62021CC0329
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
GIOVANNIHO PITRUZZELLY
přednesené dne 20. října 2022 (
1
)
Věc C‑329/21
DIGI Communications NV
proti
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala,
za účasti:
Magyar Telekom Nyrt.
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti, Maďarsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Sítě a služby elektronických komunikací – Směrnice 2002/20/ES a 2002/21/ES – Dražba na přidělení práv na užívání frekvencí – Vyloučení holdingové společnosti, která není v dotyčném členském státě registrována jako poskytovatel služeb elektronických komunikací, z dražby – Právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí o přidělení“
1.
V žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, která je předmětem tohoto stanoviska, Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti, Maďarsko) pokládá Soudnímu dvoru řadu otázek týkajících se výkladu čl. 4 odst. 1 směrnice 2002/21/ES (
2
) (dále jen „rámcová směrnice“), článku 7 směrnice 2002/20/ES (
3
) (dále jen „autorizační směrnice“) a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2.
Tyto otázky vyvstaly v rámci žaloby podané společností DIGI Communications N. V. (dále jen „DIGI“) proti rozhodnutí, kterým Nemzeti Média-és Hírközlési Hatóság (dále jen „NMHH“), maďarský telekomunikační regulační úřad, přidělil práva na užívání frekvencí na podporu zavádění sítě 5G a doplňkových bezdrátových širokopásmových komunikací (dále jen „rozhodnutí o přidělení“).
I. Právní rámec
A.
Rámcová směrnice
3.
Znění rámcové směrnice použitelné na skutkový stav v původním řízení je znění naposledy pozměněné směrnicí 2009/140/ES (
4
). Rámcová směrnice byla zrušena a nahrazena směrnicí (EU) 2018/1972 (
5
) počínaje 20. prosincem 2020.
4.
Článek 4 odst. 1 první pododstavec rámcové směrnice ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení stanoví:
„1. Členské státy zajistí, aby na vnitrostátní úrovni existovaly účinné mechanismy, v jejichž rámci má každý uživatel nebo podnik zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací, který je dotčen rozhodnutím VRO, právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí k subjektu rozhodujícímu o opravném prostředku, jenž je nezávislý na zúčastněných stranách. Tento subjekt, kterým může být soud, musí mít příslušné odborné znalosti potřebné pro řádný výkon svých funkcí. Členské státy zajistí, aby skutková podstata případu byla řádně posouzena a aby existoval účinný mechanismus pro opravné prostředky.“
5.
Článek 8 rámcové směrnice, ve znění použitelném na skutkový stav věci, nadepsaný „Cíle politiky a regulační zásady“, v odst. 2 písm. a), b) a d) a v odst. 5 písm. c) stanoví:
„2.   [VRO] podporují hospodářskou soutěž při zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací a přiřazených zařízení a doplňkových služeb mimo jiné tím, že:
a)
zajišťují, aby uživatelé, včetně zdravotně postižených uživatelů, starších uživatelů a uživatelů se zvláštními sociálními potřebami, získali co největší prospěch, pokud jde o výběr, cenu a kvalitu;
b)
zajišťují, aby nedocházelo k narušování nebo omezování hospodářské soutěže v odvětví elektronických komunikací, včetně přenosu obsahu;
[…]
d)
podporují účinné používání rádiových frekvencí a zdrojů číslování a zajišťují jejich účinnou správu.
[…]
5.   [VRO] při sledování cílů politik uvedených v odstavcích 2, 3 a 4 uplatňují objektivní, transparentní, nediskriminační a přiměřené regulační zásady, mimo jiné tím, že:
[…]
c)
zajišťují hospodářskou soutěž ku prospěchu spotřebitelů a ve vhodných případech podporují hospodářskou soutěž v oblasti infrastruktury.“
B.
Autorizační směrnice
6.
Znění autorizační směrnice použitelné na skutkový stav v původním řízení je znění naposledy pozměněné směrnicí 2009/140. Autorizační směrnice byla rovněž zrušena a nahrazena směrnicí 2018/1972 počínaje 20. prosincem 2020.
7.
Článek 1 této směrnice stanoví, že „[c]ílem této směrnice je prostřednictvím harmonizace a zjednodušení pravidel a podmínek pro udělování oprávnění zavést vnitřní trh v oblasti sítí a služeb elektronických komunikací, aby se usnadnilo jejich zajišťování a poskytování v celém Společenství“.
8.
Článek 2 odst. 2 autorizační směrnice, ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení, definuje pojem „obecné oprávnění“ jako právní rámec zřízený členským státem v souladu s touto směrnicí, který zaručuje práva na zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací a jenž stanoví zvláštní povinnosti pro tuto oblast, které se mohou vztahovat na všechny nebo na určité druhy sítí a služeb elektronických komunikací“.
9.
Článek 3 autorizační směrnice, nadepsaný „Obecné oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací“, stanoví:
„1.   Členské státy zajistí volnost v zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací, které podléhají podmínkám stanoveným v této směrnici. Za tímto účelem nesmějí členské státy bránit podnikům v zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací s výjimkou případů, kdy je to nezbytné z důvodů stanovených v čl. 46 odst. 1 Smlouvy.
2.   Zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací může podléhat pouze obecnému oprávnění, aniž jsou dotčeny zvláštní povinnosti uvedené v čl. 6 odst. 2 nebo práva na užívání uvedená v článku 5. Od dotyčného podniku může být požadováno předložení oznámení, ale nesmí být od něho požadováno získání výslovného rozhodnutí nebo jakéhokoliv jiného správního aktu vydaného [VRO] před uplatněním práv vyplývajících z oprávnění. Po oznámení, je-li požadováno, může podnik zahájit činnost, v případě potřeby s výhradou ustanovení o právech na užívání podle článků 5, 6 a 7.
[…]
3.   Oznámení uvedené v odstavci 2 znamená pouze prohlášení právnické nebo fyzické osoby o úmyslu zahájit zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací učiněné vůči [VRO] a předložení minimálních informací, které jsou nezbytné k tomu, aby umožnily vnitrostátnímu regulačnímu orgánu vést rejstřík nebo seznam podniků zajišťujících sítě nebo poskytujících služby elektronických komunikací. Tyto informace musí být omezeny na míru nezbytně nutnou pro identifikaci poskytovatele, jako je číslo v obchodním rejstříku, kontaktní osoby poskytovatele, adresa poskytovatele, stručný popis sítě nebo služby a předpokládaný termín zahájení činnosti.“
10.
Článek 7 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 3 a 5 autorizační směrnice ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení stanoví:
„1.   Pokud členský stát zvažuje omezení počtu práv na užívání, která mají být udělena pro rádiové frekvence, nebo prodloužení platnosti stávajících práv jinak než v souladu s podmínkami stanovenými pro tato práva, musí mimo jiné:
a)
brát náležitě v úvahu potřebu maximalizovat výhody pro uživatele a usnadnit rozvoj hospodářské soutěže;
[…]
3.   Pokud je třeba omezit udělování práv na užívání rádiových frekvencí, udělují členské státy tato práva na základě výběrových kritérií, která musí být objektivní, transparentní, nediskriminační a přiměřená. Tato výběrová kritéria musí brát náležitě v úvahu dosažení cílů článku 8 [rámcové směrnice] a požadavků článku 9 uvedené směrnice […].
[…]
5.   Tímto článkem není dotčen převod práv na užívání rádiových frekvencí podle článku 9b směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice).“
II. Spor v původním řízení, předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
11.
Dne 18. července 2019 zahájil NMHH dražbu práv na užívání frekvencí na podporu zavádění sítě 5G a doplňkových bezdrátových širokopásmových komunikací (dále jen „dražba“) a zveřejnil dokumentaci, která obsahovala podrobná pravidla této dražby (dále jen „dokumentace“).
12.
Společnost DIGI, registrovaná v Nizozemsku a neregistrovaná v Maďarsku jako poskytovatel služeb elektronických komunikací, podala žádost o účast v dražbě, ale NMHH její žádost formálně prohlásil za neplatnou. NMHH stanovil, že společnost DIGI zneužila svého práva na účast v dražbě, jednala takovým způsobem, aby se dražbě vyhnula, a pokusila se NMHH podvést. NMHH měl totiž za to, že společnost DIGI podala žádost namísto své maďarské pobočky DIGI Távközlési és Szolgáltató Korlátolt Felelősségű Társaság (dále jen „DIGI Kft.“) – společnosti registrované v Maďarsku, která v této zemi poskytuje služby elektronických komunikací – jež by v případě podání žádosti byla vyloučena podle pravidla obsaženého v čl. 61 písm. n) dokumentace (
6
). Konečným rozhodnutím tedy NMHH odmítl zaregistrovat kandidaturu DIGI do dražby a dospěl k závěru, že tato společnost ztratila své postavení účastníka dražby.
13.
Žalobkyně napadla toto rozhodnutí u soudu, ale její opravný prostředek zamítl v prvním stupni předkládající soud a ve druhém stupni jej s konečnou platností zamítl Kúria (Nejvyšší soud, Maďarsko).
14.
V průběhu soudního řízení zahájeného na návrh společnosti DIGI přijal NMHH rozhodnutí o přidělení, kterým byla třem hlavním poskytovatelům služeb elektronických komunikací, s výjimkou společnosti DIGI Kft., působícím na maďarském trhu, přidělena práva na užívání frekvencí, která byla předmětem dražby.
15.
Žalobou na zrušení podanou proti rozhodnutí o přidělení zahájila žalobkyně správní řízení soudní u předkládajícího soudu.
16.
Vzhledem k tomu, že společnost DIGI není z důvodu svého vyloučení z dražby mezi adresáty rozhodnutí o přidělení, má předkládající soud za to, že se musí předběžně zabývat otázkou aktivní legitimace této společnosti, a zejména tím, zda ji lze považovat za „dotčený podnik“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, kterému musí být přiznáno právo na opravný prostředek ve smyslu tohoto ustanovení.
17.
Vzhledem k neexistenci definice tohoto pojmu v rámcové směrnici dospěl Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti) s odkazem na rozsudky ze dne 21. února 2008, Tele2 Telecommunication (
7
) (dále jen „rozsudek Tele 2“), ze dne 24. dubna 2008 (
8
), Arcor (dále jen „rozsudek Arcor“) a ze dne 22. ledna 2015, T-Mobile Austria (
9
) (dále jen „rozsudek T-Mobile“) k závěru, že Soudní dvůr zkoumal tři podmínky pro určení, zda má podnik právo podat opravný prostředek podle uvedeného čl. 4 odst. 1, a to: i) že dotčeným podnikem musí být podnik zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací, který je konkurentem podniku nebo podniků, které jsou adresáty rozhodnutí VRO; ii) že VRO přijal rozhodnutí v rámci postupu, jehož cílem je ochrana hospodářské soutěže, a iii) že předmětným rozhodnutím je nebo může být dotčeno postavení prvně jmenovaného podniku na trhu.
18.
Každá z předložených předběžných otázek v podstatě směřuje k tomu, aby Soudní dvůr podal upřesnění za účelem uplatnění těchto podmínek na skutkový stav v původním řízení.
19.
Za těchto podmínek se Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
1.1 Může být za soutěžitele podniků, které jsou adresáty rozhodnutí vydaného [VRO] ve smyslu čl. 4 odst. 1 [rámcové směrnice], považován podnik, který je registrován v jiném členském státě, v němž rovněž působí, a jenž sám o sobě neposkytuje služby elektronických komunikací na trhu, jehož se dané rozhodnutí týká, za předpokladu, že na referenčním trhu je přítomen jeden z podniků, který je prvně jmenovaným podnikem přímo ovládán a jenž na tomto trhu působí jako poskytovatel služeb a soutěží na něm s podniky, které jsou adresáty zmíněného rozhodnutí?
1.2 Je k zodpovězení otázky 1.1 nezbytné posoudit, zda mateřská společnost, která má v úmyslu podat opravný prostředek, tvoří hospodářskou jednotku s podnikem, jejž ovládá a jenž soutěží na referenčním trhu?
2)
2.1 Představuje dražba, kterou uskutečňuje [VRO] ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice a článku 7 [autorizační směrnice] a jejímž předmětem jsou práva na užívání frekvencí na podporu zavádění sítě 5G související s doplňkovými službami bezdrátových širokopásmových komunikací, postup, jehož cílem je ochrana hospodářské soutěže? Je třeba mít rovněž za to, že rozhodnutí VRO, kterým se prohlašuje výsledek zmíněné dražby, má za cíl ochranu hospodářské soutěže v tomto smyslu?
2.2 Pokud Soudní dvůr zodpoví otázku 2.1 kladně, je cíl spočívající v ochraně hospodářské soutěže, který je sledován zmíněným rozhodnutím, narušen skutečností, že [VRO] prostřednictvím konečného rozhodnutí obsaženého v samostatném usnesení odepřel podniku, který podává opravný prostředek k soudu, možnost registrace jeho nabídky, což mělo za následek, že se posledně jmenovaný podnik nemohl zúčastnit dražby, a tudíž není adresátem rozhodnutí, kterým byl určen výsledek této dražby?
3)
3.1 Musí být čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice vykládán ve světle článku 47 Listiny základních práv v tom smyslu, že právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí [VRO] přiznává pouze podniku:
a)
jehož postavení na trhu je bezprostředně a skutečně dotčeno daným rozhodnutím, nebo
b)
u něhož je vzhledem k jeho postavení na trhu prokazatelně vysoce pravděpodobné, že by mohl být daným rozhodnutím dotčen; nebo
c)
jehož postavení na trhu by mohlo být daným rozhodnutím bezprostředně nebo nepřímo dotčeno?
3.2 Je dotčení, které je uvedeno v otázce 3.1, samo o sobě prokázáno skutečností, že podnik podal nabídku v dražbě, to znamená, že měl v úmyslu se dražby zúčastnit, avšak nebylo mu to umožněno vzhledem k nesplnění požadavků, nebo od něj může soud oprávněně požadovat, aby toto dotčení prokázal rovněž předložením důkazů?
4)
Musí se ve světle odpovědí na první až třetí předběžnou otázku vykládat čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv, v tom smyslu, že za podnik poskytující služby elektronických komunikací, který je dotčen rozhodnutím [VRO], kterým se prohlašuje výsledek dražby práv na užívání frekvencí na podporu zavádění 5G souvisejících s doplňkovými službami bezdrátových širokopásmových komunikací, a jenž má z tohoto důvodu právo podat opravný prostředek, se považuje takový podnik, který:
–
nevykonává na referenčním trhu žádnou hospodářskou činnost spočívající v poskytování služeb, avšak na témže trhu poskytuje služby elektronických komunikací podnik, jejž prvně jmenovaný podnik přímo ovládá, a
–
jemuž byl odepřen zápis do dražby pravomocným a konečným rozhodnutím [VRO] dříve, než bylo přijato rozhodnutí, kterým byl prohlášen napadený výsledek dražby, což tento podnik vyloučilo z následné účasti v dražbě?“
20.
Písemná vyjádření předložili v souladu s článkem 23 statutu Soudního dvora účastníci původního řízení a Komise. Řeči těchto zúčastněných byly Soudním dvorem vyslechnuty na jednání konaném dne 1. června 2022.
III. Analýza
A.
Úvodní poznámky
21.
Při formulování předběžných otázek předkládající soud vychází z předpokladu, že aby mohl být podnik považován za „dotčený“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, a tudíž mohl využít práva podat opravný prostředek proti rozhodnutí VRO, musí být nutně přímým a skutečným konkurentem podniku nebo podniků, kterým je toto rozhodnutí určeno.
22.
Z tohoto důvodu první předběžná otázka směřuje k objasnění, zda podniky, jež byly vybrány ve výběrovém řízení na přidělení práv na užívání frekvencí, jsou „konkurenty“ podniku, který, tak jako DIGI, poskytuje služby elektronických komunikací nepřímo prostřednictvím společností skupiny, jejíž je holdingovou společností.
23.
Stejně jako Komise mám za to, že předpoklad, z něhož vychází Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti), je založen na nesprávném výkladu rozsudků Tele 2, Arcor a T-Mobile.
24.
Je zajisté pravda, že ve věcech, v nichž byly vydány tyto rozsudky, podniky, o jejichž právo podat opravný prostředek se jednalo, konkurovaly podniku nebo podnikům, kterým bylo toto rozhodnutí určeno, na trhu členského státu, jehož se rozhodnutí VRO týkalo (
10
). Žádná pasáž v těchto rozsudcích však podle mého názoru neumožňuje vyvodit závěr o záměru Soudního dvora omezit subjektivní působnost tohoto ustanovení na okruh konkurentů, skutečných nebo dokonce potenciálních, adresátů dotčeného rozhodnutí VRO.
25.
V těchto rozsudcích totiž Soudní dvůr rozhodl, že povinnost členských států přiznat účinnou právní ochranu, která je zakotvena v článku 47 Listiny, jejímž vyjádřením je článek 4 rámcové směrnice, „se musí rovněž použít na uživatele a podniky, kterým mohou vyplývat práva z právního řádu Unie, zejména ze směrnic o elektronických komunikacích, a jejichž práva jsou dotčena rozhodnutím VRO“ (
11
).
26.
Podle výše uvedených rozsudků tedy existují dvě podmínky pro to, aby byl podnik považován za „dotčený“ ve smyslu článku 4 rámcové směrnice rozhodnutím VRO, jehož není adresátem.
27.
Pokud jde o první podmínku týkající se nositelství práv uznaných v unijním právním řádu, Soudní dvůr konkrétně stanovil, že ta je splněna v případě podniků konkurujících podniku s významnou silou na relevantním trhu, neboť jsou potenciálními osobami, kterým svědčí práva odpovídající zvláštním regulačním povinnostem uloženým VRO tomuto podniku na základě článku 16 rámcové směrnice (
12
), nebo v případě oprávněného operátora ve smyslu čl. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 2887/2000 (
13
), který uzavřel smlouvu o přístupu k účastnickému vedení s oznámeným operátorem ve smyslu písm. a) uvedeného článku (
14
), nebo konečně v případě podniku v rámci povolovacího řízení pro změnu vlastnické struktury konkurenčních podniků, která zahrnuje změnu v přidělování rádiových frekvencí mezi podniky působícími na trhu.
28.
Pokud jde o druhou podmínku, práva, která podnik ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice požívá na základě unijního právního řádu, mohou být potenciálně dotčena rozhodnutím VRO z důvodu zaprvé obsahu tohoto rozhodnutí, a zadruhé prováděné nebo zamýšlené činnosti tohoto podniku (
15
). V případě podniků, které konkurují adresátovi či adresátům rozhodnutí VRO, Soudní dvůr v rozsudku T-Mobile upřesnil, že toto ustanovení se týká těchto podniků, „ pokud může mít dotčené rozhodnutí vliv na jejich postavení na trhu“ (
16
).
29.
V bodě 39 tohoto rozsudku, na který odkazuje zejména předkládající soud při formulaci svých předběžných otázek, Soudní dvůr zajisté také obecněji uvedl, že podnik „může být ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice považován za dotčený rozhodnutím VRO přijatým v rámci řízení stanoveného směrnicemi o elektronických komunikacích, jestliže takový podnik zajišťující sítě nebo služby elektronických komunikací konkuruje podniku nebo podnikům, které jsou adresáty rozhodnutí VRO, jestliže VRO rozhoduje v rámci řízení, jehož cílem je zaručení hospodářské soutěže, a jestliže dotčené rozhodnutí může mít vliv na postavení tohoto prvního podniku na trhu“.
30.
Z výslovného odkazu v tomto bodě a v následujícím bodě 40 uvedeného rozsudku na konkrétní situaci žalobkyně ve věci v původním řízení, v níž bylo vydáno rozhodnutí Soudního dvora, však podle mého názoru vyplývá, že záměrem Soudního dvora nebylo omezit působnost čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice pouze na konkurenční podniky a v žádném případě ne na „skutečné konkurenty“ adresáta nebo adresáty rozhodnutí VRO na vnitrostátním trhu dotčeném tímto rozhodnutím.
31.
Znění čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice však omezuje rozsah povinnosti, kterou ukládá členským státům, zajistit účinné mechanismy pro právo podat opravný prostředek proti rozhodnutím VRO na uživatele a na každý podnik „zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací“. Z toho vyplývá, že podnik, který není „uživatelem“ ve smyslu čl. 2 písm. h) rámcové směrnice (
17
) nebo jenž nezajišťuje sítě ve smyslu čl. 2 písm. m), musí, aby se mohl dovolávat práva na opravný prostředek uznaného v čl. 4 odst. 1 této směrnice, prokázat, že je poskytovatelem služeb elektronických komunikací.
32.
I když je pravda, že ani rámcová směrnice, ani autorizační směrnice neobsahují definici pojmu „poskytovatel služeb elektronických komunikací“ (
18
), je třeba za účelem vymezení okruhu podniků, které lze považovat za podniky spadající pod tuto definici, odkázat na systém autorizační směrnice.
33.
Tato směrnice vytvořila právní rámec pro volné zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací, který má zaprvé umožnit všem poskytovatelům využívat objektivní, průhledné, nediskriminační a přiměřené podmínky a postupy (
19
) a zadruhé „co nejméně zatěžující“ systém oprávnění „s cílem podnítit rozvoj nových služeb elektronických komunikací a celoevropských komunikačních sítí a služeb a dát poskytovatelům služeb a spotřebitelům možnost využívat výhod úspor z rozsahu dosahovaných na jednotném trhu“ (
20
). Tento normativní rámec zavedl režim „obecného oprávnění“ (
21
), který se vztahuje na všechny sítě a služby elektronických komunikací a jenž od vnitrostátního regulačního orgánu nevyžaduje přijetí žádného výslovného rozhodnutí nebo správního aktu.
34.
Článek 3 odst. 2 první věta autorizační směrnice, ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení, stanoví, že „[z]ajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací může podléhat pouze obecnému oprávnění“. Podle čl. 6 odst. 1 této směrnice může obecné oprávnění pro zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací podléhat pouze podmínkám uvedeným v příloze této směrnice. Takové podmínky musí být nediskriminační, přiměřené a průhledné.
35.
Kromě toho čl. 3 odst. 2 druhá věta autorizační směrnice uvádí, že „[o]d dotyčného podniku může být požadováno předložení oznámení, ale nesmí být od něho požadováno získání výslovného rozhodnutí nebo jakéhokoliv jiného správního aktu vydaného vnitrostátním regulačním orgánem před uplatněním práv vyplývajících z oprávnění“.
36.
Podnik, který splňuje podmínky, na něž se v daném členském státě vztahuje obecné oprávnění uvedené v čl. 3 odst. 2 první větě autorizační směrnice, lze podle mého názoru považovat za „podnik zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, aniž by bylo nutné formální uznání tohoto postavení správními orgány tohoto členského státu, a zejména aniž by bylo nutné, aby tento podnik provedl oznámení podle čl. 3 odst. 2 druhé věty autorizační směrnice, pokud to tento členský stát vyžaduje. Takové oznámení je totiž nezbytné pouze pro zahájení činnosti zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací v dotyčném členském státě a nemůže být zejména vyžadováno pro účast v řízeních o přidělení frekvencí, jako je řízení ve věci v původním řízení (
22
).
37.
Z toho vyplývá, že právo na opravný prostředek podle čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice může uplatnit i podnik, který ještě není přímo nebo nepřímo přítomen na trhu členského státu dotčeného rozhodnutím VRO nebo registrován jako poskytovatel služeb elektronických komunikací v tomto členském státě, zejména podnik, který působí v tomto odvětví, ale v jiném členském státě.
38.
Vzhledem k tomu, že znění čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice odkazuje na výkon činnosti v oblasti poskytování služeb elektronických komunikací, mám za to, že aniž by z působnosti tohoto ustanovení byly vyloučeny podniky, které v těchto odvětvích dosud konkrétně nepůsobí, vyžaduje taková formulace, aby dotyčný podnik, za účelem využití postavení „dotčeného podniku“ ve smyslu tohoto ustanovení, prokázal skutečný záměr a reálnou možnost, nikoli pouze hypotetickou, ale skutečnou, pokud jde o infrastrukturu a technologii, vstoupit na trh zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací.
39.
Předběžnými otázkami položenými Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti) se budu zabývat na základě výše uvedených úvah.
40.
Na rozdíl od tvrzení NMHH jsou tyto otázky podle mého názoru přípustné. Argumenty vznesené NMHH na podporu nepřípustnosti se totiž smíchávají s meritorním posouzením těchto otázek.
B.
K první předběžné otázce
41.
Podstatou první části první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda právnická osoba se sídlem v jiném členském státě, než je členský stát dotčený rozhodnutím, kterým VRO přidělil rádiové frekvence na základě dražby, může být považována za „konkurenta“ podniků, které jsou adresáty tohoto rozhodnutí, a může se tedy dovolávat práva podat opravný prostředek proti tomuto rozhodnutí v souladu s čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, pokud tato právnická osoba sice není v dotyčném členském státě registrována jako poskytovatel služeb elektronických komunikací, nevykonává takovou činnost a nemá k tomuto účelu vlastní infrastrukturu, je však holdingovou společností skupiny, která poskytuje tyto služby na území Evropské unie a jež v dotyčném členském státě působí na základě rozhodnutí VRO prostřednictvím pobočky registrované v tomto členském státě jako poskytovatel těchto služeb. Podstatou druhé části první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda je pro zodpovězení první části této otázky nutné zkoumat, zda dotčená právnická osoba tvoří s pobočkou působící na vnitrostátním trhu dotčeném rozhodnutím VRO „hospodářskou jednotku“ ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže.
42.
Z úvah uvedených v bodech 23 až 30 tohoto stanoviska vyplývá, že první předběžná otázka, která omezuje působnost čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice na skutečné konkurenty adresáta nebo adresátů rozhodnutí VRO, vychází z nesprávného předpokladu, a musí být z tohoto důvodu přeformulována.
43.
Jako celek musí být tato otázka podle mého názoru chápána tak, že předkládající soud se táže, zda právnická osoba v takové situaci, jaká je popsána v bodě 41 tohoto stanoviska, může být považována za podnik „poskytující služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, a zda je pro účely odpovědi, která má být poskytnuta, relevantní, že tato právnická osoba a pobočka působící na dotčeném vnitrostátním trhu tvoří „hospodářskou jednotku“ ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže.
44.
Společnost DIGI a Komise navrhují zodpovědět tuto otázku kladně, zatímco NMHH navrhuje zápornou odpověď.
45.
Nejprve je třeba odmítnout argument, který NMHH uvedl ve svém písemném vyjádření, podle něhož mohou pouze podniky, jež jsou adresáty takového rozhodnutí, jako je rozhodnutí dotčené ve věci v původním řízení, toto rozhodnutí napadnout. V této souvislosti stačí připomenout, že v rozsudku Tele 2 Soudní dvůr, i když v jiném kontextu, uvedl, že „striktní výklad čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice v tom smyslu, že nepřiznává právo na opravný prostředek jiným osobám než adresátům rozhodnutí [VRO], by byl stěží slučitelný s obecnými cíli a právními zásadami vyplývajícími pro tyto orgány z článku 8 uvedené směrnice, zejména pak s cílem podpory hospodářské soutěže“ (
23
). Neexistují žádné důvody týkající se zejména povahy dotčeného rozhodnutí ve věci v původním řízení nebo skutkových okolností tohoto řízení, které by odůvodňovaly odchýlení se od tohoto výkladu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice. Vzhledem k formulaci použité Soudním dvorem má ostatně tento výklad jednoznačně obecnou hodnotu.
46.
Z bodu 36 tohoto stanoviska tedy vyplývá, že postavení „podniku zajišťujícího sítě nebo poskytujícího služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice lze přiznat podniku, jenž splňuje podmínky, kterým v dotyčném členském státě podléhá obecné oprávnění podle čl. 3 odst. 2 první věty autorizační směrnice, i když tento podnik dosud není přítomen na trhu tohoto členského státu a není v něm dosud registrován ve smyslu čl. 3 odst. 2 druhé věty. Z bodu 38 tohoto stanoviska rovněž vyplývá, že není ani nutné, aby takový podnik v současné době poskytoval služby elektronických komunikací, a to za předpokladu, že prokáže skutečný záměr a reálnou možnost, pokud jde o infrastrukturu a technologii, vstoupit na tento trh, ať už v dotčeném členském státě nebo v jiném členském státě.
47.
Podle mého názoru je třeba vést samostatnou diskusi v případě, jako je tomu v původním řízení, že právnická osoba, která se dovolává práva na opravný prostředek podle čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, ačkoli není přímo přítomna na trhu poskytování služeb elektronických komunikací, stojí v čele skupiny společností poskytujících tyto služby. Nevylučuji totiž, že postavení „podniku poskytujícího služby elektronických komunikací“ ve smyslu tohoto ustanovení musí být přiznáno i takové právnické osobě. Tato právnická osoba musí v každém případě prokázat, že je předmětným rozhodnutím „dotčena“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, tedy, jak upřesnila judikatura, že byla tímto rozhodnutím dotčena na svých právech vyplývajících z unijního právního řádu a zejména ze směrnic o službách elektronických komunikací.
48.
K situaci nastíněné v předcházejícím bodě je třeba uvést dvě vysvětlení.
49.
Zaprvé přiznání postavení „podniku poskytujícího služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice společnosti stojící v čele skupiny působící v oblasti poskytování těchto služeb je odůvodněno pouze její nepřímou přítomností na trhu a nezávisí ani na existenci případného konkurenčního vztahu s adresáty předmětného rozhodnutí VRO, ani na skutečnosti, že tato společnost tvoří s pobočkou přítomnou na trhu dotčeném tímto rozhodnutím „hospodářskou jednotku“ ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže.
50.
V tomto posledním ohledu se domnívám, že taková okolnost je v každém případě irelevantní, ať už Soudní dvůr dospěje k jakémukoli výkladu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice.
51.
Pojem „hospodářská jednotka“, který úzce souvisí s funkčním pojmem „podnik“ ve smyslu unijních antitrustových pravidel, byl vytvořen mimo jiné za účelem určení subjektu, kterému má být přičteno porušení těchto pravidel, a v zásadě se v této souvislosti používá k tomu, aby bylo možné za určitých podmínek přičíst protisoutěžní jednání dceřiné společnosti mateřské společnosti, čímž se překoná překážka spočívající v samostatné právní subjektivitě těchto subjektů.
52.
Tyto pojmy jsou specifické pro antimonopolní právo, v jehož rámci plní jak represivní, tak odrazující funkci v případě protisoutěžního jednání. Jejich „exportování“ do jiných odvětví unijního práva, a to i v případě, že jsou ohroženy cíle ochrany hospodářské soutěže, se mi tedy nezdá být vhodné.
53.
Zadruhé na rozdíl od toho, co podle všeho tvrdí předkládající soud, připuštění, že postavení „podniku poskytujícího služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice může být přiznáno i podnikům, které nejsou přímo přítomny na trhu takových služeb, a zejména holdingové společnosti skupiny poskytující takové služby, nemá za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, za následek umožnění „obcházení pravidel výběrového řízení“. Případné přiznání práva podat opravný prostředek proti rozhodnutí, kterým VRO přidělil práva na užívání frekvencí na základě takového výběrového řízení, tomuto subjektu totiž nebrání tomu, aby vůči takovému subjektu, pokud podal žádost vlastním jménem, byly uplatněny důvody pro vyloučení, které by se vztahovaly na společnost, jež je součástí skupiny působící na trhu dotčeném výběrovým řízením, pokud se ukáže, že tato žádost byla podána pouze s úmyslem obejít podmínky pro připuštění k řízení.
54.
Jinými slovy, ačkoli právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí VRO, jak je uvedeno v čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, nevyplývá nutně z postavení účastníka správního řízení, které vedlo k přijetí tohoto rozhodnutí, neznamená to automaticky ani právo účastnit se tohoto řízení.
55.
Na základě všech výše uvedených úvah se domnívám, že na první předběžnou otázku, jak byla přeformulována, je třeba odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že přiznání postavení „podniku poskytujícího služby elektronických komunikací“ ve smyslu tohoto ustanovení podniku, který splňuje podmínky obecného oprávnění stanovené v čl. 3 odst. 2 první větě autorizační směrnice v členském státě, k němuž náleží VRO, který přijal dotčené rozhodnutí, nebrání skutečnost, že tento podnik dosud není přítomen na trhu tohoto členského státu a není zde registrován ve smyslu čl. 3 odst. 2 druhé věty této směrnice, ani skutečnost, že aktuálně neposkytuje služby elektronických komunikací, avšak za předpokladu, že prokáže skutečný záměr, a nikoliv pouze hypotetickou možnost, pokud jde o infrastrukturu a technologii, vstoupit na trh těchto služeb v dotčeném členském státě. Postavení „podniku poskytujícího služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice může být přiznáno rovněž právnické osobě, která ačkoli přímo nevykonává činnost poskytování služeb elektronických komunikací, je holdingovou společností skupiny poskytující takové služby.
C.
Ke druhé předběžné otázce
56.
Podstatou první části druhé předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda dražba týkající se práv na užívání frekvencí na podporu zavádění sítě 5G související s doplňkovými službami, kterou provádí VRO ve smyslu článku 7 autorizační směrnice, jakož i rozhodnutí, jímž se vyhlašuje výsledek tohoto řízení, mají za cíl ochranu hospodářské soutěže. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti) při formulaci této otázky vycházel zejména z bodu 39 rozsudku T-Mobile uvedeného v bodě 29 tohoto stanoviska, přičemž vycházel z toho, že aby mohl být konkurenční podnik adresáta nebo adresátů předmětného rozhodnutí VRO považován za dotčený ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, musí být toto rozhodnutí přijato v rámci řízení zaměřeného na ochranu hospodářské soutěže.
57.
Není pochyb o tom, jak ostatně uvedl sám předkládající soud, že taková dražba, jako je dražba dotčená v tomto řízení, zahájená podle článku 7 autorizační směrnice v situaci, kdy je třeba omezit počet práv na užívání rádiových frekvencí, sleduje mezi svými hlavními cíli ochranu hospodářské soutěže.
58.
To vyplývá nejen z čl. 7 odst. 1 písm. a) autorizační směrnice, který výslovně vyžaduje, aby dotyčný členský stát náležitě zohlednil potřebu usnadnit rozvoj hospodářské soutěže, ale také z čl. 7 odst. 3.
59.
Podle tohoto ustanovení objektivní, transparentní, přiměřená a nediskriminační výběrová kritéria, na jejichž základě mají být přidělena práva na užívání rádiových frekvencí, „musí brát náležitě v úvahu splnění cílů článku 8 [rámcové] směrnice“. Mezi tyto cíle odstavec 2 uvedeného článku zahrnuje podporu hospodářské soutěže při zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací a přiřazených zařízení a doplňkových služeb. Písmeno b) uvedeného odstavce upřesňuje, že sledování tohoto cíle se zajišťuje mimo jiné „zajiš[těním], aby nedocházelo k narušování nebo omezování hospodářské soutěže v odvětví elektronických komunikací“.
60.
Rovněž připomínám, že s ohledem na článek 8 rámcové směrnice Soudní dvůr upřesnil, že toto ustanovení stanovuje členským státům povinnost zajistit, aby VRO přijímaly veškerá přiměřená opatření, která směřují k podpoře hospodářské soutěže při poskytování služeb elektronických komunikací tím, že zajišťují, aby nedocházelo k narušování nebo omezování hospodářské soutěže v odvětví elektronických komunikací, a odstraňují zbývající překážky pro poskytování uvedených služeb na unijní úrovni (
24
).
61.
V obecnější rovině Soudní dvůr uvedl, že nový společný předpisový rámec pro služby elektronických komunikací, sítě elektronických komunikací, jakož i související zařízení a služby (NSPR), jehož součástí jsou rámcová a autorizační směrnice, „je založen především na cíli účinné a nenarušené hospodářské soutěže a směruje k jejímu rozvoji při dodržování zejména zásad rovného zacházení a přiměřenosti“ (
25
).
62.
Z toho vyplývá, že cílem ochrany hospodářské soutěže stanoveným v článku 8 rámcové směrnice se nejen řídí vymezení kritérií pro připuštění k řízení zahájenému na základě článku 7 autorizační směrnice, ale tento cíl se promítá i do rozhodnutí o přidělení sítí a služeb elektronických komunikací, jejichž dostupnost je omezená.
63.
Podstatou druhé části první předběžné otázky, která je formulována pro případ kladné odpovědi na první část této otázky, je, zda je cíl ochrany hospodářské soutěže uznaný v rozhodnutí o ukončení výběrového řízení ve smyslu článku 7 autorizační směrnice ovlivněn skutečností, že VRO konečným samostatným rozhodnutím odepřel podniku, který podává opravný prostředek proti tomuto rozhodnutí k soudu, možnost registrace jeho nabídky.
64.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti) se v podstatě táže Soudního dvora na to, jaké důsledky má definitivní vyloučení podniku z řízení o přidělení práv na užívání rádiových frekvencí a na aktivní legitimaci tohoto podniku ve vztahu k rozhodnutí přijatému v rámci tohoto řízení. Předkládající soud si zejména klade otázku, zda skutečnost, že toto vyloučení zbavilo dotčený podnik možnosti být zařazen na seznam adresátů tohoto rozhodnutí, znamená, že „z hlediska tohoto podniku“ byl narušen cíl ochrany hospodářské soutěže sledovaný tímto rozhodnutím, neboť toto rozhodnutí nemohlo přímo změnit jeho postavení na trhu, pokud jde o práva na užívání dotčených frekvencí.
65.
Zdá se mi zřejmé, že okolnost, na kterou odkazuje předkládající soud, nemůže sama o sobě vést k narušení cíle ochrany hospodářské soutěže, k němuž musí směřovat přidělení práv na užívání rádiových frekvencí.
66.
Vyloučení podniku z výběrového řízení, které vedlo k rozhodnutí o přidělení, zajisté může v konkrétním případě ovlivnit skutečné dosažení tohoto cíle, zejména pokud se tak stane při použití kritérií, která nesplňují podmínky stanovené v článku 7 autorizační směrnice.
67.
V takovém případě je možné, že rozhodnutí není zcela v souladu s výše uvedeným cílem ochrany účinné a nenarušené hospodářské soutěže nebo jej dokonce porušuje. To však nic nemění na skutečnosti, že tento cíl zůstává jedním z hlavních cílů, které rámcová směrnice a autorizační směrnice takovému rozhodnutí přisuzují.
68.
Předkládající soud se ve skutečnosti druhou částí své druhé předběžné otázky Soudního dvora spíše táže, zda definitivní vyloučení podniku, který podal žádost v rámci výběrového řízení, může mít vliv na aktivní legitimaci nebo zájem tohoto podniku na podání žaloby proti konečnému rozhodnutí o přidělení a do jaké míry tento vliv závisí na skutečnosti, že toto rozhodnutí a jeho případné zrušení nemůže změnit postavení tohoto podniku na trhu, jak bylo určeno v okamžiku jeho vyloučení.
69.
Tato otázka je z jiného úhlu pohledu položena ve druhé části čtvrté předběžné otázky, a budu ji tedy analyzovat tam.
70.
Na základě všech výše uvedených úvah se domnívám, že odpověď na druhou předběžnou otázku musí být v tom smyslu, že dražba uskutečněná VRO podle článku 7 autorizační směrnice a rozhodnutí tohoto orgánu, kterým se vyhlašuje výsledek tohoto řízení, sleduje cíl ochrany účinné a nenarušené hospodářské soutěže.
D.
Ke třetí předběžné otázce
71.
V první části své třetí předběžné otázky předkládající soud v podstatě žádá Soudní dvůr o upřesnění podmínky týkající se vlivu, který musí mít rozhodnutí VRO na situaci podniku zajišťujícího sítě nebo poskytujícího služby elektronických komunikací, aby tento podnik mohl být považován za „dotčený“ tímto rozhodnutím ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice. Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti) se zejména táže, zda je tento podnik povinen prokázat, že rozhodnutí VRO se „bezprostředně dotýká“ jeho postavení na trhu, nebo zda pro tento účel postačuje „prokazatelně vysoká pravděpodobnost“ takového vlivu nebo dokonce pouze nepřímý vliv.
72.
V tomto ohledu je pravda, jak uvedl předkládající soud, že v rozsudku Tele 2 Soudní dvůr vyložil čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice v tom smyslu, že podniky konkurující podniku s (dříve) významnou silou na relevantním trhu mají právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí přijatému VRO v rámci postupu pro analýzu trhu upraveného v článku 16 téže směrnice, které„[se nepříznivě dotýká jejich práv]“ (
26
), což naznačuje, že je nezbytný přímý vliv na postavení těchto podniků na trhu.
73.
V bodě 39 tohoto rozsudku však Soudní dvůr rozhodl, že je třeba považovat za „dotčené“ ve smyslu č. 4 odst. 1 rámcové směrnice „uživatele a podniky konkurující podniku s (dříve) významnou silou na dotčeném trhu, jsou-li jejich práva potenciálně dotčena takovým rozhodnutím“.
74.
V rozsudku T-Mobile navíc Soudní dvůr upřesnil, že toto ustanovení se týká jak adresáta dotčeného rozhodnutí VRO, tak jiných podniků zajišťujících sítě nebo poskytujících služby elektronických komunikací, které mohou být konkurenty tohoto adresáta, pokud dotčené rozhodnutí „může mít vliv“ na jejich postavení na trhu (
27
), což je výraz, který může zahrnovat také pouhý nepřímý vliv.
75.
Podobně, jak jsem již měl příležitost připomenout, Soudní dvůr v rozsudku Arcor s odkazem na bod 39 rozsudku Tele2 upřesnil, že oprávněný operátor, který není adresátem rozhodnutí VRO, se stává „stranou, jež je dotčena“ ve smyslu čl. 5a odst. 3 směrnice 90/387, který byl nahrazen čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, jsou-li jeho práva „potenciálně dotčena“ takovým rozhodnutím z důvodu zaprvé jeho obsahu, a zadruhé prováděné nebo zamýšlené činnosti této strany (
28
).
76.
S ohledem na výše uvedenou judikaturu je podle mého názoru třeba na jedné straně vyloučit, že dotyčný podnik, aby mohl využít práva na opravný prostředek podle čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, musí prokázat, že rozhodnutí VRO, které hodlá napadnout, má jistý, přímý a skutečný vliv na jeho postavení na trhu. Zejména je třeba podle mého názoru odmítnout argument předložený NMHH, podle něhož v rámci takové dražby, jako je dražba dotčená v původním řízení, právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí přijatému VRO na konci tohoto řízení náleží pouze podniku nebo podnikům, které podaly platnou žádost za účelem účasti v tomto řízení, neboť pouze tyto podniky by mohly prokázat přímou a skutečnou újmu vyplývající z tohoto rozhodnutí. Navíc vzhledem k tomu, že tyto podniky by v každém případě byly adresáty rozhodnutí VRO, kterým se vyhlašuje výsledek výběrového řízení, zdá se mi, že tento argument je v rozporu s konstatováním Soudního dvora, podle něhož je neslučitelné s obecnými cíli a právními zásadami vyplývajícími pro tyto orgány z článku 8 uvedené směrnice, zejména pak s cílem podpory hospodářské soutěže, vykládat čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice tak, že nepřiznává právo na opravný prostředek jiným osobám než adresátům rozhodnutí těchto orgánů (
29
).
77.
Na druhou stranu je zejména z odkazu na obsah dotčeného rozhodnutí VRO a na činnost, kterou dotčený podnik vykonává nebo zamýšlí, zřejmé, že nestačí, aby se tento podnik dovolával jakéhokoli nepřímého vlivu tohoto rozhodnutí na jeho postavení na trhu. K právu tohoto podniku na opravný prostředek podle čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice může podle mého názoru vést pouze dotčení práv, která tomuto podniku vyplývají z unijního právního řádu, zejména ze směrnic o službách elektronických komunikací, jež vyplývá přímo z obsahu tohoto rozhodnutí a které sice není jisté a skutečné, nicméně je přiměřeně pravděpodobné, že k němu dojde.
78.
Podstatou druhé části třetí předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda dotčení uvedené v první části této otázky je samo o sobě prokázáno skutečností, že podnik podal nabídku v dražbě, přestože byl z tohoto řízení vyloučen z důvodu nesplnění požadovaných požadavků.
79.
V tomto ohledu se domnívám, že podnik, který spadá pod pojem „podnik poskytující služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, jenž podal nabídku na účast ve výběrovém řízení na přidělení práv na užívání frekvencí, musí být považován za „dotčený“ ve smyslu tohoto ustanovení rozhodnutím, kterým se vyhlašuje výsledek výběrového řízení, i když byl z tohoto řízení vyloučen z důvodu, že nesplňoval podmínku pro připuštění k řízení spočívající v tom, že nebyl odsouzen za porušení pravidel hospodářské soutěže ve stanoveném období před zahájením dražby.
80.
Otázka, zda a jak skutečnost, že takové vyloučení bylo stanoveno rozhodnutím VRO, které nabylo právní moci poté, co byla zamítnuta žaloba podaná dotčeným podnikem, ovlivňuje právo tohoto podniku podat opravný prostředek proti rozhodnutí, kterým byl vyhlášen výsledek dražby, bude řešena v rámci posouzení čtvrté předběžné otázky.
81.
Na základě výše uvedených úvah navrhuji, aby Soudní dvůr na třetí předběžnou otázku odpověděl tak, že čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby podnik zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací mohl využít práva podat opravný prostředek proti rozhodnutí VRO podle tohoto ustanovení, musí prokázat, že obsah tohoto rozhodnutí se může přímo dotknout práv, která mu náleží podle unijního právního řádu, zejména směrnic o službách elektronických komunikací. I když takové dotčení nemusí být jisté a skutečné, musí být přiměřeně pravděpodobné, že nastane. Podnik, který spadá pod pojem „podnik poskytující služby elektronických komunikací“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, jenž podal nabídku na účast ve výběrovém řízení na přidělení práv na užívání frekvencí, musí být považován za „dotčený“ ve smyslu tohoto ustanovení rozhodnutím, kterým se vyhlašuje výsledek výběrového řízení. Takový podnik neztrácí výše uvedené postavení „dotčeného podniku“ pouze z toho důvodu, že byl z tohoto řízení vyloučen z důvodu, že nesplňoval podmínku pro připuštění k řízení spočívající v tom, že nebyl odsouzen za porušení pravidel hospodářské soutěže ve stanoveném období před zahájením dražby.
E.
Ke čtvrté předběžné otázce
82.
Podstatou čtvrté předběžné otázky předkládajícího soudu, která je rovněž rozdělena do dvou podotázek, je, zda má postavení „dotčeného podniku“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice a zda má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí VRO, kterým se vyhlašuje výsledek výběrového řízení na přidělení práv na využívání rádiových frekvencí, podnik, jímž zaprvé nevykonává v dotyčném členském státě činnost spočívající v poskytování služeb elektronických komunikací jinak než prostřednictvím dceřiné společnosti (první podotázka) a zadruhé byl z výběrového řízení vyloučen konečným rozhodnutím VRO před přijetím tohoto rozhodnutí (druhá podotázka).
83.
Pokud jde o první podotázku, pouze odkáži na úvahy uvedené v bodech 23 až 30 a 45 až 55 tohoto stanoviska.
84.
Pokud jde o druhou podotázku, v souladu s tím, co již bylo uvedeno při posuzování třetí předběžné otázky, se domnívám, že čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice ve světle článku 47 Listiny musí být vykládán v tom smyslu, že subjekt, který se účastní dražby organizované VRO ve smyslu článku 7 autorizační směrnice pro přidělení práv na užívání frekvencí, má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutím VRO přijatým v rámci tohoto řízení, ať už se jedná o rozhodnutí, jejichž je tento subjekt adresátem, jako v případě rozhodnutí o vyloučení z řízení, nebo, pokud jsou splněny podmínky stanovené ve výše uvedeném čl. 4 odst. 1, o rozhodnutí, jejichž přímým adresátem není.
85.
Kromě toho bych chtěl zdůraznit, že podle mého názoru v případě, kdy se jedná, jako v původním řízení, o opravný prostředek podniku vyloučeného z takového řízení proti konečnému rozhodnutí o přidělení, je aktivní legitimace tohoto podniku, pokud je prokázáno, že splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice, nezávislá na tom, zda je rozhodnutí o vyloučení konečné či nikoliv (
30
).
86.
Ve věci, kterou projednává Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti), je podle mého názoru relevantní objasnit, zda společnost DIGI napadá rozhodnutí o přidělení s cílem zpochybnit své vyloučení z dražby, přičemž napadá skutečnost, že na ni bylo uplatněno nezákonné kritérium pro vyloučení, nebo zda zpochybňuje zákonnost přidělení frekvencí, k němuž došlo na základě dokumentace obsahující kritéria, která nebyla objektivní, transparentní, přiměřená a nediskriminační a jenž ve skutečnosti bránila její pobočce v účasti v řízení. Ve druhém případě by byla aktivně legitimována jako mateřská společnost, a nikoli jako vyloučený účastník.
87.
Pokud jde o zájem společnosti DIGI na napadení rozhodnutí o přidělení, zaprvé konstatuji, že se nezdá být vyloučeno, s výhradou potvrzení předkládajícím soudem, že by v důsledku mimořádných opravných prostředků podaných společností DIGI u Alkotmánybíróság (Ústavní soud, Maďarsko) byla zpochybněna zákonnost správního řízení, které vedlo k přijetí rozhodnutí o vyloučení tohoto podniku z dražby, nebo spravedlivost následného soudního řízení. Zadruhé uvádím, že nelze vyloučit, opět s výhradou potvrzení předkládajícím soudem, že meritorní přezkum opravného prostředku společnosti DIGI by mohl vést ke zrušení rozhodnutí o přidělení a dražby jako celku, což by vyžadovalo opakování tohoto řízení, kterého by se tentokrát mohla účastnit společnost DIGI Kft, a to vzhledem k uplynutí doby trvání důvodu pro vyloučení stanoveného v bodě 61 písm. n) dokumentace.
88.
NMHH se domnívá, že uplatnění, ze strany společnosti DIGI, práva na opravný prostředek na základě článku 4 rámcové směrnice proti rozhodnutí o vyhlášení výsledku dražby má zneužívající povahu, jelikož jeho cílem je obejít meze stanovené rozsudkem vydaným na základě žaloby společnosti DIGI proti rozhodnutí o vyloučení z dražby.
89.
V tomto ohledu uvádím, že ačkoli není a priori vyloučeno, že účast v řízení zahájeném VRO na základě ustanovení unijního práva a následné uplatnění práva na opravný prostředek proti rozhodnutím přijatým v této souvislosti tímto orgánem může, pokud jsou splněny podmínky stanovené v judikatuře Soudního dvora (
31
), vést ke zneužití práva, v projednávané věci se podle mého názoru o takový případ nejedná.
90.
Zaprvé nelze mít za to, že společnost DIGI jednala zneužívajícím způsobem pouze proto, že podala přihlášku do dražby vlastním jménem, a nikoli prostřednictvím společnosti DIGI Kft. To platí i v případě, že jejím skutečným záměrem bylo převést na ni práva nabytá v rámci tohoto řízení, přinejmenším v rozsahu, v němž DIGI vycházela z předpokladu, že ustanovení dokumentace, které de facto vylučuje její pobočku z dražby, je protiprávní. Zadruhé na rozdíl od toho, co tvrdí NMHH, tím, že se DIGI dovolává článku 4 rámcové směrnice, aby odůvodnila své právo na opravný prostředek, usiluje o uznání svého práva účastnit se dražby – práva, které jí bylo podle jejího tvrzení odepřeno v rozporu s pravidly unijního práva – a nikoli o to, aby se podvodně nebo zneužívajícím způsobem dovolávala těchto pravidel za účelem získání neoprávněné výhody (
32
). Pokud se ukáže, že ustanovení maďarského práva o překážce věci pravomocně rozsouzené vylučují přezkoumání důvodů vznesených společností DIGI v rámci takového opravného prostředku, může být tento opravný prostředek z tohoto důvodu prohlášen za zcela nebo zčásti nepřípustný, ale jeho podání nelze považovat za zneužívající praktiku pouze z toho důvodu, že může vést k takovému vyloučení.
91.
Předkládajícímu soudu tedy přísluší posoudit, zda a v jakém rozsahu se námitka překážky věci pravomocně rozsouzené vztahuje na opravný prostředek, který projednává.
92.
Společnost DIGI tvrdí, že Kúria (Nejvyšší soud) tím, že rozhodl o opravném prostředku podaném společností DIGI proti rozsudku Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti), kterým bylo potvrzeno rozhodnutí NMHH o vyloučení z dražby, nesplnil v rozporu s článkem 267 SFEU, jak jej vykládá Soudní dvůr (
33
), svou povinnost, již má jako soud posledního stupně, podat k Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, jak mu navrhla DIGI. Domnívá se, že za těchto okolností a v souladu s řešením, které Soudní dvůr přijal v rozsudku ze dne 18. července 2007, Lucchini (
34
), je třeba v tomto případě upustit od uplatnění vnitrostátních pravidel překážky věci pravomocně rozsouzené, aby byla zajištěna plná efektivita pravidel unijního práva.
93.
V tomto ohledu postačí připomenout, že na základě ustálené judikatury vzhledem k významu, který má zásada překážky věci pravomocně rozsouzené jak v unijním právním řádu, tak ve vnitrostátních právních řádech, unijní právo nenutí vnitrostátní soud k tomu, aby nepoužil vnitrostátní procesní pravidla, která se soudním rozhodnutím spojují překážku věci pravomocně rozsouzené, třebaže by jejich nepoužití umožnilo napravit vnitrostátní stav neslučitelný s tímto právem (
35
). Z toho vyplývá, že ačkoli z rozsudku Lucchini vyplývá, že se nelze dovolávat pravomocného rozhodnutí vnitrostátního soudu, které brání výkonu výlučné pravomoci unijního orgánu, mimo tuto situaci neexistuje taková povinnost jej neuplatnit.
94.
Z ustálené judikatury však také vyplývá, že pokud použitelná vnitrostátní procesní pravidla dávají za určitých podmínek vnitrostátnímu soudu možnost, aby pozměnil rozhodnutí zakládající překážku věci pravomocně rozsouzené tak, aby byl vzniklý stav slučitelný s vnitrostátním právem, jsou-li tyto podmínky splněny, musí být tato možnost v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity využita k tomu, aby byl obnoven soulad dotčeného stavu s unijním právem (
36
). I v tomto případě přísluší vnitrostátnímu soudu, aby posoudil, zda tato možnost existuje v řízení, které u něj bylo zahájeno, a zda jsou splněny podmínky, jímž podléhá (
37
).
95.
Na základě výše uvedených úvah je podle mého názoru třeba na čtvrtou předběžnou otázku odpovědět tak, že čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že subjekt, který se účastní dražby organizované VRO ve smyslu článku 7 autorizační směrnice pro účely přidělení práv na užívání frekvencí, má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutím VRO přijatým v rámci tohoto řízení, ať už se jedná o rozhodnutí, jejichž je tento subjekt adresátem, nebo, pokud jsou splněny podmínky stanovené ve výše uvedeném čl. 4 odst. 1, o rozhodnutí, jejichž přímým adresátem není. Možnost podniku vyloučeného z takového řízení podat opravný prostředek proti konečnému rozhodnutí o přidělení frekvencí nezávisí na tom, zda rozhodnutí o jeho vyloučení je či není konečné, pokud se ukáže, že tento podnik splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 rámcové směrnice.
IV. Závěry
96.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Fővárosi Törvényszék (soud v hlavním městě Budapešti, Maďarsko) takto:
„1.
Článek 4 odst. 1 směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací musí být vykládán v tom smyslu, že:
–
přiznání postavení ‚podniku poskytujícího služby elektronických komunikací‘ ve smyslu tohoto ustanovení podniku, který splňuje podmínky obecného oprávnění stanovené v čl. 3 odst. 2 první větě směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací v členském státě, k němuž náleží VRO, který přijal dotčené rozhodnutí, nebrání skutečnost, že tento podnik dosud není přítomen na trhu tohoto členského státu a není zde registrován ve smyslu čl. 3 odst. 2 druhé věty této směrnice, ani skutečnost, že v současné době neposkytuje služby elektronických komunikací, avšak za předpokladu, že prokáže skutečný záměr, a nikoliv pouze hypotetickou možnost, pokud jde o infrastrukturu a technologii, vstoupit na trh těchto služeb v dotčeném členském státě. Výše uvedené postavení ‚podniku poskytujícího služby elektronických komunikací‘ může být přiznáno rovněž právnické osobě, která ačkoli přímo nevykonává činnost poskytování služeb elektronických komunikací, je holdingovou společností skupiny poskytující takové služby;
–
k tomu, aby podnik zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací mohl využít práva podat opravný prostředek proti rozhodnutí VRO podle tohoto ustanovení, musí prokázat, že obsah tohoto rozhodnutí se může přímo dotknout práv, která mu náleží podle unijního právního řádu, zejména směrnic o službách elektronických komunikací. I když takové dotčení nemusí být jisté a skutečné, musí být přiměřeně pravděpodobné, že nastane. Podnik, který spadá pod pojem ‚podnik poskytující služby elektronických komunikací‘ ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 2002/21, jenž podal nabídku na účast ve výběrovém řízení na přidělení práv na užívání frekvencí, musí být považován za ‚dotčený‘ ve smyslu tohoto ustanovení rozhodnutím, kterým se vyhlašuje výsledek výběrového řízení. Takový podnik neztrácí výše uvedené postavení ‚dotčeného podniku‘ pouze z toho důvodu, že byl z tohoto řízení vyloučen z důvodu, že nesplňoval podmínku pro připuštění k řízení spočívající v tom, že nebyl odsouzen za porušení pravidel hospodářské soutěže ve stanoveném období před zahájením dražby;
–
subjekt, který se účastní dražby organizované VRO ve smyslu článku 7 směrnice 2002/20 za účelem přidělení práv na užívání frekvencí, má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutím VRO přijatým v rámci tohoto řízení, ať už se jedná o rozhodnutí, jejichž je tento subjekt adresátem, nebo pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 směrnice 2002/21, o rozhodnutí, jejichž přímým adresátem není. Možnost podniku vyloučeného z takového řízení podat opravný prostředek proti konečnému rozhodnutí o přidělení frekvencí nezávisí na tom, zda rozhodnutí o jeho vyloučení je či není konečné, pokud se ukáže, že tento podnik splňuje podmínky stanovené ve výše uvedeném čl. 4 odst. 1.
2.
Dražba uskutečněná VRO podle článku 7 směrnice 2002/20 a rozhodnutí tohoto orgánu, kterým se vyhlašuje výsledek tohoto řízení, sleduje cíl ochrany účinné a nenarušené hospodářské soutěže.“
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2002, L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).
(
3
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337).
(
4
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. listopadu 2009, kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (Úř. věst. 2009, L 337, s. 37).
(
5
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. prosince 2018, kterou se stanoví evropský kodex pro elektronické komunikace (přepracované znění) (Úř. věst. L 321, 17.12.2018, s. 36).
(
6
) – Podle čl. 61 písm. n) dokumentace byly z dražby vyloučeny subjekty, které byly v období 24 měsíců před zahájením řízení adresáty pravomocného správního rozhodnutí o porušení zákazu dohod omezujících hospodářskou soutěž, zneužití dominantního postavení nebo pravidel pro spojování podniků.
(
7
) – C‑426/05, EU:C:2008:103.
(
8
) – C‑55/06, EU:C:2008:244.
(
9
) – C‑282/13, EU:C:2015:24.
(
10
) – Ve věci, v níž byl vydán rozsudek Tele 2, se jednalo o rozhodnutí přijaté VRO v rámci postupu pro analýzu trhu upraveného v článku 16 rámcové směrnice, ve věci, v níž byl vydán rozsudek Arcor [o výkladu čl. 5a odst. 3 směrnice Rady 90/387/EHS ze dne 28. června 1990 o vytvoření vnitřního trhu telekomunikačních služeb zavedením otevřeného přístupu k telekomunikační síti (Open Network Provision – ONP) (Úř. věst. 1990, L 192, s. 1)], o rozhodnutí, kterým VRO schválil sazby účtované provozovatelem pevné telefonní sítě za zpřístupnění účastnického vedení, a konečně ve věci, v níž byl vydán rozsudek ve věci T-Mobile, rozhodnutí o změně přidělení frekvencí.
(
11
) – V tomto smyslu viz rozsudek Tele 2, bod 32; rozsudek Arcor, body 175 a 176, a rozsudek T-Mobile, bod 34. Viz také rozsudek ze dne 13. října 2016, Polkomtel (C‑231/15, EU:C:2016:769, body 20 a 24).
(
12
) – Viz rozsudek Tele 2, bod 36.
(
13
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického vedení (Úř. věst. 2000, L 336, s. 4; Zvl. vyd. 13/26, s. 83). Výše uvedený čl. 2 písm. b) uvedeného nařízení uvádí, že „oprávněným operátorem“ se rozumí „třetí strana řádně oprávněná v souladu se směrnicí 97/13/ES nebo zmocněná poskytovat komunikační služby v souladu s vnitrostátními právními předpisy, která splňuje podmínky pro zpřístupnění účastnického vedení“.
(
14
) – Viz rozsudek Arcor, bod 176.
(
15
) – V tomto smyslu, pokud jde o použití čl. 5a odst. 3 směrnice 90/387 na oprávněného operátora ve smyslu čl. 2 písm. b) nařízení č. 2887/2000, viz rozsudek Arcor, bod 176.
(
16
) – Rozsudek T-Mobile, bod 37.
(
17
) – Podle definice obsažené v tomto ustanovení se „uživatelem“„rozumí právnická nebo fyzická osoba, která používá nebo požaduje veřejně přístupnou službu elektronických komunikací“.
(
18
) – V rozsudku ze dne 30. dubna 2014, UPC DTH (C‑475/12, EU:C:2014:285, body 55 a 57), se Soudní dvůr vyhnul obecnému vymezení pojmu „poskytovatel služeb elektronických komunikací“ podle rámcové směrnice a raději zvolil kazuistický přístup.
(
19
) – Viz body 3 a 4 odůvodnění autorizační směrnice.
(
20
) – Viz bod 7 odůvodnění autorizační směrnice.
(
21
) – Podle čl. 2 odst. 2 autorizační směrnice se „obecným oprávněním“ rozumí „právní rámec zřízený členským státem […], který zaručuje práva na zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací a jenž stanoví zvláštní povinnosti pro tuto oblast, které se mohou vztahovat na všechny nebo na určité druhy sítí a služeb elektronických komunikací“.
(
22
) – V projednávané věci NMHH na jednání uvedl, že oznámení není podmínkou účasti v dražbě.
(
23
) – Viz rozsudek Tele2, bod 38.
(
24
) – Viz rozsudek ze dne 26. července 2017, Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597, bod 37 a citovaná judikatura).
(
25
) – Viz rozsudek ze dne 26. července 2017, Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597, bod 42).
(
26
) – Viz rozsudek Tele2, bod 48.
(
27
) – Viz rozsudek T-Mobile, bod 37.
(
28
) – Viz rozsudek Arcor, bod 176.
(
29
) – Viz rozsudek Tele2, bod 38.
(
30
) – Vzhledem k neexistenci právní úpravy v tomto smyslu se nedomnívám, že režim podobný režimu stanovenému v čl. 2a odst. 2 druhém pododstavci směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. 1989, L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/001, s. 246), jak je vykládán Soudním dvorem, je použitelný na řízení zahájená VRO podle článku 7 autorizační směrnice. Viz rozsudky ze dne 21. prosince 2021, Randstad Italia (C‑497/20, EU:C:2021:1037, bod 75) a ze dne 5. září 2019, Lombardi (C‑333/18, EU:C:2019:675, bod 31).
(
31
) – Viz rozsudek ze dne 8. června 2017, Vinyls Italia (C‑54/16, EU:C:2017:433, body 52 a 53 a citovaná judikatura).
(
32
) – Viz rozsudek ze dne 28. července 2016, Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604, body 37 až 42), a rozsudek ze dne 9. září 2021, GE Auto Service Leasing (C‑294/20, EU:C:2021:723, bod 65).
(
33
) – DIGI v tomto ohledu odkazuje na rozsudek ze dne 6. října 2021, Consorzio Italian Management a Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799).
(
34
) – C‑119/05, EU:C:2007:434, body 59 až 63 (dále jen „rozsudek Lucchini“).
(
35
) – Viz rozsudek ze dne 16. července 2020, UR (Povinnost advokátů k DPH), (C‑424/19, EU:C:2020:581, body 22 a 23 a citovaná judikatura).
(
36
) – Viz rozsudek ze dne 16. července 2020, UR (Povinnost advokátů k DPH), (C‑424/19, EU:C:2020:581, bod 26 a citovaná judikatura). Navíc vzhledem k tomu, že porušení práv uznaných unijním právem rozhodnutím soudu posledního stupně již zpravidla nemůže být předmětem náhrady škody, Soudní dvůr upřesnil, že zásada překážky věci pravomocně rozsouzené nebrání uznání zásady odpovědnosti členského státu za škodu vyplývající z takového rozhodnutí. Viz rozsudek ze dne 29. července 2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe (C‑620/17, EU:C:2019:630, bod 39 a citovaná judikatura).
(
37
) – V tomto smyslu viz usnesení ze dne 18. prosince 2019, Hochtief (C‑362/18, nezveřejněné, EU:C:2019:1100, bod 64 a citovaná judikatura).