62018TJ0138_RES
Asia T-138/18
Fernando De Esteban Alonso
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 11.6.2019
Henkilöstö – Entiset virkamiehet – OLAFin tutkimus – Asia ”Eurostat” – Tosiseikkoihin, jotka voivat johtaa rikossyytteisiin, liittyvien tietojen toimittaminen kansallisille viranomaisille – Virkamiehille, joita asia mahdollisesti koskee, ei ole annettu tietoa etukäteen – Vahingot, joiden väitetään aiheutuneen OLAFin ja komission toiminnasta käsittelyn aikana – Aineeton, fyysinen ja aineellinen vahinko – Syy-yhteys
Virkamiehet – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Lainvastaisuus – Vahinko – Syy-yhteys – Todistustaakka
(SEUT 340 artiklan 2 kohta)
(ks. 45 kohta)
Henkilöstökanne – Vahingonkorvauskanne – Vahingon peruste – Työsuhde – Oikeudellinen perusta
(SEUT 268, 270 ja 340 artikla; henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
(ks. 46 kohta)
Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) – Tutkimukset – Sisäiset tutkimukset – Käsite – OLAFin kansallisille viranomaisille toimittamat tiedot virkamiehistä – Soveltamisalaan kuuluminen
(Komission päätöksen 1999/396 4 artiklan 1 kohta)
(ks. 55 kohta)
Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) – Tutkimukset – Sisäiset tutkimukset – Velvollisuus ilmoittaa asianomaiselle häneen mahdollisesti kohdistuvista epäilyistä – Soveltamisen laajuus – Laiminlyönti – Seuraukset
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1073/1999 10 artikla; komission päätöksen 1999/396 4 artiklan 1 kohta.)
(ks. 56–63 kohta)
Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) – Tutkimukset – Sisäiset tutkimukset – Velvollisuus ilmoittaa asianomaiselle häneen mahdollisesti kohdistuvista epäilyistä – Poikkeamismahdollisuus – Poikkeamisen edellytykset
(Komission päätöksen 1999/396 4 artiklan 2 kohta)
(ks. 78–80 kohta)
Henkilöstökanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Valituksen ja kanteen vastaavuus – Kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet ja perustelut, jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
(ks. 90–92 ja 94 kohta)
Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) – Tutkimukset – Sisäiset tutkimukset – Komissiolla ei ole mahdollisuutta ryhtyä asianomistajaksi ja tehdä kansalliselle oikeusviranomaiselle rikosilmoitusta tutkittavista teoista ennen tutkimuksen päättämistä
(Henkilöstösääntöjen liitteessä IX oleva 25 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1073/1999 9 artiklan 2 ja 4 kohta)
(ks. 98–109 kohta)
Komissio – Toimivalta – Oikeus tuomioistuinkäsittelyyn – Valitus ja kassaatiovalitus kansallisen tuomioistuimen tekemästä unionin virkamiestä koskevasta päätöksestä – Hyvää hallintoa koskevan oikeuden ja huolenpitovelvollisuuden loukkaaminen – Ei ole loukkaus, paitsi poikkeuksellisissa olosuhteissa
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 111–115 kohta)
Virkamiehet – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Aineeton vahinko – Syy-yhteys – Todistustaakka
(SEUT 340 artiklan 2 kohta)
(ks. 122 kohta)
Virkamiehet – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Vahinko – Korvattava vahinko – Kansallisen tuomioistuimen käsittelystä aiheutuneet kustannukset – Vastuun syntymisen edellytykset
(SEUT 340 artiklan 2 kohta)
(ks. 126 ja 127 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin määräsi 11.6.2019 antamassaan tuomiossa De Esteban Alonso v. komissio (T-138/18) komission maksamaan entiselle virkamiehelle vahingonkorvauksia aineellisesta vahingosta, joka aiheutui komission ja Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) laittomasta menettelystä siinä yhteydessä, kun kansallisille oikeusviranomaisille toimitettiin tietoja ja häntä vastaan pantiin vireille rikosoikeudellinen menettely kansallisessa tuomioistuimessa.
Eurostat on vuodesta 1996 lähtien huolehtinut keräämiensä tilastotietojen jakamisesta yleisölle Euroopan unionin julkaisutoimiston ja myyntipisteiden verkoston (”myyntipisteet”) avulla kolmen osapuolen sopimusten perusteella. Vuoden 1999 sisäisessä tarkastuksessa todettiin, että joidenkin sopimusten taloudellisessa hallinnoinnissa esiintyi sääntöjenvastaisuuksia. OLAF suoritti asiasta useita tutkimuksia ja lähetti sen jälkeen Ranskan viranomaisille tietoja päätöksessä 1999/396 (
1
) tarkoitettua sisäistä tutkimusta koskevan muistion muodossa. Tämän jälkeen komissio teki tribunal de grande instance de Paris’n viralliselle syyttäjälle rikosilmoituksen X:stä. Komissio oli asiassa myös asianomistajana.
Vuonna 2008 Ranskan rikospoliisi kuuli kyseisen syyttäjän käskystä todistajana kantajaa, Eurostatin entistä johtajaa, joka sitten pidätettiin ja asetettiin syyteharkintaan kavallukseen osallistumisen vuoksi, koska hänen epäiltiin kavaltaneen yhteisön talousarvioon kuuluneita varoja. Vuonna 2013 tribunal de grande instance de Paris’n tutkintatuomari teki syyttämättäjättämispäätöksen kaikkien asiassa Eurostat syyteharkintaan asetettujen henkilöiden, myös kantajan, osalta. Komissio valitti asianomistajana tuloksetta cour d’appel de Paris’hin ja sitten Ranskan Cour de cassationiin (ylin tuomioistuin). Vuonna 2018 kantaja saattoi unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi vahingonkorvauskanteen OLAFin ja komission toiminnasta aiheutuneista vahingoista. Tässä yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen oli otettava kantaa yhtäältä siihen, oliko OLAF rikkonut kantajan puolustautumisoikeutta ja päätöstä 1999/396, koska kantajaa ei ollut kuultu ennen tietojen toimittamista Ranskan viranomaisille, ja toisaalta siihen, oliko komissio rikkonut asetusta N:o 1073/1999 (
2
), hyvää hallintoa koskevaa oikeutta ja huolenpitovelvollisuutta ryhtyessään asianomistajaksi Ranskan tuomioistuimissa ennen OLAFin suorittaman tutkimuksen päättämistä ja jatkaessaan syytetoimia aina Cour de cassationiin asti.
OLAFin moititusta toiminnasta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että päätöksen 1999/396 4 artiklaa on tulkittava perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti siten, että siinä säädetään ensinnäkin yleisestä velvollisuudesta ilmoittaa asianomaiselle koko tutkimuksen ajan heti, jos ilmenee, että häneen voi kohdistua ”henkilöön kohdistuvia epäilyjä”, ellei ilmoittaminen vaaranna tutkimusta. Toiseksi tämä ilmoittamisvelvollisuus on sitäkin tärkeämpi silloin, kun on kyse nimeltä mainittua virkamiestä koskevista päätelmistä. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan kantaja olisi sen perusteella, mikä hänen asemansa oli OLAFin Ranskan viranomaisille toimittamissa tiedoissa nimettyjen henkilöiden virkahierarkiassa tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, pitänyt rinnastaa päätöksen 1999/396 4 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun nimeltä mainittuun henkilöön. Lisäksi tribunal de grande instance de Paris’n tutkintatuomarin syyttämättäjättämispäätöksessä vahvistetaan kantajan osallisuus hänen hoitamiensa tehtävien ja hänen roolinsa kautta. Koska ei ilmennyt mitään oikeutusta sille, ettei OLAF ilmoittanut kantajalle mainittujen tietojen toimittamisesta, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei OLAF ollut noudattanut mainitun 4 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaista velvollisuuttaan.
Komission moititusta toiminnasta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että komissio rikkoi asetuksen N:o 1073/1999 9 artiklan 4 kohtaa ryhtyessään asianomistajaksi ja tehdessään rikosilmoituksia Ranskan tuomioistuimiin ennen OLAFin loppukertomuksen laadintaa ilman, että sillä oli käytettävissään riittäviä ja ratkaisevia todisteita. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että vaikkei tällaista toimintaa missään säännössä nimenomaisesti kielletäkään, näiden kurinpitomenettelyä koskevien sääntöjen tavoitetta eli asianomaisen virkamiehen suojaamista varmistamalla, että kyseisellä toimielimellä on ennen menettelyn aloittamista häntä vastaan käytettävissään virkamiehen puolesta puhuvat täsmälliset ja merkitykselliset seikat, voidaan soveltaa analogisesti myös kansallisiin syytetoimiin, mikä on asetuksen N:o 1073/1999 tarkoituksen ja sanamuodon mukaista.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi väitteen, jonka mukaan komissio on rikkonut hyvää hallintoa koskevaa oikeutta ja huolenpitovelvollisuutta jatkaessaan syytetoimia kantajaa vastaan aina kassaatio-oikeuteen asti, ja katsoi, etteivät kyseiset periaatteet missään tapauksessa voi velvoittaa komissiota olemaan puolustamatta toimielimen taloudellisia etuja ja riitauttamatta Ranskan tuomioistuinten päätöksiä. Koska kyse ei ole erityisen poikkeuksellisista olosuhteista, tällainen syytetoimien jatkaminen ei ole virkavirhe.
Kantajan vaatimista vahingonkorvauksista unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että kantajalle on aiheutunut suoranaisesti komission ja OLAFin toiminnasta johtuvia aineellisia vahinkoja, jotka ovat hänen kunniansa loukkaaminen ja ammatillisen maineensa vahingoittaminen, koska komission toiminnan vuoksi hänen uskottiin toimineen vilpillisesti hoitaessaan tehtäviään ja hänen lähipiirinsä ja kollegansa luulivat hänen osallistuneen petoksiin. Tämä vahingollinen teko herätti hänessä myös epäoikeudenmukaisuuden, voimattomuuden ja turhautumisen tunteita, koska OLAF ei toimittaessaan tietoja ollut kuullut häntä eikä hän ollut voinut puolustautua, kun kyse oli teoista, joista häntä syytettiin. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin päätti ex aequo et bono, että 62000 euroa on riittävä korvaus kyseisestä vahingosta.
(
1
)	Petosten, lahjonnan ja yhteisöjen etua vahingoittavan muun laittoman toiminnan torjumista koskevien sisäisten tutkimusten edellytyksistä ja yksityiskohtaisista säännöistä 2.6.1999 tehty komission päätös 1999/396/EY, EHTY, Euratom (EYVL 1999, L 149, s. 57).
(
2
)	Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) tutkimuksista 25.5.1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1073/1999 (EYVL 1999, L 136, s. 1).