62023CJ0785
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
19 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – Tiettyjen yleishyödyllisten toimintojen vapautukset – 132 artikla – Julkisen postilaitoksen palvelut – Direktiivi 97/67/EY – 12 artikla – Postin yleispalvelun tarjoaja – Postin yleispalvelun ja yleisen edun mukaisen palvelun käsitteet
Asiassa C‑785/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Varhoven administrativen sad (ylin hallintotuomioistuin, Bulgaria) on esittänyt 18.12.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 19.12.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite
vastaan
”Bulgarian posts” EAD,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Varhovna administrativna prokuratura,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Gratsias sekä tuomarit E. Regan (esittelevä tuomari) ja B. Smulders,
julkisasiamies: M. Szpunar,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Stefanova-Kamisheva,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 24.1.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite, edustajinaan M. Bakalova ja E. Pavlova,
–
”Bulgarian posts” EAD, edustajinaan V. D. Gerdzhikov ja M. Peneva, advokati,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Herold, M. Ilkova ja J. Szczodrowski,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1) 132 artiklan ja yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15.12.1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/67/EY (EYVL 1998, L 15, s. 14), sellaisena kuin se on muutettuna 20.2.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/6/EY (EUVL 2008, L 52, s. 3; jäljempänä direktiivi 97/67), 12 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Direktor na Direktsia ”Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (kansalliseen keskusverohallintoon kuuluvan muutoksenhausta ja käytännöistä verotus- ja sosiaaliturva-asioissa Sofian kaupungissa vastaavan osaston johtaja, Bulgaria; jäljempänä verohallinto) ja ”Bulgarian posts” EAD ja jossa on kyse verotuspäätöksestä, joka koskee kyseiseltä yhtiöltä verokaudelta 1.1.–31.12.2015 vaadittua arvonlisäveron lisämaksua.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2006/112
3
Direktiivin 2006/112 IX osastoon, jonka otsikko on ”Vapautukset”, sisältyy muun muassa 2 luku, jonka otsikko on ”Tiettyjen yleishyödyllisten toimintojen vapautukset” ja johon sisältyy kyseisen direktiivin 132 artikla, jossa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet:
a)
julkisen postilaitoksen palvelujen suoritukset ja niihin liittyvät tavaroiden luovutukset, lukuun ottamatta henkilökuljetus- ja televiestintäpalveluja;
– –”
Direktiivi 97/67
4
Direktiivin 97/67 johdanto-osan 15 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”yleispalvelun tarjoamista koskevat tämän direktiivin säännökset eivät rajoita yleispalvelun tarjoajien oikeutta neuvotella sopimuksia erikseen kunkin asiakkaan kanssa.”
5
Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1.
’postipalveluilla’ palveluja, joihin kuuluu postilähetysten keräily, lajittelu, kuljetus ja jakelu,
1 a)
’postipalvelujen tarjoajalla’ yritystä, joka tarjoaa yhtä tai useampaa postipalvelua,
– –
13.
’yleispalvelun tarjoajalla’ julkista tai yksityistä postipalvelun tarjoajaa, joka huolehtii jäsenvaltion alueella kokonaan tai osittain postin yleispalveluista ja joka on 4 artiklan mukaisesti ilmoitettu [Euroopan] komissiolle,
– –
17.
’käyttäjällä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka lähettäjänä tai vastaanottajana käyttää hyväkseen tarjottuja postipalveluja,
– –
19.
’olennaisilla vaatimuksilla' yleistä etua koskevia, muita kuin taloudellisia syitä, joiden vuoksi jäsenvaltio saattaa joutua säätämään postipalvelujen tarjoamista koskevia ehtoja. Näitä syitä ovat kirjesalaisuus, verkon turvallisuus vaarallista tavaraa kuljetettaessa, lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin ja/tai kansallisten työmarkkinaosapuolten neuvottelemiin työehtosopimuksiin perustuvien työehtojen ja työolojen ja sosiaaliturvajärjestelmien noudattaminen yhteisön ja kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ja perustelluissa tapauksissa tietosuoja, ympäristön suojelu ja aluesuunnittelu. Tietosuoja voi käsittää henkilötietojen suojaamisen, välitettyjen tai talletettujen tietojen luottamuksellisuuden sekä yksityiselämän suojaamisen,
20.
’yksikköhintaan tarjotuilla palveluilla’ postipalveluja, joiden hinta vahvistetaan yleispalvelun tarjoajia koskevissa yleisissä ehdoissa yksittäisten postilähetysten osalta.”
6
Mainitun direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että käyttäjillä on oikeus yleispalveluun, johon sisältyy tietyn laatuisten postipalvelujen pysyvä tarjonta kaikille käyttäjille kohtuullisin hinnoin jäsenvaltioiden koko alueella.
– –
3.   Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä siitä huolehtimiseksi, että yleispalvelu on taattu vähintään viitenä työpäivänä viikossa, paitsi poikkeuksellisiksi katsotuissa tilanteissa tai maantieteellisissä olosuhteissa, ja että yleispalvelu kattaa vähintään:
–
yhden keräilyn,
–
yhden jakelun jokaiselle luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle perillekantona tai poikkeuksellisesti kansallisen sääntelyviranomaisen harkintansa mukaan määrittelemin ehdoin yhden jakelun asianmukaisesti asennettuihin laitteisiin.
Kansallisen sääntelyviranomaisen tämän kohdan mukaisesti myöntämistä poikkeuksista on ilmoitettava komissiolle ja kaikille kansallisille sääntelyviranomaisille.
4.   Kunkin jäsenvaltion on annettava tarvittavat toimenpiteet huolehtiakseen siitä, että yleispalveluun kuuluvat vähintään seuraavat palvelut:
–
enintään kahden kilogramman painoisten postilähetysten keräily, lajittelu, kuljetus ja jakelu
–
enintään kymmenen kilogramman painoisten postipakettien keräily, lajittelu, kuljetus ja jakelu,
–
kirjattuja ja vakuutettuja lähetyksiä koskevat palvelut.
5.   Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat nostaa yleispalvelua koskevaa postipakettien painorajaa enintään 20 kg:aan asti ja määrätä tällaisten postipakettien perillekantoa koskevista erityisjärjestelyistä.
Huolimatta yksittäisen jäsenvaltion määräämästä yleispalvelua koskevasta postipakettien painorajasta jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että muista jäsenvaltioista tulevat enintään 20 kg:n painoiset postipaketit toimitetaan perille niiden alueella.
6.   Kyseisten postilähetysten vähimmäis- ja enimmäiskoot ovat ne, jotka on vahvistettu Maailman postiliiton hyväksymissä asiaa koskevissa säännöksissä.
7.   Tässä artiklassa määriteltyyn yleispalveluun kuuluvat sekä kotimaan- että ulkomaanpalvelut.”
7
Saman direktiivin 5 artiklan 1 kohdan toinen alakohta on muotoiltu seuraavasti:
”Kunkin jäsenvaltion on toteutettava toimenpiteitä huolehtiakseen siitä, että yleispalvelun saatavuus vastaa seuraavia vaatimuksia:
– –
–
se tarjoaa samanlaisen palvelun samankaltaisessa asemassa oleville käyttäjille.”
8
Direktiivin 97/67 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kukin yleispalvelu hinnoitellaan seuraavien periaatteiden mukaisesti:
–
hintojen on oltava kohtuulliset ja sellaiset, että palvelut ovat kaikkien käyttäjien saatavilla heidän maantieteellisestä sijainnistaan riippumatta ja kansalliset erityisolosuhteet huomioon ottaen. Jäsenvaltiot voivat pitää yllä tai ottaa käyttöön sokeille ja heikkonäköisille tarkoitettuja maksuttomia postipalveluja,
–
hintojen on oltava kustannuslähtöisiä ja kannustettava tehokkaaseen yleispalvelun tarjontaan. Jos yleinen etu niin vaatii, jäsenvaltiot voivat päättää soveltaa koko alueellaan ja/tai ulkomaanpalvelujen osalta yhtenäistä hinnoittelua yksikköhintaan tarjottaviin palveluihin ja muihin postilähetyksiin,
–
yhtenäisen hinnoittelun käyttäminen ei poista yleispalvelujen tarjoajan tai tarjoajien oikeutta tehdä yksittäisiä hintasopimuksia käyttäjien kanssa,
–
hinnoittelun on oltava avointa ja syrjimätöntä,
–
jos yleispalvelun tarjoajat soveltavat erityishintoja, esimerkiksi yrityksille, joukkolähetysten postittajille tai eri käyttäjiltä saadun postin kokoajille tarjottavien palveluiden osalta, niiden on noudatettava avoimuuden ja syrjimättömyyden periaatteita sekä hintojen että niihin liittyvien ehtojen osalta. Hintoja ja niihin liittyviä ehtoja on sovellettava samalla tavalla sekä sellaisten kolmansien osapuolten välillä että kolmansien osapuolten ja yleispalvelun tarjoajien välillä, jotka tarjoavat vastaavia palveluja. Kaikkien tällaisten hintojen on oltava myös sellaisten käyttäjien, erityisesti yksityisten käyttäjien ja pienten ja keskisuurten yritysten, saatavilla, jotka lähettävät postilähetyksiä samoin ehdoin.”
Bulgarian oikeus
ZDDS
9
Arvonlisäverolain (Zakon za danak varhu dobavenata stoynost), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ZDDS), 49 §:n 2 kohdassa säädetään, että postin yleispalvelun tarjoaminen postipalveluista annetussa laissa (Zakon za poshtenskite uslugi, jäljempänä ZPU) säädettyjen edellytysten ja tarkempien sääntöjen mukaisesti on verosta vapautettu palvelu.
Arvonlisäverolain täytäntöönpanoasetus
10
Arvonlisäverolain täytäntöönpanoasetuksen (Pravilnik za prilagane na Zakona za danak varhu dobavenata stoynost), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 43 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”[ZDDS:n] 49 §:n 2 kohdassa tarkoitettu postin yleispalvelu on [ZPU:n] neljännen luvun I jaksossa tarkoitettu postin yleispalvelu.”
ZPU
11
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 15 §:n sanamuoto on seuraava:
”(1) [Komisia za regulirane na saobshteniata (viestintäalan sääntelyviranomainen, jäljempänä sääntelyviranomainen)] sääntelee postipalvelujen tarjoamista tämän lain mukaisesti ja
– –
7.
määrittää voimassa olevien Bulgarian ja eurooppalaisten standardien mukaiset postin yleispalvelun laatua ja palvelun tehokkuutta koskevat normit ja varmistaa omalla kustannuksellaan, että riippumaton organisaatio arvioi niiden noudattamista vuosittain;
– –
20.
sopii postin yleispalvelua koskevien velvollisuuksien alaisen postitoiminnan harjoittajan verkkoon pääsystä perittävistä hinnoista;
21.
toimittaa liikenne-, teknologia- ja viestintäministerin perustellusta kirjallisesta pyynnöstä tiedot, joita valtion politiikan toteuttaminen postipalvelujen alalla edellyttää.
– –”
12
Kyseisen lain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 21 §:n 1 momentti kuuluu seuraavasti:
”Postitoiminnan harjoittajien on varmistettava, että käyttäjillä on yhtäläinen pääsy lähetyspaikoille postipalvelujen käyttämiseksi, ja laadittava kuluttajasopimusten yleiset ehdot. Yksittäisiä kuluttajasopimuksia ei tarvitse allekirjoittaa.”
13
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 24 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Postitoiminnan harjoittaja, jolla on asetettu laissa velvoite tarjota postin yleispalvelua koko maan alueella, huolehtii tästä yleispalvelusta järjestämänsä ja ylläpitämänsä postiverkon avulla.”
14
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 32 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Postin yleispalvelulla tarkoitetaan palvelua, jota tarjotaan jatkuvasti tiettyinä aukioloaikoina kohtuulliseen hintaan ja jonka laatu on 15 §:n 1 momentin 7 kohdassa mainittujen normien mukainen siten, että jokaisella maan alueella olevalla käyttäjällä on mahdollisuus käyttää palvelua maantieteellisestä sijainnistaan riippumatta.”
15
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 33 §:n 1 momentti kuuluu seuraavasti:
”Postin yleispalvelu on taattava työpäivinä, vähintään viitenä päivänä viikossa – –.”
16
Kyseisen lain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 34 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Postin yleispalveluun kuuluvat seuraavanlaiset postipalvelut:
1.
kotimaisten ja kansainvälisten postilähetysten vastaanotto, kuljetus ja jakelu seuraavasti:
a)
enintään kahden kilogramman painoiset kirjelähetykset;
b)
enintään kahden kilogramman painoiset pienet paketit;
– –
d)
enintään viiden kilogramman painoiset painotuotteet;
e)
enintään seitsemän kilogramman painoiset lähetykset sokeille ja heikkonäköisille;
2.
enintään 20 kg:n painoisten kotimaisten ja kansainvälisten postipakettien vastaanotto, kuljetus ja jakelu seuraavasti:
– –
4.
’kirjattuja’ ja ’vakuutettuja’ lähetyksiä koskevat lisäpalvelut.”
17
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 36 §:n 1 ja 2 momentin sanamuoto on seuraava:
”(1)   Edellä 34 §:ssä tarkoitetut postilähetykset ja postipaketit on jaettava määräpaikan osoitteeseen sijoitettuihin vastaanottajien postilaatikoihin, postitoimistoihin, muihin postiverkon yksiköihin [tai] postitoiminnan harjoittajien ja käyttäjien välillä sovittuihin paikkoihin tai tiloihin.”
(2)   Edellä 1 momentissa tarkoitettujen postilähetysten ja postipakettien jakeluehdot vahvistetaan [sääntelyviranomaisen] vahvistamissa yleisissä säännöissä.”
18
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 38 § kuuluu seuraavasti:
”Muihin postipalveluihin kuin postin yleispalveluihin kuuluvat:
1.
suoramainontapostin vastaanotto, kuljetus ja jakelu;
2.
hybridipostipalvelut;
3.
pikalähettipalvelut;
4.
postitilaukset.”
19
ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 66 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Postin yleispalveluun kuuluvien palvelujen tyyppikohtaiset hinnat muodostetaan ja niitä sovelletaan ministerineuvoston asetuksessa määriteltyjen sääntöjen mukaisesti. Asetusehdotuksen laatii [sääntelyviranomainen].
(2)   Edellä 1 momentissa tarkoitetuissa säännöissä on noudatettava seuraavia periaatteita:
1.
samanlaisille palveluille samat hinnat koko maan alueella;
2.
käyttäjien yhdenvertaisuus;
3.
kohtuulliset hinnat;
4.
palvelujen tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten huomioon ottaminen;
5.
yhteys palvelun laatuun;
6.
taloudellisesti perustellun voiton varmistaminen hyväksytyn investointipolitiikan mukaisesti;
7.
edellytysten luominen kulutuksen lisäämiseksi;
8.
hintatason huomioon ottaminen kansainvälisillä markkinoilla siinä määrin kuin kansalliset olosuhteet sen sallivat;
9.
hintojen julkaiseminen.
(3)   Edellä 1 momentissa tarkoitetussa asetuksessa vahvistetaan ne edellytykset ja menettely, joiden mukaisesti postitoiminnan harjoittaja, jolla on velvollisuus tarjota postin yleispalvelua, voi neuvotella postin yleispalveluun kuuluvien palvelujen tyyppikohtaisista muista kuin sääntöjen mukaisesti muodostetuista hinnoista julkisuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita noudattaen.”
ZPU:n täydentävät säännökset
20
ZPU:n täydentävissä säännöksissä (Dopalnitelni razporedbi kam ZPU), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”1 § Tässä laissa tarkoitetaan
1.
’postilähetysten vastaanottamisella’ postitoiminnan harjoittajien toimintaa, joka käsittää lähettäjien lähetyspaikkoihin jättämien postilähetysten vastaanottamisen;
– –
4.
’lähetyspaikalla’ kiinteää tai liikkuvaa postitoimistoa, postitoimipaikkaa tai ulkoista postitoimipistettä, johon lähettäjät jättävät ja jossa toimija vastaanottaa postilähetykset ja postitilaukset, sekä postilaatikkoja ja muita yleisessä käytössä olevia laitteita, jotka on sijoitettu paikkoihin, joihin lähettäjillä on pääsy;
– –
18.
’pikapostipalvelulla’ postin yleispalveluun nähden lisäarvoa tuottavaa postipalvelua. Pikapostipalvelulla varmistetaan sen lisäksi, että lähetysten vastaanottaminen, kuljettaminen ja luovuttaminen henkilökohtaisesti vastaanottajalle tapahtuu nopeammin ja luotettavammin, seuraavien lisäpalvelujen tarjoaminen kokonaan tai osittain:
a)
keräys lähettäjän osoitteesta;
b)
jakelu tiettyyn päivämäärään mennessä;
c)
mahdollisuus vaihtaa määräpaikkaa tai vastaanottajaa kuljetuksen aikana;
d)
lähetyksen luovutuksen vahvistaminen lähettäjälle;
e)
lähetysten valvonta ja seuranta;
f)
henkilökohtaiset palvelut käyttäjille ja toiveiden mukaisten (valinnaisten) palvelujen tarjoaminen halutulla tavalla ja haluttuna ajankohtana (’pyynnöstä’ ja ’sopimuksen mukaan’);
– –
28.
’kiinteällä postitoimistolla’ postiverkon olennaista osaa, joka on järjestetty erillisessä tilassa, jossa postitoiminnan harjoittajan palveluksessa olevat työntekijät suorittavat kaikki postin yleispalveluun kuuluvat palvelut, yleispalveluun kuulumattomat postipalvelut ja muut kaupalliset toiminnot teknisesti yhteenliitetyillä työpisteillä;
29.
’liikkuvalla postitoimistolla’ postiverkon osaa, joka on järjestetty erityisissä kuljetusvälineissä sijaitsevassa tilassa, jossa työntekijät tarjoavat kaikkia postin yleispalveluun kuuluvia postipalveluja useilla paikkakunnilla määrätyn reitin ja aikataulun mukaisesti;
30.
’postitoimipaikalla’ työskentelypaikkaa paikkakunnalla, jossa ei ole kiinteää postitoimistoa ja joka järjestetään erillisessä tilassa, jossa tietyn postitoiminnan harjoittajan palveluksessa oleva työntekijä tarjoaa tiettyjä postipalveluja;
31.
’ulkoisella postitoimipisteellä’ työskentelypaikkaa, joka on järjestetty postipalvelujen tarjoamiseksi tilassa, jossa tarjotaan myös muun tyyppisiä julkisia palveluja. Oikeus postipalvelujen tarjoamiseen myönnetään tietyn postitoiminnan harjoittajan kanssa tehdyn sopimuksen perusteella.
– –”
Asetus postin yleispalvelun hinnoittelua ja hintojen soveltamista koskevista säännöistä
21
Postin yleispalvelun hinnoittelua ja hintojen soveltamista koskevista säännöistä annetun asetuksen (Naredba za opredelyane na pravila za obrazuvane i prilagane na tsentata na universalnata poshtenska usluga), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, II jaksoon, jonka otsikko on ”Postin yleispalvelujen palvelutyyppikohtaista hinnoittelua koskevat säännöt”, sisältyy 4 §, jonka 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Postin yleispalvelujen palvelutyyppikohtaiset hinnat vahvistetaan niiden palvelujen tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten perusteella, jotka aiheutuvat kustannustenjakojärjestelmän soveltamisesta Maailman postiliiton sopimuksia noudattaen.”
22
Kyseisen asetuksen, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 14 §:n sanamuoto on seuraava:
”(1)
Toimija, jolla on velvollisuus tarjota postin yleispalvelua, voi neuvotella käyttäjien kanssa hinnoista, jotka poikkeavat II jakson mukaisesti vahvistetuista hinnoista.
(2)
Edellä 1 momentissa tarkoitettujen hintojen on oltava julkisia, eivätkä ne saa olla kunkin palvelutyypin tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia alhaisempia ja ne on vahvistettava soveltamalla postin yleispalvelujen palvelutyypin mukaisia hinnanalennuksia käyttäjien täyttämien ja postin yleispalveluvelvoitteen piiriin kuuluvan toimijan ennalta määrittelemien ehtojen perusteella.
(3)
Yleispalveluvelvoitteen alaisen toimijan on julkaistava 1 momentissa tarkoitetut hinnat ja niiden soveltamisehdot 2 momentin mukaisesti noudattamalla käyttäjien yhdenvertaisen kohtelun periaatetta tehtäessä sopimuksia niiden soveltamiseksi.
(4)
Postin yleispalveluvelvoitteen alaisen toimijan on toimitettava [sääntelyviranomaiselle] kirjanpitotiedot 3 momentissa tarkoitettujen sopimusten täyttämisestä saaduista tuloista, menoista ja lähetysten lukumäärästä. Tiedot on toimitettava kustakin postin yleispalvelun tyypistä yhdessä [ZPU:n] 29a §:n 1 momentissa tarkoitetun postin yleispalvelusta aiheutuvan kohtuuttoman taloudellisen rasituksen korvaamista koskevan vaatimuksen kanssa.
(5)
Postin yleispalveluvelvoitteen alaisen toimijan on toimitettava [sääntelyviranomaiselle] tiedoksi oikeaksi todistetut jäljennökset 3 momentissa tarkoitetuista sopimuksista sekä niihin tehdyistä muutoksista ja lisäyksistä 14 päivän kuluessa niiden tekemisestä.”
Postin yleispalvelun laatua ja palvelun tehokkuutta koskevat normit
23
Postin yleispalvelun laatua ja palvelun tehokkuutta koskevat normit (normativi za kachestvo na universalnata poshtenska usluga i efikasnostta na obsluzhvane), sellaisina kuin niitä sovelletaan pääasiassa, hyväksyttiin 14.7.2011 tehdyllä sääntelyviranomaisen päätöksellä nro 655, joka julkaistiin 19.8.2011 DV:ssä nro 64.
24
Näiden normien, sellaisina kuin niitä sovelletaan pääasiassa, 8 §:n, jonka otsikko on ”Postilähetysten ja postipakettien keräilyn sääntöjenmukaisuutta koskevat laatuvaatimukset”, sanamuoto on seuraava:
”Paikkakunta
Viikonpäivät
Keräilyn päiväkohtainen lukumäärä
Sofia
maanantaista perjantaihin
2
Sofia
lauantai ja sunnuntai
1
RSTS:n kautta
maanantaista perjantaihin
1
Ei RSTS:ää
maanantaista perjantaihin
1”
[Huomautus: RSTS – vaihto- ja lajittelukeskus]”
25
Näiden normien, sellaisina kuin niitä sovelletaan pääasiassa, 9 §:n, jonka otsikko on ”Postilähetysten ja postipakettien jakelun sääntöjenmukaisuutta koskevat laatuvaatimukset”, sanamuoto on seuraava:
”Paikkakunta
Viikonpäivät
Jakelujen päiväkohtainen lukumäärä
Sofia
maanantaista perjantaihin
2
RSTS:n kautta
maanantaista perjantaihin
1
Ei RSTS:ää
maanantaista perjantaihin
1”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
26
Bulgarian posts on Bulgarian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jolla on yksittäinen toimilupa tarjota postin yleispalveluja koko Bulgarian alueella.
27
Postin yleispalvelun tarjoajana kyseinen yhtiö on arvonlisäverovelvollinen, ja se toteuttaa liiketoimintaansa harjoittaessaan liiketoimia, jotka oikeuttavat arvonlisäveron vähentämiseen.
28
Verotarkastuksessa todettiin Bulgarian postsin ilmoittaneen ajanjaksolla, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole täsmentänyt, että tiettyjen palvelujen tarjoaminen oli osa ZDDS:ssä tarkoitettua arvonlisäverosta vapautettua postin yleispalvelua.
29
Verotarkastuksen suorittaneen yksikön mukaan kyseisiä palveluja ei kuitenkaan voitu pitää osana postin yleispalvelua. Jotkin niistä eivät nimittäin vastanneet ZPU:ssa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, mainittua määritelmää tästä palvelusta. Muista palvelusuorituksista määrättiin sopimuksissa, joihin sisältyy ehtoja yhtäältä asianomaisten asiakkaiden erityistarpeiden, kuten lähetysten keräyspaikan, jakelupaikan, keräilytiheyden ja aukioloaikojen, huomioon ottamiseksi ja toisaalta sääntelyviranomaisen hyväksymiä hintoja alhaisempien hintojen soveltamiseksi palvelusuorituksiin.
30
Näin ollen verotarkastuksen tehnyt yksikkö teki 3.8.2021 veronoikaisupäätöksen, jossa Bulgarian postille määrättiin maksettavaksi arvonlisäveron lisämaksu korkoineen.
31
Bulgarian posts nosti tästä päätöksestä kanteen Administrativen sad Sofia-gradissa (Sofian kaupungin hallintotuomioistuin, Bulgaria), joka hyväksyi kanteen ja kumosi kyseisen päätöksen.
32
Kyseisen tuomioistuimen mukaan se, että lähetykset kerätään lähetyspaikkojen ulkopuolella tarkempien ehtojen mukaisesti ja erityisesti sääntelyviranomaisen hyväksymää hintaa alhaisempaan hintaan, ei ole seikka, jonka perusteella voitaisiin määrittää kyseessä olevien postipalvelujen luonne. Sitä vastoin siitä, että suuri osa näistä palveluista suoritettiin julkisoikeudellisille laitoksille, jotta ne voisivat hoitaa julkisen palvelun tehtäväänsä, voidaan päätellä, ettei kyseisiä palveluja ollut tarkoitettu vastaamaan näiden laitosten erityistarpeisiin ja että niihin voitiin näin ollen soveltaa ZDDS:n 49 §:n 2 kohdassa säädettyä verovapautusjärjestelmää.
33
Verohallinto teki ensimmäisessä oikeusasteessa annetusta tuomiosta kassaatiovalituksen Varhoven administrativen sadiin (ylin hallintotuomioistuin, Bulgaria), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että vaikka tiettyihin unionin tuomioistuimen tuomioihin, jotka koskevat postin yleispalvelun tarjoamista, sisältyy sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä seikkoja, on kuitenkin niin, että kyseisissä tuomioissa kyseessä olleet olosuhteet eroavat kyseisessä asiassa vallitsevista olosuhteista, joten niiden perusteella ei voida vastata kaikkiin sille esitettyihin kysymyksiin.
34
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa erityisesti, että Bulgarian postsin tarjoama palvelu ei ole sama kuin palvelu, josta oli kyse 16.10.2019 annetussa tuomiossa Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860), joka koski tuomioistuinten ja hallintoviranomaisten asiakirjojen virallisia tiedoksiantoja Saksan oikeuden erityissäännösten nojalla. Tämän vuoksi se pohtii, missä määrin kyseisessä tuomiossa omaksutulla ratkaisulla on merkitystä sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisun kannalta, kun otetaan huomioon, että Bulgarian postsin tekemiä yksittäisiä sopimuksia ei tehdä yksinomaan julkisoikeudellisten laitosten kanssa eikä niiden tarkoituksena ole oikeudenkäynti- ja hallintoasiakirjojen tiedoksianto.
35
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että 23.4.2009 annetusta tuomiosta TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248) ilmenee, että jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL 1977, L 145, s. 1) 13 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdassa säädettyä arvonlisäverovapautusta, jonka sanamuoto on toistettu samanlaisena direktiivin 2006/112 132 artiklassa, ei voida soveltaa kaikkiin postin yleispalvelun tarjoajien suorittamiin palveluihin, joita ei ole nimenomaisesti jätetty tämän säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle, niiden ominaisluonteesta riippumatta. Kyseisessä tuomiossa täsmennetään kuitenkin, että tällaisen palvelunsuorittajan suorittamia palveluja, joiden ehdoista on neuvoteltu erikseen, ei voida vapauttaa verosta, koska ne jo luonteensa puolesta vastaavat kyseisten käyttäjien erityistarpeisiin.
36
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voidaanko katsoa, että sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa kyseessä olevat postipalvelut vastaavat asianomaisten käyttäjien erityistarpeisiin, ja seuraako tästä, ettei niitä voida vapauttaa verosta sillä perusteella, että näiden palvelujen hankkimiseksi erikseen tehdyissä sopimuksissa määrätään yhdestä tai useammasta seuraavista ehdoista:
–
palvelujen hinnat ovat alhaisemmat kuin ne, jotka sääntelyviranomainen on hyväksynyt postin yleispalvelun tarjoamiseksi, eikä ole osoitettu, että ne kattaisivat niiden tarjoamisesta aiheutuvat kustannukset
–
palvelujen hinnat vahvistetaan soveltamalla alennusta, jota ei ole määritetty tällaisten alennusten saamista koskevien yleisesti saatavilla olevien ehtojen mukaisesti
–
postilähetykset kerätään asiakkaan osoitteesta ja jaetaan sinne
–
postilähetysten keräilytiheys ylittää säädetyn alarajan, jota tämä keräily- ja jakelutiheys ei ZPU:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 33 §:n 2 momentin mukaan saa alittaa, sekä postin yleispalvelun laadulle ja palvelun tehokkuudelle asetetut normit
–
ylimääräisestä keräilystä on myös sovittu asiakkaan pyynnöstä muuna kuin ennalta sovittuna ajankohtana
–
osassa yksittäisistä sopimuksista on sovittu, että postilähetykset vastaanotetaan myös asianomaisten kaupunkien postitoimistojen aukioloaikojen jälkeen.
37
Varhoven administrativen sad päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko palveluja, joita postin yleispalvelun tarjoamista Bulgarian tasavallan alueella koskevan toimiluvan haltija suorittaa postipalvelujen käyttäjien kanssa tehtyjen yksittäisten sopimusten perusteella, pidettävä [direktiivin 2006/112] IX osaston 2 luvun 132 artiklassa tarkoitettuina ’julkisen postilaitoksen’ suorittamina ’yleishyödyllisinä’ palveluina, jos näissä yksittäisissä sopimuksissa määrätään, että palvelun on täytettävä yksi tai kaikki seuraavista edellytyksistä: lähetysten keräily tapahtuu lähetyspaikkojen ulkopuolella (keräily ja jakelu suoritetaan asiakkaan osoitteessa); keräily ja jakelu suoritetaan asiakkaiden kanssa etukäteen sovittuna ajankohtana; keräily- ja jakelutiheys ylittää postin yleispalvelun laatua ja palvelujen tehokkuutta koskevissa lakisääteisissä standardeissa asetetun tiheyden, jolloin on sovittu myös ylimääräisistä keräilyistä, jotka suoritetaan asiakkaan pyynnöstä sopimuksessa nimenomaisesti sovittua useammin postitoimistojen aukioloaikojen ulkopuolella; palvelu tarjotaan [sääntelyviranomaisen] hyväksymiä hintoja alhaisemmalla hinnalla tai [sen] hyväksymiä alennuksia suuremmilla alennuksilla?
2)
Seuraako [direktiivin 97/67] 12 artiklan toisesta luetelmakohdasta, että postin yleispalvelun tarjoamista koskevan toimiluvan haltijan suorittamat palvelut eivät ole kyseisessä direktiivissä tarkoitettu postin yleispalvelu, jos niitä tarjotaan yksittäisen sopimuksen perusteella alhaisempaan kuin vastaavalle postin yleispalvelun tyypille hyväksyttyyn hintaan eikä ole osoitettu, että näin sovittu hinta kattaa palvelun suorittamisesta aiheutuvat kustannukset?
3)
Loukataanko [direktiivin 97/67] 12 artiklan neljännessä luetelmakohdassa vahvistettua avoimuuden ja syrjimättömyyden periaatetta, jos postin yleispalvelun tarjoamista koskevan toimiluvan haltija tekee yleispalvelun tarjoamista koskevia yksittäisiä sopimuksia, joissa asetetaan palvelun suorittamiselle muita ehtoja, jotka ovat edullisempia kuin julkaistut ja yleisesti saatavilla olevat ehdot?
4)
Jos [kolmanteen] kysymykseen vastataan myöntävästi, onko tämä peruste sille, että kyseisiä liiketoimia ei pidetä [direktiivin 2006/112] 132 artiklassa tarkoitettuina verosta vapautettuina liiketoimina?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
38
Bulgarian posts väittää lähinnä, että ennakkoratkaisukysymykset on jätettävä tutkimatta, koska yhtäältä ne perustuvat virheelliseen lähtökohtaan eli siihen, että verohallinto olisi tutkinut pääasiassa kyseessä olevien postipalvelujen tarjoamista koskevien sopimusten ja yleisten myyntiehtojen sisällön oikeudenkäyntimenettelyssä. Toisaalta on niin, että koska – kuten on 16.10.2019 annettuun tuomioon Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860) johtaneessa asiassa – huomattava osa näistä sopimuksista on tehty lainkäyttö- ja hallintoviranomaisten kanssa, unionin tuomioistuimen kyseisessä tuomiossa esittämä tulkinta on sovellettavissa, joten direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdan uusi tulkinta ei ole tarpeen.
39
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, yksinomaan kansallinen tuomioistuin on toimivaltainen toteamaan sen ratkaistavaksi saatetun riita-asian tosiseikat ja arvioimaan niitä sekä tulkitsemaan ja soveltamaan kansallista lainsäädäntöä. Samalla tavoin yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa kyseinen asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, ovatko sen unionin tuomioistuimelle esittämät kysymykset tarpeellisia ja onko niillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 24.11.2022, Varhoven administrativen sad (Riidanalaisen säännöksen kumoaminen lainsäädäntöteitse), C‑289/21, EU:C:2022:920, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Ensinnäkin on niin, että koska unionin tuomioistuimella on ainoastaan toimivalta lausua unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä, se ei voi tarkistaa kansallisen tuomioistuimen esittämien tosiseikkojen paikkansapitävyyttä eikä ratkaista tiettyjen asianosaisten sellaisten väitteiden oikeellisuutta, joilla riitautetaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnössään esittämien tosiseikkoja koskevien lähtökohtien merkityksellisyys (tuomio 29.7.2024, Banco BPN/BIC Português ym., C‑298/22, EU:C:2024:638, 31 kohta).
41
Näin ollen ei ole tarpeen lausua Bulgarian postsin esittämistä huomautuksista sen olettaman osalta, johon unionin tuomioistuimelle esitetyt ennakkoratkaisukysymykset perustuvat.
42
Toiseksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa annetaan kansallisille tuomioistuimille mitä laajimmat mahdollisuudet saattaa asia unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jos ne katsovat, että niiden käsiteltävänä olevassa asiassa on kysymys unionin oikeuden säännösten tai määräysten tulkinnasta. Tästä seuraa, että vaikka unionin oikeuden osaa koskeva vakiintunut oikeuskäytäntö voi johtaa siihen, että unionin tuomioistuin antaa määräyksen työjärjestyksensä 99 artiklan nojalla, ei tällainen oikeuskäytäntö voi mitenkään vaikuttaa ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamiseen tilanteessa, jossa kansallinen tuomioistuin päättää harkintavaltansa puitteissa pyytää unionin tuomioistuimelta SEUT 267 artiklan nojalla ennakkoratkaisua (ks. vastaavasti tuomio 26.11.2014, Mascolo ym., C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ja C‑418/13, EU:C:2014:2401, 48 ja 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 1.2.2017, Tolley, C‑430/15, EU:C:2017:74, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että toisin kuin 16.10.2019 annetun tuomion Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860) 59 kohdassa, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee, pääasiassa kyseessä olevat postipalvelut eivät muodostu yksinomaan tuomioistuinten ja hallintoviranomaisten lukuun suoritetusta asiakirjojen virallisesta tiedoksiannosta.
44
Ennakkoratkaisukysymykset on siten otettava tutkittaviksi.
Asiakysymys
45
Aluksi on todettava, että vaikka tuomioistuin viittaa ensimmäisen kysymyksen muotoilussa ”yksittäin tehtyihin” sopimuksiin, unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että se viittaa tällä sanamuodolla Bulgarian postsin ja kunkin kyseessä olevan asiakkaan välillä tehtyjen erillisten sopimusten aineelliseen olemassaoloon, eikä ole poissuljettua, että tällaiset sopimukset voisivat koskea erityisen oikeudellisen sääntelyn alaan kuuluvia suorituksia tai että niistä seuraa, että nämä sopimukset olisivat yksittäisten neuvottelujen tulos tai niissä viitattaisiin velvoitteisiin, jotka ovat ominaisia niillä luodulle sopimussuhteelle.
46
Näin ollen on ymmärrettävä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljällä kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna direktiivin 97/67 12 artiklan toisen ja neljännen luetelmakohdan valossa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että postin yleispalvelun tarjoamista koskevan yksittäisen toimiluvan haltijan erillisten sopimusten perusteella suorittamiin postipalveluihin sovelletaan siinä säädettyä arvonlisäverovapautusta, jos yksi tai kaikki seuraavista edellytyksistä täyttyy:
–
postilähetysten keräys ja jakelu tapahtuvat asiakkaan osoitteessa taikka asiakkaan kanssa etukäteen sovittuina aikoina
–
palvelut suoritetaan ilman, että osoitetaan, että näin sovittu hinta kattaa palvelun kustannukset
–
palvelut tarjotaan erilaisin ehdoin kuin ne, jotka kyseisessä jäsenvaltiossa postin yleispalvelua sääntelemään nimetty kansallinen viranomainen on hyväksynyt tai joista määrätään postin yleispalvelua koskevissa normeissa.
47
Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on vapautettava arvonlisäverosta ”julkisen postilaitoksen palvelujen suoritukset ja niihin liittyvät tavaroiden luovutukset”.
48
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden sellaisen säännöksen tai määräyksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen tai määräyksen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ja että tässä tulkinnassa on otettava huomioon kyseisen säännöksen tai määräyksen sanamuodon ohella sen asiayhteys sekä sillä säännöstöllä tavoiteltu päämäärä, jonka osa säännös tai määräys on (ks. vastaavasti tuomio 13.10.2022, M2Beauté Cosmetics, C‑616/20, EU:C:2022:781, 40 kohta ja tuomio 24.10.2024, Kwantum Nederland ja Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, 56 kohta).
49
Direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodosta on todettava yhtäältä, että kyseisen säännöksen muodostavan virkkeen syntaksi osoittaa selvästi, että ilmaisulla ”julkinen postilaitos” tarkoitetaan elimiä, jotka suorittavat verosta vapautettuja palveluja. Näiden palvelujen on siis oltava sellaisen toimijan suorittamia, joka voidaan luokitella ”julkiseksi postilaitokseksi” tämän termin organisatorisessa merkityksessä, jotta mainitun säännöksen sanamuoto kattaisi nämä palvelut (ks. analogisesti tuomio 23.4.2009, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, 27 kohta).
50
Toisaalta tämän ilmaisun käyttö merkitsee sitä, että muista taloudellisista toimijoista poiketen näihin elimiin sovelletaan erityistä oikeudellista sääntelyä, joka sisältää erityisiä velvoitteita. Nimittäin on niin, ettei ”julkisen postilaitoksen” ja muiden toimijoiden välinen ero liity suoritettujen palvelujen luonteeseen vaan siihen, että toimijoita, jotka huolehtivat kokonaan tai osaksi postin yleispalvelusta, koskee erityinen oikeudellinen sääntely, joka sisältää erityisiä velvoitteita (ks. vastaavasti tuomio 21.4.2015, komission v. Ruotsi, C‑114/14, EU:C:2015:249, 33 kohta ja tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 55 kohta).
51
Asiayhteydestä, johon direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohta kuuluu, ja kyseisellä säännöksellä tavoitelluista päämääristä on todettava, että siitä, että säännös sisältyy kyseisen direktiivin IX osaston 2 lukuun, jonka otsikko on ”Tiettyjen yleishyödyllisten toimintojen vapautukset”, voidaan päätellä, että kyseisessä 132 artiklassa säädettyjen vapautusten tarkoituksena on suosia ainoastaan yleistä etua palvelevia toimintoja, kuten mainitussa säännöksessä tarkoitettujen julkisen postilaitoksen palvelujen tarjoamista (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 46 kohta).
52
Tämä yleinen tavoite tarkoittaa postialalla erityisempää tavoitetta tarjota alennettuun hintaan väestön keskeisiä tarpeita vastaavia postipalveluja. Unionin oikeuden nykytilassa tämä tavoite vastaa pääasiallisesti tavoitetta, johon pyritään direktiivillä 97/67, jossa vahvistetaan yhteiset säännöt unionin postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämiseksi eli postin yleispalvelun tarjoamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 49 kohta).
53
Näin ollen käytännössä ainoastaan sellaiset julkiset tai yksityiset toimijat, jotka ovat sitoutuneet huolehtimaan jäsenvaltiossa kokonaan tai osittain postin yleispalvelusta, sellaisena kuin se on määritelty direktiivin 97/67 3 artiklassa, voivat vedota direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyyn vapautukseen (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 50 kohta).
54
Direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ei kuitenkaan voida päätellä, että kaikki julkisen postilaitoksen suorittamat palvelut, joita ei ole nimenomaisesti jätetty tämän säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle, vapautetaan niiden ominaisluonteesta riippumatta verosta (ks. analogisesti tuomio 23.4.2009, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, 43 kohta).
55
Koska kyseisen vapautuksen sanamuotoa on tulkittava sekä suppeasti että yhdenmukaisesti tällä säännöksellä tavoitellun päämäärän kanssa, direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyä vapautusta voidaan soveltaa ainoastaan väestön keskeisiä tarpeita vastaaviin palveluihin (ks. vastaavasti tuomio 23.4.2009, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, 44 kohta).
56
Erityisesti tämän päämäärän luonteesta seuraa, että mainittua vapautusta ei voida soveltaa erityisiin palveluihin, jotka ovat erotettavissa yleishyödyllisestä palvelusta ja joihin kuuluvat ne palvelut, joilla vastataan asianomaisten käyttäjien erityisiin tarpeisiin (tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 47 kohta). Jotta kyseessä olevat postipalvelut kuuluisivat saman säännöksen sanamuodon soveltamisalaan, niiden on siten myös kuuluttava julkisen postilaitoksen palvelujen käsitteen alaan direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa näille ilmaisuille annetussa aineellisessa merkityksessä.
57
Näin ollen julkisen postilaitoksen palvelusuorituksia, joiden ehdot on neuvoteltu erikseen, ei voida pitää direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla arvonlisäverosta vapautettuina. Tällaiset palvelut vastaavat nimittäin juuri luonteensa perusteella kyseisten käyttäjien erityisiin tarpeisiin, mikä on vastoin postin yleispalvelulla tavoiteltua päämäärää (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 48 kohta).
58
Direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltaminen ei kuitenkaan edellytä, että kyseessä olevat palvelut olisi kansallisessa lainsäädännössä muodollisesti nimetty osaksi postin yleispalvelua, kunhan ne voidaan luokitella postin yleispalveluiksi. Tietyn liiketoimen luokittelu kansallisessa oikeudessa ei nimittäin voi johtaa siihen, että toimesta kannetaan arvonlisäveroa, kun se taas unionin oikeuden nojalla on vapautettu arvonlisäverosta (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2019, Winterhoff ja Eisenbeis, C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 66 kohta).
59
Näin ollen sellaisen toimijan suorittama postipalvelujen tarjoaminen, joka on sitoutunut huolehtimaan jäsenvaltiossa kokonaan tai osittain postin yleispalvelusta, voidaan direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla vapauttaa arvonlisäverosta siltä osin kuin se voi sille ominaisten ominaispiirteiden vuoksi joka tapauksessa olla osa tätä postin yleispalvelua.
60
Direktiivin 97/67 3 artiklan 1 kohdassa määritellään postin yleispalvelu niin, että sillä tarkoitetaan tietynlaatuisten postipalvelujen pysyvää tarjontaa kaikille käyttäjille kohtuullisin hinnoin jäsenvaltion koko alueella.
61
Koska direktiivin 97/67 3 artiklan 3 ja 4 kohdassa esitetään vain luettelo palveluista, jotka on vähintään sisällytettävä postin yleispalveluun, ja koska jäsenvaltiot voivat tämän jälkeen laajentaa kyseisen palvelun soveltamisalaa kattamaan myös muita palveluja, lukuun ottamatta kuitenkin kyseisen direktiivin 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti palveluja, jotka koskevat yli 20 kilogramman painoisia postipaketteja, ainoastaan kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa olevaa postin yleispalvelun käsitteen määritelmää on pidettävä merkityksellisenä määritettäessä, voidaanko palveluun soveltaa direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyä vapautusta.
62
Erityisesti on todettava, että koska direktiivin 97/67 12 artiklan toisessa ja neljännessä luetelmakohdassa, joihin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa toisessa ja kolmannessa kysymyksessään, ei määritetä postin yleispalvelun käsitteen osatekijöitä vaan vahvistetaan hinnoitteluperiaatteet, joita jäsenvaltioiden on velvoitettava ne toimijat noudattamaan, jotka ovat sitoutuneet huolehtimaan kyseisestä palvelusta kokonaan tai osittain, se, että toimija ei noudata näitä periaatteita, ei voi viedä kyseisiltä palveluilta direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyä vapautusta.
63
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksissään mainitsemista tilanteista voidaan ensinnäkin todeta kyseisen tuomioistuimen lähtevän siitä, että pääasiassa kyseessä olevat postipalvelut suorittaa toimija, jolla on postin yleispalvelun tarjoajan yksittäinen toimilupa.
64
Tämän jälkeen on todettava, että se, että pääasiassa kyseessä olevat postipalvelut suoritetaan erillisten sopimusten perusteella, ei yksinään sulje pois sitä, että tällaiset palvelut kuuluvat postin yleispalvelun käsitteen alaan, sellaisena kuin se on määritelty direktiivin 97/67 3 artiklan 1 kohdassa. Kuten tämän tuomion 45 kohdassa on jo korostettu, toimijan kunkin asiakkaansa kanssa tekemien erillisten sopimusten perusteella ei voida katsoa, ettei näihin palveluihin voida soveltaa erityistä oikeudellista sääntelyä, eikä se merkitse sitä, että näissä sopimuksissa sovitut vastavuoroiset sitoumukset perustuisivat yksittäisiin neuvotteluihin, koska tällaisten sopimusten virallistamisella voi olla tarkoitus osoittaa, että kyseinen asiakas on hyväksynyt kyseessä olevan postipalvelun tarjoamisen, ja muistuttaa asiakasta tämän sääntelyn tärkeistä näkökohdista.
65
Koska on niin, kuten tämän tuomion 61 kohdassa on todettu, että jäsenvaltiot voivat sisällyttää postin yleispalveluun muita kuin direktiivin 97/67 3 artiklan 3 ja 4 kohdassa mainittuja palveluja, joista on vähintäänkin säädettävä, jäsenvaltiot voivat näin ollen säätää, että postilähetysten keräily ja jakelu suoritetaan asiakkaan osoitteessa tai asiakkaan kanssa etukäteen sovittuina ajankohtina, kunhan tällaiset postipalvelujen suorittamista koskevat ehdot ovat samat kuin postin yleispalvelua koskevat ehdot, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on pääasiassa tarkistettava.
66
Siitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuomasta seikasta, että pääasiassa kyseessä olevat postipalvelut suoritetaan ilman, että on osoitettu, että osapuolten välillä sovittu hinta kattaa niiden kustannukset, on todettava, että direktiivin 97/67 3 artiklan 1 kohdassa tosin asetetaan postipalvelujen tarjoamisen sisällyttämiselle postin yleispalveluun edellytykseksi se, että näitä palveluja tarjotaan kohtuulliseen hintaan. Palvelujen tarjoaminen kohtuulliseen hintaan ei kuitenkaan riipu siitä, kattaako tällaisesta palvelusta pyydetty hinta sen kustannukset, vaan siitä, voivatko luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt, joilla on rajalliset resurssit, maksaa palvelut, kun otetaan huomioon asianomaisessa jäsenvaltiossa vallitseva elintaso. Näin ollen tällä seikalla ei sellaisenaan voida perustella sitä, että postipalvelut, joiden on niille ominaisten ominaispiirteiden vuoksi katsottava kuuluvan postin yleispalveluun, jäävät postin yleispalvelun käsitteen ulkopuolelle.
67
Sitä vastoin silloin, kun postipalvelujen tarjoaminen ei perustu sellaisen erityisen oikeudellisen sääntelyn soveltamiseen toimijoihin, jotka huolehtivat kokonaan tai osittain postin yleispalvelusta tarjotessaan tällaisia palveluja, vaan palvelut tarjotaan erilaisin ja edullisemmin ehdoin kuin ne, jotka kyseisessä jäsenvaltiossa tällaisia palveluja sääntelemään nimetty kansallinen viranomainen on hyväksynyt tai joista määrätään näitä palveluja koskevissa normeissa, joita ovat esimerkiksi mahdollisuus kerätä lähetykset muissa paikoissa, muina aikoina, muulla tiheydellä taikka muulla hinnalla kuin mitä kyseinen viranomainen on niiden osalta hyväksynyt tai mainituissa normeissa on määrätty, kyseisen saman palvelun on katsottava jäävän direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen ulkopuolelle.
68
Kustakin näistä seikoista voidaan nimittäin päätellä, että toisin kuin direktiivin 97/67 3 artiklan 1 kohdassa edellytetään, tällaista palvelua ei tarjota ”kaikille käyttäjille”, vaan sillä pyritään vastaamaan asianomaisten käyttäjien erityisiin tarpeisiin.
69
Vaikka ensinnäkin direktiivin 97/67 johdanto-osan 15 perustelukappaleessa annetaan postin yleispalvelun tarjoajille mahdollisuus neuvotella sopimuksia erikseen kunkin asiakkaan kanssa, on todettava, että kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädetään nimenomaisesti, että jäsenvaltioiden on huolehdittava, että samankaltaisessa asemassa oleville käyttäjille tarjotaan samanlainen postin yleispalvelu, joten kyseinen 15 perustelukappale on ymmärrettävä siten, että siinä viitataan kyseisen palvelun tarjoajien oikeuteen neuvotella asiakkaidensa kanssa erikseen sopimuksia muista kuin mainitusta palvelusta ja näin ollen sopimuksia suorituksista, jotka eivät kuulu kyseisen palvelun piiriin.
70
Seuraavaksi on todettava, että direktiivin 97/67 12 artiklan kolmannessa luetelmakohdassa säädetty postin yleispalvelun tarjoajan tai tarjoajien oikeus tehdä yksittäisiä hintasopimuksia käyttäjien kanssa ei merkitse sitä, että palvelujen, joiden toteutusehdoista, hinnoittelu mukaan lukien, olisi neuvoteltu ja jotka eivät näin ollen olisi samanlaisia kuin kaikille toisiinsa rinnastettavissa tilanteissa oleville käyttäjille tarjotut palvelut, olisi katsottava kuuluvan tähän palveluun. Yksittäisten hintasopimusten tekeminen voi nimittäin olla tarpeen muun muassa silloin, kun yleisissä myyntiehdoissa – sellaisina kuin kansallinen viranomainen, joka on kyseisessä jäsenvaltiossa nimetty sääntelemään postipalvelua, on ne hyväksynyt tai kuin niistä on määrätty kyseistä palvelua koskevissa normeissa –, joita siis tarjotaan kaikille, tarjotaan paljousalennuksia, jotta palvelun vastaanottajat sitoutuvat antamaan tietyn määrän postia vastineeksi edullisesta hinnasta, mikä ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, että tästä määrästä ja/tai alennuksesta olisi neuvoteltu ainoastaan tiettyjen käyttäjien hyväksi.
71
Toisin kuin Bulgarian posts väittää, on lopuksi korostettava, että tämän tuomion 70 kohdassa esitetty tulkinta pätee myös silloin, kun tiettyjä postipalveluja suoritetaan julkisten laitosten pyynnöstä.
72
Unionin tuomioistuin on tosin todennut 16.10.2019 antamassaan tuomiossa Winterhoff ja Eisenbeis (C‑4/18 ja C‑5/18, EU:C:2019:860, 59–61 kohta), että postipalvelun, joka käsittää tuomioistuinten ja hallinnollisten asiakirjojen tiedoksiannon ja joka suoritetaan julkisten laitosten tekemien toimeksiantojen perusteella näiden sellaisessa toiminnassa, jolla ei ole tarkoitus vastata niiden omiin tarpeisiin vaan asianmukaisen oikeudenkäytön varmistamiseen, on katsottava suoritetun kaikkien niiden henkilöiden lukuun, joita tällaisten asiakirjojen tiedoksiannon mahdollisuus koskee, mukaan lukien tällaisten asiakirjojen vastaanottajat, ja siis tarjotun kaikille tällaisen palvelun käyttäjille direktiivin 97/67 2 artiklan 17 alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Unionin tuomioistuin päätteli näiden seikkojen perusteella, että edellä mainitut tiedoksiantopalvelut voitiin katsoa kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi ”kaikille käyttäjille” suoritetuiksi palveluiksi ja ne voitiin näin ollen vapauttaa arvonlisäverosta ”julkisen postilaitoksen” suorittamina palveluina direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
73
Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että postipalvelujen tarjoaminen erilaisin ja edullisemmin ehdoin kuin ne, joita tarjotaan yleisissä myyntiehdoissa, sellaisina kuin kansallinen viranomainen, joka on kyseisessä jäsenvaltiossa nimetty sääntelemään postipalvelua, on ne hyväksynyt tai kuin niistä on määrätty kyseistä palvelua koskevissa normeissa, voitaisiin vapauttaa arvonlisäverosta pelkästään siitä syystä, että se suoritetaan julkisen elimen pyynnöstä. Kansallisen tuomioistuimen on tarvittaessa tarkistettava, voidaanko tällaisen palvelun katsoa täyttävän direktiivin 97/67 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn edellytyksen postin yleispalvelun tarjoamisesta ”kaikille käyttäjille”.
74
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2006/112 132 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna direktiivin 97/67 12 artiklan toisen ja neljännen luetelmakohdan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että postin yleispalvelun tarjoamista koskevan yksittäisen toimiluvan haltijan erillisten sopimusten perusteella suorittamiin postipalveluihin sovelletaan kyseisessä 132 artiklassa säädettyä arvonlisäverovapautusta, kun tällaisia palveluja, joilla vastataan asianomaisten henkilöiden erityisiin tarpeisiin ilman, että niitä tarjotaan kaikille käyttäjille, tarjotaan erilaisin ja edullisemmin ehdoin kuin ne, jotka kyseisessä jäsenvaltiossa postin yleispalvelua sääntelemään nimetty kansallinen viranomainen on hyväksynyt tai joista on määrätty kyseistä palvelua koskevissa normeissa.
Oikeudenkäyntikulut
75
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 132 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15.12.1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/67/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.2.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/6/EY, 12 artiklan toisen ja neljännen luetelmakohdan valossa,
on tulkittava siten, että
se on esteenä sille, että postin yleispalvelun tarjoamista koskevan yksittäisen toimiluvan haltijan erillisten sopimusten perusteella suorittamiin postipalveluihin sovelletaan kyseisessä 132 artiklassa säädettyä arvonlisäverovapautusta, kun tällaisia palveluja, joilla vastataan asianomaisten henkilöiden erityisiin tarpeisiin ilman, että niitä tarjotaan kaikille käyttäjille, tarjotaan erilaisin ja edullisemmin ehdoin kuin ne, jotka kyseisessä jäsenvaltiossa postin yleispalvelua sääntelemään nimetty kansallinen viranomainen on hyväksynyt tai joista on määrätty kyseistä palvelua koskevissa normeissa.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.