62001CJ0044_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-44/01,
jonka Oberster Gerichtshof (Itävalta) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Pippig Augenoptik GmbH & Co. KG
vastaan
Hartlauer Handelsgesellschaft mbH ja
Verlassenschaft nach dem verstorbenen Franz Josef Hartlauer
ennakkoratkaisun harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta 10 päivänä syyskuuta 1984 annetun neuvoston direktiivin 84/450/ETY (EYVL L 250, s. 17) tulkinnasta, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/55/EY (EYVL L 290, s. 18),
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen puheenjohtajat J.-P. Puissochet, M. Wathelet ja C. W. A. Timmermans sekä tuomarit D. A. O. Edward, V. Skouris, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues (esittelevä tuomari) ja A. Rosas,
julkisasiamies: A. Tizzano,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies M.-F. Contet,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Pippig Augenoptik GmbH & Co KG, edustajanaan Rechtsanwalt F. Hitzenbichler,
- Hartlauer Handelsgesellschaft mbH ja Verlassenschaft nach dem verstorbenen Franz Josef Hartlauer, edustajinaan Rechtsanwalt A. Haslinger, Rechtsanwalt H. Mück, Rechtsanwalt P. Wagner, Rechtsanwalt W. Müller ja Rechtsanwalt W. Graziani-Weis,
- Itävallan hallitus, asiamiehenään C. Pesendorfer,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään J. Sack ja M. França,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Pippig Augenoptik GmbH & Co KG:n, Hartlauer Handelsgesellschaft mbH:n ja Verlassenschaft nach dem verstorbenen Franz Josef Hartlauerin sekä komission 23.4.2002 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 12.9.2002 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Oberster Gerichtshof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 19.12.2000 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 2.2.2001, EY 234 artiklan nojalla neljä ennakkoratkaisukysymystä harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta 10 päivänä syyskuuta 1984 annetun neuvoston direktiivin 84/450/ETY (EYVL L 250, s. 17) tulkinnasta, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/55/EY (EYVL L 290, s. 18; jäljempänä direktiivi 84/450/ETY).
2 Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat itävaltalainen yhtiö Pippig Augenoptik GmbH & Co. KG (jäljempänä Pippig) ja itävaltalainen yhtiö Hartlauer Handelsgesellschaft mbH (jäljempänä Hartlauer) sekä Hartlauerin entisen johtajan Franz Josef Hartlauerin kuolinpesä ja joka koskee Hartlauerin optisen alan tuotteidensa myynnin edistämiseksi suorittamaa mainontaa, jossa tämä vertaili tuotteitaan Pippigin myymiin silmälaseihin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
3 Direktiiviä 84/450/ETY, joka alkuperäisessä versiossaan koski ainoastaan harhaanjohtavaa mainontaa, muutettiin direktiivillä 97/55/EY koskemaan myös vertailevaa mainontaa. Direktiivin 84/450/ETY nimi muutettiin vastaavasti direktiivin 97/55/EY 1 artiklan 1 kohdalla.
4 Direktiivin 84/450/ETY johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
"Tätä tarkoitusta varten tulisi vahvistaa vähimmäistunnusmerkit ja tavoitteet, joiden perusteella voidaan määrittää harhaanjohtava mainonta."
5 Direktiivin 84/450/ETY 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Tämän direktiivin tarkoituksena on suojella kuluttajia ja kauppaa, liiketoimintaa, käsityötä tai ammattia harjoittavia henkilöitä sekä yleisön etuja harhaanjohtavalta mainonnalta ja sen kohtuuttomilta seurauksilta sekä vahvistaa ne edellytykset, joiden toteutuessa vertaileva mainonta on sallittua."
6 Direktiivin 84/450/ETY 2 artiklan 2 kohdan mukaan harhaanjohtavalla mainonnalla tarkoitetaan tässä direktiivissä "kaikkea mainontaa, joka tavalla tai toisella, esitystapa mukaan lukien, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan niitä henkilöitä, joille se on osoitettu tai jotka se tavoittaa, ja joka harhauttavan ominaisuutensa takia on omiaan vaikuttamaan heidän taloudelliseen käyttäytymiseensä taikka aiheuttaa tai on omiaan aiheuttamaan vahinkoa kilpailijalle".
7 Direktiivin 84/450/ETY 2 artiklan 2 a kohdan mukaan vertailevalla mainonnalla tarkoitetaan tässä direktiivissä "kaikkea mainontaa, josta suoraan tai epäsuorasti voidaan tunnistaa kilpailija tai kilpailijan tarjoamat tavarat tai palvelut".
8 Direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Vertaileva mainonta on vertailun osalta sallittua, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a) se ei ole 2 artiklan 2 kohdan, 3 artiklan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti harhaanjohtavaa;
b) siinä verrataan samoja tarpeita tyydyttäviä tai samaan tarkoitukseen aiottuja tavaroita tai palveluja;
c) siinä vertaillaan puolueettomasti näiden tavaroiden tai palvelujen yhtä tai useampaa olennaista, merkityksellistä, todennettavissa olevaa ja edustavaa piirrettä, joihin voi kuulua myös hinta;
d) se ei aiheuta markkinoilla sekaannusta mainostajan ja kilpailijan välillä tai mainostajan ja kilpailijan tavaramerkkien, kauppanimitysten tai muiden erottavien tunnusten taikka tavaroiden ja palvelujen välillä;
e) siinä ei vähätellä tai panetella kilpailijan tavaramerkkiä, kauppanimeä, muuta erottavaa tunnusta, tavaroita, palveluja, toimintaa tai olosuhteita;
f) alkuperänimityksellä varustettujen tuotteiden osalta vertailu kohdistuu kussakin tapauksessa tuotteisiin, joiden nimitys on sama;
g) siinä ei käytetä epäoikeutetusti hyväksi kilpailijan tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten mainetta taikka kilpailevan tuotteen alkuperänimitystä;
h) siinä ei esitetä tavaroita tai palveluja sellaisten tavaroiden tai palvelujen jäljitelminä tai toisintoina, joilla on suojattu tavaramerkki tai kauppanimitys."
9 Direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Tällä direktiivillä ei estetä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai antamasta säännöksiä laajemmasta kuluttajien taikka kauppaa, liiketoimintaa, käsityötä tai ammattia harjoittavien henkilöiden sekä yleisön suojasta.
2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei sovelleta vertailevaan mainontaan vertailun osalta."
10 Direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 2., 3., 14., 15. ja 18. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
"2) Sisämarkkinoiden toteuttaminen merkitsee yhä laajempaa valinnanvaraa; se, että kuluttajat voivat ja heidän täytyy hyötyä parhaalla mahdollisella tavalla sisämarkkinoista ja että mainonta on erittäin merkittävä keino kaikenlaisten tavaroiden ja palvelujen tosiasiallisten jakelukanavien muodostamiseksi kautta koko yhteisön, merkitsee, että vertailevan mainonnan muotoa ja sisältöä koskevien perustavaa laatua olevien säännösten on oltava yhtenäisiä ja että vertailevan mainonnan käyttöä koskevat edellytykset jäsenvaltioissa on yhdenmukaistettava; näillä edellytyksillä tämän avulla voidaan osoittaa puolueettomasti vastaavien tuotteiden edut; vertaileva mainonta voi myös piristää tavaroiden ja palvelujen toimittajien kilpailua kuluttajien eduksi,
- -
3) - - vertailevan mainonnan hyväksyminen tai sen kieltäminen erilaisten kansallisten säännösten mukaisesti voi olla esteenä tavaroiden ja palvelujen vapaalle liikkumiselle ja luoda kilpailun vääristymiä - -,
- -
14) vertailevan mainonnan tehostamiseksi voi - - olla välttämätöntä yksilöidä kilpailijan tavarat tai palvelut viittaamalla viimeksi mainitun hallussa olevaan tavaramerkkiin tai kauppanimitykseen,
15) toisen tavaramerkin, kauppanimityksen tai muiden erottavien tunnusten käyttö edellä mainitulla tavalla ei riko yksinoikeutta, jos siinä noudatetaan tässä direktiivissä säädettyjä edellytyksiä, koska aiottuna tavoitteena on ainoastaan erottaa tavarat tai palvelut toisistaan ja siten puolueettomasti korostaa eroja,
- -
18) direktiivin 84/450/ETY 7 artiklaa, jossa jäsenvaltioille suodaan mahdollisuus pitää voimassa tai antaa säännöksiä laajemmasta kuluttajien taikka kauppaa, liiketoimintaa, käsityötä tai ammattia harjoittavien henkilöiden sekä yleisön suojasta, ei pitäisi soveltaa vertailevaan mainontaan, koska tämän direktiivin muuttamisen tarkoituksena on vahvistaa edellytykset, joiden toteutuessa vertaileva mainonta on sallittua."
Kansallinen lainsäädäntö
11 Itävallan tasavalta saattoi direktiivin 97/55/EY osaksi kansallista oikeusjärjestystään muuttamalla 1.4.2000 lukien 16.11.1984 annettua lakia Bundesgesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (liittovaltion laki vilpillisestä kilpailusta) (BGBl, 1984/448; jäljempänä UWG). Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee kuitenkin, että kyseinen direktiivi otettiin huomioon itävaltalaisessa oikeuskäytännössä UWG:n 2 §:ää tulkittaessa jo ennen sen täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä.
12 UWG:n 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
"Se, joka liiketoiminnassaan antaa liiketoimintaan liittyvistä olosuhteista tietoja, jotka voivat olla harhaanjohtavia, voidaan määrätä pidättäytymään tällaisten tietojen antamisesta. - - "
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13 Pippigillä on kolme Linzissä (Itävalta) sijaitsevaa optiikka-alan erikoisliikettä, joissa se myy silmälaseja. Noin 60 eri valmistajaa toimittaa sille tavaraa ja sillä on edustava varasto kunkin sen toimittajan valikoimasta.
14 Hartlauer on yhtiö, jonka kaikkialle Itävaltaan sijoittautuneilla tytäryhtiöillä on optisen alan tuotteiden osastoja, joissa hyvin suurelta osin myydään vähän tunnettuja silmälasimerkkejä edulliseen hintaan. Tunnetumpia merkkejä olevia silmälaseja eivät toimita Hartlauerille suoraan samat toimittajat kuin optikoille, vaan tämä hankkii ne normaalien jakelukanavien ulkopuolelta erityisesti rinnakkaistuontina.
15 Hartlauer jakoi syyskuussa 1997 koko Itävallan alueella mainosesitettä, jossa se väitti, että kuuden vuoden aikana toteutetut silmälasien 52 hintavertailua osoittivat yhteensä 204 777 Itävallan illingin (ATS) suuruisen eron eli keskimäärin 3 900 ATS:n suuruisen eron silmälasiparia kohti Hartlauerin ja perinteisten optikkojen laskuttamien hintojen välillä. Esitteessä ilmoitettiin lisäksi, että optikkojen Zeiss-merkkisten kirkkaiden linssien myynnistä saama kate oli 717 prosenttia.
16 Esitteessä vertailtiin myös suoraan Pippigin Zeiss-merkkisillä linsseillä varustetuista Titanflex Eschenbach -silmälaseista perimää 5 785 ATS:n hintaa 2 000 ATS:n hintaan, jota Hartlauer peri samanmallisista silmälaseista, jotka oli varustettu Optimed-merkkisillä linsseillä.
17 Tämä hintavertailu sisältyi myös muutamiin mainoksiin, joita esitettiin Itävallassa eri radio- ja televisiokanavilla, kuitenkin sillä erotuksella esitteeseen, että näissä mainoksissa ei täsmennetty, että vertailluissa silmälaseissa oli erimerkkiset linssit. Televisiomainoksessa näytettiin myös pääasian kantajan liikehuoneiston julkisivu "Pippig"-tunnuksineen.
18 Tämän vertailevan mainonnan valmisteluun sisältyi testiosto: eräs Hartlauerin työntekijä oli mennyt Pippigin liikkeeseen 8.7.1997 ja tilannut sieltä Titanflex Eschenbach -silmälasit ja Zeiss-linssit. Tämän jälkeen nämä silmälasit valokuvattiin ja valokuvaa käytettiin kahdessa kohdassa Hartlauerin jakamassa mainosesitteessä - kerran kuvittamassa Pippigin näitä silmälaseja koskevaa tarjousta ja kerran kuvittamassa Hartlauerin tarjousta, jossa oli Optimed-linsseillä varustetut samaa mallia olevat silmälasit, sillä testioston ajankohtana Titanflex Eschenbach -kehyksiä ei vielä myyty Hartlauerin liikkeissä.
19 Pippig haastoi Hartlauerin ja Franz Josef Hartlauerin kuolinpesän oikeuteen ja vaati Hartlauerin velvoittamista pidättäytymään hintavertailuun perustuvasta mainonnasta sellaisena kuin se on kuvattu tämän tuomion 15-18 kohdassa, koska tällainen mainonta on harhaanjohtavaa ja Pippigiä vähättelevää. Se vaati myös vastaajien velvoittamista suorittamaan vahingonkorvausta sekä tuomion julkaisemista vastaajien kustannuksella.
20 Koska ensimmäisen asteen tuomioistuin ja muutoksenhakutuomioistuin hyväksyivät useimmat, mutta eivät kaikkia Pippigin vaatimuksia, sekä kantaja että vastaavat hakivat muutosta (Revision) Oberster Gerichtshofissa.
21 Koska Oberster Gerichtshof katsoi, että direktiivin 84/450/ETY tulkinta on välttämätöntä sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohtaa, sellaisena kuin tämä direktiivi on muutettuna harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin 84/450/ETY muuttamisesta sisällyttämällä siihen vertaileva mainonta 6 päivänä lokakuuta 1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/55/EY (jäljempänä direktiivi), tulkittava siten, että ilmaisulla vertaileva mainonta vertailun osalta tarkoitetaan tietoja itse mainostajan tarjouksesta, tietoja kilpailijan tarjouksesta ja tietoja molempien tarjouksien suhteesta toisiinsa (vertailun tulosta)? Vai onko kyseessä direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vertailu vain silloin, kun annetaan tietoja vertailun tuloksesta, jolloin vertailtujen tavaroiden tai palvelujen muita piirteitä koskevia virheellisiä mainintoja voidaan arvioida mahdollisesti ankaramman kansallisen harhaanjohtavuutta koskevan arviointiperusteen mukaan?
Onko direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan a alakohdassa oleva viittaus direktiivin 7 artiklan 1 kohtaan erityissäännös direktiivin 7 artiklan 2 kohtaan nähden siten, että kaikkiin vertailun osatekijöihin voidaan soveltaa mahdollisesti ankarampia kansallisia harhaanjohtavuutta koskevia arviointiperusteita?
Onko direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että merkkituotteen hintaa ei saa vertailla laadultaan vastaavan muun kuin merkkituotteen hintaan, jos valmistajien nimiä ei ilmoiteta, vai kielletäänkö direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan c ja g alakohdassa valmistajia koskevien tietojen ilmoittaminen? Onko (merkki)tuotteen imago direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu tavaran tai palvelun piirre? Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, seuraako siitä, että merkkituotteen (hinta)vertailu laadultaan vastaavaan muuhun kuin merkkituotteeseen ei ole sallittua?
2) Onko direktiivin 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että myös tavaran tai palvelun hankintatapaa koskevia eroja on arvioitava ainoastaan direktiivin 3 a artiklan mukaisesti, kun tämän tavaran tai palvelun piirteitä verrataan kilpailijan tavaran tai palvelun piirteisiin?
Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi:
Onko 3 a artiklaa tulkittava siten, että (hinta)vertailu on sallittua vain silloin, kun mainostaja ja tämän kilpailija(t) hankkivat vertailtavat tuotteet samoista jakelukanavista ja tarjoavat siten vastaavanlaista valikoimaa?
3) Tarkoitetaanko direktiivin 7 artiklan 2 kohdan mukaisella vertailulla myös vertailuperusteiden luomista testiostoilla?
Jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi:
Onko direktiivin 3 a artiklaa tulkittava siten, että sen mukaan ei ole sallittua tietoisesti suorittaa mainostajalle edullista (hinta)vertailua sillä tavoin, että testiosto toteutetaan tarkoitushakuisesti jo ennen mainostajan oman tarjouksen alkamista?
4) Onko vertailu direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetulla tavalla vähättelevää, kun mainostaja valitsee kilpailijalta ostetun tuotteen niin, että hintaero ylittää keskimääräisen hintaeron, ja (tai) kun tällaisia hintavertailuja tehdään toistuvasti niin, että syntyy vaikutelma siitä, että kilpailijan hinnat ovat yleisesti liian korkeita?
Onko direktiivin 3 a artiklan 1 kohdan e alakohtaa tulkittava siten, että kilpailijan tunnistamista koskevat tiedot on rajoitettava sellaisiin, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä, ja että tämän vuoksi ei ole sallittua näyttää kilpailijan nimen lisäksi vielä tämän (mahdollista) yritystunnusta ja liikehuoneistoa?"
Ensimmäinen kysymys
22 Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään tietää ensinnäkin, sovelletaanko direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohtaa kaikkiin vertailun osatekijöihin eli mainostajan tarjousta koskeviin tietoihin, kilpailijan tarjousta koskeviin tietoihin ja näiden tarjousten välisiin suhteisiin vai ainoastaan viimeksi mainittuun osatekijään. Se kysyy toiseksi, onko direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sen mukaan vertailevaan mainontaan on sallittua soveltaa harhaanjohtavalta mainonnalta suojaavia ankarampia kansallisia säännöksiä. Se kysyy kolmanneksi, onko direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sen mukaan merkkituotteiden ja muiden kuin merkkituotteiden vertailu on sallittua, kun valmistajien nimiä ei ole ilmoitettu.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
23 Pippig väittää, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohta on ratkaiseva säännös, koska sen mukaan vertaileva mainonta ei saa olla tämän direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa, 3 artiklassa eikä 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuin tavoin harhaanjohtavaa. Kyseisessä säännöksessä ei viitata 7 artiklan 2 kohtaan, vaan tämän artiklan 1 kohtaan, minkä vuoksi harhaanjohtavan vertailevan mainonnan osalta ankarampien kansallisten arviointiperusteiden soveltaminen kaikkiin vertailun osatekijöihin on sallittua.
24 Pippig katsoo, että direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että vertailua itsessään ei voida rajoittaa harhaanjohtavan mainonnan tapauksia lukuun ottamatta, jotta se ei täysin menettäisi tehokasta vaikutustaan.
25 Pippig katsoo, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että merkkituotteen ja laadultaan samankaltaisen muun kuin merkkituotteen hintavertailu ei ole sallittua, kun merkkituotteen valmistajan nimeä ei ole ilmoitettu. Tämä perustuu direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 7. ja 15. perustelukappaleessa ilmaistuun puolueettoman vertailun vaatimukseen.
26 Pääasian vastaajat katsovat, että direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohdassa otettiin käyttöön "vahvistettu normi", jolla nimenomaisesti poissuljetaan kaikkien vertailevan mainonnan osatekijöiden osalta jäsenvaltioiden mahdollisuus soveltaa harhaanjohtamista koskevia ankarampia kansallisia arviointiperusteita. Vastakkainen tulkinta johtaisi siihen, että kaikkiin jäsenvaltioihin suunnattu vertailevaa mainontaa sisältävä mainoskampanja voisi olla sallittu joissakin jäsenvaltioissa ja kielletty joissakin toisissa.
27 Pääasian vastaajat katsovat lisäksi, että kun otetaan huomioon, että Optimed-linssit ovat Zeiss-linssien tavoin merkkilinssejä, pääasiassa kysymyksessä oleva vertaileva mainonta on sallittua. Toisenlaisesta tulkinnasta seuraisi, että vertaileva mainonta olisi mahdollista vain täysin samanlaisten tuotteiden välillä, mikä olisi direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan b, d, e, g ja h alakohdan valossa mieltä vailla.
28 Edelleen vertailussa tarkoitetun kilpailijan nimen ilmoittaminen ei pääasian vastaajien mukaan ole pakollista. Nimeämisen vapaaehtoisuus seuraa sekä direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklasta että direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 15. perustelukappaleesta.
29 Itävallan hallitus katsoo, että harhaanjohtavuutta koskeva ankarampi kansallinen arviointiperuste on sallittava direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun harhaanjohtavuusriskin osalta, mutta ei vertailevan mainonnan määritelmän eikä kyseisen 3 a artiklan 1 kohdan b-h alakohdassa mainittujen edellytysten osalta. Jos omaksuttaisiin vastakkainen tulkinta, direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohdalle ei olisi mahdollista antaa merkityssisältöä. Itävallan hallituksen mukaan on myös vaikea selittää, minkä vuoksi harhaanjohtavaa mainontaa voitaisiin kansallisella tasolla käsitellä ankarammin silloin, kun kyse ei ole vertailusta kuin silloin, kun näin on.
30 Itävallan hallitus katsoo, että vaikka muun kuin merkkituotteen vertailu merkkituotteeseen johtaa usein joko harhaanjohtamiseen tai vähättelyyn, tällaista vertailua ei kuitenkaan pidä systemaattisesti pitää kiellettynä.
31 Komission mukaan direktiivissä 84/450/ETY on säännelty vertailevaa mainontaa tyhjentävästi siten, että direktiivi kattaa kaikki mainostarkoituksissa tapahtuvan tavaroiden tai palvelujen vertailun osatekijät. Tästä seuraa, että direktiivin mukaan tällaisen mainonnan sallittavuutta koskeva ankarampi kansallinen lainsäädäntö tai oikeuskäytäntö ei ole mahdollinen.
32 Näin ollen direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaan sisältyvä viittaus 7 artiklan 1 kohtaan voi komission mukaan merkitä vain sitä, että vertaileva mainonta, joka sellaisenaan on sallittua kyseisen direktiivin säännösten mukaan, on kuitenkin kiellettyä, jos se varsinaisen vertailun ulkopuolella sisältää harhaanjohtavia tietoja.
33 Komissio toteaa myös, että missään direktiivin 84/450/ETY säännöksessä ei kielletä merkkituotteiden ja muiden kuin merkkituotteiden vertailua. Kuitenkin kun on kysymys silmälaseista, voi se, että silmälasit on varustettu tunnettua merkkiä olevilla linsseillä, olla niiden laatua ja näin ollen hintaa kohottava piirre, minkä vuoksi tällaisten linssien olemassaolo tai puuttuminen on mainittava hintavertailun kohteena olevin silmälasien osalta, jotta vertailu ei olisi harhaanjohtavaa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
34 Kysymyksen ensimmäisestä osasta, joka koskee direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohdan soveltamista kaikkiin vertailun osatekijöihin, on todettava, että tämän direktiivin 2 artiklan 2 a kohdan mukaan vertailevalla mainonnalla tarkoitetaan kaikkea mainontaa, josta suoraan tai epäsuorasti voidaan tunnistaa kilpailija tai kilpailijan tarjoamat tavarat tai palvelut.
35 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, kysymys on laajasta määritelmästä, jolla voidaan kattaa kaikki vertailevan mainonnan muodot, joten jotta kyse olisi vertailevasta mainonnasta, on riittävää, että on olemassa tieto, jossa vaikka vain epäsuorasti, viitataan kilpailijaan tai tämän tarjoamiin tavaroihin tai palveluihin (ks. asia C-112/99, Toshiba Europe, tuomio 25.10.2001, Kok. 2001, s. I-7945, 30 ja 31 kohta).
36 Kaikessa vertailevassa mainonnassa pyritään osoittamaan mainostajan tarjoamien tavaroiden tai palvelujen edut verrattuna kilpailijan tarjoamiin. Jotta tähän päästäisiin, viestin on pakostikin korostettava vertailtujen tavaroiden tai palvelujen välisiä eroja kuvaamalla niiden pääasiallisia piirteitä. Mainostajan suorittama vertailu on väistämättä tällaisen kuvauksen tulos.
37 Näin ollen direktiivin 84/450/ETY säännösten osalta ei ole syytä tehdä eroa vertailun eri osatekijöiden eli mainostajan tekemää tarjousta koskevien tietojen, kilpailijan tarjousta koskevien tietojen ja näiden kahden tarjouksen välisen suhteen välillä.
38 Kysymyksen toisesta osasta, joka koskee harhaanjohtavalta mainonnalta suojaavien ankarampien kansallisten säännösten soveltamista vertailevaan mainontaan, on todettava, että direktiivin 84/450/ETY tarkoituksena on niiden edellytysten vahvistaminen, joilla vertailevaa mainontaa on pidettävä sallittuna sisämarkkinoilla.
39 Tässä tarkoituksessa direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklassa luetellaan täytettävät edellytykset, joihin kuuluu vaatimus siitä, että vertaileva mainonta ei ole harhaanjohtavaa saman direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa, 3 artiklassa ja 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuin tavoin (ks. direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohta).
40 Koska yhteisön lainsäätäjä on harhaanjohtavan mainonnan alalla toteuttanut jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisen vain vähimmäistason mukaisesti, direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa tällä alalla ankarampia kansallisia säännöksiä, joiden tarkoituksena on taata laajempi suoja muun muassa kuluttajille.
41 Direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohdassa säädetään kuitenkin nimenomaisesti, että saman artiklan 1 kohtaa ei sovelleta vertailevaan mainontaan vertailun osalta.
42 Direktiivin 84/450/ETY vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytyksiä koskevat säännökset toisaalta harhaanjohtavan mainonnan määritelmän osalta viittaavat 7 artiklan 1 kohtaan (3 a artiklan 1 kohdan a alakohta) ja toisaalta sulkevat pois tämän saman säännöksen soveltamisen (7 artiklan 2 kohta). Kun otetaan huomioon tämä ilmeinen sanamuodon ristiriita, näitä säännöksiä on tulkittava ottaen huomioon direktiivin 84/450/ETY tarkoitus ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan vertailevalle mainonnalle asetettuja edellytyksiä on tulkittava tällaisen mainonnan kannalta kaikkein edullisimmalla tavalla (em. asia Toshiba Europe, tuomion 37 kohta).
43 Direktiivin 97/55/EY johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan vertailevan mainonnan muotoa ja sisältöä koskevien perustavaa laatua olevien säännösten on oltava yhtenäisiä ja sen käyttöä koskevat edellytykset jäsenvaltioissa on yhdenmukaistettava. Saman direktiivin johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan vertailevan mainonnan hyväksyminen tai sen kieltäminen erilaisten kansallisten säännösten mukaisesti voi olla esteenä tavaroiden ja palvelujen vapaalle liikkumiselle ja luoda kilpailun vääristymiä. Direktiivin johdanto-osan 18. perustelukappaleessa suljetaan pois mahdollisuus soveltaa vertailevaan mainontaan harhaanjohtavaa mainontaa koskevia ankarampia kansallisia säännöksiä, koska yhteisön lainsäätäjän tarkoituksena on direktiiviä 97/55/EY annettaessa ollut vahvistaa koko yhteisössä edellytykset, joiden toteutuessa vertaileva mainonta on sallittua.
44 Tästä seuraa, että direktiivillä 84/450/ETY yhdenmukaistettiin kattavasti ne edellytykset, joiden nojalla vertaileva mainonta on sallittua jäsenvaltioissa. Tällainen yhdenmukaistaminen merkitsee jo luonteensa vuoksi sitä, että vertailevan mainonnan sallittavuutta on koko yhteisössä arvioitava yksinomaan yhteisön lainsäätäjän vahvistamien arviointiperusteiden valossa. Näin ollen ankarampia kansallisia säännöksiä, jotka suojaavat harhaanjohtavalta mainonnalta, ei voida soveltaa vertailevaan mainontaan siltä osin kuin kysymys on vertailun muodosta ja sisällöstä.
45 Kysymyksen kolmannesta osasta, joka koskee merkkituotteiden ja muiden kuin merkkituotteiden vertailun sallittavuutta, on todettava, että pääasiassa kysymyksessä olevat tuotteet ovat kaikki merkkituotteita.
46 Esitetty kysymys on siis ymmärrettävä siten, että se koskee sellaisen vertailun sallittavuutta, joka tehdään eri merkkejä edustavien tuotteiden välillä, kun valmistajien nimiä ei ole ilmoitettu.
47 Tältä osin on heti aluksi huomattava, että direktiivissä 84/450/ETY sallitaan tietyin edellytyksen mainostajan ilmoittavan vertailevassa mainonnassa kilpailijan tuotteen tavaramerkin.
48 Tämä seuraa toisaalta direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 14. perustelukappaleesta, jonka mukaan vertailevan mainonnan tehostamiseksi voi olla välttämätöntä yksilöidä kilpailijan tavarat tai palvelut viittaamalla viimeksi mainitun hallussa olevaan tavaramerkkiin.
49 Toisaalta tämä seuraa direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan d, e ja g alakohdasta. Näissä säännöksissä ilmaistaan kolme vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytystä, joissa vaaditaan, että tällainen mainonta ei aiheuta markkinoilla sekaannusta mainostajan ja kilpailijan tavaramerkkien välillä, että siinä ei vähätellä tai panetella kilpailijan tavaramerkkiä ja että siinä ei käytetä epäoikeutetusti hyväksi kilpailijan tavaramerkin mainetta. Tästä seuraa, että kun vertailun tarkoituksena tai vaikutuksena ei ole tällaisten tilanteiden aiheuttaminen, joissa on kyse vilpillisestä kilpailusta, yhteisön oikeus sallii kilpailijan tavaramerkin käyttämisen.
50 Lisäksi on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että toisen merkin käyttö voi olla laillista, jos se on tarpeen, jotta voidaan ilmoittaa kohderyhmälle tarjottujen tuotteiden luonteesta tai palvelujen käyttötarkoituksesta (em. asia Toshiba Europe, tuomion 34 kohta).
51 Mainostajalla on siis mahdollisuus ilmoittaa kilpailijan tavaramerkki vertailevassa mainonnassa.
52 Erityisissä olosuhteissa saattaa olla niin, että tällaisen tiedon pois jättäminen vertailua sisältävästä mainoksesta harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan henkilöt, joille se on osoitettu, ja tekee siitä näin ollen direktiivin 84/450/ETY 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla harhaanjohtavan.
53 Tapauksissa, joissa tuotteiden tavaramerkki voi huomattavasti vaikuttaa ostajan valintaan ja joissa vertailu koskee kilpailevia tuotteita, joiden tavaramerkkien maineella on merkittävä ero, tunnetumman merkin pois jättäminen on vastoin direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa, jossa asetetaan yksi vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytyksistä.
54 Kun otetaan huomioon direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdassa ilmaistujen edellytysten kumulatiivinen luonne, yhteisön oikeus kieltää tällaisen vertailevan mainonnan.
55 Toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen tehtävä on kuitenkin kussakin yksittäistapauksessa kaikki käsiteltävänään olevan asian kannalta merkitykselliset seikat huomioon ottaen tutkia, täyttyvätkö tämän tuomion 53 kohdassa mainitut edellytytykset, kun otetaan huomioon tavanomaisen valistuneen ja kohtuullisen tarkkaavaisen ja huolellisen keskivertokuluttajan oletetut odotukset (asia C-220/98, Estée Lauder, tuomio 13.1.2000, Kok. 2000, s. I-117, 27 ja 30 kohta).
56 Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että
- harhaanjohtavalta mainonnalta suojaavien ankarampien kansallisten säännösten soveltaminen vertailevaan mainontaan siltä osin kuin kysymys on vertailun muodosta ja sisällöstä on direktiivin 84/450/ETY 7 artiklan 2 kohdan vastaista ilman, että on syytä tehdä eroa vertailun eri osatekijöiden eli mainostajan tekemää tarjousta koskevien tietojen, kilpailijan tekemää tarjousta koskevien tietojen ja näiden kahden tarjouksen välisen suhteen välillä
- direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vaikka mainostajalla on lähtökohtaisesti valinnanvapaus sen suhteen, ilmoittaako se vertailevassa mainonnassa kilpailevien tuotteiden tavaramerkin, kansallisen tuomioistuimen tehtävä on kuitenkin tutkia, voiko tunnetumman tavaramerkin ilmoittamatta jättäminen olla omiaan johtamaan harhaan erityisissä tilanteissa, joille tyypillistä on tavaramerkin merkitys ostajan valinnan kannalta ja merkittävä ero vertailtujen tuotteiden tavaramerkkien maineessa.
Toinen kysymys
57 Kansallinen tuomioistuin kysyy toisessa kysymyksessään, voivatko erot niiden tuotteiden hankintatavassa, joiden ominaisuuksia vertaillaan, vaikuttaa vertailevan mainonnan sallittavuuteen.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
58 Pippig katsoo, että kun erot tavaroiden tai palvelujen hankintatavoissa ovat merkityksellisiä mainonnan kannalta ja tavaran alkuperä voi olla tärkeä kuluttajalle ja tämän vuoksi hinnan määrittämisen kannalta, nämä erot on myös otettava huomioon direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklaa sovellettaessa. Tällainen tulkinta on Pippigin mukaan yhdenmukainen tämän direktiivin tavoitteen kanssa, kun otetaan huomioon, että sen 3 a artiklan 1 kohdan a alakohdassa viitataan nimenomaisesti sen 3 artiklaan ja 7 artiklan 1 kohtaan. Saman direktiivin 3 artiklan a alakohdassa säädetään, että mainokseen sisältyvä tieto tavaroiden tai palvelujen kaupallisesta alkuperästä on merkityksellinen osatekijä arvioitaessa, onko mainonta harhaanjohtavaa.
59 Pääasian vastaajien mukaan erot tuotteen hankintatavassa eivät millään tavoin muuta sen ominaisuuksia. Tietyn merkkiset silmälasit pysyvät samana merkkituotteena riippumatta siitä, onko ne hankittu virallisen jälleenmyyjän kautta tai rinnakkaistuontiverkon kautta. Samanmerkkisiä tuotteita koskeva vertaileva mainonta voi tapahtua vain rinnakkaistuojan ja virallisen jälleenmyyjän välillä, koska viralliset jälleenmyyjät noudattavat tavallisesti valmistajien ohjeellisia myyntihintoja poistaen näin hintakilpailun.
60 Itävallan hallitus katsoo, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artikla ei estä vertailua sellaisten tuotteiden välillä, jotka mainostaja ja tämän kilpailijat hankkivat eri jakelukanavia käyttäen. Komissio yhtyy myös tähän tulkintaan siltä osin kuin mikään erityinen seikka ei ole sitä vastaan, esimerkiksi se, että kuluttaja aikoo säännöllisesti ostaa tiettyä tuotetta.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
61 Kuten tämän tuomion 44 kohdassa on todettu, direktiivillä 84/450/ETY yhdenmukaistettiin kattavasti ne edellytykset, joiden nojalla vertaileva mainonta on sallittua jäsenvaltioissa. Näiden tämän direktiivin 3 a artiklan 1 kohdassa lueteltujen edellytysten joukossa ei ole edellytystä, jonka mukaan vertaillut tuotteet pitäisi hankkia samoja jakelukanavia pitkin.
62 Tällainen edellytys olisi lisäksi sekä sisämarkkinoiden että direktiivin 84/450/ETY tavoitteen vastainen.
63 Toteutettaessa sisämarkkinoita alueena, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jossa vapaa kilpailu on turvattava, rinnakkaistuonnilla on merkittävä rooli kansallisten markkinoiden eristämisen estämisessä.
64 Direktiivin 97/55/EY johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta seuraa, että vertailevan mainonnan tarkoituksena on antaa kuluttajille mahdollisuus hyötyä parhaalla mahdollisella tavalla sisämarkkinoista, kun otetaan huomioon, että mainonta on erittäin merkittävä keino kaikenlaisten tavaroiden ja palvelujen tosiasiallisten jakelukanavien muodostamiseksi kautta koko yhteisön.
65 Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että ei ole direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan vastaista, että vertailtavat tuotteet on ostettu eri jakelukanavien kautta.
Kolmas kysymys
66 Kansallinen tuomioistuin kysyy kolmannella kysymyksellään, onko direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan vastaista, että mainostaja suorittaa testioston kilpailijan liikkeessä ennen kuin sen oma tarjous on edes alkanut.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
67 Pippig katsoo, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a alakohdassa viitataan nimenomaisesti saman direktiivin 3 artiklassa lueteltuihin vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytyksiin. Tässä viimeksi mainitussa säännöksessä todetaan, että "tavaroita tai palveluja koskevissa tarkastuksissa ja kokeissa saadut tulokset ja olennaiset piirteet" voivat olla perusteena sille, että mainonta on luonteeltaan harhaanjohtavaa. Näin ollen vertailusta tekee kielletyn se, että mainostaja tietoisesti suorittaa itselleen edullisen hintavertailun tekemällä tässä tarkoituksessa jo ennen oman tarjouksensa alkamista testioston.
68 Pääasian vastaajat ja komissio sitä vastoin katsovat, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklassa ei edellytetä, että ajankohtana, jolloin testiosto kilpailijan liikkeessä suoritetaan, mainostaja jo tarjoaa myytäväksi tuotetta, jota myöhemmin verrataan testioston kohteena olevaan tuotteeseen. Pääasian vastaajien mukaan on väistämätöntä, että testiosto edeltää mainontaa ja näin siis vaihetta, jolloin mainostaja itse tarjoaa vertailtua tuotetta alhaisempaan hintaan.
69 Itävallan hallitus toteaa, että edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta hintavertailu olisi sallittua, on säädetty tyhjentävästi direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklassa. On siis kansallisen tuomioistuimen tehtävä ratkaista, voiko harhaanjohtamista olla se, että mainostaja tietoisesti suorittaa itselleen edullisen hintavertailun tekemällä testioston jo ennen oman tarjouksensa alkamista.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
70 Koska direktiivissä 84/450/ETY ei kielletä itsessään sitä, että mainostaja suorittaa testioston kilpailijayrityksessä, mainos, jossa tämän mainostajan tarjousta verrataan kyseisen kilpailijan tarjoukseen, on kielletty vain, jos se ei ole tämän direktiivin 3 a artiklan 1 kohdassa mainittujen edellytysten mukainen, mikä on kansallisen tuomioistuimen tutkittava.
71 Kolmanteen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan vastaista ei ole se, että mainostaja suorittaa testioston kilpailijan liikkeessä jo ennen oman tarjouksensa alkamista, kun kyseisessä säännöksessä mainittuja vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytyksiä noudatetaan.
Neljäs kysymys
72 Kansallinen tuomioistuin kysyy neljännellä kysymyksellään ensiksikin, onko hintavertailu kilpailijaa vähättelevää ja siis kiellettyä direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetulla tavalla, jos tuotteet valitaan siten, että hintaero ylittää keskimääräisen hintaeron, ja/tai jos hintavertailuja tehdään toistuvasti niin, että syntyy vaikutelma siitä, että kilpailijan hinnat ovat yleisesti liian korkeita. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee toiseksi, onko samaa säännöstä tulkittava siten, että vertaileva mainonta on kiellettyä, jos siinä esitetään kilpailijan nimen lisäksi tämän yritystunnus ja kuva tämän liikehuoneistosta.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
73 Pippig katsoo, että vertailu on direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetuin tavoin vähättelevää, kun mainostaja valitsee kilpailijalta ostamansa tuotteen siten, että hintaero ylittää keskimääräisen hintaeron, ja kun se toteuttaa tällaisia hintavertailuja jatkuvasti niin, että syntyy vaikutelma siitä, että kilpailijan hinnat ovat yleisesti liian korkeita. Puolueettomuuden vaatimus merkitsee, että mainostajalla ei ole oikeutta synnyttää tällaista vaikutelmaa.
74 Pippig toteaa lisäksi, että direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 15. perustelukappaleesta seuraa, että kilpailijan tavaramerkin, kauppanimityksen, yrityksen logon tai liikehuoneiston julkisivusta otetun kuvan käyttö ei riko haltijan yksinoikeutta, jos siinä noudatetaan direktiivissä 84/450/ETY säädettyjä edellytyksiä, siltä osin kuin aiottuna tavoitteena on ainoastaan erottaa kilpailijan tavarat tai palvelut ja siten puolueettomasti korostaa eroja. Pippig katsoo kuitenkin, että pääasiassa ei kuitenkaan ollut välttämätöntä, että mainostaja esiintyi "voitonriemuisena" sen kilpailijan liikehuoneiston edessä, jonka tuotteet olivat vertailun kohteena.
75 Pääasian vastaajat katsovat, että direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklassa ei edellytetä, että vertailevan mainonnan pitäisi rajoittua vain osoittamaan vertailtujen yritysten tarjousten välistä mahdollista keskimääräistä hintaeroa. Asianmukaisesti toteuttavien hintavertailujen lukumäärän osalta ei nimittäin ole olemassa mitään rajoituksia. Jos tällainen edellä mainitusta 3 a artiklasta puuttuva vaatimus esitettäisiin, tiettyjen tuotteiden hintavertailut keskimäärin samoja hintoja perivien yritysten välillä olisivat pois suljettuja.
76 Pääasian vastaajien mukaan se, että mainonnassa viitataan kilpailijan liikehuoneistoihin tai liikkeiden osoitteisiin, on asianmukainen, direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 14. perustelukappaleessa sallittu kilpailijan yksilöintikeino.
77 Itävallan hallituksen mukaan kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan arviointiperusteiden nojalla ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohta huomioon ottaen, onko hintojen vertailuun perustuva mainonta kilpailijaa vähättelevää ja onko kiellettyä näyttää viimeksi mainitun nimen lisäksi tämän yritystunnus ja liikehuoneisto.
78 Komissio katsoo, että tieto kilpailijan perimistä korkeammista hinnoista ei yksinään voi olla kilpailijan vähättelyä tai panettelua. Näin ollen sen selvittämiseksi, onko hintavertailu puolueetonta, ja sen selvittämiseksi, että se ei ole harhaanjohtavaa, riittää direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan a-c alakohdan soveltaminen. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon, ettei mitään hintatasoa ole säädetty, väite, jonka mukaan kilpailija perii jatkuvasti "liian korkeita" hintoja, ei periaatteessa voi olla vähättelevä tai panetteleva, ei ainakaan, jos hintojen ei väitetä olevan kiskurihintoja.
79 Komissio huomauttaa lopuksi, että pelkkä kilpailijan logon ja liikkeen näyttäminen ei myöskään ole vähättelyä tai panettelua, kun siihen ei liity vääriä tai herjaavia väitteitä. Niiden näyttäminen voi lisätä vertailevan mainonnan tehokkuutta ja uskottavuutta.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
80 Kysymyksen ensimmäisestä osasta on todettava, että kilpailevien tarjousten, erityisesti hintojen, asettaminen vastakkain kuuluu itse vertailevan mainonnan luonteeseen. Tästä seuraa, että hintavertailu itsessään ei voi olla korkeampia hintoja perivään kilpailijaan kohdistuvaa direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua vähättelyä tai panettelua.
81 On täsmennettävä, että niiden vertailujen lukumäärä, joita mainostaja haluaa tehdä tarjoamiensa tuotteiden ja kilpailijoidensa tarjoamien tuotteiden välillä, kuuluu mainostajan taloudelliseen toimintavapauteen. Velvollisuus rajata kukin hintavertailu mainostajan tarjoamien tuotteiden ja kilpailevien tuotteiden keskihintoihin olisi yhteisön lainsäätäjän tavoitteiden vastainen.
82 Direktiivin 97/55/ETY johdanto-osan toisen perustelukappaleen mukaan vertailevan mainonnan avulla pitää voida osoittaa puolueettomasti vastaavien tuotteiden edut. Tällainen puolueettomuus merkitsee, että henkilöt, joille mainonta osoitetaan, voivat saada tietoonsa vertailtujen tuotteiden todelliset hintaerot eivätkä pelkästään mainostajan perimien hintojen ja tämän kilpailijoiden perimien hintojen välistä keskimääräistä eroa.
83 Kysymyksen toisesta osasta, joka koskee sitä, että mainoksessa näytetään kilpailijan yritystunnus ja tämän liikehuoneiston julkisivun kuva, on todettava, että direktiivin 97/55/EY johdanto-osan 15. perustelukappaleen mukaan toisen tavaramerkin, kauppanimen tai muiden erottavien tunnusten käyttö ei riko yksinoikeutta, jos siinä noudatetaan tässä direktiivissä säädettyjä edellytyksiä.
84 Edellä esitetty huomioon ottaen neljänteen kysymykseen on vastattava ensiksikin, että hintavertailu ei ole direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua kilpailijan vähättelyä sillä perusteella, että vertailtujen tuotteiden hintaero on suurempi kuin keskimääräinen hintaero, eikä suoritettujen vertailujen lukumäärän perusteella. Toiseksi direktiivin 84/450/ETY 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdan vastaista ei ole se, että vertailevassa mainonnassa näytetään kilpailijan nimen lisäksi tämän yritystunnus ja kuva liikehuoneiston julkisivusta, jos tämä mainonta noudattaa yhteisön oikeudessa vahvistettuja sallittavuuden edellytyksiä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
85 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Itävallan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Oberster Gerichtshofin 19.12.2000 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Harhaanjohtavalta mainonnalta suojaavien ankarampien kansallisten säännösten soveltaminen vertailevaan mainontaan siltä osin kuin kysymys on vertailun muodosta ja sisällöstä on harhaanjohtavaa mainontaa koskevan 10 päivänä syyskuuta 1984 annetun neuvoston direktiivin 84/450/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/55/EY, 7 artiklan 2 kohdan vastaista ilman, että on syytä tehdä eroa vertailun eri osatekijöiden eli mainostajan tekemää tarjousta koskevien tietojen, kilpailijan tekemää tarjousta koskevien tietojen ja näiden kahden tarjouksen välisen suhteen välillä.
2) Direktiivin 84/450/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vaikka mainostajalla on lähtökohtaisesti valinnanvapaus sen suhteen, ilmoittaako se vertailevassa mainonnassa kilpailevien tuotteiden tavaramerkin, kansallisen tuomioistuimen tehtävä on kuitenkin tutkia, voiko tunnetumman tavaramerkin ilmoittamatta jättäminen olla omiaan johtamaan harhaan erityisissä tilanteissa, joille tyypillistä on tavaramerkin merkitys ostajan valinnan kannalta ja merkittävä ero vertailtujen tuotteiden tavaramerkkien maineessa.
3) Direktiivin 84/450/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 a artiklan 1 kohdan vastaista ei ole se, että vertailtavat tuotteet on ostettu eri jakelukanavien kautta.
4) Direktiivin 84/450/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 a artiklan vastaista ei ole se, että mainostaja suorittaa testioston kilpailijan liikkeessä jo ennen oman tarjouksensa alkamista, kun säännöksessä mainittuja vertailevan mainonnan sallittavuuden edellytyksiä noudatetaan.
5) Hintavertailu ei ole direktiivin 84/450/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettua kilpailijan vähättelyä sillä perusteella, että vertailtujen tuotteiden hintaero on suurempi kuin keskimääräinen hintaero, eikä suoritettujen vertailujen lukumäärän perusteella. Direktiivin 84/450/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 a artiklan 1 kohdan e alakohdan vastaista ei ole se, että vertailevassa mainonnassa näytetään kilpailijan nimen lisäksi tämän yritystunnus ja kuva liikehuoneiston julkisivusta, jos tämä mainonta noudattaa yhteisön oikeudessa vahvistettuja sallittavuuden edellytyksiä.