62023CC0789
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 22. května 2025 (
1
)
Věc C‑789/23 [Tatrauskė] (
i
)
I. J.
proti
Registrų centras
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy)]
„Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států – Podmínky pro zápis manželské smlouvy uzavřené v jiném členském státě do vnitrostátního rejstříku – Povinnost uvést v této smlouvě osobní identifikační číslo alespoň jedné ze smluvních stran“
I. Úvod
1.
Litevský zákonodárce stanovil, že manželská smlouva uzavřená v zahraničí může být zapsána do rejstříku manželských smluv, pokud obsahuje osobní identifikační číslo alespoň jednoho z manželů přidělené litevským rejstříkem obyvatel (dále jen „litevské osobní identifikační číslo“). Přidání tohoto čísla do výpisu z oddacího listu vydaného v Itálii, který potvrzuje, že si manželé zvolili režim odděleného jmění, přitom není možné. Je v této situaci v souladu s unijním právem odmítnutí zapsat do rejstříku manželských smluv vedeného v Litvě informace týkající se majetkových poměrů v manželství, které si upravili občané Evropské unie, kteří uzavřeli manželství v Itálii, přičemž jeden z nich měl litevské osobní identifikační číslo, a to pouze z toho důvodu, že doklad, který slouží jako podklad pro tento zápis, toto číslo neobsahuje?
2.
Tuto otázku řeší předkládající soud v projednávané věci. Soudnímu dvoru tak poskytuje příležitost rozvinout jeho judikaturu týkající se práv spojených s občanstvím Unie v oblasti uznávání určitých listin vyhotovených v členském státě při jejich zápisu do vnitrostátních veřejných rejstříků jiného členského státu.
II. Litevské právo
3.
Článek 3.101 Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (občanský zákoník Litevské republiky, dále jen „občanský zákoník“), nadepsaný „Manželská smlouva“, stanoví:
„Manželská smlouva je dohoda, kterou uzavírají manželé a která určuje jejich majetková práva a povinnosti za trvání manželství, jakož i pro případ rozvodu nebo rozluky (rozchodu).“
4.
Článek 3.103 občanského zákoníku, nadepsaný „Forma manželské smlouvy“, stanoví:
„1.   Manželská smlouva se uzavírá formou notářského zápisu.
2.   Manželská smlouva a její změny se zapisují do rejstříku manželských smluv [...].
3.   Manželské smlouvy a jejích změn se lze vůči třetím osobám dovolávat pouze tehdy, pokud byla smlouva a její změny zapsány do rejstříku manželských smluv. Toto pravidlo neplatí, pokud v době uzavření právního úkonu třetí osoby o manželské smlouvě nebo jejích změnách věděly.“
5.
Organizace a fungování rejstříku manželských smluv podle čl. 3.103 odst. 2 občanského zákoníku se řídí Vedybų sutarčių registro nuostatai (Statut rejstříku manželských smluv) přijatým Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimas Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo“ (nařízení vlády Litevské republiky č. 1284 ze dne 13. srpna 2002 o přijetí statutu rejstříku manželských smluv). Zněním statutu rejstříku manželských smluv, které se použije na spor v původním řízení, je znění ze dne 10. září 2015 ve znění nařízení vlády Litevské republiky č. 773 ze dne 8. července 2020 (dále jen „statut rejstříku“).
6.
Body 2 a 8 statutu rejstříku stanoví, že „[ú]čelem rejstříku je zaznamenávat události a úkony uvedené v jeho bodě 13“ a „[r]ejstřík vede VĮ Registrų centras [(Rejstříkové centrum, Litva)]“.
7.
Bod 13 tohoto statutu stanoví:
„Do rejstříku se zapisují následující údaje:
13.1. manželské smlouvy,
[...]
13.3. rozdělení majetku, na které se vztahuje [občanský zákoník].“
8.
Bod 67 uvedeného statutu stanoví:
„Manželská smlouva nebo smlouva o společném soužití uzavřená v zahraničí může být zapsána do rejstříku, pokud obsahuje osobní identifikační číslo přidělené litevským rejstříkem obyvatel alespoň jedné z osob, které smlouvu uzavřely.“
9.
Bod 68 téhož statutu zní takto:
„Pokud si manželé nebo spolužijící osoby přejí, aby byla manželská smlouva nebo smlouva o společném soužití nebo změny takové smlouvy ověřené v zahraničí nebo údaje týkající se ukončení takové smlouvy zapsány do rejstříku, může jeden z manželů nebo spolužijících osob poskytnout tyto údaje rejstříku osobně nebo prostřednictvím zástupce, poštou nebo elektronicky za podmínek stanovených orgánem, který rejstřík vede.“
10.
Nařízením č. 1263 ze dne 14. prosince 2022 (
2
) byl statut rejstříku změněn s účinností od 1. ledna 2023, od kdy již není zápis manželské smlouvy nebo smlouvy mezi spolužijícími osobami uzavřené v zahraničí podmíněn tím, že tato smlouva obsahuje litevské osobní identifikační číslo alespoň jedné z osob, které jsou stranami této smlouvy.
III. Spor v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
11.
Navrhovatelka v původním řízení, I. J., je občankou Unie a je zapsána v litevském rejstříku obyvatel (
3
).
12.
V průběhu roku 2006 navrhovatelka v původním řízení a C. B., italský státní příslušník, uzavřeli v Itálii manželství. Manželství bylo zapsáno do matriky jisté italské obce. Výpis z oddacího listu obsahuje poznámku, v níž je uvedeno, že si manželé zvolili režim odděleného jmění.
13.
Dotyčný sňatek byl zapsán na litevském matričním úřadě.
14.
Dne 15. února 2022 podala navrhovatelka v původním řízení u Rejstříkového centra žádost o zápis právní skutečnosti týkající se jejích majetkových poměrů v manželství (konkrétně rozdělení majetku mezi manžely, dále jen „rozdělení jmění“) do rejstříku manželských smluv.
15.
Rozhodnutím ze dne 9. března 2022 rejstříkové centrum tuto žádost zamítlo, přičemž se opíralo zejména o body 13, 67 a 68 statutu rejstříku. Uvedlo, že výpis z oddacího listu předložený navrhovatelkou v původním řízení by mohl být zapsán do rejstříku manželských smluv jako manželská smlouva, pokud by předložila dodatek (přílohu) k oddacímu listu ověřený notářem nebo jiným příslušným italským úředníkem, který bude obsahovat osobní identifikační číslo přidělené litevským rejstříkem obyvatel alespoň jednoho z manželů. Dále uvedl, že fyzické osoby nejsou poskytovateli údajů ohledně rozdělení majetku, a proto nelze rozdělení majetku do rejstříku manželských smluv zapsat.
16.
Navrhovatelka v původním řízení založila do spisu kopii e-mailu, z níž vyplývá, že se obrátila na příslušný matriční úřad v Itálii s žádostí o vydání kopie oddacího listu obsahující její litevské identifikační číslo, jak je uvedeno v jejím průkazu totožnosti, avšak tento úřad její žádost zamítl s tím, že toto číslo nemůže být uvedeno ve výpisu z oddacího listu, neboť se jedná o údaj, který nemůže osvědčit. Navrhovatelka v původním řízení rovněž předložila osvědčení vyhotovené italským notářem, podle něhož lze na základě čl. 162 druhého pododstavce Codice Civile (občanský zákoník) volbu režimu odděleného jmění uvést i prohlášením v oddacím listu.
17.
Navrhovatelka v původním řízení podala žalobu k Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správní soud ve Vilniusu, Litva), kterou napadla rozhodnutí ze dne 9. března 2022. Rozsudkem ze dne 29. června 2022 uvedený soud žalobu zamítl jako neopodstatněnou. V odůvodnění svého rozhodnutí uvedl, že nebyly splněny podmínky pro zápis smlouvy uzavřené v zahraničí do rejstříku manželských smluv, tak jak jsou stanoveny v bodě 67 statutu rejstříku, a zejména v manželské smlouvě nebylo uvedeno litevské osobní identifikační číslo alespoň jedné ze stran této smlouvy.
18.
Navrhovatelka v původním řízení podala proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek k předkládajícímu soudu, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy).
19.
Rozšířený senát uvedeného soudu má za to, že navrhovatelka v původním řízení se ve skutečnosti domáhá toho, aby do rejstříku manželských smluv bylo zapsáno nikoliv rozdělení majetku, ale její manželská smlouva (
4
), a že její situace je upravena bodem 68 statutu rejstříku, podle něhož může jeden z manželů požádat o zápis manželské smlouvy ověřené v zahraničí. Rovněž poznamenává, že podle bodu 67 tohoto statutu je zápis smlouvy uzavřené v zahraničí nicméně podmíněn tím, že obsahuje litevské osobní identifikační číslo alespoň jedné ze stran této smlouvy.
20.
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že podle italského práva mohou být majetkové poměry v manželství, které si manželé upravili, uvedeny v oddacím listu. Výpis z oddacího listu navrhovatelky v původním řízení, vyhotovený v Itálii, však osobní identifikační čísla manželů neuvádí. Ačkoli absence těchto čísel nebyla překážkou pro zápis manželství u litevských matričních orgánů, uvedení osobního identifikačního čísla bylo nicméně vyžadováno pro účely zápisu jejich manželské smlouvy do rejstříku manželských smluv.
21.
Předkládající soud se tedy zabývá otázkou, zda lze právní úpravu zavedenou statutem rejstříku považovat za úpravu způsobilou omezit volný pohyb občanů Unie ve smyslu článku 21 SFEU.
22.
Za těchto podmínek se Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 21 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které manželská smlouva uzavřená v jiném členském státě Unie nemůže být zapsána do rejstříku manželských smluv, neobsahuje-li tato smlouva [litevské osobní identifikační číslo] alespoň jedné ze svých stran, když za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, příslušné orgány státu, v němž byla manželská smlouva uzavřena, odmítají poskytnout výpis z této smlouvy doplněný o tento osobu identifikující údaj?“
23.
Písemné vyjádření předložily litevská vláda a Evropská komise. Jednání se nekonalo.
IV. Analýza
A. K přípustnosti
24.
Litevská vláda tvrdí, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná. Tvrdí, že právní úprava platná od 1. ledna 2023 nestanoví, že by manželská smlouva uzavřená v zahraničí musela k tomu, aby mohla být zapsána do rejstříku takových smluv, obsahovat litevské osobní identifikační číslo alespoň jedné ze svých stran. Předběžná otázka je tedy bezpředmětná, a proto již není třeba, aby Soudní dvůr o této otázce rozhodoval.
25.
V odpovědi na žádost Soudního dvora o informace předkládající soud uvedl, že soud zpravidla přezkoumává legalitu a opodstatněnost správního rozhodnutí s ohledem na skutkový a právní stav, který existoval ke dni jeho přijetí. Proto nemá za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, změna dotčené právní úpravy sama o sobě na posouzení této věci žádný vliv. Předkládající soud rovněž uvedl, že navrhovatelka v původním řízení nevzala svůj opravný prostředek zpět a podle informací, které má k dispozici, ani nepodala novou žádost o zápis po 1. lednu 2023. Předkládající soud je proto nadále povinen tento opravný prostředek zkoumat a vzhledem k tomu, že se mimo jiné domáhá zrušení rozhodnutí ze dne 9. března 2022, rozhodnout o legalitě a opodstatněnosti tohoto správního rozhodnutí.
26.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že přísluší pouze vnitrostátnímu soudu, kterému byl spor v původním řízení předložen, aby posoudil nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce a relevanci otázek, jež Soudnímu dvoru klade a na které se vztahuje domněnka relevance. Jestliže se položená otázka týká výkladu nebo platnosti pravidla unijního práva, je tedy Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout, ledaže žádaný výklad podle všeho nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, pokud se jedná o hypotetický problém nebo také pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na tuto otázku (
5
).
27.
V projednávané věci je s ohledem na informace poskytnuté předkládajícím soudem otázka týkající se výkladu čl. 21 odst. 1 SFEU relevantní pro spor, který byl uvedenému soudu předložen, a odpověď Soudního dvora je nezbytná pro rozhodnutí ve sporu v původním řízení způsobem, který je v souladu s unijním právem.
28.
Za těchto okolností se domnívám, že je předběžná otázka přípustná.
B. K věci samé
29.
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 21 odst. 1 SFEU brání právní úpravě členského státu, podle níž manželská smlouva uzavřená v jiném členském státě nemůže být zapsána do rejstříku manželských smluv vedeného v prvním členském státě pouze z toho důvodu, že v ní není uvedeno osobní identifikační číslo přidělené vnitrostátním rejstříkem obyvatel prvního členského státu alespoň jedné z osob, které jsou stranami této smlouvy, pokud příslušné orgány státu, v němž byla manželská smlouva uzavřena, odmítnou vydat výpis z této smlouvy obsahující dotčené číslo.
30.
Pro zodpovězení této otázky je třeba nejprve posoudit, zda situace navrhovatelky v původním řízení spadá do věcné působnosti unijního práva, a zejména pravidel upravujících výkon práva občana Unie na volný pohyb. V případě kladné odpovědi bude třeba následně posoudit, zda použití dotčené vnitrostátní právní úpravy představuje omezení volného pohybu občanů Unie, a pokud ano, zda je toto omezení odůvodněné.
1.
K působnosti unijního práva
31.
Podkladem pro předběžnou otázku položenou v projednávané věci je právní úprava jednoho z členských států, a sice Litevské republiky, týkající se vedení rejstříku manželských smluv.
32.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že za současného stavu unijního práva spadá zřizování rejstříků manželských smluv a pravidla jejich fungování do pravomoci členských států. I když otázky týkající se příslušnosti, rozhodného práva, jakož i uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech týkajících se majetkových poměrů v manželství upravuje v Unii nařízení (EU) 2016/1103 (
6
), toto nařízení se na spor v původním řízení nevztahuje, jelikož Litevská republika se neúčastní posílené spolupráce, kterou toto nařízení provádí. Toto nařízení navíc neobsahuje ustanovení, která by se přímo týkala vedení rejstříků manželských smluv. Z toho zejména vyplývá, že za účelem určení rozhodného práva pro majetkové poměry manželů a podmínek a důsledků zápisu manželských smluv do těchto rejstříků budou litevské soudy nadále uplatňovat kolizní normy litevského práva, jejichž obsah nebyl předkládajícím soudem uveden (
7
).
33.
Je však nesporné, že i když právní úprava určité oblasti spadá do pravomoci členských států, musí členské státy při výkonu této pravomoci dodržovat unijní právo, a zvláště ustanovení Smlouvy o FEU týkající se svobody pohybovat se a pobývat na území členských států, přiznané každému občanovi Unie (
8
).
34.
V této souvislosti je třeba zaprvé připomenout, že Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že status občana Unie je předurčen být základním statusem státních příslušníků členských států (
9
) a státní příslušník členského státu, který využil jakožto občan Unie práva volného pohybu a pobytu v jiném členském státě, než je členský stát jeho původu, se může dovolávat práv spojených s tímto postavením, zejména práv zakotvených v čl. 21 odst. 1 SFEU, a to případně i ve vztahu k členskému státu svého původu (
10
).
35.
Pokud jde o zvláštní práva spojená s postavením občana Unie, je třeba zadruhé rovněž připomenout, že je nesporné, že vnitrostátní právní úprava, která znevýhodňuje některé státní příslušníky pouze proto, že využili svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, představuje omezení svobod, které čl. 21 odst. 1 SFEU přiznává každému občanovi Unie (
11
).
36.
V projednávané věci bylo navrhovatelce v původním řízení, občance Unie, poté, co využila své svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, odmítnuto zapsat do litevského rejstříku manželských smluv manželskou smlouvu, kterou uzavřela v Itálii, z důvodu, že neobsahuje litevské osobní identifikační číslo alespoň jednoho z manželů. Nic však nenasvědčuje tomu, že by podle litevského práva byl takový údaj v manželské smlouvě podmínkou její existence nebo platnosti.
37.
Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce kromě toho vyplývá, že pokud by navrhovatelka v původním řízení uzavřela manželskou smlouvu v Litvě, nebyla by v žádném případě povinna předložit ji rejstříkovému centru k zápisu do dotčeného rejstříku. V Litvě se totiž tento zápis provádí na žádost notáře, který sepsal notářský zápis a který je odpovědný za správnou identifikaci stran smlouvy a za předání údajů požadovaných statutem rejstříku (
12
).
38.
Vzhledem k těmto okolnostem je třeba konstatovat, že zaprvé není sporné, že navrhovatelka v původním řízení má zájem na tom, aby informace týkající se jejích majetkových poměrů v manželství byly zapsány do litevského rejstříku manželských smluv, a zadruhé odmítnutí zápisu těchto informací bylo přímým důsledkem použití ustanovení vnitrostátního práva použitelného pouze na smlouvy uzavřené v zahraničí. Toto odmítnutí tedy souviselo s výkonem práva navrhovatelky v původním řízení pohybovat se a pobývat v jiném členském státě.
39.
Za těchto podmínek se domnívám, že situace navrhovatelky v původním řízení spadá do působnosti čl. 21 odst. 1 SFEU.
2.
K omezení volného pohybu občanů Unie
a)
K rejstříkům manželských smluv
40.
Soudní dvůr dosud neměl příležitost vyložit čl. 21 odst. 1 SFEU s ohledem na ustanovení vnitrostátního práva týkající se vedení rejstříků manželských smluv.
41.
Naproti tomu již měl příležitost vyložit toto ustanovení s ohledem ustanovení vnitrostátního práva týkající se zápisu různých údajů souvisejících s totožnosti osob a jejich postavením do vnitrostátních rejstříků. Soudní dvůr zejména rozhodoval o zápisu příjmení (
13
) nebo genderové identity (
14
) do dokladů o osobním stavu v situaci, kdy existovaly rozdíly mezi zápisy těchto údajů v rejstřících vedených v různých členských státech.
42.
Pokud jde o příjmení, Soudní dvůr zejména konstatoval, že odmítnutí orgánů členského státu uznat a zapsat do matriky jméno občana Unie, tak jak bylo specifikováno v jiném členském státě, může být na překážku výkonu práva svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států zakotveného v článku 21 SFEU z důvodu nejasností a obtíží, které mohou pramenit z rozdílu mezi dvěma jmény, jež se vztahují k téže osobě, neboť mnohé činnosti každodenního života ve veřejné i soukromé oblasti vyžadují předložení důkazu o vlastní totožnosti (
15
). Totéž platí pro odmítnutí orgánů členského státu změnit a uznat genderovou identitu, které jeden z jeho státních příslušníků legálně dosáhl v jiném členském státě (
16
).
43.
To tedy vyvolává otázku, zda je judikatura Soudního dvora, kterou jsem právě připomněl (
17
), použitelná na projednávanou věc. Pro její zodpovězení je třeba posoudit, zda jsou rejstříky manželských smluv srovnatelné s matrikami nebo rejstříky obyvatel.
44.
Úvodem bych chtěl uvést, že právní řešení přijatá v právních řádech členských států v oblasti majetkových poměrů v manželství se značně liší. Ačkoli mezi vnitrostátními právními předpisy existují podobnosti, jimi zavedené konkrétní mechanismy se výrazně liší (
18
).
45.
I když tedy zásadu, že manželé mají možnost upravit si majetkové poměry v manželství jinak, než stanoví zákon, zřejmě uznávají všechny členské státy, řešení týkající se zveřejňování manželských smluv, které tuto volbu odrážejí, se mohou lišit. V tomto ohledu některé právní řády stanoví, že se manželské smlouvy zapisují do zvláštního veřejného rejstříku zřízeného pro tento účel, zatímco jiné ne (
19
). V této první kategorii právních řádů navíc některé povolují zápis manželských smluv uzavřených v zahraničí (
20
), zatímco jiné nikoli (
21
).
46.
Zřízení veřejného rejstříku manželských smluv je bytostně spjato s pravidly vnitrostátního práva týkajícími se určení vlastníka majetku nabytého během manželství a odpovědnosti manželů za závazky vzniklé v této době. Obecně platí, že pokud právní řád umožňuje manželům odchýlit se od právního režimu uzavřením manželské smlouvy, stanoví rovněž, že se lze takové smlouvy dovolávat vůči třetím osobám pouze tehdy, pokud o ní tyto osoby vědí. Rejstřík manželských smluv je nástrojem, který umožňuje zajistit zveřejnění takových smluv, což významně přispívá k ochraně majetkových zájmů manželů, a obecněji k právní jistotě. Zápis manželské smlouvy do takového rejstříku má totiž v zásadě za následek, že se lze této smlouvy dovolávat vůči třetím osobám bez ohledu na to, zda o jejím uzavření skutečně věděly.
47.
Tak je tomu podle litevského práva. Jak stanoví čl. 3.103 odst. 3 občanského zákoníku, manželské smlouvy a jejích změn se lze vůči třetím osobám dovolávat pouze tehdy, pokud byla tato smlouva a změny zapsány do rejstříku manželských smluv, ledaže se o tom třetí osoby dozvěděly v době uzavření právního aktu. Žádný údaj v článku 3.103 občanského zákoníku nenaznačuje, že by možnost zápisu manželské smlouvy do dotčeného rejstříku závisela na místě, kde byla tato smlouva uzavřena, nebo na jiných okolnostech, které mohou zakládat vazbu, která určuje rozhodné právo pro majetkové poměry v manželství.
48.
Z toho vyplývá, že podle litevského práva má zápis manželské smlouvy do dotčeného rejstříku mimo jiné za následek, že se této smlouvy lze dovolávat vůči třetím osobám. Takový zápis se tedy může dotknout právního postavení manželů vůči třetím osobám.
49.
Je však třeba poznamenat, že význam zápisu manželské smlouvy do dotčeného rejstříku není srovnatelný s významem zápisu jména nebo genderu osoby do vnitrostátní matriky. Důsledky těchto zápisů jsou jiné povahy.
50.
Především rejstříky manželských smluv nejsou zdrojem informací o občanském stavu osob, a proto skutečnost, že manželská smlouva není v daném rejstříku zapsána, nezakládá jakékoliv riziko záměny údajů týkajících se občanského stavu osoby; v případě, že manželská smlouva není zapsána v rejstříku, se předpokládá, že se na majetkové poměry mezi manžely vztahuje režim stanovený zákonem. Takový rejstřík dále neexistuje ve všech právních řádech Unie, které předpokládají možnost manželů uzavřít manželskou smlouvu. Kromě toho platnost manželské smlouvy zpravidla nezávisí na jejím zápisu do rejstříku manželských smluv. Konečně, alespoň v litevském právu, není zápis manželské smlouvy do rejstříku jediným způsobem, jak zajistit, aby se manželské smlouvy bylo možné dovolávat vůči třetím osobám: při uzavření právního úkonu s určitou osobou má informování této osoby o existenci takové smlouvy stejný účinek, i když pouze inter partes.
51.
Tyto rozdíly ukazují, že judikatura týkající se zápisu jména nebo genderu osoby, která uplatnila své právo na volný pohyb, do vnitrostátních matrik není použitelná na zápis manželských smluv do rejstříků manželských smluv.
52.
To však nemůže znamenat, že odmítnutí zapsat do rejstříku manželských smluv smlouvu uzavřenou v jiném členském státě nepředstavuje omezení svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě zakotvené v čl. 21 odst. 1 SFEU.
b)
K dopadu pravidel pro zápis manželských smluv do rejstříku na právo občanů Unie na volný pohyb
53.
Připomínám, že z ustálené judikatury vyplývá, že vnitrostátní právní předpisy, které znevýhodňují některé státní příslušníky pouze proto, že využili svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, představují omezení svobod, které čl. 21 odst. 1 SFEU přiznává každému občanu Unie (
22
). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že možnosti, které Smlouva otevírá v oblasti pohybu a pobytu, by se nemohly plně projevit, pokud by státního příslušníka členského státu mohly od jejich využití odradit překážky pro jeho pobyt v přijímajícím členském státě z důvodu právní úpravy jeho státu původu, která jej penalizuje jen proto, že těchto možností využil (
23
).
54.
Jak jsem již uvedl (
24
), podle litevského práva má zápis manželské smlouvy do rejstříku manželských smluv konkrétní právní účinek v tom smyslu, že manželům umožňuje zajistit, aby bylo možné se smlouvy dovolávat vůči třetím osobám bez ohledu na to, zda tyto třetí osoby o uzavření této smlouvy vědí. Odmítnutí takového zápisu má tedy dopad na právní postavení manželů podle litevského práva, neboť je zbavuje možnosti využít opatření vnitrostátního práva, které umožňuje zajistit ochranu jejich majetkových zájmů a které je pro ně obecně příznivé z hlediska právní jistoty. Jednotlivci tedy mají zájem na tom, aby jejich manželské smlouvy byly do příslušného rejstříku zapsány.
55.
Za současného stavu unijního práva nejsou zajisté členské státy povinny rejstříky manželských smluv zřídit. Pokud však takový rejstřík v členském státě existuje a platná právní úprava stanoví právo zapsat do něj manželskou smlouvu uzavřenou v jiném členském státě (
25
), měly by být podmínky pro zápis této smlouvy koncipovány tak, aby byl zajištěn soulad s ustanoveními Smlouvy o FEU, zejména s jejím čl. 21 odst. 1. V opačném případě by osoby, které spadají do působnosti ratione personae dotčené vnitrostátní právní úpravy, jako jsou zejména státní příslušníci tohoto členského státu, mohly být odrazovány od výkonu práv, která jim vyplývají ze Smlouvy v oblasti volného pohybu a pobytu, z obavy, že přijdou o výhody vyplývající z takového zápisu.
56.
Z toho plyne, že pravidla pro zápis manželských smluv uzavřených v jiném členském státě do příslušného rejstříku mohou mít dopad na výkon práva občanů Unie na volný pohyb.
c)
K podmínce týkající se uvedení osobního identifikačního čísla
57.
Litevské právo ve znění rozhodném pro spor v původním řízení nebránilo zápisu manželské smlouvy uzavřené v zahraničí do rejstříku manželských smluv, ale podmiňovalo tento zápis tím, že taková smlouva musí obsahovat litevské identifikační číslo osoby alespoň jednoho z manželů (dále jen „dotčená podmínka“).
58.
Dotčená podmínka nebyla pro manželské smlouvy uzavřené v Litvě formálně stanovena. Je tomu tak proto, že podle vnitrostátního práva jsou takové smlouvy uzavírány formou notářského zápisu, což znamená, že ověření a velmi pravděpodobně i uvedení osobního identifikačního čísla v těchto smlouvách provádí notář, který je navíc odpovědný za jejich zápis do rejstříku manželských smluv a sdělení údajů požadovaných za tímto účelem. V této souvislosti se nezdá, že by požadavek na uvedení tohoto čísla v manželských smlouvách uzavřených v zahraničí pro účely jejich zápisu do rejstříku manželských smluv na první pohled znamenal diskriminaci osob, které uzavřely takovou manželskou smlouvu, ve srovnání s osobami, které ji uzavřely v Litvě.
59.
Splnění požadavku stanoveného právní úpravou členského státu týkajícího se formy listiny se však může ukázat jako obtížné, pokud je tato listina vyhotovena v jiném členském státě, a proto se řídí právem tohoto jiného členského státu, které jej nemusí nutně stanovit. Pro jednotlivce totiž může být složité, ne-li nemožné, požadovat po orgánu jiného členského státu, aby do veřejné listiny vyhotovené podle právní úpravy platné v tomto jiném členském státě zahrnul údaje, které tato úprava nestanoví.
60.
Tak je tomu přitom v projednávané věci. Manželská smlouva dotčená v původním řízení, v níž si manželé zvolili režim odděleného jmění, byla uzavřena prostým prohlášením zapsaným v oddacím listu. Tato smlouva tedy nemá formu notářského zápisu, a z tohoto důvodu nebylo možné uvést osobní identifikační číslo manželů. Dále, i když sice bylo možné, aby rejstříkové centrum zapsalo režim odděleného jmění na základě výpisu z oddacího listu vystaveného v Itálii, bylo to nicméně podmíněno vyhotovením přílohy k oddacímu listu ověřené notářem nebo jiným příslušným italským úředníkem s uvedením osobního identifikačního čísla. Podle italského práva však takovou přílohu nebylo možné vyhotovit.
61.
I když dotčená podmínka proto odpovídala podmínce stanovené pro manželské smlouvy uzavřené v Litvě, nemohla být splněna osobami s litevským osobním identifikačním číslem, které uzavřely manželskou smlouvu v jiném členském státě, a to bez ohledu na vůli a kroky manželů. Litevský zákonodárce tak sice možnost zápisu pro osoby s litevským osobním identifikačním číslem, které takovou smlouvu uzavřely v zahraničí, stanovil, ale tento zápis podmínil podmínkou, která mohla být objektivně nesplnitelná a která mohla osobám, které využily svého práva na volný pohyb, v zápisu jejich manželské smlouvy do dotčeného rejstříku bránit.
62.
Vzhledem k tomu, že dotčená podmínka mohla představovat překážku pro zápis manželské smlouvy uzavřené v jiném členském státě do litevského rejstříku manželských smluv občanem Unie, který měl litevské osobní identifikační číslo a který byl podle litevského práva oprávněn tuto smlouvu zapsat, jsem toho názoru, že tato podmínka představovala omezení volného pohybu občanů Unie zaručeného čl. 21 odst. 1 SFEU.
3.
K odůvodnění omezení volného pohybu občanů Unie
63.
Je nesporné, že omezení svobody pohybu občanů Unie, které je stejně jako ve věci v původním řízení nezávislé na státní příslušnosti dotyčných osob, může být odůvodněné, pokud se zakládá na objektivních hlediscích obecného zájmu a je přiměřené cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem (
26
). Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že opatření je přiměřené tehdy, pokud je způsobilé zajistit uskutečnění sledovaného cíle a přitom nepřekračuje meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné (
27
).
a)
K určení objektivního hlediska obecného zájmu
64.
Pokud jde o odůvodnění dotčené podmínky, litevská vláda vysvětluje, že jejím cílem bylo zajistit řádnou identifikaci osob, které uzavřely manželskou smlouvu, a správnost a pravdivost údajů obsažených v rejstříku manželských smluv, které jsou závazné, dokud nejsou zpochybněny u soudu. V případě manželských smluv uzavřených v Litvě mohlo být tohoto cíle dosaženo, protože tyto smlouvy sepisuje notář, který je odpovědný za zápis požadovaných údajů do rejstříku manželských smluv pomocí speciálního programu. Naproti tomu poskytnutí údajů týkajících se manželské smlouvy uzavřené v zahraničí, které nebyly do systému předány litevským soudem nebo notářem, podléhalo dotčené podmínce proto, aby byla zajištěna kontrola správnosti, pravdivosti a relevance těchto údajů, neboť je nemohl ověřit a jejich předání zajistit notář nebo soud.
65.
Odůvodnění litevské vlády mi není lhostejné. Ať už je totiž funkce různých veřejných rejstříků existujících na vnitrostátní úrovni jakákoli, jejich hlavním cílem je přispět k právní jistotě. K dosažení tohoto cíle je nezbytné, aby zaznamenané údaje byly správné.
66.
Cíl zajistit správnost, pravdivost a relevanci údajů obsažených ve veřejném rejstříku a přispět k zajištění právní jistoty proto podle mého názoru může představovat cíl obecného zájmu, který odůvodňuje existenci dotčené podmínky.
b)
K přiměřenosti
67.
V této situaci je třeba zkoumat, zda byla dotčená podmínka přiměřená legitimně sledovanému cíli.
1) Ke způsobilosti
68.
Domnívám se, že dotčená podmínka byla způsobilá k dosažení sledovaného cíle.
69.
Na rozdíl od manželských smluv uzavřených v Litvě totiž osobní identifikační číslo osob, které uzavřely manželskou smlouvu v zahraničí, do rejstříku manželských smluv nesděloval notář. Toto číslo musel zaznamenat úředník rejstříkového centra. Uvedení tohoto čísla v manželských smlouvách uzavřených v zahraničí umožňovalo jeho zapsání rovněž v rejstříku.
70.
Kromě toho, i za předpokladu, že úředníci rejstříkového centra měli právo přístupu do vnitrostátního rejstříku obyvatel, osobní identifikační číslo jim rovněž umožňovalo zkontrolovat správnost a pravdivost dalších osobních údajů týkajících se dotčené osoby a uvedených v manželské smlouvě, a to porovnáním údajů v tomto rejstříku s údaji v manželské smlouvě.
71.
Z toho vyplývá, že uvedení osobního identifikačního čísla mohlo umožňovat rejstříkovému centru zajistit správnost a úplnost údajů obsažených v rejstříku manželských smluv.
72.
Způsobilost dotčené podmínky k dosažení sledovaného cíle tudíž zřejmě nelze zpochybnit.
2) K nezbytnosti
73.
Jinak je tomu z hlediska nezbytnosti dotčené podmínky.
74.
Bez ohledu na výhody spojené s používáním osobních identifikačních čísel je totiž zřejmé, že toto číslo není jediným údajem umožňujícím zajistit řádnou identifikaci osoby, která si přeje zapsat svou manželskou smlouvu do dotčeného rejstříku. Takové údaje, jako jméno, příjmení, datum a místo narození, případně doplněné číslem dokladů použitých při uzavření manželské smlouvy, často postačují k vyloučení rizika záměny osob. V projednávané věci tedy nebyla dotčená podmínka nezbytná k ověření, že jeden z manželů má litevské osobní identifikační číslo, a k řádné identifikaci této osoby.
75.
Mimoto litevský zákonodárce mohl stanovit, že osoba, která žádá o zápis své manželské smlouvy, může uvést své osobní identifikační číslo v samostatné listině, jako je formulář pro zápis, ke kterému přiloží kopii svého průkazu totožnosti. Porovnání údajů identifikujících dotyčnou osobu, které jsou uvedeny v manželské smlouvě a na kopii průkazu totožnosti, by postačovalo k tomu, aby bylo s jistotou zjištěno osobní identifikační číslo, které má být zapsáno do dotyčného rejstříku. Pokud by úředníci rejstříkového centra měli přístup k vnitrostátnímu rejstříku obyvatel, bylo by možné tyto informace snadno ověřit.
76.
Tyto úvahy jsou potvrzeny zápisem oddacího listu navrhovatelky v původním řízení do litevské matriky. Z předkládacího rozhodnutí totiž vyplývá, že tento zápis byl proveden na základě stejného dokumentu, jaký byl předložen na podporu žádosti o zápis manželské smlouvy do rejstříku manželských smluv. Jestliže podle vnitrostátních právních předpisů nebylo uvedení tohoto čísla nezbytné pro účely zápisu oddacího listu do matriky, je obtížné pochopit, proč by mělo být nezbytné pro účely zápisu manželské smlouvy do rejstříku manželských smluv.
77.
Rozhodující je podle mého názoru skutečnost, že uplatnění dotčené podmínky omezilo možnost osob s litevským osobním identifikačním číslem zapsat svou manželskou smlouvu do rejstříku manželských smluv, zatímco z bodu 67 statutu rejstříku vyplývá, že bylo stanoveno, že takové osoby nechat zapsat svou manželskou smlouvu oprávněny jsou. Skutečnost, že zápis manželské smlouvy uzavřené v zahraničí do rejstříku manželských smluv nebyl podmíněn tím, že jeden z manželů musí mít litevské osobní identifikační číslo, ale tím, že toto číslo musí být uvedeno ve smlouvě, měla za následek nejen omezení působnosti dotčené právní úpravy ratione personae na osoby s tímto číslem, ale také uložení podmínky týkající se obsahu listiny vyhotovené zahraničním orgánem. Vzhledem k tomu, že objektivně nebylo možné zajistit, aby zahraniční orgány tuto podmínku zohlednily, byl tedy zápis manželské smlouvy uzavřené v zahraničí do dotčeného rejstříku nejistý a závisel na dobré vůli těchto orgánů nebo na formálních podmínkách stanovených právem místa uzavření smlouvy.
78.
Jelikož měla za následek omezení přístupu osob s litevským identifikačním číslem k rejstříku manželských smluv, je třeba konstatovat, že dotčená podmínka přesahuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení sledovaného cíle.
3) Závěry ohledně přiměřenosti
79.
Vzhledem k výše uvedenému se domnívám, že jelikož taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví dotčenou podmínku, nebyla nezbytná k dosažení sledovaného cíle, a nebyla tudíž přiměřená, omezení svobody pohybu občanů Unie vyplývající z uplatnění této podmínky není odůvodněné.
V. Závěry
80.
S přihlédnutím k výše uvedeným úvahám navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžnou otázku položenou Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy) takto:
„Článek 21 odst. 1 SFEU
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání právní úpravě členského státu, podle níž manželská smlouva uzavřená v jiném členském státě občanem Evropské unie, který v tomto jiném členském státě uplatnil svou svobodu pohybu a pobytu, nemůže být zapsána do rejstříku manželských smluv vedeného v tomto prvním členském státě pouze z toho důvodu, že v ní není uvedeno osobní identifikační číslo přidělené vnitrostátním rejstříkem obyvatel tohoto prvního členského státu alespoň jedné z osob, které jsou stranami této smlouvy, ačkoli jedna z těchto osob toto číslo má.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
i
) – – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
2
) – 2022 m. gruodžio 14 d. nutarimas Nr. 1263 „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimo Nr. 1284 ‚Dėl Vedybų sutarčių registro reorganizavimo ir Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo‘ pakeitimo“ (nařízení vlády Litevské republiky č. 1263 ze dne 14. prosince 2022, kterým se mění nařízení vlády Litevské republiky č. 1284 ze dne 13. srpna 2002 o přijetí statutu rejstříku manželských smluv).
(
3
) – S přihlédnutím ke všem okolnostem věci je velmi pravděpodobné, že navrhovatelka v původním řízení je litevskou státní příslušnicí. Předkládající soud to však výslovně neuvedl. Pouze uvedl, že tato navrhovatelka je občankou Unie, která vykonala své právo na volný pohyb (bod 25 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce). Z předkládacího rozhodnutí nicméně vyplývá, že navrhovatelka v původním řízení má osobní identifikační číslo přidělené litevským rejstříkem obyvatel a průkaz totožnosti, na kterém je uvedeno (což umožňuje určit, že se jedná o litevský průkaz totožnosti).
(
4
) – V této souvislosti je třeba uvést, že zápis rozdělení majetku ve smyslu bodu 13.3 statutu rejstříku (který se zřejmě týká dohod nebo rozhodnutí týkajících se rozdělení majetku, který vstoupil do společného jmění manželů) by byl v projednávané věci obtížně představitelný. Manželé si totiž zvolili režim odděleného jmění a tato volba byla učiněna v době uzavření manželství. Za této situace nemohl majetek nabytý manžely vstoupit do společného jmění a následně být předmětem rozdělení majetku. Kromě toho v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce není zmíněno ani uzavření smlouvy o rozdělení majetku, ani soudní rozhodnutí o rozdělení majetku, ani konkrétní majetek, který by byl předmětem případného rozdělení.
(
5
) – Rozsudek ze dne 26. září 2024, Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, bod 37 a citovaná judikatura).
(
6
) – Nařízení Rady ze dne 24. června 2016 provádějící posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství (Úř. věst. 2016, L 183, s. 1).
(
7
) – Je tedy možné, že článek 3.103 občanského zákoníku, který stanoví zápis manželských smluv do rejstříku manželských smluv a upřesňuje důsledky takového zápisu, je použitelný pouze v případě, že by litevské právo bylo určeno jako právo rozhodné pro majetkové poměry manželů. Při podání žádosti o zápis manželské smlouvy do rejstříku manželských smluv však nelze od počátku vyloučit použitelnost tohoto ustanovení občanského zákoníku jako práva rozhodného pro majetkové poměry manželů. Nezdá se ani možné vyloučit, že podmínka zápisu týkající se litevského osobního identifikačního čísla, stanovená v bodě 67 statutu rejstříku, se může vztahovat na jakoukoli manželskou smlouvu uzavřenou v zahraničí, o jejíž zápis se žádá, bez ohledu na právo rozhodné pro majetkové poměry manželů.
(
8
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. června 2017, Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, bod 33 a citovaná judikatura).
(
9
) – Rozsudky ze dne 20. září 2001, Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, bod 31), a ze dne 4. října 2024, Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 51 a citovaná judikatura).
(
10
) – Rozsudek ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon Pančarevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, bod 42 a citovaná judikatura).
(
11
) – Rozsudek ze dne 22. února 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, EU:C:2024:143, bod 41 a citovaná judikatura).
(
12
) – Ačkoli to v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce není uvedeno, předpokládám, že toto osobní identifikační číslo, pokud jej strany mají, je uvedeno i v notářském zápisu sepsaném litevským notářem.
(
13
) – Viz zejména rozsudky ze dne 22. prosince 2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, výrok), ze dne 12. května 2011, Runevič-Vardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, výrok), ze dne 2. června 2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, výrok), a ze dne 8. června 2017, Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, výrok).
(
14
) – Rozsudek ze dne 4. října 2024, Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, výrok).
(
15
) – Viz zejména rozsudek ze dne 8. června 2017, Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, body 36 až 39 a citovaná judikatura).
(
16
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, body 55 až 57 a citovaná judikatura).
(
17
) – Viz bod 42 tohoto stanoviska.
(
18
) – V tomto ohledu viz zejména Konsorcium ASSER-UCL, „Étude sur les régimes matrimoniaux des couples mariés et sur le patrimoine des couples non mariés dans le droit international privé et le droit interne des États membres de l'Union européenne“, s. 22 a 23. Tato studie z roku 2003, zpracovaná na žádost Komise, poskytuje přehled vnitrostátních právních předpisů patnácti členských států Evropské unie. Viz rovněž informace na internetových stránkách Rady notářství Evropské unie „Couples in Europe. The law for couples in 22 EU countries“, https://www.coupleseurope.eu/fr/ (dále jen „internetové stránky ‚Couples in Europe‘ “).
(
19
) – Podle informací dostupných na internetových stránkách „Couples in Europe“ takové rejstříky neexistují v Rakousku, Francii, Polsku a na Slovensku.
(
20
) – Podle informací dostupných na internetových stránkách „Couples in Europe“ může být manželská smlouva uzavřená v zahraničí zapsána do zvláštního vnitrostátního rejstříku v Německu, Estonsku, Lotyšsku a Nizozemsku.
(
21
) – Podle informací dostupných na internetových stránkách „Couples in Europe“ zřejmě není možné zapsat manželskou smlouvu uzavřenou v zahraničí do zvláštního vnitrostátního rejstříku zejména v České republice, Maďarsku a na Maltě.
(
22
) – Viz zejména rozsudky ze dne 11. července 2002, D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, bod 31), ze dne 24. října 2013, Thiele Meneses (C‑220/12, EU:C:2013:683, bod 22), a ze dne 26. května 2016, Kohll a Kohll-Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:361, bod 42).
(
23
) – Viz rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Pusa (C‑224/02, EU:C:2004:273, bod 19), ze dne 26. října 2006, Tas-Hagen a Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, bod 30), ze dne 22. května 2008, Nerkowska (C‑499/06, EU:C:2008:300, bod 32), jakož i ze dne 14. října 2010, van Delft a další (C‑345/09, EU:C:2010:610, bod 97).
(
24
) – Viz bod 48 tohoto stanoviska.
(
25
) – Je třeba zdůraznit, že nepředjímám otázku, zda existuje obecná povinnost členského státu registrovat manželské smlouvy uzavřené v jiném členském státě, a tedy ani to, zda by litevské právo mělo stanovit, aby osoby, které nemají litevské osobní identifikační číslo, měly možnost zapsat manželskou smlouvu uzavřenou v zahraničí do rejstříku manželských smluv. Pokud jde o projednávanou věc, jsou tyto otázky hypotetické, neboť litevské právo tuto možnost zápisu stanoví a navrhovatelka v původním řízení litevské osobní identifikační číslo má.
(
26
) – Rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další (C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 41 a citovaná judikatura).
(
27
) – Rozsudky ze dne 18. července 2006, De Cuyper (C‑406/04, EU:C:2006:491, bod 42), ze dne 26. října 2006, Tas-Hagen a Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, bod 35), jakož i ze dne 5. června 2018, Coman a další (C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 41).