62000CJ0302_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-302/00,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään E. Traversa ja C. Giolito, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Ranskan tasavalta, asiamiehenään G. de Bergues ja S. Seam, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista 27 päivänä marraskuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 95/59/EY (EYVL L 291, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna 29.7.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/81/EY (EYVL L 211, s. 47), 9 artiklan 1 kohdan, 8 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 5 kohdan ja savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/79/ETY (EYVL L 316, s. 8) 2 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 90 artiklan ensimmäinen kohta) tai toissijaisesti tämän artiklan toisen kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa
- järjestelmän, jossa määrätään vähimmäisviitehinta kaikille savukkeille ja
- järjestelmän, jonka mukaan vaaleita savukkeita verotetaan raskaammin kuin ruskeita savukkeita,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Jann sekä tuomarit S. von Bahr (esittelevä tuomari) ja A. La Pergola,
julkisasiamies: S. Alber,
kirjaaja: apulaiskirjaaja H. von Holstein,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan asianosaisten 21.6.2001 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 13.9.2001 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 7.8.2000 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista 27 päivänä marraskuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 95/59/EY (EYVL L 291, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna 29.7.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/81/EY (EYVL L 211, s. 47; jäljempänä direktiivi 95/59/EY), 9 artiklan 1 kohdan, 8 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 5 kohdan ja savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/79/ETY (EYVL L 316, s. 8) 2 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 90 artiklan ensimmäinen kohta) tai toissijaisesti tämän artiklan toisen kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa
- järjestelmän, jossa määrätään vähimmäisviitehinta kaikille savukkeille ja
- porrastetun verotusjärjestelmän, jonka mukaan vaaleita savukkeita verotetaan raskaammin kuin ruskeita savukkeita.
Yhteisön lainsäädäntö
2 Valmistetusta tupakasta kannetaan yhteisön tasolla yhdenmukaistettua valmisteveroa. Direktiivissä 95/59/EY määritetään sellaisten tuotteiden luokat, joista kannetaan valmisteveroa, sekä annetaan valmisteveron laskemisessa sovellettavat yksityiskohtaiset säännöt. Direktiivissä 92/79/ETY vahvistetaan vähimmäisverokanta kunkin tuoteluokan osalta.
3 Direktiivin 95/59/EY 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Kunkin jäsenvaltion on määrättävä yhteisössä valmistetuille savukkeille ja kolmansista maista maahan tuoduille savukkeille suhteellinen valmistevero, joka on laskettava korkeimman vähittäismyyntihinnan perusteella tullit mukaan luettuina, sekä erityisvalmistevero, joka on laskettava tuoteyksikköä kohti.
2. Suhteellisen valmisteveron kannan ja erityisvalmisteveron määrän on oltava samansuuruiset kaikille savukkeille."
4 Direktiivin 95/59/EY 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Valmistajana on pidettävä yhteisöön sijoittautunutta luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka valmistaa tupakkaa vähittäismyyntiä varten viimeistellyiksi valmiiksi tuotteiksi.
Yhteisöön sijoittautuneet valmistajat tai tarvittaessa näiden yhteisössä toimivat edustajat tai asiamiehet sekä kolmansista maista tuovat maahantuojat saavat vapaasti vahvistaa kullekin tuotteelleen enimmäishinnan noudatettavaksi vähittäismyynnissä kussakin jäsenvaltiossa, jossa nämä tuotteet on tarkoitettu luovutettaviksi kulutukseen.
Alakohdan 2 säännös ei kuitenkaan estä soveltamasta hintatason valvontaa tai vahvistettujen hintojen noudattamista koskevaa kansallista lainsäädäntöä, jos se on yhteisön säännösten mukaista."
5 Direktiivin 95/59/EY 16 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltiot voivat kantaa savukkeista vähimmäisvalmisteveroa, jos tämä ei nosta kokonaisverotasoa yli 90 prosenttiin kysytyimmän hintaluokan savukkeiden kokonaisverotasosta."
6 Direktiivin 92/79/ETY 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
"Jäsenvaltioiden on 1 päivästä tammikuuta 1993 sovellettava yleistä vähimmäisvalmisteveroa (erityisvalmisteveroa lisättynä suhteellisella valmisteverolla ilman arvonlisäveroa), jonka taso on vahvistettava 57 prosentiksi kysytyimmän hintaluokan savukkeiden vähittäismyyntihinnasta (kaikki verot mukaan luettuina).
Savukkeiden yleinen vähimmäisvalmistevero on 1 päivästä tammikuuta 1993 vahvistettava siihen hintaluokkaan kuuluvien savukkeiden perusteella, joka 1 päivänä tammikuuta kunakin vuonna saatavien tietojen mukaan on kysytyin."
7 Perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa määrätään seuraavaa:
"Jäsenvaltiot eivät määrää muiden jäsenvaltioiden tuotteille minkäänlaisia korkeimpia välittömiä tai välillisiä sisäisiä maksuja, kuin ne välittömästi tai välillisesti määräävät samanlaisille kotimaisille tuotteille.
Jäsenvaltiot eivät liioin määrää muiden jäsenvaltioiden tuotteille sellaisia sisäisiä maksuja, joilla välittömästi suojellaan muuta tuotantoa."
Kansallinen lainsäädäntö
8 Ranskassa 30.12.1997 annetun Loi nro 97-1269, portant loi de finances pour 1998 -nimisen lain (vuoden 1998 valtiontalouden rahoittamista koskeva laki, journal officiel de la République francaise 31.12.1997, s. 19261; jäljempänä vuoden 1998 valtiontalouden rahoittamista koskeva laki) 1.1.1998 lähtien sovellettavalla 37 §:llä muutettiin Code général des impôts -nimisen lain (yleinen verolaki) 572 §:ää ja sitä seuraavia pykälöitä.
9 Vuoden 1998 valtiontalouden rahoittamista koskevan lain 37 §:n 1 momentin 2 kohdalla otettiin täten yleisen verolain 572 §:n 1 momenttiin seuraava kohta:
"Samalla merkillä myytävien ja samaan luokkaan kuuluvien tuotteiden hinta ei saa 575 A §:n viimeisessä momentissa määriteltyjen ruskeiden savukkeiden luokassa ja muiden savukkeiden luokassa olla tuhatta yksikköä kohti alempi kuin eniten myydyn tämän merkkisen tuotteen hinta, riippumatta siitä, mitä muita ominaisuuksia oli ilmoitettu rekisteröitäväksi tämän merkin yhteydessä, ja riippumatta myöskään pakkaustavasta tai pakkaukseen sisältyvien savukkeiden määrästä."
10 Vuoden 1998 valtiontalouden rahoittamisesta koskevan lain 37 §:n 3 momentilla on korvattu yleisen verolain 575 A §:n viimeinen momentti seuraavalla kolmella momentilla:
"575 §:ssä mainittu vähimmäisvero on savukkeiden osalta 500 Ranskan frangia [FRF]. Ruskeiden savukkeiden osalta vähimmäisvero on kuitenkin 400 FRF ja 1.1.1999 alkaen 420 FRF.
Vähimmäisvero on savukkeiden käärimiseen tarkoitetun hienon leikatun tupakan osalta 230 FRF.
Ruskeina savukkeina on pidettävä savukkeita, joiden sisältämästä luonnontupakasta vähintään 60 prosenttia koostuu tullitariffin nimikkeisiin 2401.10.41, 2401.10.70, 2401.20.41 tai 2401.20.70 kuuluvasta tupakasta."
Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
11 Varattuaan Ranskan tasavallalle tilaisuuden huomautusten esittämiseen, komissio lähetti kyseiselle jäsenvaltiolle perustellun lausunnon, jossa se kehotti Ranskan tasavaltaa toteuttamaan direktiivien 95/59/EY ja 92/79/ETY ja perustamissopimuksen 95 artiklan noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa tämän lausunnon tiedoksisaannista. Koska Ranskan tasavallan antamat vastaukset eivät tyydyttäneet komissiota, se nosti nyt esillä olevan kanteen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäinen kanneperuste
12 Komissio katsoo, että yleisen verolain 572 §, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1998 valtiontalouden rahoittamista koskevalla lailla (jäljempänä muutettu yleinen verolaki), jonka mukaan samalla merkillä myytävien ja samaan savukeluokkaan kuuluvien tuotteiden hinta tuhatta yksikköä kohti ei saa olla alempi kuin eniten myydyn tämän merkkisen tuotteen hinta, riippumatta pakkaustavasta tai pakkaukseen sisältyvien savukkeiden määrästä, on direktiivin 95/59/EY 9 artiklan 1 kohdan vastainen, jossa säädetään, että valmistajat ja maahantuojat saavat vapaasti vahvistaa savukkeiden vähittäismyynnissä noudatettavan enimmäishinnan.
13 Ranskan hallituksen mukaan muutetun yleisen verolain 572 §:llä ainoastaan asetetaan valmistajille ja maahantuojille velvollisuus ilmaista savukkeiden vähittäismyynnissä noudatettava hinta tietyllä tavalla, eikä säännöksessä vahvisteta itse hintaa. Tällä säännöksellä ei ole sellaista vaikutusta tai tarkoitusta, että Ranskan viranomaiset voisivat sen perusteella vahvistaa yksipuolisesti ja sitovasti savukkeiden vähittäismyynnissä noudatettavan enimmäishinnan, ja se ei ole siten yhteensoveltumaton direktiivin 95/59/EY 9 artiklan 1 kohdan kanssa.
14 Tältä osin on todettava, että kun muutetun yleisen verolain 572 §:ssä säädetään, että samalla merkillä myytävien yhteen savukeluokkaan kuuluvien tuotteiden hinta tuhatta yksikköä kohti ei saa olla alempi kuin eniten myydyn tämän merkkisen tuotteen hinta, säännöksessä asetetaan tosiasiallisesti savukkeiden vähittäismyynnissä noudatettava vähimmäishinta, vaikka vähimmäishintaa ei olekaan vahvistettu välittömästi vaan välillisesti muun tuotteen hinnan perusteella.
15 On kuitenkin todettava, että kun viranomaiset asettavat vähittäismyynnissä noudatettavat vähimmäishinnat, tämä johtaa välttämättä siihen, että sillä rajoitetaan valmistajien ja maahantuojien vapautta vahvistaa vähittäismyynnin enimmäishintansa, koska enimmäishinta ei missään tapauksessa voi olla alempi kuin sitova vähimmäishinta (asia C-216/98, komissio v. Kreikka, tuomio 19.10.2000, s. I-8921, 21 kohta).
16 Muutetun yleisen verolain 572 § on täten direktiivin 95/59/EY 9 artiklan 1 kohdan vastainen.
17 Tästä seuraa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 95/59/EY 9 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa järjestelmän, jossa määrätään vähimmäisviitehinta kaikille samalla merkillä myytäville savukkeille.
Toinen kanneperuste
18 Komissio katsoo, että muutetun yleisen verolain 575 A §, jossa säädetään lain 575 §:n mukaisen kulutusveron osalta, että vaaleista savukkeista - jotka ovat pääasiallisesti tuontitavaroita - kannetaan korkeampaa vähimmäisveroa kuin lähes yksinomaan Ranskassa valmistetuista ruskeista savukkeista, on direktiivin 95/59/EY 8 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 5 kohdan, direktiivin 92/79/ETY 2 artiklan sekä perustamissopimuksen 95 artiklan vastainen.
19 Ranskan hallitus ei kiistä tätä kanneperustetta siltä osin kuin se perustuu direktiiviin 95/59/EY ja direktiiviin 92/79/ETY. Se toteaa kuitenkin siltä osin kuin kanneperuste perustuu perustamissopimuksen 95 artiklaan, että muutetun yleisen verolain 575 A § ei vaikuta tämän perustamissopimuksen määräyksen vastaisella tavalla syrjivästi, eikä se vaikuta tämän määräyksen toisessa kohdassa kielletyllä tavalla suojelevasti.
20 Tämän osalta on todettava, että sillä, että muutetun yleisen verolain 575 A §:n nojalla ruskeista savukkeista kannetaan erisuuruista vähimmäisveroa kuin vaaleista savukkeista, rikotaan direktiivin 95/59/EY 8 artiklan 2 kohtaa ja 16 artiklan 5 kohtaa sekä direktiivin 92/79/ETY 2 artiklaa, joissa vaaditaan soveltamaan yleistä ja samaa vähimmäisvalmisteveroa kaikkien savukkeiden osalta.
21 Sen kysymyksen, rikotaanko sillä, että ruskeisiin ja vaaleisiin savukkeisiin sovelletaan erilaista verotusta, myös perustamissopimuksen 95 artiklaa, on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan verojärjestelmä on perustamissopimuksen 95 artiklan mukainen vain, jos se ei missään tapauksessa mahdollista sitä, että maahan tuotuja tuotteita verotetaan samanlaisia kotimaisia tuotteita ankarammin (ks. asia C-265/99, komissio v. Ranska, tuomio 15.3.2001, Kok. 2001, s. I-2305, 40 kohta).
22 Tutkittaessa komission riitauttaman verojärjestelmän yhteensopivuutta perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan kanssa on ensiksi selvitettävä, missä määrin ruskeita ja vaaleita savukkeita voidaan pitää keskenään samanlaisina tuotteina.
23 Samanlaisuuden käsitettä laajasti tulkinneen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti on syytä arvioida, onko kyseisillä tuotteilla toisiaan vastaavia ominaisuuksia ja vastaavatko ne kuluttajien samoihin tarpeisiin; arvioinnissa ei käytetä perusteena suppeasti arvioitua identtisyyttä vaan riittää, kun tuotteet ovat toisiaan vastaavia ja käyttötavoiltaan toisiinsa rinnastettavia (yhdistetyt asiat C-367/93-C-377/93, Roders ym., tuomio 11.8.1995, Kok. 1995, s. I-2229, 27 kohta).
24 Aluksi on todettava, että ruskeat ja vaaleat savukkeet valmistetaan saman perustuotteen eli tupakan eri lajeista toisiinsa verrattavissa olevien menetelmien mukaisesti. Vaikka ruskeiden ja vaaleiden savukkeiden aistinvaraiset ominaisuudet, kuten maku ja tuoksu, eivät ole samoja, ne vastaavat kuitenkin toisiaan.
25 Kuten muutetun yleisen verolain 575 A §:stä käy ilmi, ruskeiden ja vaaleiden savukkeiden välillä oleva ero on vain suhteellinen. Tämän säännöksen nojalla savukkeita, jotka sisältävät 60 prosenttia tiettyjä tupakkalajeja, on pidettävä ruskeina savukkeina, kun taas kaikki muut savukkeet katsotaan vaaleiksi savukkeiksi.
26 Nämä kaksi tuotelajia voivat vastata toisiaan vastaavien ominaisuuksiensa takia kuluttajien samoihin tarpeisiin siten, että näiden tuotelajien tupakkaa voidaan kuluttaa tyypillisessä savukemuodossa eli paperiin käärittyinä valmiina tupakkakääröinä. Tätä ei muuta muuksi se, että ruskeita savukkeita polttavien henkilöiden keski-ikä on selvästi vaaleita savukkeita polttavien henkilöiden keski-ikää korkeampi.
27 Yhteisön lainsäätäjä on sitä paitsi myöntänyt ruskeiden ja vaaleiden savukkeiden samalaisuuden, koska se on säätänyt direktiivissä 95/59/EY ja direktiivissä 92/79/ETY kaikkien savukkeiden yhtenäisestä verotuksellisesta kohtelusta.
28 Ruskeat ja vaaleat savukkeet kuuluvat myös tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (EYVL L 256, s. 1) liitteessä I olevassa yhdistetyssä nimikkeistössä olevaan samaan alanimikkeeseen.
29 Koska näiden kahden tuotteen on näytetty olevan perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla samanlaisia, on tutkittava, onko muutetun yleisen verolain 575 A § luonteeltaan syrjivä siksi, että siinä vahvistetaan vaaleille savukkeille, jotka ovat pääasiallisesti tuontitavaroita, korkeampi vähimmäiskulutusvero kuin ruskeille savukkeille, jotka valmistetaan lähes yksinomaan Ranskassa.
30 Vaikka muutetun yleisen verolain 575 A §:ssä ei tehdäkään muodollisesti eroa tuotteiden alkuperän mukaan, siinä otetaan kuitenkin käyttöön verojärjestelmä, jossa edullisimpaan veroluokkaan kuuluvat savukkeet ovat lähes yksinomaan kotimaista tuotantoa, kun taas lähes kaikki tuontitavarat kuuluvat vähemmän edulliseen veroluokkaan. Näitä järjestelmän ominaisuuksia ei poista se, että vähäinen osa tuontisavukkeista kuuluu edullisimpaan veroluokkaan, kun taas tietty osuus kansallisesta tuotannosta kuuluu samaan luokkaan tuontisavukkeiden kanssa. Verojärjestelmä on siis rakennettu niin, että siinä suositaan tyypillistä kansallista tuotantoa ja saatetaan tuontisavukkeet vastaavasti epäedullisempaan asemaan (ks. vastaavasti asia 171/78, komissio v. Tanska, tuomio 27.2.1980, Kok. 1980, s. 447, 36 kohta).
31 Edellä olevan johdosta ei ole tarpeen tutkia, onko muutetun yleisen verolain 575 A § yhteensoveltuva perustamissopimuksen 95 artiklan toisen kohdan kanssa.
32 Ranskan hallitus esitti - vetoamatta kuitenkaan nimenomaisesti EY:n perustamissopimuksen 36 artiklaan (josta on muutettuna tullut EY 30 artikla) -, että muutetun yleisen verolain 575 A §:llä pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä ja elämää.
33 Tältä osin on todettava, että perustamissopimuksen 36 artiklaa on tulkittava suppeasti eikä voida katsoa, että se oikeuttaa muihin kuin EY:n perustamissopimuksen 30-34 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 28 ja EY 29 artikla) tarkoitettuihin tuonnin ja viennin määrällisiin rajoituksiin ja vaikutuksiltaan vastaaviin toimenpiteisiin (ks. vastaavasti asia 29/72, Marimex, tuomio 14.12.1972, Kok. 1972, s. 1309, 4 ja 5 kohta ja asia 46/76, Bauhuis, tuomio 25.1.1977, Kok. 1977, s. 5, 12-14 kohta; Kok. Ep. III, s. 279).
34 Tästä seuraa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 95/59/EY 8 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 5 kohdan sekä direktiivin 92/79/ETY 2 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan sille kuuluvia velvollisuuksia, koska se on pitänyt voimassa järjestelmän, jonka mukaan vaaleita savukkeita ja ruskeita savukkeita verotetaan toisistaan poikkeavalla tavalla siten, että vaaleita savukkeita verotetaan raskaammin kuin ruskeita savukkeita.
35 Edellä olevan perusteella on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 95/59/EY 8 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 5 kohdan sekä direktiivin 92/79/ETY 2 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan sille kuuluvia velvollisuuksia, koska se on pitänyt voimassa
- järjestelmän, jossa määrätään vähimmäisviitehinta kaikille samalla merkillä myytäville savukkeille ja
- järjestelmän, jonka mukaan vaaleita savukkeita ja ruskeita savukkeita verotetaan toisistaan poikkeavalla tavalla siten, että vaaleita savukkeita verotetaan raskaammin kuin ruskeita savukkeita.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
36 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista ja koska Ranskan tasavalta on hävinnyt asian, Ranskan tasavalta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista 27 päivänä marraskuuta 1995 annetun neuvoston direktiivin 95/59/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.7.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/81/EY, 9 artiklan 1 kohdan, 8 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 5 kohdan ja savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/79/ETY 2 artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on pitänyt voimassa
- järjestelmän, jossa määrätään vähimmäisviitehinta kaikille samalla merkillä myytäville savukkeille ja
- järjestelmän, jonka mukaan vaaleita savukkeita ja ruskeita savukkeita verotetaan toisistaan poikkeavalla tavalla siten, että vaaleita savukkeita verotetaan raskaammin kuin ruskeita savukkeita.
2) Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.