62001CC0441_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan EY 226 artiklan mukaisesti, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä annetun direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
Tämän säännöksen mukaan yrityksen, joka ei pysty järjestämään työhön liittyvien vaarojen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteitä, on käytettävä ulkopuolisia palveluja. Alankomaiden lainsäädännön mukaan työnantaja näyttää voivan valita, nimeääkö se yhden tai useamman työntekijöistään huolehtimaan näistä tehtävistä vai teettääkö se kyseisen suorituksen yrityksen ulkopuolella.
I Direktiivi 89/391/ETY
2. Neuvosto antoi direktiivin 89/391/ETY EY:n perustamissopimuksen 118 A artiklan nojalla (EY:n perustamissopimuksen 117-120 artikla on korvattu EY 136-143 artiklalla). Direktiivin johdanto-osan kymmenennessä ja yhdennessätoista perustelukappaleessa todetaan, että koska on liian paljon työtapaturmia ja ammattitauteihin sairastuneita, ehkäisevät toimenpiteet on otettava käyttöön tai niitä on parannettava viipymättä, jotta työntekijöiden turvallisuus ja terveys voitaisiin turvata ja parempi suojelun taso varmistaa. Tämän vuoksi työntekijöille tai heidän edustajilleen on tiedotettava heidän turvallisuuttaan ja terveyttään uhkaavista vaaroista ja niistä toimenpiteistä, jotka tarvitaan näiden vaarojen vähentämiseksi tai poistamiseksi.
3. Direktiivin 7 artiklassa, jonka 3 kohta on säännös, jonka täytäntöönpanon laiminlyöntiin vastaajan väitetään syyllistyneen, säädetään seuraavaa:
"1. Työnantajan on, tämän rajoittamatta 5 ja 6 artiklan mukaisten velvollisuuksien täyttämistä, nimettävä yksi tai useampi työntekijä huolehtimaan yrityksessä tai laitoksessa tehtävistä, jotka liittyvät työssä esiintyviltä vaaroilta suojelemiseen ja niiden ehkäisyyn.
2. Näille työntekijöille ei saa aiheutua haittaa heidän toiminnastaan, joka liittyy työssä esiintyviltä vaaroilta suojelemiseen ja niiden ehkäisyyn.
Nimetyille työntekijöille on annettava riittävästi aikaa tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden täyttämistä varten.
3. Jos mainittuja suojelu- ja ehkäisytoimenpiteitä ei voida järjestää silloin, kun yrityksessä tai laitoksessa ei ole siihen pätevää henkilöstöä, on työnantajan ostettava päteviä ulkopuolisia palveluja tai palkattava päteviä ulkopuolisia henkilöitä.
4. Jos työnantaja hankkii tällaisia palveluja tai henkilöitä, hänen on tiedotettava näille tekijöistä, joiden tiedetään vaikuttavan tai epäillään vaikuttavan työntekijöiden turvallisuuteen ja terveyteen, lisäksi näillä ulkopuolisilla on oltava saatavilla tiedot, joita tarkoitetaan 10 artiklan 2 kohdassa.
5. Kaikissa tapauksissa on:
- vastuuhenkilöiksi nimetyillä työntekijöillä oltava tarvittavat kyvyt ja välineet,
- ulkopuolisilla avustavilla palveluyrityksillä ja henkilöillä oltava tarvittavat taidot sekä tarvittavat henkilökohtaiset ja ammatilliset keinot, ja
- työsuojelun vastuuhenkilöiksi nimettyjä työntekijöitä ja ulkopuolisia palveluja tai henkilöitä oltava riittävästi,
hoitaakseen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteiden järjestämisen niin, että yrityksen tai laitoksen koko tai ne vaarat, joille työntekijät joutuvat alttiiksi ja näiden vaarojen jakautuminen yrityksen tai laitoksen eri osien kesken, tulevat otetuiksi huomioon.
6. Turvallisuuteen ja terveellisyyteen liittyviltä vaaroilta suojelun ja niiden ehkäisyn, joita tässä artiklassa tarkoitetaan, on oltava yhden tai useamman työntekijän tai yhden tai useamman joko yrityksen tai laitoksen oman taikka sen ulkopuolisen palveluntuottajan vastuulla.
Työntekijän (työntekijöiden) tai palvelusten tuottajan (tai tuottajien) on työskenneltävä yhdessä aina, kun se on tarpeellista.
7. Jäsenvaltiot voivat määritellä yritysten toiminnan laadun ja niiden koon perusteella ne yritystyypit, joissa työnantaja voi, jos hän on siihen pätevä, ottaa itse vastuun 1 kohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä.
8. Jäsenvaltioiden on vahvistettava 5 kohdassa tarkoitetut tarvittavat kyvyt ja taidot.
Ne voivat vahvistaa, mikä määrä henkilöitä on 5 kohdassa tarkoitettu riittävä määrä."
4. Jäsenvaltioiden oli pantava tämä direktiivi täytäntöön viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1992 ja ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle. Niiden on myös toimitettava komissiolle ne kansalliset säännökset, jotka ne ovat antaneet tai antavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä.
II Alankomaiden lainsäädäntö
5. Nederlandse Arbeidsomstandighedenwetin (Alankomaiden työoloista annettu laki), jonka tarkoituksena on direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan 1 ja 3 kohdan täytäntöönpano, 17 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
"1. Työnantajalle tässä laissa asetettujen velvoitteiden noudattamiseksi tätä avustaa tai avustavat:
a) yksi tai useampi palveluntuottajaksi järjestynyt tai järjestymätön asiantunteva työntekijä
b) muut asiantuntijat
c) muista asiantuntijoista koostuva yksi tai useampi palveluntuottaja tai
d) asiantuntevien työntekijöiden, muiden asiantuntijoiden tai a, b ja c kohdassa tarkoitettujen palveluntuottajien yhdistelmä."
6. Alankomaiden kuningaskunta totesi vastineessaan, että tämä säännös on korvattu vuoden 1998 työoloista annetun lain 14 §:llä. Siitä huolimatta, että voimassa olevan säännöksen sanamuoto poikkeaa 17 §:stä, johon komission kanne perustuu, molemmat säännökset sisältävät saman periaatteen sikäli kuin niissä viitataan työnantajan mahdollisuuteen turvautua erotuksetta sisäisiin tai ulkopuolisiin palveluihin suojelu- ja ehkäisytoimenpiteiden järjestämiseksi.
III Hallinnollinen menettely
7. Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat vuoden 1994 helmikuussa direktiivin 89/391/ETY täytäntöönpanemiseksi toteutetut lainsäädäntötoimenpiteet. Komissio toimitti kyseisille viranomaisille vuoden 1997 heinäkuussa virallisen huomautuksen todeten, että direktiivissä 89/391/ETY ei anneta työnantajalle oikeutta valita, toteuttaako sen oma henkilöstö vai ulkopuolinen yritys suojelu- ja ehkäisytoimenpiteet, koska siinä vahvistetaan näiden kahden vaihtoehdon välinen hierarkia, joka perustuu siihen, onko yrityksessä tähän tehtävään päteviä työntekijöitä vai ei.
8. Koska komissio ei ollut tyytyväinen Alankomaiden hallituksen saman vuoden marraskuussa esittämiin selityksiin, se toimitti vuoden 1998 joulukuun lopussa perustellun lausunnon kehottaen Alankomaiden hallitusta toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet direktiivin asianmukaiseksi täytäntöönpanemiseksi kahden kuukauden kuluessa. Alankomaiden hallitus pysyi vuoden 1999 maaliskuun lopussa toimittamassaan vastauksessa kannassaan, minkä seurauksena komissio päätti jatkaa menettelyä oikeusteitse.
IV Oikeudenkäyntimenettely
9. Komission kanne saapui yhteisöjen tuomioistuimeen 15.11.2001. Hallitus, jonka väitetään syyllistyneen jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiin, toimitti vastineensa 5.2.2002. Molempia asiakirjoja täydennettiin 27.3.2002 ja 13.5.2002 toimitetuilla vastauskirjelmillä.
10. Istunnossa, joka pidettiin 28.11.2002, olivat läsnä komission ja Alankomaiden hallituksen asiamiehet, jotka esittivät suulliset huomautuksensa.
V Kanteen tarkastelu
11. Komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan, koska se ei ole saattanut direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan 3 kohtaa asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä, ja velvoittamaan vastaajana olevan jäsenvaltion korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio väittää, että direktiivissä velvoitetaan työnantaja nimeämään yksi tai useampi työntekijöistään huolehtimaan suojelu- ja ehkäisytoimenpiteistä ja että työnantaja voi direktiivin mukaan turvautua ulkopuolisiin henkilöihin ainoastaan, jos yrityksessä ei ole riittävästi tähän käytettävissä olevia työntekijöitä.
12. Alankomaiden kuningaskunta katsoo puolestaan, että direktiivissä 89/391/ETY ei aseteta jäsenvaltiolle minkäänlaista hierarkiaa näiden kahden vaihtoehdon välille, ja se esittää viisi perustelua väitteensä tueksi.
a) Direktiivin 7 artiklan 3 kohdan sanamuoto
13. Vastaajana olevan hallituksen mukaan tämä säännös ei tue komission tulkintaa, koska jos näin olisi, työnantaja, jolla on pätevää henkilöstöä työssä esiintyvien vaarojen ehkäisyyn, ei voisi teettää tätä palvelua ulkopuolisilla, ellei se päättäisi irtisanoa henkilöstöään. Jos se puolestaan tämän jälkeen palkkaisi tällä alalla päteviä työntekijöitä, sen olisi irtisanottava ulkopuolisen yrityksen kanssa tehty sopimus. Myös direktiivin 7 artiklan 6 kohta menettäisi merkityksensä. Vastaaja väittää, että vaikka direktiivin 7 artiklan 3 kohta olisi tulkittava komission esittämällä tavalla, jäsenvaltioiden ei tarvitse toistaa sen ilmaisuja kirjaimellisesti, koska niillä on vapaus valita haluamansa muoto ja toteuttamiskeinot direktiivin tavoitteen saavuttamiseksi. Vastaajan mukaan on suotavaa, että suojelu- ja ehkäisytoimenpiteiden toteuttaminen uskotaan ulkopuolisille, koska ulkopuolisilla palveluntuottajilla on käytettävissään tämän alan paras tieto.
14. Näitä väitteitä ei voida hyväksyä.
15. Direktiivin 89/391/ETY 7 artiklassa säädetään työssä esiintyvien vaarojen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteiden järjestämisestä yrityksissä. Siinä annetaan työnantajalle ratkaiseva asema, koska jos työnantaja on siihen pätevä, hän voi ottaa itse vastuun näiden toimenpiteiden järjestämisestä. Artiklan 1 kohdan mukaan työnantajan on ensisijaisesti nimettävä yksi tai useampi työntekijä huolehtimaan näistä tehtävistä ottaen huomioon, että 5 kohdan mukaan näillä on oltava tarvittavat kyvyt ja välineet ja että 6 kohdan mukaan työntekijöiden toteuttamia suojelu- ja ehkäisytoimenpiteitä voidaan täydentää ulkopuolisten yritysten toteuttamilla toimenpiteillä. Artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaksi, että jos yrityksessä tai laitoksessa ei ole käytössä riittävästi henkilöstöä näiden tehtävien järjestämiseen, työnantajan on ostettava ulkopuolisia palveluja tai palkattava ulkopuolisia henkilöitä. Tämä on toissijaiseksi tarkoitettu säännös, joka edellyttää, että yrityksessä ei ole riittäviä välineitä tehtävän suorittamiseen.
Yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut samalla tavoin näitä kahta säännöstä asiassa komissio vastaan Italia 15.11.2001 antamassaan ratkaisussa, jossa se vahvisti, että "direktiivin 7 artiklan 1 ja 3 kohdassa asetetaan työnantajalle velvollisuus järjestää työssä esiintyvien vaarojen ehkäisy- ja suojelutoimenpiteet yrityksessä, tai jos yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä, velvollisuus käyttää päteviä ulkopuolisia henkilöitä tai palveluyrityksiä." Tässä asiassa kyseessä olleessa Italian säännöksessä annettiin työnantajalle oikeus, mutta ei velvollisuutta, käyttää yrityksen ulkopuolisia henkilöitä tai palveluja, jos yrityksessä ei ole siihen päteviä työntekijöitä.
16. Sekä 7 artiklan 1 että 3 kohta on laadittu selkein ja täsmällisin ilmaisuin. Työnantaja arvioi, onko pätevää henkilöstöä riittävästi, ja jos näin ei ole, sovelletaan 3 kohtaa työntekijöiden ne tarvittavat kyvyt ja taidot huomioon ottaen, jotka jäsenvaltioiden on 8 kohdan mukaisesti vahvistettava. Toisin kuin Alankomaiden kuningaskunta vaikuttaa pelkäävän, kyseessä ei siis ole työnantajan henkilökohtainen ja subjektiivinen arviointi, vaan yleisten, objektiivisten ja yhdenmukaisten kansallisessa lainsäädännössä vahvistettujen arviointiperusteiden mukaisesti tehty päätös. Kun työnantajalla, jolla ei ole käytettävissään henkilöstöä ja joka on ostanut suojelu- ja ehkäisypalvelun ulkopuolisilta, on sittemmin käytössään sopivia työntekijöitä, tämä johtuu siitä, että työnantaja on päättänyt tietoisesti eikä sattumanvaraisesti varmistaa näistä tehtävistä huolehtimisen yrityksessään. Tässä tapauksessa on mielestäni loogista, että työnantaja irtisanoo hänet ulkopuoliseen yritykseen sitovan sopimuksen, koska hän ei enää tarvitse tämän palveluja.
17. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että direktiivin saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä ei edellytä sitä, että sen säännökset olisi samanmuotoisina ja sanasta sanaan toistettava nimenomaisella erityisellä lain tai asetuksen säännöksellä, vaan että yleinen oikeustila saattaa direktiivin sisällön huomioon ottaen olla tältä osin riittävä. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin lisännyt, että tällä oikeustilalla on taattava se, että direktiivi on kokonaisuudessaan riittävän selkeästi ja täsmällisesti täytäntöönpantu. Alankomaiden hallitus myöntää, että työoloista annetussa laissa ei anneta direktiivin tavoin etusijaa sille, että yrityksen omat työntekijät toteuttavat työhön liittyvien vaarojen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteet. Koska direktiivissä asetettu näiden kahden vaihtoehdon välinen hierarkia on tässä laissa jätetty ottamatta huomioon, on todettava, että 7 artiklan 1 ja 3 kohtaa ei ole saatettu asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä.
18. Yhdyn komission näkemykseen siitä, että sille, että 7 artiklassa annetaan etusija sille, että yrityksen omat työntekijät huolehtivat suojeluun ja ehkäisyyn liittyvistä tehtävistä tämän ollessa toteutettavissa, on painavia perusteita. Ensinnäkin työntekijät tuntevat yrityksen sisältä käsin, noudattavat sen työtapoja, ymmärtävät yrityksen konkreettiseen toimintaan liittyvät vaarat, tuntevat aikaisemmat tapahtumat, voivat tunnistaa mahdolliset vaarat ja ovat pysyvästi läsnä yrityksessä. Toiseksi työntekijät ovat niitä, joita se, että nämä toimenpiteet toteutetaan tehokkaasti, ensisijassa koskee, koska kyseessä on heidän fyysinen koskemattomuutensa ja heidän työtovereidensa fyysinen koskemattomuus. Kyseisten toimenpiteiden järjestäminen yrityksessä vahvistaa lisäksi koko henkilöstön tietoisuutta siitä, miten tärkeää näiden tehtävien suorittaminen on, niin että mahdollisten vaikeuksien ei katsota aiheutuvan ulkopuolelta asetetuista velvoitteista.
b) Direktiivin 7 artiklan rakenne
19. Alankomaiden hallitus väittää, että ulkopuolisen palvelun ostamista koskevaan vaihtoehtoon liittyy tiettyjä etuja. Vapaus valita vaihtoehtojen välillä riippuu sellaisista tekijöistä kuin pätevän henkilöstön saatavuus, henkilöstön rakenne, palvelun suorittamisen jatkuvuus sekä vaikeudet, jotka yrityksen johdolle aiheutuvat näiden tehtävien uskomisesta henkilöstölle. Alankomaiden hallituksen mukaan direktiivin 89/391/ETY 7 artiklassa ei vahvisteta minkäänlaista hierarkiaa niiden kahden vaihtoehdon välille, joista siinä säädetään, toisin kuin komissio väittää.
20. En ole samaa mieltä myöskään tästä. Direktiivin 7 artiklan 3 kohta on tulkittava ottaen huomioon se, mikä asema sillä on tässä artiklassa. Artiklan 1 kohdassa työnantaja velvoitetaan nimeämään yksi tai useampi työntekijä huolehtimaan suojelu- ja ehkäisytoimenpiteistä, ja artiklan 2 kohdassa säädetään, että työntekijöille ei saa aiheutua haittaa tästä toiminnasta ja että heille on annettava riittävästi aikaa sitä varten. Artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos tätä nimeämistä ei voida tehdä, koska pätevää henkilöstöä ei ole, työnantajan on ostettava ulkopuolisen yrityksen palveluja, ja sen 4 kohdan mukaan työnantajan on toimitettava tälle yritykselle tähän liittyvät tarvittavat tiedot. Artiklan 5 kohtaa sovelletaan kansallisella lainsäädännöllä artiklan 8 kohdan mukaisesti täydennettynä sekä silloin, kun nämä tehtävät suoritetaan yrityksen sisällä että silloin, kun ne teetetään ulkopuolisilla. Artiklan 6 kohdassa säädetään mahdollisuudesta, jonka mukaisesti yritys voi varmistaa työhön liittyviltä vaaroilta suojelun ja niiden ehkäisyn osittain omaa henkilöstöään ja osittain ulkopuolista palvelua käyttäen, jolloin työntekijöiden on työskenneltävä yhdessä aina, kun se on tarpeellista. Se, että 3 kohta seuraa niitä kahta kohtaa, joissa säädetään toisaalta näistä tehtävistä huolehtivien työntekijöiden nimeämisestä ja toisaalta työntekijöiden oikeuksien kunnioittamisesta ja työaikataulusta, osoittaa selkeästi, että työnantajan on teetettävä tämä palvelu ulkopuolisella yrityksellä ainoastaan silloin, kun yrityksessä ei ole siihen pätevää henkilöstöä.
On joka tapauksessa niin, että jos direktiivissä ei asetettaisi näitä vaihtoehtoja minkäänlaiseen tärkeysjärjestykseen, 3 kohdan ilmaisu, jonka mukaan ulkopuolisia palveluja voidaan käyttää vain, kun yrityksessä ei ole riittävästi pätevää henkilöstöä, olisi merkityksetön.
c) Direktiivin tarkoitus
21. Vastaajana olevan hallituksen mukaan direktiivillä 89/391/ETY pyritään varmistamaan, että työoloihin ja työssä esiintyviin vaaroihin kiinnitetään huomiota järjestelmällisesti ja ehkäisevästi. Työntekijöiden tasapuolinen osallistuminen näihin tehtäviin voidaan toteuttaa eri tavoin eikä välttämättä antamalla etusija sille, että yrityksen omat työntekijät huolehtivat niistä. Alankomaissa tämä on varmistettu saattamalla direktiivin 9 artikla, joka koskee työnantajien velvollisuuksia, ja sen 10 artikla, jossa täsmennetään työnantajien tiedottamisvelvollisuus työntekijöille, osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Alankomaiden lainsäädännössä säädetään yrityksen henkilöstön läheisestä yhteistyöstä myös tapauksessa, jossa ehkäisy- ja suojelutoimenpiteet teetetään ulkopuolisella palveluntuottajalla. Alankomaiden hallitus kiistää komission väitteen, jonka mukaan direktiivin tarkoituksena on työntekijöiden mahdollisimman laaja osallistuminen, koska tätä tarkoitusta ei mainita direktiivin 1 artiklassa, sen johdanto-osassa eikä alkuperäistä direktiiviehdotusta koskevassa kertomuksessa. Alankomaiden hallituksen mukaan myöskään direktiivin rakenteesta tai sen vaikuttimena olevista periaatteista, jotka esitetään sen 1 artiklan 2 kohdassa, ei saada tukea komission näkemykselle.
22. On kiistatonta, että direktiivin 89/391/ETY tarkoituksena on sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantaminen työssä. Sen johdanto-osassa katsotaan kuitenkin, että on välttämätöntä, että työntekijät tai heidän edustajansa myötävaikuttavat siihen, että tarvittavat suojelutoimenpiteet toteutetaan, ja että työnantajien ja työntekijöiden tai heidän edustajiensa välille aikaansaadaan tiedotus, vuoropuhelu ja tasapuolinen osallistuminen työsuojeluun. Nämä toteamukset on toistettu yleisinä periaatteina, jotka koskevat työssä ilmenevien vaarojen ehkäisemistä sekä turvallisuuden ja terveyden suojelua, direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa. Näillä periaatteilla määritellään yrityksen sisällä tapahtuvan ehkäisy- ja suojelutoimenpiteiden järjestämisen ensisijaisuus. Kuten komissio perustellusti vastauskirjelmässään toteaa, direktiiviä sovelletaan kaikkiin sekä julkisiin että yksityisiin toiminnan aloihin ainoana poikkeuksena ne alat, joilla on tiettyjä julkisten tehtävien kannalta erityisiä ja niihin erottamattomasti liittyviä ominaispiirteitä ja joita ovat esimerkiksi asevoimat, poliisivoimat tai väestönsuojelutoimet. Koska soveltamisala on näin laaja, on odotettavissa, että tietyt yritykset eivät pysty varmistamaan kyseessä olevaa palvelua omien työntekijöidensä avulla, mikä ei tarkoita sitä, että tämä ei olisi niiden velvollisuutena silloin, kun tämä on mahdollista kokonaan tai osittain yhdessä ulkopuolisten palveluntuottajien kanssa, mikä on 7 artiklan 6 kohdan mukaan sallittua.
Ottaen siis huomioon, että direktiivissä vahvistetaan työntekijöiden ja työnantajien tasapuolinen työhön liittyvien vaarojen ehkäisemiseen osallistuminen yleisenä periaatteena, vaikuttaa loogiselta, että sen 7 artiklassa annetaan etusija näiden tehtävien järjestämiselle yrityksessä ja sallitaan työnantajan vasta tämän jälkeen teettää nämä palvelut ulkopuolisella yrityksellä.
d) Lainsäädännön vähimmäistason yhdenmukaistaminen
23. Vastaajana oleva hallitus väittää, että direktiivillä 89/391/ETY toteutetaan ainoastaan lainsäädännön vähimmäistason yhdenmukaistaminen kahdesta syystä: ensiksikin direktiivin oikeudellisen perustan eli EY:n perustamissopimuksen 118 A artiklan vuoksi ja toiseksi direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa vahvistetun sen periaatteen vuoksi, jonka mukaan sen säännöksillä ei estetä sellaisten kansallisten ja yhteisön säännösten soveltamista, joilla suojataan paremmin työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä. Alankomaiden lainsäätäjä on käyttänyt hyödykseen tätä paremman suojelun myöntämisen mahdollisuutta muun muassa ottamalla koko alueellaan käyttöön sellaisen erittäin laadukkaiden palvelujen järjestelmän, johon kuuluu direktiivissä säädettyä kehittyneempiä ehkäisytehtäviä. Jotta tietyt yritykset voivat täyttää työolojen alalla toimivaltaisille palveluntarjoajille asetetut velvoitteet, niiden on teetettävä nämä tehtävät ulkopuolisilla henkilöillä. Vastaajan mukaan direktiivissä annetaan jäsenvaltioille lupa siihen, että ne tarjoavat parempaa suojelua ja että ne siis sallivat työnantajan valita täysin vapaasti palvelun, joka takaa sille parhaimman mahdollisimman suojelun tason.
24. Direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille annetaan lupa sekä ylläpitää nykyiset säännökset, joilla suojataan paremmin työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä, että parantaa olemassa olevia säännöksiään. Ei kuitenkaan ole tarpeen tarkastella sitä, onko Alankomaiden lainsäädännössä taattu suojelu direktiivissä 89/391/ETY vahvistettua suojelua parempaa, vaan selvittää, onko 7 artiklassa säädetty näiden kahden vaihtoehdon välinen tärkeysjärjestys otettu asianmukaisesti huomioon kansallisessa lainsäädännössä.
e) Direktiivin tehokas vaikutus
25. Alankomaiden kuningaskunta väittää, että sen lainsäädännöllä voidaan varmistaa yrityksen ehkäisevä ja järjestelmällinen terveys- ja turvallisuuspolitiikka useista syistä. Ensinnäkin siksi, että siinä edellytetään, että tärkeimmistä suojelu- ja ehkäistytoimenpiteistä huolehtivat henkilöt, olivatpa kyseessä työntekijät tai ulkopuolinen henkilökunta, ovat päteviä työterveyshuollon, työhygienian, turvallisuuden ja ergonomian alalla sekä organisaation tuntemuksessa. Näin ollen yrityksen koko määrittää sen, onko turvauduttava ulkopuolisiin palveluihin, joiden käyttämisessä on se etu, että ne voivat toimia objektiivisemmin kuin yrityksen oma henkilöstö, koska ne ovat työnantajasta riippumattomia. Alankomaiden kuningaskunta viittaa toiseksi siihen, että sen lainsäädännössä taataan työntekijöiden osallistuminen työolojen alalla toteutettuun politiikkaan, koska työnantajan ja asiantuntijoiden, ovatpa nämä yrityksen sisältä tai sen ulkopuolelta, on annettava henkilöstön edustajille tietoja ja kuultava yritysneuvostoa. Se katsoo lopuksi, että joustavalla järjestelmällä, jossa asantuntijoiden edellytetään olevan erittäin päteviä ja jossa myönnetään tärkeitä oikeuksia työntekijöiden edustajille, taataan parhaiten direktiivin tavoitteiden noudattaminen.
26. En voi hyväksyä myöskään tätä väitettä tämän jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn yhteydessä. Se, että Alankomaat on ollut muita jäsenvaltioita vaativampi määrittäessään työntekijöiden ja ulkopuolisten palveluntarjoajien pätevyyttä, ei vapauta siitä velvollisuudesta noudattaa 7 artiklan 1 ja 3 kohdassa asetettua tärkeysjärjestystä. Olen samaa mieltä siitä, että yrityksen koolla on tavallisesti vaikutusta siihen, onko yrityksessä sopivia työntekijöitä huolehtimaan työhön liittyvien vaarojen ehkäisy- ja suojelutoimenpiteistä, mutta on täsmennettävä, että näin ei aina ole. Jäsenvaltioiden on joka tapauksessa huolehdittava siitä, että työnantajan on ensisijaisesti järjestettävä nämä tehtävät yrityksessä. Alankomaiden kuningaskunta on toisaalta saattanut tietyt muut direktiivin säännökset osaksi kansallista oikeusjärjestystään takaamalla sekä henkilöstön tiedottamisen että työntekijöiden tai näiden edustajien osallistumisen ja kuulemisen.
27. Edellä esitetyn perusteella katson, että komissio on osoittanut, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se sallii kansallisessa lainsäädännössään sen, että työnantaja voi erotuksetta valita, järjestääkö se työhön liittyvien vaarojen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteet yrityksessä vai teettääkö se tämän palvelun yrityksen ulkopuolella.
Komission kanne on näin ollen perusteltu ja on todettava, että vastaajana oleva jäsenvaltio ei ole noudattanut yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan.
VI Oikeudenkäyntikulut
28. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska ehdotan, että komission kanne hyväksytään, ja koska komissio on vaatinut, että Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, viimeksi mainittu on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VII Ratkaisuehdotus
29. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
1) toteaa, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12 päivänä kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY 7 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se sallii kansallisessa lainsäädännössään sen, että työnantaja voi erotuksetta valita, järjestääkö se työhön liittyvien vaarojen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteet yrityksessä vai teettääkö se tämän palvelun yrityksen ulkopuolella
2) velvoittaa vastaajana olevan jäsenvaltion korvaamaan oikeudenkäyntikulut.