62003CO0438_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Yhdistetyissä asioissa C-438/03, C-439/03, C-509/03 ja C-2/04,
jotka Giudice di pace di Bitonto (Italia) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen näissä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa
Antonio Cannito
vastaan
Fondiaria Assicurazioni SpA (C-438/03),
Pasqualina Murgolo
vastaan
Assitalia Assicurazioni SpA
(C-439/03),
Vincenzo Manfredi
vastaan
Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA
(C-509/03)
ja
Nicolò Tricarico
vastaan
Assitalia Assicurazioni SpA (C-2/04)
ennakkoratkaisun erityisesti EY 81 ja EY 82 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann sekä tuomarit S. von Bahr (esittelevä tuomari) ja R. Silva de Lapuerta,
julkisasiamies: L. A. Geelhoed,
kirjaaja: R. Grass,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1. Giudice di pace di Bitonto (Bitonton rauhantuomari) on esittänyt
– 6.10.2003 tekemällään välipäätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 16.10.2003 (C‑438/03 ja C‑439/03)
– 21.11.2003 tekemällään välipäätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 4.12.2003 (C‑509/03), ja
– 20.12.2003 tekemällään välipäätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 5.1.2004 (C‑2/04)
EY 234 artiklan nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä erityisesti EY 81 ja EY 82 artiklan tulkinnasta.
2. Nämä kysymykset on esitetty sellaisten vahingonkorvausvaatimusten yhteydessä, joita Cannito on esittänyt vakuutusyhtiö Fondiaria Assicurazioni SpA:ta, Murgolo vakuutusyhtiö Assitalia Assicurazioni SpA:ta, Manfredi vakuutusyhtiö Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA:ta ja Tricarico vakuutusyhtiö Assitalia Assicurazioni SpA:ta kohtaan sillä perusteella, että nämä yhtiöt ovat Autorità Garante della Concorrenza e del Mercaton (Italian kilpailuviranomainen, jäljempänä AGCM) mukaan osallistuneet vakuutusalan kartelliin.
Pääasian taustalla oleva riita ja ennakkoratkaisukysymykset
3. Ennakkoratkaisupyynnöistä ilmenee, että AGCM teki päätöksen, joka koski vakuutusyhtiöiden tieliikenneonnettomuuksiin liittyvän vahingonkorvausvastuun alalla perustamaa kartellia. Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Italia) (Lazion alueellinen hallintotuomioistuin) antoi tästä päätöksestä, jonka asianomaiset yhtiöt olivat riitauttaneet, tuomion 5.7.2001 ja Consiglio di Stato (Italia) oman tuomionsa 23.4.2002.
4. Koska Giudice di pace di Bitonto katsoo käsiteltävänään olevien asioiden ratkaisemisen edellyttävän yhteisön oikeuden ja erityisesti EY 81 ja EY 82 artiklan tulkintaa, se on päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
– Asioissa C‑438/03 ja C‑439/03:
”1) Merkitsevätkö Consiglio di Staton 23.4.2002 antamassa tuomiossa nro 2199 ja [Tribunale amministrativo regionale del Lazion] 5.7.2001 antamassa tuomiossa nro 6139 lopullisesti vahvistetut tosiseikat, jotka on katsottava kokonaisuudessaan mainituiksi ja toistetuiksi tässä, yhteisön oikeuden ja erityisesti [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan rikkomista?
2) Onko [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan rikkomisesta vastuussa olevilla vahingonkorvausvastuu lopullisiin kuluttajiin ja kaikkiin niihin nähden, jotka osoittavat kärsineensä vahinkoa kyseisen rikkomisen johdosta?
3) Onko kansallisen tuomioistuimen vahingon määrää arvioidessaan määrättävä yhteisön oikeussääntöjen rikkomisen johdosta saatujen määrien palauttamisen lisäksi kielletyn kartellin perustaja tai määräävän markkina-aseman väärinkäyttäjä suorittamaan (yhteisön oikeuden perusteella) myös seuraamuksen luonteista korvausta vahinkoa kärsineelle?
4) Onko yhteisön oikeuden nojalla määrättävä korvausta myös aineettomasta vahingosta?
5) Onko kansallisen tuomioistuimen määrättävä yhteisön oikeuden perusteella viran puolesta seuraamuksenluonteisesta korvauksesta ja aineettomasta vahingosta suoritettavasta korvauksesta?
6) Onko Italian lainsäädännössä EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisen perusteella suoritettavan vahingonkorvauksen osalta säädetty yhden vuoden vanhentumisaika lyhyytensä vuoksi ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa?
7) Onko vahingonkorvauskanteen vanhentumista koskevan määräajan katsottava alkavan kulua yhteisön oikeuden mukaan [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan rikkomispäivästä vai siitä päivästä, jona kyseinen rikkominen lopetettiin?
8) Onko kansallisella tuomioistuimella yhteisön oikeuden perusteella velvollisuus olla soveltamatta yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa kansallista säännöstöä tai tulkita sitä yhteisön oikeuden kanssa yhdenmukaisella tavalla?”
– Asioissa C‑509/03 ja C‑2/04:
”1) Merkitsevätkö Consiglio di Staton 23.4.2002 antamassa tuomiossa nro 2199 ja Tribunale amministrativo regionale del Lazion 5.7.2001 antamassa tuomiossa nro 6139 lopullisesti vahvistetut tosiseikat, jotka on katsottava kokonaisuudessaan mainituiksi ja toistetuiksi tässä, samoin kuin (vakuutusyhtiöiden autojen liikennevakuutusten osalta perustamaa kartellia koskeva) Italian AGCM:n päätös, johon molemmissa tuomioistuinten tuomioissa viitataan, yhteisön oikeuden ja erityisesti EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomista?
2) Onko [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan rikkomisesta vastuussa olevilla vahingonkorvausvastuu lopullisiin kuluttajiin ja kaikkiin niihin nähden, jotka ovat kartellin tai väärinkäytön osalta ulkopuolisia ja jotka osoittavat kärsineensä vahinkoa kyseisen rikkomisen johdosta?
3) Onko kansallisen tuomioistuimen vahingon määrää arvioidessaan määrättävä yhteisön oikeussääntöjen rikkomisen johdosta saatujen määrien palauttamisen lisäksi kielletyn kartellin perustaja tai määräävän markkina-aseman väärinkäyttäjä suorittamaan (yhteisön oikeuden perusteella) myös seuraamuksen luonteista korvausta vahinkoa kärsineelle?
4) Onko yhteisön oikeuden nojalla määrättävä korvausta myös aineettomasta vahingosta?
5) Onko kansallisen tuomioistuimen määrättävä yhteisön oikeuden perusteella viran puolesta seuraamuksenluonteisesta korvauksesta ja aineettomasta vahingosta suoritettavasta korvauksesta?
6) Onko Italian lainsäädännössä EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisen perusteella suoritettavan vahingonkorvauksen osalta säädetty yhden vuoden vanhentumisaika lyhyytensä vuoksi ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa?
7) Onko vahingonkorvauskanteen vanhentumista koskevan määräajan katsottava alkavan kulua yhteisön oikeuden mukaan [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan rikkomispäivästä vai siitä päivästä, jona kyseinen rikkominen lopetettiin?
8) Onko 10.10.1990 annetun Italian lain nro 287 3 §:n 2 momentin kaltainen kansallinen säännös, jonka mukaan kuluttajan tai kolmannen henkilön, jolle on aiheutunut vahinkoa EY 81 artiklan vastaisesta laittomasta ja pätemättömästä kartellista tai EY 82 artiklassa tarkoitetun määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä, on saadakseen vahingonkorvausta nostettava kanne muussa tuomioistuimessa kuin siinä, joka yleisten kansallisten toimivaltasääntöjen mukaan olisi asiallisesti, alueellisesti ja riidan kohteen arvon perusteella toimivaltainen, yhteisön kilpailuoikeuden ja/tai yhteisön oikeuden perusperiaatteiden (erityisesti ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen ja 13 artiklan) vastainen, koska lain nro 287/90 33 § merkitsee suurempia oikeudenkäyntikuluja ja pidempiä käsittelyaikoja, mitä ei tapahdu sovellettaessa alueellista, aineellista ja riidan kohteen arvoon perustuvaa toimivaltaa koskevia yleisiä kansallisia säännöksiä?
9) Onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan kuluttajan tai kolmannen henkilön, jolle on aiheutunut vahinkoa EY 81 artiklan vastaisesta laittomasta ja pätemättömästä kartellista tai EY 82 artiklassa tarkoitetun määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä, on saadakseen vahingonkorvausta nostettava kanne muussa kuin vakuutusyhtiön tytäryhtiön kotipaikan perusteella määräytyvässä alueellisesti toimivaltaisessa tuomioistuimessa tai muussa kuin vahinkoa kärsineen kotipaikan tuomioistuimessa, yhteisön kilpailuoikeuden ja/tai yhteisön oikeuden perusperiaatteiden (erityisesti ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen 6 ja 13 artiklan) vastainen, kun otetaan huomioon erityisesti se, että näiden eri vaihtoehtojen aiheuttamat oikeudenkäyntikulut ovat erilaiset?
10) Onko kansallisella tuomioistuimella yhteisön oikeuden perusteella velvollisuus olla soveltamatta yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevaa kansallista säännöstöä tai tulkita sitä yhteisön oikeuden kanssa yhdenmukaisella tavalla?”
Asioiden yhdistäminen
5. Koska asioiden C‑438/03, C‑439/03, C‑509/03 ja C‑2/04 kohteet liittyvät toisiinsa, ne on työjärjestyksen 43 artiklan nojalla yhdistettävä tämän määräyksen antamista varten.
Tutkittavaksi ottaminen
6. On muistettava, että jotta yhteisön oikeutta voitaisiin tulkita siten, että tulkinta olisi kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen, kansallisen tuomioistuimen on määriteltävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeussäännöt tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat (ks. mm. yhdistetyt asiat C‑320/90–C-322/90, Telemarsicabruzzo ym., tuomio 26.1.1993, Kok. 1993, s. I-393, Kok. Ep. XIV, s. I-1, 6 kohta; asia C-157/92, Banchero, määräys 19.3.1993, Kok. 1993, s. I‑1085, 4 kohta; yhdistetyt asiat C-128/97 ja C-137/97, Testa ja Modesti, määräys 30.4.1998, Kok. 1998, s. I-2181, 5 kohta; asia C-9/98, Agostini, määräys 8.7.1998, Kok. 1998, s. I-4261, 4 kohta; asia C-422/98, Colonia Versicherung ym., määräys 2.3.1999, Kok. 1999, s. I-1279, 4 kohta; asia C-176/96, Lehtonen ja Castors Braine, tuomio 13.4.2000, Kok. 2000, s. I-2681, 22 kohta ja asia C-116/00, Laguillaumie, määräys 28.6.2000, Kok. 2000, s. I-4979, 15 kohta). Nämä edellytykset koskevat erityisesti kilpailun alaa, jolle on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus (em. asiassa Banchero annetun määräyksen 5 kohta; em. asiassa Lehtonen ja Castors Braine annetun tuomion 22 kohta ja em. asiassa Laguillaumie annetun määräyksen 19 kohta).
7. Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi korostanut, että on tärkeää, että kansallinen tuomioistuin esittää täsmälliset syyt, joiden vuoksi se tiedustelee yhteisön oikeuden tulkintaa ja katsoo tarpeelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä (asia C-101/96, Italia Testa, määräys 25.6.1996, Kok. 1996, s. I-3081, 6 kohta; em. asiassa Testa ja Modesti annetun määräyksen 15 kohta ja em. asiassa Agostini annetun määräyksen 6 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on esimerkiksi todennut, että on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin antaa edes vähäisen selvityksen niistä syistä, joiden perusteella se on valinnut ne yhteisön oikeuden säännökset tai määräykset, joiden tulkintaa se pyytää, sekä siitä yhteydestä, jonka se katsoo vallitsevan näiden säännösten tai määräysten ja käsillä olevassa asiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä (asia C-167/94, Grau Gomis ym., määräys 7.4.1995, Kok. 1995, s. I-1023, 9 kohta ja em. asiassa Laguillaumie annetun määräyksen 16 kohta).
8. On vielä muistettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen tarkoituksena ei ole ainoastaan se, että yhteisöjen tuomioistuin voi antaa kansallista tuomioistuinta hyödyttävän vastauksen vaan tavoitteena on myös antaa jäsenvaltioiden hallituksille sekä muille osapuolille mahdollisuus esittää yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti huomautuksensa (em. asiassa Colonia Versicherung ym. annetun määräyksen 5 kohta). Yhteisöjen tuomioistuimen on huolehdittava siitä, että tämä mahdollisuus turvataan, kun otetaan huomioon se, että edellä määräyksen nojalla ainoastaan ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (yhdistetyt asiat 141/81­–143/81, Holdijk ym., tuomio 1.4.1982, Kok. 1982, s. 1299, Kok. Ep. VI, s. 379, 6 kohta; asia C-326/95, Banco de Fomento e Exterior, määräys 13.3.1996, Kok. 1996, s. I-1385, 7 kohta; em. asiassa Lehtonen ja Castors Braine annetun tuomion 23 kohta ja em. asiassa Laguillaumie annetun määräyksen 14 kohta).
9. On todettava, että ennakkoratkaisupyyntöihin ei sisälly riittäviä tietoja näiden vaatimusten täyttämiseksi.
10. Ennakkoratkaisupyynnöissä ei näet määritellä tosiasioita ja oikeudellisia seikkoja, joihin kansallisen tuomioistuimen esittämät kysymykset liittyvät. Niissä ei myöskään selosteta tosiseikkoja koskevia lähtökohtia, joihin nämä kysymykset perustuvat. Välipäätöksissä todetaan ainoastaan, että kansallinen tuomioistuin pitää ennakkoratkaisukysymysten esittämistä yhteisöjen tuomioistuimelle tarpeellisena, jotta se kykenee antamaan ratkaisun pääasiassa.
11. Kansallinen tuomioistuin ei myöskään anna selvitystä yhteydestä, joka EY 81 ja EY 82 artiklan ja tosiseikaston tai sovellettavan kansallisen lainsäädännön välillä mahdollisesti vallitsee. Se ei täsmennä, millainen on vakuutusyhtiöiden välinen EY 81 artiklan vastainen kartelli tai EY 82 artiklan nojalla riitautettu määräävän markkina-aseman väärinkäyttö. Kansallinen tuomioistuin ei myöskään ilmoita, mitä ovat ne kansalliset oikeussäännöt, joita sen mahdollisesti pitäisi tulkita yhteisön oikeuden mukaisesti tai jättää soveltamatta.
12. Tässä tilanteessa yhteisöjen tuomioistuin ei voi antaa hyödyllisiä vastauksia pelkän sellaisen viittauksen perusteella, joka koskee muissa tuomioissa tai kilpailuasioista vastaavan toimivaltaisen viranomaisen tekemässä päätöksessä todettuja tosiseikkoja eivätkä jäsenvaltioiden hallitukset voi sen perusteella esittää huomautuksia.
13. Näin ollen on todettava jo oikeudenkäynnin tässä vaiheessa yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan ja 103 artiklan 1 kohdan mukaisesti, että esitettyjen ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
14. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Asiat C-438/03, C-439/03, C-509/03 ja C-2/04 yhdistetään määräyksen antamista varten.
2) Giudice di pace di Bitonton 6.10.2003 (C-438/03 ja C-439/03), 21.11.2003 (C-509/03) ja 20.12.2003 (C-2/04) tekemillään välipäätöksillä esittämät ennakkoratkaisupyynnöt jätetään tutkimatta.