Asia T-256/04
Mundipharma AG
vastaan
sisämarkkinoiden harmonisointivirasto
(tavaramerkit ja mallit) (SMHV)
Yhteisön tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin RESPICUR rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi – Aikaisempi kansallinen sanamerkki RESPICORT – Suhteellinen hylkäysperuste – Sekaannusvaara – Asetuksen (EY) N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta – Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä – Asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 ja 3 kohta
Tuomion tiivistelmä
1.      Yhteisön tavaramerkki – Kolmansien huomautukset ja väite – Väitteen tutkiminen – Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä
(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 ja 3 kohta)
2.      Yhteisön tavaramerkki – Kolmansien huomautukset ja väite – Väitteen tutkiminen – Todisteet aikaisemman tavaramerkin käyttämisestä
(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 ja 3 kohta)
3.      Yhteisön tavaramerkki – Yhteisön tavaramerkin määritelmä ja hankkiminen – Suhteelliset hylkäysperusteet – Väite, jonka on tehnyt sellaisen aikaisemman tavaramerkin haltija, joka on sama tai samankaltainen kuin haettu tavaramerkki ja joka on rekisteröity samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten
(Neuvoston asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohta)
1.      Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 kohdan viimeistä virkettä on tulkittava siten, että jos tavaramerkki on rekisteröity sellaista tavaroiden tai palvelujen ryhmää varten, joka on riittävän laaja, jotta kyseisen ryhmän sisällä voidaan erottaa useita alaryhmiä, joita voidaan tarkastella itsenäisesti, näyttö siitä, että tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty osaan näitä tavaroita tai palveluja, saa väitemenettelyssä aikaan suojaa vain niiden alaryhmien osalta, joihin tavarat tai palvelut, joiden osalta tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty, kuuluvat. Jos tavaramerkki on sitä vastoin rekisteröity sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka on kuvattu niin täsmällisesti ja rajatusti, ettei niitä voida jaotella merkityksellisesti kyseisen ryhmän sisällä, tällöin näyttö siitä, että tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty kyseisten tavaroiden tai palvelujen osalta, kattaa väitemenettelyssä välttämättä koko tämän ryhmän.
Vaikka osittaista käyttöä koskevan käsitteen tarkoituksena on taata, ettei käy niin, että tavaramerkkejä, joita ei ole tosiasiallisesti käytetty tietyn tavaroiden ryhmän osalta, ei voida käyttää, sen vaikutuksena ei kuitenkaan voi olla, että aikaisemman tavaramerkin haltijalta evättäisiin kaikki suoja sellaisten tavaroiden osalta, jotka, vaikka ne eivät olekaan täysin samanlaisia niiden tavaroiden kanssa, joiden osalta tavaramerkin haltija on voinut näyttää toteen tosiasiallisen käytön, eivät kuitenkaan olennaisesti poikkea niistä ja kuuluvat samaan ryhmään, jota ei voida jaotella järkevällä tavalla. Tämän osalta on todettava, että tavaramerkin haltijan on käytännössä mahdotonta näyttää toteen, että tavaramerkkiä on käytetty rekisteröinnin kohteena niiden tavaroiden kaikkien kuviteltavissa olevien muunnelmien osalta, joihin rekisteröinti liittyy. Näin ollen tavaroiden tai palvelujen osaa koskevan käsitteen ei voida katsoa tarkoittavan samanlaisten tavaroiden tai palvelujen kaikkia kaupallisia muunnelmia, vaan ainoastaan tavaroita tai palveluja, jotka ovat riittävän erilaisia voidakseen muodostaa yhtenäisiä ryhmiä tai alaryhmiä.
(ks. 23 ja 24 kohta)
2.      Yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen N:o 40/94 43 artiklan 2 kohdan viimeistä virkettä on tulkittava siten, että jos tavaramerkki on rekisteröity sellaista tavaroiden tai palvelujen ryhmää varten, joka on riittävän laaja, jotta kyseisen ryhmän sisällä voidaan erottaa useita alaryhmiä, joita voidaan tarkastella itsenäisesti, näyttö siitä, että tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty osaan näitä tavaroita tai palveluja, saa väitemenettelyssä aikaan suojaa vain niiden alaryhmien osalta, joihin tavarat tai palvelut, joiden osalta tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty, kuuluvat.
Sikäli kuin kuluttaja etsii ennen kaikkea tavaraa tai palvelua, joka voi vastata hänen erityistarpeisiinsa, asianomaisen tavaran tai palvelun käyttötarkoitus on ensisijaisen tärkeä hänen tehdessään valintaansa. Näin ollen sikäli kuin kuluttajat soveltavat käyttötarkoitusta koskevaa kriteeriä ennen ostosten tekemistä, se on ensisijaisen tärkeä kriteeri tavaroiden tai palvelujen alaryhmän määrittelyssä. Kun on erityisesti kyse hoitovalmisteesta, sen käyttötarkoitus ilmaistaan sen käyttöaiheella.
(ks. 23, 29 ja 30 kohta)
3.      Hengitystiesairauksista kärsivien saksalaispotilaiden keskuudessa on olemassa sekaannusvaara sanamerkin RESPICUR, jonka rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi on haettu Nizzan sopimukseen pohjautuvan luokituksen luokkaan 5 kuuluvia ”hengitysteiden hoitoon käytettäviä hoitovalmisteita” varten, ja aiemmin Saksassa samaan luokkaan kuuluvia ”farmaseuttisia tuotteita ja terveydenhoitovalmisteita; laastareita” varten rekisteröidyn sanamerkin RESPICORT välillä, koska kyseessä olevat tavarat ovat samat ja koska asianomaiset merkit ovat ulkoasultaan, lausuntatavaltaan ja merkityssisällöltään samankaltaiset. Koska loppukuluttajat ovat keskimääräistä tarkkaavaisempia ja valistuneempia niiden sairauksien vakavuuden vuoksi, joista he kärsivät, he kykenevät erottamaan kyseisissä kahdessa tavaramerkissä osatekijän respi ja ymmärtämään sen merkityssisällön, joka viittaa heidän terveysongelmiensa yleiseen luonteeseen. Heidän vähäinen tietämyksensä lääketieteellisestä terminologiasta ei kuitenkaan mahdollista sitä, että he kykenisivät erottamaan osatekijöiden cur ja cort merkityssisältöön liittyvät viittaukset. Saksalaisten lääketieteen alan ammattilaisten keskuudessa ei puolestaan ole sekaannusvaaraa, koska tietämyksensä ja kokemuksensa vuoksi he kykenevät yleisesti ottaen ymmärtämään niiden sanojen merkityssisällön, joihin osatekijät respi sekä cur ja cort viittaavat, joten voidaan katsoa, että aikaisemman tavaramerkin erottamiskyky on heikko erityisesti lääketieteen alan asiantuntijoiden näkökulmasta.
(ks. 37, 58, 59, 62, 72 ja 73 kohta)