Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NICHOLAS EMILIOU
23 päivänä huhtikuuta 2026 (1)
Asia C-683/24
Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH
vastaan
Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB
(Ennakkoratkaisupyyntö – Handelsgericht Wien (Wienin kauppatuomioistuin, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Tuomioistuimen toimivalta – Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen – Tuomiot Foglia I ja Foglia II – Aito riita-asia – Ennakkoratkaisukysymyksiin vastaamisen tarpeellisuus – Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa – Jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – 45 ja 46 artikla – Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle – Oikeusjärjestyksen perusteita koskeva säännös
I       Johdanto
1.        Tämä Handelsgericht Wienin (Wienin kauppatuomioistuin, Itävalta) esittämä ennakkoratkaisupyyntö on yksi useista tapauksista,(2) jotka koskevat kuluttajien (muiden muassa) Itävallan ja Saksan tuomioistuimissa sähköisten onnenpelien maltalaisia pelinjärjestäjiä vastaan nostamia siviilikanteita. Kyse on lähinnä siitä, että kuluttajat vaativat palauttamaan – perusteettomaan etuun tai deliktiin vedoten – onnenpelitoiminnan harjoittajille maksamansa pelipanokset sillä perusteella, että nämä ovat rikkoneet kotimaisia onnenpelisäännöksiä.
2.        Kyseinen pyyntö koskee erityisesti vaikeuksia, joita velkojilla on ollut hakiessaan sellaisten tuomioiden täytäntöönpanoa Maltassa, joissa hyväksytään tällaiset kanteet. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään etenkin, onko Maltan säännös, jonka mukaan tällaista tuomiota ei pidä tunnustaa tai pitää täytäntöönpanokelpoisena Maltassa, yhteensopiva tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetussa asetuksessa (EU) N:o 1215/2012(3) (jäljempänä Bryssel I a -asetus) vahvistettujen tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen kanssa.
3.        Näitä kysymyksiä ei kuitenkaan ole esittänyt maltalainen tuomioistuin tällaisen tuomion täytäntöönpanoa koskevan menettelyn yhteydessä vaan itävaltalainen tuomioistuin, jonka ratkaistavana on sellaisen asianajajan vastuu, joka laati tällaisia kanteita rahoittavalle yhtiölle lausunnon juuri tästä yhteensopivuudesta. Tässä jokseenkin epätavallisessa asiayhteydessä tulee esille esikysymys tämän ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisesta.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Euroopan unionin oikeus
4.        Bryssel I a -asetuksen 36 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä”.
5.        Saman asetuksen 39 artiklassa säädetään, että ”jäsenvaltiossa annettu tuomio, joka on täytäntöönpanokelpoinen kyseisessä jäsenvaltiossa, on täytäntöönpanokelpoinen myös muissa jäsenvaltioissa ilman tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista”.
6.        Sen 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan ”tuomion tunnustamisesta on kieltäydyttävä asiaan osallisen hakemuksesta, jos – – tunnustaminen on selvästi vastoin vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public)”.
7.        Bryssel I a -asetuksen 46 artiklassa säädetään, että ”tuomion täytäntöönpanosta kieltäydytään sen henkilön hakemuksesta, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, jos siihen on jokin 45 artiklassa tarkoitettu peruste”.
8.        Sen 48 artiklan mukaan ”tuomioistuimen on viipymättä annettava päätös täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevasta hakemuksesta”.
9.        Saman asetuksen 52 artiklassa säädetään, että ”jäsenvaltiossa annetun tuomion asiasisältöä ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa”.
B       Kansallinen oikeus
1.     Itävallan oikeus
10.      Yleisen siviililain (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä ABGB) 1299:ssä säädetään seuraavaa:
”Se, joka julkisesti harjoittaa virkaa, henkistä työtä, elinkeinoa tai käsityötä taikka joka vapaaehtoisesti ottaa hoitaakseen asian, jonka hoitaminen edellyttää omia taitoja tai epätavallisia ponnisteluja, ilmaisee näin, että hänellä on riittävä ahkeruus ja vaadittavat epätavalliset tiedot; hänen on näin ollen vastattava viimeksi mainittujen puuttumisesta. Jos se, joka uskoi asian hoitamisen tälle henkilölle, kuitenkin tiesi tämän henkilön kokemattomuudesta taikka hän olisi voinut tavanomaista huolellisuutta noudattaen siitä tietää, myös hän on vastuussa huolimattomuutensa perusteella.”
11.      ABGB:n 1300 §:n sanamuoto on seuraava:
”Asiantuntija on vastuussa myös silloin, kun hän erehdyksessä ja korvausta vastaan esittää vahingollisen neuvon taitojensa tai tietojensa alalla. Muussa kuin tässä tapauksessa neuvonantaja on vastuussa vain vahingoista, jotka hän on tietoisesti aiheuttanut toiselle neuvon antamalla.”(4)
2.     Maltan oikeus
12.      Onnenpelilain (Att dwar il-Logħob, jäljempänä Maltan onnenpelilaki)(5) 56A §:ssä, joka otettiin käyttöön onnenpelilain muuttamisesta annetulla lailla (Att tal-2023 li jemenda l-Att dwar il-Logħob, jäljempänä muutoslaki),(6) säädetään seuraavaa:
”Sen estämättä, mitä siviiliprosessilaissa [Code of Organization and Civil Procedure] tai muissa laeissa säädetään, oikeusjärjestyksen perusteiden periaatteen mukaisesti:
a)      Toimiluvan haltijaa ja/tai toimiluvan haltijan nykyisiä ja/tai aiempia johto- ja/tai avainhenkilöitä vastaan ei voida nostaa kannetta pelipalvelun tarjoamiseen liittyvien seikkojen vuoksi tai peliin osallistujaa vastaan ei voida nostaa kannetta tällaisen pelipalvelun vastaanottamisen vuoksi, jos tällainen kanne:
i)      heikentää Maltassa tai Maltasta käsin viranomaisen myöntämän toimiluvan perusteella tapahtuvan pelipalvelujen tarjoamisen lainmukaisuutta tai tällaisten pelipalvelujen tarjoamisesta johtuvan oikeudellisen tai luonnollisen velvollisuuden lainmukaisuutta tai vaarantaa sen ja
ii)      koskee toimintaa, johon on myönnetty lupa ja joka on lainmukaista tässä laissa ja muissa sovellettavissa sääntelyvälineissä tarkoitetulla tavalla.
b)      Tuomioistuin kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta täytäntöön Maltassa ulkomaista tuomiota tai päätöstä, joka on annettu a kohdassa mainitun kaltaisen kanteen johdosta.”
III  Tosiseikat, menettely ja ennakkoratkaisukysymykset
13.      Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH (jäljempänä Spielerschutz Sigma), pääasian kantaja, on oikeudenkäyntien rahoittamiseen erikoistunut yritys. Se rahoittaa muun muassa Itävallassa asuvien pelaajien sellaisia pelinjärjestäjiä vastaan nostamia kanteita, joilla on Maltassa myönnetty toimilupa ja jotka ovat tarjonneet sähköisiä onnenpelejä kyseisessä jäsenvaltiossa ilman Itävallan lainsäädännössä edellytettävää toimilupaa (jäljempänä kyseiset oikeudenkäynnit).
14.      Sen jälkeen, kun 56A § otettiin käyttöön Maltan onnenpelilaissa, Spielerschutz Sigma pyrki arvioimaan riskejä, joita tämä Maltan lainsäädännön muutos voisi merkitä sen liiketoimintamallille, ja antoi Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB:lle (jäljempänä oikeudellinen neuvonantaja), joka on pääasian vastaaja, toimeksiannon laatia asiantuntijalausunto kyseisen säännöksen yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa.
15.      Oikeudellinen neuvonantaja esitti 5.7.2023 päivätyssä oikeudellisessa lausunnossaan lähinnä seuraavat kaksi päätelmää: i) Maltan onnenpelilain 56A § on selvästi unionin oikeuden vastainen, eikä maltalaisten tuomioistuinten voida siten ajatella soveltavan sitä; ja ii) Bryssel I a -asetuksen 48 artiklan mukaisesti täytäntöönpanomenettely Maltassa olisi ensimmäisessä oikeusasteessa saatettava päätökseen kuuden kuukauden kuluessa.
16.      Tukeutuen tähän lausuntoon Spielerschutz Sigma jatkoi kyseisten oikeudenkäyntien rahoittamista Itävallassa. Se teki näin 1.8.2023 saakka, jolloin oikeudellisen neuvonantajan antamien neuvojen vastaisesti maltalainen tuomioistuin kieltäytyi Maltan onnenpelilain 56A §:n perusteella Bryssel I a -asetuksen mukaisesta tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kyseisen yhtiön rahoittamassa oikeudenkäynnissä.
17.      Kyseisen ratkaisun jälkeen Spielerschutz Sigma nosti Handelsgericht Wienissä kanteen, jossa se vaatii palauttamaan palkkiot, jotka se maksoi virheellisenä pitämästään oikeudellisesta lausunnosta. Se myös pyysi kyseistä tuomioistuinta toteamaan, että oikeudellinen neuvonantaja on vastuussa kaikista tulevista menetyksistä, joita sille aiheutuu kyseisten oikeudenkäyntien rahoittamisesta 5.7.2023 (lausunnon laatimisajankohta) ja 1.8.2023 (tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan maltalaisen tuomioistuimen ratkaisun antamisajankohta) välisenä ajanjaksona.
18.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli epävarma unionin oikeuden säännösten, joihin pääasian asianosaiset ovat vedonneet, oikeasta tulkinnasta, joten se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [Bryssel I a -asetuksen] 1 artiklan 1 ja 2 kohtaa, luettuina yhdessä 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan sekä 46 ja 52 artiklan kanssa, tulkittava siten, että nämä säännökset ovat esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jossa kansallisessa lainsäädännössä vahvistetun vastaavan oikeusjärjestyksen perusteita koskevan periaatteen perusteella suljetaan pois muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien ratkaisujen tunnustaminen ja täytäntöönpano kaikissa menettelyissä, joita käydään luvanhaltijaa ja luvanhaltijan nykyisiä ja aiempia johto- ja avainhenkilöitä vastaan pelipalvelun tarjoamiseen liittyvien seikkojen vuoksi, jos tällainen kanne heikentää Maltassa tai Maltasta käsin viranomaisen myöntämän toimiluvan perusteella tapahtuvan pelipalvelujen tarjoamisen lainmukaisuutta tai tällaisten pelipalvelujen tarjoamisesta johtuvan oikeudellisen tai luonnollisen velvollisuuden lainmukaisuutta tai vaarantaa sen ja jos kanne koskee toimintaa, johon on myönnetty lupa ja joka on lainmukaista kyseisessä kansallisessa laissa ja muissa kansallisesti sovellettavissa sääntelyvälineissä tarkoitetulla tavalla?
2)      Onko [Bryssel I a -asetuksen] 45 artiklan 1 kohtaa ja 46 artiklaa tulkittava siten, että nämä säännökset ovat esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jossa riippumatta vastaavan hakemuksen jättämisestä tunnustamisen tai täytäntöönpanon osalta toimivaltaiseen tuomioistuimeen ja riippumatta siitä, että velvollinen on käyttänyt kaikkia oikeussuojakeinoja ensimmäisen tuomioistuimen jäsenvaltiossa, ja tunnustamisen tai täytäntöönpanon osalta toimivaltaisen tuomioistuimen asiaa tutkimatta suljetaan pois muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien ratkaisujen tunnustaminen ([Bryssel I a -asetuksen] 45 artikla) ja täytäntöönpano ([Bryssel I a -asetuksen] 46 artikla) kaikissa menettelyissä, joita käydään luvanhaltijaa ja luvanhaltijan nykyisiä ja aiempia johto- ja avainhenkilöitä vastaan pelipalvelun tarjoamiseen liittyvien seikkojen vuoksi, jos tällainen kanne heikentää Maltassa tai Maltasta käsin viranomaisen myöntämän toimiluvan perusteella tapahtuvan pelipalvelujen tarjoamisen lainmukaisuutta tai tällaisten pelipalvelujen tarjoamisesta johtuvan oikeudellisen tai luonnollisen velvollisuuden lainmukaisuutta tai vaarantaa sen ja jos kanne koskee toimintaa, johon on myönnetty lupa ja joka on lainmukaista kyseisessä kansallisessa laissa ja muissa kansallisesti sovellettavissa sääntelyvälineissä tarkoitetulla tavalla?
3 a)      Onko [Bryssel I a -asetuksen] 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 46 artiklaa tulkittava siten, että nämä säännökset ovat esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jossa määrätään tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon oikeusjärjestyksen perusteiden vastaisuudesta yksinomaisena tarkoituksena suojella kansallisessa perustuslaissa säädetyn, valtion harjoittaman yksityisen talouden edistämisen yhteydessä verkossa tarjottavien onnenpelien luvanhaltijoita muissa jäsenvaltioissa niitä vastaan annettujen tuomioiden tunnustamiselta ja täytäntöönpanolta?
3 b)      Onko [Bryssel I a -asetuksen] 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 46 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että asiaa käsittelevä tuomioistuin kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta tuomiota täytäntöön täytäntöönpanovaltiossa oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvistä syistä, jos tällainen kieltäytyminen perustuu yksinomaan siihen, että tällaisen tuomion tunnustaminen on vastaanottavan jäsenvaltion taloudellisten ja rahoituksellisten etujen vastaista, koska onnenpelien tarjoajien panos kyseisen jäsenvaltion kansantalouteen ja tuloihin on merkittävä?
4)      Onko [Bryssel I a -asetuksen] 52 artiklaa tulkittava siten, että kyseinen säännös on esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jossa suljetaan pois toisen jäsenvaltion tuomioistuimen luvanhaltijaa ja luvanhaltijan nykyisiä ja aiempia johto- ja avainhenkilöitä vastaan pelipalvelun tarjoamiseen liittyvien seikkojen vuoksi käytävissä menettelyissä antaman ratkaisun tunnustaminen ja/tai täytäntöönpano, koska onnenpelien tarjoajan toiminta olisi Maltan oikeuden perusteella arvioituna hyväksyttävää?
5)      Onko [Bryssel I a -asetuksen] 48 artiklaa tulkittava siten, että siinä säädettyä velvollisuutta antaa viipymättä päätös rikotaan, jos kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisessä oikeusasteessa ei ole vielä annettu päätöstä tunnustamista koskevasta hakemuksesta eikä tämä johdu yksittäisen tunnustamismenettelyn olosuhteista tai menettelyn osapuolten tai kolmansien viivästyksistä?”
19.      Kirjallisia huomautuksia esittivät pääasian asianosaiset, Belgian, Tšekin, Saksan, Kreikan, Maltan ja Itävallan hallitukset sekä Euroopan komissio.
IV     Asian tarkastelu
20.      Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on mielestäni jätettävä tutkimatta, koska ennakkoratkaisukysymyksiin vastaaminen ei vaikuta olevan tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan riita-asian ratkaisemiseksi. Tutkin näin ollen tämän ratkaisuehdotuksen ensimmäisessä osassa yksityiskohtaisesti käsiteltävässä asiassa esille tulevia menettelyllisiä kysymyksiä (jäljempänä A). Sen jälkeen, ja ainoastaan täydellisyyden vuoksi, käsittelen ennakkoratkaisukysymysten asiasisältöä (jäljempänä B).
A       Menettelyllisiä kysymyksiä
21.      Käsiteltävässä asiassa Saksan ja Maltan hallitukset esittävät epäilyjä unionin tuomioistuimen toimivallasta vastata ennakkoratkaisukysymyksiin ja/tai ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä. Niiden näkemyksen mukaan tietyt pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riita-asian piirteet herättävät epäilyjä siitä, onko se todellisuudessa aito.
22.      Ne väittävät lisäksi, ettei ennakkoratkaisukysymyksiin vastaaminen ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa asiassa tuomion. Vaikka unionin tuomioistuin tulkitsisi unionin oikeussääntöjä tavalla, joka eroaa kyseessä olevassa oikeudellisessa lausunnossa esitetystä tulkinnasta, tämä ei itsessään riittäisi synnyttämään oikeudellisen neuvonantajan vastuuta kansallisen lainsäädännön nojalla.
23.      Näiden argumenttien valossa on hyödyllistä esittää aluksi joitain alustavia huomautuksia toimivallan ja tutkittavaksi ottamisen edellytysten (erillisistä, jonkin toisiaan täydentävistä) käsitteistä.
1.     Unionin tuomioistuimen toimivalta
24.      Toimivallan käsite koskee lähinnä niiden valtuuksien ulottuvuutta, jotka Euroopan unionin tuomioistuimelle annetaan perussopimuksissa, jotta se voi hoitaa tehtäväänsä huolehtia siitä, ”että perussopimusten tulkinnassa ja soveltamisessa noudatetaan lakia”. Euroopan unionin muiden toimielinten tapaan unionin tuomioistuimen täytyy ”toimia sille perussopimuksissa annetun toimivallan rajoissa sekä niissä määrättyjen menettelyjen, edellytysten ja tavoitteiden mukaisesti” (SEU 13 artiklan 2 kohta).(7)
25.      SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan unionin tuomioistuimella ”on toimivalta antaa ennakkoratkaisu – – perussopimusten tulkinnasta – – [ja] unionin toimielimen, elimen tai laitoksen säädöksen pätevyydestä ja tulkinnasta”. Tästä seuraa, ettei unionin tuomioistuin ole toimivaltainen tulkitsemaan muun muassa kansallista lainsäädäntöä tai kansainvälisiä sopimuksia, joiden sopimuspuoli Euroopan unioni ei ole. Sitä ei voida myöskään pyytää soveltamaan unionin oikeutta tietyn asian tosiseikkoihin.(8)
26.      Siten, jos kysymys koskee unionin oikeuden säännösten tai määräysten – jotka ymmärretään laajasti primaarioikeudessa tai unionin toimielinten tai elinten hyväksymissä säädöksissä annettuina oikeussääntöinä, jotka voivat tuottaa oikeusvaikutuksia – tulkintaa, unionin tuomioistuimella on toimivalta, ja lähtökohtaisesti velvollisuus, vastata siihen,(9) paitsi jo sen toimivalta on suljettu nimenomaisesti pois perussopimusten määräyksissä.(10)
27.      Unionin tuomioistuin on kuitenkin selventänyt, että ”[se] voi SEUT 267 artiklaan perustuvaa ennakkoratkaisupyyntöä käsitellessään tulkita unionin oikeutta ainoastaan sille annetun toimivallan rajoissa”.(11) Tämän perusteella se on katsonut, ettei se ole toimivaltainen, jos unionin oikeussäännöillä, joiden tulkintaa pyydettiin, ei ollut mitään yhteyttä pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävään riita-asiaan, koska niitä ei voitu ilmeisesti soveltaa ratione materiae, ratione temporis, ratione personae tai ratione loci.(12) ”Ilmeisesti” on ymmärrettävä tarkoittavan sitä, että se, ettei näitä oikeussääntöjä voida soveltaa, oli täysin selvää ja kiistatonta. Unionin tuomioistuimella on kuitenkin kiistatta toimivalta tulkita unionin oikeussääntöjen soveltamisalaa juuri sen määrittämiseksi, voidaanko niitä soveltaa tietyssä asiassa.
28.      Tällaisissa tilanteissa, jos unionin oikeuden ja pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan tilanteen välillä ei ole yhteyttä, unionin tuomioistuin on katsonut, ettei asia kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan. Voidaan kuitenkin kysyä, eikö näitä tapauksia olisi tarkoituksenmukaisempaa pitää tapauksina, joissa tutkittavaksi ottamisen edellytykset eivät täyty.(13)
29.      Olipa asia miten tahansa, käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkitsemaan useita Bryssel I a -asetuksen säännöksiä. Tällaiset kysymykset kuuluvat selvästi unionin tuomioistuimen toimivaltaan. Ei voida myöskään katsoa, ettei näillä unionin oikeuden säännöksillä ole ilmeisesti mitään yhteyttä pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävään riita-asiaan. Itse asiassa ensinnäkin Maltan onnenpelilain 56A § – kansallinen toimenpide, josta asianosaiset ovat eri mieltä – koskee samaa asiaa, josta säädetään Bryssel I a -asetuksen säännöksissä: ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Toiseksi riita-asia vaikuttaa perustuvan – tai ainakin jossain määrin liittyvän – vaikeuksiin, joita tietyt unionin kansalaiset ovat kohdanneet yrittäessään panna täytäntöön Maltassa muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamia tuomioita. Unionin tuomioistuin on siten toimivaltainen käsittelemään ennakkoratkaisukysymykset.
2.     Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen
30.      Tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisen käsite koskee sitä vastoin sellaisten (enimmäkseen menettelyllisten) edellytysten täyttymistä, joiden ansiosta unionin tuomioistuin voi hoitaa SEUT 267 artiklan mukaista tehtäväänsä tehokkaasti. Nämä edellytykset voivat olla rakenteellisia, kuten vaatimus siitä, että ennakkoratkaisupyynnön on esittänyt ”jäsenvaltion tuomioistuin”, tai olosuhteisiin liittyviä, kuten vaatimus siitä, että vastaus ennakkoratkaisukysymyksiin on tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa tuomion, tai että pyyntö täyttää unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklassa asetetut muotovaatimukset.
31.      Käsiteltävässä asiassa on esitetty kaksi mahdollista perustetta sille, etteivät tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyty: ensinnäkin riita-asian väitetty keinotekoisuus (jäljempänä a) ja toiseksi se, etteivät ennakkoratkaisukysymykset ole väitetysti merkityksellisiä kyseisen riita-asian ratkaisemisen kannalta (jäljempänä b). Käsittelen niitä seuraavaksi vuorotellen.
a)     Riita-asian keinotekoisuus
32.      Jotkin tässä menettelyssä huomautuksia esittäneistä osapuolista väittävät, että pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävä riita on ”keinotekoinen” sikäli, että se on ”asianosaisten aloittama näennäinen oikeudenkäynti”, jonka tarkoituksena on kyseenalaistaa Maltan onnenpelilain 56A §:n yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa. Ne vetoavat tältä osin yhteisöjen tuomioistuimen tuomioihin Foglia I ja Foglia II.(14)
33.      Ratkaisuehdotuksessani European Lotto(15) varoitin jo tukeutumasta liiaksi Foglia-oikeuskäytäntöön sen toteamiseksi, ettei ennakkoratkaisupyyntö täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä sillä perusteella, että pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävä riita-asia ei ole aito.
34.      Käsiteltävässä asiassa ei ole tarpeen toistaa täysimääräisesti kyseisen kannan perustana olevia syitä. Riittää, kun mainitaan kaksi seikkaa.
35.      Ensinnäkin ”aidon” riita-asian käsitteeseen liittyy sekä käsitteellisiä että käytännön hankaluuksia. Siinä, että osapuoli aloittaa oikeudenkäynnin vedotakseen oikeuksiinsa, vaikka asianosaiset olisivat pitkälti samaa mieltä asiaan liittyvistä oikeudellisista kysymyksistä, ei ole mitään sinänsä väärää. Ei myöskään ole paheksuttavaa sinänsä, että asianosaiset saattavat pyrkiä selventämään asiaan liittyviä oikeuksiaan ja velvollisuuksiaan saattamalla tätä tarkoitusta varten tuomioistuimen, jota ne pitävät toimivaltaisena, käsiteltäväksi eräänlaisen pilottiasian.
36.      Lisäksi asianosaisten todellisten aikomusten selvittäminen on käytännössä usein arkaluonteinen – ellei mahdoton – tehtävä. Lisäksi, jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kansallisen lainsäädännön nojalla ratkaistava riita-asia, se, että unionin tuomioistuin kieltäytyy vastaamasta ennakkoratkaisukysymyksiin, pakottaisi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tulkitsemaan ja soveltamaan unionin oikeutta epäilyistään huolimatta. Tämä lopputulos edistäisi tuskin unionin oikeuden yhtenäistä soveltamista ja johdonmukaisuutta.
37.      Toiseksi on myös aiheellista huomauttaa, että tuomioista Foglia I ja Foglia II lähtien unionin tuomioistuin ei tietääkseni ole katsonut ennakkoratkaisupyynnöltä puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset yksinomaan sillä perusteella, ettei riita-asia ollut aito, edes tapauksissa, joissa tätä on voitu epäillä. Tämä lähestymistapa vaikuttaa yhdenmukaiselta oikeuskirjallisuudessa(16) Foglia-oikeuskäytäntöön kohdistetun arvostelun kanssa.
38.      Tässä tilanteessa voidaan oikeutetusti pohtia, onko kyseinen oikeuskäytäntölinja implisiittisesti kumottu tai olisiko sitä ainakin tarkasteltava uudelleen.
39.      Näiden tuomioiden taustalla olevia perusteita ei pitäisi mielestäni kuitenkaan hylätä kokonaan. Oikein ymmärrettyinä ja ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa sovellettuina niillä voi olla edelleen hyödyllinen tarkoitus.
40.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksityiset eivät saa vedota unionin oikeusnormeihin vilpillisesti tai käyttää niitä väärin.(17) Unionin oikeudesta johtuvan oikeuden käyttäminen voi merkitä väärinkäyttöä, jos asiaa koskevien edellytysten muodollisesta noudattamisesta huolimatta kyseisellä säännöstöllä tavoiteltua päämäärää ei ole saavutettu ja asianosaisten todellisena aikomuksena on saada unionin säännöstöstä johtuva perusteeton etu toteuttamalla keinotekoisesti edellytykset tämän edun saamiseksi.(18)
41.      Tätä taustaa vasten Foglia-oikeuskäytäntö voidaan ymmärtää siten, että siinä tarkastellaan menettelyn väärinkäyttöä koskevia tilanteita eli tilanteita, joissa on selviä, objektiivisia ja johdonmukaisia viitteitä siitä, että riita-asia on saatu aikaan keinotekoisesti yksinomaan unionin tuomioistuimen ratkaisun saamiseksi.
42.      Tietyissä oikeusjärjestelmissä, ja myös useiden jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä, tällaisia menettelyllisiä keinoja kuvataan yleisesti ”menettelyn väärinkäytöksi”.(19) Tällä käsitteellä tarkoitetaan lähinnä tuomioistuinmenettelyn väärinkäyttöä, jossa menettelyä ei aloiteta aineellisten oikeuksien vaatimiseksi turvautumalla tehokkaaseen oikeussuojaan vaan perusteettoman edun saamiseksi käyttämällä hyväksi tuomioistuinmenettelyä. Näin voi tapahtua esimerkiksi silloin, jos menettelyn aloittamisen tarkoituksena on pelotella tai häiritä heikompaa osapuolta (ja pakottaa kyseinen osapuoli toimimaan tietyllä tavalla tai jopa aiheuttaa sen maksukyvyttömyys), tarkoituksella viivästyttää oikeudenhoitoa tai kiertää sellaisten unionin tai kansallisten sääntöjen soveltaminen, joita tilanteeseen muutoin sovellettaisiin.
43.      Väärinkäyttöä merkitseviin tuomioistuinmenettelyihin liittyy tyypillisesti vaatimuksia, jotka ovat tarpeettomia, kiusantekotarkoituksessa esitettyjä tai ilmeisen perusteettomia. Tällaisen menettelyn torjumiseksi oikeusjärjestelmissä annetaan yleisesti tuomioistuimille erityisiä menettelyllisiä keinoja tai periaatteita, joiden avulla ne voivat toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä sekä suojellakseen bona fide -osapuolta tai -osapuolia, jos sellaisia on, ja turvatakseen oikeusjärjestelmän integriteetin ja hyvän oikeudenkäytön. Näihin toimenpiteisiin voi kuulua muun muassa kanteen hylkääminen summaarisessa menettelyssä ja taloudellisten seuraamusten määrääminen tai mala fide toimivan osapuolen velvoittaminen korvaamaan oikeudenkäyntikulut tai maksamaan vahingonkorvauksia.
44.      Menettelyn väärinkäytön käsite ei ole vieras unionin oikeudelle. Unionin tuomioistuinten oikeuskäytännöstä(20) voidaan nimittäin löytää useita nimenomaisia tai implisiittisiä viittauksia siihen, myös ennakkoratkaisumenettelyn käytön yhteydessä.(21) On myös paikallaan huomauttaa, että unionin lainsäätäjä on aivan hiljattain ottanut käyttöön tätä käsitettä ilmentävän nimenomaisen säännöksen julkiseen keskusteluun osallistumista vastustavia strategisia kanteita koskevassa direktiivissä (EU) 2024/1069.(22) Kyseisessä direktiivissä säädetään suojatoimista ilmeisen perusteettomia vaatimuksia tai väärinkäyttöön perustuvia oikeudenkäyntejä vastaan sellaisissa siviilioikeudellisissa asioissa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia ja joissa kohteena ovat luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt julkiseen keskusteluun osallistumisensa vuoksi. Sen 4 artiklan 3 alakohtaan sisältyy julkiseen keskusteluun osallistumista vastustavien väärinkäyttöön perustuvien oikeudenkäyntien määritelmä.(23)
45.      Foglia-oikeuskäytännön taustalla olevat perusteet koskevat nähdäkseni lähinnä menettelyn väärinkäyttöä.(24) Kyseisissä asioissa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että riita-asia muodosti näennäisen oikeudenkäynnin, jonka tarkoituksena oli saada jäsenvaltion tuomioistuin lausumaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. Asianosaisten katsottiin lähinnä harrastavan oikeuspaikkakeinottelun kiellettyä muotoa siirtämällä riidan pois sen ”luontaisesta” oikeuspaikasta.(25)
46.      En ole kuitenkaan täysin vakuuttunut siitä, että tuomioihin Foglia I ja Foglia II johtaneissa menettelyissä oli tosiasiassa kyse menettelyn väärinkäytöstä. Kuten olen selittänyt ratkaisuehdotuksessani European Lotto,(26) siinä ei ole mitään väärää, että asianosaiset saattavat siviili- tai kauppaoikeudellisen riita-asian toimivaltaisen tuomioistuimen (esimerkiksi italialaisen tuomioistuimen) käsiteltäväksi ja nostavat tässä yhteydessä esiin kysymyksen toisen jäsenvaltion lainsäädännön (esimerkiksi Ranskan lainsäädännön) yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa sen sijaan, että ne aloittaisivat menettelyn ranskalaisissa tuomioistuimissa. Tämän oikeuskäytäntölinjan taustalla oleva menettelyn väärinkäytön laajempi logiikka on mielestäni kuitenkin järkevä, ja se voi olla edelleen merkityksellinen, joskin ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa. Niihin kuuluvat tilanteet, joissa unionin tuomioistuin katsoo selkeiden ja johdonmukaisten viitteiden perusteella, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva riita-asia – tai kansalliselle tuomioistuimelle esitetty pyyntö SEUT 267 artiklan mukaisen ennakkoratkaisupyynnön esittämiseksi – merkitsee menettelyn väärinkäyttöä. Tällaisissa tapauksissa unionin tuomioistuin voi oikeutetusti katsoa, että ennakkoratkaisukysymyksiin vastaaminen edistäisi väärinkäytön luonteisen tavoitteen saavuttamista, ja voi näin ollen jättää ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta.
47.      Tällaiset tilanteet ovat kuitenkin poikkeuksellisia. Ellei vakuuttavia todisteita väärinkäytöstä ole, unionin tuomioistuimen olisi oltava pidättyväinen sen toteamisessa, että riita-asia ei ole aito.
48.      Käsiteltävässä asiassa, kuten asiassa European Lotto,(27) tällaisesta menettelyn väärinkäytöstä ei nähdäkseni ole selviä, objektiivisia ja johdonmukaisia viitteitä.
b)     Onko ennakkoratkaisukysymykseen vastaaminen tarpeen?
49.      Olen sitä vastoin samaa mieltä Saksan ja Maltan hallitusten kanssa siitä, että nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että vastaus ennakkoratkaisukysymyksiin ei ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa tuomion pääasian oikeudenkäynnissä.
50.      Kuten SEUT 267 artiklasta ilmenee, pyydetyn ennakkoratkaisun on oltava tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ”antaa päätöksen” käsiteltäväkseen saatetussa asiassa. Ennakkoratkaisumenettelyn tarkoituksena ei ole esittää neuvoa-antavia lausuntoja yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan auttaa kansallisia tuomioistuimia ratkaisemaan konkreettisia riita-asioita.(28)
51.      Unionin tuomioistuin on perinteisesti tulkinnut ”tarpeellisuuden” vaatimusta laajasti SEUT 267 artiklan perustana olevan yhteistyön hengen mukaisesti.(29) Ennakkoratkaisukysymyksen ei tarvitse olla ratkaiseva riita-asian lopputuloksen kannalta eikä koskea sen ydintä. Riittää, että vastaus on merkityksellinen riita-asian ratkaisemisen kannalta.
52.      Vaikka unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on toisinaan viitattu merkityksellisyyteen ja tarpeellisuuteen kahtena erillisenä vaatimuksena, joita sovelletaan ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamiseen, ne ovat todellisuudessa vain kaksi saman ajatuksen ilmentymää. Kuten julkisasiamies Bobek osuvasti totesi, ”merkityksellisyys ja tarpeellisuus ovat – – saman kolikon kaksi puolta: kysymys on merkityksellinen, jos vastauksen saaminen siihen on tarpeen, jotta kansallinen tuomioistuin voi ratkaista pääasian, ja päinvastoin”.(30) Unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä puhutaan nimittäin SEUT 267 artiklan nojalla esitettyjä ennakkoratkaisukysymyksiä koskevasta olettamasta, jonka mukaan niillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta,(31) kun taas siinä on tuskin jälkeäkään vastaavasta, itsenäisestä tarpeellisuutta koskevasta olettamasta.(32)
53.      Näistä näkökohdista herää luonnollisesti seuraava kysymys: milloin vastausta ennakkoratkaisukysymykseen on pidettävä merkityksellisenä asian ratkaisemisen kannalta? Tältä osin ratkaiseva peruste vaikuttaa olevan se, onko ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa todella vireillä oikeusriita, jossa tämän on annettava ratkaisu, jossa otetaan huomioon ennakkoratkaisuasiassa annettu tuomio.(33)
54.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö toimii tässä hyödyllisenä ohjenuorana. Siinä selvennetään, että, jotta ennakkoratkaisukysymyksen voidaan todeta olevan tarpeen SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä, ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan oikeusriidan ja niiden unionin oikeuden säännösten ja määräysten, joiden tulkintaa pyydetään, välillä on oltava sellainen – riittävän suora eikä vain liitännäinen(34) – liittymä, että tämä tulkinta on objektiivisesti tarpeen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa annettavaa ratkaisua varten. Unionin tuomioistuimen mukaan tällainen liittymä voi olla olemassa, jos i) riita-asiassa on asiakysymyksen osalta ainakin osittain liittymäkohta unionin oikeuteen, ii) kysymys koskee sellaisten unionin oikeuden menettelysäännösten tulkintaa, joita ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on sovellettava antaakseen tuomionsa, tai iii) vastaus mainittuihin kysymyksiin on omiaan antamaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle unionin oikeuden tulkinnan, jonka avulla se voi ratkaista kansallisen oikeuden menettelyllisiä kysymyksiä ennen käsiteltäväkseen saatettujen oikeusriitojen asiakysymyksen ratkaisemista.(35)
55.      Tästä seuraa nähdäkseni, että kysymykset voidaan ottaa tutkittavaksi, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ottaa huomioon unionin tuomioistuimelta saamansa oikeudellisesti sitovat vastaukset,(36) jotka voivat koskea aineellisia tai menettelyllisiä seikkoja, pääasian ratkaisussa. Tämän vaikutuksen täytyy olla konkreettinen ja ennakoitavissa,(37) eikä se voi olla hypoteettinen, teoreettinen tai pelkästään spekulatiivinen.(38) Ennakkoratkaisupyyntö, jossa pyydetään unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, joilla on pelkästään liitännäinen merkitys tai jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi viime kädessä jättää huomiotta tämän vaikuttamatta sen ratkaisuun, on siten jätettävä tutkimatta.(39)
56.      Käsiteltävässä asiassa esitettyjen ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottamista on arvioitava nämä näkökohdat huomioon ottaen.
57.      Käsiteltävässä asiassa vaikuttaa jokseenkin selvältä, ettei tilanne kuulu edellä 54 kohdassa mainittuihin toiseen ja kolmanteen ryhmään. Ennakkoratkaisupyyntöä on lähtökohtaisesti tutkittava edellä mainitun ensimmäisen ryhmän valossa siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkitsemaan useita unionin oikeuden aineellisia säännöksiä, nimittäin Bryssel I a -asetuksen 1, 45, 46, 48 ja 52 artiklaa.
58.      Keskeinen kysymys onkin se, onko näiden säännösten ja ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan riita-asian välillä riittävän suora aineellinen liittymä.
59.      Mielestäni tällaista liittymää ei ole.
60.      Pääasian oikeudenkäynti koskee oikeudellisen neuvonantajan väitettyä huolimattomuutta sen laatiessa oikeudellisen lausunnon Maltan onnenpelilain 56A §:n yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. Keskeinen kysymys ei siten ole se, onko Maltan onnenpelilain 56A § tosiasiassa yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, vaan pikemminkin se, arvioiko oikeudellinen neuvonantaja tätä huolellisesti lausunnon laatimisajankohtana.
61.      Kyseiseen arviointiin sovelletaan kansallista lainsäädäntöä, ja siihen liittyy tyypillisesti vertailu menettelyyn, jota odotetaan kohtuullisen huolelliselta ja valistuneelta kyseisen oikeudellisen ammatin edustajalta. Tässä yhteydessä merkitystä ei ole sillä, osoittautuuko lausunto lopulta oikeaksi, vaan sillä, voitiinko sitä puolustaa kohtuudella tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa olleen lainsäädäntökehyksen ja käytettävissä olleiden tietojen valossa.
62.      Tällainen arviointi ei kuulu SEUT 267 artiklan mukaiseen unionin tuomioistuimen toimivaltaan. Unionin tuomioistuin voi tulkita unionin oikeutta, mutta se ei voi ratkaista, oliko tietty oikeudellinen lausunto uskottava tai laadittu riittävän huolellisesti.
63.      Unionin tuomioistuimen vastaukset saattaisivat kieltämättä olla jossain määrin kiinnostavia ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle. Se ei kuitenkaan voisi tehdä niistä oikeudellisesti sitovia päätelmiä riita-asian ratkaisemiseksi. Ne olisivat enintään seikkoja, jotka kyseinen tuomioistuin voisi ottaa huomioon, jos se pitää sitä tarpeellisena.
64.      Tässä tilanteessa kyseessä olevien unionin oikeuden säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävän riita-asian välinen yhteys on liian epävarma ja välillinen oikeuttaakseen tarpeellisuutta koskevan vaatimuksen täyttymisen.
65.      Päinvastaiseen näkemykseen liittyisi riski ennakkoratkaisumenettelyn ulottuvuuden laajentamisesta sen asianmukaisten rajojen yli. Olisi helppo kuvitella vastaavia tilanteita – kuten akateemisia arviointeja tai harjoitusoikeudenkäyntejä koskevia riita-asioita (olettaen, että niitä käsitellään kansallisessa tuomioistuimessa) –, joissa voisi tulla liitännäisesti esille unionin oikeutta koskevia kysymyksiä ilman, että ne ovat aidosti tarpeen riita-asian ratkaisemiseksi.
66.      Tällaisissa tilanteissa ei mielestäni voida käyttää SEUT 267 artiklaa.
67.      Tätä päätelmää tukee unionin tuomioistuimen määräys Horn,(40) joka koski vastaavaa tilannetta, jossa oli kyse asianajajan ja hänen asiakkaidensa välisestä riidasta. Asianajaja oli neuvonut asiakastaan olemaan nostamatta saksalaisessa tuomioistuimessa Saksan liittotasavaltaa vastaan kannetta, jossa vaaditaan korvausta vahingosta, joka voisi tulevaisuudessa aiheutua unionissa vuonna 2000 Itävaltaa vastaan sovittujen diplomaattisten toimenpiteiden väitetysti lainvastaisesta luonteesta.(41) Riita-asiaa käsitellyt kansallinen tuomioistuin piti kuitenkin arviointinsa kannalta tarpeellisena esittää unionin tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä näiden toimenpiteiden yhteensopivuudesta unionin oikeuden eri säännösten kanssa.
68.      Lyhyesti sanottuna unionin tuomioistuin katsoi, että ennakkoratkaisupyynnöltä puuttuivat tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Se huomautti etenkin, että pelkästään se seikka, että asianajajan neuvo ”koski sellaisen vahingonkorvauskanteen menestymismahdollisuuksia, joka Saksan liittotasavaltaa vastaan oli nostettu sen jälkeen, kun muut jäsenvaltiot olivat toteuttaneet toimia Itävaltaa vastaan, ei tarkoita, että palkkioiden maksamista koskevan kanteen perusteltavuus riippuu mainittujen toimien pätevyydestä”. Unionin tuomioistuin myös korosti, että ”pääsian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan oikeudellisen neuvonnan osapuolten vastavuoroisten velvollisuuksien lainmukaisuus ja asianmukainen täyttäminen eivät ole riippuvaisia sen kohteen muodostavien oikeudellisten toimien ja tosiseikkojen pätevyydestä”.(42) Näitä näkökohtia voidaan mielestäni soveltaa yhtä lailla nyt käsiteltävään ennakkoratkaisupyyntöön.
69.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin katsoo, ettei tätä ennakkoratkaisupyyntöä voida ottaa tutkittavaksi.
70.      Siltä varalta, että unionin tuomioistuin kuitenkin omaksuu toisenlaisen näkemyksen, ja joka tapauksessa täydellisyyden vuoksi tarkastelen seuraavaksi ennakkoratkaisukysymyksissä esille tuotuja tärkeimpiä aineellisia kysymyksiä.
B       Aineelliset kysymykset
1.     Maltan onnenpelilain 56A §:n yhteensopivuus (yhteensopimattomuus) Bryssel I a -asetuksen säännösten kanssa (ensimmäisestä neljänteen kysymys)
71.      Ensimmäisillä neljällä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, ovatko Bryssel I a -asetuksen 36, 39 ja 52 artikla esteenä sille, että jäsenvaltio antaa Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltaisen säännöksen, jonka nojalla toisen jäsenvaltion siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa sähköisten onnenpelien järjestäjää, jolla on toimilupa Maltassa, vastaan antamaa tuomiota ei tunnusteta eikä panna täytäntöön oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvistä syistä, jos kyseisen tuomion mukaan asianomaisen pelinjärjestäjän tässä toisessa jäsenvaltiossa tarjoamat palvelut ovat lainvastaisia huolimatta siitä, että nämä palvelut ovat lainmukaisia Maltan lainsäädännön nojalla.
72.      Seuraavaksi tarkastelen ensin Maltan onnenpelilain 56A §:n taustalla olevia perusteita (jäljempänä a) ennen kuin tutkin sen yhteensopivuutta Bryssel I a -asetuksen kanssa (jäljempänä b).
a)     Maltan onnenpelilain 56A §:n perusteet
73.      Maltan viranomaiset omaksuivat tietyssä vaiheessa talouspolitiikan, jonka tarkoituksena oli tehdä Maltasta ”solmukohta” nopeasti kasvavalle sähköiselle peliteollisuudelle. Tätä varten ne (muun muassa) ottivat käyttöön verrattain liberaalin sääntely- ja oikeuskehyksen, johon sisältyy toimilupajärjestelmä, josta säädetään nykyisin Maltan onnenpelilaissa.
74.      Kuten Maltan hallitus selittää, Maltalla myönnettävä toimilupa miellettiin palvelujen suorituspaikkaan perustuvaksi luvaksi, jolla pelinjärjestäjät voivat tarjota pelipalveluja paitsi Maltassa myös Maltasta käsin muihin valtioihin, kunhan nämä pelinjärjestäjät noudattavat Maltan lainsäädäntöä ja näissä valtioissa toimimiseen on ”perusteltu oikeudellinen syy”.(43) Yleisemmin ottaen Maltan viranomaiset ovat johdonmukaisesti katsoneet, että SEUT 56 artiklan mukaisesti kyseinen toimilupa antaa pelinjärjestäjille mahdollisuuden, kunhan ne noudattavat Maltan lainsäädäntöä, tarjota palvelujaan kyseisen määräyksen nojalla koko sisämarkkinoilla – tai ainakin niissä jäsenvaltioissa, ”joiden oikeuskehys on perusteettoman rajoittava”.(44) Itse asiassa merkittävä määrä sähköisten onnenpelien järjestäjiä on päättänyt sijoittautua Maltaan ja hankkia tällaisen toimiluvan tarjotakseen palvelujaan etupäässä ulkomailla.
75.      Tätä taustaa vasten Maltassa toimiluvan saaneet pelinjärjestäjät alkoivat etenkin suunnata palvelujaan Itävallan ja Saksan kaltaisille markkinoille (mainostamalla, luomalla saksankielisiä verkkosivustoja jne.) ja tarjota sähköisiä onnenpelipalveluja siellä noudattamatta näissä valtioissa sovellettavia kansallisia säännöksiä. Maltan hallituksen mukaan nämä pelinjärjestäjät toimivat sen ”perustellun olettaman” pohjalta, että Maltassa saamansa toimiluvan ja SEUT 56 artiklan nojalla niillä oli oikeus tehdä näin, koska kyseiset kansalliset säännökset olivat niiden mielestä ”perusteettoman rajoittavia”.
76.      Viime vuosina huomattava määrä kuluttajia näissä jäsenvaltioissa on nostanut kansallisissa tuomioistuimissaan siviilikanteita, joissa vaaditaan palauttamaan pelipanokset, jotka he hävisivät käyttämällä tällaisia palveluja.(45) Nämä vaatimukset perustuvat tyypillisesti siihen argumenttiin, että kyseisten Maltaan sijoittautuneiden pelinjärjestäjien kanssa tehdyt onnenpelejä koskevat sopimukset ovat pätemättömiä kansallisen lainsäädännön nojalla, sillä palveluja tarjottiin paikallisten sääntelyvaatimusten vastaisesti ja ne olivat siten lainvastaisia asianomaisessa jäsenvaltiossa, vaikka pelinjärjestäjät noudattaisivatkin Maltan lainsäädäntöä. Näitä pelinjärjestäjiä vaaditaan siten palauttamaan kyseiset pelipanokset perusteetonta etua koskevien säännösten mukaisesti.(46) Vaikuttaa siltä, että tuhansia tällaisia vaatimuksia on esitetty tai on parhaillaan vireillä muun muassa Itävallan ja Saksan tuomioistuimissa.(47)
77.      Vaikka kyseiset pelinjärjestäjät ovat väittäneet, että näissä kohdejäsenvaltioissa tarjotut palvelut olivat tosiasiassa lainmukaisia (etenkin, koska paikalliset onnenpelisäännökset ovat SEUT 56 artiklan vastaisia eikä niitä pitäisi siksi soveltaa),(48) kyseisten jäsenvaltioiden tuomioistuimet ovat etupäässä hylänneet nämä väitteet ja hyväksyneet palauttamisvaatimukset.
78.      Tällaisten tuomioiden määrän kasvaessa Maltan lainsäätäjä puuttui asiaan. Se katsoi, että näissä ratkaisuissa, joissa pelinjärjestäjien, joilla on pätevä Maltassa myönnetty toimilupa, tarjoamia palveluja pidettiin lainvastaisina, ”kyseenalaistettiin perusteettomasti”(49) Maltan sääntely- ja oikeuskehys, ja sisällytti lailla nro 55 Maltan onnenpelilakiin 56A §:n.
79.      Kyseisen säännöksen mukaan ”sen estämättä, mitä siviiliprosessilaissa tai muissa laeissa säädetään” oikeusjärjestyksen perusteiden periaatteen mukaisesti maltalainen tuomioistuin ”kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta täytäntöön Maltassa” ulkomaista tuomiota, i) jossa lähinnä hyväksytään Maltassa toimiluvan saanutta onnenpelipalvelujen tarjoajaa vastaan esitetty vaatimus, ii) joka perustuu kyseisen onnenpelipalvelujen tarjoajan jäsenvaltiossa tarjoamien palvelujen lainvastaisuuteen (yleisesti tai tietyn onnenpelin osalta), vaikka iii) nämä palvelut olisivat lainmukaisia Maltan lainsäädännön nojalla.(50)
80.      Tämän seurauksena kuvatun kaltaisia tuomioita – joihin kuuluu etenkin edellisissä kohdissa tarkasteltuja tuomioita, joissa pelaajien palauttamisvaatimukset hyväksyttiin – ei voida panna täytäntöön Maltassa, jolloin velkojat eivät pääse käsiksi maltalaisten onnenpelipalvelujen tarjoajien Maltassa oleviin varoihin. Tällaisten vaatimusten esittäjien on näin ollen käytännössä mahdotonta saada rahojaan takaisin.(51)
b)     Maltan onnenpelilain 56A §:n puutteet
81.      Ratkaisuehdotuksessani European Lotto selitin, että vaikka jäsenvaltion tuomioistuimilla on yksityisten välisissä riita-asioissa toimivalta tutkia toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa (kuten ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on Maltan onnenpelilain 56A §:n osalta Spielerschutz Sigman ja oikeudellisen neuvonantajan välisessä riita-asiassa), niiden on osoitettava pidättyväisyyttä kyseistä toimivaltaa käyttäessään. Näin on etenkin, jos unionin oikeudessa jätetään kansallisille viranomaisille harkintavaltaa (kuten käsiteltävässä asiassa, ks. jäljempänä 89 kohta). Niiden huolenaiheiden hälventämiseksi, joita liittyy tällaisten tuomioistuinten legitimiteettiin tutkia toisen jäsenvaltion suvereeneja valintoja, niiden olisi tutkittava toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä vain, kun se on ilmiselvästi yhteensopimaton unionin oikeuden kanssa – esimerkiksi, jos unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä määritetään selvästi ja johdonmukaisesti jäsenvaltioilla kyseessä olevalla alalla olevan harkintavallan rajat).
82.      Käsiteltävässä asiassa on mielestäni kyse tällaisesta tilanteesta. Kuten kaikki unionin tuomioistuimessa huomautuksia esittäneet muut osapuolet (lukuun ottamatta tietenkin Maltan hallitusta) esittävät, Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltainen säännös on ilmiselvästi yhteensopimaton Bryssel I a -asetuksen III lukuun sisältyvien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä johdonmukaisesti tulkinnut, kanssa.
83.      Tuomiot, joihin Maltan onnenpelilain 56A § kohdistuu, kuuluvat Bryssel I a -asetuksen III lukuun sisältyvien sääntöjen soveltamisalaan siltä osin kuin i) ne koskevat kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita ja ii) ovat jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamia.(52) Näin on etenkin edellisessä jaksossa tarkasteltujen, muun muassa eri jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien tuomioiden, joissa hyväksyttiin pelaajien esittämät palauttamisvaatimukset, tapauksessa. Näiden tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon Maltassa sovelletaan näin ollen (yksinomaisesti)(53) kyseisiä sääntöjä.
84.      Bryssel I a -asetuksen 36 ja 39 artiklan nojalla tällaiset tuomiot on tunnustettava ja pantava täytäntöön(54) kaikissa muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä tai tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista. Näissä säännöksissä ilmaistaan kyseisen välineen perustavoite, nimittäin ”tuomioiden vapaa liikkuvuus” Euroopan unionissa – tavoite, joka puolestaan edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja oikeussuojan saatavuuden tehokasta suojelua unionissa.(55) Kansallinen säännös, jonka mukaan näiden tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, on siten suoraan näiden sääntöjen vastainen.
85.      On totta, että Bryssel I a -asetuksessa säädetään muutamista poikkeuksista sen 36 ja 39 artiklassa vahvistettuihin periaatteisiin. Sen 45 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamisesta vastaanottavassa jäsenvaltiossa on kieltäydyttävä asiaan osallisen hakemuksesta (vain), jos yksi siinä tyhjentävästi luetelluista perusteista tunnustamatta jättämiselle täyttyy.(56) Lisäksi 46 artiklan mukaan tällaisen tuomion täytäntöönpanosta vastaanottavassa jäsenvaltiossa kieltäydytään sen henkilön hakemuksesta, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, (vain) samojen perusteiden mukaisesti. Yksi tällaisista perusteista, joka esitetään 45 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, täyttyy, jos tunnustaminen (tai täytäntöönpano) on ”selvästi vastoin” vastaanottavan jäsenvaltion ”oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public)”.
86.      Käsiteltävässä asiassa Maltan hallitus vetoaa tähän poikkeukseen. Sen näkemyksen mukaan Maltan onnenpelilain 56A § on ”deklaratorinen säännös”, jonka tarkoituksena on ”auttaa Maltan tuomioistuimia” Bryssel I a -asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaan sisältyvän ”oikeusjärjestyksen perusteita” koskevan säännöksen soveltamisessa.(57) Kyseisellä säännöksellä pelkästään ”selvennetään”(58) (tai vahvistetaan(59)), että kyseessä olevia tuomioita ei pitäisi tunnustaa tai panna täytäntöön Maltassa kyseisen asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 46 artiklan perusteella siltä osin kuin tällainen tunnustaminen tai täytäntöönpano on ilmiselvästi Maltan ”oikeusjärjestyksen perusteiden” vastaista.
87.      Tältä osin Maltan hallitus väittää, että Maltassa toimiluvan saaneita pelinjärjestäjiä vastaan esitetyt palauttamisvaatimukset ovat opportunistisia ja merkitsevät SEUT 56 artiklassa taatun palvelujen vastaanottamisen vapauden väärinkäyttöä,(60) minkä lisäksi ne perustuvat kansallisiin onnenpelilainsäädäntöihin, jotka ovat sen näkemyksen mukaan ”perusteettoman rajoittavia” kyseisessä määräyksessä tarkoitetussa merkityksessä. Se katsoo, että hyväksymällä tällaisia vaatimuksia ja pitämällä näiden pelinjärjestäjien tarjoamia palveluja lainvastaisina asianomaisissa jäsenvaltioissa itävaltalaiset ja saksalaiset tuomioistuimet ”eivät ole käsitelleet kansallisen rajoittavan sääntelyn puutteita ja perusteettomuutta” SEUT 56 artiklan valossa eivätkä lisäksi ole ottaneet huomioon sitä, että asianomaisilla pelinjärjestäjillä on Maltassa myönnetty pätevä toimilupa ja että ne ovat noudattaneet Maltan oikeus- ja sääntelykehystä. Tällaisten tuomioiden tunnustaminen tai täytäntöönpano Maltassa tarkoittaisi siten SEUT 56 artiklan – joka on osa Maltan ”oikeusjärjestyksen perusteita” – ilmeistä rikkomista ja heikentäisi lisäksi tämän sääntelykehyksen ”eheyttä” erityisesti, koska se kyseenalaistaisi tällaisten toimilupien pätevyyden ja siten heikentäisi oikeusvarmuutta, joka niillä on tarkoitus taata näille pelinjärjestäjille sisämarkkinoilla.
88.      En pidä tätä argumentaatiota vakuuttavana. Todellisuudessa Bryssel I a -asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohta ja 46 artikla eivät selvästikään kata Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltaista säännöstä.
89.      Vaikka, kuten Maltan hallitus huomauttaa, jokaisen jäsenvaltion asia on lähtökohtaisesti määritellä ”oikeusjärjestyksensä perusteiden” sisältö, tämä harkintavalta ei ole rajaton. Unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että poikkeuksena Bryssel I a -asetuksen 36 ja 39 artiklassa asetettuihin tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeviin yleissääntöihin 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava ”suppeasti” ja että ”oikeusjärjestyksen perusteita” koskevaan säännökseen ”voidaan vedota ainoastaan poikkeustilanteissa”, jotta kyseisellä säädöksellä tavoiteltua tuomioiden vapaan liikkuvuuden tavoitetta ei heikennettäisi. Unionin tuomioistuimella onkin sekä oikeus että velvollisuus ”valvoa, missä rajoissa jäsenvaltion tuomioistuin voi tähän käsitteeseen nojautuen olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota”.(61) Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltainen säännös ylittää selvästi nämä rajat.
90.      Tarkemmin ottaen ensinnäkin, kun tarkastellaan niiden tuomioiden väitettyä virheellisyyttä, joihin Maltan onnenpelilain 56A § kohdistuu, on muistutettava, että jäsenvaltion tuomioistuin ei voi kieltäytyä tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ”oikeusjärjestyksen perusteita” koskevan säännöksen nojalla pelkästään sillä perusteella, että sen käsityksen mukaan unionin oikeutta – SEUT 56 artikla mukaan lukien – on sovellettu virheellisesti tässä tuomiossa.(62)
91.      Jos jäsenvaltion tuomioistuimen – esimerkiksi menettelyssä, joka koskee pelaajien Maltaan sijoittautunutta pelinjärjestäjää vastaan esittämiä palauttamisvaatimuksia – antamassa tuomiossa olisi todellakin sovellettu virheellisesti SEUT 56 artiklaa, on kyseisen pelinjärjestäjän asia riitauttaa tämä tuomio alkuperäjäsenvaltiossa käyttämällä kyseisen valtion oikeusjärjestelmässä annettavia oikeussuojakeinoja. Tässä järjestelmässä, yhdessä SEUT 267 artiklan mukaisen ennakkoratkaisumekanismin kanssa, annetaan yksityisille riittävät takeet tältä osin.
92.      Kun tuomiosta on tullut lainvoimainen alkuperäjäsenvaltiossa mahdollisesti sen jälkeen, kun kaikkia alkuperäjäsenvaltiossa käytettävissä olevia oikeussuojakeinoja on käytetty, asianosaisten on lähtökohtaisesti hyväksyttävä siihen sisältyvät toteamukset.(63) Unionin oikeutta koskevia aineellisia kysymyksiä ei etenkään voida tutkia uudelleen tunnustamis- ja täytäntöönpanovaiheessa vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimissa. Bryssel I a -asetuksen 52 artiklassa suljetaan nimenomaisesti pois tällainen tutkinta säätämällä, että ”jäsenvaltiossa annetun tuomion asiasisältöä ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa”. Tämä kielto estää vastaanottavaa tuomioistuinta muun muassa arvioimasta uudellaan alkuperäjäsenvaltion tuomioistuimen tosiseikoista tai oikeudellisista seikoista esittämiä toteamuksia. Jäsenvaltioissa annetut tuomiot on näin ollen lähtökohtaisesti tunnustettava ja pantava täytäntöön muissa jäsenvaltioissa huolimatta niiden mahdollisesti sisältämästä (väitetystä) unionin oikeutta koskevasta virheestä.(64)
93.      Toiseksi edellä esitetyt näkökohdat huomioon ottaen unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että Bryssel I a -asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaan sisältyvää oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa säännöstä voidaan soveltaa ainoastaan ”poikkeuksellisissa tapauksissa”, jos kyseisen tuomion tunnustaminen tai täytäntöönpano vastaanottavassa jäsenvaltiossa ”olisi kestämättömällä tavalla ristiriidassa [kyseisen valtion] oikeusjärjestyksen kanssa” sen vuoksi, että ”kyseessä on – – sellaisen oikeussäännön ilmeinen rikkominen, jota pidetään [kyseisen valtion] oikeusjärjestyksessä olennaisen tärkeänä, tai sellaisen oikeuden ilmeinen loukkaaminen, jota pidetään tässä oikeusjärjestyksessä perustavanlaatuisena”.(65) Tämä kynnys on erityisen korkea.
94.      Hyväksyn täysin, että edellisessä kohdassa kuvattuun tilanteeseen voi kuulua sellaisen ulkomaisen tuomion tunnustaminen tai täytäntöönpano, jossa on kyseessä ”sellaisten oikeussääntöjen ilmeinen rikkominen”, joita ”pidetään – – olennaisen tärkeinä” unionin oikeudessa,(66) koska nämä oikeussäännöt ovat erottamaton osa kyseisen valtion oikeusjärjestystä. Olen myös valmis hyväksymään, että SEUT 56 artikla on tällainen ”oikeussääntö”.(67) Oikeusjärjestyksen perusteita koskevan säännöksen soveltamisen on kuitenkin myös säilyttävä poikkeuksellisena, jos kyse on SEUT 56 artiklan kaltaisen aineellisen oikeussäännön rikkomisesta. Kuten edellä muistutettiin, kyseistä säännöstä olisi käytettävä vain, jos ulkomaisen tuomion tunnustaminen tai täytäntöönpano olisi kestämättömällä tavalla ristiriidassa unionin oikeusjärjestyksen kanssa.(68) Näin voisi tapahtua vain, jos tällaisen tuomion – joka on annettu sen jälkeen, kun kyseinen pelinjärjestäjä on käyttänyt kaikkia alkuperäjäsenvaltiossa käytettävissä olevia oikeussuojakeinoja – tunnustaminen tai täytäntöönpano merkitsisi palvelujen tarjoamisen vapauden räikeintä loukkaamista, kuten kansalaisuuteen perustuvaa välitöntä syrjintää, jolle ei ole mitään puolustettavissa olevaa oikeuttamisperustetta.(69)
95.      Käsiteltävässä asiassa Maltan lainsäätäjä ei voinut oikeutetusti ottaa abstraktisti ja yleisesti, kuten 56A §:ssä tehdään, lähtökohdaksi sitä, että mikä tahansa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettu tuomio, jonka mukaan Maltassa toimiluvan saaneen pelinjärjestäjän tarjoamia palveluja pidetään lainvastaisina jäsenvaltiossa – vaikka nämä palvelut ovat lainmukaisia Maltan lainsäädännön nojalla –, on väistämättä SEUT 56 artiklan vastainen, puhumattakaan siitä, että tällaisen tuomion tunnustaminen tai täytäntöönpano merkitsisi edellisessä kohdassa tarkasteltua, räikeintä ja ”kestämätöntä” loukkausmuotoa.
96.      Tällainen yleinen arviointi on ristiriidassa Bryssel I a -asetuksessa säädettyjen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen perustana olevan periaatteen, nimittäin keskinäisen luottamuksen periaatteen, kanssa; kyseinen periaate edellyttää, että jäsenvaltiot osoittavat luottamusta toistensa oikeusjärjestyksille ja lainkäyttöelimille.(70) Tämän perusteella Maltan viranomaiset eivät voineet olettaa Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltaisen toimenpiteen toteuttamisen oikeuttamiseksi, että muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimet ”järjestelmällisesti” ja ”sokeasti” (Maltan hallituksen käyttämää sanamuotoa lainatakseni) soveltavat kansallista onnenpelilainsäädäntöä SEUT 56 artiklan vastaisesti tai ”hyväksyvät häpeämättömästi” pelaajien palauttamisvaatimukset(71) erityisesti, koska ne eivät ole esittäneet asianmukaisia ennakkoratkaisupyyntöjä asiasta unionin tuomioistuimelle.(72)
97.      Sitä paitsi Maltan onnenpelilain 56A § perustuu selvästi SEUT 56 artiklan erityisen laajan tulkintaan, joka mainittiin edellä 74 kohdassa(73) ja jonka mukaan Maltassa toimiluvan saaneilla pelinjärjestäjillä olisi SEUT 56 artiklan nojalla oikeus tarjota palvelujaan vapaasti ja lainmukaisesti koko unionissa, kunhan ne noudattavat Maltan lainsäädäntöä.
98.      Unionin tuomioistuin on kuitenkin johdonmukaisesti torjunut tämän palvelujen tarjoamisen vapauden tulkinnan onnenpelien alalla. Se on toistuvasti korostanut, että koska onnenpeleihin – erityisesti verkossa tarjottaviin – liittyy merkittäviä yhteiskunnallisia riskejä (kuten riippuvuus, taloudelliset menetykset, rahanpesu) ja koska ”jäsenvaltioiden välillä on huomattavia moraalisia, uskonnollisia ja kulttuurillisia eroja” tässä kysymyksessä, jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta säännellä alueellaan kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti tarjottavia onnenpelipalveluja.(74)
99.      Lisäksi jäsenvaltiot voivat lähtökohtaisesti soveltaa kansallista onnenpelilainsäädäntöään myös pelinjärjestäjiin, jotka tarjoavat palveluja kuluttajille niiden alueella toisesta jäsenvaltiosta, kuten Maltasta, käsin.(75) Tältä osin ”alkuperäjäsenvaltioperiaatetta” – jonka mukaan ainoastaan sijoittautumisjäsenvaltio olisi toimivaltainen sääntelemään kyseisiä palveluja – ei sovelleta verkossa tarjottaviin onnenpeleihin.(76)
100. Lisäksi, koska unionissa ei ole yhdenmukaistettu toimilupaehtoja, jäsenvaltiot eivät ole velvollisia tunnustamaan muiden jäsenvaltioiden myöntämiä onnenpelitoimilupia eivätkä siten sallimaan sitä, että pelinjärjestäjät, joilla on tällaisia toimilupia, tarjoavat palvelujaan niiden alueella ainoastaan niiden perusteella.(77) Unionin oikeuden nykytilassa Maltassa myönnetty onnenpelejä koskeva toimilupa on lähtökohtaisesti pätevä ainoastaan Maltan alueella ja mahdollisesti niissä jäsenvaltioissa, jotka päättävät tunnustaa tällaiset toimiluvat.(78)
101. Unionin tuomioistuin on myös johdonmukaisesti torjunut Maltan hallituksen aiemmin esittämän argumentin,(79) jonka mukaan olisi ”tarpeetonta” (ja siten SEUT 56 artiklan nojalla suhteetonta) soveltaa vastaanottavan jäsenvaltion onnenpelilainsäädännössä asetettuja rajoittavia vaatimuksia Maltassa toimiluvan saaneisiin pelinjärjestäjiin – sillä perusteella, että Maltan lainsäädännöllä ja Maltan viranomaisten harjoittamalla valvonnalla taataan jo korkeatasoinen suoja peliriippuvuutta, liiallista pelitoimintaan tuhlaamista tai rahanpesua vastaan. Onnenpelien alalla kansallisten sääntelytoimien oikeasuhteisuutta on arvioitava yksinomaan kyseisen jäsenvaltion moraalisen, uskonnollisen ja kulttuurillisen taustan ja sen suojan tason perusteella, jonka kyseinen jäsenvaltio pyrkii takaamaan alueellaan. Malta on siten päättänyt säännellä onnenpelaamista tietyllä tavalla ottaen huomioon omat erityispiirteensä, kun taas muut jäsenvaltiot voivat vapaasti ottaa käyttöön erilaisia, myös tiukempia, sääntöjä, jotka kuvastavat niiden omaa yhteiskuntaa ja arviota onnenpeleihin liittyvistä riskeistä. Tällaisia sääntöjä ei voida pelkästään tästä syystä pitää ”tarpeettomina” maltalaisten pelinjärjestäjien osalta. Maltese Gaming Authorityn (onnenpeliviranomainen, Malta) harjoittamasta valvonnasta riittää, kun palautetaan mieleen, että unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltion ei edellytetä ”luottavan muiden jäsenvaltioiden viranomaisten sellaisten sääntelyjärjestelmien kautta toteuttamaan valvontaan, joka on tälle ensin mainitulle jäsenvaltiolle vieras”.(80)
102. Yhteenvetona on todettava, että muilla jäsenvaltioilla on oikeus soveltaa omaa onnenpelilainsäädäntöään Maltassa toimiluvan saaneisiin pelinjärjestäjiin. Ne voivat vaatia näitä pelinjärjestäjiä noudattamaan kansallisia sääntöjä, jotka koskevat tapauksen mukaan monopoleja, toimilupavaatimuksia tai muita sääntelyssä asetettuja rajoitteita. Ne voivat myös päättää kieltää tietyt onnenpelit kokonaan tai säännellä niitä tavalla, joka poikkeaa merkittävästi Maltassa omaksutusta lähestymistavasta.(81) Näin ollen tulee väistämättä eteen tilanteita, joissa Maltassa toimiluvan saaneen pelinjärjestäjän tarjoamat palvelut tai tietty sen tarjoama onnenpeli ovat lainvastaisia yhdessä jäsenvaltiossa ja samaan aikaan lainmukaisia Maltan lainsäädännön nojalla – ilman, että tämä eroavuus itsessään on ristiriidassa SEUT 56 artiklan kanssa.(82) Se, että Maltassa toimiluvan saaneiden onnenpelinjärjestäjien on noudatettava paitsi Maltan lainsäädäntöä myös sen jäsenvaltion (niiden jäsenvaltioiden), johon (joihin) ne kohdistavat palvelujaan – ja että sen noudattamatta jättämisellä voi olla paikallisen yksityisoikeuden mukaisia seurauksia, kuten paikallisten kuluttajien kanssa tehtyjen onnenpelisopimusten pätemättömyys –, on yksinkertaisesti seurausta eri kansallisten sääntelyjärjestelmien rinnakkaiselosta. Tässä yhteydessä tuomioistuinratkaisut, joilla määrätään tällaisia yksityisoikeudellisia seurauksia, on lähtökohtaisesti tunnustettava ja pantava täytäntöön koko Euroopan unionin alueella, myös niissä jäsenvaltioissa, joissa kyseessä olevat palvelut ovat lainmukaisia niiden oman onnenpelilainsäädännön nojalla.
103. Osassa tuomioita, joihin Maltan onnenpelilain 56A § kohdistuu, saatetaan eittämättä soveltaa sellaista kansallista onnenpelilainsäädäntöä, jota on ainakin osittain vaikea sovittaa yhteen SEUT 56 artiklan kanssa. Unionin tuomioistuimella on lisäksi jo ollut tilaisuus tarkastella tällaisia jännitteitä.(83) Lisäksi, vaikka tällainen lainsäädäntö on lähtökohtaisesti yhteensopiva SEUT 56 artiklan kanssa, voi olla tilanteita, joissa Maltassa toimiluvan saaneita pelinjärjestäjiä vastaan esitettyjen palauttamisvaatimusten hyväksyminen osoittautuu suhteettomaksi ja siten kyseisen määräyksen vastaiseksi.(84) En kuitenkaan ole vakuuttunut siitä, että näiden nimenomaisten tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano ylittäisi pääsääntöisesti edellä 94 kohdassa määritellyn ”kestämättömyyden” korkean kynnyksen. Tätä voisivat joka tapauksessa arvioida ainoastaan maltalaiset tuomioistuimet tapauskohtaisesti.
104. Kolmanneksi argumentista, jonka mukaan Maltan onnenpelilain 56A §:ssä säädetyn kaltaisten tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano Maltassa ”heikentäisi” onnenpelejä koskevaa Maltan liberaalia oikeuskehystä, maltalaisten toimilupien ”pätevyyttä” tai ainakin ”oikeusvarmuutta”, joka näillä toimiluvilla on tarkoitus antaa niiden haltijoille, ja näin Maltan perustuslain 18 §:n mukaista Maltan valtion velvollisuutta ”kannustaa yksityistä yritystoimintaa”, esitän seuraavat huomautukset.
105. Vaikka oletettaisiin, että Maltan perustuslain 18 § on Maltan oikeusjärjestyksen ”olennaisen tärkeä” oikeussääntö, en näe, miten kyseisten tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano ”heikentäisivät” Maltan valtion velvollisuutta ”kannustaa yksityistä yritystoimintaa”. Mikään näissä tuomioissa ei estä Maltaa tekemästä näin onnenpelaamisen alalla antamalla ja pitämällä voimassa liberaalia sääntelyä alueellaan. Näissä tuomioissa kyseenalaistetaan pelkästään Maltan alueen ulkopuoliset vaikutukset, joita Maltan viranomaiset pyrkivät antamaan tälle sääntelylle. Nämä tuomiot paljastavat korkeintaan sen väitteen rajoitukset, jonka mukaan kyseisen sääntelyn noudattaminen antaisi Maltassa toimiluvan saaneille oikeuden tarjota palvelujaan vapaasti koko Euroopan unionissa.
106. Kuten Saksan hallitus perustellusti huomauttaa, jäsenvaltio ei voi oman perustuslakinsa nojalla vedota toimivaltaan säännellä ja vapauttaa taloudellista toimintaa oman alueensa ulkopuolella, muissa jäsenvaltioissa. Samoin jäsenvaltio ei voi oikeutetusti kieltäytyä tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota, jonka mukaan tietyn pelinjärjestäjän toiminta on lainvastaista sen alueella sen onnenpelilainsäädännön nojalla, pelkästään siksi, että tämä toiminta olisi lainmukaista vastaanottavan jäsenvaltion liberaalimman onnenpelilainsäädännön mukaan. Tällainen lähestymistapa veisi tosiasiassa jäsenvaltioilta toimivallan säännellä onnenpelitoimintaa omilla alueillaan, sellaisena kuin se sallitaan SEUT 56 artiklassa.
107. Neljänneksi, kuten kaikki muut osapuolet – Maltan hallitusta lukuun ottamatta – ovat väittäneet, jos Maltan onnenpelilain 56A §:ää tarkastellaan sen perustuslaillista ”ulkokuorta” laajemmin, kyseisestä säännöksestä paljastuu sen ytimen muodostava suojelutarkoitus. Se on suunniteltu suojelemaan toimialaa, jota Maltan hallitus itse kuvaa ”olennaisen tärkeäksi” kansalliselle taloudelle,(85) mahdollisesti huomattavilta taloudellisilta seurauksilta, joita voisi aiheutua, jos asianomaisten pelinjärjestäjien olisi täytettävä pelaajien vaatimukset. Näillä vaatimuksilla voi lisäksi olla laajempia seurauksia toimialalle, ja ne voivat viime kädessä vaikuttaa työllisyyteen ja julkisiin tuloihin kyseisessä jäsenvaltiossa. Ne voivat jopa vaikuttaa jossain määrin Maltan viranomaisten talouspolitiikkaan, jossa Maltasta pyritään tekemään peliteollisuuden eurooppalainen ”solmukohta”.
108. Kuten unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, se seikka, että tiettyjen ulkomaisten tuomioiden täytäntöönpanolla voi olla vakavia taloudellisia seurauksia kansalliselle toimijalle, toimialalle tai jopa vastaanottavalle jäsenvaltiolle, ei kuitenkaan oikeuta vetoamaan Bryssel I a -asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaan sisältyvään oikeusjärjestyksen perusteita koskevaan säännökseen.(86) Yleisemmällä tasolla jäsenvaltio ei voi suojata toimialaansa sen (mahdollisesti lainvastaisesta) toiminnasta muissa jäsenvaltioissa aiheutuvalta siviilioikeudelliselta vastuulta edistääkseen omia taloudellisia etujaan – olipa kyse sitten kilpailukyvystä, bruttokansantuotteesta, työllisyydestä tai verotuloista. Tällainen lähestymistapa paitsi tekisi mahdollisesti oikeutetut kansalliset säännökset tehottomiksi myös vääristäisi kilpailua ja loisi epäyhdenvertaiset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla.
109. Esitän lopuksi vielä yhden huomautuksen. Jos Maltan viranomaiset ovat aidosti sitä mieltä, että tietyt jäsenvaltiot pitävät kansallisten tuomioistuintensa avustuksella voimassa pelilainsäädäntöä, joka on SEUT 56 artiklan vastaista Maltassa toimiluvan saaneiden pelinjärjestäjien ja välillisesti Maltan talouden vahingoksi, Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltaisen säännöksen antamista ei voida pitää asianmukaisena reaktiona. Jäsenvaltioilla ei ole oikeutta yksipuolisesti ryhtyä ”kostotoimenpiteisiin” vastauksena väitettyihin unionin oikeuden rikkomisiin muissa jäsenvaltioissa.(87) Asianmukainen menettelytapa olisi pikemminkin ollut aloittaa SEUT 259 artiklan mukainen rikkomismenettely.
110. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että ensimmäisiin neljään ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että Bryssel I a -asetuksen 36, 39 ja 52 artikla ovat esteenä sille, että jäsenvaltio antaa Maltan onnenpelilain 56A §:n kaltaisen säännöksen, jonka nojalla toisen jäsenvaltion siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa sähköisten onnenpelien järjestäjää, jolla on toimilupa Maltassa, vastaan antamaa tuomiota ei tunnusteta eikä panna täytäntöön oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvistä syistä, jos kyseisen tuomion mukaan asianomaisen pelinjärjestäjän tässä toisessa jäsenvaltiossa tarjoamat palvelut ovat lainvastaisia huolimatta siitä, että nämä palvelut ovat lainmukaisia Maltan lainsäädännön nojalla. Tällainen säännös ei etenkään kuulu kyseisen asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 46 artiklassa säädetyn poikkeuksen piiriin.
2.     Maltalaisten tuomioistuinten väitetyt viivästykset (viides kysymys)
111. Viidennellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko Bryssel I a -asetuksen 48 artiklaa tulkittava siten, että siinä säädettyä tuomioistuinten, jotka käsittelevät hakemusta toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion täytäntöönpanosta kieltäytymiseksi, velvollisuutta antaa ”viipymättä” päätös rikotaan, jos kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisessä oikeusasteessa ei ole vielä annettu päätöstä tunnustamista koskevasta hakemuksesta eikä tämä johdu yksittäisen tunnustamismenettelyn olosuhteista tai menettelyn osapuolten tai kolmansien viivästyksistä.
112. Tämä kysymys perustuu Spielerschutz Sigman väitteisiin, joiden mukaan ulkomaisten tuomioiden, joissa pelaajien palauttamishakemukset on hyväksytty, täytäntöönpanoa koskevissa menettelyissä maltalaisissa tuomioistuimissa saattaa käytännössä kestää kuukausia tai jopa vuosia ennen ratkaisun antamista ensimmäisessä oikeusasteessa eikä tällaisille viivästyksille anneta mitään selitystä.
113. Bryssel I a -asetuksen 48 artiklassa säädetään, että jos henkilö, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, jättää täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan hakemuksen sen 46 artiklan nojalla, vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuinten ”on viipymättä annettava päätös”.
114. Kyseisessä säännöksessä asetetaan siten näille tuomioistuimille velvollisuus käsitellä tällaiset hakemukset nopeasti. Tällä velvollisuudella pyritään varmistamaan, että ”jäsenvaltiossa annetut tuomiot tunnustetaan ja pannaan täytäntöön nopeasti”,(88) ja näin edistämään sekä sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa että tehokasta oikeussuojaa Euroopan unionissa.
115. Bryssel I a -asetuksen 48 artiklan varsinaisesta sanamuodosta kuitenkin ilmenee, ettei siinä säädetä mistään tietystä määräajasta. Kuten komissio huomauttaa, sitä seikkaa, että vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimet eivät ole ratkaisseet täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevaa hakemusta kuuden kuukauden kuluessa sen toimittamisesta, ei itsessään voida siten pitää kyseisen säännöksen rikkomisena. Nopeaa käsittelyä koskevan velvollisuuden noudattamista on arvioitava tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset olosuhteet. Tähän kuuluu paitsi menettelyn osapuolten tai kolmansien menettely myös asian monitahoisuus.(89) Ei voida sulkea pois sitä, että täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan hakemuksen yhteydessä tulee esille arkaluonteisia kysymyksiä, jotka edellyttävät laajaa lausumien vaihtoa ja kaiken kaikkiaan yli kuusi kuukautta kestävää käsittelyä tästä menettelystä riippumatta.
116. Kun otetaan huomioon muiden osapuolten Maltan tilanteesta esittämät huomautukset, on kuitenkin aiheellista korostaa seuraavaa. Kuten edellisessä jaksossa selitettiin, Bryssel I a -asetuksen 52 artiklan mukaisesti ratkaistessaan täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevaa hakemusta vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimilta ei vaadita alkuperäjäsenvaltion tuomioistuimen esittämien tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevien toteamusten ottamista uudelleen tutkittavaksi, vaan niiden on pelkästään varmistuttava siitä, täyttyykö yksi kyseisen asetuksen 45 artiklan 1 kohdassa säädetyistä hylkäysperusteista. Tästä seuraa, että vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimet eivät voi oikeuttaa viivästyksiä tällaisten hakemusten käsittelyssä tutkimalla tarpeettomasti kyseessä olevan tuomion asiasisältöä.
117. Näiden tuomioistuinten menettely on myös merkityksellinen määritettäessä, onko Bryssel I a -asetuksen 48 artiklassa säädettyä velvollisuutta rikottu tietyssä tapauksessa. Tältä osin tuomioistuinten pitkää toimettomuutta, jolle ei esitetä mitään selitystä, ei voida sovittaa yhteen tämän velvollisuuden kanssa.(90) Tällaiset selittämättömät viivästykset ovat omiaan tarkoittamaan käytännössä ”rakenteellista” kieltäytymistä tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta siltä osin kuin ne voivat viivästyttää kohtuuttomasti – tai jopa lykätä määräämättömäksi ajaksi – kyseisen tuomion täytäntöönpanoa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Jos tällaiset viivästykset ovat järjestelmällisiä, ne voivat myös kannustaa tahoja, jotka on määrätty tuomioissa palauttamaan pelipanoksia pelaajille ja joilla voi olla houkutus toimittaa turhia täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevia hakemuksia pelkästään tätä tarkoitusta varten, viivyttelyyn. Tällaiset tilanteet uhkaavat viime kädessä tehdä kyseisen asetuksen 39 artiklassa vahvistetun täytäntöönpanokelpoisuuden periaatteen käytännössä tehottomaksi.
118. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että viidenteen kysymykseen vastataan, että Bryssel I a -asetuksen 48 artiklaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä tuomioistuinten, jotka käsittelevät hakemusta toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion täytäntöönpanosta kieltäytymiseksi, velvollisuutta antaa ”viipymättä” päätös rikotaan, jos kuuden kuukauden kuluessa ensimmäisessä oikeusasteessa ei ole vielä annettu päätöstä tunnustamista koskevasta hakemuksesta eikä tämä johdu yksittäisen tunnustamismenettelyn olosuhteista tai menettelyn osapuolten tai kolmansien viivästyksistä. Se, onko tätä velvollisuutta laiminlyöty, on määritettävä tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki asiaan liittyvät seikat, kuten osapuolten tai kolmansien menettely, asian monitahoisuus ja vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuinten menettely.
V       Ratkaisuehdotus
119. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin jättää Handelsgericht Wienin esittämät ennakkoratkaisukysymykset tutkimatta.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Ks. ratkaisuehdotukseni Wunner (C-77/24, EU:C:2025:432, 19–22 kohta; jäljempänä ratkaisuehdotukseni Wunner); ratkaisuehdotukseni European Lotto and Betting ja Deutsche Lotto- und Sportwetten (C-440/23, EU:C:2025:668, 16–18 kohta; jäljempänä ratkaisuehdotukseni European Lotto); ratkaisuehdotukseni Mr Green (C-198/24, EU:C:2025:852, 1–5 kohta) ja ratkaisuehdotukseni Tipico (C-530/24, EU:C:2026:230, 1 kohta; jäljempänä ratkaisuehdotukseni Tipico).
3      12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 351, s. 1). Tässä ratkaisuehdotuksessa viittaan erotuksetta tuomioihin, jotka koskevat paitsi kyseistä välinettä myös sen edeltäjiä, nimittäin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) ja tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla tehtyä yleissopimusta, joka allekirjoitettiin Brysselissä 27.9.1968 (EYVL 1978, L 304, s. 36). Unionin tuomioistuimen Brysselin yleissopimuksen määräyksistä ja Bryssel I -asetuksen säännöksistä esittämää tulkintaa voidaan soveltaa Bryssel I a -asetukseen, kun kyseisiä säännöksiä ja määräyksiä voidaan pitää toisiaan vastaavina (ks. erityisesti tuomio 15.6.2017, Kareda, C-249/16, EU:C:2017:472, 27 kohta). Näin on käsiteltävän asian kannalta merkityksellisten säännösten tapauksessa.
4      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen vastauksesta unionin tuomioistuimen esittämään tietopyyntöön ilmenee, ettei Itävallan oikeuteen sisälly asianajajia koskevaa erityistä vastuujärjestelmää. Asiaa koskevan oikeuskäytännön mukaan asianajajia on pidettävä ABGB:n 1299 ja 1300 §:ssä tarkoitettuina asiantuntijoina sillä seurauksella, että heidän vastuustaan säädetään kyseisissä säännöksissä. Vaikka asianajajista annettuun asetukseen (Rechtsanwaltsordnung) sisältyy asianajajien ammatillisia velvoitteita koskevia sääntöjä, kansallisten tuomioistuinten näkemyksen mukaan näillä säännöksillä ei anneta täytäntöönpanokelpoisia oikeuksia yksityisille, jotka vaativat korvausta niiden rikkomisesta, vaan ne pelkästään kuvastavat vaadittavaa huolellisuutta, jota asianajajilta edellytetään jo ABGB:n 1299 §:ssä.
5      Supplement to the Malta Government Gazette, nro 19,991, 15.5.2018, Section A, s. 509.
6      Supplement to the Maltese Government Gazette, nro 21,071, 16.6.2023, Section A, s. 473.
7      Samaan tapaan julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus Gullotta ja Farmacia di Gullotta Davide & C. (C‑497/12, EU:C:2015:168).
8      Ks. esim. tuomio 16.6.2022, DuoDecad (C‑596/20, EU:C:2022:474, 34 ja 37 kohta).
9      Ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:653, 31 ja 33 kohta).
10      Ks. erityisesti SEU 24 artiklan 1 kohdan toinen alakohta ja SEUT 275 artiklan ensimmäinen kohta.
11      Ks. esim. tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12      Ks. ratione materiaen osalta tuomio 27.3.2014, Torralbo Marcos (C‑265/13, EU:C:2014:187, 30 kohta); ratione temporiksen osalta tuomio 27.6.2018, Varna Holideis (C‑364/17, EU:C:2018:500, 17 ja 18 kohta); ratione personaen osalta tuomio 3.6.2021, Servicio Aragonés de Salud (C‑942/19, EU:C:2021:440, 36 ja 37 kohta) ja ratione locin osalta tuomio19.10.2017, Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:773, 23 ja 24 kohta).
13      Oikeuskäytäntö ei nimittäin ole aina ollut johdonmukaista tässä asiassa. Ks. mm. Wahl, N. ym., ”The Gatekeepers of Article 267 TFEU: On Jurisdiction and Admissibility of References for Preliminary Rulings”, Common Market Law Review, osa 55(2), 2018, s. 513–516 ja Iannuccelli, P., ”L’indépendance du juge national et la recevabilité de la question préjudicielle concernant sa propre qualité de ’juridiction’”, Il Diritto dell'Unione Europea, 2021, s. 828–831.
14      Tuomio 11.3.1980, Foglia (104/79, EU:C:1980:73; jäljempänä tuomio Foglia I) ja tuomio 16.12.1981, Foglia (244/80, EU:C:1981:302; jäljempänä tuomio Foglia II) (jäljempänä yhdessä Foglia-oikeuskäytäntö).
15      Sen 78–89 kohta.
16      Ks. ratkaisuehdotukseni European Lotto, alaviite 67.
17      Ks. mm. tuomio 13.3.2014, SICES ym. (C‑155/13, EU:C:2014:145, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18      Ks. mm. tuomio 17.7.2014, Torresi (C‑58/13 ja C‑59/13, EU:C:2014:2088, 44–46 kohta). Unionin oikeudesta johtuvien oikeuksien väärinkäyttöä koskevasta kiellosta ks. myös tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym. (C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 281–283 kohta).
19      Ks. esim. Taruffo, M. (toim.), Abuse of Procedural Rights: Comparative Standards of Procedural Fairness, Kluwer, 1999.
20      Ks. mm. tuomio 5.3.1980, Simmenthal v. komissio (243/78, EU:C:1980:65, 11 kohta); tuomio 14.2.1989, Bossi v. komissio (346/87, EU:C:1989:59, 31–35 kohta); tuomio 14.11.2012, Nexans France ja Nexans v. komissio (T‑135/09, EU:T:2012:596, 108 kohta) ja tuomio 10.7.2025, Chmieka (C‑99/24, EU:C:2025:563, 72 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21      Ks. esim. tuomio 8.11.1990, Gmurzynska-Bscher (C‑231/89, EU:C:1990:386, 23 kohta) ja tuomio 7.3.1996, Associazione Italiana per il WWF ym. (C‑118/94, EU:C:1996:86, 15 kohta).
22      Julkiseen keskusteluun osallistuvien henkilöiden suojelemisesta ilmeisen perusteettomilta vaatimuksilta tai väärinkäyttöön perustuvilta oikeudenkäynneiltä 11.4.2024 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL L, 2024/1069).
23      Kyseinen määritelmä pohjautuu ensinnäkin oikeudenkäynnin tarkoitukseen: oikeudenkäynnit, ”joita ei aidosti panna vireille jonkin oikeuden vaatimiseksi tai käyttämiseksi vaan joiden pääasiallisena tarkoituksena on estää tai rajoittaa osallistumista julkiseen keskusteluun taikka rangaista siitä hyödyntäen usein vallan epätasapainoa asianosaisten välillä ja jotka perustuvat perättömiin väitteisiin”. Tätä määritelmää täydentää joukko tällaisen tarkoituksen ilmauksia, kuten ”kanteen tai sen osan suhteeton, liiallinen tai kohtuuton luonne – –”, ”kantajan tai kantajaan yhteydessä olevien asianosaisten muut samankaltaisissa asioissa vireille panemat useat oikeudenkäynnit”, ”kantajan tai kantajan edustajien harjoittama pelottelu, häirintä tai uhkailu – –” ja ”vilpillisessä mielessä käytetyt oikeudenkäyntitaktiikat, kuten menettelyjen viivyttäminen, vilpillinen tai väärinkäyttöön perustuva oikeuspaikkakeinottelu taikka vilpillisessä mielessä tapahtuva käsittelyn lopettaminen oikeudenkäynnin myöhemmässä vaiheessa”.
24      Ks. tältä osin Mancini, F., ”Short note on abuse of procedure in Community law”, edellä alaviitteessä 20 mainitussa teoksessa Taruffo, M. (toim.), s. 234 ja 235.
25      Tästä asiasta ks. esim. Lipstein, K., ”Foglia v. Novello – Some Unexplored Aspects”, teoksessa Capotorti, F. ym. (toim.), Du droit international au droit de l’integration. Festschrift Liber Amicorum Pierre Pescatore, Nomos, 1987, s. 382 ja 383 ja Ginés Martín, D., ”The Court of Justice in the Archives Project – Analysis of the Foglia case (244/80)”, Academy of European Law, Working Paper 2021/03, s. 25–27.
26      40–67 kohta.
27      Ks. mutatis mutandis kyseisessä asiassa esittämäni ratkaisuehdotuksen 86–89 kohta.
28      Ks. tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa) (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 62 ja 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29      Ks. tuomio 20.4.2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Ginosan kunta) (C‑348/22, EU:C:2023:301, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30      Ratkaisuehdotus Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ym. (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, 77 kohta). Tämä näkemys on myös johdonmukainen sen tavan kanssa, jolla unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö ymmärretään oikeuskirjallisuudessa. Ks. esim. Broberg, M. ja Fenger, N., Broberg and Fenger on Preliminary References to the European Court of Justice, 3. painos, Oxford University Press, 2021, s. 142 ja Lenaerts, K., Gutman, K. ja Nowak, J.T., EU Procedural Law, Oxford University Press, 2023, s. 92.
31      Ks. mm. tuomio 2.12.2025, Stichting Right to Consumer Justice ja Stichting App Stores Claims (C‑34/24, EU:C:2025:936, 39 kohta).
32      Onnistuin löytämään koko unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ainoastaan yhden tapauksen, jossa unionin tuomioistuin viittasi siihen, että ”kysymysten oletetaan olevan tarpeen ja niillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta”: tuomio 19.10.2017, Paper Consult (C‑101/16, EU:C:2017:775, 29 kohta).
33      Vastaavasti ks. mm. tuomio 9.1.2024, G. ym. (Tuomareiden nimittäminen yleisiin tuomioistuimiin Puolassa) (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Ks. vastaavasti tuomio 16.7.1992, Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:332, 28 kohta) ja tuomio 22.3.2022, Prokurator Generalny (Ylimmän tuomioistuimen kurinpitojaosto – Nimitys) (C‑508/19, EU:C:2022:201, 71 kohta). Ks. myös julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotus Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:178, 7 kohta).
35      Ks. tuomio 26.3.2020, Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny (C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, 48–51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36      Ks. vastaavasti tuomio 17.7.1997, Leur-Bloem (C‑28/95, EU:C:1997:369, 29 kohta) ja tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 12 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös lausunto 1/91 (ETA-sopimus – I), 14.12.1991 (EU:C:1991:490, 61 kohta).
37      Ks. vastaavasti tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 14 kohta).
38      Vastaavasti julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ym. (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, 106 kohta). Ks. myös tuomio 16.7.1992, Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:332, 30–33 kohta).
39      Ks. vastaavasti määräys 16.5.1994, Monin Automobiles (C‑428/93, EU:C:1994:192, 12–16 kohta); julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotus Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:178, 5 kohta); julkisasiamies Légerin ratkaisuehdotus der Weduwe (C‑153/00, EU:C:2002:247, 51 kohta) ja julkisasiamies Tizzanon ratkaisuehdotus Bacardi-Martini ja Cellier des Dauphins (C‑318/00, EU:C:2002:544, 35 kohta).
40      Määräys 24.7.2003 (C‑44/03, EU:C:2003:419).
41      Niissä oli kyse muiden 14 unionin jäsenvaltion hyväksymistä kahdenvälisistä toimenpiteistä sen jälkeen, kun Jörg Haiderin johtama äärioikeistolainen FPÖ-puolue nousi Itävallan koalitiohallitukseen. Ks. Statement by the Portuguese Presidency of the European Union on behalf of XIV Member States (31.1.2000), saatavilla verkossa.
42      Määräys 24.7.2003, Horn (C‑44/03, EU:C:2003:419, 15 kohta).
43      Ks. Maltese Gaming Authority (MGA), ”Amendments to the Gaming Act introduced through Bill 55”, 21.6.2023 (https://www.mga.org.mt/amendments-to-the-gaming-act-introduced-through-bill-55/).
44      Kuten Maltan hallitus selittää, pelinjärjestäjien, joille on myönnetty toimilupa Maltassa, on ”arvioitava sisämarkkinaperiaatteiden ja unionin tuomioistuimen asiaa koskevan oikeuskäytännön noudattamista” ennen kuin ne alkavat tarjota palvelujaan tietyssä jäsenvaltiossa.
45      Näiden tuomioistuinten toimivalta perustuu ”forum actoris” -sääntöön, josta säädetään kuluttajien hyväksi Bryssel I a -asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa. Vaikuttaa myös siltä, että näitä kanteita rahoittavat monessa tapauksessa oikeudenkäyntien rahoittamiseen erikoistuneet yritykset, jotka vaativat vastineeksi osuutta pelaajille mahdollisesti myönnettävästä palautuksesta tai vahingonkorvauksesta. Spielerschutz Sigma on itse asiassa yksi tällainen yritys.
46      Joissain tapauksissa pelaajat vaativat vaihtoehtoisesti tappioitaan takaisin deliktiperusteista vahingonkorvausvastuuta koskevan lainsäädännön nojalla ja väittävät, että onnenpelipalvelujen tarjoaminen paikallisten onnenpelejä koskevien sääntöjen vastaisesti on vahingonkorvausvastuun perustava tapahtuma (delikti) (ks. ratkaisuehdotukseni Wunner, 12 ja 21 kohta ja ratkaisuehdotukseni Tipico, 25 ja 29 kohta).
47      Ks. Pena, P., Schumann, H. ja Peigné, M., ”EU citizens lose out as Malta regulatory ’sledgehammer’ protects gambling giants”, Investigate Europe, 6.3.2025. Samankaltaisia vaatimuksia näyttää olevan vireillä hollantilaisissa tuomioistuimissa (ks. de Graef, M., ”The House Doesn’t Always Win: Gambling Providers Must Pay”, Solv. Blog.
48      Ks. ratkaisuehdotukseni Tipico, 26 ja 48 kohta.
49      Ks. tältä osin edellä alaviitteessä 43 mainittu MGA.
50      Lain nro 55 perusteluissa todetaan, että kyseisen säännöksen tarkoituksena on ”kodifioida lainsäädännössä Maltan pitkäaikainen julkinen politiikka, jolla tuetaan sellaisten onnenpelipalvelujen tarjoajien sijoittautumista Maltaan, jotka tarjoavat palvelujaan paikallisesti ja rajat ylittävästi paikallisen lainsäädännön kanssa yhteensopivalla tavalla, yksityisen elinkeinotoiminnan edistämiseksi Maltan perustuslain [Constitution of Malta] 18 §:n mukaisesti”.
51      Juuri tästä syystä komissio aloitti 18.6.2025 Maltaa vastaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn ja katsoi, että Maltan onnenpelilain 56A § on Bryssel I a -asetuksen säännösten vastainen (INNFR(2025)2100).
52      Ks. Bryssel I a -asetuksen 2 artiklan a alakohta. Sitä vastoin tuomiot, jotka tosin kuuluvat Maltan onnenpelilain 56A §:n soveltamisalaan mutta joita ei ole annettu ”siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa” ja/tai jotka ovat kolmansien maiden tuomioistuinten antamia, eivät kuulu Bryssel I a -asetuksen soveltamisalaan.
53      Jos Bryssel I a -asetuksen III lukuun sisältyviä sääntöjä sovelletaan, ne nimittäin syrjäyttävät ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat vastaanottavan jäsenvaltion sisäiset säännöt (ks. tuomio 9.12.2003, Gasser, C-116/02, EU:C:2003:657, 72 kohta).
54      Edellyttäen, että se on täytäntöönpanokelpoinen siinä jäsenvaltiossa, jossa se annettiin.
55      Ks. Bryssel I a -asetuksen johdanto-osan ensimmäinen, kolmas, neljäs ja kuudes perustelukappale.
56      Ks. Bryssel I a -asetuksen johdanto-osan 30 perustelukappale ja tuomio 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-302/13, EU:C:2014:2319, 46 kohta).
57      Maltan onnenpelilain 56A §:n alussa oleva varauma ”sen estämättä, mitä – – muissa laeissa säädetään” on implisiittinen viittaus (muun muassa) Bryssel I a -asetuksen 45 artiklan 1 kohdan a alakohtaan ja 46 artiklaan. Maltan hallituksen mukaan, kun Maltan tuomioistuimet epäävät tällaisilta tuomioilta oikeusvaikutuksen, ne tekevät näin nimittäin edellä mainittujen säännösten, luettuina 56A §:n valossa, perusteella.
58      Ks. edellä alaviitteessä 43 mainittu MGA.
59      Muistutan, että lain nro 55 perusteluissa todetaan, että 56A §:llä pelkästään ”kodifioidaan – – [asiaa koskeva] Maltan pitkäaikainen julkinen politiikka”.
60      Kyseisen hallituksen mukaan pelaajat ovat käyttäneet tätä vapautta vastaanottaa moitteetonta rajat ylittävää palvelua vain väittääkseen myöhemmin, että se on kansallisen lainsäädännön nojalla lainvastainen, saadakseen takaisin heille aiheutuneet tappiot. Ks. lisäksi ratkaisuehdotukseni European Lotto, 90–98 kohta.
61      Ks. mm. tuomio 28.3.2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 21–23 kohta); tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, 41 ja 42 kohta) ja tuomio 7.9.2023, Charles Taylor Adjusting (C-590/21, EU:C:2023:633, 32–34 kohta).
62      Ks. tuomio 11.5.2000, Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 33 kohta) ja tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, 49 kohta).
63      Tältä osin unionin tuomioistuin on toistuvasti korostanut, että kun otetaan huomioon oikeusvoiman periaatteen tärkeys oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden sekä hyvän lainkäytön varmistamiseksi, unionin oikeudessa ei pääsääntöisesti edellytetä, että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä huomiotta lainvoimaisen tuomion sitova vaikutus, vaikka siihen sisältyisi unionin oikeutta koskevia virheitä (ks. mm. tuomio 2.4.2020, CRPNPAC ja Vueling Airlines,  C-370/17 ja C-37/18, EU:C:2020:260, 88 ja 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Jos jäsenvaltion tuomioistuimet ovat soveltaneet unionin oikeutta ilmeisen virheellisesti, kyseisen jäsenvaltion voidaan kuitenkin katsoa olevan vastuussa siitä (ks. vastaavasti tuomio 30.9.2003, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513, 50 ja 59 kohta) ja tuomio 16.7.2015, Diageo Brands, C-681/13, EU:C:2015:471, 66 kohta).
64      Ks. mm. tuomio 28.3.2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 36 kohta); tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, 43 kohta) ja tuomio 4.10.2024, Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, 36 kohta). Ks. julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotus Renault (C-38/98, EU:C:1999:325, 60, 65 ja 66 kohta).
65      Ks. mm. tuomio 28.3.2000, Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 37 kohta); tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, 44 kohta) ja tuomio 7.9.2023, Charles Taylor Adjusting (C-590/21, EU:C:2023:633, 35 kohta).
66      Ks. esim. tuomio 7.9.2023, Charles Taylor Adjusting (C-590/21, EU:C:2023:633, 37–40 kohta).
67      Ks. analogisesti tuomio 1.6.1999, Eco Swiss (C-126/97, EU:C:1999:269, 36 kohta).
68      Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, 48 ja 50 kohta) ja julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotus Renault (C-38/98, EU:C:1999:325, 67 kohta).
69      Ks. siitä, että kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kaikkein tuomittavin rajoitusmuoto unionin sisämarkkinalainsäädännössä, julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus Itävalta v. Saksa (C-591/17, EU:C:2019:99, 1 ja 2 kohta).
70      Ks. Bryssel I a -asetuksen johdanto-osan 26 perustelukappale ja tuomio 9.12.2003, Gasser (C-116/02, EU:C:2003:657, 72 kohta) ja tuomio 16.7.2015, Diageo Brands (C-681/13, EU:C:2015:471, 63 kohta).
71      Muistutan tältä osin, että julkisasiamies Saugmandsgaard Øe tähdensi ratkaisuehdotuksessaan CRPNPAC ja Vueling Airlines (C-370/17 ja C-37/18, EU:C:2019:592, 103 kohta), että keskinäisen luottamuksen periaatteen mukaan ”kansalliseen tuomioistuimeen ei – – voida kohdistaa epäilyjä protektionismista, koska sen riippumattomuus edellyttää objektiivisuuden noudattamista ja sitä, ettei elimellä ole muuta intressiä asian ratkaisun lopputulokseen kuin oikeussääntöjen tiukka soveltaminen”.
72      Olettama, joka on lisäksi osoittautunut vääräksi, sillä unionin tuomioistuimelle on esitetty useita ennakkoratkaisupyyntöjä kansallisten onnenpelisäännösten ja palauttamisvaatimusten yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa sen jälkeen, kun Maltan onnenpelilain 56A § annettiin. Ks. mm. vireillä olevissa asioissa C-530/24 ja C-9/25, Tipico, esitetyt ennakkoratkaisupyynnöt.
73      Ks. esim. tuomio 15.9.2011, Dickinger ja Ömer (C-347/09, EU:C:2011:582, 94–96 kohta).
74      Ks. mm. tuomio 24.3.1994, Schindler (C-275/92, EU:C:1994:119, 60 kohta); tuomio 8.9.2009, Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International (C-42/07, EU:C:2009:519, 57 kohta) ja tuomio 24.1.2013, Stanleybet ym. (C-186/11 ja C-209/11, EU:C:2013:33, 24 kohta).
75      Maltan hallitus esittää usein Maltassa toimiluvan saaneiden pelinjärjestäjien tarjoamien palvelujen ”rajat ylittävän luonteen” syyksi siihen, miksi näihin palveluihin olisi sovellettava ainoastaan Maltan lainsäädäntöä eikä niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöä, joissa näiden palvelujen vastaanottajat ovat. Tältä osin painotan, että yleensä näiden pelinjärjestäjien tarjoamia palveluja ei ole pelkästään mahdollista käyttää näistä muista valtioista käsin ilman, että näillä pelinjärjestäjillä on nimenomainen aikomus harjoittaa liiketoimintaa näiden kuluttajien kanssa mainituissa valtioissa. Sen sijaan nämä palvelut kohdistetaan kyseisiin muihin jäsenvaltioihin ja niiden kuluttajille (kohdemaan kielisten verkkosivustojen, kyseisen maan aluetunnuksen käytön, mainonnan jne. avulla). Tämä oikeuttaa kyseisten jäsenvaltioiden onnenpelilainsäädännön soveltamisen niihin (ks. analogisesti ratkaisuehdotukseni Wunner, 63–66 kohta).
76      Onnenpelipalvelut on etenkin jätetty tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (”Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”) (EYVL 2000, L 178, s. 1) (1 artiklan 5 kohdan d alakohta) ja audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien jäsenvaltioiden tiettyjen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 10.3.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/13/EU (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) (kodifioitu toisinto) (EUVL 2010, L 95, s. 1) (ks. johdanto-osan 22 perustelukappale), joissa muutoin sovelletaan ”alkuperämaaperiaatetta”, soveltamisalan ulkopuolelle.
77      Ks. mm. tuomio 8.9.2010, Stoß ym. (C-316/07, C-358/07–C-360/07, C-409/07 ja C-410/07, EU:C:2010:504, 108–116 kohta) ja tuomio 12.9.2013, Biasci ym. (C-660/11 ja C-8/12, EU:C:2013:550, 41 kohta). Ks. myös ratkaisuehdotukseni Tipico, 38 kohta.
78      Ks. ratkaisuehdotukseni Tipico, 55 ja 56 kohta.
79      Ks. esim. tuomio 15.9.2011, Dickinger ja Ömer (C-347/09, EU:C:2011:582, 94–96 kohta).
80      Ks. mm. tuomio 12.9.2013, Biasci ym. (C-660/11 ja C-8/12, EU:C:2013:550, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
81      Ks. ratkaisuehdotukseni Tipico, 31, 32 ja 37 kohta.
82      Ks. mm. tuomio 22.6.2017, Unibet International (C-49/16, EU:C:2017:491, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Maltan hallitus kuitenkin väittää, että Maltan lainsäädännön mukaan Maltassa toimiluvan saaneet pelinjärjestäjät voivat lainmukaisesti tarjota palveluja ainoastaan jäsenvaltioissa, joiden onnenpelisääntely on ”perusteettoman rajoittava” SEUT 56 artiklan nojalla. Tämä kanta edellyttää kuitenkin kahden seikan selventämistä. Ensinnäkin, kuten edellä 101 kohdassa todettiin, Maltan hallitus vaikuttaa olettavan, että pääsääntöisesti mikä tahansa onnenpelilainsäädäntö, jolla rajoitetaan Maltassa toimiluvan saaneen onnenpelinjärjestäjän mahdollisuutta tarjota palveluja jäsenvaltion alueella, on ”perusteettoman rajoittava” (koska Maltan sääntelykehyksellä suojellaan jo riittävästi mitä tahansa asiaan liittyvää yleistä etua). Toiseksi, vaikka paikallisten säännösten ei katsota olevan SEUT 56 artiklan mukaisia, tämä ei oikeuta maltalaisia onnenpelinjärjestäjiä tarjoamaan automaattisesti palvelujaan kyseisen jäsenvaltion alueella. Unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltiolla ei ole velvollisuutta ”vapauttaa onnenpelimarkkinat, mikäli se arvioi, ettei tällainen vapauttaminen ole yhteensoveltuva sen tavoitteleman kuluttajien ja yhteiskuntajärjestyksen suojaamisen tason kanssa” (ks. mm. tuomio 24.1.2013, Stanleybet ym., C-186/11 ja C-209/11, EU:C:2013:33, 46 kohta). Tällaisessa tilanteessa jäsenvaltio voi ”järjestää” sääntelynsä ”uudelleen” SEUT 56 artiklan noudattamisen varmistamiseksi.
83      Ks. esim. urheiluvedonlyöntiä koskevan Saksan monopolin puutteista tuomio 8.9.2010, Stoß ym. (C-316/07, C-358/07–C-360/07, C-409/07 ja C-410/07, EU:C:2010:504) ja tuomio 8.9.2010, Carmen Media Group (C-46/08, EU:C:2010:505).
84      Ks. tältä osin ratkaisuehdotukseni Tipico (75–86 kohta). Olen sitä vastoin ratkaisuehdotuksessani European Lotto (94–97 kohta) jo selittänyt, miksi tällaiset vaatimukset eivät voi merkitä palvelujen vastaanottamisen vapauden väärinkäyttöä, kuten Maltan hallitus väittää. Unionin oikeuden väärinkäyttöä koskevalla periaatteella ei ole vaikutusta käsiteltävään asiaan, koska tällaiset vaatimukset perustuvat kokonaan kansalliseen lainsäädäntöön.
85      Maltan hallitus totesi, että vuonna 2023 pelialan osuus kansallisesta taloudesta oli noin 7 prosenttia, samalla kun mainitun alan osuus kokonaistyöllisyydestä oli noin 5,2 prosenttia.
86      Ks. tuomio 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-302/13, EU:C:2014:2319, 56–58 kohta).
87      Ks. mm. tuomio 23.5.1996, Hedley Lomas (C-5/94, EU:C:1996:205, 205, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
88      Ks. Bryssel I a -asetuksen johdanto-osan neljäs perustelukappale.
89      Ks. analogisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.7.2022, Bieliński v. Puola (CE:ECHR:2022:0721JUD004876219, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
90      Ks. analogisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 24.11.1994, Beaumartin v. Ranska (CE:ECHR:1994:1124JUD001528789, 33 kohta).