62022CJ0164
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
21 päivänä syyskuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Eurooppalainen pidätysmääräys – Kieltäytymisperusteet – 3 artiklan 2 alakohta – Ne bis in idem ‑periaate – Käsite ”sama teko” – Joukko konkreettisia ja toisiinsa erottamattomasti liittyviä seikkoja – Petostoiminta, jota etsitty henkilö on harjoittanut kahdessa jäsenvaltiossa kahden erillisen oikeushenkilön välityksellä ja eri uhrien vahingoksi
Asiassa C‑164/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Audiencia Nacional (valtakunnallinen ylioikeus, Espanja) on esittänyt 2.3.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 4.3.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa, joka koskee sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa, jonka kohteena on
Juan,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Ministerio Fiscal,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Arabadjiev sekä tuomarit P. G. Xuereb, T. von Danwitz, A. Kumin (esittelevä tuomari) ja I. Ziemele,
julkisasiamies: G. Pitruzzella,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Juan, edustajinaan M. Díaz Perales, abogada, ja R. Rodríguez Nogueira, procurador,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Gavela Llopis,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään J. Baquero Cruz ja M. Wasmeier,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 45 artiklan, 49 artiklan 3 kohdan ja 50 artiklan, tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen, joka allekirjoitettiin Schengenissä (Luxemburg) 19.6.1990 ja joka tuli voimaan 26.3.1995 (EYVL 2000, L 239, s. 19; jäljempänä Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus), 54 artiklan, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2002/584), 4 artiklan 6 alakohdan, Euroopan unionin jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden huomioon ottamisesta uudessa rikosprosessissa 24.7.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/675/YOS (EUVL 2008, L 220, s. 32) ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS (EUVL 2008, L 327, s. 27) 8 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty pantaessa Espanjassa täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, jonka Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa, Juízo Central Criminal de Lisboa, Juiz 16 (Lissabonin alioikeus, Lissabonin keskusrikostuomioistuimen 16. jaosto, Portugali) on antanut Juanille törkeästä petoksesta määrätyn vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus
3
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen III osaston 3 lukuun, jonka otsikko on ”Ne bis in idem ‑periaatteen soveltamisesta”, sisältyvässä 54 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Henkilöä, jota koskevassa asiassa sopimuspuoli on antanut lainvoimaisen tuomion, ei voida syyttää samasta teosta toisen sopimuspuolen toimesta edellyttäen, että tämä henkilö on tuomion saatuaan suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä taikka että sitä ei voida tuomion antaneen sopimuspuolen lain mukaan enää suorittaa.”
Puitepäätös 2002/584
4
Puitepäätöksen 2002/584 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet”, säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusviranomainen, jäljempänä ’täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen’, kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön seuraavissa tapauksissa:
– –
2)
jos täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käytettävissä olevien tietojen mukaan jossain jäsenvaltiossa on annettu samasta teosta etsittyä henkilöä koskeva lopullinen tuomio, sillä edellytyksellä, että jos hänet on tuomittu rangaistukseen, hän on suorittanut sen tai suorittaa sitä parhaillaan tai rangaistusta ei voida enää panna täytäntöön tuomion antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan;
– –”
5
Puitepäätöksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet”, säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
– –
6)
jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti;
– –”
Espanjan oikeus
6
Rikosrekisteritietojen vaihdosta ja rikostuomioiden huomioon ottamisesta Euroopan unionissa 12.11.2014 annetun lain 7/2014 (Ley Orgánica 7/2014, sobre intercambio de información de antecedentes penales y consideración de resoluciones judiciales penales en la Unión Europea; BOE nro 275, 13.11.2014, s. 93204) 14 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”– – Muissa jäsenvaltioissa annetut lainvoimaiset langettavat tuomiot eivät vaikuta seuraaviin ratkaisuihin eivätkä ne myöskään voi johtaa seuraavien ratkaisujen purkamiseen tai uudelleentarkasteluun:
a)
Espanjan tuomioistuinten kyseisiä tuomioita aiemmin antamat lainvoimaiset tuomiot ja näiden täytäntöön panemiseksi annetut ratkaisut
b)
Espanjassa myöhemmissä menettelyissä annettavat langettavat tuomiot rikoksista, jotka on tehty ennen kuin toisen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat antaneet langettavan tuomion
c)
rikosprosessilain (Ley de Enjuiciamiento Criminal) 988 §:n 3 momentin nojalla annetut tai annettavat ratkaisut, joissa vahvistetaan rangaistusten täytäntöönpanon rajat, mukaan lukien b kohdassa tarkoitettujen rangaistusten rajat.”
7
Rikosprosessilain 988 §:n 3 momentissa säädetään pääasiallisesti, että jos useisiin rikoksiin syyllistynyt henkilö on tuomittu eri menettelyissä teoista, jotka olisivat voineet olla yhden ainoan menettelyn kohteena, sovelletaan rikoskoodeksin (Código Penal) 76 §:ssä säädettyjä rajoja. Viimeksi mainitun pykälän mukaan tosiasiallisesti täytäntöönpantava rangaistus voi olla kestoltaan enintään kolme kertaa enimmäisrangaistuksen kesto eikä se voi lähtökohtaisesti ylittää 20:tä vuotta.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
8
Etsitty henkilö, joka on Espanjan kansalainen, on vangittuna Espanjassa, jossa hän suorittaa 11 vuoden ja kymmenen kuukauden vankeusrangaistusta. Tämä rangaistus määrättiin hänelle törkeästä petoksesta ja rahanpesusta Audiencia Nacionalin (valtakunnallinen ylioikeus, Espanja) 13.7.2018 antamalla tuomiolla, joka kumottiin osittain kassaatiovalituksen yhteydessä Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin, Espanja) 4.3.2020 antamalla tuomiolla (jäljempänä espanjalainen tuomio).
9
Etsitty henkilö tuomittiin 20.1.2020 myös Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa, Juízo Central Criminal de Lisboa, Juiz 16:n antamalla tuomiolla kuuden vuoden ja kuuden kuukauden vankeusrangaistukseen törkeästä petoksesta (jäljempänä portugalilainen tuomio). Hänestä annettiin tällöin kyseisen rangaistuksen täytäntöönpanoa varten eurooppalainen pidätysmääräys, joka toimitettiin Espanjan toimivaltaisille viranomaisille (jäljempänä kyseessä oleva eurooppalainen pidätysmääräys).
10
Kyseessä olevasta eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ilmenee, että etsitty henkilö oli 30.5.2001 lähtien ollut hallituksen puheenjohtaja Portugaliin sijoittautuneessa yhtiössä (jäljempänä portugalilainen yhtiö), jossa täysi määräysvalta oli Espanjaan sijoittautuneella yhtiöllä (jäljempänä espanjalainen yhtiö), jonka hallituksen puheenjohtaja etsitty henkilö oli myös ollut 29.1.2001 lähtien.
11
Portugalilaisen yhtiön Portugalissa harjoittama pääasiallinen toiminta oli sama kuin espanjalaisen yhtiön Espanjassa harjoittama toiminta, eli kyseessä oli sellaisten sijoitustuotteiden myynti, joiden osalta oli taattu, että nämä tuotteet ostettaisiin sopimuksessa vahvistetun ajanjakson päätyttyä takaisin sen arvon mukaisina, joka vastaisi sijoitettua pääomaa tuottoineen, jotka olisivat rahalaitosten tavanomaisesti tarjoamia tuottoja suurempia. Todellisuudessa kyseisellä toiminnalla kuitenkin salattiin petoksiin perustunut pyramidijärjestelmä.
12
Koska yksityishenkilöt sijoittivat massiivisesti näihin sijoitustuotteisiin, portugalilainen yhtiö kasvoi ja laajeni poikkeuksellisesti. Espanjalaisen yhtiön jouduttua huhtikuun 2006 lopussa Espanjan oikeusviranomaisten suorittaman tutkinnan kohteeksi portugalilainen yhtiö lopetti toimintansa Espanjan alueella saman vuoden toukokuussa.
13
Kun Portugalin oikeusviranomaisten toimenpiteiden johdosta portugalilaisenkin yhtiön varainkeruutoiminta päättyi, tämä ei enää täyttänyt sijoittajille antamiaan takaisinostositoumuksia; näille kaikille aiheutui lopulta huomattavia taloudellisia tappioita.
14
Tässä asiayhteydessä Juzgado Central de Instrucción no 1 de Audiencia Nacional (Audiencia Nacionalin tutkinnasta vastaava keskustuomioistuin nro 1, Espanja) kieltäytyi 20.12.2021 antamallaan päätöksellä panemasta kyseessä olevaa eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön sillä perusteella, että etsitty henkilö oli Espanjan kansalainen, mutta päätti, että Portugalissa määrätty rangaistus pantaisiin täytäntöön Espanjassa.
15
Etsitty henkilö, joka valitti tästä päätöksestä Audiencia Nacionaliin eli ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, väittää, että espanjalaisen tuomion taustalla oleva teko on sama kuin portugalilaisen tuomion kohteena ollut teko, ja vetoaa ne bis in idem ‑periaatteen loukkaamiseen. Niinpä kyseisen henkilön mielestä kyseessä olevaa eurooppalaista pidätysmääräystä ja portugalilaista tuomiota ei voida panna täytäntöön.
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin yhtäältä, että niin tosiseikkakuvauksesta kuin espanjalaisen tuomion perusteluistakin ilmenee, että tämä tuomio koskee pääasiallisesti espanjalaisen yhtiön Espanjassa tekemiä petoksia. Toisaalta portugalilainen tuomio koskee pääasiallisesti portugalilaisen yhtiön pelkästään Portugalin alueella harjoittamaa toimintaa. Lisäksi vahinkoa kärsineet henkilöt, sellaisina kuin heidät mainitaan kummassakin kyseisessä tuomiossa, eivät ole samoja, ja teoista vastuussa olevat henkilöt ovat samat vain osittain. Niinpä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ne bis in idem ‑periaatetta koskevan espanjalaisen oikeuskäytännön perusteella taipuvainen katsomaan, että nyt kyseessä olevassa tapauksessa edellytys ”idem” ei näytä täyttyvän.
17
Kyseinen tuomioistuin kuitenkin täsmentää, että vaikkei kyseessä olisikaan tilanne, jossa ne bis in idem ‑periaatetta olisi sovellettava, on silti katsottava, että nyt käsiteltävässä asiassa on kyse rangaistavien tekojen yhtymisestä, joka voidaan luokitella Espanjan rikosoikeudessa tarkoitetuksi ”jatketuksi rikokseksi”. Tällainen jatkettu rikos käsittää kaikki kyseiset teot, mukaan lukien Portugalissa tehdyt teot, ja niihin on sovellettava yhtenäisrangaistusta.
18
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa jatketun rikoksen tunnusmerkistön täyttävistä teoista nostettiin syytteet kahdessa erillisessä menettelyssä ja kyseiset teot johtivat kahteen eri tuomioistuinratkaisuun eri jäsenvaltioissa, Espanjan oikeudessa sen enempää kuin unionin oikeudessakaan ei säädetä menettelystä, jota olisi noudatettava rangaistuksen enimmäismäärän määrittämiseksi.
19
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää lisäksi, että nyt käsiteltävässä asiassa se ei myöskään voi soveltaa rangaistusten oikeasuhteisuuden periaatteen noudattamiseksi säädettyä rangaistusten yhdistämistä koskevaa Espanjan menettelyllistä mekanismia, sellaisena kuin siitä säädetään rikosprosessilain 988 §:n 3 momentissa.
20
Se toteaa joka tapauksessa, että tällainen tilanne on vastoin paitsi rikoksista rankaisemisen yhteydessä noudatettavaa rangaistusten oikeasuhteisuuden vaatimusta, sellaisena kuin siitä määrätään perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohdassa, myös tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksessä 2008/909, ja Euroopan unionin jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden huomioon ottamista, sellaisena kuin siitä säädetään puitepäätöksessä 2008/675, ja se myös vaarantaa puitepäätöksen 2002/584 säännösten, erityisesti sen 4 artiklan 6 alakohdan, tehokkuuden, koska sillä on vaikutuksia unionin kansalaisten vapaaseen liikkuvuuteen.
21
Tässä tilanteessa Audiencia Nacional on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko nyt käsiteltävässä asiassa kyse perusoikeuskirjan 50 artiklassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklassa tarkoitetusta ’bis in idem’ ‑tilanteesta, koska kyseessä olevat teot ovat samoja kyseiselle käsitteelle unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä annetun ulottuvuuden perusteella, vai onko päinvastoin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana arvioida tämä soveltamalla tässä ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjä periaatteita, kuten periaatteita, joiden mukaan rangaistukset on yhdistettävä ja rangaistuksen enimmäismäärä on määritettävä oikeasuhteisuutta koskevien kriteerien mukaisesti, koska kyse on yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta rikoksesta?
2)
Jos katsotaan, että kyseessä ei ole ’bis in idem’ ‑tilanne, koska tässä ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjen kriteerien mukaan teot eivät ole täysin samoja:
a)
Ovatko muissa unionin jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden vaikutuksia koskevat rajoitukset, joista säädetään nimenomaisesti [lain 7/2014], jolla unionin säännöstö saatetaan osaksi kansallista oikeutta, 14 §:n 2 momentissa, nyt käsiteltävän asian olosuhteissa yhteensopivia puitepäätöksen 2008/675 sekä perusoikeuskirjan 45 artiklan ja 49 artiklan 3 kohdan ja tuomioistuinratkaisujen vastavuoroista tunnustamista unionissa koskevan periaatteen kanssa?
b)
Onko se, ettei Espanjan oikeudessa ole menettelyä, joka mahdollistaisi unionin muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamisen, rangaistusten yhdistämisen, mukauttamisen tai rajoittamisen siten, että varmistettaisiin rangaistusten oikeasuhteisuus, tilanteessa, jossa Espanjassa on pantava täytäntöön ulkomainen tuomio, joka koskee tekoja, jotka ovat rikosoikeudellisessa jatkuvuus- tai liitännäissuhteessa sellaisiin muihin tekoihin, joista on annettu tuomio ja määrätty rangaistus Espanjassa, vastoin perusoikeuskirjan 45 artiklaa ja 49 artiklan 3 kohtaa, luettuina yhdessä puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan ja puitepäätöksen 2008/909 8 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa, ja yleensäkin periaatetta tuomioistuinratkaisujen vastavuoroisesta tunnustamisesta unionissa?”
Menettely unionin tuomioistuimessa
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyysi ennakkoratkaisupyyntönsä esittäessään unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklan mukaisesti, että ennakkoratkaisupyyntö käsiteltäisiin kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä. Kyseinen tuomioistuin täsmensi pyyntönsä tueksi, että pääasia koskee ”rikosoikeudellista menettelyä, jossa asianomainen on vangittuna vankilassa, jossa hän suorittaa tietynpituista rangaistusta ilman varmuutta siitä, kuinka kauan hänen on loppujen lopuksi suoritettava vankeusrangaistustaan; tämä menettely vaikuttaa myös hänen vankeusjärjestelyihinsä, hänen poistumislupiinsa, vankeuden etenemiseen ja ajan laskemiseen ehdonalaiseen vapauteen pääsemiseksi hänen rangaistuksensa täytäntöönpanon viimeisessä vaiheessa”.
23
Unionin tuomioistuin päätti 16.3.2022 esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan, ettei kyseistä pyyntöä ollut syytä hyväksyä, koska työjärjestyksen 107 artiklassa määrätyt kiireellisyyden edellytykset eivät täyttyneet.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
24
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen. Se, että kansallinen tuomioistuin on muodollisesti esittänyt ennakkoratkaisukysymyksen viittaamalla tiettyihin unionin oikeuden määräyksiin tai säännöksiin, ei estä unionin tuomioistuinta esittämästä kansalliselle tuomioistuimelle kaikkia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka saattavat olla hyödyllisiä kansallisen tuomioistuimen arvioidessa käsiteltävänään olevaa asiaa, riippumatta siitä, onko kansallinen tuomioistuin kysymyksiä esittäessään viitannut niihin. Unionin tuomioistuimen on tältä osin poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (tuomio 22.6.2022, Volvo ja DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, 28 kohta).
25
Nyt kyseessä olevassa asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Juzgado Central de Instrucción no 1 de la Audiencia Nacional kieltäytyi 20.12.2021 antamallaan päätöksellä panemasta kyseessä olevaa eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön sillä perusteella, että etsitty henkilö oli Espanjan kansalainen, mutta päätti, että Portugalissa määrätty rangaistus pantaisiin täytäntöön Espanjassa. Etsitty henkilö vetoaa muun muassa puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohtaan ja kyseenalaistaa mainitun päätöksen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa väittäen, että kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä sillä perusteella, että hän on saanut jäsenvaltiossa samasta teosta lainvoimaisen tuomion.
26
On siis katsottava – tarvitsematta lausua perusoikeuskirjan 50 artiklasta ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 54 artiklasta –, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle tilanteessa, jossa rikos, josta etsitty henkilö on tuomittu lainvoimaisesti täytäntöönpanojäsenvaltiossa, ja rikos, josta kyseinen henkilö on syytetoimien kohteena pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, on täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaan luokiteltava jatketuksi rikokseksi.
27
Kuten puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohdan sanamuodosta ilmenee, tässä säännöksessä säädetään ehdottomasta kieltäytymisperusteesta, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kieltäydyttävä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, jos sillä olevien tietojen mukaan jossain jäsenvaltiossa on annettu samasta teosta etsittyä henkilöä koskeva lopullinen tuomio, sillä edellytyksellä, että jos hänet on tuomittu rangaistukseen, hän on suorittanut sen tai suorittaa sitä parhaillaan tai rangaistusta ei voida enää panna täytäntöön tuomion antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan.
28
Kyseisen säännöksen tavoitteena on välttää se, että henkilöä syytetään tai hänet tuomitaan rikosasiassa uudelleen samasta teosta, ja se heijastelee perusoikeuskirjan 50 artiklassa vahvistettua ne bis in idem ‑periaatetta, jonka mukaan ketään ei saa panna syytteeseen tai rangaista kahta kertaa samasta rikoksesta (tuomio 25.7.2018, AY (Pidätysmääräys – Todistaja), C‑268/17, EU:C:2018:602, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
29
Yksi puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohtaan sisältyvistä edellytyksistä, joiden on täytyttävä, jotta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, on siis se, että etsitty henkilö on saanut lopullisen tuomion ”samasta teosta”.
30
Saman teon käsitteestä unionin tuomioistuin on todennut, että siltä osin kuin puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohdassa ei viitata jäsenvaltioiden oikeuteen kyseisen käsitteen osalta, tätä säännöstä on tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti (tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Lisäksi kyseistä käsitettä on tulkittava siten, että sillä viitataan ainoastaan tapahtuneisiin tekoihin ja joukkoon konkreettisia ja toisiinsa erottamattomasti liittyviä seikkoja, riippumatta kyseisten tekojen oikeudellisesta luonnehdinnasta tai suojatusta oikeushyvästä (tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 71 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Unionin tuomioistuin on katsonut erityisesti, että tapahtuneiden tekojen samuudella on ymmärrettävä tarkoitettavan sellaisten konkreettisten olosuhteiden kokonaisuutta, jotka johtuvat pääosin samoista tapahtumista siltä osin kuin niissä on kyse samasta tekijästä ja ne liittyvät erottamattomasti toisiinsa ajallisesti ja alueellisesti (tuomio 23.3.2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Ne bis in idem ‑periaatetta koskeva poikkeus), C‑365/21, EU:C:2023:236, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Ne bis in idem ‑periaatetta ei sitä vastoin sovelleta, kun kyseessä olevat teot eivät ole samoja vaan ainoastaan samankaltaisia (tuomio 23.3.2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Ne bis in idem ‑periaatetta koskeva poikkeus), C‑365/21, EU:C:2023:236, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Lisäksi siihen, että tekojen voitaisiin katsoa olevan samat, ei riitä pelkästään se seikka, että tietyssä tuomiossa mainitaan toisen jäsenvaltion alueeseen liittyvä tosiseikka. On vielä selvitettävä, onko kyseisen tuomion antanut tuomioistuin tosiasiallisesti ottanut kantaa tähän tosiseikkaan, kun se on todennut rikoksen, määrittänyt menettelyn kohteena olevan henkilön vastuun rikoksesta ja mahdollisesti määrännyt tälle seuraamuksen, siten, että kyseisen rikoksen on katsottava kattavan tämän toisen jäsenvaltion alueen (ks. vastaavasti tuomio 22.3.2022, Nordzucker ym., C‑151/20, EU:C:2022:203, 44 kohta).
35
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka on yksin toimivaltainen lausumaan tosiseikoista, on määritettävä, ovatko nyt käsiteltävässä asiassa portugalilaisen tuomion kohteena olevat tosiseikat tämän tuomion 30–34 kohdassa tarkoitetulla tavalla samat kuin ne, joista Espanjan tuomioistuimet ovat antaneet lainvoimaisen tuomion. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin esittää mainitulle tuomioistuimelle unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja tekojen samuuden arvioinnin osalta (tuomio 23.3.2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Ne bis in idem ‑periaatetta koskeva poikkeus), C‑365/21, EU:C:2023:236, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Tältä osin unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että etsitty henkilö toisti Portugalissa petostoiminnan, jota hän oli harjoittanut Espanjassa. Vaikka kyse siis on saman toimintatavan mukaisista toimista, ne kuitenkin toteutettiin sellaisten erillisten oikeushenkilöiden välityksellä, joista toinen oli tarkoitettu petostoimintaan Espanjassa ja toinen tällaiseen toimintaan Portugalissa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että Portugalissa ja Espanjassa tehdyt teot olivat vain ajoittain päällekkäisiä, sillä petostoimintaa jatkettiin Portugalissa sen jälkeen, kun tutkintamenettely oli aloitettu ja toiminta lopetettu Espanjassa. Myöskään vahinkoa kärsineet henkilöt eivät ole samoja. Espanjassa ja Portugalissa toteutetut petostoimet eivät siis liittyneet erottamattomasti toisiinsa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää lisäksi, että espanjalainen tuomio liittyy petostoimintaan, jota harjoitettiin Espanjassa tässä jäsenvaltiossa asuvien henkilöiden vahingoksi, kun taas portugalilainen tuomio liittyy petostoimintaan, jota harjoitettiin Portugalissa tässä jäsenvaltiossa asuvien henkilöiden vahingoksi.
37
Vaikuttaa siis siltä, että espanjalaisessa tuomiossa ja portugalilaisessa tuomiossa tarkoitetut teot eivät ole samoja, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkastuksesta muuta johdu. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuoma seikka, jonka mukaan Espanjassa tehdyt rikokset ja Portugalissa tehdyt rikokset oli Espanjan oikeuden mukaan luokiteltava jatketuksi rikokseksi, ei voi kyseenalaistaa mainittua päätelmää, koska puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohdassa edellytetään objektiivisiin seikkoihin perustuvaa tapahtuneiden tekojen arviointia, joka on tämän tuomion 31 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan riippumaton niiden oikeudellisesta luonnehdinnasta kansallisessa oikeudessa.
38
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että puitepäätöksen 2002/584 3 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle tilanteessa, jossa etsitty henkilö on jo saanut lainvoimaisen tuomion toisessa jäsenvaltiossa ja suorittaa siellä vankeusrangaistusta kyseisessä tuomiossa todetusta rikoksesta, kunhan kyseistä henkilöä syytetään samasta teosta pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, mutta ”saman teon” olemassaolon toteamiseksi ei tarvitse ottaa huomioon sitä, miten kyseessä olevat rikokset luonnehditaan täytäntöönpanojäsenvaltion oikeudessa.
Toinen kysymys
39
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti, ovatko perusoikeuskirjan 45 artikla, jossa vahvistetaan vapaan liikkuvuuden periaate, ja perusoikeuskirjan 49 artiklan 3 kohta, jossa vahvistetaan rangaistusten oikeasuhteisuuden periaate, luettuina yhdessä puitepäätöksen 2002/584 sekä Euroopan unionin jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden huomioon ottamisesta uudessa rikosprosessissa tehdyn puitepäätöksen 2008/675 ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin tehdyn puitepäätöksen 2008/909 kanssa, esteenä tilanteessa, jossa kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta olisi kieltäydyttävä puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan perusteella eikä tämän puitepäätöksen 3 artiklan 2 alakohdan perusteella, kansalliselle säännöstölle, jossa ei sallita yhden ainoan rangaistuksen määräämistä sekä Espanjassa että toisessa jäsenvaltiossa tehdyksi jatketuksi rikokseksi luonnehdittavissa olevien tekojen kokonaisuuden perusteella eikä myöskään kansallista mekanismia rangaistusten yhdistämisestä kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuinten antamien ja Espanjassa täytäntöön pantavien rangaistusten osalta.
40
Tältä osin Espanjan hallitus väittää, että toiselta kysymykseltä puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset sillä perusteella, että yhtäältä pääasian menettelyn kohteena on antaa valitusasteessa ratkaisu kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, kun taas siinä tapauksessa, että tämän pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydyttäisiin ja Portugalissa määrätty rangaistus olisi pantava täytäntöön Espanjassa, portugalilaisen tuomion tunnustamiseen liittyviä vaikutuksia käsiteltäisiin tarvittaessa uudessa menettelyssä. Toisaalta pyydetty tulkinta on ennenaikainen, sillä Espanjan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei ole vielä antanut mitään lainvoimaista ratkaisua portugalilaisen tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta Espanjassa. On kuitenkin niin, että vasta tällaisen ratkaisun antamisen jälkeen olisi selvitettävä, olisiko Espanjassa ja Portugalissa määrättyjä rangaistuksia mahdollisesti mukautettava jollakin tavoin.
41
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat. Niinpä ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan riita-asian todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve (ks. vastaavasti tuomio 30.6.2022, Valstybės sienos apsaugos tarnyba ym., C‑72/22 PPU, EU:C:2022:505, 47 ja 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Unionin tuomioistuin ei voi vastata ennakkoratkaisukysymykseen, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos esitetty ongelma on luonteeltaan hypoteettinen (tuomio 19.1.2023, Unilever Italia Mkt. Operations, C‑680/20, EU:C:2023:33, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle osoitettiin tietopyyntö, jossa sitä pyydettiin täsmentämään yhtäältä, mikä yhteys sen mielestä on toisen kysymyksen ja sen käsiteltäväksi saatetun asian välillä, ja toisaalta, miksi se tarvitsee vastauksen tähän kysymykseen voidakseen ratkaista pääasian.
44
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi vastauksena kyseiseen pyyntöön, että mahdollisia seurauksia, jotka etsityn henkilön tuomitsemisella Espanjassa on portugalilaisen tuomion täytäntöönpanolle Espanjassa, ei käsitellä kyseisessä tuomioistuimessa vireille saatetun menettelyn yhteydessä ja että hänen luovuttamatta jättämisestään annetun ratkaisun tultua lainvoimaiseksi aloitetaan toinen tuomioistuinmenettely portugalilaisella tuomiolla määrätyn rangaistuksen panemiseksi täytäntöön Espanjassa.
45
Näin ollen on todettava, että kysymys siitä, mitä seurauksia etsityn henkilön tuomitsemisella Espanjassa on katsottava olevan portugalilaisen tuomion täytäntöönpanolle Espanjassa, nousee esille vasta sitten, kun portugalilaisen tuomion tunnustamisesta on tehty päätös, joten tämä kysymys ei nouse vielä esille pääasiassa, joka koskee kyseessä olevan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa tai siitä kieltäytymistä.
46
On siis katsottava, että vastaus toiseen kysymykseen ei ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi ratkaista käsiteltäväkseen saatetun asian, joten toinen kysymys ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
Oikeudenkäyntikulut
47
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 3 artiklan 2 alakohtaa
on tulkittava siten, että
se on esteenä jäsenvaltion antaman eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle tilanteessa, jossa etsitty henkilö on jo saanut lainvoimaisen tuomion toisessa jäsenvaltiossa ja suorittaa siellä vankeusrangaistusta kyseisessä tuomiossa todetusta rikoksesta, kunhan kyseistä henkilöä syytetään samasta teosta pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, mutta ”saman teon” olemassaolon toteamiseksi ei tarvitse ottaa huomioon sitä, miten kyseessä olevat rikokset luonnehditaan täytäntöönpanojäsenvaltion oikeudessa.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.