryhtiöitä tai sivuyhtiöitä niiden sijaintipaikasta riippumatta".
4 Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaan sen liitteessä II lueteltujen sellaisten yhtiöiden, jotka sijaitsevat Jugoslavian liittotasavallan alueen ulkopuolella (niin sanottu musta lista tällaisista yhtiöistä yhteisöjen jäsenvaltioissa), katsotaan olevan edellä mainittujen hallitusten omistuksessa tai valvonnassa.
5 Perusasetuksen 2 artiklassa, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella, säädetään seuraavaa:
"- yhtiöiden, - - jotka sijaitsevat Jugoslavian liittotasavallassa, lukuun ottamatta Kosovon maakuntaa ja Montenegron tasavaltaa, - - ja jotka on lueteltu liitteessä VI, ei katsota olevan Jugoslavian liittotasavallan hallituksen taikka Serbian tasavallan hallituksen omistuksessa tai valvonnassa eikä työntekijöiden omistamia,
- kaikkien muiden yhtiöiden, - - jotka sijaitsevat Jugoslavian liittotasavallassa, lukuun ottamatta Kosovon maakuntaa ja Montenegron tasavaltaa, - - katsotaan olevan Jugoslavian liittotasavallan hallituksen taikka Serbian tasavallan hallituksen omistuksessa tai valvonnassa taikka työntekijöiden omistamia."
Asetuksen (EY) N:o 723/2000 muuttamisesta 18.5.2000 annetun neuvoston asetuksen N:o 1059/2000 (EYVL L 119, s. 1) 1 artiklan mukaan näitä säännöksiä sovelletaan vasta 30.6.2000 lähtien, koska liitteen VI (niin sanottu valkoinen lista) laatiminen vaati suunniteltua pitemmän ajan.
6 Perusasetuksen 3 artiklassa säädetään, että kaikki Jugoslavian liittotasavallan alueen ulkopuolella olevat Jugoslavian liittotasavallan hallitukselle ja/tai Serbian tasavallan hallitukselle kuuluvat varat on jäädytettävä ja että varoja ei saa antaa suoraan tai välillisesti kummankaan edellä mainitun hallituksen käyttöön tai hyväksi.
7 Perusasetuksen 7 artiklassa säädetään poikkeuksista 3 artiklan kieltoihin sellaisten määrättyjen varojen osalta, jotka käytetään esimerkiksi Jugoslavian tai Serbian diplomaattisten lähetystöjen juoksevien menojen suoritukseen, sosiaaliturva-alan maksujen siirtoon, verojen tai maksujen maksamiseen tai tavanomaisten palkkojen maksamiseen Euroopan yhteisössä.
8 Asetuksen 8 artiklan mukaan komissio valtuutetaan myöntämään yksittäistapauksissa poikkeuslupia, jos luvan myöntämättä jättäminen aiheuttaisi vakavaa vahinkoa yhteisön eduille, ja muuttamaan muun muassa asetuksen liitteitä II ja VI.
9 Asetuksen 8 artiklan 4 kohdan mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna muutosasetuksella, poikkeuslupia tai liitteiden muuttamista koskevat pyynnöt on tehtävä asetuksen liitteessä III luetelluille jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, joiden on tarkistettava pyynnön tehneiden henkilöiden toimittamat tiedot mahdollisimman tarkkaan.
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
10 Saksan liittotasavalta pyysi Bundesausfuhramtin 8.9.1999 päiväämällä kirjeellä komissiota lisäämään 1. kantajan asetuksen N:o 1294/1999 liitteeseen II, koska se katsoi, että yhtiö oli Belgradissa toimivan Invest-Importin suorassa omistuksessa. Ranskan tasavallan talous-, valtiovarain- ja teollisuusministeriö teki 27.10.1999 päivätyllä kirjeellä vastaavanlaisen pyynnön 2. kantajan osalta, koska se katsoi, että yhtiön omistivat Belgradissa toimiva Invest-Import ja tämän saksalainen tytäryhtiö, 1. kantaja.
11 Komissio antoi 29.5.2000 asetuksen N:o 1147/2000 Jugoslavian liittotasavaltaan liittyvien varojen jäädyttämisestä ja sijoitusten kieltämisestä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1294/1999 liitteen II muuttamisesta (EYVL L 129, s. 15; jäljempänä riidanalainen asetus). Tällä asetuksella kantaja lisättiin asetuksen N:o 1294/1999 liitteeseen II.
12 Perusteluina viitataan Saksan ja Ranskan tekemiin pyyntöihin. Asetuksen yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan vastauksena kantajien väitteeseen, jonka mukaan niiden emoyhtiö on nykyisten ja entisten työntekijöidensä omistuksessa, että tässä väitteessä ei oteta huomioon, että nykyisten ja entisten työntekijöidensä tällä tavalla omistama yhtiö on yhteisomistuksessa oleva yhteisö ja että tällainen yhtiö näin ollen kuuluu Jugoslavian liittotasavallan hallituksen tai Serbian tasavallan hallituksen määritelmien soveltamisalaan riippumatta sellaisista tekijöistä kuin yhtiön hallituksen kokoonpanosta tai siitä, miten suuren osan yhtiön osakkeista omistaa suoraan tai välillisesti Jugoslavian liittotasavalta tai Serbian tasavalta.
13 Kantajat ovat nostaneet EY 230 artiklan neljännen kohdan nojalla kanteen, joka on saapunut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 18.7.2000 ja jossa ne vaativat riidanalaisen asetuksen kumoamista siltä osin kuin ne on lisätty asetuksen N:o 1294/1999 liitteeseen II.
14 Kantajat ovat tehneet erikseen riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseksi kantajien osalta hakemuksen, joka on saapunut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen samana päivänä kuin kanne ja jossa ne pyytävät asian käsittelyä kiireellisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan 2 kohdan perusteella.
15 Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti oli estynyt, hänen tehtäviään hoiti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja työjärjestyksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
16 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja antoi 25.7.2000 eli jo ennen kuin komissio oli esittänyt asiassa huomautuksensa työjärjestyksen 105 artiklan 2 kohdan mukaisesti määräyksen, jolla riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa lykätään kantajien osalta siten, että komission on viipymättä annettava lupa jokaiselle kantajien ilmoittamalle tuonti- ja vientitoimenpiteelle noudattamatta perusasetuksen 9 artiklan mukaista menettelyä, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella, ja kantajat voivat sen estämättä, mitä tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, käyttää tarvittavia varoja kaikkiin tällaisiin toimenpiteisiin.
17 Komissio jätti tätä välitoimimenettelyä koskevat huomautukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 26.7.2000. Komissio vaatii välitoimihakemuksen hylkäämistä perusteettomana.
18 Asianosaisia on kuultu 31.7.2000 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.
19 Kantajien toimialana on muun muassa etikkahapon, metanolin, sähkökaapelien ja työvälineiden tuonti sekä muun muassa teollisuuslaitteiden ja -laitosten raaka-aineiden, eristysaineiden ja varaosien vienti Serbiasta, Makedoniasta, Bulgariasta, Montenegrosta ja Bosnia-Hertsegovinasta sekä näihin maihin; kantajat vetoavat välitoimihakemuksen kiireellisyyden osalta siihen, että riidanalaisen asetuksen voimaantulosta 30.5.2000 lukien yhtiöiden tilit Saksassa ja Ranskassa on jäädytetty sekä tulojen että menojen kirjaamiseksi ja että tämä lamauttaa niiden toimintaa merkittävästi. Kantajat katsovat, että jos riidanalaisen asetuksen täytäntöönpanoa ei lykätä välittömästi, yhtiöiden olemassaolo vaarantuu. Ne katsovat olevansa tällä hetkellä toimintakyvyttömiä ja vaarassa joutua ilmoittamaan olevansa maksukyvyttömiä.
20 Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan mukaan kantajat voisivat kyllä maksaa tavanomaiset palkat niin kauan kuin tileillä on varoja. Ne eivät kuitenkaan voi maksaa tileiltään maksunsaajille toimistotilojen, varastojen, ajoneuvojen ja tietokonelaitteiden vuokra- tai leasing-maksuja. Vaarana on, että tällaiset sopimukset irtisanotaan nopeasti, ja kantajilla ei tällöin ole mitään käytännön mahdollisuutta aloittaa liiketoimintaansa nopeasti uudelleen.
21 Kantajat väittävät yrittäneensä ehkäistä tai minimoida vahinkoa. Ne väittävät esittäneensä komissiolle pyyntöjä saadakseen eräille maksuille poikkeuksen maksukiellosta perusasetuksen 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella. Kantajat eivät kuitenkaan ole saaneet vastausta. Kantajat katsovat, että niiden emoyhtiö, Belgradissa sijaitseva Invest-Import, ei onnistunut lukuisista yrityksistä ja pyynnöistä huolimatta vakuuttamaan komissiota siitä, että se tulisi lisätä perusasetuksen liitteessä VI, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella, olevaan valkoiseen listaan.
22 Kantajat vetoavat pääasian osalta ensinnäkin siihen, että riidanalaisella asetuksella rikotaan perusasetusta. Ne tunnustavat olevansa Invest-Importin tytäryhtiöitä. Ne katsovat kuitenkin, että niiden Belgradissa sijaitseva emoyhtiö ei ole valtion omistama yritys eikä yhteisomistuksessa oleva yhtiö. Kantajat katsovat, että emoyhtiö on päinvastoin ollut jo kauan yhtiön nykyisten ja entisten työntekijöiden yksityishenkilöistä muodostuvan enemmistön valvonnassa, kuten yhtiöjärjestyksestä ja kaupparekisteriin liitetyistä todistuksista ilmenee. Kantajien mielestä voimassa oleva lainsäädäntö estää sen, että Jugoslavian tai Serbian hallitukset pääsisivät käsiksi yhtiön varallisuuteen. Kantajat toteavat, että missään vaiheessa ei myöskään ole esiintynyt tämänsuuntaista painostusta.
23 Kantajat katsovat lisäksi, että niiden lisääminen asetuksen liitteeseen II ei olisi ollut oikeutettua, vaikka emoyhtiö olisikin vielä ollut yhteisomistuksessa oleva yhtiö, mitä se ei niiden mielestä kuitenkaan ollut. Kantajien mielestä tämäkin oikeudellinen yhtiömuoto on järjestetty siten, että valtion viranomaiset eivät voi päästä käsiksi yrityksen varallisuuteen.
24 Siltä osin kuin riidanalainen asetus perustuu siihen, että kantajien emoyhtiö on yhteisomistuksessa oleva yhteisö, jolloin siinä viitataan perusasetukseen, sellaisena kuin se on muutettuna muutosasetuksella, kantajat vetoavat lisäksi EY 241 artiklan nojalla liitännäisesti siihen, että perusasetusta ei voida soveltaa. Kantajat katsovat, että sekä tämä asetus että riidanalainen asetus ovat yhteisön suhteellisuusperiaatteen vastaisia. Niiden mielestä vähemmän pakottavat toimenpiteet olisivat olleet mahdollisia sen tavoitellun päämäärän toteuttamiseksi, joka koski Jugoslaviassa vallassa olevaan poliittiseen järjestelmään kohdistetun painostuksen lisäämistä. Kantajien mielestä olisi ollut mahdollista harkita esimerkiksi valikoituihin kieltoihin tai lupiin perustuvaa vientijärjestelmää. Niiden mielestä tällaiset toimenpiteet olisivat olleet olosuhteisiin nähden selvästi asianmukaisempia ja ne eivät olisi tarpeettomasti vaarantaneet kantajien olemassaoloa.
25 Kantajat vetosivat tältä osin suullisessa käsittelyssä myös siihen, että jos perusasetusta olisi tulkittava siten, että sen mukaan merkityksellistä ei ole se, kuka omistaa niiden emoyhtiön osakkeita tai osuuksia, eikä sen oikeudellinen muoto, minkä kantajat kuitenkin kiistävät, tämä asetus rikkoo karkeasti perustavanlaatuisia oikeusperiaatteita. Kantajien mielestä tällainen neuvoston syrjivä ja yleistävä toiminta täyttää toimivallan ylittämisen tunnusmerkistön.
26 Kantajat vetoavat lisäksi puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen; niiden mielestä komissio ei lainkaan täyttänyt velvoitettaan antaa kantajille mahdollisuus esittää kantansa, ennen kuin se antoi niille vastaisen säännöksen. Vaikka kantajien mielestä yhtiön lisääminen perusasetuksen liitteessä II olevalle mustalle listalle tapahtuu toimivaltaisten kansallisten viranomaisten pyynnöstä ja vaikka vastaava menettely käsittää näin ollen kaksi tasoa, on lopulta komission asiana valvoa asianomaisten yritysten puolustautumisoikeuksien kunnioittamista.
27 Vastauksena komission väitteeseen, jonka mukaan riidanalaisen asetuksen pakotteiden tavoitteeseen sisältyi yllätysvaikutus, mikä ei mahdollistanut yleistä oikeutta tulla kuulluksi, kantajat totesivat suullisessa käsittelyssä, että toimenpiteet eivät tulleet yllätyksenä kummallekaan kantajalle. Kantajat väittävät olleensa tietoisia siitä, että ne lisättäisiin mustalle listalle. Ne katsovat näin ollen, että komission olisi pitänyt kuulla niitä ennen kuin se antoi riidanalaisen asetuksen.
28 Kantajat väittävät lopuksi, että riidanalaisen asetuksen perustelut ovat riittämättömät. Kantajien mielestä ei ole mitenkään selvitetty niiden todellista oikeudellista tilannetta ja valtion mahdollisuutta puuttua niiden emoyhtiön toimintaan. Ne katsovat tämän koskevan myös perusasetusta.
29 Komission mielestä välitoimihakemus ei ole kiireellinen eikä oikeutettu, koska se ei täytä fumus boni juris -periaatteen mukaisia edellytyksiä. Komissio korostaa, että antaessaan riidanalaisen asetuksen se vain täytäntöönpani perusasetusta. Sen mukaan kantajat lisättiin mustalle listalle Saksan ja Ranskan toimivaltaisten viranomaisten nimenomaisesta pyynnöstä. Se katsoo, että kantajien olisi näin ollen pitänyt esittää pyyntönsä ensisijaisesti näille viranomaisille. Komission mielestä sen ei voida katsoa syyllistyneen lainvastaiseen toimintaan tai toimimatta jättämiseen, koska se oli ainoastaan täytäntöönpanija.
30 Komissio totesi suullisessa käsittelyssä perusasetuksen 7 artiklan ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan poikkeuksista, ettei mikään estänyt myöntämästä lupia kantajien 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti esittämien perusteltujen poikkeuslupapyyntöjen perusteella sillä edellytyksellä, että kantajat toimittavat niille aiheutuneista tai aiheutuvista kustannuksista todisteet, joiden perusteella kansalliset viranomaiset ja komissio voivat ryhtyä tarvittaviin tarkistuksiin.
Välitoimista päättävän tuomarin arviointi asiasta
31 EY 242 ja EY 243 artiklan määräysten ja Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24 päivänä lokakuuta 1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom (EYVL L 319, s. 1) 4 artiklan mukaan, sellaisena kuin tämä päätös on muutettuna 8 päivänä kesäkuuta 1993 tehdyllä neuvoston päätöksellä 93/350/Euratom, EHTY, ETY (EYVL L 144, s. 21), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä kanteen kohteena olevan toimen täytäntöönpanon lykättäväksi tai päättää tarpeellisista välitoimista, jos se katsoo, että olosuhteet sitä edellyttävät.
32 Työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdan mukaan välitoimihakemuksissa on ilmoitettava seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris). Nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva vaatimus on hylättävä, jos jokin edellytyksistä ei täyty (asia C-268/96 P(R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I-4971, 30 kohta ja asia T-74/00 R, Artegodan v. komissio, määräys 28.6.2000, 21 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
33 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on tarkasteltava ensin sitä, onko vaadittujen välitoimien myöntäminen ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris).
34 Ensimmäisestä kanneperusteesta, joka koskee perusasetuksen rikkomista riidanalaisella asetuksella, on todettava, että kantajat ovat sellaisen emoyhtiön yhteisöön sijoittautuneita tytäryhtiöitä, joka perustettiin 26.4.1999 Belgradissa yhteisomistuksessa olevan yhteisön seuraajaksi. Kantajat kuuluvat näin ollen perusasetuksen 1 artiklan 1 ja 2 alakohdassa, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella, tarkoitettujen Jugoslavian liittotasavallan hallituksen ja Serbian tasavallan hallituksen määritelmien soveltamisalaan ja siten perusasetuksen 2 artiklan soveltamisalaan. Toisin kuin kantajat väittävät, se, kuka omistaa Jugoslaviassa tai Serbiassa sijaitsevien emoyhtiöiden osakkeita tai osuuksia ja mikä on niiden oikeudellinen muoto, eivät ole merkityksellisiä seikkoja perusasetuksen kannalta. Kantajien Belgradissa sijaitsevan emoyhtiön tällä välin toteutetuksi väitetyllä yksityistämisellä ja sen tosiasiallisella riippumattomuudella presidentti Milosevicin järjestelmästä ei näin ollen ole mitään vaikutusta perusasetuksen soveltamisedellytysten kannalta.
35 Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohta, sellaisena kuin tämä asetus on muutettuna muutosasetuksella, on myös tärkeä tältä osin, koska siinä täsmennetään oikeudellista tilannetta siten, että kaikkien yhtiöiden, yritysten, laitosten ja yhteisöjen, jotka sijaitsevat tai jotka on rekisteröity "muualla Jugoslavian liittotasavallassa" (toisin sanoen Jugoslaviassa lukuun ottamatta Montenegroa ja Kosovoa), katsotaan kuuluvan hallitukseen, ellei niitä ole lueteltu liitteessä VI olevassa valkoisessa listassa. On totta, että tämä säännös tuli voimaan vasta riidanalaisen asetuksen antamisen jälkeen. Se oli kuitenkin olemassa jo 6.4.2000 annetussa muutosasetuksessa. Kantajat voivat näin ollen todeta jo huhtikuun alussa 2000, että tämän uusilla pakotteilla vahvistetun säännöstön mukaan sillä, kuka omistaa niiden Belgradissa sijaitsevan emoyhtiön osakkeet tai osuudet, ei ole mitään merkitystä.
36 Kantajien lisääminen riidanalaisella asetuksella kansallisten toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä perusasetuksen liitteeseen II on näin ollen ollut tämän asetuksen 1 ja 2 artiklan soveltamista, jossa komission ei voida katsoa tehneen mitään ilmeistä oikeudellista virhettä. Komission ei erityisesti voida katsoa loukanneen suhteellisuusperiaatetta, koska kantajien lisääminen perusasetuksen liitteeseen II johtaa suoraan lain nojalla niiden varojen jäädyttämiseen perusasetuksen 3 artiklan perusteella, eikä komissio voi valita vähemmän rajoittavia sanktioita.
37 Kantajat ovat lisäksi esittäneet liitännäisesti väitteen, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista neuvoston perusasetuksella, koska niiden mielestä vähemmän pakottavat sanktiot, kuten valikoiviin kieltoihin tai lupiin perustuva vientijärjestelmä, olisivat olleet mahdollisia ja koska niiden Belgradissa sijaitsevaan emoyhtiöön sovelletaan perusteetta sanktiosäännöksiä, vaikka se on yksityistetty yritys ja "kaukana valtion vaikutuspiiristä"; tältä osin on todettava, että perusasetuksen tarkoituksena (toinen johdantokappale) on lisätä merkittävästi painostusta Jugoslavian ja Serbian hallituksia kohtaan jäädyttämällä näiden hallitusten ulkomailla olevat varat ja estämällä niitä hyötymästä kaikenlaisista varoista. Yhteisen kannan 1999/318/YUTP 10 päivältä toukokuuta 1999, jonka neuvosto hyväksyi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 15 artiklan perusteella Jugoslavian liittotasavaltaa koskevista rajoittavista lisätoimenpiteistä (EYVL L 123, s. 1), 2 artiklassa määrättiin jo tällaisista toimenpiteistä. Poliittinen tilanne huomioon ottaen muutosasetuksella vahvistettiin näitä pakotteita mahdollisimman suuren painostuksen kohdistamiseksi presidentti Miloseviciin (toinen johdantokappale); sen tarkoituksena oli myös parantaa voimassa olevien taloudellisten pakotteiden tehoa muun muassa sulkemalla mahdolliset asetuksessa olevat aukot ja tehostamalla sen täytäntöönpanoa (neljäs perustelukappale).
38 Kun otetaan huomioon edellä mainittu lainsäädäntö ja sen tarkoitus, välitoimimenettelyn kannalta tarpeellisen - ja riittävän - suppean tarkastelun perusteella neuvoston ei voida todeta loukanneen ilmeisellä tavalla suhteellisuusperiaatetta. Kantajat ovat vedonneet liitännäisesti esittämässään väitteessä vain yleisesti oikeuden loukkaamiseen osoittamatta täsmällisesti, miltä osin niiden ehdottamat sellaiset vähemmän pakottavat sanktiot, joihin sisältyy sen tarkistamista, kuka omistaa asianomaisten yritysten osakkeita tai osuuksia, olivat toteutettavissa ja yhdenmukaisia säännöstön täsmällisen tavoitteen kanssa, jonka perusteella voimassa olevia pakotteita oli kovennettava ja mahdolliset asetuksessa olevat aukot suljettava. Myöskään suullisessa käsittelyssä esitettyä väitettä, jonka mukaan perusasetus loukkaa perustavanlaatuisia oikeusperiaatteita ja neuvoston toiminta tämän takia täyttää toimivallan ylittämisen tunnusmerkistön, ei ole mitenkään näytetty toteen.
39 Liitännäinen väite, jonka mukaan perusasetuksella rikotaan ylemmänasteisia oikeussääntöjä, vaikuttaa näin ollen ilmeisesti perusteettomalta.
40 Tämä koskee myös väitettyä puolustautumisoikeuksien loukkausta, eikä käsiteltävänä olevassa välitoimimenettelyssä ole tarpeen tutkia, oliko yrityksillä, joita riidanalaiset pakotesäännökset koskivat, oikeus tulla kuulluksi etukäteen. Kuten komissio on perustellusti todennut, yritys lisätään perusasetuksen liitteeseen II toimivaltaisten kansallisten viranomaisten aloitteesta kaksivaiheisessa hallinnollisessa menettelyssä, jossa näillä viranomaisilla on olennainen rooli perusasetuksen 8 artiklan 4 kohdan perusteella. Tämänkaltaisessa menettelyssä asianomaisen yrityksen oikeus tulla kuulluksi on tosiasiallisesti taattava ensi vaiheessa asianosaisen ja kansallisten viranomaisten välisessä suhteessa (asia T-346/94, France-aviation v. komissio, tuomio 9.11.1995, Kok. 1995, s. II-2841, 30 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kantajat eivät ole väittäneet, että Saksan ja Ranskan viranomaiset olisivat loukanneet niiden oikeutta tulla kuulluksi.
41 Päinvastoin 1. kantaja oli varhaisessa vaiheessa yhteydessä Saksan viranomaisiin, jotka ilmoittivat sille, että se aiottiin merkitä mustalle listalle, ja joille kantaja vastasi viipymättä toimittamalla perinpohjaiset huomautuksensa. Lisäksi 1. kantaja esitti kantansa yksityiskohtaisesti Saksan viranomaisille ja komissiolle touko-kesäkuussa 2000. Suullisessa käsittelyssä tekemänsä ilmoituksen perusteella 2. kantaja oli tietoinen siitä, että se aiottiin merkitä mustalle listalle.
42 Edellä esitetyn perusteella ilmeistä puolustautumisoikeuksien loukkausta ei voida todeta käsiteltävänä olevassa asiassa.
43 Sen kantajien väitteen osalta, joka koskee riidanalaisen asetuksen ja perusasetuksen perustelujen riittämättömyyttä, riittää, kun todetaan, että vaikka EY 253 artiklassa edellytetyistä perusteluista on yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden, asetusten perusteluissa ei kuitenkaan tarvitse esittää asetuksiin liittyviä eri tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia silloin, kun ne ovat osa systemaattista kokonaisuutta (asia 250/84, Eridania v. Cassa conguaglio zucchero, tuomio 22.1.1986, Kok. 1986, s. 117, 37 ja 38 kohta).
44 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa se päämäärä, jota toteutetaan vahvistamalla pakotteita, perustuu koko säännöstöön, kuten edellä on esitetty. Tästä seuraa, että perusteluvelvollisuus täyttyy perusasetuksen osalta. Näin on myös riidanalaisen asetuksen osalta, jonka perustelukappaleissa nimenomaisesti kumotaan kantajien väitteet.
45 Muilta osin voidaan todeta, että välitoimihakemus ja kannekirjelmä osoittavat, että kantajat voivat täysin puolustaa etujaan oikeudessa ja vedota riidanalaisten asetusten lainvastaisuuteen. Juuri näiden asetusten perustelujen perusteella nyt käsiteltävänä olevassa menettelyssä voitiin tarkastella suppeasti fumus boni juris -edellytystä.
46 Edellä esitetyn perusteella myöskään viimeistä perustetta ei näin ollen voida hyväksyä.
47 Edellä esitetystä seuraa, että kantajien esittämien perusteiden ja väitteiden perusteella vaadittu täytäntöönpanon lykkääminen ei ole ilmeisen perusteltua. Välitoimihakemus on näin ollen hylättävä, eikä ole tarpeen tutkia sitä, ovatko muut täytäntöönpanon lykkäämisen edellytykset täyttyneet.
48 Samalla peruutetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksensä 105 artiklan 2 kohdan nojalla 25.7.2000 antama määräys.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TOISEN JAOSTON PUHEENJOHTAJA
on määrännyt seuraavaa:
1. Välitoimihakemus hylätään.
2. Asiassa T-189/00 R 25.7.2000 annettu määräys peruutetaan.
3. Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.