62002CC0183_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Comunidad Autónoma del País Vasco (jäljempänä Baskimaa) ja Territorio Histórico de Álava, Baskimaassa sijaitseva autonominen maakunta, jolla on omaa lainsäädäntövaltaa vero-oikeuden alueella (jäljempänä Álava), tukivat 1990-luvulla kahden teollisuusalueen toimintaa Álavassa tukimaksuin ja verohyvityksin.
2. Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) rakensi ensiksi jääkaappitehtaan Álavaan. Lisäksi Ramondín SA tai Ramondín Cápsulas SA(2) perusti alueelle tehtaan, jonka tarkoituksena oli viini- ja kuohuviinipullojen kapseleiden valmistaminen.
3. Kummassakin tapauksessa komissio riitautti tukitoimet lainvastaisina valtiontukina ja määräsi ne perittäviksi takaisin.(3) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi komission päätöksen osittain Demesalle myönnettyjen tukien osalta asiassa 6.3.2002(4) antamallaan tuomiolla. Toisessa samana päivänä antamassaan tuomiossa(5) se hylkäsi kanteet, jotka koskivat Ramondínin hyväksi toteutetuista toimenpiteistä tehdyn päätöksen kumoamista.
4. Nyt esillä olevilla neljällä valituksella edunsaajayritykset ja Álava riitauttavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiot, sikäli kuin kyseisiä päätöksiä ei ole kumottu näissä tuomioissa. Kaikissa neljässä asiassa on kyse Álavan myöntämästä verohyvityksestä, joka on 45 prosenttia yrityksen sijoittamisesta aiheutuneista investointikustannuksista. Asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P, jotka koskevat Ramondínille myönnettyä tukea, on lisäksi kysymys siitä, onko veron laskentaperusteen pienentäminen uudelleen perustettujen yritysten hyväksi laillista.
5. Vaikka asioita ei tähän mennessä olekaan yhdistetty yhteisöjen tuomioistuimessa, vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta tarkastella valituksia samassa ratkaisuehdotuksessa, koska kaikissa asioissa tulevat esiin pitkälti samat oikeudelliset kysymykset. Ydinkysymys on ennen kaikkea se, luokittelivatko komissio ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin Álavan myöntämät verohyvitykset perustellusti valtiontuiksi, sekä se, käyttikö komissio harkintavaltaansa väärin ja loukkasiko se luottamuksensuojan periaatetta.
II Riidanalaiset verohyvitykset
6. Asiassa Demesa annetun tuomion 8 kohdassa ja asiassa Ramondín annetun tuomion 4 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa Álavassa voimassa olevasta järjestelmästä, jossa myönnetään 45 prosentin verohyvitys investointisummasta, seuraavaa:
”Territorio Histórico de Álavan vuoden 1995 talousarvion toteuttamisesta 20.12.1994 annetun paikallisen säännöstön (Norma Foral) nro 22/1994 kuudennessa lisäsäännöksessä (Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava, jäljempänä BOTHA, nro 5, 13.1.1995) säädetään seuraavaa:
’Uuden aineellisen käyttöomaisuuden hankintaan 1.1.1995 ja 31.12.1995 välisenä aikana tehdyille investoinneille, jotka ylittävät 2,5 miljardia [Espanjan pesetaa (ESP)], myönnetään ylittävän osan perusteella Diputación Foral de Álavan päätöksellä 45 prosentin verohyvitys Diputación Foral de Álavan vahvistaman investoinnin määrästä vähennyksenä lopullisesta verona maksettavasta määrästä.
Verohyvitykset, joita ei ole käytetty, koska ne ylittävät maksettavan veron määrän, voidaan siirtää myöhemmäksi aina yhdeksän vuoden päähän siitä vuodesta, jolloin Diputación Foral de Álavan päätös on tehty.
Diputación Foral de Álavan päätöksessä määrätään kuhunkin yksittäistapaukseen sovellettavista aikarajoista ja rajoituksista.
Tämän säännöksen nojalla myönnetyt edut eivät ole yhteensopivia minkään muun veronhuojennuksen kanssa, joka samoista investoinneista voitaisiin myöntää.
Diputación Foral de Álava päättää myös investointiprosessin kestosta; siihen voi sisältyä myös investointeja, jotka on tehty investointeihin johtavan hankkeen valmisteluvaiheen aikana.’”
7. Lisäksi 5.7.1996 annetun Norma Foralin nro 24/1996 (BOTHA nro 90, 9.8.1996) 26 §:ssä säädetään tietyin edellytyksin myönnettävästä porrastetusta, useita vuosia koskevasta veron perusteen pienentämisestä.(6)
III Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet asioissa C‑183/02 P ja C‑187/02 P (Demesa)
A Tosiseikat, hallinnollinen menettely ja komission päätös
8. Tosiseikoista ja menettelystä komission tekemään päätökseen asti voidaan – sikäli kuin ne ovat valituksen kannalta merkityksellisiä – tehdä yhteenveto seuraavasti.(7)
9. Baskimaan viranomaiset ja Daewoo Electronics Co. Ltd, Demesan emoyhtiö, allekirjoittivat 13.3.1996 yhteistyösopimuksen, jossa Daewoo Electronics sitoutui perustamaan Baskimaahan jääkaappitehtaan. Baskimaan viranomaiset sitoutuivat puolestaan tukemaan kyseistä hanketta myöntämällä erilaisia avustuksia. Tarkoituksena oli investoida yritykseen 11 835 600 000 ESP (noin 71 miljoonaa euroa) ja luoda 745 uutta työpaikkaa. Demesa aloitti tehtaan rakennustyöt vuoden 1996 marraskuussa.
10. Baskimaan myöntämien tukien lisäksi, joilla ei ole enää merkitystä nyt esillä olevan valituksen kannalta, Álava myönsi Demesalle 21.10.1997 tekemällään päätöksellä nro 737/1997 45 prosentin verohyvityksen investointisummasta Norma Foralin nro 22/1994 mukaisesti.
11. Kun komissio oli vuoden 1996 kesäkuussa saanut kanteluja useilta kotitalouskonevalmistajien yhteenliittymiltä, se aloitti hallinnollisen menettelyn, joka päättyi 24.2.1999 tehdyn päätöksen 1999/718/EY(8) myötä.
12. Päätöksensä 1 artiklan d alakohdassa komissio toteaa, että 45 prosentin verohyvitykset ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia. Päätöksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti Espanjan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tuensaajille sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin.
B Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio
13. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi asiassa Demesa antamansa tuomion 144–170 kohdassa edellä mainittujen määräysten riitauttamiseksi esitetyt kanneperusteet. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa erityisesti, että komissio piti toimenpidettä perustellusti valikoivana, koska Álavan viranomaisilla oli harkintavaltaa verohyvityksen myöntämisen osalta ja koska se suosi vain suuryrityksiä, jotka voivat tehdä vähimmäismäärältään 2,5 miljardin ESP:n suuruisia investointeja. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei hyväksynyt toimenpiteen perusteluksi järjestelmän luonnetta ja systematiikkaa.
14. Tuomion 233–239 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että edunsaajat eivät verohyvityksen osalta voi menestyksellisesti vedota luottamuksensuojan periaatteeseen.
C Valitus ja asian käsittely Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa
15. Demesa (asia C‑183/02 P) ja Álava (asia C‑187/02 P) valittivat kumpikin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä 16.5.2002. Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi 23.10.2003 antamallaan määräyksellä Baskimaan väliintulijaksi, joka tukee Álavan vaatimuksia asiassa C‑187/02 P. Valittajat vaativat asioissa C‑183/02 P ja C‑187/02 P, että yhteisöjen tuomioistuin
1) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T‑127/99, T‑129/99 ja T‑148/99  6.3.2002 antaman tuomion,
2) ratkaisee asiat ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyjen vaatimusten mukaisesti ja kumoaa erityisesti komission 24.2.1999 tekemän päätöksen 1 artiklan d alakohdan ja 2 artiklan,
3) toissijaisesti palauttaa asian takaisin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja
4) velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
16. Baskimaa vaatii, että asiassa C‑187/02 P yhteisöjen tuomioistuin
1) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 6.3.2002 antaman tuomion siltä osin kuin se on todennut, että Álavan antamaan Norma Foraliin nro 22/1994 perustuvaa 45 prosentin suuruista verohyvitystä investointisummasta on pidettävä EY 87 artiklassa tarkoitettuna valtiontukena ja
2) velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
17. Komissio vaatii asioissa C‑183/02 P ja C‑187/02 P, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää valitukset ja
2) velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18. Demesa tukeutui valituksessaan alun perin kolmeen perusteeseen eli 1) verohyvityksen virheelliseen luokitteluun valtiontueksi, 2) sen virheelliseen luokitteluun uudeksi tueksi sekä 3) luottamuksensuojan periaatteen soveltamisen virheelliseen epäämiseen. Demesa peruutti 20.2.2004 päivätyllä kirjeellään ensimmäisen ja toisen valitusperusteen.
19. Álava tukeutui ensiksi Demesan tavoin ensimmäiseen ja toiseen valitusperusteeseen, mutta perui sitten 20.2.2004 päivätyssä kirjeessään ensimmäisen valitusperusteen osittain ja toisen valitusperusteen kokonaan. Tämän lisäksi Álava tukeutuu valituksessaan siihen, että tuomiota ei ole perusteltu riittävästi komission väitetyn harkintavallan väärinkäytön osalta.
IV Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P (Ramondín)
A Tosiseikat, hallinnollinen menettely ja komission päätös (9)
20. Ramondín päätti vuonna 1997 siirtää pullojen kapselien valmistuslaitoksensa Logroñosta (Comunidad Autónoma de La Rioja, jäljempänä La Rioja) Laguardiaan Álavaan. Päätöksellä nro 738/1997 Álava myönsi Ramondínille 45 prosentin suuruisen verohyvityksen Álavaan sijoittautumisesta aiheutuneista investoinneista. Uudelleen perustettuna yrityksenä Ramondínille myönnettiin myös veron perusteen pienennys.
21. Komissio aloitti La Riojan näiden tukitoimien johdosta tekemän kantelun perusteella hallinnollisen menettelyn, joka päättyi 22.12.1999 tehdyn päätöksen 2000/795/EY(10) myötä.
22. Päätöksen 2 artiklan a ja b alakohdassa komissio totesi, että Ramondínille veron laskentaperusteen pienentämisen ja – osittain – myös investointisummasta lasketun 45 prosentin verohelpotuksen muodossa myönnetty valtiontuki on yhteismarkkinoille soveltumaton valtiontuki. Päätöksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan Espanjan on perittävä maksettu tuki takaisin.
B Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio
23. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Ramondínin ja Álavan kanteet. Kantansa perustelemiseksi se esittää tuomion 23–65 kohdassa vastaavalla tavalla kuin asiassa Demesa annetusta tuomiosta edellä lainatussa kohdassa, että komissio piti perustellusti verohyvitystä valikoivana toimenpiteenä, jota ei voida perustella järjestelmän luonteella ja systematiikalla.
24. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanneperusteen, jonka mukaan komissio oli käyttänyt harkintavaltaansa väärin, kun se oli tutkinut toimenpidettä valtiontuen valvonnan puitteissa sen sijaan, että se olisi ehdottanut yhdenmukaistamistoimenpiteitä EY 96 ja 97 artiklan nojalla (tuomion 84 ja 85 kohta).
C Valitus ja asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
25. Ramondín ( asia C‑186/02 P) ja Álava (asia C‑188/02 P) valittivat 15.5.2002 ja 16.5.2002 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta. Yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi 6.3.2003 antamallaan määräyksellä La Riojan väliintulijaksi komission vaatimusten tueksi asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P. Valittajat vaativat asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P, että yhteisöjen tuomioistuin
1) kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 6.3.2002 yhdistetyissä asioissa T‑92/00 ja T‑103/00 antaman tuomion,
2) kumoaa komission 22.12.1999 tekemän päätöksen siltä osin kuin siinä katsotaan, että Norma Foraleissa nro 22/1994 ja nro 24/1996 säädetyt verotuet Ramondín SA:n ja Ramondín Cápsulas SA:n hyväksi ovat yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia, ja velvoitetaan Espanja perimään nämä tuet takaisin sekä
3) velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
26. Komissio vaatii asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P La Riojan tavoin, että yhteisöjen tuomioistuin
1) hylkää valituksen ja
2) velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
27. Ramondín perui 18.2.2004 päivätyllä kirjeellään kolme neljästä alkuperäisestä valitusperusteesta. Ramondín piti voimassa ainoastaan väitteen siitä, että komissio oli käyttänyt harkintavaltaansa väärin siltä osin kuin se valtiontuen valvonnan puitteissa tosiasiallisesti pyrki verolainsäädännön yhdenmukaistamiseen.
28. Álava tukeutuu 20.2.2004 päivätyn osittaisen peruuttamisilmoituksensa mukaan asiassa C‑188/02 P tekemässään valituksessa samoihin perusteisiin, joihin se vetoaa vielä myös asiassa C‑187/02 P.
V Oikeudellinen arviointi
A EY 87 artiklan rikkominen
1. Asianosaisten lausumat
29. Kahdessa asiassa C‑187/02 P ja C‑188/02 P on esitetty samat perustelut siitä, että komissio ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisivat tehneet oikeudellisen virheen, kun ne luokittelivat verohyvityksen ja – asiassa C‑188/02 P – myös veron perusteen pienentämisen EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi.
30. Tällöin valittajat ovat riitauttaneet alun perin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamukset toimenpiteiden valikoivuudesta ja siitä, voidaanko ne perustella vetoamalla verotusjärjestelmän luonteeseen ja rakenteeseen.
31. Peruutuskirjeessään ne toteavat yhtäpitävästi peruuttavansa valitusperusteen osittain. Peruutuksen syynä on se, että komissio oli nyt käsiteltävinä olevien riidanalaisten päätösten jälkeen tehnyt kaksi lisäpäätöstä, joissa se oli luokitellut verohyvitystä(11) ja veron laskentaperusteen pienentämistä(12) koskevat säännökset sinänsä valtiontueksi. Näitä päätöksiä vastaan on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä neljä kannetta (kantajina mm. Álava).(13) Osittaisella peruuttamisella valittajat haluavat estää sen, että yhteisöjen tuomioistuin tutkii jo nyt esillä olevien, konkreettisten yksittäisten tukien takia, onko kyseinen tukiohjelma EY 87 artiklan vastainen. Heidän näkemyksensä mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulee ensin arvioida riidanalaisia verosäännöksiä kyseisissä asioissa, jotka koskevat suoranaisesti tätä järjestelmää.
32. Valittajat toteavat pitävänsä kanneperusteen voimassa vain siltä osin kuin kanneperuste koskee EY 87 artiklan virheellistä soveltamista, ja virheellisen soveltamisen väitetään tältä osin tapahtuneen varhaisemmassa vaiheessa kuin siinä, jossa toimenpide luokiteltiin tueksi. Yhteisöjen tuomioistuimen on valittajien näkemyksen mukaan tutkittava, kuuluvatko nämä vero‑oikeudelliset toimenpiteet, joilla pyritään talouspoliittisiin päämääriin, ylipäänsä EY 87 artiklan soveltamisalaan.
33. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tosin todennut, että nämä seikat eivät ole esteenä sille, että toimenpiteet ovat valtiontukea. Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin arvioinut tätä väitettä väärältä näkökannalta, eli EY 87 artiklan sisältämän tunnusmerkistön puitteissa. Ensisijaisena on pidettävä kysymystä siitä, voitiinko yhteisön valtiontukisääntelyä ylipäänsä soveltaa kyseisenlaisiin vero-oikeudellisiin säännöksiin ennen Ecofin-neuvoston 1.12.1997 tekemiä päätelmiä(14) ja ennen 10.12.1998 annettua komission tiedonantoa valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen.(15)
34. Komissio ja La Rioja ovat lausunnoissaan sitä mieltä, että valittajat ovat osittaista peruuttamista koskevissa lausunnoissaan vain muotoilleet alkuperäiset väitteensä uudelleen. Ne korostavat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei ole tarpeen tehdä ensimmäisenä päätöstä tukiohjelman luokittelusta. Valittajien tavoitteena on pitkittää ydinkysymystä koskevaa päätöstä mahdollisimman pitkään. Yhteisöjen tuomioistuimen täytyisi nyt ratkaista asia, jotta sen oikeudellinen käsitys voitaisiin ottaa huomioon asioiden oikeudellisessa käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, jossa käsittelyä on lykätty yhteisöjen tuomioistuimen nyt esillä olevissa asioissa antamaan tuomioon asti.
2. Asian arviointi
35. Valittajien osittaista peruutusta koskevat huomautukset ovat hyvin epäselviä – tämä koskee erityisesti Álavan edustajan selventäviä huomautuksia asioiden suullisissa käsittelyissä. Näyttäisi siltä, että valittajat eivät kuitenkaan enää riitauta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusta, jonka mukaan verohyvitys ja veron perusteen pienentäminen ovat valikoivia toimenpiteitä ja siten EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tiettyjen yritysten tai tuotannonalojen hyväksi toteutettuja toimenpiteitä, jotka eivät ole perusteltuja järjestelmän luonteen ja rakenteen nojalla.
36. Álavan edustaja on tosin viitannut suullisissa käsittelyissä valituskirjelmän erääseen kohtaan, joka liittyy toimenpiteen valikoivuutta koskeviin huomautuksiin. Näissä huomautuksissa korostetaan sitä, että verohyvityksen edellytyksenä oleva vähimmäisinvestointi on objektiivinen kriteeri, joka on ilmaus tietystä talouspoliittisesta päätöksestä. Osittainen peruutusilmoitus asettaa tämän väitteen kuitenkin täysin uuteen yhteyteen. Kyseisen väitteen tarkoituksena on osoittaa, että vero-oikeudelliset säännökset, joilla on talouspoliittinen tavoite, eivät alun perinkään kuulu EY 87 artiklan soveltamisalaan.
37. Se, että valittajat eivät halua tukisäännösten valikoivuutta enää arvioitavan nyt käsiteltävinä olevissa asioissa, tulee esiin myös siten, että valittajien mukaan on johdonmukaisuussyistä perusteltua, että tukiohjelman yhteensoveltuvuus EY 87 artiklan kanssa tutkitaan ensiksi kyseistä tukiohjelmaa välittömästi koskevissa oikeudenkäyntimenettelyissä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
38. Yhteisöjen tuomioistuimen on noudatettava tätä asianosaisten tahtoa, eikä se siten voi tutkia nyt esillä olevissa asioissa sitä, rasittaako luokittelua valikoivaksi toimenpiteeksi, jonka komissio teki päätöksissään ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antamissaan tuomioissa, oikeudellinen virhe.
39. Prosessiekonomiselta kannalta tarkasteltuna voidaan pitää valitettavana sitä, että tätä oikeudellista kysymystä, joka on useissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa ensisijaisesti käsiteltävänä, ei voida selvittää jo nyt tyhjentävästi. Prosessioikeudessa ei kuitenkaan myönnetä yhteisöjen tuomioistuimelle harkintavaltaa valituksen peruuttamisen hyväksymisen osalta. Työjärjestyksen 118 artiklan, luettuna yhdessä työjärjestyksen 78 artiklan kanssa, mukaan valituksen (täydellinen) peruuttaminen johtaa automaattisesti siihen, että asia poistetaan rekisteristä. Tästä on seurauksena se, että vastaavasti osittaiseen peruuttamiseen sovellettuna yhteisöjen tuomioistuin ei saa enää antaa pääasian ratkaisua valituksen peruutetuista osista. Tämä on viime kädessä ilmaus määräämisperiaatteesta.
40. Viittaan tältä osin ainoastaan täydentävästi siihen, että tämä menettelymuutos ei johda yhteisön valtiontukisääntelyn täytäntöönpanon viivästymiseen, kuten komissio väittää. Mikäli mitään muuta valitusperustetta ei hyväksytä, kyseisissä asioissa riitautetut päätökset tulevat yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion myötä lainvoimaisiksi siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kumonnut niitä. Päätöksissä tarkoitetut tuet on siten maksettava ehdottomasti takaisin, vaikka muissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamista tuomioista kävisi ilmi, että sovellettuihin vero-oikeudellisiin säännöksiin ei tosiasiallisesti sisälly valtiontukia.(16) Koska yhteisöjen tuomioistuimissa nostetuilla kanteilla ei ole lykkäävää vaikutusta, kaikki päätökset, joissa komissio määrää tuen takaisinperinnästä, on kanteen nostamisesta huolimatta pantava heti täytäntöön, jollei asiaa käsittelevä tuomioistuin määrää täytäntöönpanon lykkäämisestä.
41. Epäselvää on edelleen se, oliko tämän valitusperusteen se osa, jonka valittajat pitävät peruutuksensa mukaan voimassa, tosiasiallisesti jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävänä olleen oikeudenkäyntiasian kohteena, vai onko sitä pidettävä uutena perusteena, jota ei voida ottaa tutkittavaksi.
42. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta valitusasioissa on rajoitettu kohdistuvaksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudelliseen arviointiin sille esitetyistä kanneperusteista.(17) Jos asianosaisella olisi oikeus esittää vasta yhteisöjen tuomioistuimessa ensi kertaa vaatimuksilleen sellaisia uusia perusteita, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, tämä tarkoittaisi, että asianosaisella olisi oikeus laajentaa kannettaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden.
43. Valittajat ovat tosin väittäneet jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, että riidanalaiset säännökset ovat vero-oikeudellisia säännöksiä, jotka ovat ilmaus talouspoliittisesta päätöksestä. Lisäksi ne tukeutuivat kanteissaan siihen, että toimenpiteet olivat joka tapauksessa perusteltavissa järjestelmän luonteella ja rakenteella.
44.
Kummassakin riitautetussa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsittelee niitä talouspoliittisia näkökohtia, joihin Álavan säännökset ilmeisesti perustuvat. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkastelee kuitenkin näitä tavoitteita – kantajien lausumia vastaavasti – säännösten valikoivuuden arvioinnin (asiassa Ramondín annetun tuomion 51 kohta) ja järjestelmän luonteella ja rakenteella oikeuttamisen tutkimisen (asiassa Demesa annetun tuomion 167 ja 168 kohta) yhteydessä.
45. Missään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävässä asiassa valittajat eivät ole kuitenkaan väittäneet, että vero-oikeudelliset säännökset eivät sinällään kuuluisi yhteisön valtiontukisääntelyn soveltamisalaan. Myöskään väitettä, jonka mukaan EY 87 artiklaa on sovellettu vasta neuvoston 1.12.1997 antamien päätelmien ja mainitun komission tiedonannon julkaisemisen jälkeen vero-oikeudellisiin säännöksiin, ei esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, vaan vasta valituksen osittaista peruuttamista koskevissa ilmoituksissa.
46. Valittajat eivät näin ollen rajaa peruutuksillaan valitustaan koskemaan ainoastaan EY 87 artiklan rikkomista koskevan valitusperusteen sisältämiä tiettyjä, jo esitettyjä näkökohtia. Ne esittävät yhteisöjen tuomioistuimelle pikemminkin uuden perusteen.
47. EY 87 artiklan virheellistä soveltamista, sellaisena kuin se on esitetty peruutuksessa, koskeva valitusperuste on näin ollen jätettävä tutkimatta.
48. Ainoastaan toissijaisesti voidaan viitata siihen, että vaikka valitusperuste otettaisiinkin tutkittavaksi, sitä ei voitaisi hyväksyä.
49. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valtiontuella ei tarkoiteta ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimenpiteitä, jotka eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia.(18)
50. Tällaisia valtiontukia ei ole suljettu jo alun alkujaan valtiontukisääntelyn soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että ne luokitellaan talouspolitiikan(19) tai verolainsäädännön alaan kuuluviksi. Yhteisöjen tuomioistuin ei jättänyt mitään epäselvyyttä siitä, että vero-oikeudelliset säännökset voivat olla valtiontukea asiassa Banco Exterior de España(20) vuonna 1994 antamassaan tuomiossa, joka annettiin siis ennen verohyvitysten myöntämistä Demesalle ja Ramondínille. Yhteisöjen tuomioistuin toteaa antamassaan tuomiossa,
”että toimenpidettä, jolla valtion viranomaiset myöntävät tietyille yrityksille vapautuksen maksuista, joka ei tosin liity valtion varojen siirtämiseen, mutta asettaa edunsaajan taloudellisesti parempaan asemaan kuin muut maksuvelvolliset, on pidettävä ETY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa [josta on tullut EY 87 artikla] tarkoitettuna valtiontukena”.
51. EY 87 artiklan soveltamiseksi kansalliseen verolainsäädäntöön ei myöskään tarvita mitään muita neuvoston tai komission toimia. Se, että komissio mahdollisesti alkoi vasta tiettynä ajankohtana tutkia vero-oikeudellisia säännöksiä systemaattisesti EY 87 artiklan rikkomisen kannalta, ei sulje pois sitä, että jo ennen kyseistä ajankohtaa myönnettyjä verohyvityksiä arvioidaan tukisäännösten mittapuun perusteella.(21)
B Harkintavallan väärinkäyttö
1. Valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen
52. Ramondín tukeutuu valituksessaan (asia C‑186/02 P) siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi harkintavallan väärinkäyttöä koskevan valitusperusteen perusteettomasti. Álava esittää tämän valitusperusteen sekä asiassa C‑187/02 P että asiassa C‑188/02 P ja väittää, että tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinten antamien tuomioiden perustelut eivät ole riittäviä.
53. Tältä osin on ensin todettava, että Álava ei esittänyt näitä väitteitä asian T‑127/99 käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa eikä kyseinen tuomioistuin siten voinut käsitellä näitä väitteitä asiassa Demesa antamassaan tuomiossa. Näin ollen vastaava valitusperuste on 42 kohdassa esitetyistä syistä jätettävä asiassa C‑187/02 P tutkimatta.
54. Asiassa T‑92/00 Álava esitti kyseisen kanneperusteen jo kannekirjelmässään, toisin kuin komissio on väittänyt. Lisäksi Ramondín tukeutui kanteessaan (asia T‑103/00) alusta alkaen harkintavallan väärinkäyttöön, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsitteli tämän kanneperusteen asiassa Ramondín antamassaan tuomiossa sen jälkeen, kun molemmat asiat oli yhdistetty. Álava voi näin ollen asiassa C‑188/02 P tekemässään valituksessa, jonka kohteena on yhdistetyissä asioissa T‑92/00 ja T‑103/00 annettu tuomio, riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tätä kanneperustetta koskevat toteamukset ilman, että tällöin laajennettaisiin oikeudenkäynnin kohdetta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käsiteltävänä olleeseen asiaan nähden.
2. Asianosaisten lausumat
55. Asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P valittajat väittävät, että komission kannalta asiassa ei tosiasiallisesti ole kyse kilpailun vääristymisen poistamisesta yritysten väliltä. Sen tavoitteena on pikemminkin kansallisten verojärjestelmien välisten erojen poistaminen. Verotuksen yhdenmukaistamisen kannalta merkityksellinen EY 96 ja EY 97 artiklan muodostama oikeudellinen perusta edellyttää kuitenkin neuvoston toimenpiteitä, joita neuvosto ei ilmeisesti ole halukas toteuttamaan. Valittajien mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asiassa Ramondín antamansa tuomion 85 kohdassa todennut perusteettomasti, että kantajat eivät olleet esittäneet perusteluja sille, että komissio oli todella pyrkinyt päätöksellään ei‑hyväksyttävään päämäärään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut Álavan esittämiä perusteluja harkintavallan väärinkäytöstä vain pintapuolisesti.
56. Komissio katsoo La Riojan tukemana, että valittajat eivät ole esittäneet objektiivisia perusteluita sille, että komissio olisi käyttänyt toimivaltaansa muihin kuin ilmoittamiinsa tavoitteisiin pyrkimiseksi. Heidän väitteensä perustuvat pelkkiin olettamuksiin. Mistään ei myöskään käy ilmi, miltä osin komissio tavoittelee päätöksellään verojärjestelmien yhdenmukaistamista.
3. Asian arviointi
57. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asiassa Ramondín antamansa tuomion 84 kohdassa todennut, päätöksessä käytetään harkintavaltaa väärin vain silloin, kun objektiivisten, asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että päätös tehtiin muiden kuin ilmoitettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.(22)
58. Valittajat eivät lopulta riitauta tätä oikeudellista näkemystä. Valittajat katsovat kuitenkin tuoneensa tosiasiallisesti esiin – ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksen vastaisesti – väärinkäytölle tunnusomaisia seikkoja. Se, onko ensimmäisessä oikeusasteessa esitetty näyttöä harkintavallan väärinkäytöstä, on kuitenkin tosiseikkojen määrittämistä koskeva kysymys, joiden tutkimisen osalta yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen EY 225 artiklan ja perussäännön 58 artiklan 1 kohdan nojalla.(23) Näin ollen tämä valitusperusteen osa on jätettävä tutkimatta.
59. Álava väittää lisäksi, että asiassa Ramondín annetussa tuomiossa esitetyt perustelut olivat riittämättömiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on Álavan mielestä tutkinut vain pintapuolisesti niitä syitä, joihin komissio vetosi muun muassa 10.5.1993 tekemässään päätöksessä 93/337/ETY (jäljempänä päätös 93/337)(24) ja yhdistetyissä asioissa C‑400/97, C‑401/97 ja C‑402/97.(25)
60. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin esittänyt riittävät perustelut näiden perusteluiden hylkäämiseksi asiassa Ramondín antamansa tuomion 87 kohdassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ollut velvollinen ilmoittamaan laajempia perusteluita, koska komission motiivi, johon Álava viittaa, ei ole välittömässä yhteydessä esillä olevassa asiassa käsiteltävään riidanalaiseen päätökseen. Päätös 93/337 koski pikemminkin Baskimaan verotukijärjestelmää. Tätä järjestelmää koski myös yhdistetyissä asioissa C‑400/97, C‑401/97 ja C‑402/97 esitetty ennakkoratkaisupyyntö.
61. Näin ollen harkintavallan väärinkäytön virheellistä arviointia koskeva valitusperuste on hylättävä kokonaan.
C Luottamuksensuoja
62. Asiassa C‑183/02 P Demesa väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi perusteettomasti luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista koskevan kanneperusteen. Demesa on kyllä tietoinen siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuensaaja ei voi vedota perusteltuun luottamukseensa, jos tuesta ei ole tehty komissiolle EY 88 artiklassa tarkoitettua ilmoitusta. Nyt esillä olevassa asiassa on kuitenkin otettava huomioon se, että verohyvityksen luokittelu valtiontueksi ei voinut olla etukäteen asiansa huolellisestikaan hoitavan taloudellisen toimijan tiedossa. Tämä käy ensinnäkin ilmi siitä, miten kiistelty kysymys toimenpiteen valikoivuudesta on. Lisäksi komissio tukeutui päätöksessään 93/337 Baskimaan tukijärjestelmää koskevien säännösten(26) osalta ensisijaisesti sijoittautumisvapauden loukkaamiseen eikä EY 87 artiklan rikkomiseen. Komissio ei lisäksi ole ryhtynyt toimenpiteisiin asiassa, vaikka kyseiset verosäännökset ovat olleet sen tiedossa.
63. Komissio katsoo sitä vastoin, että se on tuonut esiin lukuisia osoituksia siitä, että riidanalaiset säännökset on luokiteltava valikoiviksi toimenpiteiksi. Näin ollen samantyyppiset säännökset on luokiteltu päätöksessä 93/337 lainvastaisiksi valtiontuiksi. Toimenpiteisiin ryhtymättä jättämisellä ei ole merkitystä sellaisissa tilanteissa, joissa tuesta ei ole tehty ilmoitusta.
64. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut, tuensaaja voi luottaa tuen oikeellisuuteen vain silloin, kun tuki on myönnetty EY 88 artiklan mukaista menettelyä noudattaen.(27)
65. EY 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn ilmoitusvelvollisuuden tarkoituksena on myös poistaa mahdolliset epäilyt siitä, onko toimenpide luokiteltava tueksi. Jos jäsenvaltio ei noudata ilmoitusvelvollisuuttaan, tuensaaja ei voi lainvastaisen tuen takaisin perimisen osalta vedota luottamuksensuojaan EY 87 artiklan virheellisen tulkintansa nojalla.
66. Luottamuksensuojaa voidaan antaa korkeintaan silloin, kun edunsaaja voi konkreettisten tosiseikkojen tai komission toteamusten perusteella pitää lähtökohtanaan sitä, että julkisen tahon sille myöntämää etua ei voida pitää tukena.(28)
67. Komission päätöksessään 93/337 esittämät toteamukset eivät ole tällaisia seikkoja. Ensinnäkään päätös ei koskenut suoraan Álavan antamia säännöksiä. Lisäksi komissio päätyi päätöksessään sellaiseen lopputulokseen, että Baskimaan säädökset sisältävät EY 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut asiassa Demesa antamansa tuomion 237 kohdassa.
68. Lopuksi myöskään sitä, että komissio ei ole ryhtynyt toimenpiteisiin asiassa, ei voida esittää perusteluna perustellulle luottamukselle. Tältä osin riittää, kun viitataan siihen, että esillä olevassa asiassa merkitykselliset säännökset otettiin käyttöön vasta 20.12.1994 annetulla Norma Foralilla nro 22/1994 (julkaistu 13.1.1995). Álavan siihen perustunut päätös myöntää verohyvitys Demesalle tehtiin 21.10.1997. Komissio teki riidanalaisen päätöksensä 24.2.1999. Demesa ei ole osoittanut, minä näistä ajankohdista komissio oli viivytellyt liian kauan siitä huolimatta, että se oli tietoinen tukimaksuista.
69. Luottamuksensuojan periaatteen rikkomista koskeva valitusperuste on näin ollen hylättävä.
VI Oikeudenkäyntikulut
70. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdassa, jota sovelletaan 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyyn, määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että valittajat on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska valittajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
71. Työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan mukaan, jota niin ikään sovelletaan 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, yhteisöjen tuomioistuin voi päättää, että muu väliintulija kuin jäsenvaltio tai toimielin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tämän määräyksen nojalla on syytä päättää, että Baskimaa vastaa asiassa C‑187/02 P ja La Rioja asioissa C‑186/02 P ja C‑188/02 P omista oikeudenkäyntikuluistaan.
VII Ratkaisuehdotus
72. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavalla tavalla:
– Asiassa C‑183/02 P (Demesa v. komissio)
1) hylkää valituksen ja
2) velvoittaa Daewoo Electronics Manufacturing España SA:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja
– Asiassa C‑186/02 P (Ramondín SA ym. v. komissio)
1) hylkää valituksen,
2) velvoittaa Ramondín SA:n ja Ramondín Cápsulas SA:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja
3) toteaa, että Comunidad Autónoma de La Rioja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
– Asiassa C‑187/02 P (Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava v. komissio)
1) hylkää valituksen,
2) velvoittaa Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álavan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja
3) toteaa, että Comunidad Autónoma del País Vasco vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
– Asiassa C‑188/02 P (Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava)
1) hylkää valituksen,
2) velvoittaa Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álavan korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja
3) toteaa, että Comunidad Autónoma de La Rioja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(1) .
(2)
–	Alun perin Comunidad Autónoma La Riojassa sijainnut Ramondín SA perusti yrityksen nimeltä Ramondín Cápsulas SA, joka sijaitsi Laguardiassa (Álavassa) ja siirsi toimintansa tämän yhtiön nimiin. Jäljempänä asianosaisia kutsutaan yhteisnimellä ”Ramondín”.
(3)
–	Espanjan Daewoo Electronics Manufacturing España SA:lle (Demesa) myöntämästä valtiontuesta 24 päivänä helmikuuta 1999 tehty komission päätös 1999/718/EY (EYVL L 292, s. 1) ja valtiontuesta, jonka Espanja on myöntänyt Ramondín SA:lle ja Ramondín Cápsulas SA:lle, 22 päivänä joulukuuta 1999 tehty komission päätös 2000/795/EY (tiedoksiannettu numerolla K(1999) 5203) (EYVL 2000, L 318, s. 36).
(4)
–	Yhdistetyt asiat T‑127/99, T‑129/99 ja T‑148/99, Diputación Foral de Álava ym. v. komissio (Kok. 2002, s. II‑1275) – jäljempänä asia Demesa.
(5)
–	Yhdistetyt asiat T‑92/00 ja T‑103/00, Diputación Foral de Álava ym. v. komissio (Kok. 2002, s. II‑1385) – jäljempänä asia Ramondín.
(6)
–	Ks. tämän säännöstön osalta lähemmin tuomion 6 kohta.
(7)
–	Ks. tältä osin erityisesti edellä alaviitteessä 4 mainitussa asiassa Demesa annetun tuomion 11–29 kohta.
(8)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 3.
(9)
–	Ks. tältä osin erityisesti myös alaviitteessä 5 mainitussa asiassa Ramondín annetun tuomion 7–13 kohta.
(10)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 3.
(11)
–	Tukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut myöntämällä Álavassa sijaitsevien yritysten tekemille investoinneille 45 prosentin verohyvityksen, 11 päivänä heinäkuuta 2001 tehty komission päätös 2002/820/EY (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1759), EYVL L 296, s. 1.
(12)
–	Valtiontukiohjelmasta, jonka Espanja on toteuttanut uusien yritysten hyväksi Álavassa, 11 päivänä heinäkuuta 2001 tehty komission päätös 2002/892/EY (tiedoksiannettu numerolla K(2001) 1760), EYVL L 314, s. 1.
(13)
–	Asia T‑227/01, Diputación Foral de Álava ym. v. komissio ja asia T‑265/01, Confederación Empresarial Vasca v. komissio, jotka koskevat päätöstä K(2001) 1759; asia T‑230/01, Diputación Foral de Álava ym. v. komissio ja asia T‑267/01, Confederación Empresarial Vasca v. komissio, jotka koskevat päätöstä K(2001)1760. Tämä lisäksi vireillä on lukuisia muita kanteita, jotka koskevat vastaavia säännöksiä Espanjan muilla alueilla. Komissio on lisäksi nostanut yhteisöjen tuomioistuimessa EY 226 artiklan mukaisen kanteen Espanjaa vastaan päätösten K(2001) 1759 ja K(2001) 1760 toimeenpanon laiminlyönnin takia (asiat C‑485/03 ja C‑488/03).
(14)
–	Veropolitiikasta 1 päivänä joulukuuta 1997 annetut Ecofin-neuvoston päätelmät – Yritysverotukseen sovellettavista menettelysääntöistä 1 päivänä joulukuuta 1997 annettu neuvoston ja neuvostoon kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselma – Säästöjen verotus (EYVL 1998, C 2, s. 1). Ks. erityisesti liitteeseen 1 sisältyvän yritysverotuksen menettelysääntöjä koskevan päätöslauselman j kohta.
(15)
–	EYVL C 384, s. 3.
(16)
–	Tästä syystä valituksen peruuttamisen perustana oleva laskelma ei vaikuta ymmärrettävältä.
(17)
–	Ks. mm. asia C‑136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., tuomio 1.6.1994 (Kok. 1994, s. I‑1981, 59 kohta); asia C‑7/95 P, Deere v. komissio, tuomio 28.5.1998 (Kok. 1998, s. I‑3111, 62 kohta) ja yhdistetyt asiat C‑24/01 P ja C‑25/01 P, Glencore Grain ym. v. komissio, tuomio 7.11.2002 (Kok. 2002, s. I‑10119, 62 kohta).
(18)
–	Asia 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. korkea viranomainen, tuomio 23.2.1961 (Kok. 1961, s. 3 ja 43, Kok. Ep. I, s. 69); asia C‑200/97, Ecotrade, tuomio 1.12.1998 (Kok. 1998, s. I‑7907, 34 kohta) ja asia C‑143/99, Adria-Wien Pipeline ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, tuomio 8.11.2001 (Kok. 2001, s. I‑8365, 38 kohta).
(19)
–	Asia 310/85, Deufil v. komissio, tuomio 24.2.1987 (Kok. 1987, s. 901, 8 kohta).
(20)
–	Asia C‑387/92, Banco Exterior de España, tuomio 15.3.1994 (Kok. 1994, s. I‑877, 14 kohta); vahvistettu myöhemmin asiassa C‑6/97, Italia v. komissio, 19.5.1999 annetussa tuomiossa (Kok. 1999, s. I‑2981, 16 kohta).
(21)
–	Komissio on kuitenkin jo vuonna 1963 katsonut parlamentin jäsenen Burgbacherin esittämään kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa, että vapautukset veroista ja maksuista saattavat kuulua tukien piiriin (EYVL 1963, N:o 125, s. 2235).
(22)
–	Asia 69/83, Lux v. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 21.6.1984 (Kok. 1984, s. 2447, 30 kohta) ja asia C‑110/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomio 22.11.2001 (Kok. 2001, s. I‑8763, 137 kohta).
(23)
–	Asia C‑185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998 (Kok. 1998, s. I‑8417, 24 kohta) ja edellä alaviitteessä 17 mainitut yhdistetyt asiat Glencore Grain ym., tuomion 65 kohta.
(24)
–	Investointeja koskevasta verotukijärjestelmästä Baskimaassa 10 päivänä toukokuuta 1993 tehty komission päätös 93/337/ETY (EYVL L 134, s. 25).
(25)
–	Ks. julkisasiamies Saggion tässä asiassa 1.7.1999 esittämä ratkaisuehdotus (Kok. 2000, s. I‑1073, I‑1074). Yhteisöjen tuomioistuin ei enää tehnyt päätöstä tässä asiassa, koska asiaa koskenut ennakkoratkaisupyyntö peruutettiin pääasiassa nostetun kanteen peruuttamisen myötä.
(26)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 24.
(27)
–	Asia C‑5/89, komissio v. Saksa, tuomio 20.9.1990 (Kok. 1990, s. I‑3437, Kok. Ep. X, s. 521 14 kohta); asia C‑169/95, Espanja v. komissio, tuomio 14.1.1997 (Kok. 1997, s. I‑135, 51 kohta) ja asia C‑24/95, Alcan Deutschland, tuomio 20.3.1997 (Kok. 1997, s. I‑1591, 25 kohta).
(28)
–	Ks. poikkeustapaus, joka oli yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 223/85, RSV v. komissio, 24.11.1987 antaman tuomion (Kok. 1987, s. 4617) perustana.