Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
RIMVYDAS NORKUS
4 päivänä syyskuuta 2025(1)
Asia C‑480/24
Ģenerālprokuratūra,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
ČIEKURI-SHISHKI SIA,
COUNTRY HELI SIA
(Ennakkoratkaisupyyntö – Augstākās tiesas Senāts (ylin tuomioistuin, Latvia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet – Asetus N:o 269/2014 – 2 artikla – Asetuksen N:o 269/2014 liitteessä I mainittua luonnollista henkilöä
”lähellä” olevan oikeushenkilön käsite – Tällaisen luonnollisen henkilön ”omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa” olevien varojen ja taloudellisten resurssien käsite – 11 artikla – Velvollisuus olla ottamatta huomioon vaateita, joita esittävät tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut henkilöt – Soveltamisala – Oikeusvaikutukset – Kansallisen tuomioistuimen viran puolesta suorittama osapuolten henkilöllisyyden tarkastus 2 ja 11 artiklan näkökulmasta – Yleinen tietosuoja-asetus – 5 ja 6 artikla – Asetuksen N:o 269/2014 liitteessä I mainitun luonnollisen henkilön henkilötietojen luovuttaminen ja julkaiseminen tuomiossa
I       Johdanto
1.        Augstākās tiesas Senāts (ylin tuomioistuin, Latvia) on esittänyt SEUT 267 artiklan nojalla tämän ennakkoratkaisupyynnön, joka koskee Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 17.3.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 269/2014(2), sellaisena kuin se on muutettuna 13.9.2023 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2023/1765,(3) (jäljempänä asetus N:o 269/2014)
2 artiklan ja 11 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan tulkintaa.
2.        Tämä pyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa ovat vastakkain latvialainen oikeushenkilö ČIEKURI-SHISHKI SIA ja toinen latvialainen oikeushenkilö COUNTRY HELI SIA ja joka koskee sellaisen saatavan perintää, joka jälkimmäisen yhtiön on maksettava ensin mainitulle yhtiölle.
Latvialainen tuomioistuin velvoitti lainvoimaiseksi tulleella päätöksellään viimeksi mainitun maksamaan riidanalaisen lainan takaisin. COUNTRY HELIstä 50 prosenttia omistaa ČIEKURI-SHISHKI ja toiset 50 prosenttia Kyproksen oikeuden mukaisesti perustettu oikeushenkilö, ABACUS (CYPRUS) LIMITED
‑niminen yhtiö, jonka tosiasiallinen edunsaaja on luonnollinen henkilö, jota koskevat rajoittavat toimenpiteet, joita unioni on toteuttanut Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen yhteydessä. Valitusta käsittelevän ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava, voidaanko Latvian tuomioistuimen tuomio panna täytäntöön tällaisessa tilanteessa vai onko se kumottava.
3.        Tämä asia tuo esiin useita asetuksen N:o 269/2014 tulkintaan liittyviä kysymyksiä, joihin unionin tuomioistuimen on vastattava rajoittavien toimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi. Ne koskevat muun muassa kansallisen tuomioistuimen toimivaltaa vahvistaa unionin oikeuden nojalla, ovatko tässä asetuksessa tarkoitetut toimenpiteet sovellettavissa oikeushenkilöön, sekä perusteita, jotka tuomioistuimen on otettava huomioon perustellessaan arviointinsa. Niiden tutkiminen edellyttää, että tarkastellaan unionin oikeusjärjestyksen ja kansallisen oikeuden välistä yhteyttä erityisesti siltä osin kuin kyseessä on kansallisille tuomioistuimille annettu tehtävä ja rajoittavia toimenpiteitä koskevan järjestelyn vaikutus yksityisoikeuteen. Näiden tulkintakysymysten merkitys ylittää huomattavasti pääasian oikeudenkäynnin kehyksen.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Asetus N:o 269/2014
4.        Asetuksen N:o 269/2014 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)      ’vaateella’
mitä tahansa vaadetta, joka on esitetty ennen 17 päivänä maaliskuuta 2014 tai sen jälkeen ja joka perustuu tai liittyy johonkin sopimukseen tai liiketoimeen riippumatta siitä, perustuuko vaade oikeudelliseen menettelyyn; vaateisiin kuuluvat erityisesti seuraavat:
i)      suoritusvaade, joka koskee sopimukseen tai liiketoimeen perustuvaa tai siihen liittyvää velvoitetta,
ii)      vaade, joka koskee missä tahansa muodossa olevan joukkolainan, rahallisen vakuuden tai korvauksen pidentämistä tai maksamista,
iii)      sopimukseen tai liiketoimeen liittyvä korvausvaade,
iv)      vastavaade,
v)      vaade tunnustaa tai panna täytäntöön missä tahansa annettu tai tehty tuomio, välitystuomio tai vastaava päätös esimerkiksi eksekvatuurimenettelyllä,
– –
c)      ’toimivaltaisilla viranomaisilla’ jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia, jotka on nimetty liitteessä II luetelluilla verkkosivuilla;
– –”
5.        Tämän asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäädytetään kaikki liitteessä I luetelluille luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille taikka niitä lähellä oleville luonnolliselle henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluvat taikka näiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.      Mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan eikä välillisesti asettaa liitteessä I lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten taikka niitä lähellä olevien luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi.”
6.        Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että asetuksen liitteessä I luetellaan erilaisia luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten ryhmiä, ”sekä heitä lähellä olevat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, yhteisöt tai elimet”.
7.        Saman asetuksen 9 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Kielletään tietoinen ja tarkoituksellinen osallistuminen toimiin, joiden tavoitteena tai seurauksena on 2 artiklassa tarkoitetun kiellon kiertäminen.”
8.        Asetuksen N:o 269/2014 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Vaateita, jotka liittyvät sopimukseen tai liiketoimeen, jonka suorittamiseen ovat vaikuttaneet suoraan tai välillisesti, kokonaan tai osittain, toimenpiteet, jotka on määrätty tämän asetuksen nojalla, ei oteta huomioon, mukaan lukien korvausvaateet tai muut tämänkaltaiset vaateet, kuten korvausvaatimukset tai vakuuteen perustuvat vaatimukset, erityisesti joukkolainan, vakuuden tai korvauksen, etenkin missä tahansa muodossa olevan rahallisen vakuuden tai rahallisen korvauksen, pidentämistä tai maksamista koskevat vaateet, jos vaateen esittää:
a)      liitteessä I nimetty luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, yhteisö tai elin;
b)      luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, yhteisö tai elin, joka toimii a alakohdassa tarkoitetun henkilön, yhteisön tai elimen välityksellä tai puolesta.
2.      Kaikissa vaateen täytäntöönpanoa koskevissa menettelyissä todistustaakka sen osoittamiseksi, että vaateen täyttämistä ei kielletä 1 kohdassa, kuuluu sille luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, yhteisölle tai elimelle, joka vaatii vaateen täytäntöönpanoa.
3.      Tämä artikla ei vaikuta 1 kohdassa tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten oikeuteen saattaa sopimusvelvoitteiden täyttämättä jättämisen lainmukaisuus oikeuden tutkittavaksi tämän asetuksen mukaisesti.”
9.        Kyseisen asetuksen 14 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.      Jos neuvosto päättää kohdistaa luonnolliseen henkilöön, oikeushenkilöön, yhteisöön tai elimeen 2 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä, se muuttaa liitettä I vastaavasti.
2.      Neuvosto antaa päätöksensä, myös luetteloon ottamisen perusteet, tiedoksi 1 kohdassa tarkoitetulle luonnolliselle henkilölle, oikeushenkilölle, yhteisölle tai elimelle joko suoraan, jos osoite on tiedossa, tai julkaisemalla ilmoituksen, ja antaa kyseiselle luonnolliselle henkilölle, oikeushenkilölle, yhteisölle tai elimelle mahdollisuuden tehdä huomautuksia.
3.      Jos huomautuksia tehdään tai jos esitetään olennaista uutta näyttöä, neuvosto tarkastelee päätöstään uudelleen ja ilmoittaa asiasta asianomaiselle luonnolliselle henkilölle, oikeushenkilölle, yhteisölle tai elimelle.
4.      Liitteessä I olevaa luetteloa tarkastellaan uudelleen säännöllisin väliajoin ja vähintään 12 kuukauden välein.”
10.      Kyseisen asetuksen 17 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan
– –
d)      unionin alueella tai sen ulkopuolella olevaan oikeushenkilöön, yhteisöön tai elimeen, joka on perustettu tai muodostettu jonkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti;
– –”
2.     Täytäntöönpanoasetus (EU) 2022/336
11.      Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 269/2014 täytäntöönpanosta 28.2.2022 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2022/336(4) johdanto-osan 10–13 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(10)      Korkea edustaja antoi 24 päivänä helmikuuta 2022 unionin puolesta julkilausuman, jossa tuomitaan erittäin jyrkästi Venäjän federaation asevoimien ilman edeltävää provokaatiota toteuttama hyökkäys Ukrainaan ja Valko-Venäjän osallistuminen tähän hyökkäykseen Ukrainaa vastaan. Korkea edustaja totesi, että unionin toimiin sisältyy sekä alakohtaisia että yksilöllisiä rajoittavia toimenpiteitä.
(11)      Eurooppa-neuvosto tuomitsi 24 päivänä helmikuuta 2022 ehdottoman jyrkästi Venäjän federaation ilman edeltävää provokaatiota toteuttaman ja perusteettoman sotilaallisen hyökkäyksen Ukrainaa vastaan. Näillä laittomilla sotilaallisilla toimillaan Venäjä rikkoo räikeästi kansainvälistä oikeutta ja YK:n peruskirjan periaatteita sekä heikentää turvallisuutta ja vakautta Euroopassa ja koko maailmassa. Eurooppa-neuvosto sopi uusista rajoittavista toimenpiteistä, joilla vastataan Venäjän toimiin aiheuttamalla sille massiivisia ja vakavia seurauksia tiiviissä yhteistyössä kumppaneidemme ja liittolaistemme kanssa.
(12)      Tilanteen vakavuus huomioon ottaen neuvosto katsoo, että 26 henkilöä ja yksi yhteisö olisi lisättävä asetuksen (EU) N:o 269/2014 liitteessä I olevaan luetteloon henkilöistä, yhteisöistä ja elimistä, joihin kohdistetaan rajoittavia toimenpiteitä.
(13)      Asetuksen (EU) N:o 269/2014 liite I olisi sen vuoksi muutettava tämän mukaisesti”.
B       Latvian oikeus
12.      Latvian siviiliprosessilain (civilprocesa likums) 483 ja 484 §:ssä säädetään, että julkinen syyttäjä voi tietyin edellytyksen valittaa Augstākās tiesas Senātsiin (ylin tuomioistuin) tietyistä lainvoimaisiksi tulleista tuomioista.
III  Tosiseikat, pääasian menettely ja ennakkoratkaisukysymykset
13.      ČIEKURI-SHISHKI lainanantajana ja COUNTRY HELI lainanottajana tekivät 19.5.2015 lainasopimuksen, jonka arvo oli 3 407 347,10 euroa.
14.      ČIEKURI-SHISHKI (jäljempänä kantaja) nosti 19.1.2023 COUNTRY
HELIä (jäljempänä vastaaja) kanteen, jolla se peri velan pääomaa korkoineen. Kannekirjelmässä ilmoitetaan, että vastaajan pääomasta 50 prosenttia omistaa kantaja ja 50 prosenttia Kyprokselle sijoittautunut yhtiö ABACUS
(CYPRUS) LIMITED, jonka tosiasiallinen edunsaaja on luonnollinen henkilö D.
15.      Rīgas
rajona
tiesa
(Riian alueen alioikeus, Latvia) totesi 13.9.2023 antamallaan tuomiolla, että
vastaaja ei ollut edelleenkään maksanut lainaamaansa määrää takaisin eikä suorittanut lainan korkoja. Tämä tuomioistuin hyväksyi näin ollen kanteen ja velvoitti vastaajan maksamaan vaaditun velan takaisin kantajalle. Se ei kuitenkaan tutkinut tuomiossaan, sovellettiinko kantajaan tai vastaajaan rajoittavia toimenpiteitä, jotka unioni on toteuttanut sellaisten
toimien osalta, joilla heikennetään tai uhataan Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä, erityisesti niitä, jotka on toteutettu asetuksen N:o 269/2014 nojalla tai perusteella.
16.      Tuomiosta ei valitettu, ja siitä tuli lainvoimainen 4.10.2023.
17.      Täytäntöönpanoperuste laadittiin 12.10.2023, ja se lähetettiin tämän jälkeen täytäntöönpanorekisteriin.
18.      Toimivaltainen julkinen syyttäjä käytti oikeuksia, jotka sille annetaan siviiliprosessilain 483 ja 484 §:ssä, ja teki Rīgas rajona tiesan (Riian alueen alioikeus) 23.9.2023 antamasta tuomiosta valituksen, jossa se vaati kyseisen tuomion kumoamista ja sen täytäntöönpanon lykkäämistä asian käsittelyn ajaksi. Julkinen syyttäjä esittää, että koska D on merkitty asetuksen N:o 269/2014 täytäntöönpanosta annetulla täytäntöönpanoasetuksella 2022/336 niiden henkilöiden luetteloon, joihin sovelletaan viimeksi mainitun asetuksen liitteen I mukaisia rajoittavia toimenpiteitä, sen säännöksiä sovelletaan pääasian kohteena olevan kaltaisessa tapauksessa vastaajaan. Se lisää, että koska kantajan kanne on nostettu sen jälkeen kun D oli otettu tähän luetteloon, Rīgas
rajona
tiesan (Riian alueen alioikeus) olisi pitänyt tarkistaa, oliko tämän kanteen tosiasiallisena tarkoituksena kiertää D:tä vastaan toteutettuja rajoittavia toimenpiteitä.
19.      Augstākās tiesas Senāts (ylin tuomioistuin), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, päätti 8.2.2024 tekemällään päätöksellä aloittaa menettelyn tutkiakseen julkisen syyttäjän valituksen ja samalla lykätä ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion täytäntöönpanoa.
20.      Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin korostaa, että asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa ei anneta selvää vastausta siihen, miten pitäisi määrittää, onko vastaajan kaltaista oikeushenkilöä pidettävä oikeushenkilönä, joka on ”lähellä” tämän asetuksen liitteessä I mainittua luonnollista henkilöä, jos sen osakepääoma on usean yhtiön hallussa ja näistä yhtiöistä yhden tosiasiallinen edunsaaja osoittautuu tällaiseksi luonnolliseksi henkilöksi. Saattaisi näet olla hyväksyttävää olettaa tässä tapauksessa, että vastaaja on D:n hallussa tai mahdollisesti määräysvallassa, koska tämä on tosiasiallinen edunsaaja. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lisäksi, voidaanko myös kantajaa oikeushenkilönä, joka omistaa 50 prosenttia vastaajan osakepääomasta, pitää sitä ”lähellä” olevana oikeushenkilönä, koska muussa tapauksessa voitaisiin vaarantaa D:tä vastaan toteutetut rajoittavat toimenpiteet.
21.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toivoo lisäksi selvennyksiä asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan henkilölliseen soveltamisalaan ja oikeusvaikutuksiin. Se katsoo erityisesti, että ei olisi perusteltua, että kansalliselta tuomioistuimelta suljettaisiin pois mahdollisuus antaa ratkaisu ja hyväksyä tämän säännöksen soveltamisalaan kuuluva vaade, kunhan tämä tuomioistuin täsmentää nimenomaisesti tuomionsa tuomiolauselmassa, että tuomio voitaisiin panna täytäntöön vapaaehtoisen täytäntöönpanon tai pakkotäytäntöönpanon perusteella vain silloin, jos kyseistä henkilöä vastaan toteutetut toimenpiteet kumotaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii niin ikään, velvoitetaanko asetuksessa N:o 269/2014 kansallinen tuomioistuin tarkistamaan omasta aloitteestaan, onko jokin siviiliasiaan liittyvän menettelyn osapuolista tämän asetuksen 2 artiklassa tai 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu henkilö.
22.      Näissä olosuhteissa Augstākās tiesas Senāts (ylin tuomioistuin) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Mitkä seikat osoittavat, että henkilö on – – [asetuksen N:o 269/2014]
– –
2 artiklassa tarkoitettu lähellä oleva henkilö? Onko lähellä olevana oikeushenkilönä pidettävä oikeushenkilöä, jonka osakkeista 50 prosenttia kuuluu oikeushenkilölle ja viimeksi mainitun tosiasiallinen edunsaaja on luonnollinen henkilö, joka kuuluu – –täytäntöönpanoasetuksen [2022/336] liitteessä olevaan luetteloon?
2)      Mikäli ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen jälkimmäiseen osaan vastataan myöntävästi, onko asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa tarkoitettuna lähellä olevana oikeushenkilönä pidettävä myös oikeushenkilöä, joka omistaa 50 prosenttia ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen jälkimmäisessä osassa kuvatun oikeushenkilön osakkeista?
3)      Onko asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina henkilöinä, yhteisöinä tai eliminä pidettävä myös asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa tarkoitettuja lähellä olevia oikeushenkilöitä?
4)      Onko tuomioistuin tutkiessaan minkä tahansa vaateen velvollinen tutkimaan omasta aloitteestaan, kuuluuko jokin asianosaisista asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa tai 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa mainittuihin henkilöihin?
5)      Mitä oikeusvaikutuksia aiheutuu asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdasta, kun siinä säädetään, että tämän kohdan a tai b alakohdassa mainittujen henkilöiden vaateita ”ei oteta huomioon”? Vai voidaanko hyväksyä se, että näiden vaatimusten asiakysymys ratkaistaan, kun tuomioistuimen tuomion tuomiolauselmassa todetaan, että tuomiota ei voida panna täytäntöön niin kauan kuin nämä henkilöt mainitaan kyseisessä luettelossa?
6)      Onko asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdalla oikeusvaikutuksia, kun kantaja ei kuulu kyseisen kohdan a tai b alakohdassa mainittuihin henkilöihin, mutta vastaaja kuuluu tämän kohdan a tai b alakohdassa mainittuihin henkilöihin?
7)      Pitäisikö tuomioistuimen tuomion oikeudellisissa perusteluissa mainita sen luonnollisen henkilön tiedot, joihin pakotteet vaikuttavat (etu- ja sukunimi)? Pitäisikö nämä henkilötiedot pseudonymisoida, kun tuomioistuimen tuomio julkistetaan?”
IV     Asian käsittely unionin tuomioistuimessa
23.      Ennakkoratkaisupyyntö, joka on päivätty 4.7.2024, saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 9.7.2024.
24.      Julkinen syyttäjä, pääasian kantaja, Latvian, Alankomaiden ja Suomen hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa asetetussa määräajassa.
25.      Unionin tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan nojalla, ettei istuntoa asianosaisten kuulemiseksi pidetä.
V       Asian tarkastelu
A       Alustavia huomautuksia
26.      Euroopan unionin antoi 17.3.2014 asetuksen N:o 269/2014 reagoidakseen Ukrainan tilanteeseen ja erityisesti siihen, että Venäjä liitti lainvastaisesti Krimin omaan alueeseensa. Sen jälkeen kun Venäjän federaation aloittama hyökkäyssota Ukrainaa vastaan oli alkanut vuonna 2022, tästä asetuksesta tuli erityisen tärkeä. Se on yksi keskeisistä Venäjää vastaan kohdistetuista pakotteita koskevista säädöksistä. Siinä säädetään Ukrainan alueellista, koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävistä tai uhkaavista toimista vastaavien henkilöiden tai yhteisöjen sekä muiden päätöksen 2014/145/YUTP(5) 2 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden varojen jäädyttämisestä. Siinä kielletään myös
varojen tai taloudellisten resurssien toimittaminen heille suoraan tai välillisesti. Sen liitteenä olevaa luetteloa päivitetään säännöllisesti, ja siihen kuuluu poliittisia vastuuhenkilöitä, oligarkkeja, sotilashenkilöitä, yrityksiä ja Kremliin sidoksissa olevia propagandisteja. Nämä toimenpiteet ovat osa unionin laajempaa reaktiota, joka sisältää myös taloudellisia ja kaupallisia pakotteita Venäjän painostamiseksi, jotta se lopettaisi sotatoimensa ja noudattaisi kansainvälistä oikeutta.
27.      Unionin oikeudessa ”rajoittavat toimenpiteet” hyväksytään neuvoston päätöksillä, joissa ”määritellään unionin lähestymistapa tiettyyn maantieteelliseen tai aihekohtaiseen kysymykseen” yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) yhteydessä ja SEU 29 artiklan nojalla. Koska päätöksillä, joita annetaan YUTP:n yhteydessä, ei ole välitöntä vaikutusta jäsenvaltioiden sisäisessä oikeusjärjestyksessä, niillä yksin ei voida luoda velvoitteita oikeushenkilöille tai luonnollisille henkilöille. Niiden täytäntöönpano edellyttää siis, että SEUT 215 artiklan nojalla toteutetaan ”tarvittavat toimenpiteet” johdetun oikeuden toimilla, joiden tavoitteena on päättää ”kokonaan tai osittain keskeyttää talous- ja rahoitussuhteet yhden tai useamman kolmannen maan kanssa” (1 kohta) tai toteuttaa ”luonnollisiin tai oikeushenkilöihin, ryhmiin tai muihin kuin valtiollisiin yhteisöihin kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä” (2 kohta).(6)
28.      Neuvosto valitsee yleensä asetuksen antamisen käyttäessään toimivaltaa, joka sille on annettu SEUT 215 artiklan oikeudellisen perustan mukaisesti. Asetus N:o 269/2014, joka on nyt käsiteltävän asian ytimessä, kuuluu nimenomaan tähän toimenpiteiden ryhmään. ”Rajoittavien toimenpiteiden” oikeudellinen luonne on yksi useista seikoista, joita on käsiteltävä ennakkoratkaisukysymysten tutkimisen yhteydessä. Lisäksi on tarkasteltava konkreettisia toimenpiteitä, joita jäsenvaltioiden toimivaltaisten elinten, mukaan lukien niiden tuomioistuimet, on toteutettava antaakseen tälle asetukselle täyden vaikutuksen oikeusjärjestyksissään. Näiden toimenpiteiden johdonmukaisuus ja tehokas täytäntöönpano ovat näet olennaisen tärkeitä YUTP:n tavoitteiden toteutumisen varmistamiseksi unionin sisällä.
29.      Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tässä ratkaisuehdotuksessa keskitytään neljänteen, viidenteen ja kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen, jotka voidaan ryhmitellä kahdelle eri aiheakselille. Neljäs kysymys koskee sitä, onko kansallinen tuomioistuin mahdollisesti velvollinen selvittämään omasta aloitteestaan, kuuluuko jokin oikeudenkäynnin asianosaisista asetuksen No 269/2014 2 ja 11 artiklassa mainittuihin henkilöihin. Viides ja kuudes kysymys koskevat puolestaan tämän asetuksen 11 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa sekä oikeusvaikutuksia. Käsittelen nämä kysymykset erikseen.
30.      SEUT 267 artiklalla luodun yhteistyömenettelyn yhteydessä voimassa olevien toimivallanjakoa koskevien sääntöjen nojalla on yhtäältä unionin tuomioistuimen tehtävänä tulkita unionin oikeussääntöjä, jotka kansallinen tuomioistuin on yksilöinyt, omalla vastuullaan ja kaikkien riidan ratkaisun kannalta keskeisten pääasiaan liittyvien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen valossa.(7) Toisaalta on kyseisen tuomioistuimen tehtävänä soveltaa näitä oikeussääntöjä käsiteltävään asiaan ja ottaa unionin tuomioistuimen esittämä tulkinta huomioon. Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kyettäisiin antamaan hyödyllinen vastaus esitettyihin kysymyksiin, otan mukaan tarkasteluuni useita säännöksiä, joita voitaisiin soveltaa, sanotun rajoittamatta sitä, miten kyseinen kansallinen tuomioistuin arvioi olosuhteita.(8)
B       Neljäs ennakkoratkaisukysymys
31.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään, onko asetuksen N:o 269/2014 2 artiklaa ja 11 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa tulkittava siten, että kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä omasta aloitteestaan, koskevatko nämä säännökset jotakuta oikeudenkäynnin asianosaisista.
32.      Kuten olen selittänyt alustavissa huomautuksissani, unioni käyttää yleensä asetusta oikeudellisena instrumenttina varmistaakseen neuvoston YUTP:n yhteydessä toteuttamien rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanon.(9) Kuten asetuksen N:o 269/2014 johdanto-osan 10 perustelukappaleesta ilmenee, asetuksen säädettiin tulevan voimaan välittömästi, jotta näillä toimenpiteillä olisi tavoiteltu vaikutus. SEUT 288 artiklan mukaisesti asetus pätee yleisesti, se on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tämän oikeudellisen instrumentin käyttäminen varmistaa siten rajoittavien toimenpiteiden yhtenäisen soveltamisen.(10) Asetusta N:o 269/2014 sovelletaan lisäksi sen 17 artiklan nojalla kaikkiin unionin alueella oleviin henkilöihin, yhteisöihin tai elimiin. Vastuu näiden rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanosta ja soveltamisesta kuuluu jäsenvaltioille niiden toimivaltaisten viranomaisten välityksellä.
33.      Asetusten säännökset sitovat lähtökohtaisesti kaikkia jäsenvaltioiden elimiä niiden käyttäessä toimivaltaansa, mukaan lukien lainkäyttäjä. Viimeksi mainitulla on keskeinen tehtävä huolehtia unionin oikeuden noudattamisesta ja valvoa tarvittaessa valtion määräämien toimenpiteiden laillisuutta. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat antaa ratkaisun sellaisten toimien laillisuudesta, joilla pannaan kansallisella tasolla(11) täytäntöön rajoittavia toimenpiteitä, kuten pakotteita tai kaupallisia rajoituksia. Lainkäyttövallan haltija takaa siten omalta osaltaan oikeusvarmuuden ja varmistaa sen, että nämä toimenpiteet ovat oikeudellisen kehyksen mukaisia. Jos toimenpidettä pidetään lainvastaisena, toimivaltainen tuomioistuin voi kumota sen tai muuttaa sitä. Tällä tavoin lainkäyttövallan haltija estää omalta osaltaan vallan väärinkäytökset ja varjelee oikeusvaltiota unionin sisällä.
34.      Asetuksen, jossa säädetään rajoittavista toimenpiteistä, panevat pääsääntöisesti täytäntöön valtion elimet, joilla on erityistä toimivaltaa rahoitusvalvonnan alalla. Näillä elimillä on tarvittavat keinot käytettävissään, ja niillä on siis toimivalta toteuttaa säädettyjä taloudellisia pakotteita, kuten varojen jäädyttäminen tai luoton myöntämistä tai maksujen suorittamista tietyille henkilöille tai järjestöille koskeva kielto. Niiden tehtävänä on määrätä konkreettisista toimenpiteistä asetuksessa tarkoitettuihin luetteloihin merkittyjä henkilöitä ja järjestöjä vastaan. Nämä elimet, joiden tehtävänä on panna täytäntöön asetus sekä toteuttaa tarvittaessa kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä, kuuluvat yleensä – mutta eivät aina – toimeenpanovallan piiriin.
35.      Tässä yhteydessä on huomattava, että vaikka asetuksen N:o 269/2014 liitteessä II luetellaan verkkosivut, joilla ilmoitetaan toimivaltaiset viranomaiset ja osoite Euroopan komissiolle tehtäviä ilmoituksia varten, itse asetukseen ei sisälly täsmennyksiä, jotka koskisivat kansallisia viranomaisia tai niiden konkreettista asemaa rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanossa ja soveltamisessa. Se, että nimetyt elimet tai ministeriöt ovat erilaisia eri jäsenvaltioissa, kuvaa sitä, että viimeksi mainituille on annettu laaja institutionaalinen autonomia rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanossa. Siitä seuraa kuitenkin, että tietyillä ministeriöillä, kuten valtiovarainministeriöllä, on usein erityinen asema, koska niillä on erityistoimivaltaa kansainvälisen kaupan ja pääomanliikkeiden valvonnan alalla.(12)
36.      Huomattakoon lisäksi, että asetukseen N:o 269/2014 ei sisälly myöskään täsmällisiä säännöksiä, jotka koskisivat sitä, miten jäsenvaltioiden on konkreettisesti pantava rajoittavat toimenpiteet täytäntöön. Siinä ei säädetä kansallisten prosessisääntöjen yhdenmukaistamisesta. Tässä asetuksessa pikemminkin vain vahvistetaan konkreettinen tavoite, kuten tiettyjen varojen tai taloudellisten resurssien jäädyttäminen. Tietyt tavoitteet muotoillaan myös verrattain laajasti, tai ne riippuvat
konkreettisia olosuhteita koskevasta arvioinnista, kuten silloin, kun määrätään, että mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä I lueteltujen luonnollisten henkilöiden tai heitä lähellä olevien luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi. Näiden seikkojen perusteella voidaan päätellä, että jäsenvaltioilla on laajaa harkintavaltaa sen osalta, miten ne saavuttavat vahvistetut tavoitteet.(13)
37.      Tässä rajoittavien toimenpiteiden hajautetussa soveltamisen ja täytäntöönpanon muodossa otetaan huomioon unionin rakenne ja EU-sopimuksessa vahvistettu toissijaisuusperiaate.(14) Se kuvastaa myös unionin ja sen jäsenvaltioiden tehtävän monimutkaisuutta, joka johtuu erityisesti siitä, että on lukuisia tapauksia, joissa henkilöt tai yhteisöt pyrkivät kiertämään pakotejärjestelmää. Tästä näkökulmasta vaikuttaa tosiaankin järkevältä antaa vastuu asetuksen N:o 269/2014 konkreettisesta soveltamista sekä tarvittaessa kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden toteuttamisesta kansallisille viranomaisille, jotka ovat lähempänä tapahtumia ja joilla on lisäksi omaa erityistoimivaltaa.
38.      Täsmennettäköön, että rajoittavien toimenpiteiden hajautetusta täytäntöönpanosta ja toteuttamisesta huolimatta jäsenvaltioiden tehtävänä on toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että unionin rajoittavia toimenpiteitä ei kierretä. SEU 29 artiklassa velvoitetaan ne varmistamaan, että niiden kansallinen politiikka on unionin kantojen mukaista. Jäsenvaltioiden on siis yhteensovitettava toimintansa kansallisella ja ylikansallisella tasolla estääkseen rajoitusten kiertämisen ja viime kädessä varmistaakseen unionin pakotteiden tehokkuuden.(15) Kuten muillakin vastaavilla aloilla, erityisesti jäsenvaltioiden pannessa direktiivejä täytäntöön, rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanon ja toteuttamisen hajauttaminen ei näet saa heikentää unionin oikeuden tehoa.
39.      Tästä syystä unionin tuomioistuimella on tapana korostaa, kun se tunnustaa unionin oikeuden päinvastaisten määräysten puuttuessa jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian, että unionin oikeuden soveltamista ei pidä tehdä käytännössä mahdottomaksi eikä liian vaikeaksi. Tämän menettelyllisen autonomian toinen rajoitus perustuu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan vastaavuusperiaatteeseen, jonka mukaan unionin oikeuden täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita.(16) Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet ovat siten ratkaisevan tärkeitä oikeusperusteita, joiden perusteella on mahdollista arvioida, onko tietty kansallinen toimenpide asetuksen N:o 269/2014 vaatimusten mukainen.
40.      Vaikuttaa näet siltä, että näiden periaatteiden tulkinnan perusteella voidaan vastata ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään neljänteen kysymykseen. Kuten olen jo maininnut tässä ratkaisuehdotuksessa, asetuksen, jossa säädetään rajoittavista toimenpiteistä, panevat täytäntöön pääasiallisesti valtion elimet, jotka toimivat rahoitusvalvonnan alalla ja joilla on tarvittava toimivalta määrätä konkreettisista toimenpiteistä.(17) Vaikka kansallisella tuomioistuimella on kiistatta keskeinen asema oikeussuojan takaamisessa,(18) olisi vaikeaa edellyttää
tuomioistuimen jäseneltä, että hänellä olisi kaikissa tapauksissa tarvittavaa erityisosaamista asianmukaisten toimenpiteiden toteuttamiseen ratkaisevan tärkeissä tilanteissa, erityisesti siltä osin kuin kyseessä ovat asetuksen N:o 269/2014 liitteessä I mainitun henkilön varat. Lisäksi on pidettävä mielessä, että hänen tehtävänsä on täysin erilainen kuin täytäntöönpanovallan käyttäjän ja että olisi jäsenvaltioissa voimassa olevan toimivallanjaon periaatteen kannalta ongelmallista antaa hänelle tehtäviä, jotka yleensä kuuluvat viimeksi mainitulle.
41.      Näin ollen ei pidä unohtaa sitä, että asetuksen N:o 269/2014 säännökset sitovat myös lainkäyttövallan käyttäjää ja että se on velvollinen varmistamaan niiden soveltamisen toimivaltansa rajoissa. Myös kansallisen tuomioistuimen, samoin kuin valtion muiden elinten toimintaa on toisin sanoen arvioitava unionin oikeuden soveltamista koskevan tehokkuusperiaatteen valossa.(19) On kuitenkin otettava huomioon erityiset olosuhteet, joissa lainkäyttövallan käyttäjä toimii, erityisesti se, että kansallinen tuomioistuin voi käyttää vain toimivaltaa, joka sille annetaan kansallisessa prosessioikeudessa. Tämä rajoitus perustuu oikeusvaltion periaatteeseen, joka on ominainen unionin kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksille.
42.      Tässä yhteydessä on pidettävä ennen kaikkea mielessä, että siviiliprosessia kuvaa jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksessä lähinnä kontradiktorinen periaate, jonka mukaan tuomari vakuuttuu asiasta osapuolten esittämien perustelujen perusteella. Lisäksi määräämisperiaate antaa siviiliprosessissa(20) osapuolille mahdollisuuden päättää vapaasti oikeudenkäynnin aloittamisesta, määrittää sen kohde ja lopettaa se. Siviilituomioistuin on toisin sanoen velvollinen ottamaan huomioon vain seikat, joihin riidan asianosaiset ovat vedonneet. Asianosaiset määräävät siten riidan kohteen, ja tuomioistuin omaksuu lähtökohtaisesti passiivisen lähestymistavan.(21) Tästä ovat poikkeuksena ns. ”notoriset” tosiseikat, jotka ovat yleisesti tunnettuja tai ainakin tuttuja tuomarille, jolla on erityistä henkilökohtaista osaamista tietyllä alalla ja joka kykenee siten ottamaan sen huomioon arvioinnissaan.
Nämä piirteet erottavat siviilituomioistuimen perustavanlaatuisella tavalla muista valtion elimistä, kuten julkisesta syyttäjästä rikosoikeudenkäynnissä, jotka voivat puolestaan panna tutkintoja vireille omasta aloitteestaan.
43.      Tässä yhteydessä on muistutettava unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan unionin oikeudessa ei lähtökohtaisesti edellytetä, että kansalliset tuomioistuimet ottavat viran puolesta huomioon unionin oikeussääntöjen rikkomista koskevan perusteen, jos tuomioistuimen olisi tällaisen perusteen tutkimiseksi ylitettävä asianosaisten rajaaman riita-asian kohde. Tämä kansallisen tuomioistuimen toimivallan rajoitus perustuu periaatteeseen, jonka mukaan aloitteen tekeminen oikeudenkäynnissä on asianosaisten tehtävä. Niinpä tuomioistuin voi tämän oikeuskäytännön nojalla toimia viran puolesta vain poikkeuksellisissa tilanteissa yleisen edun sitä edellyttäessä.(22) Tämä kohta edellyttää syvällisempiä selityksiä.
44.      Unionin tuomioistuin on tunnistanut oikeuskäytännössään useita tapauksia, joissa se on todennut, että kansallinen tuomioistuin on velvollinen ottamaan unionin oikeussääntöjen rikkomisen esiin omasta aloitteestaan.(23) Näille tapauksille on yhteistä se, että sovellettava oikeussääntö on pakottava ja sillä annetaan oikeuksia oikeussubjekteille. Unionin tuomioistuin toteaa, että kansallinen tuomioistuin on velvollinen toteamaan tällaisen rikkomisen omasta aloitteeseen, ja sen on siis ylitettävä osapuolten piirtämät rajat unionin oikeudessa annettujen oikeuksien suojeluun liittyvän yleisen edun nimissä silloin, kun yhdelle menettelyn osapuolista aiheutuisi vahinkoa, koska tätä suojelua ei voitaisi varmistaa muulla tavoin muun muassa sen vuoksi, että tämä ei voinut kansallisen oikeuden nojalla vedota siihen, tai sen vuoksi, että kansallisessa oikeudessa ei säädetä minkään muun tyyppisestä suojelusta.
45.      Vaikka edellisessä kohdassa mainittu oikeuskäytäntö perustuu seikkoihin, jotka liittyvät unionin oikeudessa oikeussubjekteille annettujen oikeuksien suojeluun, minusta ei vaikuta mahdottomalta, että tällaista lähestymistapaa voitaisiin soveltaa myös sellaisissa tapauksissa, joissa ei ole kyseessä yksilöiden subjektiivisten oikeuden suojeluun liittyvän yleisen edun suojeleminen vaan pikemminkin erillisen yleisen edun toteutumisen varmistaminen, sillä se kuuluu unionille ylikansallisena järjestönä ja kansainvälisen oikeuden oikeussubjektina, joka kykenee toteuttamaan ulkoista toimintaa varmistaakseen sääntöperusteisen kansainvälisen järjestyksen noudattamisen.(24) Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjalla, joka on tämän oikeusjärjestyksen kulmakivi, pyritään säilyttämään rauha ja turvallisuus maailmassa. Unioni on juhlallisesti sitoutunut edistämään tämän tavoitteen saavuttamista.(25)
46.      Tässä tapauksessa on ilmeistä, että on olemassa asetuksen No 269/2014 tehokkaaseen soveltamiseen liittyvä yleinen etu, joka on mielestäni hyväksyttävä peruste mukauttaa jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian rajoja, jotta kyetään vastaamaan YUTP:n tavoitteiden saavuttamista koskeviin vaatimuksiin unionin sisällä.(26) Oikeudellisten perinteiden eriytyneisyys eri jäsenvaltioissa ei voi olla este eikä siten tarjoa mahdollisuutta kiertää unionin pakotejärjestelmää. Tilanne voisi kuitenkin olla sellainen, jos
tämän asetuksen liitteessä I mainitut henkilöt voisivat suorittaa liiketoimia jäsenvaltioissa, joiden kansallinen lainsäädäntö olisi pikemminkin salliva. Lisäksi on vältettävä sitä, että riita-asioita pantaisiin vireille tuomioistuimissa, jotka eivät soveltaisi unionin rajoittavia toimenpiteitä riittävän tiukasti.
47.      Tuomiolla Bank Melli Iran(27) on erityinen merkitys ennakkoratkaisukysymysten tutkimisen kannalta, koska siinä muistutetaan, että kansalliset tuomioistuimet ovat velvollisia takaamaan unionin oikeuden täyden vaikutuksen. Unionin tuomioistuimen mukaan tämä vaatimus on voimassa kaikissa riita-asioissa, joita on niiden käsiteltävänä, mukaan lukien siviilioikeudenkäynnit.(28) Lisäksi on huomattava, että tämän tuomion lähtökohtana on periaate, jonka mukaan on kansallisten tuomioistuinten tehtävänä toimia, jos on olemassa todisteita, joiden perusteella voidaan olettaa kyseisen henkilön rikkoneen unionin oikeutta.(29) Vaikka tämä tuomio ei koske suoraan unionin rajoittavia toimenpiteitä koskevaa järjestelyä vaan suojaa kolmannen valtion antaman lainsäädännön rajatylittävän soveltamisen vaikutuksia vastaan – tässä tapauksessa rajoittavat toimenpiteet, joita Amerikan yhdysvallat on toteuttanut Irania vastaan – se kuuluu kuitenkin läheiseen kansainvälisiä pakotteita koskevan oikeuteen kuuluvaan alaan, mikä on hyväksyttävä perustelu sille, että se otetaan huomioon oikeudellisen tarkastelun yhteydessä. Tämän oikeuskäytännön valossa vaikuttaa hyväksyttävältä vaatia, että jäsenvaltioiden tuomioistuimet omalta osaltaan estävät siviilimenettelyjen yhteydessä aktiivisesti unionin asetuksella N:o 269/2014 asetettujen unionin pakotteiden kaikenlaisen kiertämisen.
48.      Lopuksi tarkastelun yhteydessä on tärkeää muistuttaa ”kiertämisen” käsitteestä, sellaisena kuin se on määritelty unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Unionin tuomioistuin täsmensi tuomiossa Afrasiabi ym.,(30) että tällä käsitteellä tarkoitetaan toimintaa, jonka tarkoituksena tai tuloksena on välttää kyseisen kiellon soveltaminen toiminnan harjoittajaan, eli toisin sanoen toimintaa, jonka suorana tai välillisenä tarkoituksena tai tuloksena on unionin oikeudessa vahvistettujen kieltojen rikkominen.(31) Unionin tuomioistuimen antama määritelmä on määrätietoisen laaja, ja siinä korostetaan kiertämistoimenpiteiden tarkoituksen tärkeyttä – eli niiden potentiaalisia vaikutuksia – todellisen tuloksen eli niiden konkreettisten seurausten lisäksi. Tästä seuraa, että ”kiertämiseen” täytyy sisältyä paitsi toimenpiteet, joilla tosiasiallisesti estetään rajoittavien toimenpiteiden tavoitteiden toteutuminen, myös toimenpiteet, joiden tarkoituksena on niiden estäminen, riippumatta niiden tosiasiallisista tuloksista.(32) Kun otetaan huomioon unionin ja sen jäsenvaltioiden kohtaamat haasteet, voimakkaat vastatoimet näyttävät välttämättömiltä.
49.      Unionin tuomioistuin on nojautunut perusteluissaan tulkintaan säännöksestä,(33) joka vastaa olennaisilta osin asetuksen N:o 269/2014 9 artiklaa ja jota kansallisen tuomioistuimen on tarvittaessa sovellettava pääasian oikeudenkäynnissä, jos se katsoo edellytysten täyttyvän. Kyseessä on keskeinen säännös, jonka tarkoituksena on estää pakotteiden kiertäminen. Kun muilla säännöksillä kielletään konkreettisia tekoja – kuten taloudellisten varojen asettaminen luettelossa mainittujen henkilöiden saataville(34) – tämän asetuksen 9 artikla koskee puolestaan epäsuoria tai piilotettuja toimia, joiden avulla tällaisia kieltoja voidaan kiertää. Sen normatiivisena tavoitteena on peittää aukot, joita saattaa ilmetä, kun pakotteita vältetään epäsuorilla toimenpiteillä. Tämä säännös toimii siten suojalausekkeena, jolla pyritään takaamaan kaikkein luovimpien tai piilotetuimpien kiertämisstrategioiden kattaminen.
50.      Edellä esittämistäni syistä katson, että pitäisi vaatia, että kansallinen tuomioistuin puuttuu asiaan omasta aloitteestaan niissä tapauksissa, joissa asianosaisten perustelujen, tuomioistuimen tietämien tosiseikkojen tai asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella on merkkejä siitä, että asetuksen N:o 269/2014 2 artikla ja 11 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta ovat sovellettavissa johonkin riidan osapuolista. Ainoastaan tällä edellytyksellä voidaan välttää se, että kansallinen tuomioistuin on pakotettu toimettomuuteen ja se on oman vakuuttuneisuutensa vastaisesti velvollinen sallimaan sen, että liitteeseen I merkitty henkilö välttää säädettyjen rajoittavien toimenpiteiden soveltamisen. Tuomioistuin ei saa tahallaan eikä tuottamuksellisesti edistää pakotteiden kiertämistä.
51.      Jotta kansalliselle tuomioistuimelle ei asetettaisi vaatimuksia, jotka ovat käytännössä ylivoimaisia täytettäviksi, sille asetetut velvoitteet eivät saa olla liiallisia. Tehokkuusperiaatetta noudatetaan jo siinä tapauksessa, että jos merkkejä ilmenee, tuomioistuin vie asian toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi toimivaltuuksiensa mukaisesti saadakseen lisätietoja asianomaisen henkilön henkilötiedoista ja osallistumisasteesta. Näiden erityisviranomaisten pitäisi vastata mahdollisimman nopeasti tuomioistuimen pyyntöön unionin oikeutta sovellettaessa tehtävän vilpittömän yhteistyön hengessä, kuten SEU
4 artiklan 3 kohdassa edellytetään. Jos epäilyt siitä, että joku riidan osapuolista olisi rajoittavien toimenpiteiden kohteena oleva henkilö, vahvistuvat oikeiksi, tuomioistuimen pitäisi silloin toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä, joista säädetään esimerkiksi asetuksessa N:o 269/2014 ja kansallisessa oikeudessa.
52.      Merkkejä, jotka saattavat viitata siihen, että unionin pakoteluetteloon merkityt henkilöt ovat mahdollisesti osallisina, voivat olla esimerkiksi
tiettyjen osakkaiden kansalaisuus sekä mahdolliset rajatylittävät rajoitustoimet, joita toteutetaan Venäjän ja sellaisten valtioiden kautta, joilla on tiiviitä taloudellisia yhteyksiä sen kanssa. Näin ollen on korostettava, että ei ole mahdollista laatia suoralta kädeltä tyhjentävää luetteloa merkityksellisistä perusteista. Käytäntöä on siis edelleen kehitettävä ja mukautettava konkreettisiin ja tosiasiallisiin olosuhteisiin.(35) Tätä tarkoitusta varten sekä unionin toimielimet että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset julkaisevat soft law
‑instrumentteja, jotka ovat hyödyllinen ohjeistuksen lähde.(36) Näillä suuntaviivoilla pyritään vastaamaan pakotteiden täytäntöönpanoon liittyvien kansallisten käytäntöjen yhdenmukaistamisen haasteeseen.(37)
53.      Vaikuttaa siis välttämättömältä, että tuomioistuin puuttuu asiaan jo esitutkintavaiheessa, jotta vältetään se, että saatettaisiin päätökseen toimenpiteitä, jotka ovat omiaan heikentämään asetuksen N:o 269/2014 tavoitteiden toteutumista, kuten se, että pantaisiin täytäntöön saatavia, jota perustuvat sopimuksiin, joissa on mukana tämän asetuksen liitteessä I mainittuja luonnollisia henkilöitä. On hyväksyttävää olettaa, että tuomioistuin kykenee käsiteltävänään olevan asian yhteydessä ymmärtämään monitahoisia siviilioikeudellisia suhteita ja tunnistamaan tilanteita, joissa tiettyjen liiketoimien tarkoituksena saattaisi olla unionin pakotejärjestelyn kiertäminen.
54.      Tuomioistuimella on lisäksi käytettävissään prosessuaalisia etuoikeuksia, joiden perusteella se saa toteuttaa tarvittavia säilyttäviä tai korjaavia toimenpiteitä, kuten kieltäytyminen myöntämästä täytäntöönpanoperustetta, joka perustuu asetuksen N:o 269/2014 soveltamisalaan kuuluvaan sopimukseen. Mielestäni ei vaikuta unionin intressien kannalta kuitenkaan riittävältä, että lykättäisiin rajoittavien toimenpiteiden soveltaminen täytäntöönpanovaiheeseen. Tällainen lähestymistapa merkitsisi valtion väliintuloa siviiliprosessin erittäin myöhäisessä vaiheessa, mihin liittyisi se vaara, että ulosottomiehen olisi mahdotonta arvioida, onko täytäntöönpanoperusteeseen perustuva täytäntöönpano asetuksen N:o 269/2014 säännösten vastaista.
55.      Ellei päinvastaista näyttöä ilmene, täytäntöönpanoperusteen näet oletetaan kansallisen oikeuden nojalla olevan laillinen. Oikeusvarmuus edellyttää, että tällaista täytäntöönpanoperustetta vastaan esitetyt asiakysymystä koskevat väitteet jätetään lähtökohtaisesti tutkimatta. Lisäksi on huomautettava, että tällaisessa tapauksessa vain ulosottomiehen täytäntöönpantavana olevan saatavan sääntöjenmukaisuutta tutkittaisiin asetuksen N:o 269/2014 säännösten kannalta mutta ei mahdollisia muita siihen liittyviä saman riita-asian piiriin kuuluvia saatavia.
56.      Näin ollen katson, että jos pidettäisiin parempana, että ulosottomies puuttuu asiaan täytäntöönpanoperusteeseen perustuvassa täytäntöönpanovaiheessa, kuin että tuomioistuin puuttuu asiaan oikeudenkäyntivaiheessa arvioidakseen rajoittavien toimenpiteiden sovellettavuutta, kuten Latvian hallitus näyttää ehdottavan kirjallisissa huomautuksissaan, aiheutuisi mielestäni se merkittävä vaara, että asetusta N:o 269/2014 ei sovellettaisi tarvittavalla tarmolla. Näin ollen tällainen lähestymistapa on hylättävä.
57.      Vaikuttaa siis unionin oikeuden tehokkuuden näkökulmasta asianmukaiselta velvoittaa kansallinen tuomioistuin puuttumaan asiaan omasta aloitteestaan, mukaan lukien se, että se pyytää toimivaltaisilta yksiköiltä apua tutkiakseen asetuksen N:o 269/2014 2 artiklan ja 11 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan sovellettavuuden, mutta ainoastaan edellä mainituissa tapauksissa eli silloin kun asianosaiset tuovat tämän kysymyksen nimenomaisesti esiin tai kun tuomioistuimelle esitettyjen tosiseikkojen tai asiaan liittyvien seikkojen perusteella voidaan katsoa, että näitä säännöksiä on sovellettava.(38)
58.      Nyt käsiteltävästä asiasta on huomautettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa julkisen syyttäjän laatimaan valituskirjelmään, josta ilmenee, että siviiliasiaan liittyvä asiakirja-aineisto sisältää ilmeisesti tietoja, joiden perusteella voidaan olettaa, että asetuksen N:o 269/2014 säännöksiä on sovellettava vastaajaan.(39) Tämä tuomioistuin ilmoittaa lisäksi, että kantaja, joka omistaa osuuden vastaajan pääomasta, on myös vastaajaa ja vastaajaa lähellä olevaa ”ABACUS (CYPRUS) LIMITED”
‑nimistä yhtiötä lähellä oleva henkilö. Ennakkoratkaisupyynnössä ei ole tästä täsmällisempiä tietoja.
59.      Tässä yhteydessä on riittävää muistuttaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa ennakkoratkaisumenettelyssä yksinomaan kansallinen tuomioistuin toimivaltainen toteamaan pääasian tosiseikat ja arvioimaan niitä.(40) On näin ollen Latvian tuomioistuinten tehtävänä tutkia pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät seikat, muun muassa arvioida julkisen syyttäjän esittämiä todisteita ja ratkaista, onko asetuksen N:o 269/2014 säännöksiä sovellettava.
60.      Edellä esitetyn perusteella neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asiaa käsittelevä tuomioistuin on velvollinen selvittämään omasta aloitteestaan, kuuluuko joku oikeudenkäynnin asianosaisista asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa tai 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitettuihin henkilöihin, jos siitä on merkkejä, ja tätä tarkoitusta varten käyttämään kaikkia käytettävissään olevia tutkintavaltuuksia. Se on erityisesti velvollinen pyytämään tarvittavia tietoja toimivaltaisilta erityisviranomaisilta kyetäkseen etenemään tässä tutkinnassa. Tämä selvitysvelvollisuus ulottuu myös luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin, jotka ovat lähellä oikeudenkäynnin asianosaisia.
C       Viides ennakkoratkaisukysymys
61.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii viidennellä kysymyksellään määrittämään asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan oikeusvaikutukset, kun sen nojalla ”vaateita – – ei oteta huomioon”, jos vaateen esittävät 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa mainitut henkilöt, ja selvittämään, voidaanko tällaiseen vaateeseen liittyvä asiakysymys kuitenkin tutkia, jos tämän tuomion tuomiolauselmassa todetaan, että tuomiota ei voida panna täytäntöön niin kauan kuin nämä henkilöt mainitaan kyseisessä luettelossa.
62.      Ennen asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan normatiivisen sisällön tutkimista vaikuttaa asianmukaiselta muistuttaa selkeyden vuoksi lyhyesti tämän asetuksen 2 kohdan tavoitteesta, koska nämä kaksi säännöstä liittyvät tiiviisti toisiinsa ja täydentävät toisiaan.
Kyseisen 11 artiklan tehtävä kyetään ymmärtämään täysin vain tämän 2 artiklan – joka on pakotejärjestelyn keskeinen säännös – valossa.
63.      Tässä yhteydessä on korostettava, että asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa säädetyt taloudelliset rajoittavat toimenpiteet sisältävät yhtäältä mainituille luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille kuuluvien varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisen, ja toisaalta kiellon asettaa varoja tai taloudellisia resursseja näiden samojen henkilöiden saataville.
64.      Täsmennettäköön, että kuten YUTP:n piiriin kuuluvien rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanoa koskevista neuvoston
suuntaviivoista(41) ilmenee, nämä toimenpiteet eivät vaikuta millään tavoin asianomaisten henkilöiden jäädytettyihin varoihin kohdistuvaan omistusoikeuteen. Ne eivät erityisesti johda varoja ja resursseja koskevan omistusoikeuden siirtymiseen. Unionin tuomioistuin on näet jo todennut, että jäädyttämistoimenpide on turvaamistoimi, jonka tarkoituksena ei ole, että toimen kohteena olevilta henkilöiltä vietäisiin heidän omaisuuttaan, koska se on luonteeltaan väliaikainen ja peruutettavissa.(42) Asetuksella N:o 269/2014 ei kielletä sopimusten tekemistä liitteessä I mainittujen henkilöiden kanssa eikä kiistetä niiden pätevyyttä. Toisin sanoen siviilioikeudelliset sopimukset ovat lähtökohtaisesti edelleen päteviä.
65.      Asetuksen N:o 269/2014 2 artiklan 2 kohdassa kielletään kuitenkin kokonaan varojen tai taloudellisten resurssien asettaminen nimetyn henkilön saataville, jos ne saattavat tuottaa tälle suoraa tai välillistä hyötyä. Tästä seuraa, että sopimusta ei voida panna täytäntöön, jos sen täytäntöönpanosta seuraa, että tällaiselle henkilölle suoritetaan maksu tai annetaan jotain muuta taloudellista hyötyä. Tämä kielto koskee kaikkia suorituksia, toimituksia tai palveluja, joista on tehty sopimus nimetyn henkilön hyväksi.
66.      Tämän säännöksen nojalla on kiellettyä asettaa varoja tai taloudellisia resursseja välillisesti nimetyn henkilön saataville eli
hankkia etua, mutta ei suoraan nimetylle henkilölle vaan kolmannelle henkilölle, jos tämä etu hyödyttää välillisesti kyseistä henkilöä. Kieltoa asettaa varoja tai taloudellisia resursseja välillisesti saataville sovelletaan myös yhteisöihin, joita ei ole nimetty, jos on järkeviä perusteita ajatella, että varat tai taloudelliset resurssit siirretään kokonaan tai osittain nimetylle henkilölle. On lähtökohtaisesti oletettava, että kyseessä on tällainen välillinen asettaminen käyttöön, jos taloudellisia resursseja asetetaan sellaisen nimeämättömän henkilön saataville, joka on suoraan tai välillisesti nimetyn henkilön hallussa tai määräysvallassa.(43)
67.      Kuten unionin tuomioistuin on muistuttanut tuomiossaan Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus,(44) käsitettä ”asettaa saataville” on tulkittava laajasti, ja sitä sovelletaan kaikkiin toimiin, joiden ansiosta nimetty henkilö saa suoraan tai välillisesti käyttöönsä taloudellisen resurssin, mukaan lukien suoritukset, jotka on toteutettu vastavuoroisen sopimuksen perusteella.(45) Neuvosto on täsmentänyt tämän oikeuskäytännön perusteella suuntaviivoissaan, että jäädyttämistoimenpiteiden käyttöönotosta annetuilla asetuksilla ”kielletään ennen asetusten voimaantuloa tehtyjen sopimusten täytäntöönpanotoimien toteuttaminen”.(46)
68.      Tästä seuraa, että unionin oikeuden ensisijaisuus johtaa
siihen, että sellaisten sopimusvelvoitteiden soveltaminen, jotka eivät sovi yhteen pakotejärjestelyn kanssa, tosiasiallisesti keskeytetään siksi aikaa, kun järjestely on voimassa. Tällä tavoin on tulkittava neuvoston suuntaviivojen sanamuotoa, joiden mukaan tultuaan voimaan jäädyttämistoimenpiteistä annetut asetukset ”ovat etusijalla kaikkiin sen kanssa ristiriidassa oleviin sopimusmääräyksiin nähden”.(47) Vaikka näissä suuntaviivoissa ei käytetä kovin täsmällistä oikeudellista käsitteistöä, on ilmeistä, että niiden mukaan sopimusvelvoitteiden soveltaminen keskeytetään väliaikaisesti siinä tapauksessa, että niiden täytäntöönpano olisi ristiriidassa asetuksen N:o 269/2014 tavoitteiden kanssa. Tämä toteamus pätee kaikkiin tutkittuihin kieliversioihin,(48) mikä näyttää selittyvän halulla jättää kansallisten oikeusjärjestysten tehtäväksi määrittää tämän keskeyttävän vaikutuksen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
69.      Viidennen ja kuudennen ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevan asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on sitä vastoin varmistaa prosessin tasolla tämän asetuksen 2 artiklan tehokas vaikutus estämällä se, että nimetty henkilö voisi vedota tuomioistuimessa oikeuteen, jonka käyttäminen olisi rajoittavien toimenpiteiden vastaista. Vaikka kansallisessa tuomioistuimessa olisi saatu puoltava tuomio, sen täytäntöönpanoa siis lykätään niin pitkään kuin asianomainen henkilö kuuluu unionin pakotteiden piiriin.
70.      Tällä säännöksellä pyritään niin ikään suojelemaan sopimuskumppania, joka noudattaa asetuksella N:o 269/2014 asetettuja velvoitteita, nimetyn osapuolen vireille panemia vastuuseen perustuvia kanteita, erityisesti vahingonkorvauskanteita tai sopimusvastuuseen liittyviä kanteita vastaan.(49) Jos tällaista prosessuaalista mekanismia ei olisi, sopimuskumppani olisi kestämättömässä tilanteessa, koska sen pitäisi valita, altistaako se itsensä rikosoikeudellisille seuraamuksille panemalla sopimuksen täytäntöön(50) vai ottaako se sen riskin, että sille langetetaan siviilioikeudellinen tuomio, kun se kieltäytyy panemasta sopimuksen täytäntöön. Koska tämän asetuksen 11 artiklan 1 kohta on prosessioikeudellinen säännös, sen soveltaminen kuuluu ensisijaisesti kansallisille tuomioistuimille, kun siinä säädetyt lailliset edellytykset täyttyvät.
71.      Kuten Suomen hallitus on perustellusti korostanut kirjallisissa huomautuksissaan, asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdalla pyritään lähinnä takaamaan rajoittavien toimenpiteiden tehokas täytäntöönpano, ilman että sillä pyrittäisiin kuitenkaan yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden prosessisääntöjä, joiden osalta niillä säilyy autonomia, kunhan ne noudattavat vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita, jotka on jo mainittu tässä ratkaisuehdotuksessa.(51). Tämän asetuksen 11 artiklan 1 kohdan edellytys, jonka mukaan tässä säännöksessä tarkoitettuja vaateita ”ei oteta huomioon”, on siis pantava täytäntöön kansallisessa oikeudessa säädettyjen menettelyjen mukaisesti, joten vaateita ei voida panna täytäntöön, jos se johtaa kyseisen asetuksen 2 artiklassa vahvistetun velvoitteen laiminlyöntiin.
72.      Täsmennettäköön lopuksi, että asetuksella N:o 269/2014 ei vaaranneta perusoikeuksien ja prosessuaalisten takeiden kunnioittamista millään tavoin. Tämän asetuksen 11 artiklan 3 kohdassa näet vahvistetaan nimenomaisesti 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden oikeus saattaa sopimusvelvoitteiden täyttämättä jättämisen lainmukaisuus oikeuden tutkittavaksi tämän asetuksen mukaisesti. Lisäksi 2 kohdassa asetetaan todistustaakka sen osoittamiseksi, että vaateen täyttämistä ei kielletä 1 kohdassa, sille luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, yhteisölle tai elimelle, joka vaatii vaateen täytäntöönpanoa.
73.      Tästä näkökulmasta on korostettava, että asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan säännöksiä tulkittaessa on otettava huomioon tämän asetuksen johdanto-osan kuudes perustelukappale, jossa täsmennetään muun muassa, että kyseisessä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja periaatteita, erityisesti oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, jotka taataan perusoikeuskirjan 47 artiklassa. Tästä seuraa, että toimivaltainen kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on antaa ratkaisu asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan mahdollisesta soveltamisesta, on velvollinen noudattamaan perusoikeuskirjaa sen 51 artiklan 1 kohdan mukaisesti.(52)
74.      Edellä esitetystä ilmenee, että kun menettelyn kohteena on vaade, joka liittyy suoraan tai välillisesti, kokonaan tai osittain, sopimukseen, jonka suorittamiseen rajoittavat toimenpiteet ovat vaikuttaneet, kansallinen tuomioistuin on oman prosessia koskevan säännöstönsä mukaisesti velvollinen varmistamaan asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdassa säädetyn lopputuloksen eli sen, että vaadetta ”ei oteta huomioon”. Se ei toisin sanoen saa panna tällaista vaadetta täytäntöön. Kaikkien tutkittujen kieliversioiden tarkastelu tukee tätä tulkintaa.(53)
75.      Tässä säännöksessä ei suljeta pois ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuomaan yksityiskohtaista prosessisääntöä, jonka mukaan tällaiseen vaateeseen liittyvästä asiakysymyksestä voidaan antaa ratkaisu sillä edellytyksellä, että tuomiolauselmaan lisätään lauseke, jolla kielletään sen täytäntöönpano niin kauan kuin asianomaiset henkilöt kuuluvat asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan soveltamisalaan. Tällainen yksityiskohtainen prosessisääntö mahdollistaisi sen, että vähennetään rajoittavien toimenpiteiden täytäntöönpanon riittämättömän tehokkuuden riskiä siinä tapauksessa, että asiaan puututaan valtion toimesta vasta siinä vaiheessa, kun ulosottomies panee sen täytäntöön.(54) Se olisi myös tämän asetuksen 11 artiklan 3 kohdan mukaista.(55)
76.      Velvollisuus varmistaa unionin toteuttamien rajoittavien toimenpiteiden tehokkuus on olennaisilta osin hyväksyttävä peruste sille, että riidanalaisia sopimusvelvoitteita ei väliaikaisesti noudateta. Sitä vastoin silloin, jos menettely koskee vaadetta, jonka ei voida katsoa liittyvän kokonaan tai osittain, suoraan tai välillisesti, sopimukseen, jonka suorittamiseen rajoittavat toimenpiteet ovat vaikuttaneet, kansallinen tuomioistuin voi hyväksyä sen silloinkin, kun sen esittää nimetty henkilö tai kuka tahansa, joka toimii kyseisen henkilön välityksellä tai lukuun.
77.      Kansallinen tuomioistuin voi siis lähtökohtaisesti antaa ratkaisun kanteen asiakysymyksestä sillä edellytyksellä, että se ei hyväksy asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon kohteena olevaa vaadetta. Se voi myös lykätä vaateen tutkimista siihen saakka, kunnes kantaja ei enää kuulu tämän asetuksen 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan soveltamisalaan, jos tämä sallitaan kansallisessa prosessioikeudessa. Se voi joka tapauksessa hyväksyä vaateita, jotka eivät kuulu kiellon soveltamisalaan. Lisäksi kyseisen asetuksen 7 artiklan nojalla saman asetuksen 2 artiklan 2 kohta ei estä jäsenvaltiossa annettujen tai kyseessä olevassa jäsenvaliossa täytäntöönpanokelpoisten oikeudellisten, hallinnollisten tai välimiesoikeuden päätösten nojalla suoritettavia maksuja, edellyttäen, että nämä korkotuotot, muut tuotot ja maksut jäädytetään 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tästä seuraa, että kaikki siviilioikeudelliset vaateet eivät ole automaattisesti kiellettyjä. Kutakin vaadetta on pikemminkin arvioitava sen tavoitteen, kyseisten asianosaisten oikeusaseman ja sen taloudellisten vaikutusten valossa.
78.      Siten oikeuden olemassaolon toteamista koskeva vaade, johon ei liity minkäänlaista täytäntöönpanovaikutusta, voidaan hyväksyä tietyissä olosuhteissa. Kansallinen tuomioistuin voi antaa ratkaisun siviilioikeudellisista vaateista vain, jos se kykenee varmistamaan, että sen päätös ei ole ristiriidassa asetuksessa N:o 269/2014 säädettyjä pakotteita koskevien säännösten kanssa esimerkiksi siten, että tällä päätöksellä annetaan nimetylle henkilölle suoraan tai välillisesti pakotteissa kiellettyä taloudellista hyötyä. Huomautettakoon lopuksi, että toimivaltaiset viranomaiset voivat myöntää poikkeuksia 5 artiklan 1 kohdan sekä tämän asetuksen muiden säännösten mukaisesti. Näillä luvilla pyritään sovittamaan seuraamusten soveltaminen yhteen oikeussuojan vaatimusten kanssa.
79.      Edellisessä kohdassa esitetyistä syistä ehdotan, että viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei kielletä tutkimasta asiakysymystä mutta kielletään se, että pantaisiin kokonaan tai osittain täytäntöön vaade, joka liittyy sopimukseen, jonka suorittamiseen rajoittavat toimenpiteet ovat vaikuttaneet kokonaan tai osittain, suoraan tai välillisesti. Kansallisen tuomioistuimen päätös, jonka määräysosan mukaan tätä päätöstä ei voida panna täytäntöön niin kauan kuin kantaja kuuluu asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan soveltamisalaan, on lähtökohtaisesti tämän kiellon mukainen.
D       Kuudes ennakkoratkaisukysymys
80.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kuudennella kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdalla oikeusvaikutuksia, jos kantaja ei kuulu tämän kohdan a tai b alakohdassa mainittuihin henkilöihin mutta vastaaja on tällainen henkilö.
81.      Aluksi on muistutettava siitä, että tämän säännöksen tavoitteena on estää sellaisten sopimusten tai vaateiden siviilioikeudellinen täytäntöönpano, jotka saattavat olla ristiriidassa asetuksella N:o 269/2014 asetettujen pakotteiden kanssa. Nämä pakotteet sisältävät erityisesti tiettyjen, tämän asetuksen liitteessä I tyhjentävästi lueteltujen luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden varojen jäädyttämisen,(56) sekä kiellon asettaa taloudellisia resursseja tai varoja niiden saataville.
82.      Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa, että unionin tuomioistuin arvioi tuomiossa Bank Sepah,(57) että näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ei ole ainoastaan legitiimiä vaan myös välttämätöntä, että käsitteiden ”varojen jäädyttäminen” ja ”taloudellisten resurssien jäädyttäminen” määritelmiä tulkitaan laajasti, sillä kyse on siitä, että kielletään kaikki jäädytettyjen varojen käyttö, jolla voidaan kiertää kyseisiä asetuksia ja käyttää hyväksi järjestelmän porsaanreikiä.(58) Tämä laaja tulkinta merkitsee sitä, että kaikki nimetyn henkilön varat on jäädytettävä, mukaan lukien varat, jotka ovat peräisin häneltä, ja varat, jotka on tarkoitettu hänelle.(59)
83.      Lisäksi on huomautettava, että asetuksen N:o 260/2014 11 artiklan 1 kohta ei koske yksinomaan varsinaisia siviiliprosesseja, vaan sitä sovelletaan päätöksiin, joiden tunnustaminen, täytäntöönpano tai oikeusvaikutukset olisivat omiaan heikentämään tämän asetuksen mukaisten rajoittavien toimenpiteiden tehokkuutta. Näin ollen tätä säännöstä ei ole osoitettu suoraan riidan asianosaisille – kantajalle tai vastaajalle – sellaisenaan, vaan siinä asetetaan tuomioistuimille yleinen velvoite olla antamatta päätöksiä, joilla saatetaan kiertää pakotteiden tarkoitusta.
84.      Jos kantaja aikoo vedota oikeuksiin, jotka perustuvat asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvaan sopimukseen – erityisesti pakotteiden kohteena olevan henkilön kanssa – tai joiden tarkoituksena on vaarantaa tämän asetuksen tavoitteet, asiaa käsittelevä tuomioistuin on velvollinen jättämään vaateen huomiotta. Kyseisen asetuksen 11 artiklan 1 kohdalla pyritään siten varmistamaan unionin rajoittavien toimenpiteiden tehokkuus, ja sillä voi tällä perusteella olla oikeusvaikutuksia oikeudenkäynnin molempiin asianosaisiin sen mukaan, kumpi asianosainen saa hyödyn liiketoimesta.(60)
85.      Lisäksi on yhdyttävä komission näkemykseen, jonka mukaan asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdassa viitataan nimenomaisesti ”vaateen” käsitteeseen,(61) jonka ulottuvuus on huomattavasti suppeampi kuin ”menettelyn” käsitteen. Tämän asetuksen liitteessä I mainittu henkilö voi näet osallistua menettelyyn sekä vastaajana että kantajana erityisesti vastakanteen yhteydessä. Tällaisen vastakanteen voi lähtökohtaisesti nostaa kumpi tahansa menettelyn asianosaisista. Näin ollen tämän säännöksen sovellettavuutta on aina arvioitava asiaan liittyvien konkreettisten seikkojen kannalta.
86.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen, että asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä kielletään hyväksymästä tämän säännöksen soveltamisalaan kuuluvaa vaadetta, olipa sen esittänyt kantaja tai vastaaja menettelyn yhteydessä.
VI     Ratkaisuehdotus
87.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Augstākās tiesas Senātsin (ylin tuomioistuin, Latvia) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)      Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 17.3.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 269/2014 2 artiklaa ja 11 artiklan 1 kohtaa, sellaisena kuin kyseinen asetus on muutettuna 13.9.2023 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2023/1765,
on tulkittava siten, että
asiaa käsittelevä tuomioistuin on velvollinen selvittämään omasta aloitteestaan, kuuluuko joku menettelyn asianosaisista tämän asetuksen 2 artiklassa tai 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitettuihin henkilöihin, jos siitä on viitteitä, ja tätä tarkoitusta varten käyttämään kaikkia käytettävissään olevia tutkintavaltuuksia. Se on erityisesti velvollinen pyytämään tarvittavia tietoja toimivaltaisilta erityisviranomaisilta kyetäkseen etenemään tässä tutkinnassa. Tämä selvitysvelvoite ulottuu myös luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin, jotka ovat lähellä oikeudenkäynnin asianosaisia.
2)      Asetuksen (EU) N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
–        siinä ei kielletä tutkimasta asiakysymystä mutta kielletään se, että pantaisiin kokonaan tai osittain täytäntöön vaade, joka liittyy sopimukseen, jonka suorittamiseen rajoittavat toimenpiteet ovat vaikuttaneet kokonaan tai osittain, suoraan tai välillisesti. Kansallisen tuomioistuimen päätös, jonka määräysosan mukaan tätä päätöstä ei voida panna täytäntöön niin kauan kuin kantaja kuuluu asetuksen N:o 269/2014 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan soveltamisalaan, on lähtökohtaisesti tämän kiellon mukainen.
–        siinä kielletään hyväksymästä tämän säännöksen soveltamisalaan kuuluvaa vaadetta, olipa sen esittänyt kantaja tai vastaaja menettelyn yhteydessä.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      EUVL 2014, L 78, s. 6.
3      EUVL 2023, L 226, s. 3.
4      EUVL 2022, L 58, s. 1.
5      Rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta 17.3.2014 annettu neuvoston päätös (EUVL 2014, L 78, s. 16).
6      Unionin tuomioistuimen mukaan SEUT 215 artiklalla luodaan yhteys YUTP:aa koskevien EU-sopimuksen tavoitteiden ja EUT-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvien rajoittavia toimenpiteitä koskevien unionin toimien välille (ks. vastaavasti tuomio 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 89 kohta) ja tuomio 10.9.2024, Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, 45 kohta)).
7      Ks. tuomio 10.3.2011, Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler (C‑274/09, EU:C:2011:130, 29 ja 36 kohta).
8      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (ks. tuomio 9.3.2023, Registrų centras (C‑354/21, EU:C:2023:184, 35 kohta)).
9      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.
10      Ks. tuomio 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 89 kohta) ja tuomio 10.9.2024, Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, 56 kohta).
11      Unionin tuomioistuimet ja kansallinen tuomioistuin harjoittavat laillisuusvalvontaa niille kullekin jaetun toimivallan mukaisesti. Unionin toimien, kuten asetuksen N:o 269/2014 valvonta kuuluu unionin tuomioistuinten toimivaltaan. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on sitä vastoin varmistaa tuomioistuimen antama suoja sellaisia valtion toimia vastaan, jotka on toteutettu kansallisella tasolla näiden unionin toimien täytäntöönpanoa tai soveltamista varten.
12      Giumelli, F., Geelhoed, W., de Vries, M., ja Molesini, A., ”United in diversity? A study on the implementation of sanctions in the European Union, Beyond Foreign Policy?”, EU Sanctions at the Intersection of Development, Trade, and CFSP, vol. 10, nro 1 (2022), s. 41.
13      Portela, C., Olsen, K., ”Mise en œuvre et suivi des régimes de sanctions de l’UE, y compris des recommandations visant à renforcer les capacités de l’UE à mettre en œuvre et à surveiller les sanctions”, Étude du Parlement européen du 10.10.2023, s. 26.
14      Starski, P., ”United in Sanctions? Some Observations on the EU Practice of ‘Restrictive Measures’ in the Face of the Russian Aggression against Ukraine”, The EU Reexamined, 2024, s. 256.
15      Finelli, F., ”Countering circumvention of restrictive measures: the EU response”, Common Market Law Review, 60, nro 3 (2023), s. 737.
16      Ks. tuomio 26.1.2010, Transportes Urbanos y Servicios Generales (C‑118/08, EU:C:2010:39, 31 kohta), tuomio 7.4.2022, Caixabank (C‑385/20, EU:C:2022:278, 47 kohta) ja tuomio 13.3.2025, Banco Santander (C‑230/24, EU:C:2025:177, 20 kohta).
17      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohta.
18      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohta.
19      Blair, W., ”The legal effect of sanctions against Russia on financial and commercial transactions”, International sanctions: Monetary and financial law perspectives, Leiden 2024, s. 313. Kirjoittaja toteaa, että valtioiden tuomioistuimet eivät ole ensisijaisia toimijoita pakotteiden täytäntöönpanossa. Koska niiden tekemillä päätöksilä pannaan kuitenkin täytäntöön ja/tai tunnustetaan suoraan tai välillisesti tällaisia pakotteita, niillä on kokonaistehokkuuden kannalta ratkaiseva vaikutus.
20      Ks. julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus Vedial v. SMHV (C‑106/03 P, EU:C:2004:457, 28 kohta). Julkisasiamiehen mukaan määräämisperiaatteesta on suurta apua viitattaessa menettelyn, yleensä riita-asian, tiettyihin erityispiirteisiin, joista ilmenee henkilöiden yksityisautonomian tunnustaminen. (9) Asianosaisten on oikeudenkäynnin kulusta määräävinä osapuolina paitsi aloitettava tai päätettävä menettely, myös määritettävä sen kohde. Kyse on viime kädessä omia oikeuksia koskevan määräämisvallan prosessuaalisesta ilmentymästä, joka aineellisesti ilmenee sopimuksentekotahdon ensisijaisuutena. Tämän periaatteen etäisenä perusteluna on se, että oikeuden mahdollisen tai oletetunkin haltijan on säilytettävä tämä määräämisvalta voidakseen oikeudenkäynnissä vaatia oikeutensa toteuttamista tai kokonaan tai osittain luopua siitä tai luovuttaa sen eli määrätäkseen näin viime kädessä oikeusriidan sisällöstä.
21      Sillä edellytyksellä, että asianosaiset kykenevät aineellisen lainsäädännön mukaan määräämään riidan kohteesta.
22      Ks. tuomio 17.12.2009, Martín Martín (C‑227/08, EU:C:2009:792, 20 kohta), tuomio 26.4.2017, Farkas (C‑564/15, EU:C:2017:302, 33 kohta) ja tuomio 14.9.2023, Tuk Tuk Travel (C‑83/22, EU:C:2023:664, 45 kohta).
23      Kansallisen tuomioistuimen velvollisuutta tutkia omasta aloitteestaan unionin oikeuden noudattamista sovelletaan tiettyihin kuluttajansuojaa koskeviin säännöksiin (ks. tuomio 14.9.2023, Tuk Tuk Travel (C‑83/22, EU:C:2023:664, 45–47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja kansainvälistä suojelua koskeviin säännöksiin (ks. tuomio 8.11.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Säilöönoton tutkiminen viran puolesta) (C‑704/20 ja
C‑39/21, EU:C:2022:858, 94 kohta) sekä tuomio 17.10.2024, Ararat (C‑156/23, EU:C:2024:892, 52 kohta)).
24      Ks. tuomio 4.10.2024, komissio ja neuvosto v. Front Polisario (C‑779/21 P
ja
C‑799/21 P, EU:C:2024:835, 133 kohta).
25      Ks. mm. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen johdanto-osan 11 perustelukappale, SEU 3 artiklan 5 kohta, SEU 21 artiklan 2 kohdan c alakohta ja SEU 42 artiklan 1 kohta. Ks. tuomio 19.7.2012, parlamentti v. neuvosto (C‑130/10, EU:C:2012:472, 62 kohta).
26      Blair, W., ”The legal effect of sanctions against Russia on financial and commercial transactions”, International sanctions: Monetary and financial law perspectives, Leiden 2024, s. 313. Kirjoittaja näyttää katsovan, että unionin pakotteiden soveltaminen kuuluu yleisen järjestyksen piiriin.
27      Tuomio 21.12.2021
(C‑124/20, EU:C:2021:1035).
28      Tuomio 21.12.2021, Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:1035, 55, 59 ja 60 kohta).
29      Tuomio 21.12.2021, Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:1035, 67 ja 68 kohta).
30      Tuomio 21.12.2011, Afrasiabi ym. (C‑72/11, EU:C:2011:874).
31      Ks. tuomio 21.12.2011, Afrasiabi ym.
(C‑72/11, EU:C:2011:874, 60 ja 62 kohta).
32      Finelli, F., ”Countering circumvention of restrictive measures: the EU response”, Common Market Law Review, 60, nro 3 (2023), s. 734.
33      Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä 19.4.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 423/2007 (EUVL 2007, L 103, s. 1)
7 artiklan 4 kohta.
34      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 63 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
35      Vilà Sánchez, E., ”The European Union’s sanctions regime on the Russian Federation from 2014 to 2022”, Quaderns IEE: Revista de l’Institut d’Estudis Europeus, vol. 2, nro 1 (2023), s. 55.
36      Komission suuntaviivoihin sisältyvät ohjeet vaikuttavat erityisen hyödyllisiltä (ks. tästä Circumvention red flags related to business partners and customers
asiakirjassa ”Guidance for EU operators: Implementing enhanced due diligence to shield against Russia sanctions circumvention”).
37      Em. teos Giumelli, F., Geelhoed, W., de Vries, M., ja Molesini, A., ”United in diversity? A study on the implementation of sanctions in the European Union, Beyond Foreign Policy?”, s. 38.
38      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohta.
39      Ks. ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn välipäätöksen 4 kohta.
40      Ks. tuomio 28.7.2016, Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604, 27 kohta).
41      Ks. asiakirja ”Mesures restrictives (sanctions) - Mise à jour des meilleures pratiques de l’UE en ce qui concerne la mise en œuvre effective de mesures restrictives”, 3.7.2024 (jäljempänä suuntaviivat) (em. asiakirja nro 10572/22), 32 kohta.
42      Ks. tuomio 15.12.2022, Instrubel ym. (C‑753/21 ja
C‑754/21, EU:C:2022:987, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43      Niestedt, M., EU-Außenwirtschafts- und Zollrecht, Krenzler, H.G., Herrmann, C., Niestedt, M., ”V. Embargo- und Sanktionsmaßnahmen”, C. H. Beck, 2015, 50 kohta.
44      Tuomio 11.10.2007 (C‑117/06, EU:C:2007:596).
45      Ks. tuomio 11.10.2007, Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus (C‑117/06, EU:C:2007:596, 56 kohta).
46      Ks. suuntaviivojen 33 kohta.
47      Ks. suuntaviivojen 33 kohta.
48      Ks. espanjankielinen (”prevalece sobre cualquier acuerdo contractual incompatible”), tanskankielinen (”vil de gælde forud for alle uforenelige aftalemæssige arrangementer”), saksankielinen
”treten alle vertraglichen Regelungen, die mit ihnen nicht vereinbar sind, außer Kraft”), englanninkielinen (”override all incompatible contractual arrangements”), italiankielinen (”prevalgono su tutti gli accordi contrattuali incompatibili”), latviankielinen (”tai ir prioritāte pār visiem neatbilstīgiem līgumiskiem noteikumiem”), liettuankielinen (”jie yra viršesni už visas su jais nesuderinamas sutartines priemones”), flaaminkielinen (”hebben zij voorrang boven alle daarmee onverenigbare contractuele regelingen”), puolankielinen (”uchylają one wszystkie niezgodne porozumienia umowne”) ja portugalinkielinen
(”invalidam toda e qualquer disposição contratual que com eles seja incompatível”) versio.
49      Siadat, A., Schultess, A., ”Russland-Embargo-VO und innerdeutsche Zahlungsaufträge”, Zeitschrift für Bank und Kapitalmarktrecht, 2024, nro 13, s. 591.
50      Unionin oikeudessa velvoitetaan jäsenvaltiot määräämään rikosoikeudellinen seuraamus unionin rajoittavien toimenpiteiden rikkomisista. Ks. tässä yhteydessä unionin rajoittavien toimenpiteiden rikkomiseen liittyvien rikosten ja seuraamusten määrittelystä ja direktiivin (EU) 2018/1673 muuttamisesta 24.4.2024 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2024/1226 (EUVL L, 2024/1226).
51      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 39 kohta.
52      Ks. vastaavasti tuomio 12.6.2014, Peftiev (C‑314/13, EU:C:2014:1645, 24 kohta).
53      Ks. englanninkielinen (”no se satisfará”), tanskankielinen (”ingen fordringer må indfries”), saksankielinen (”wird nicht stattgegeben”), englanninkielinen (”no claims [– –] shall be satisfied”), italiankielinen (”non è concesso”), latviankielinen (”neapmierina”), liettuankielinen (”netenkinami”), flaaminkielinen (”worden niet toegewezen”), puolankielinen (”nie są zaspokajane”) ja portugalinkielinen (”não há lugar ao pagamento”) versio.
54      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 54 kohta.
55      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 72 kohta.
56      Ks. tuomio 5.9.2024, Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:681, 48 kohta).
57      Tuomio 11.11.2021, Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903).
58      Tuomio 11.11.2021, Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903, 56 kohta).
59      Ks. tässä yhteydessä komission asiakirja, jonka otsikkona on ”Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014”, vastaus kysymykseen 19, s. 34.
60      On mahdollista, että nimetty henkilö kuittaa rajoittavien toimenpiteiden yhteydessä velan, joka sillä on sopimuskumppanilleen, saatavalla, joka sillä on viimeksi mainitulla, sopimuskumppanin vireille paneman menettelyn yhteydessä nostamatta kuitenkaan vastakannetta. Tällaisen kuittauksen vaikutuksesta nimetty henkilö vapautuisi velastaan toisen sopimuspuolen vireille paneman menettelyn yhteydessä.
61      Ks. espanjankielinen (”reclamación”), tanskankielinen (”fordring”), saksankielinen (”Forderung”), englanninkielinen (”claim”), italiankielinen
(”diritto”), latviankielinen (”prasības”), liettuankielinen (”reikalavimai”), flaaminkielinen (”vordering”), puolankielinen (”roszczenia”) ja portugalinkielinen (”pedido”) versio.