62007B0456
USNESENÍ TRIBUNÁLU (třetího senátu)
12. února 2010 (
*1
)
Ve věci T-456/07,
Evropská komise, zastoupená J.-F. Pasquierem a D. Martinem, jako zmocněnci,
žalobkyně,
proti
Překladatelskému středisku pro instituce Evropské unie (CdT), původně zastoupenému G. Vandersandenem, poté L. Levim, advokáty,
žalovanému,
jejímž předmětem je návrh na zrušení údajného rozhodnutí, na základě kterého CdT odmítlo odvést do souhrnného rozpočtu za rozpočtové roky 1998 až 2005 příspěvek představující podíl na financování důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel,
TRIBUNÁL (třetí senát),
ve složení J. Azizi, předseda, E. Cremona a S. Frimodt Nielsen (zpravodaj), soudci,
vedoucí soudní kanceláře: E. Coulon,
vydává toto
Usnesení
Právní rámec
Důchodový systém Společenství
1
Článek 83 služebního řádu úředníků Evropských společenství jak ve svém znění platném před 1. květnem 2004 (dále jen „starý služební řád“), tak po tomto datu (dále jen „nový služební řád“), zní následovně:
„1.   Dávky vyplácené v rámci tohoto důchodového systému se vyplácejí z rozpočtu Společenství. Členské státy společně ručí za vyplácení těchto dávek v souladu s klíčem stanoveným pro financování takových výdajů.
[…]
2.   Na náklady důchodového systému přispívají úředníci z jedné třetiny. […]“
2
Článek 83a odst. 2, vložený do nového služebního řádu, stanoví následující:
„Agentury, které nejsou příjemci dotací ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, odvádějí do uvedeného rozpočtu plnou výši příspěvků na financování [důchodového] systému.“
Finanční právní úprava
3
Možnost orgánů zjišťovat pohledávky, ohledně nichž mají za to, že jsou jejich věřitelem, je stanovena v čl. 72 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1, oprava Úř. věst. 2003, L 25, s. 43, dále jen „finanční nařízení“), použitelného od . Toto ustanovení uvádí:
„Orgán může formálně zjišťovat pohledávky od jiných subjektů než státu prostřednictvím vykonatelného rozhodnutí ve smyslu článku 256 […] ES.“
Ustanovení použitelná pro CdT
Ustanovení použitelná na celé sporné období
4
Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie (CdT) je agenturou založenou nařízením Rady (ES) č. 2965/94 ze dne 28. listopadu 1994 o zřízení Překladatelského střediska pro instituce Evropské unie (Úř. věst. L 314, s. 1). CdT je právnickou osobou (článek 3 nařízení č. 2965/94) a má samostatný rozpočet. Jeho úkolem je poskytovat překladatelské služby institucím uvedeným v článku 2 nařízení č. 2965/94, jakož i případně orgánům. Podílí se rovněž na práci interinstitucionálního překladatelského výboru. Má sídlo v Lucemburku (Lucembursko).
5
Článek 9 nařízení č. 2965/94 zní následovně:
„1.   Provoz [CdT] řídí ředitel jmenovaný správní radou na návrh Komise na dobu pěti let; může být jmenován opakovaně.
2.   Ředitel [CdT] právně zastupuje. Je odpovědný za
—
řádnou přípravu a plnění plánu práce a rozhodnutí správní rady,
—
běžnou správu,
—
plnění úkolů svěřených [CdT],
—
plnění rozpočtu,
—
veškeré personální otázky a
—
přípravu zasedání správní rady.
3.   Z výkonu své funkce je ředitel odpovědný správní radě.“
6
Článek 17 nařízení č. 2965/94 stanoví, že na zaměstnance CdT se vztahují pravidla a nařízení platná pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropských společenství.
7
Nařízení č. 2965/94 bylo dvakrát změněno. První z těchto změn, použitelná od 17. listopadu 1995, byla zavedena nařízením Rady (ES) č. 2610/95 ze dne (Úř. věst. L 268, s. 1). Druhá změna, použitelná od, vyplývá z nařízení Rady (ES) č. 1645/2003 ze dne (Úř. věst. L 245, s. 13).
Ustanovení použitelná na roky 1998 až 2002
8
Článek 10 nařízení č. 2965/94, ve znění použitelném na rozpočtové roky 1998 až 2002, vycházejícím z nařízení č. 2610/95, zní následovně:
„1.   Pro každý rozpočtový rok, jenž se kryje s kalendářním rokem, se vypracují odhady všech příjmů a výdajů [CdT] a zanesou se do jeho rozpočtu.
a)
Příjmy a výdaje rozpočtu [CdT] musí být vyrovnané.
b)
Aniž jsou dotčena ustanovení písmene c) o počátečním období, plynou příjmy z plateb subjektů, kterým [CdT] poskytuje služby, […] za práci, kterou provede.
c)
V počátečním období, jež nepřesáhne tři rozpočtová léta,
—
poskytují středisku orgány a subjekty, jimž poskytuje služby, na začátku rozpočtového roku paušální příspěvek ze svých rozpočtů, jehož výše se zakládá na nejlepších dostupných informacích a jenž bude upraven s ohledem na skutečně odvedenou práci,
—
lze [CdT] poskytnout příspěvek ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství, aby byl zajištěn jeho provoz.
3.   Výdaje [CdT] zahrnují odměny zaměstnanců, výdaje na správu a infrastrukturu a provozní náklady.“
9
Pravidla týkající se schvalování a plnění rozpočtu CdT, která byla použitelná od roku 1998 do roku 2002, jsou stanovena v článcích 13 až 15 nařízení č. 2965/94, ve znění vycházejícím z nařízení č. 2610/95. Z těchto ustanovení vyplývá, že ředitel CdT připravuje a plní rozpočet, zatímco schválení rozpočtu a absolutorium za jeho plnění přísluší správní radě.
Ustanovení použitelná na roky 2003 až 2005
10
Článek 10 nařízení č. 2965/94, ve znění použitelném na rozpočtové roky 2003 až 2005, vycházejícím z nařízení č. 1645/2003, zní následovně:
„1.   Pro každý rozpočtový rok, jenž se kryje s kalendářním rokem, se vypracují odhady všech příjmů a výdajů [CdT] a zanesou se do jeho rozpočtu.
a)
Příjmy a výdaje rozpočtu [CdT] musí být vyrovnané.
b)
Příjmy [CdT] zahrnují platby uskutečněné institucemi, pro které [CdT] pracuje, a orgány a subjekty, pro něž v rámci dohodnuté spolupráce vykonalo práci, včetně interinstitucionálních činností, jakož i subvenci Společenství.
3.   Výdaje [CdT] zahrnují odměny zaměstnanců, výdaje na správu a infrastrukturu a provozní náklady.“
11
Pravidla týkající se schvalování a plnění rozpočtu CdT, která byla použitelná od roku 2003 do roku 2005, jsou stanovena v článcích 13 až 15 nařízení č. 2965/94, ve znění vycházejícím z nařízení č. 1645/2003. Tato posledně uvedená ustanovení pravomoci ředitele nemění. Stanoví naproti tomu zásah Evropského parlamentu a Rady Evropské unie při stanovení výše dotace Společenství upravené v čl. 10 odst. 2 nařízení č. 2965/94, v platném znění, a při udělení absolutoria řediteli za plnění rozpočtu CdT. S touto výhradou zůstávají pravomoci správní rady nezměněny.
Skutkový základ sporu
Žádosti týkající se toho, aby do souhrnného rozpočtu byl odveden příspěvek na důchodový systém Společenství za rozpočtové roky 1998 až 2005
12
Přípisem generálního ředitele generálního ředitelství pro personál a administrativu ze dne 1. července 1998 (dále jen „přípis ze dne “) Komise Evropských společenství požádala Evropskou agenturu pro hodnocení léčivých přípravků (EMEA), Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM), jakož i Odrůdový úřad Společenství (CPVO), aby do rozpočtu Společenství odvedly příspěvek odpovídající podílu na financování důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel.
13
Přípis ze dne 1. července 1998 uváděl následující:
„Decentralizované instituce odvádějí měsíčně Komisi částky příspěvků jejich zaměstnanců do důchodového systému Společenství. Některé z těchto institucí, jako je i Vaše instituce, jsou předurčeny k tomu, aby byly částečně či v plném rozsahu financovány z vlastních prostředků. Za účelem zachování rozpočtové rovnováhy a dodržování logiky důchodového systému […] je tedy třeba, aby tyto instituce odváděly do systému příspěvek zaměstnavatele, odpovídající dvojnásobku příspěvku zaměstnance, který je vyvážen v závislosti na míře autofinancování každé instituce.
Tato praxe vychází implicitně z nařízení o zřízení agentur […]
V důsledku toho Vás laskavě žádám, abyste podle postupu stanoveného pro odvod příspěvků zaměstnanců uhradili Komisi částku odpovídající příspěvku ‚zaměstnavatele‘ Vaší instituce na financování důchodového systému, kterou Komise přidělí podle příslušných ustanovení.
Tyto odvody musí být provedeny se zpětnou účinností počínaje rokem, ve kterém Vaše instituce začala vybírat vlastní zdroje, a musí být zvýšené o příslušnou úrokovou sazbu.“
14
Přípis ze dne 1. července 1998 byl předán řediteli CdT dne prostřednictvím faxu zaslaného vedoucím útvaru „Důchody a vztahy s bývalými zaměstnanci“ generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu. V tomto faxu bylo uvedeno, že přípis ze dne je ve skutečnosti určen rovněž CdT, které bylo „požádáno, aby se jím v důsledku toho zabývalo.“
15
Dne 19. srpna 1998 ředitel CdT vedoucímu útvaru „Důchody a vztahy s bývalými zaměstnanci“ generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu odpověděl, že je připraven se touto žádostí zabývat, a požádal, aby Komise uvedla „právní základ navrhované praxe pro [CdT].“
16
Dne 9. února 2000 CdT požádalo Komisi o stanovisko týkající se jejího postoje, podle kterého příspěvek do důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel, má být hrazen ze souhrnného rozpočtu Společenství.
17
Přípisem ze dne 16. března 2000 vedoucí útvaru „Důchody a vztahy s bývalými zaměstnanci“ generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu upřesnil, že CdT je třeba pokládat za instituci, která je od svého zřízení financována z vlastních prostředků a že v důsledku toho má od té doby do souhrnného rozpočtu odvádět příspěvek do důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel.
18
Přípisem ze dne 11. dubna 2000 odpovědná osoba oddělení CdT „Obecná správa, finance a zaměstnanci“ Komisi oznámila, že podle správní rady CdT je postoj vyjádřený v přípisu ze dne založen na nesoudržné a neúplné argumentaci a postrádá právní opodstatnění. Komise byla znovu vyzvána k tomu, aby upřesnila právní základ, z něhož její žádost vychází, aby jí správní rada mohla případně vyhovět.
19
Přípisem ze dne 16. května 2000 vedoucí útvaru „Důchody a vztahy s bývalými zaměstnanci“ generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu potvrdil předtím vyjádřený postoj, podle kterého CdT dluží příspěvek představující dvě třetiny financování důchodového systému Společenství. Komise se domnívala, že CdT je „institucí, která je jasně financována z vlastních prostředků“, jelikož je za poskytování služeb odměňováno, avšak lze diskutovat o otázce, zda povinnost odvádět „podíl zaměstnavatele“ připadala CdT v průběhu počátečního období uvedeného v čl. 10 odst. 2 písm. c) nařízení č. 2965/94 v tehdy platném znění (viz bod 8 výše).
20
Přípisem ze dne 21. června 2000 odpovědná osoba oddělení CdT „Obecná správa, finance a zaměstnanci“ znovu uvedla, že nemůže provést odvod „podílu zaměstnavatele“, ledaže by Komise předložila právní základ své žádosti. V tomto přípisu bylo rovněž uvedeno, že se zdá, že je žádost Komise v rozporu s čl. 83 odst. 1 starého služebního řádu, podle něhož „[d]ávky vyplácené v rámci […] důchodového systému se vyplácejí z rozpočtu Společenství.“ Uvedení jasného právního základu se tedy jevilo nezbytným „za účelem zabránění jakémukoli zpochybnění ze strany finanční kontroly [CdT] a Účetního dvora [Evropských společenství]“.
21
Dne 27. října 2000 správní rada CdT rozhodla na účty agentury připsat rezervu představující částku příspěvku požadovaného Komisí od roku 1998. Správní rada však před provedením platby odpovídající částky Komisi znovu požádala o upřesnění právního základu, z něhož vychází pro požadování této platby.
22
V přípisu ze dne 24. října 2000, určenému k přípravě schůze mezi útvary, který byl CdT zaslán k informaci, generální ředitel generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu uvedl následující:
„[Starý] služební řád na počátku stanovil fungování důchodového systému pro zaměstnance podléhající služebnímu řádu, jejichž zaměstnavatel získává své prostředky výlučně z rozpočtu [Společenství].
[Starý] služební řád […] nestanovil výslovně financování důchodového systému zaměstnavatelem, který není financován z rozpočtu [Společenství]. Lze si přitom oprávněně klást otázku, zda rozpočet [Společenství] má financovat část výdajů na zaměstnance – v daném případě důchody – takové instituce.
Nařízení o zřízení CdT sice nestanovilo výslovně odvádění tohoto příspěvku do systému, ale stanovilo, že CdT může být příjemcem dotací z rozpočtu [Společenství] pouze po dobu prvních tří let své existence, čímž tedy implicitně uvedlo, že následně bude financováno z vlastních prostředků.
Bylo by tedy nelogické, aby instituce, která je financována z vlastních prostředků, vyžadovala dotace z rozpočtu [Společenství] pro část svých výdajů na zaměstnance odpovídající právě důchodům, zatímco by její zbývající výdaje na zaměstnance byly hrazeny z jejího rozpočtu.
V důsledku toho, třebaže o tom ve [starém] služebním řádu ani v nařízení [č. 2965/94] není výslovná zmínka, se zdá být logické, že CdT jakožto zaměstnavatel odvádí příspěvek do rozpočtu [Společenství], aby se zprostil svých závazků v oblasti důchodů a přenesl je na rozpočet [Společenství].
Jde skutečně o okolnosti totožné jako v případě dvou institucí, které jsou financovány z vlastních prostředků (OHIM a CPVO), na základě nichž musely do rozpočtu [Společenství] odvést podíl zaměstnavatele do důchodového systému (dvojnásobný v porovnání s podílem zaměstnanců] za tím účelem, aby byly ze systému – dlouhodobě – hrazeny odpovídající výdaje na důchody.
Problém spočívá v tom, že se CdT domnívá, že stávající právní základ není závazný. Právní služba Komise potvrdila, že z čistě právního hlediska je třeba dospět k závěru, že neexistuje žádné ustanovení, které by mohlo agenturám výslovně uložit povinnost odvádět do souhrnného rozpočtu jejich příspěvky ‚zaměstnavatele‘, a pouhé zmínění v položce příjmů rozpočtu se zdá nedostatečné.
Diskuzi je tedy třeba zaměřit na zavedení vhodného právního základu, který by byl způsobilý k uložení takové povinnosti, přičemž lze zmínit pouze samotný služební řád nebo nařízení o zřízení CdT.
Změna [starého] služebního řádu je zajisté představitelná a mohlo by k ní dojít v rámci souboru připravovaných opatření […] Změna nařízení [č. 2965/94] je nicméně rovněž vysoce žádoucí a může být dostačující, aby bylo potvrzeno, že tato instituce je financována výhradně z vlastních prostředků, včetně svých výdajů na zaměstnance, což by poskytlo výslovný právní základ pro odvod příspěvku CdT do rozpočtu [Společenství].“
23
Přípisem ze dne 16. března 2001 ředitel CdT informoval generálního ředitele generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu, že sdílí výhrady uvedené v přípisu ze dne, pokud jde o existenci právního základu, který by mohl odůvodnit žádost Komise a navrhl, aby Komise vypracovala návrh dohody.
24
Přípisem ze dne 11. října 2001 generální ředitel generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu předal CdT návrh dohody. Článek 1 tohoto návrhu dohody stanovil, že Komise zajistí platbu důchodů dlužných úředníkům a ostatním zaměstnancům CdT. Článek 2 zejména stanovil, že CdT musí odvést měsíčně do rozpočtu Evropské unie příspěvek představující veškeré částky, které jsou určeny k pokrytí pojistně matematické částky nároků na důchod nabytých jeho zaměstnanci, a to od .
25
Dne 26. října 2001 správní rada CdT rozhodla, že tento návrh dohody nepřijme.
26
Přípisem ze dne 17. května 2005 generální ředitel generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu požádal CdT na základě čl. 83a odst. 2 nového služebního řádu (viz bod 2 výše), aby odvedlo částky odpovídající příspěvku na důchodový systém Společenství, který mají hradit zaměstnavatelé za rok 2005, a sice částku 1,52 milionů eur. Krom toho bylo CdT vyzváno k tomu, aby za roky 1998 až 2004 odvedlo částky, které již byly na účty připsány ve formě rezervy, a to částku před aktualizací ve výši 6 milionů eur. V důsledku toho bylo CdT informováno o tom, že útvary Komise pověřené správou a vyplácením individuálních nároků vystaví platební příkazy.
27
Přípisem ze dne 26. srpna 2005 prozatímní ředitel CdT zpochybnil, že je CdT institucí, která je financována z vlastních prostředků. V tomto ohledu CdT uvedlo, že čl. 10 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2965/94, ve svém znění použitelném od roku 2003, stanovil, že je CdT příjemcem dotace Společenství (viz bod 10 výše) a že podléhá ustanovením finanční právní úpravy použitelné na agentury financované ze souhrnného rozpočtu. Krom toho CdT připomnělo, že nemůže vyhovět žádosti Komise podané za roky 1998 až 2004, jelikož Komise sama uznala, že ji neodůvodňuje žádný právní základ. Komise tedy byla vyzvána k tomu, aby přerušila všechna řízení směřující k vymáhání zpochybněných pohledávek.
28
Přípisem ze dne 7. března 2006 se generální ředitel generálního ředitelství pro překlady jakožto předseda správní rady CdT vyjádřil k návrhu CdT předložit spor nezávislému odborníkovi. Z tohoto přípisu, který byl předán prozatímnímu řediteli CdT, vyplývá, že útvary Komise neměly výhrady k tomu, aby CdT získalo nezávislý právní posudek, avšak měly za to, že takový posudek nemůže zavazovat Komisi, přičemž spor, bude-li pokračovat, může být předložen pouze soudům Společenství.
Napadený akt
29
Dne 21. března 2006 generální ředitel generálního ředitelství pro personál a administrativu zaslal přípis prozatímnímu řediteli CdT. V tomto přípisu Komise potvrdila svou žádost o odvedení příspěvku na důchodový systém Společenství, který mají hradit zaměstnavatelé za roky 1998 až 2005, do souhrnného rozpočtu a CdT požádal, aby mu oznámilo svůj odůvodněný postoj k této otázce ve lhůtě jednoho měsíce.
30
Přípisem ze dne 7. dubna 2006 (dále jen „napadený akt“) prozatímní ředitel CdT předal generálnímu řediteli generálního ředitelství pro personál a administrativu stanovisko, které dne přijala správní rada CdT (dále jen „stanovisko ze dne “).
31
V tomto stanovisku správní rada CdT uvedla, že poté, co zohlednila souhrnný dokument vyhotovený dne 10. ledna 2006 generálním ředitelem generálního ředitelství Komise pro překlady, stanovisko vypracované odpovědnou osobou v oddělení „Právní věci“ CdT dne, jakož i zprávu vypracovanou profesorem práva, měla za to, že není povinna odvádět „příspěvky zaměstnavatele“ do důchodového systému Společenství. Vyzvala nicméně Komisi, aby za účelem nalezení konečného vyřešení této otázky přijala, aby v této věci proběhlo rozhodčí řízení.
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
32
Podáním došlým kanceláři Soudního dvora dne 15. června 2006 podala Komise projednávanou žalobu.
33
Usnesením ze dne 11. prosince 2007 Soudní dvůr věc postoupil Soudu (nyní Tribunál).
34
Komise navrhuje, aby Tribunál:
—
zrušil napadený akt;
—
uložil CdT náhradu nákladů řízení.
35
CdT navrhuje, aby Tribunál:
—
žalobu odmítl jako nepřípustnou a podpůrně ji zamítl jako neopodstatněnou;
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
36
Podle článku 111 svého jednacího řádu, je-li žaloba zjevně nepřípustná, může Tribunál rozhodnout, aniž by pokračoval v řízení, usnesením obsahujícím odůvodnění.
37
V projednávané věci má Tribunál věc na základě přezkumu písemností ve spisu za dostatečně objasněnou pro to, aby rozhodl, aniž by pokračoval v řízení.
38
CdT proti projednávané žalobě uplatňuje dvě námitky nepřípustnosti. První námitka vychází z toho, že napadený akt není opatřením s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy Komise tím, že podstatným způsobem mění její právní postavení. Druhá námitka nepřípustnosti uplatňovaná CdT vychází z toho, že tato instituce nepatří mezi orgány vyjmenované v článku 230 ES, legalitu jejichž aktů Tribunál přezkoumává.
39
Zaprvé je třeba přezkoumat první námitku nepřípustnosti.
Argumenty účastníků řízení
40
CdT uvádí, že napadený akt, který spočívá v předání stanoviska ze dne 22. března 2006, nelze napadnout žalobou na neplatnost, neboť článek 230 ES výslovně stanoviska vylučuje z přezkumu legality, který stanoví.
41
CdT krom toho uplatňuje judikaturu, podle které zaprvé akty, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 230 ES, mohou být pouze opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobců tím, že tato opatření podstatným způsobem mění jejich právní postavení, a zadruhé k určení, zda akt takové účinky vyvolává, je třeba se zaměřit na jeho obsah.
42
Uvádí, že napadený akt není rozhodnutím a nevyvolává žádný právně závazný účinek. Stanovisko ze dne 22. března 2006 obsahuje posouzení týkající se otázky, zda CdT představuje instituci, která je příjemcem dotací, či nikoli, a vyzývá Komisi k tomu, aby přerušila řízení směřující k vymáhání zpochybněných pohledávek a podrobila se rozhodčímu řízení, což Komise nikdy formálně neodmítla v žádném dopisu, jenž byl určen CdT. Jedná se tedy pouze o zaujetí postoje, které nemá povahu rozhodnutí, ke kterému je připojena výzva k dalšímu jednání za účelem nalezení řešení přijatelného pro obě dvě strany. CdT ostatně nikdy formálně žádost Komise neodmítlo, ale požadovalo pouze objasnění ze strany tohoto orgánu.
43
Pokud jde o napadený akt, jde pouze o akt, kterým bylo předáno stanovisko ze dne 22. března 2006, který neobsahuje žádné posouzení týkající se dosahu tohoto stanoviska.
44
Pouhá skutečnost, že napadený akt představuje odpověď na žádost obsaženou v přípisu generálního ředitele generálního ředitelství pro personál a administrativu ze dne 21. března 2006 zaslaném prozatímnímu řediteli CdT, nemůže postačovat k tomu, aby byl napadený akt kvalifikován jako rozhodnutí, které lze napadnout žalobou na základě článku 230 ES.
45
Navíc, jelikož Komise uznává, že nemůže uplatnit závazný právní základ, který by mohl pro CdT založit povinnost odvádět příspěvek do důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel, má CdT za to, že odpověď poskytnutá na pouhou výzvu k zaplacení Komisí tím spíše nepředstavuje rozhodnutí. Otázka, zda vyjádření názoru orgánu představuje rozhodnutí, které lze napadnout žalobou, či nikoli, totiž závisí na otázce, zda autor zpochybněného aktu jednal na základě právního ustanovení, které mu přiznalo rozhodovací pravomoc a zda dotčený akt může vyvolávat právní účinky.
46
Krom toho pouhým uvedením, že CdT je institucí, která je částečně příjemcem dotací, nemohou být samy o sobě dotčeny zájmy Komise tím, že podstatným způsobem mění její právní postavení.
47
Konečně se CdT domnívá, že jednáními Komise, a sice vymáháním zpochybněných pohledávek formou kompenzací a podáním žaloby na neplatnost, mohou být dotčeny jeho zájmy tím, že mění jeho právní postavení. Podle něj Komise měla přijmout rozhodnutí zakládající právně závazné účinky, jehož legalitu by mohlo zpochybnit, spíše než podat žalobu na neplatnost proti aktu postrádajícímu právní dosah.
48
Komise uvádí, že k určení, zda lze akty napadnout žalobou podle článku 230 ES, je třeba zaměřit se na jejich samotný obsah, jakož i na úmysl jejich autora. Podle ustálené judikatury je totiž forma, ve které byly akt nebo rozhodnutí přijaty, v zásadě nerozhodná pokud jde o možnost napadnout tento akt nebo toto rozhodnutí žalobou na neplatnost.
49
Napadený akt přitom odpovídá na žádost generálního ředitele generálního ředitelství pro personál a administrativu, jejímž cílem je „získat od správní rady [CdT] formální a odůvodněný postoj k odvodu podílu příspěvku na důchody [CdT], který má hradit zaměstnavatel, do souhrnného rozpočtu od roku 1998.“ Je tedy třeba na něj nahlížet, pokud jde o jeho obsah a úmysl, jako na akt vyjadřující postoj CdT ohledně odvodu příspěvku na důchodový systém Společenství, který má hradit zaměstnavatel, do souhrnného rozpočtu.
50
Komise tvrdí, že jde o jasné zaujetí postoje a že přípis prozatímního generálního ředitele CdT, kterým bylo toto stanovisko předáno, představuje napadnutelný akt na základě článku 230 ES.
51
Podle Komise charakter napadeného aktu jakožto rozhodnutí vyplývá rovněž z kontextu, ve kterém byl tento akt přijat. Od roku 2000 totiž CdT soustavně odmítalo, na rozdíl od OHIM a CPVO, odvádět příspěvek do důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel. Krom toho Komise odmítla jakékoli rozhodčí řízení v přípisu ze dne 7. března 2006 (viz bod 28 výše). Za těchto podmínek mají tvrzení CdT, podle nichž napadený akt obsahuje výzvu k další diskuzi a návrh rozhodčího řízení, vykonstruovaný charakter.
Závěry Tribunálu
52
Na základě ustálené judikatury akty, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost, mohou být pouze opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy třetích osob tím, že tato opatření podstatným způsobem mění jejich právní postavení (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 17. dubna 2008, Cestas v. Komise, T-260/04, Sb. rozh. s. II-701, bod 67, a citovaná judikatura).
53
Navíc pro určení, zda opatření, jehož zrušení je navrhováno, může být předmětem žaloby na neplatnost, je třeba se zaměřit na jeho obsah, přičemž forma, v jaké bylo toto opatření přijato, je v tomto ohledu v zásadě nerozhodná (viz rozsudek Cestas v. Komise, bod 52 výše, bod 68, a citovaná judikatura).
54
Pouze akt, kterým jeho autor určuje svůj postoj jednoznačným a konečným způsobem, a to ve formě umožňující identifikovat jeho povahu, představuje rozhodnutí, které může být předmětem žaloby na neplatnost, avšak za podmínky, že toto rozhodnutí nepředstavuje potvrzení dřívějšího aktu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 26. května 1982, Německo a Bundesanstalt für Arbeit v. Komise, 44/81, Recueil, s. 1855, bod 12). V případě, že je napadený akt čistě potvrzující, je žaloba přípustná pouze za podmínky, že byl potvrzený akt napaden ve stanovených lhůtách (viz rozsudek Soudu ze dne, AssiDomän Kraft Products a další v. Komise, T-227/95, Recueil, s. II-1185, bod 29, a citovaná judikatura). Jestliže tak žalobce nechá uplynout lhůtu k napadení rozhodnutí, které stanovilo jednoznačně opatření s právními účinky, jimiž jsou dotčeny jeho zájmy, které se na něj závazně vztahuje, nemůže dosáhnout toho, aby tato lhůta začala běžet znovu tím, že autora dotčeného aktu požádá, aby změnil své rozhodnutí, a proti zamítavému rozhodnutí potvrzujícímu dříve přijaté rozhodnutí podá žalobu (viz rozsudek Soudu ze dne, Cobrecaf a další v. Komise, T-514/93, Recueil, s. II-621, bod 44, a citovaná judikatura).
55
Naproti tomu písemné vyjádření názoru nebo pouhé prohlášení úmyslu nemůže představovat rozhodnutí, jež by mohlo být předmětem žaloby na neplatnost, neboť nemůže zakládat právní účinky nebo nemá za cíl takové účinky zakládat (viz v tomto smyslu rozsudky Soudního dvora ze dne 27. března 1980, Sucrimex a Westzucker v. Komise, 133/79, Recueil, s. 1299, body 15 až 19, a ze dne, Spojené království v. Komise, 114/86, Recueil, s. 5289, body 12 až 15).
56
Krom toho bylo rozhodnuto, pokud jde o žaloby na neplatnost podané jednotlivci, že jakýkoli dopis zaslaný v odpovědi na žádost formulovanou subjektem, jemuž je dopis určen, nepředstavuje nezbytně rozhodnutí, na základě kterého by tomuto subjektu, jemuž je dopis určen, vzniklo právo podat žalobu na neplatnost (viz v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 27. ledna 1993, Miethke v. Parlament, C-25/92, Recueil, s. I-473, bod 10).
57
Ve světle těchto zásad je třeba určit, zda napadený akt lze napadnout žalobou na neplatnost, což CdT zpochybňuje z důvodu, že tento akt není rozhodnutím a nevyvolává žádný právně závazný účinek.
58
Zaprvé z judikatury vyplývá (viz bod 53 výše), že je rozhodný pouze obsah napadeného aktu, a v zásadě nikoli jeho forma. Forma, ve které je akt přijat, totiž nemůže změnit jeho povahu (viz rozsudek Soudu ze dne 24. března 1994, Air France v. Komise, T-3/93, Recueil, s. II-121, bod 57, a citovaná judikatura) a nemá tedy určující charakter. Nelze však proto ještě vyloučit, že Tribunál zohlední formu, ve které byly přijaty akty, jejichž zrušení je u něj navrhováno, jelikož tato forma může přispět k tomu, že umožní identifikaci jejich povahy (viz v tomto smyslu rozsudek Německo a Bundesanstalt für Arbeit v. Komise, bod 54 výše, bod 12).
59
Je tedy třeba nejprve ověřit, zda napadený akt svým obsahem zaprvé může vyvolávat právní účinky z důvodu pravomoci jeho autora (viz v tomto smyslu usnesení Miethke v. Parlament, bod 56 výše, body 15 a 16), a zadruhé zda takové účinky skutečně vyvolává.
60
Zaprvé z rozdělení pravomocí mezi ředitele CdT a správní radu této instituce zavedeného články 9 a 13 až 15 nařízení č. 2965/94 (viz body 5, 9 a 11 výše) vyplývá, že principiální rozhodnutí týkající se odvodu příspěvku CdT do důchodového systému Společenství spadá do pravomoci uvedené správní rady. Správní rada tedy, jak správně uvádí Komise, mohla přijmout rozhodnutí, kterým může být dotčeno právní postavení třetích osob, a sice finanční zájmy Společenství.
61
Zadruhé napadený akt sestává z jednoduchého přípisu o předání stanoviska ze dne 22. března 2006. Třebaže představuje odpověď na výzvu Komise k zaujetí postoje k zásadě odvodu příspěvku CdT na financování důchodového systému Společenství, jak uvádí Komise, tento přípis sám o sobě postrádá právní dosah. Nelze však vyloučit, že předaným aktem jsou dotčeny zájmy Komise tím, že se mění její právní postavení. Je tedy třeba přezkoumat obsah stanoviska ze dne .
62
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že tento dokument nese název „stanovisko“, což, jak uvádí CdT, v zásadě znamená, že takový akt nemůže být předmětem přezkumu legality. Jelikož je však třeba se zaměřit na obsah aktu, a nikoli na jeho formou (viz body 53 a 58 výše), pouhá okolnost, že tento dokument nese název „stanovisko“, neumožňuje pouze z tohoto důvodu dospět k závěru, že žaloba je nepřípustná. Naopak k tomu, aby bylo v rámci výkladu obsahu aktu posouzeno, zda má tento akt charakter rozhodnutí, je třeba tento název zohlednit, aniž je třeba tomuto zjištění přiznat určující význam.
63
V tomto stanovisku správní rada CdT uvedla zejména následující:
„Správní rada [CdT] se se zájmem seznámila s různými dokumenty, které jí byly předány ve věci pravidel použitelných v oblasti odvodu příspěvků do důchodového systému Společenství, které má hradit zaměstnavatel, pokud jde o zaměstnance [CdT] […]
Podle [dvou] stanovisek se jeví, že [CdT], jehož jedním z úkolů je podílet se na práci interinstitucionálního překladatelského a tlumočnického výboru a které je z tohoto důvodu příjemcem dotací ze souhrnného rozpočtu [Unie], má skutečně charakter agentury, která je příjemcem dotací, zatímco Komise tento názor nesdílí. V důsledku toho má správní rada [CdT] za to, že [CdT] není povinno odvádět příspěvky do důchodového systému Společenství, které má hradit zaměstnavatel.“
64
Za okolností projednávaného případu poslední věta citace uvedené v bodě 63 výše nepředstavuje zaujetí konečného postoje, které by mělo charakter rozhodnutí ve smyslu judikatury uvedené v bodě 54 výše.
65
I když totiž Komise mohla na základě čl. 72 odst. 2 nařízení č. 1605/2002 přijmout rozhodnutí, kterým by CdT uložila zaplatit částky, ohledně nichž měla za to, že je tato instituce dluží, útvary tohoto orgánu se spokojily s tím, že několikrát CdT vyzvaly ke spontánnímu odvodu příspěvku na financování důchodového systému Společenství za rozpočtové roky 1998 až 2005. V odpovědi na tyto výzvy se CdT několikrát útvarů Komise dotázalo na existenci právního základu, který by mohl odůvodnit odvod dotčeného příspěvku (viz body 15, 18, 20, 23 a 27 výše).
66
V tomto kontextu je třeba mít za to, že ve stanovisku ze dne 22. března 2006 se správní rada CdT omezila na oznámení Komisi, že se domnívá, že Komise neposkytla uspokojující odpověď na její opakované žádosti směřující k tomu, aby upřesnila právní základ, z něhož vychází při požadování tohoto odvodu. Navíc je třeba poznamenat, že v závěru stanoviska ze dne je uvedena výzva k pokračování v diskuzi a návrh postupu směřujícího k vyřešení sporu. Za těchto podmínek zaujetí postoje správní rady CdT nemá konečný charakter a nemohlo vyvolat právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy třetích osob tím, že podstatným způsobem mění jejich právní postavení.
67
Je třeba krom toho poznamenat, že i za předpokladu, že by zaujetí postoje obsaženého ve stanovisku ze dne 22. března 2006 naopak mohlo být považováno za zaujetí postoje vyvolávajícího takové právní účinky, správní rada CdT již (viz bod 18 výše), dále (viz bod 21 výše) a (viz bod 25 výše) podobným a jednoznačným způsobem zpochybnila, že by byla povinna odvádět jakýkoli příspěvek do důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel. Za těchto podmínek má stanovisko ze dne vzhledem ke dřívějším zaujetím postoje správní rady CdT čistě potvrzující charakter. Jelikož přitom posledně uvedená zaujetí postoje nebyla napadena ve lhůtě stanovené k podání žaloby na neplatnost, je projednávaná žaloba nepřípustná na základě judikatury uvedené v bodě 54 výše.
68
Zadruhé žádný z argumentů uplatněných Komisí nemůže prokázat přípustnost žaloby.
69
Jednak je pravda, že napadený akt představuje odpověď na výzvu, zaslanou generálním ředitelem generálního ředitelství pro personál a administrativu (viz bod 29 výše), jejíž cílem bylo od správní rady CdT získat „formální a odůvodněný postoj“ k odvodu příspěvku do důchodového systému Společenství, který má hradit zaměstnavatel, za rozpočtové roky 1998 až 2005. Jakékoli sdělení pocházející od instituce Společenství v odpovědi na žádost formulovanou subjektem, jemuž je sdělení určeno, však nepředstavuje nezbytně rozhodnutí, které lze napadnout žalobou na neplatnost (viz v tomto smyslu usnesení Miethke v. Parlament, bod 56 výše, bod 10).
70
Dále pak skutečnost, že v kontextu, v němž byla učiněna, má výzva obsažená ve stanovisku ze dne 22. března 2006 k pokračování v jednáních s Komisí a podrobení se společně rozhodčímu řízení podle Komise vykonstruovaný charakter, neumožňuje tento návrh považovat za návrh, jehož cílem je pouze dosáhnout průtahů. Jak bylo totiž poznamenáno v bodě 65 výše, Komise mohla přijmout rozhodnutí ukládající CdT povinnost odvést příspěvky, ohledně nichž měla za to, že je tato instituce dluží. V takovém případě by CdT bylo příjemcem rozhodnutí, které mění jeho právní postavení, proti kterému by mohlo, pokud by mělo za to, že je opodstatněná, podat žalobu na neplatnost.
71
Z výše uvedeného vyplývá, že první námitce nepřípustnosti uplatňované CdT je třeba vyhovět. Druhou námitku nepřípustnosti uplatňovanou CdT není třeba přezkoumávat, je tudíž projednávanou žalobu třeba odmítnout jako zjevně nepřípustnou.
K nákladům řízení
72
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že CdT požadovalo náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (třetí senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
2)
Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
V Lucemburku dne 12. února 2010.
Vedoucí soudní kanceláře
E. Coulon
Předseda
J. Azizi
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.