62023CJ0641
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
15 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Syytetoimia varten annettu eurooppalainen pidätysmääräys – 2 artiklan 4 kohta – Kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys – 4 artiklan 1 alakohta – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvarainen kieltäytymisperuste – 5 artiklan 3 alakohta – Asianomaisen henkilön luovuttaminen sillä ehdolla, että hänet palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide – Tavoitteet – Sosiaalinen kuntoutus – Rankaisematta jäämisen torjuminen – Puitepäätös 2008/909/YOS – Rikosasioissa annettujen tuomioiden vastavuoroinen tunnustaminen niiden täytäntöön panemiseksi toisessa jäsenvaltiossa – 7 artiklan 3 ja 4 kohta – 9 artiklan 1 kohdan d alakohta – Tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva peruste, joka perustuu kaksoisrangaistavuuden puuttumiselle – 25 artikla – Rangaistusten täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta
Asiassa C‑641/23 [Dubers] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka rechtbank Amsterdam (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat) on esittänyt 26.10.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 26.10.2023, ja joka koskee sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa, jonka kohteena on
YM,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Openbaar Ministerie,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan (esittelevä tuomari), D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: J. Richard de la Tour,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Lamote,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 15.1.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
YM, edustajinaan S. J. Linck ja R. Malewicz, advocaten,
–
Openbaar Ministerie, edustajinaan K. van der Schaft ja A. L. Wagenaar, officiers van justitie,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman, A. Hanje ja P. P. Huurnink,
–
Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään H. Leupold, F. van Schaik, J. Vondung ja F. Wilman,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24) (jäljempänä puitepäätös 2002/584), 2 artiklan 4 kohdan, 4 artiklan 1 alakohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS (EUVL 2008, L 327, s. 27), sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299 (jäljempänä puitepäätös 2008/909), 7 artiklan 4 kohdan, 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 25 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa on kyseessä eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jonka Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (Jelenia Góran alueellinen tuomioistuin, III rikosasioiden jaosto, Puola) antoi YM:ään, joka on Puolan kansalainen, kohdistuvia syytetoimia varten, Alankomaissa tapahtuva täytäntöönpano.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Puitepäätös 2002/584
3
Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tässä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla.”
4
Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.
2.   Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.”
5
Kyseisen puitepäätöksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisala”, 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Seuraavista rikoksista, sellaisina kuin ne määritellään pidätysmääräyksen antavan jäsenvaltion lainsäädännössä, jos niistä pidätysmääräyksen antavassa jäsenvaltiossa voi seurata vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, jonka enimmäisaika on vähintään kolme vuotta, luovutetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella tämän puitepäätöksen edellytysten mukaisesti ja teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta:
–
rikollisjärjestöön osallistuminen,
–
terrorismi,
–
ihmiskauppa,
–
lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ja lapsipornografia,
–
huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laiton kauppa,
–
aseiden, ampumatarvikkeiden ja räjähteiden laiton kauppa,
–
lahjonta,
–
petos, mukaan lukien Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehdyssä yleissopimuksessa [(EYVL 1995, C 316, s. 49)] tarkoitettu Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuva petos,
–
rahanpesu,
–
rahan, mukaan lukien euron, väärentäminen,
–
tietoverkkorikollisuus,
–
ympäristörikollisuus, mukaan lukien uhanalaisten eläinlajien laiton kauppa ja uhanalaisten kasvilajien ja kasvilajikkeiden laiton kauppa,
–
laittomassa maahantulossa ja maassa oleskelussa avustaminen,
–
tahallinen henkirikos, vakava pahoinpitely ja vakavan ruumiinvamman aiheuttaminen,
–
ihmisen elinten ja kudosten laiton kauppa,
–
ihmisryöstö, vapaudenriisto ja panttivangiksi ottaminen,
–
rasismi ja muukalaisviha,
–
järjestäytynyt varkausrikollisuus tai aseellinen ryöstö,
–
kulttuuriomaisuuden, mukaan lukien antiikki- ja taide-esineiden laiton kauppa,
–
petollinen menettely,
–
ryöstöntapainen kiristys ja kiristys,
–
tuotteiden laiton väärentäminen ja jäljentäminen,
–
hallinnollisten asiakirjojen väärentäminen ja kaupankäynti näillä väärennöksillä,
–
maksuvälineväärennykset,
–
hormonivalmisteiden ja muiden kasvua edistävien aineiden laiton kauppa,
–
ydin- ja radioaktiivisten aineiden laiton kauppa,
–
varastettujen ajoneuvojen kauppa,
–
raiskaus,
–
murhapoltto,
–
kansainvälisen rikostuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvat rikokset,
–
ilma-aluksen tai aluksen kaappaus,
–
tuhotyö.
– –
4.   Muiden kuin 2 kohtaan sisältyvien rikosten osalta luovuttamisen edellytykseksi voidaan asettaa se, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevat teot ovat täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikoksia niiden rikostunnusmerkistöstä tai luokittelusta riippumatta.”
6
Kyseisen puitepäätöksen 3 artiklassa vahvistetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet ja puitepäätöksen 4 ja 4 a artiklassa sen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet.
7
Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 ja 6 alakohdassa vahvistetaan seuraavat eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
1)
jos jossakin 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista tapauksista eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena oleva teko ei ole rikos täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan; – –
– –
6)
jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti”.
8
Kyseisen puitepäätöksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Erityistapauksissa annettavat pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion takuut”, säädetään seuraavaa:
”Sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen panee täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, voidaan asettaa täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännössä jokin seuraavista ehdoista:
– –
3)
jos henkilö, josta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytteen nostamista varten, on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva, luovuttamisen ehdoksi voidaan asettaa se, että henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide.”
Puitepäätös 2008/909
9
Puitepäätöksen 2008/909 johdanto-osan 9 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(9)
Rangaistuksen täytäntöönpanon täytäntöönpanovaltiossa olisi parannettava tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen mahdollisuuksia. Varmistaakseen, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa helpottaa tuomitun sosiaalista kuntoutusta, tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen olisi otettava huomioon esimerkiksi sellaiset seikat kuin tuomitun yhteys täytäntöönpanovaltioon, [se], katsooko tuomittu, että hänen perheensä on täytäntöönpanovaltiossa, sekä kieli- tai kulttuurisiteet, sosiaaliset tai taloudelliset ja muut siteet täytäntöönpanovaltioon.
– –
(12)
Tätä puitepäätöstä olisi tarvittavin muutoksin sovellettava myös [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 [ala]kohdan ja 5 artiklan 3 [ala]kohdan mukaisissa tapauksissa. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että täytäntöön paneva valtio voi todentaa tämän puitepäätöksen 9 artiklassa säädettyjen kieltäytymisperusteiden olemassaolon, mukaan lukien kaksoisrangaistavuuden tarkistaminen, sikäli kuin täytäntöönpanovaltio on antanut tämän puitepäätöksen 7 artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen tuomion tunnustamisen ja täytäntöönpanon edellytyksenä sen tarkastelemiseksi, luovutetaanko henkilö vai pannaanko rangaistus täytäntöön puitepäätöksen [2002/584] 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisissa tapauksissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta viimeksi mainitun puitepäätöksen soveltamista.”
10
Puitepäätöksen 2008/909 3 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkoitus ja soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän puitepäätöksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion on tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi tunnustettava tuomio ja pantava rangaistus täytäntöön.”
11
Kyseisen puitepäätöksen 4 ja 5 artiklassa vahvistetaan perusteet tuomion ja todistuksen lähettämiselle toiseen jäsenvaltioon sekä siihen sovellettavat menettelyt.
12
Kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Kaksoisrangaistavuus”, 1, 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Seuraavien rikosten, sellaisina kuin ne määritellään tuomion antaneen valtion lainsäädännössä, jos niistä voi tuomion antaneessa valtiossa seurata vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, jonka enimmäiskesto on vähintään kolme vuotta, johdosta annettu tuomio on tunnustettava ja määrätty rangaistus on pantava täytäntöön tämän puitepäätöksen mukaisesti ilman, että teon kaksoisrangaistavuus tutkitaan:
–
rikollisjärjestöön osallistuminen,
–
terrorismi,
–
ihmiskauppa,
–
lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ja lapsipornografia,
–
huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laiton kauppa,
–
aseiden, ampumatarvikkeiden ja räjähteiden laiton kauppa,
–
lahjonta,
–
petos, mukaan lukien Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehdyssä yleissopimuksessa tarkoitettu Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuva petos,
–
rahanpesu,
–
rahan, mukaan lukien euron, väärentäminen,
–
tietoverkkorikollisuus,
–
ympäristörikollisuus, mukaan lukien uhanalaisten eläinlajien laiton kauppa ja uhanalaisten kasvilajien ja ‑lajikkeiden laiton kauppa,
–
laittomassa maahantulossa ja maassa oleskelussa avustaminen,
–
tahallinen henkirikos, vakava pahoinpitely ja vakavan ruumiinvamman aiheuttaminen,
–
ihmisen elinten ja kudosten laiton kauppa,
–
ihmisryöstö, vapaudenriisto ja panttivangiksi ottaminen,
–
rasismi ja muukalaisviha,
–
järjestäytynyt varkausrikollisuus tai aseellinen ryöstö,
–
kulttuuriomaisuuden, mukaan lukien antiikki- ja taide-esineiden, laiton kauppa,
–
petollinen menettely,
–
ryöstöntapainen kiristys ja kiristys,
–
tuotteiden laiton väärentäminen ja jäljentäminen,
–
hallinnollisten asiakirjojen väärentäminen ja kaupankäynti näillä väärennöksillä,
–
maksuvälineväärennykset,
–
hormonivalmisteiden ja muiden kasvua edistävien aineiden laiton kauppa,
–
ydinaineiden ja radioaktiivisten aineiden laiton kauppa,
–
varastettujen ajoneuvojen kauppa,
–
raiskaus,
–
murhapoltto,
–
kansainvälisen rikostuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvat rikokset,
–
ilma-aluksen tai aluksen kaappaus,
–
tuhotyö.
– –
3.   Muiden kuin 1 kohdassa mainittujen rikosten osalta täytäntöönpanovaltio voi asettaa tuomion tunnustamisen ja rangaistuksen täytäntöönpanon edellytykseksi, että tuomio liittyy tekoihin, jotka myös täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaisesti katsotaan rikoksiksi niiden tunnusmerkistöstä tai kuvauksesta riippumatta.
4.   Kukin jäsenvaltio voi puitepäätöstä tehtäessä tai myöhemmin ilmoittaa neuvoston pääsihteeristölle antamassaan ilmoituksessa, ettei se aio soveltaa 1 kohtaa. Tällainen ilmoitus voidaan peruuttaa milloin tahansa. Tällaiset ilmoitukset tai niitä koskevat peruutukset julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.”
13
Puitepäätöksen 2008/909 8 artiklan, jonka otsikkona on ”Tuomion tunnustaminen ja rangaistuksen täytäntöönpano”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tunnustettava 4 artiklan mukaisesti ja 5 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen lähetetty tuomio ja toteutettava viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi, jollei se päätä vedota johonkin 9 artiklassa säädettyyn perusteeseen kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.”
14
Kyseisen puitepäätöksen 9 artiklan, jonka otsikko on ”Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle”, 1 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos
– –
d)
tuomio liittyy 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa ja, jos täytäntöönpanovaltio on tehnyt 7 artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen, 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tekoihin, jotka eivät täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan olisi rikoksia. – –”
15
Kyseisen puitepäätöksen 25 artiklassa, jonka otsikko on ”Rangaistusten täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen johdosta”, säädetään seuraavaa:
”Tämän puitepäätöksen säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen [2002/584] säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon tapauksissa, joissa jäsenvaltio sitoutuu panemaan rangaistuksen täytäntöön mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisesti tai tapauksissa, joissa se on mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 [ala]kohdan nojalla asettanut ehdon, että henkilö on rankaisemattomuuden välttämiseksi palautettava asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta puitepäätöksen [2002/584] soveltamista.”
16
Alankomaiden kuningaskunta ilmoitti 20.9.2012 neuvoston pääsihteeristölle puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti, ettei se aio soveltaa kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohtaa.
Alankomaiden oikeus
Eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva lainsäädäntö
17
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn Euroopan unionin neuvoston puitepäätöksen täytäntöönpanosta 29.4.2004 annetun lain (Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet)) (Stb. 2004, nro 195), jolla puitepäätös 2002/584 on saatettu osaksi Alankomaiden oikeutta, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä OLW), 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Alankomaiden kansalaisen luovuttaminen voidaan sallia sillä edellytyksellä, että tätä vaaditaan häntä vastaan vireillä olevaa rikostutkintaa varten ja että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käsityksen mukaan on varmaa, että jos hänet tuomitaan ehdottomaan [vapausrangaistukseen tai vapauden menetyksen käsittävään turvaamistoimenpiteeseen] pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa teoista, joiden perusteella luovuttaminen voidaan hyväksyä, hän voi suorittaa tämän rangaistuksen Alankomaissa.
– –
3.   Edellä olevaa 1 momenttia sovelletaan myös ulkomaalaiseen, joka rechtbankin [(alioikeus)] pitämässä kuulemisessa osoittaa oleskelleensa laillisesti Alankomaissa yhtäjaksoisesti vähintään viisi vuotta [23.11.2000 annetun] ulkomaalaislain [Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Vreemdelingenwet 2000) (Stb. 2000, nro 495)] 8 §:n a–e ja l momentissa tarkoitetulla tavalla, jos häneen voidaan kohdistaa Alankomaissa rikosoikeudellinen menettely eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevista teoista ja jos oletetaan, ettei hän menetä oikeuttaan oleskella Alankomaissa hänelle luovuttamisen jälkeen määrätyn rangaistuksen tai toimenpiteen seurauksena. Mahdolliset asiakirjatodisteet on jätettävä hyvissä ajoin ennen alioikeudessa pidettävää kuulemista.”
18
OLW:n 7 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   ”Luovuttaminen voidaan sallia
a.
sellaista rikostutkintaa varten, jonka pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaiset tai [tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa 12.10.2017 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2017/1939 (EUVL 2017, L 283, s. 1)] 1 artiklassa tarkoitettu Euroopan syyttäjävirasto ovat aloittaneet, koska luovutettavaksi pyydetyn henkilön epäillään pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen mukaan syyllistyneen
1°.
tekoon, joka on luokiteltu rikokseksi pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännössä ja joka sisältyy myös tämän lain liitteessä 1 olevaan luetteloon ja josta voi pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan seurata [vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide], jonka enimmäispituus on vähintään kolme vuotta, tai
2°.
muuhun tekoon, joka on rangaistava sekä määräyksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön että Alankomaiden lainsäädännön mukaan ja josta voi seurata [vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide], jonka enimmäispituus on vähintään 12 kuukautta
b.
henkilön, jonka luovuttamista vaaditaan, neljän kuukauden pituisen tai pidemmän [vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen], joka on määrätty 1° tai 2° kohdassa tarkoitetusta teosta, määräyksen antaneen jäsenvaltion alueella tapahtuvaa täytäntöönpanoa varten.
– –”
Tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva lainsäädäntö
19
Vapauden menetyksen käsittävien ja ehdollisten seuraamusten vastavuoroisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta 12.7.2012 annetun lain (Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties) (Stb. 2012, nro 333), jolla puitepäätös 2008/909 saatettiin osaksi Alankomaiden oikeutta, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä WETS), 1:1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tätä lakia ja siihen perustuvia säännöksiä sovellettaessa
a.
’ministerillä’ tarkoitetaan turvallisuus‑ ja oikeusministeriä
– –”
20
WETS:n 2:11 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Ministeri toimittaa tuomioistuimen ratkaisun ja todistuksen alueellisesti toimivaltaisen syyttäjäviranomaisen julkisasiamiehelle [(advocaat-generaal)], paitsi jos hän katsoo heti, että on perusteita kieltäytyä tuomioistuimen ratkaisun tunnustamisesta.
2.   Julkisasiamies esittää tuomioistuimen ratkaisun ja todistuksen välittömästi oikeuslaitoksesta [18.4.1827] annetun lain [(wet op de rechterlijke organisatie) (Stb. 1827, nro 20)] 67 §:ssä tarkoitetulle Gerechtshof Arnhem-Leeuwardenin [(Arnhem-Leeuwardenin ylioikeus, Alankomaat)] erityisjaostolle. Hän toimittaa erityisjaostolle mahdolliset huomautuksensa edellä mainituista asiakirjoista 14 päivän kuluessa siitä päivästä, jolloin hän toimitti asiakirjat erityisjaostolle.
3.   Erityisjaosto ratkaisee:
a.
onko perusteita kieltäytyä tunnustamasta tuomioistuimen ratkaisua 2:13 §:n 1 momentin nojalla
– –
7.   Erityisjaoston on toimitettava ministerille 3 momentin nojalla tekemänsä kirjallinen ja perusteltu arviointi kuuden viikon kuluessa siitä, kun se on saanut tuomioistuimen ratkaisun ja todistuksen.”
21
WETS:n 2:12 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Ministeri päättää tuomioistuimen ratkaisun tunnustamisesta erityisjaoston arvioinnin perusteella.
– –”
22
Kyseisen lain 2:13 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Tuomioistuimen ratkaisun tunnustamisesta on kieltäydyttävä, jos
– –
f.
teko, josta [vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide] määrättiin, ei Alankomaiden oikeuden mukaan olisi ollut rangaistava, jos se olisi tehty Alankomaissa
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
23
Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny antoi YM:ään kohdistuvia syytetoimia varten kaksi eurooppalaista pidätysmääräystä, joista toinen annettiin 9.11.2020 ja toinen 9.5.2023.
24
Rechtbank Amsterdamin (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, on täytäntöönpanosta vastaavana oikeusviranomaisena annettava ratkaisu näiden kahden eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää kuitenkin, että sen ennakkoratkaisupyyntö koskee ainoastaan jälkimmäistä näistä määräyksistä. Se annettiin sellaisia pidätysmääräyksen kohteena olevaan henkilöön kohdistuvia syytetoimia varten, jotka koskevat ainoastaan yhtä tekoa eli puolalaisten tuomioistuinten antamilla ratkaisuilla määrätyn, hänen alaikäisen poikansa elatusavun laiminlyöntiä.
26
Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen ei ole luokitellut tätä tekoa puitepäätöksen 2002/584 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi rikokseksi, joka voisi johtaa asianomaisen henkilön luovuttamiseen ilman, että teon kaksoisrangaistavuus tutkitaan. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, se harkitsee kuitenkin mahdollisuutta luopua tähän toteamukseen perustuvan, kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa säädetyn harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisesta.
27
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimittäin katsoo, että koska pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö, joka on Puolan kansalainen, on oleskellut Alankomaissa laillisesti ja yhtäjaksoisesti yli viiden vuoden ajan, hänen on katsottava ”asuvan vakinaisesti” Alankomaissa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä.
28
Kyseinen tuomioistuin myös toteaa, että pidätysmääräyksen kohteena olevalla henkilöllä on kiinteät siteet Alankomaiden kuningaskuntaan, joten Puolaan luovuttamisen jälkeen siellä mahdollisesti tuomittavan vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano Alankomaissa parantaisi hänen mahdollisuuksiaan sopeutua uudelleen yhteiskuntaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että asianomainen henkilö on asunut Alankomaissa noin 12 vuotta, hän on viime vuosina hankkinut siellä merkittävästi tuloja ja hän puhuu sujuvasti hollantia, ja että vaikka hän on tällä hetkellä työtön, hän aikoo hakeutua kunto‑ohjaajan koulutukseen.
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti tässä ennakkoratkaisumenettelyssä alun perin kolme ennakkoratkaisukysymystä, mutta se teki 13.2.2024 päätöksen, joka toimitettiin unionin tuomioistuimelle 26.2.2024 ja jolla se peruutti ensimmäisen ja toisen ennakkoratkaisukysymyksensä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien selvitysten mukaan tämä osittainen peruuttamispäätös johtui siitä, että Alankomaiden hallitus oli 21.12.2023 esittänyt ehdotuksen laiksi unionin rikosoikeuden saattamisesta osaksi Alankomaiden lainsäädäntöä (Wet herimplementatie Europees strafrecht) ja että tämän ehdotuksen hyväksyminen ratkaisee ne puitepäätöksen 2002/584 täytäntöönpanoon liittyneet ongelmat, joita kaksi ensimmäistä kysymystä koskivat.
30
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kolmas ennakkoratkaisukysymys, joka on nyt ainoa kysymys, johon unionin tuomioistuinta pyydetään vastaamaan, koskee tilannetta, jossa eurooppalainen pidätysmääräys on annettu puitepäätöksen 2002/584 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetusta teosta, joka ei täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan ole rikos. Kuten tämän tuomion 26 kohdassa on todettu ja siltä osin kuin viimeksi mainittu tuomioistuin harkitsee mahdollisuutta olla vetoamatta kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, se viittaa kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa tarjottuun mahdollisuuteen asettaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisen ehdoksi sen, että hänet palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti tuomittu vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide.
31
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että ennakkoratkaisupyynnön esittämispäivänä voimassa olleen Alankomaiden lainsäädännön mukaan toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamisesta kieltäydytään automaattisesti, jos teko, josta vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide on määrätty, ei Alankomaiden oikeuden mukaan olisi rikos, jos se olisi tehty Alankomaissa.
32
Näin ollen silloin, kun eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytetoimien aloittamiseksi teoista, jotka Alankomaiden oikeuden mukaan eivät ole rangaistavia, ja kun kyseinen pidätysmääräys pannaan täytäntöön asettamalla asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi tae palauttamisesta puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti, kyseinen henkilö ei voi – kyseisessä säännöksessä säädetystä huolimatta – suorittaa Alankomaissa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti tuomittua vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä.
33
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää tätä tilannetta unionin oikeuden vastaisena. Se katsoo tältä osin, että siltä osin kuin puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa vahvistetaan harkinnanvarainen peruste tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle, jäsenvaltioiden olisi pannessaan kyseistä säännöstä täytäntöön jätettävä toimivaltaisille viranomaisilleen harkintavaltaa ja oltava säätämättä tätä kieltäytymisperustetta pakottavaksi. Kyseinen tuomioistuin toteaa lisäksi, että kyseistä kieltäytymisperustetta olisi tulkittava suppeasti puitepäätöksellä tavoitellun, asianomaisen henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen mukaisesti.
34
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että tilanteessa, jossa palauttamistaetta sovelletaan tekoon, joka ei täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaan ole rangaistava, tällaisen harkintavallan yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa on kyseenalaista. Tällaisessa tilanteessa se, että vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä on mahdotonta panna täytäntöön Alankomaiden kuningaskunnassa, vaikuttaa nimittäin puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan vastaiselta.
35
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo tältä osin esiin, että kyseisen 25 artiklan mukaan puitepäätöksen 2002/584 säännökset ovat ensisijaisia puitepäätöksen 2008/909 säännöksiin nähden. Lisäksi 11.3.2020 annetun tuomion SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Tae palauttamisesta täytäntöönpanovaltioon) (C‑314/18, EU:C:2020:191) 41 kohdasta ilmenee sen mukaan, että puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa jätetään täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuus päättää erityistilanteissa, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty rangaistus on pantava täytäntöön täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion alueella.
36
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että tilanteessa, jossa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on luopunut vetoamasta kaksoisrangaistavuuteen perustuvaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa, mutta on asettanut kyseisen henkilön luovuttamisen ehdoksi palauttamistakeen parantaakseen asianomaisen henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti, unionin oikeus on esteenä sille, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytyy myöhemmin tunnustamasta ja panemasta täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota vedoten kaksoisrangaistavuuteen perustuvaan kieltäytymisperusteeseen, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa.
37
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tällaisessa tilanteessa kieltäytyminen panemasta täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrättyä vapausrangaistusta tai vapauden menetyksen käsittävää turvaamistoimenpidettä olisi vastoin puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan tavoitetta parantaa tuomitun mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan ja veisi kyseiseltä säännökseltä sen tehokkaan vaikutuksen.
38
Lisäksi kyseinen tuomioistuin täsmentää, että tähän kysymykseen annettava vastaus vaikuttaa siihen, päättääkö se luovuttaa pääasiassa kyseessä olevan henkilön pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaisille vai ei. Erityisesti siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoisi, ettei unionin oikeus ole esteenä kyseisten kansallisten säännösten soveltamiselle, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi harkita uudelleen, aikooko se luovuttaa kyseisen henkilön Puolan viranomaisille palauttamistakeen ehdolla. Tällaisessa tapauksessa ei nimittäin taattaisi, että asianomainen henkilö voi suorittaa hänelle Puolassa mahdollisesti määrätyn vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen Alankomaissa, jotta hänellä olisi paremmat mahdollisuudet sopeutua uudelleen yhteiskuntaan.
39
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, voiko se, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn palauttamistakeen täytäntöönpanovaiheessa olla esteenä mahdollisen Puolassa määrätyn vapausrangaistuksen tai vapauden menetyksen käsittävän turvaamistoimenpiteen tunnustamiselle ja täytäntöönpanolle Alankomaissa.
40
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää edellä tämän tuomion 29 kohdassa mainitussa osittaisessa peruuttamispäätöksessä tarkemmin ne syyt, joiden vuoksi se katsoo, että sellaisella Alankomaiden lainsäädännön muutoksella, jolla puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen peruste säädetään harkinnanvaraiseksi, ei kuitenkaan poisteta kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen taustalla olevaa ongelmaa.
41
Kyseisen tuomioistuimen mukaan ministerillä on nimittäin tällaisessakin tilanteessa toimivalta kieltäytyä heti tunnustamasta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaisten antamaa tuomiota ja näin myös kieltäytyä tuomitun palauttamisesta Alankomaihin sen vuoksi, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, kuten WETS:n 2:11 §:n 1 momentissa ja 2:13 §:n 1 momentin f kohdassa säädetään. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vaikka ministeri ei käyttäisi tätä toimivaltaa, Gerechtshof Arnhem-Leeuwardenin erityisjaostolla olisi silti edelleen toimivalta kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja näin myös kieltäytyä tuomitun palauttamisesta Alankomaihin sen vuoksi, että teko ei Alankomaiden oikeuden mukaan ole rangaistava, ja se täsmentää, että WETS:n 2:12 §:n 1 momentin mukaan tämä kieltäytyminen sitoisi ministeriä.
42
Tässä tilanteessa rechtbank Amsterdam on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko puitepäätöksen [2008/909] 9 artiklan 1 kohdan d alakohta, luettuna yhdessä kyseisen puitepäätöksen 25 artiklan sekä puitepäätöksen [2002/584] 4 artiklan 1 alakohdan ja 5 artiklan 3 alakohdan kanssa, esteenä sille, että jäsenvaltio, joka on soveltanut puitepäätöksen [2008/909] 7 artiklan 4 kohtaa, saattaa ensin mainitun säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään siten, että sen jälkeen, kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on sallinut palauttamistakeen ehdolla luovuttamisen pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon syytetoimia varten puitepäätöksen [2002/584] 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun teon johdosta, joka ei ole täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikos mutta jonka osalta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on nimenomaisesti luopunut oikeudesta kieltäytyä tällä perusteella luovuttamisesta, pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion (sen ollessa tuomion osalta täytäntöönpanovaltio) muiden viranomaisten on kieltäydyttävä tai ne voivat kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tästä teosta määrättyä vapausrangaistusta, koska teko ei ole täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion (täytäntöönpanovaltion) lainsäädännön mukaan rangaistava, ja niiden on näin ollen kieltäydyttävä tai ne voivat kieltäytyä panemasta palauttamistaetta täytäntöön?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
43
Aluksi on huomautettava, että eräs ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämässään kysymyksessä mainitsemista unionin oikeuden eri säännöksistä koskee tilannetta, jossa jäsenvaltio on soveltanut puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 4 kohtaa. Kyseisen säännöksen mukaan kukin jäsenvaltio voi puitepäätöstä tehtäessä tai myöhemmin ilmoittaa neuvoston pääsihteeristölle antamassaan ilmoituksessa, että se ei aio soveltaa kyseisen artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään, että siinä tarkoitettujen rikosten johdosta annettu tuomio on tunnustettava ja määrätty rangaistus on pantava täytäntöön tämän puitepäätöksen mukaisesti ilman, että teon kaksoisrangaistavuus tutkitaan.
44
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista, sellaisina kuin ne on mainittu tämän tuomion 25 kohdassa, ilmenee kuitenkin, että pääasiassa kyseessä oleva eurooppalainen pidätysmääräys on annettu asianomaiseen henkilöön kohdistuvia syytetoimia varten, jotka koskevat hänen alaikäisen poikansa elatusavun laiminlyöntiä. Näin ollen on todettava, että kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleva rikos ei kuulu puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 1 kohdassa mainittuihin rikoksiin, joten sillä, että – kuten tämän tuomion 16 kohdasta ilmenee – Alankomaiden kuningaskunta ilmoitti 20.9.2012 päivätyllä ilmoituksella, joka annettiin neuvoston pääsihteeristölle tiedoksi puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti, ettei se sovella kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohtaa, ei ole merkitystä pääasian ratkaisun kannalta.
45
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 25 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta tai mahdollisuudesta vedota kyseiseen 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan ja kieltäytyä tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ja panemasta siellä määrättyä rangaistusta täytäntöön sen vuoksi, että ne koskevat tekoja, jotka eivät ole ensin mainitun jäsenvaltion oikeuden mukaan rikoksia, kun kyseisen jäsenvaltion täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on ensin päättänyt panna täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, joka on johtanut kyseiseen tuomioon ja kyseiseen rangaistukseen,
–
ja yhtäältä kyseinen viranomainen luopuu vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, joka perustuu myös kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen, kyseisen puitepäätöksen 2 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvan rikoksen osalta, ja
–
toisaalta se asettaa asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan nojalla sen, että kyseinen henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide.
46
Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pääasiassa sovellettavasta Alankomaiden lainsäädännöstä antamat selitykset, jotka on esitetty tiivistetysti tämän tuomion 31 ja 32 kohdassa, on ensin arvioitava, voidaanko tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen peruste, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa, saattaa osaksi jäsenvaltioiden oikeusjärjestystä siten, että täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen velvoitetaan automaattisesti kieltäytymään tunnustamasta langettavaa tuomiota sellaisista teoista, jotka eivät ole kyseisen valtion kansallisen oikeuden mukaan rikoksia. Tämän arvioinnin perusteella on sen jälkeen tutkittava, onko viimeksi mainitulla viranomaisella mahdollisesti harkintavaltaa, kun se soveltaa tätä kieltäytymisperustetta yksittäistapaukseen asianomaisen henkilön luovuttamisen jälkeen, kun luovuttamisen ehdoksi on asetettu puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukainen palauttamistae.
47
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (tuomio 30.10.2025, Tomann, C‑134/24, EU:C:2025:839, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Mahdollisuus panna puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohta täytäntöön siten, että vahvistetaan tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen ehdoton peruste, joka perustuu kaksoisrangaistavuutta koskevaan edellytykseen
48
Puitepäätöksen 2008/909 7 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”muiden kuin 7 artiklan 1 kohdassa mainittujen rikosten osalta täytäntöönpanovaltio voi asettaa tuomion tunnustamisen ja rangaistuksen täytäntöönpanon edellytykseksi, että tuomio liittyy tekoihin, jotka myös täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaisesti katsotaan rikoksiksi niiden tunnusmerkistöstä tai kuvauksesta riippumatta”.
49
Kyseisen puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa puolestaan säädetään muun muassa, että täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
50
Näiden kahden säännöksen sanamuodosta ja etenkin verbin ”voida” käytöstä seuraa, että täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella itsellään on oltava harkintavaltaa sen osalta, onko tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäydyttävä kyseisessä 9 artiklassa tarkoitetuin perustein vai ei (ks. analogisesti tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 43 kohta).
51
Tästä seuraa, että kun jäsenvaltiot päättävät saattaa yhden tai useampia puitepäätöksen 9 artiklassa säädetyistä harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista osaksi kansallista oikeutta, ne eivät voi säätää, että täytäntöönpanovaltion oikeusviranomaisten on kieltäydyttävä mainittujen perusteiden soveltamisalaan muodollisesti kuuluvan tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta ilman, että kyseisillä viranomaisilla olisi mahdollisuutta ottaa huomioon kunkin yksittäistapauksen erityiset olosuhteet (ks. analogisesti tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 44 kohta).
52
Seuraavaksi on todettava, että tätä tulkintaa tukee puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan asiayhteys.
53
Tältä osin on muistutettava, että vastavuoroisen tunnustamisen periaate merkitsee puitepäätöksen 2008/909 8 artiklan 1 kohdan nojalla sitä, että täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on pääsääntöisesti tunnustettava lähetetty tuomio ja toteutettava viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi (tuomio 11.1.2017, Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, 42 kohta).
54
Tästä seuraa, että kaksoisrangaistavuutta koskeva edellytys on poikkeus säännöstä, joka koskee tuomion tunnustamisen ja rangaistuksen täytäntöönpanon periaatetta. Näin ollen tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan perusteen, joka perustuu kaksoisrangaistavuuden puuttumiselle puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla, soveltamisalaa on tulkittava suppeasti, jotta voidaan rajoittaa tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisiä (tuomio 11.1.2017, Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, 46 kohta).
55
Koska täytäntöönpanovaltion toimivaltaisella viranomaisella on oltava harkintavaltaa tämän tuomion 50 kohdassa esitetyn tulkinnan mukaisesti, kyseisen viranomaisen on voitava silloin, kun kyseessä olevat teot eivät täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan ole rikos, kuitenkin päättää tietyissä tapauksissa olla vetoamatta tähän kieltäytymisperusteeseen tuomion tunnustamisen ja rangaistuksen täytäntöönpanon varmistamiseksi.
56
Lopuksi puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan tulkinnasta tämän puitepäätöksen tavoitteen valossa on muistutettava, että kyseisen puitepäätöksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan sen tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion on tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi tunnustettava tuomio ja pantava rangaistus täytäntöön (tuomio 11.1.2017, Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, 50 kohta).
57
Tämän tuomion 50 kohdassa esitetty saman puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan tulkinta edistää nimenomaan tämän tavoitteen saavuttamista, koska käyttäessään harkintavaltaansa täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voisi päättää olla vetoamatta kaksoisrangaistavuuden edellytykseen perustuvaan tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen sillä perusteella, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltion alueella helpottaisi tuomitun sosiaalista kuntoutusta.
58
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 48–57 kohdassa esitetyt seikat, on katsottava, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa säädetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta kieltäytyä tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön sillä perusteella, että ne koskevat tekoja, jotka eivät ole ensiksi mainitun jäsenvaltion oikeuden mukaan rikoksia, antamatta täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tältä osin minkäänlaista harkintavaltaa.
Mahdollisuus vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen asianomaisen henkilön luovuttamisen jälkeen, kun luovuttamisen ehdoksi on asetettu puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukainen palauttamistae
59
Kun otetaan huomioon edellisessä kohdassa esitetty tulkinta, on seuraavaksi tarkasteltava, kuten tämän tuomion 46 kohdassa todetaan, ovatko puitepäätöksen 2002/584 säännökset ja erityisesti sen 4 artiklan 1 alakohta ja 5 artiklan 3 alakohta, luettuina yhdessä puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan kanssa, esteenä sille, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on mahdollisuus kieltäytyä viimeksi mainitun puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun perusteen nojalla tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta silloin, kun saman jäsenvaltion täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on aiemmin yhtäältä luopunut vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, joka koskee kaksoisrangaistavuuden puuttumista, ja toisaalta asettanut asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi kyseisen 5 artiklan 3 alakohdan mukaisen palauttamistakeen.
60
Tässä yhteydessä on palautettava aluksi mieleen, että puitepäätöksellä 2002/584 pyritään helpottamaan ja nopeuttamaan oikeudellista yhteistyötä ottamalla käyttöön yksinkertaistettu ja tehokas järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi, jotta voitaisiin myötävaikuttaa sellaisen Euroopan unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä (tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61
Kyseisen puitepäätöksen soveltamisalalla vastavuoroisen tunnustamisen periaate on, kuten etenkin kyseisen puitepäätöksen johdanto‑osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, rikosasioiden oikeudellisen yhteistyön kulmakivi, ja se ilmaistaan mainitun puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa, jossa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän saman puitepäätöksen säännösten mukaisesti (tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62
Tästä seuraa yhtäältä, että täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain syistä, jotka perustuvat puitepäätökseen 2002/584, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut. Toisaalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on pääsääntö, ja siitä kieltäytyminen katsotaan poikkeukseksi, jota on tulkittava suppeasti (tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
63
Kyseisen puitepäätöksen 3 artiklassa ilmoitetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet ja puitepäätöksen 4 ja 4 a artiklassa sen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet.
64
Puitepäätöksen 5 artiklassa puolestaan säädetään niistä takeista, jotka pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion on annettava erityistapauksissa. Kyseisen puitepäätöksen 5 artiklan 3 alakohdassa säädetään siten, että jos henkilö, josta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu syytteen nostamista varten, on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai siellä vakinaisesti asuva, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen suorittaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon ehdoksi voidaan asettaa se, että asianomainen henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide.
65
Tällaisen palauttamistakeen vaikutuksesta puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteen soveltamiseen langettavaa tuomiota tunnustettaessa on muistutettava, että keskinäisen luottamuksen periaate ja vastavuoroisen tunnustamisen periaate konkretisoituvat rikosoikeuden alalla puitepäätöksessä 2008/909 puitepäätöksen 2002/584 tavoin, ja nämä periaatteet edellyttävät etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia. Puitepäätöksellä 2008/909 kehitetään siten oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa annettujen tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla, kun henkilöille on määrätty vankeusrangaistus tai vapauden menetyksen sisältävä toimenpide toisessa jäsenvaltiossa, heidän yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisensa helpottamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66
Kuten unionin tuomioistuin on lisäksi jo katsonut, ei ole mitään syytä ajatella, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena olisi ollut säätää rikosasioissa annettujen tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon osalta kahdesta erillisestä oikeudellisesta järjestelmästä sen mukaan, onko asiassa annettu eurooppalainen pidätysmääräys vai ei (tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 48 kohta).
67
Puitepäätöksen 2008/909 25 artiklasta, luettuna kyseisen puitepäätöksen johdanto-osan 12 perustelukappaleen valossa, ilmenee, että tätä puitepäätöstä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin sen säännökset ovat puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon erityisesti tapauksissa, joissa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan nojalla toimiva jäsenvaltio on asettanut pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa toteutettavia syytetoimenpiteitä varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon ehdoksi sen, että kyseessä oleva henkilö palautetaan täytäntöönpanovaltioon suorittamaan siellä se rangaistus, joka pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätään (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 49 kohta).
68
Unionin lainsäätäjä on puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa lisäksi vahvistanut sen erityisen merkityksen, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalaisen tai siellä vakinaisesti asuvan henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamismahdollisuudella, kun hänen on mahdollista suorittaa kyseisen valtion alueella vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, joka hänelle määrätään eurooppalaiseen pidätysmääräykseen perustuvan luovuttamisen jälkeen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Täytäntöönpanojäsenvaltioon palauttamista koskeva tae), C‑314/18, EU:C:2020:191, 48 kohta).
69
Kun otetaan huomioon se, että yhtäältä mahdollisuudella asettaa pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön luovuttamisen ehdoksi palauttamistae puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan nojalla ja toisaalta puitepäätöksessä 2008/909 säädetyillä säännöillä, joilla on tarkoitus helpottaa toisessa jäsenvaltiossa tuomittujen sosiaalista kuntoutusta, pyritään samaan tavoitteeseen, on siis katsottava, että kun täytäntöönpanovaltion oikeusviranomainen haluaa soveltaa viimeksi mainitun puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perustetta, sen on otettava huomioon nämä säännöt (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 47 kohta).
70
Samoin puitepäätöksen 2008/909 liitteessä I olevan todistuksen vakiomallin f kohdasta voidaan päätellä, että toimivaltaisen viranomaisen on tunnustaessaan langettavaa tuomiota kyseisen puitepäätöksen mukaisesti otettava huomioon palauttamistae, koska kyseisessä todistuksessa on viitattava tähän takeeseen, jos se on luovuttamisen ehtona (ks. vastaavasti tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistuksen täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta), C‑305/22, EU:C:2025:665, 58 kohta).
71
Kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen päättää soveltaa asianomaisen henkilön osalta luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn kaltainen palauttamistae, sen on lisäksi arvioitava kokonaisvaltaisesti kaikkia niitä kyseisen henkilön tilanteelle ominaisia konkreettisia seikkoja, jotka voivat osoittaa, onko tämän henkilön ja täytäntöönpanojäsenvaltion välillä siteitä, joiden perusteella voidaan todeta, että kyseinen henkilö on riittävän kotoutunut tähän valtioon ja että hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätyn vapauden menetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa helpottaa näin ollen hänen mahdollisuuksiaan sopeutua uudelleen yhteiskuntaan sen jälkeen, kun kyseinen rangaistus tai turvaamistoimenpide on pantu täytäntöön. Näihin seikkoihin kuuluvat kyseisellä henkilöllä olevat perhe-, kieli- ja kulttuurisiteet sekä sosiaaliset ja taloudelliset siteet täytäntöönpanojäsenvaltioon sekä hänen kyseisessä jäsenvaltiossa oleskelunsa luonne, kesto ja edellytykset (ks. vastaavasti määräys 16.11.2023, PY (Kolmannen valtion kansalainen täytäntöönpanojäsenvaltiossa), C‑636/22, EU:C:2023:899, 42 ja 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72
Näin ollen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on harkittava kyseessä olevan asian erityiset olosuhteet huomioon ottaen, ovatko kyseisen henkilön siteet täytäntöönpanojäsenvaltioon riittävät, jotta puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdalla tavoiteltu yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisen tavoite voidaan saavuttaa paremmin, jos kyseinen henkilö suorittaa hänelle mahdollisesti määrättävän rangaistuksen tässä jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti määräys 16.11.2023, PY (Kolmannen valtion kansalainen täytäntöönpanojäsenvaltiossa), C‑636/22, EU:C:2023:899, 39 kohta).
73
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 73 ja 74 kohdassa, tätä arvioidessaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on punnittava keskenään useita intressejä, jotka liittyvät muun muassa kyseisen henkilön sosiaaliseen kuntoutukseen hänen mahdollisen tuomitsemisensa jälkeen, tarpeeseen varmistaa, ettei kyseinen henkilö jää rankaisematta, sekä kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen. Näin ollen on niin, että jos kyseinen viranomainen päättää soveltaa asianomaisen henkilön osalta luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa, ja luopua vetoamasta puitepäätöksen 4 artiklan 1 alakohdassa mainittuun harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, tästä on pääteltävä, että sen mielestä kyseisen henkilön rankaisematta jäämisen torjumiseen ja sosiaaliseen kuntoutukseen liittyvät intressit ovat ensisijaisia siihen toteamukseen nähden, että kyseinen teko ei sen kansallisen oikeuden mukaan ole rangaistava. Tällaisen päätöksen tekeminen edellyttää kuitenkin välttämättä kaikkien sekä kyseisen puitepäätöksen että puitepäätöksen 2008/909 tältä osin merkityksellisten säännösten huomioon ottamista.
74
Edellä esitetystä ja erityisesti asianomaisen henkilön osalta sovellettavan luovuttamismekanismin, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetty palauttamistae, logiikasta seuraa, että tämän mekanismin soveltaminen perustuu – kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 78 kohdassa – täytäntöönpanojäsenvaltion implisiittiseen sitoumukseen panna lähtökohtaisesti täytäntöön vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, joka pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti määrätään luovuttamisen jälkeen.
75
Näin ollen sen varmistamiseksi parhaalla mahdollisella tavalla, että tätä sitoumusta noudatetaan ja että sillä on vaikutuksia – ja siten varmistetaan yhtäältä puitepäätösten 2002/584 ja 2008/909 taustalla tämän tuomion 65 kohdasta ilmenevin tavoin olevan keskinäisen luottamuksen periaatteen noudattaminen ja toisaalta niillä käyttöön otettujen vastavuoroista tunnustamista koskevien järjestelmien moitteeton toiminta –, on katsottava, että täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuutta vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan sisältyvään tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen olisi rajoitettava tiukasti puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn palauttamistakeen täytäntöönpanon yhteydessä.
76
Myös kyseisen 5 artiklan 3 alakohdan tavoite sekä puitepäätöksillä 2002/584 ja 2008/909 yleisemmin tavoitellut päämäärät puoltavat tämän tuomion edellisessä kohdassa esitettyä tulkintaa.
77
Ensinnäkin tavoitteesta helpottaa asianomaisen henkilön sosiaalista kuntoutusta on todettava, että jos täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla annettua mahdollisuutta kieltäytyä tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta ei olisi tiukasti rajoitettu, kyseisen henkilön luovuttamisvaiheessa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan nojalla vaaditulta palauttamistakeelta saatettaisiin viedä tehokas vaikutus, joten mainittu tavoite, joka oikeuttaa asianomaisen henkilön osalta sovellettavan luovuttamismekanismin, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, käynnistämisen, voisi vaarantua siinä vaiheessa, kun kyseinen viranomainen tunnustaa langettavan tuomion.
78
Kuten unionin tuomioistuin on lisäksi jo todennut, unionin lainsäätäjän säätämällä puitepäätöksen 2002/584 ja puitepäätöksen 2008/909 välisellä suhteella on tarkoitus myötävaikuttaa kyseessä olevan henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskevan tavoitteen saavuttamiseen. Lisäksi tällainen kuntoutus on paitsi tuomitun henkilön edun mukaista myös yleisesti unionin edun mukaista (tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Täytäntöönpanojäsenvaltioon palauttamista koskeva tae), C‑314/18, EU:C:2020:191, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
79
Kuten julkisasiamies on korostanut ratkaisuehdotuksensa 82 kohdassa, tällainen lähestymistapa vahvistaa tarvetta tulkita puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa mainittua kieltäytymisperustetta suppeasti, kun asianomaisen henkilön osalta sovellettava luovuttamismekanismi, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti.
80
Toiseksi tavoitteesta, jona on varmistaa, ettei asianomainen henkilö jää rankaisematta, on muistutettava, että – kuten tämän tuomion 60 kohdassa on todettu – puitepäätöksellä 2002/584 pyritään ottamaan käyttöön uusi yksinkertaistettu ja tehokkaampi järjestelmä rikosoikeuden rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi. Niinpä tämän puitepäätöksen 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen tavoitteena on etsityn henkilön kiinni ottamisen ja luovuttamisen mahdollistaminen, jotta – ottaen huomioon mainitun puitepäätöksen tavoite – tehty rikos ei jää rankaisematta ja jotta kyseinen henkilö voidaan asettaa syytteeseen tai jotta hän voi suorittaa hänelle tuomitun vapausrangaistuksen (tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Täytäntöönpanojäsenvaltioon palauttamista koskeva tae), C‑314/18, EU:C:2020:191, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
81
Lisäksi on todettava, että puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan mukaan silloin, kun rangaistukset pannaan täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta, sovelletaan soveltuvin osin puitepäätöksen 2008/909 säännöksiä sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisia, asianomaisen henkilön rankaisemattomuuden välttämiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta puitepäätöksen 2002/584 soveltamista. Tästä seuraa, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 86 kohdassa, että kun rangaistus pannaan täytäntöön sen jälkeen, kun asianomainen henkilö on luovutettu sillä ehdolla, että sovelletaan puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti käyttöön otettua palauttamistaetta, puitepäätösten 2002/584 ja 2008/909 asianmukainen suhde on kussakin tapauksessa määritettävä ottamalla huomioon paitsi kyseisen henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamista koskeva tavoite myös tavoite varmistaa, ettei kyseinen henkilö jää rankaisematta.
82
Jos näet täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voisi siinä vaiheessa, kun tuomio tunnustetaan rangaistuksen täytäntöönpanoa varten, kyseenalaistaa puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan mukaisesti käyttöön otetun palauttamistakeen arvioimalla uudelleen olosuhteita, jotka täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on jo arvioinut eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanovaiheessa, viimeksi mainittu viranomainen voisi luopua käynnistämästä asianomaisen henkilön osalta sovellettavaa luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan palauttamistae, tai jopa panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, mikä voisi vaarantaa tavoitteen varmistaa, ettei kyseinen henkilö jää rankaisematta.
83
Lisäksi vastavuoroisen tunnustamisen periaate, joka on ilmaistu tämän tuomion 65 kohdassa ja johon puitepäätös 2008/909 perustuu, merkitsee kyseisen puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohdan nojalla lähtökohtaisesti sitä, että täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen on yhtäältä velvollinen hyväksymään sille puitepäätöksen 4 ja 5 artiklan mukaisesti lähetetyn pyynnön, joka koskee toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamista ja määrätyn vankeusrangaistuksen tai vapauden menetyksen sisältävän toimenpiteen täytäntöönpanemista, ja toisaalta se voi kieltäytyä hyväksymästä tällaista pyyntöä ainoastaan vetoamalla puitepäätöksen 9 artiklassa tyhjentävästi lueteltuihin perusteisiin kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta (ks. vastaavasti tuomio 9.11.2023, Staatsanwaltschaft Aachen, C‑819/21, EU:C:2023:841, 20 kohta).
84
Tämän tuomion 60–83 kohdassa esitetyistä näkemyksistä seuraa näin ollen, että täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen ei voi vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen, kun se panee täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn palauttamistakeen, koska tähän perusteeseen vetoaminen merkitsisi niiden olosuhteiden uudelleenarviointia, jotka täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on jo ottanut huomioon päättäessään asettaa asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi kyseisen takeen.
85
Kuten Alankomaiden hallitus ja Euroopan komissio väittivät istunnossa, asia on kuitenkin toisin silloin, kun kyseisen henkilön oikeudellisessa tai tosiasiallisessa tilanteessa tapahtunut muutos, kuten hänen ja täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion välisten siteiden heikentyminen tai lakkaaminen, johtaa siihen, että siinä vaiheessa, kun tuomio tunnustetaan rangaistuksen täytäntöönpanoa varten puitepäätöksen 2008/909 nojalla, intressi siihen, että vapaudenmenetyksen käsittävä rangaistus tai toimenpide pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, ei enää ole etusijalla.
86
Siinä vaiheessa, kun kyseinen tuomio tunnustetaan puitepäätöksen 2008/909 nojalla, on nimittäin huolehdittava siitä, että tunnustaminen vastaa vielä tässä vaiheessa kyseisen puitepäätöksen tavoitetta helpottaa asianomaisen henkilön sosiaalista kuntoutusta. Kun on kyse sellaisesta olosuhteiden muutoksesta, joka oikeuttaisi tarkastelemaan uudelleen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen alkuperäistä arviointia, jonka perusteella se on antanut asianomaisen henkilön sosiaaliseen kuntoutukseen liittyvälle intressille etusijan kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen liittyvään intressiin nähden, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi siis päättää tuomion tunnustamisvaiheessa rangaistuksen täytäntöönpanoa varten asettaa etusijalle tämän jälkimmäisen intressin vedoten puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädettyyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteeseen.
87
Näin ollen tämän tuomion 85 ja 86 kohdassa hahmotellulla täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle annetulla mahdollisuudella vedota kyseiseen 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan silloin, kun olosuhteiden muuttumisen vuoksi ei enää ole perusteltua panna täytäntöön palauttamistaetta, jota on alun perin vaadittu erilaisten olosuhteiden perusteella, voidaan parhaiten varmistaa, että kyseisellä puitepäätöksellä tavoiteltua sosiaalista kuntoutusta koskevaa tavoitetta noudatetaan, koska jos tähän säännökseen ei voitaisi missään tapauksessa vedota palauttamistakeen täytäntöönpanon yhteydessä, olisi vaarana, että asianomainen henkilö palautettaisiin automaattisesti täytäntöönpanojäsenvaltioon, vaikka palauttamistae olisi menettänyt tarkoituksensa. Tällaisessa tilanteessa kyseisessä säännöksessä tarjotun mahdollisuuden käyttämisellä ei vaaranneta kyseisen henkilön osalta sovellettavaa luovuttamismekanismia, jossa luovuttamisen ehdoksi asetetaan puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdassa säädetyn kaltainen palauttamistae.
88
Tässä tilanteessa tavoite varmistaa, ettei asianomainen henkilö jää rankaisematta, ei myöskään vaarannu, koska yhtäältä täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuutta vedota puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan on tiukasti rajattu ja toisaalta kyseinen henkilö suorittaa rangaistuksensa pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.
89
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 25 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta tai mahdollisuudesta vedota kyseiseen 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan kieltäytyäkseen tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön sillä perusteella, että ne koskevat tekoja, jotka eivät ole ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikoksia, kun
–
ensinnäkin kyseisen jäsenvaltion täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on ensin päättänyt panna täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, joka on johtanut kyseiseen tuomioon ja kyseiseen rangaistukseen,
–
ja yhtäältä kyseinen viranomainen luopuu vetoamasta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, joka perustuu myös kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen, kyseisen puitepäätöksen 2 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvan rikoksen osalta, ja
–
toisaalta se asettaa asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi puitepäätöksen 2002/584 5 artiklan 3 alakohdan nojalla sen, että kyseinen henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide, ja
–
toiseksi sen jälkeen, kun asianomainen henkilö on luovutettu palauttamistakeen ehdolla, ei ole tapahtunut sellaista olosuhteiden muutosta, jolla voitaisiin oikeuttaa se, ettei palauttamistaetta sovelleta.
Oikeudenkäyntikulut
90
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa ja 25 artiklaa
on tulkittava siten, että
ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta tai mahdollisuudesta vedota kyseiseen 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaan kieltäytyäkseen tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön sillä perusteella, että ne koskevat tekoja, jotka eivät ole ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan rikoksia, kun
–
ensinnäkin kyseisen jäsenvaltion täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on ensin päättänyt panna täytäntöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen, joka on johtanut kyseiseen tuomioon ja kyseiseen rangaistukseen,
–
ja yhtäältä kyseinen viranomainen luopuu vetoamasta eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 4 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen, joka perustuu myös kaksoisrangaistavuuden puuttumiseen, puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvan rikoksen osalta, ja
–
toisaalta se asettaa asianomaisen henkilön luovuttamisen ehdoksi puitepäätöksen 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 5 artiklan 3 alakohdan nojalla sen, että kyseinen henkilö, kun häntä on kuultu, palautetaan täytäntöönpanojäsenvaltioon suorittamaan hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa mahdollisesti määrätty vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide, ja
–
toiseksi sen jälkeen, kun asianomainen henkilö on luovutettu palauttamistakeen ehdolla, ei ole tapahtunut sellaista olosuhteiden muutosta, jolla voitaisiin oikeuttaa se, ettei palauttamistaetta sovelleta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.