62022CJ0135
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (desátého senátu)
7. září 2023 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Přístup k dokumentům orgánů Evropské unie – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Článek 4 odst. 2 první odrážka – Výjimka z práva na přístup – Ochrana obchodních zájmů – Horizont 2020 – rámcový program pro výzkum a inovace (2014–2020) – Dokumenty týkající se výzkumného projektu ‚iBorderCtrl: Intelligent Portable Border Control System‘ – Rozhodnutí Evropské výkonné agentury pro výzkum (REA) odepírající přístup k určitým informacím – Převažující veřejný zájem“
Ve věci C‑135/22 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 25. února 2022,
Patrick Breyer, s bydlištěm v Kielu (Německo), zástupci: J. Breyer, Rechtsanwalt,
žalobce,
přičemž dalšími účastnicemi řízení jsou:
Evropská výkonná agentura pro výzkum (REA), zástupci: V. Canetti a S. Payan-Lagrou, jako zmocněnkyně, ve spolupráci s: R. van der Hout a C. Wagner, Rechtsanwälte,
žalovaná v prvním stupni,
podporovaná:
Evropskou komisí, zástupci: F. Erlbacher, A.-C. Simon a A. Spina, jako zmocněnci,
vedlejší účastnicí v řízení o kasačním opravném prostředku,
SOUDNÍ DVŮR (desátý senát),
ve složení: D. Gratsias, předseda senátu, M. Ilešič a I. Jarukaitis (zpravodaj), soudci,
generální advokát: M. Campos Sánchez-Bordona,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Svým kasačním opravným prostředkem se Patrick Breyer domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 15. prosince 2021, Breyer v. REA (T‑158/19, dále jen napadený rozsudek, EU:T:2021:902), kterým byla částečně zamítnuta jeho žaloba na neplatnost rozhodnutí Evropské výkonné agentury pro výzkum (REA) ze dne 17. ledna 2019 [ARES (2019) 266593] (dále jen „sporné rozhodnutí“), jímž mu byl odepřen přístup k některým dokumentům týkajícím se projektu „iBorderCtrl: Intelligent Portable Control System“ (dále jen „projekt iBorderCtrl“), vypracovanému v rámci programu Horizont 2020 – rámcového programu pro výzkum a inovace (2014–2020) (dále jen „program Horizont 2020“).
Právní rámec
Nařízení (ES) č. 1049/2001
2
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) vymezuje zásady, podmínky a omezení práva na přístup k dokumentům těchto orgánů.
3
Bod 2 odůvodnění tohoto nařízení zní:
„Průhlednost umožňuje občanům blíže se účastnit rozhodovacího procesu a zaručuje, že správní orgány budou mít ve vztahu k občanům v demokratickém systému větší legitimitu, účinnost a odpovědnost. Průhlednost přispívá k posílení zásad demokracie a dodržování základních práv, která jsou uvedena v článku 6 Smlouvy o EU a v [Listině] základních práv Evropské unie [(dále jen ‚Listina‘)].“
4
Článek 2 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví, že všichni občané Evropské unie mají právo na přístup k dokumentům orgánů, s výhradou zásad, podmínek a omezení vymezených v tomto nařízení
5
Článek 4 nařízení č. 1049/2001, nadepsaný „Výjimky“, v odstavci 2 stanoví:
„Orgány odepřou přístup k dokumentu, pokud by zpřístupnění vedlo k porušení ochrany:
–
obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby, včetně duševního vlastnictví,
[…]
neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění.“
6
Článek 6 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že „[ž]adatel nemusí uvádět důvody žádosti“.
Nařízení (ES) č. 58/2003
7
Článek 23 odst. 1 první pododstavec nařízení Rady (ES) č. 58/2003 ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví statut výkonných agentur pověřených některými úkoly správy programů Společenství (Úř. věst. 2003, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 235), stanoví:
„Na případy, kdy výkonné agentury obdrží žádost o přístup k dokumentům v jejich držení, se vztahuje nařízení [1049/2001].“
Nařízení (EU) č. 1290/2013
8
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1290/2013 ze dne 11. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro účast a šíření výsledků programu „Horizont 2020 – rámcový program pro výzkum a inovace (2014–2020)“ a zrušuje nařízení (ES) č. 1906/2006 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 81) bylo zrušeno s účinností od 1. ledna 2021, tj. po přijetí sporného rozhodnutí, nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/695 ze dne 28. dubna 2021, kterým se zavádí rámcový program pro výzkum a inovace Horizont Evropa a stanoví pravidla pro účast a šíření výsledků a zrušují nařízení (EU) č. 1290/2013 a (EU) č. 1291/2013 (Úř. věst. 2021, L 170, s. 1). Toto první nařízení tudíž v každém případě zůstává použitelné na projednávaný případ.
9
Článek 3 nařízení č. 1290/2013 stanovil:
„Za podmínek stanovených v prováděcích dohodách, rozhodnutích nebo smlouvách se musí zachovávat důvěrnost všech údajů, poznatků a informací, které byly v rámci akce poskytnuty jako důvěrné, přičemž se řádně zohlední právo Unie týkající se ochrany utajovaných informací a přístupu k nim.“
10
Článek 4 odst. 1 tohoto nařízení stanovil:
„Aniž je dotčen článek 3, zpřístupní [Evropská] komise na vyžádání orgánům, institucím a jiným subjektům Unie, kterémukoli členskému státu nebo přidružené zemi jakékoli užitečné informace, které má k dispozici, o výsledcích, jichž účastník dosáhl v rámci akce, na niž obdržel finanční prostředky Unie, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dané informace jsou relevantní pro veřejnou politiku; a
b)
účastníci neuvedli dostatečné a rozumné důvody, proč by tyto informace neměly být poskytnuty.
[…]“
11
Článek 43 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení stanovil:
„2.   S výhradou případných omezení daných ochranou duševního vlastnictví, bezpečnostními pravidly nebo oprávněnými zájmy každý účastník co nejdříve vhodnými prostředky šíří výsledky, které vlastní. Grantová dohoda může v tomto ohledu stanovit lhůty.
V grantové dohodě se stanoví jakékoli další povinnosti týkající se šíření výsledků; tyto povinnosti musí být uvedeny v pracovním programu nebo pracovním plánu.
Pokud jde o šíření výsledků prostřednictvím vědeckých publikací, uplatňuje se otevřený přístup za podmínek stanovených v grantové dohodě. […]
Pokud jde o šíření údajů z výzkumu, mohou být v grantové dohodě v rámci otevřeného přístupu k údajům z výzkumu a jejich uchovávání a s ohledem na oprávněné zájmy účastníků a případná omezení související s pravidly ochrany údajů, bezpečnostními pravidly a s právy duševního vlastnictví, stanoveny podmínky, za kterých je poskytnut otevřený přístup k těmto výsledkům, zejména v případě průkopnického výzkumu Evropské rady pro výzkum [ERV] a budoucích a vznikajících technologií nebo v jiných příslušných oblastech. V takovém případě se v pracovním programu nebo pracovním plánu uvede, zda je vyžadováno šíření údajů z výzkumu prostřednictvím otevřeného přístupu.
Jakékoli šíření výsledků musí být předem oznámeno ostatním účastníkům. Po oznámení může účastník vznést námitku, prokáže-li, že by zamýšleným šířením byly významně poškozeny jeho oprávněné zájmy týkající se jeho výsledků nebo stávajících znalostí. V takovém případě nemůže dojít k šíření nových znalostí, dokud nejsou podniknuty přiměřené kroky k ochraně těchto oprávněných zájmů. Grantová dohoda v tomto ohledu stanoví lhůty.
3.   Pro účely sledování a šíření výsledků prováděného Komisí nebo příslušným financujícím subjektem poskytnou účastníci veškeré informace o jimi prováděných činnostech spojených s využíváním a šířením výsledků a dokumenty, které jsou nezbytné v souladu s podmínkami stanovenými v grantové dohodě. S výhradou ochrany oprávněných zájmů účastníků, kteří informace poskytli, jsou tyto informace veřejně zpřístupněny. V grantové dohodě se mimo jiné stanoví lhůty týkající se této ohlašovací povinnosti.“
Skutečnosti předcházející sporu
12
Skutečnosti předcházející sporu a obsah sporného rozhodnutí jsou popsány v bodech 1 až 8 napadeného rozsudku. Pro potřeby tohoto řízení je lze shrnout následovně.
13
Dne 19. dubna 2016 uzavřela REA v rámci programu Horizont 2020 grantovou dohodu č. 700626 se členy určitého konsorcia za účelem financování projektu iBorderCtrl na dobu 36 měsíců počínaje 1. zářím 2016.
14
Cílem tohoto projektu bylo testovat nové technologie, které by mohly zvýšit účinnost správy vnějších hranic Unie zajištěním rychlejšího odbavování cestujících, jakož i rychlejšího odhalování protiprávního jednání.
15
Dne 5. listopadu 2018 podal žalobce na základě nařízení č. 1049/2001 Komisi žádost o přístup k několika dokumentům týkajícím jak povolení projektu, tak jeho uskutečňování. Tato žádost byla předána REA dne 7. listopadu 2018.
16
Dne 23. listopadu 2018 informovala REA žalobce o tom, že vyhovuje jeho žádosti o přístup v plném rozsahu, pokud jde o jeden z požadovaných dokumentů vzhledem k tomu, že tento je přístupný veřejnosti, a v částečném rozsahu, pokud jde o jiný požadovaný dokument. REA mu rovněž sdělila, že zamítá jeho žádost o přístup k ostatním dokumentům vypracovaným v rámci projektu, přičemž se opřela o ochranu soukromí a osobnosti jednotlivce, jelikož požadované dokumenty obsahují osobní údaje fyzických osob zapojených do projektu, jakož i o ochranu obchodních zájmů členů konsorcia ve smyslu čl. 4 odst. 2 první odrážky tohoto nařízení.
17
Dne 26. listopadu 2018 zaslal žalobce potvrzující žádost o přístup, v níž souhlasil s tím, aby jména fyzických osob zapojených do projektu byla skryta.
18
Sporným rozhodnutím poskytla REA žalobci částečný přístup k dalším požadovaným dokumentům a ve zbývající části žádost o přístup zamítla.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
19
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 15. března 2019 podal P. Breyer žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí, přičemž REA vytýkal, pokud šlo o dokumenty týkající se povolování projektu iBorderCtrl, že nerozhodla o jeho žádosti o přístup, a ve vztahu k dokumentům týkajícím se uskutečňování tohoto projektu, že mu poskytla jen částečný přístup k první části dokumentů a odepřela mu přístup k druhé části dokumentů s odvoláním se na ochranu obchodních zájmů členů konsorcia.
20
Na podporu této žaloby se navrhovatel dovolával dvou žalobních důvodů, z nichž první je relevantní pro posouzení tohoto kasačního opravného prostředku.
21
Tento žalobní důvod, v rámci něhož je REA vytýkáno, že odepřela přístup nebo poskytla jen částečný přístup k dokumentům týkajícím se uskutečňování projektu, se dělí na dvě části, z nichž první vychází z absence zásahu do ochrany obchodních zájmů ve smyslu čl. 4 odst. 2 první odrážky nařízení č. 1049/2001 a druhá z existence převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění dotčených dokumentů ve smyslu čl. 4 odst. 2 poslední části věty tohoto nařízení.
22
Tribunál napadeným rozsudkem částečně zrušil sporné rozhodnutí a ve zbývající části žalobu P. Breyera zamítl.
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
23
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 4. července 2022 bylo povoleno vedlejší účastenství Komise na podporu návrhových žádání REA.
24
Navrhovatel kasačním opravným prostředkem navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu;
–
zrušil sporné rozhodnutí a
–
uložil REA náhradu nákladů tohoto řízení.
25
REA, podporovaná Komisí, navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek a
–
uložil P. Breyerovi náhradu nákladů tohoto řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
26
Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatel jediný důvod vycházející z toho, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při vážení dotčených zájmů tím, že mu nesprávně odepřel úplný přístup k dokumentům týkajícím se uskutečňování projektu iBorderCtrl, třebaže veřejný zájem na informování převažoval nad obchodními zájmy účastníků tohoto projektu.
27
REA zpochybňuje přípustnost kasačního opravného prostředku v plném rozsahu.
K přípustnosti
Argumentace účastníků řízení
28
REA nejprve tvrdí, že vzhledem k tomu, že Tribunál napadeným rozsudkem částečně vyhověl návrhovým žádáním navrhovatele, posledně uvedený nemůže mít prospěch ze zrušení tohoto rozsudku v plném rozsahu.
29
Uvádí dále, že tvrzení navrhovatele se netýkají odůvodnění napadeného rozsudku, ale širšího politického kontextu kasačního opravného prostředku, spočívají na obecných úvahách a jasně neoznačují nesprávné právní posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit. Navrhovatel se podle REA omezil na zopakování argumentů, většinou hmotněprávní povahy, které již uplatňoval před Tribunálem, přičemž navíc odkázal na skutková hlediska nezjištěná Tribunálem, a přesně neuvedl právní důvody a argumenty, jak měl učinit podle čl. 168 odst. 1 písm. d) a čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora.
30
Konečně REA tvrdí, že předmět kasačního opravného prostředku je v rozporu s právem rozšířen, neboť navrhovatel se omezil na kritiku bodů 181 až 205 napadeného rozsudku, aniž uvedl právní důvody a argumenty, které zamýšlí uplatnit vůči dalším částem tohoto rozsudku.
31
Navrhovatel namítá, že nezpochybňuje napadený rozsudek v rozsahu, v němž vyhověl jeho žalobě, že jeho kasační opravný prostředek popisuje nesprávná posouzení, kterých se dopustil Tribunál, a neomezuje se jen na zopakování argumentů uplatňovaných v řízení v prvním stupni a že správné vážení dotčených zájmů není skutkovou otázkou, ale jedná se o právní otázku, která může být přezkoumána Soudním dvorem.
Závěry Soudního dvora
32
Zaprvé je úvodem třeba poznamenat, že navrhovatel sice původně navrhoval zrušení napadeného rozsudku v plném rozsahu, v bodě 2 kasační odpovědi však upřesnil, že navrhuje zrušení tohoto rozsudku jen v rozsahu, v němž nevyhověl jeho žalobě.
33
Z článku 56 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie kromě toho vyplývá, že kasační opravný prostředek může podat kterýkoli účastník řízení, jehož návrhovému žádání nebylo zcela nebo zčásti vyhověno.
34
Vzhledem k tomu, že návrhovému žádání navrhovatele nebylo zčásti vyhověno, je jeho kasační opravný prostředek podaný proti napadenému rozsudku přípustný v rozsahu, v němž se tímto rozsudkem zamítá jeho žaloba podaná proti spornému rozhodnutí.
35
Zadruhé je třeba připomenout, že z čl. 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU, čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, jakož i čl. 168 odst. 1 písm. d) a čl. 169 odst. 2 jednacího řádu vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět kritizované body rozsudku, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, kterými je tento návrh konkrétně podpořen, jinak je kasační opravný prostředek nebo předmětný důvod kasačního opravného prostředku nepřípustný (rozsudek ze dne 23. listopadu 2021, Rada v. Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, bod 50 a citovaná judikatura).
36
Kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které již byly uplatněny před Tribunálem, tedy nesplňuje požadavky odůvodnění vyplývající z těchto ustanovení (rozsudek ze dne 17. prosince 2020, Německo v. Komise, C‑475/19 P a C‑688/19 P, EU:C:2020:1036, bod 33).
37
Pokud však navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití unijního práva Tribunálem, mohou být právní otázky zkoumané v prvním stupni znovu projednány v rámci kasačního opravného prostředku. Jestliže by totiž navrhovatel nemohl tímto způsobem založit svůj kasační opravný prostředek na důvodech a argumentech již použitých před Tribunálem, bylo by řízení o kasačním opravném prostředku zčásti zbaveno smyslu (rozsudky ze dne 3. prosince 2015, Itálie v. Komise, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, body 43, a ze dne 10. listopadu 2022, Komise v. Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, bod 32, jakož i citovaná judikatura).
38
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že cílem kasačního opravného prostředku navrhovatele, který přesně uvádí kritizované části napadeného rozsudku, není dosáhnout pouhého přezkumu žaloby podané k Tribunálu, ale zpochybnit odůvodnění uvedené v konkrétních bodech tohoto rozsudku tím, že uvádí právní argumenty směřující k prokázání toho, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o kvalifikaci veřejných zájmů uplatňovaných na podporu žádosti o zpřístupnění a vážení dotčených zájmů.
39
Je přitom nesporné, že právní kvalifikace určité skutkové okolnosti nebo aktu provedená Tribunálem je právní otázkou, která může být vznesena v rámci kasačního opravného prostředku (rozsudek ze dne 12. května 2022, Klein v. Komise, C‑430/20 P, EU:C:2022:377, bod 41). V projednávané věci je tomu tak v případě otázky, zda zájmy uplatňované navrhovatelem musí být považovány za převažující veřejné zájmy ve smyslu čl. 4 odst. 2 poslední části věty nařízení č. 1049/2001.
40
Zatřetí je třeba odmítnout argumentaci REA vycházející z nepřípustnosti kasačního opravného prostředku z důvodu, že jeho předmět byl rozšířen v rozporu s právem. Jak bylo zdůrazněno v bodě 32 tohoto rozsudku, v posledním znění svých písemností se navrhovatel domáhá zrušení napadeného rozsudku jen v rozsahu, v němž byla jeho žaloba částečně zamítnuta tímto rozsudkem. Okolnost, že zpochybňuje jen některé body napadeného rozsudku, nemůže být kromě toho důvodem nepřípustnosti jeho kasačního opravného prostředku nebo důvodu kasačního opravného prostředku.
41
Kasační opravný prostředek je tudíž přípustný.
K věci samé
Argumentace účastníků řízení
42
Jediný důvod kasačního opravného prostředku navrhovatele, v rámci kterého tvrdí, že tím, že mu Tribunál odepřel úplný přístup k dokumentům týkajícím se provádění projektu iBorderCtrl, třebaže existoval převažující veřejný zájem na jejich zpřístupnění, porušil čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001, se skládá z dvou částí.
43
Zaprvé navrhovatel tvrdí, že Tribunál měl nesprávně za to, že neprokázal existenci převažujícího veřejného zájmu ve smyslu čl. 4 odst. 2 poslední části nařízení č. 1049/2001, přestože uplatňoval různé zájmy, které podle něj odpovídaly této kvalifikaci.
44
V první řadě navrhovatel uvádí, že existuje převažující veřejný zájem na zpřístupnění dokumentů, které se týkají projektu zcela financovaného z veřejných prostředků.
45
Veřejný zájem na tom, aby se mohlo diskutovat o vhodnosti financování z veřejných prostředků projektu, který je tak invazivní a diskutabilní, jako je projekt iBorderCrtl, je o to významnější, že financování z veřejných prostředků by mohlo být použito na jiné projekty, které jsou méně kontroverzní.
46
V druhé řadě navrhovatel tvrdí, že existuje veřejný zájem na prozkoumání vědeckého základu a spolehlivosti technologie použité v rámci projektu iBorderCtrl, která by měla umožnit automatizovanou detekci lži pomocí analýzy mikrovýrazů obličeje cestujících odpovídajících na otázky, které jim budou položeny před vstupem do Unie.
47
Navrhovatel ve třetí řadě uplatňuje existenci převažujícího veřejného zájmu spojeného s dopadem, který mohou mít technologie použité v rámci projektu iBorderCtrl na základní práva.
48
Transparentnost je nezbytná, jelikož tyto technologie vyžadují využití testů a pokusů, nesou s sebou používání biometrických údajů a mohou mít diskriminační účinky, zvláště vůči osobám ve zranitelném postavení.
49
Kromě toho podle navrhovatele zkušební povaha projektu iBorderCtrl obnáší, stejně jako v oblasti klinických zkoušek, že veřejnost je informována od fáze výzkumu, aby mohla být zahájena veřejná diskuze o relevanci použitých technologií a aby se bylo možné zabývat etickými otázkami a ochranou základních práv.
50
Navrhovatel ve čtvrté řadě tvrdí, že existuje vědecký, mediální, politický a demokratický převažující veřejný zájem na zpřístupnění dokumentů projektu.
51
Má za to, že v souladu se „zásadou univerzálnosti vědy“ existuje vědecký zájem na zpřístupnění všech výsledků výzkumu, aby tyto mohly být předmětem diskuze a kritiky, zejména vzhledem k tomu, že existuje vědecká diskuze o tom, zda velmi kontroverzní technologie vizuální detekce lži přináší přesvědčivé výsledky.
52
Několik studií věnovaných těmto technologiím prokazuje vysokou úroveň zájmu, který vyvolávají ve vědeckém prostředí, a málo přesvědčivé výsledky. Velký počet reportáží věnovaných projektu iBorderCtrl podle navrhovatele ukazuje velký mediální zájem o tento druh projektu a práce Evropského parlamentu prokazuje politický zájem, který vzbuzuje.
53
Navrhovatel kromě toho uvádí, že použitá technologie, která byla původně určena pro kontroly na hranicích, může být použita i v jiných oblastech za účelem vyšetřování osob a kontroly jejich prohlášení. Má za to, že existuje demokratický a politický zájem na určení toho, zda je používání těchto technologií hromadné kontroly, které jsou v současnosti zakázané, žádoucí a zda je třeba mu dát právní základ.
54
Navrhovatel kromě toho uvádí, že velké množství informací o projektu iBorderCtrl již bylo zpřístupněno, včetně účastníků projektu. Podle něj není v souladu s veřejným zájmem, aby byly tímto způsobem šířeny vybrané informace, když je nemůže nezávislá třetí osoba objektivně ověřit.
55
Za těchto podmínek má navrhovatel za to, že při vážení dotčených zájmů nemají obchodní zájmy členu konsorcia „zvláště velkou váhu“ a měly by ustoupit veřejnému zájmu na transparentnosti.
56
Navrhovatel konkrétně tvrdí, že veřejný zájem je zvláště převažující, pokud jde o takové dokumenty, jež velmi nesouvisejí s obchodními tajemstvími, jako jsou etická a právní posouzení technologií, plány komunikace s veřejností, zpráva týkající se řízení kvality nebo dokumenty týkající se povolování výzkumného projektu.
57
Zadruhé navrhovatel uvádí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 194 až 200 napadeného rozsudku uvedl, že ustanovení nařízení č. 1290/2013 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1291/2013 ze dne 11. prosince 2013, kterým se zavádí Horizont 2020 – rámcový program pro výzkum a inovace (2014–2020) a zrušuje rozhodnutí č. 1982/2006/ES (Úř. věst. 2013, L 347, s. 104), jakož i ujednání grantové dohody stačí k uspokojení tohoto zájmu, jelikož účastníci projektu měli povinnost šířit jeho výsledky zejména prostřednictvím volně přístupných vědeckých publikací, REA uskutečňovala komunikační a reklamní činnosti, pro které mohla být použita shrnutí zpráv, orgány, instituce a jiné subjekty Unie a členské státy měly právo na přístup k informacím, byla prováděna kontrola legality vývoje tohoto projektu, a konečně etická a právní posouzení uvedeného projektu byla předložena nezávislému etickému poradci.
58
Nejprve je třeba uvést, že povinnost zveřejnění, která přísluší účastníkům dotčeného výzkumného projektu, nemůže uspokojit veřejný zájem na přístupu k informacím, jelikož všechny dokumenty související s tímto projektem měly být zveřejněny, včetně dokumentů týkajících se stavu výzkumu a materiálů a použitých metod, a tato povinnost se nevztahuje na obchodní informace považované za hodné ochrany.
59
Podle něj veřejnost, která financuje projekt, musí mít včas přístup k veškerým informacím od fáze výzkumu a vývoje. Má za to, že tento přístup kromě toho odpovídá praxi Komise, pokud jde o vědecké články spojené s projekty financovanými v rámci programu Horizont 2020 a struktuře nařízení č. 1290/2013, jehož čl. 43 odst. 2 stanoví, že každý účastník tohoto programu co nejdříve vhodnými prostředky šíří výsledky, které vlastní. Navrhovatel také v tomto smyslu poznamenává, že nařízení č. 1049/2001 nestanoví výjimku z práva na přístup k informacím u probíhajících projektů výzkumu a vývoje, a požadavky na ochranu obchodních zájmů účastníků nejsou během projektu větší než po jeho skončení.
60
Tribunálu vytýká, že rozhodl, že účastníci projektu iBorderCtrl mohli zachovat důvěrnost veškerých informací týkajících se konkrétně systému, včetně informací, které se týkají jeho legality a etické přijatelnosti, jakož i všech rizik a nevýhod, které jsou s ním spojené.
61
Dále tvrdí, že komunikační a reklamní činnost REA rovněž nemůže uspokojit veřejný zájem na přístupu k informacím, jelikož tato agentura je povinna respektovat důvěrnost obchodně citlivých informací a informace, které zveřejňuje, jež mají často „reklamní povahu“, neumožňují nezávislou nebo kritickou diskuzi.
62
A konečně, navrhovatel má za to, že právo orgánů, institucí a jiných subjektů Unie a členských států na přístup k informacím nemůže uspokojit zájem veřejnosti na informovanosti, neboť se nejedná o přístup veřejnosti k informacím.
63
REA, podporovaná Komisí, má za to, že Tribunál náležitě zjistil a odůvodnil, že navrhovatel neprokázal převažující veřejný zájem na zpřístupnění požadovaných dokumentů a dále navrhovatel neoznačil nesprávná právní posouzení, kterých se měl dopustit Tribunál a která by mohla zpochybnit napadený rozsudek.
Závěry Soudního dvora
64
Úvodem je třeba poznamenat, že navrhovatel zpochybňuje napadený rozsudek jen v rozsahu, v němž odmítl uznat existenci převažujícího veřejného zájmu, který by mohl odůvodnit zpřístupnění některých dokumentů nebo částí dokumentů, u kterých REA dospěla k závěru, že se na ně vztahuje režim výjimky upravený v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení č. 1049/2001.
65
Posouzení Tribunálu uvedená v bodech 117, 135, 146, 152, 164, 172 a 178 napadeného rozsudku, že REA se nedopustila nesprávných právních posouzení, když měla za to, že zpřístupnění informací obsažených v některých dokumentech nebo části dokumentů mohly narušit obchodní zájmy členů konsorcia, nejsou tedy zpochybněna v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku, jehož jediný důvod je třeba přezkoumat.
66
Jak výslovně stanoví článek 23 nařízení č. 58/2003, takové výkonné agentury, jako je REA, jsou povinny dodržovat pravidla stanovená v nařízení č. 1049/2001.
67
Podle bodu 1 odůvodnění je nařízení č. 1049/2001 součástí záměru unijního normotvůrce vyjádřeného v čl. 1 druhém pododstavci SEU, a sice zahájit novou etapu v procesu vytváření stále užšího svazku mezi národy Evropy, v němž jsou rozhodnutí přijímána co nejotevřeněji a co nejblíže občanům (rozsudek ze dne 21. ledna 2021, Leino-Sandberg v. Parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, bod 36 a citovaná judikatura).
68
Tento základní cíl Unie se rovněž odráží v čl. 15 odst. 1 SFEU, který mimo jiné stanoví, že orgány, instituce a jiné subjekty Unie jednají co nejotevřeněji, přičemž tato zásada je rovněž potvrzena v čl. 10 odst. 3 SEU a v čl. 298 odst. 1 SFEU a dále v zakotvení práva na přístup k dokumentům v článku 42 Listiny (rozsudek ze dne 21. ledna 2021, Leino-Sandberg v. Parlament, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, bod 37 a citovaná judikatura).
69
Z bodu 2 odůvodnění nařízení č. 1049/2001 kromě toho vyplývá, že transparentnost umožňuje přiznat orgánům Unie ve vztahu k občanům v demokratickém systému větší legitimitu, účinnost a odpovědnost. Tím, že umožňuje otevřenou diskuzi o rozdílech mezi různými hledisky, přispívá mimo jiné ke zvýšení důvěry občanů (viz rozsudek ze dne 4. září 2018, ClientEarth v. Komise, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, bod 75, jakož i citovaná judikatura).
70
Za tímto účelem článek 1 tohoto nařízení stanoví, že cílem nařízení je zakotvit právo veřejnosti na přístup k dokumentům orgánů Unie v co nejširším rozsahu, s výhradou režimu výjimek založených na důvodech veřejného či soukromého zájmu, které vzhledem k tomu, že se odchylují od zásady stanovené v tomto článku, musí být vykládány a uplatňovány striktně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. září 2018, ClientEarth v. Komise, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, body 76 až 78).
71
K těmto výjimkám z práva na přístup patří výjimka obsažená v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení č. 1049/2001, podle níž neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění, orgány Unie odepřou přístup k dokumentu, pokud by zpřístupnění vedlo k porušení ochrany „obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby, včetně duševního vlastnictví“.
72
Režim výjimek podle tohoto článku 4 je tedy založen na vážení protichůdných zájmů v dané situaci, tj. na jedné straně zájmů, v jejichž prospěch by zpřístupnění dotčených dokumentů sloužilo, a na druhé straně zájmů, jež by toto zpřístupnění ohrozilo, takže rozhodnutí o žádosti o přístup k dokumentům závisí na tom, kterému zájmu je třeba dát v projednávaném případě přednost (rozsudky ze dne 14. listopadu 2013, LPN a Finsko v. Komise, C‑514/11 P a C‑605/11 P, EU:C:2013:738, bod 42, jakož i ze dne 27. února 2014, Komise v. EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, bod 63).
73
V projednávaném případě je třeba ověřit, zda se Tribunál nedopustil nesprávných právních posouzení, když provedl toto vážení a odmítl kvalifikovat zájmy uplatňované navrhovatelem jako převažující veřejné zájmy odůvodňující zpřístupnění dotčených dokumentů.
74
V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že Tribunál v bodě 187 napadeného rozsudku správně uvedl, že přísluší tomu, kdo uplatňuje existenci převažujícího veřejného zájmu, aby uvedl konkrétní okolnosti odůvodňující zpřístupnění dotčených dokumentů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. listopadu 2013, LPN a Finsko v. Komise, C‑514/11 P a C‑605/11 P, EU:C:2013:738, bod 94).
75
Tribunál rovněž správně připomněl v bodě 188 napadeného rozsudku, že převažující veřejný zájem, který může odůvodnit zpřístupnění dokumentu, nemusí být nutně odlišný od zásad, na nichž je založeno nařízení č. 1049/2001, avšak obecné úvahy nemohou prokázat, že zásada transparentnosti má zvláštní význam, který může převažovat nad důvody ospravedlňujícími odepření přístupu k dokumentům (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. listopadu 2013, LPN a Finsko v. Komise, C‑514/11 P a C‑605/11 P, EU:C:2013:738, body 92 a 93; ze dne 16. července 2015, ClientEarth v. Komise, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, body 92 a 93, jakož i ze dne 14. července 2016, Sea Handling v. Komise, C‑271/15 P, nezveřejněný, EU:C:2016:557, bod 95).
76
Zaprvé je třeba konstatovat, že důvod kasačního opravného prostředku spočívá zčásti na obecných úvahách týkajících se nutnosti zveřejnit veškeré informace týkající se projektů, které obdržely financování z veřejných prostředků, a vědeckého zájmu, který se pojí ke zveřejnění výsledků technologického výzkumu na základě „zásady univerzálnosti vědy“.
77
V tomto ohledu je třeba uvést, že okolnost, že výzkumný projekt je financován z prostředků Unie a jeho cílem je vývoj nové technologie, může v zásadě nasvědčovat tomu, že existuje skutečný zájem veřejnosti na přístupu k dokumentům týkajícím se tohoto projektu. Avšak, jak bylo připomenuto v bodě 75 tohoto rozsudku, uvedení takového obecného důvodu nestačí k prokázání toho, že tento zájem by měl nutně převažovat nad důvody ospravedlňujícími odepření zpřístupnění těchto dokumentů.
78
Zadruhé je třeba konstatovat, že Tribunál nepopřel vědecký, mediální zájem a obecně zájem veřejnosti na zpřístupnění informací týkajících se projektu iBorderCtrl, ale v bodech 193, 197 a 200 napadeného rozsudku rozhodl, že tento zájem je uspokojen systémem šíření výsledků upraveným v nařízení č. 1290/2013 a grantové dohodě.
79
Tribunál se opřel v bodech 194 a 195 napadeného rozsudku o povinnosti účastníků projektu zveřejnit výsledky, a dále v bodě 196 tohoto rozsudku o právo na přístup orgánů Unie a členských států k informacím týkajícím se výsledků projektů.
80
Pokud jde o povinnosti účastníků projektu, Tribunál nejprve uvedl, že čl. 43 odst. 2 nařízení č. 1290/2013 a článek 29.1 grantové dohody stanovily povinnost těchto účastníků vhodnými způsoby zpřístupnit výsledky projektu, s výhradou případných omezení uložených zejména ochranou duševního vlastnictví, pravidly bezpečnosti nebo oprávněnými zájmy.
81
Tribunál kromě toho konstatoval, že rozsah povinnosti uvedených účastníků šířit výsledky výzkumu byl upřesněn grantovou dohodou. Odkázal na článek 29.2 této dohody, který stanovil, že volný přístup k vědeckým zveřejněním odborně posouzených výsledků musí být zaručen, a na článek 38.2.1 uvedené dohody, který stanovil, že při zachování důvěrnosti informací může REA použít informace týkající se projektu a dokumenty, zejména shrnutí určená ke zveřejnění a informace, které lze poskytnout veřejnosti, ke své komunikační a reklamní činnosti. Tribunál rovněž zmínil čl. 20.3 písm. a) bod iii) a čl. 20.4 písm. a) grantové dohody, podle nichž musí účastníci předkládat REA spolu s pravidelnými technickými a finančními zprávami i shrnutí obsahující zejména přehled výsledků a jejich šíření, určené k jejich zveřejnění ze strany REA.
82
Pokud jde o práva na přístup k informacím týkajícím se výsledků projektu, Tribunál uvedl, že článek 4 nařízení č. 1290/2013 a článek 36.1 grantové dohody upravily v podmínkách, které jsou v nich uvedené, přístup orgánů, institucí a jiných subjektů Unie, jakož i členských států k informacím týkajícím se výsledků dosažených účastníkem, který obdržel finanční prostředky Unie, a dále že článek 49 tohoto nařízení zajišťuje týmž orgánům, institucím či jiným subjektům Unie, jakož i členským státům právo na přístup k těmto výsledkům pro účely rozvoje, provádění a monitorování politik nebo programů Unie.
83
V tomto kontextu je třeba ověřit, zda se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že veřejné zájmy uplatňované navrhovatelem na podporu jeho žádosti o přístup byly uspokojeny systémem šíření výsledků upraveným v nařízení č. 1290/2013 a v grantové dohodě.
84
Jak bylo připomenuto v bodě 79 tohoto rozsudku, Tribunál se nejprve opřel o povinnost účastníků projektu zveřejnit výsledky.
85
V tomto ohledu je třeba zaprvé uvést, že ačkoli tvrdí navrhovatel opak, Tribunál neučinil závěr, že veškeré informace týkající se konkrétně projektu iBorderCtrl, včetně informací týkajících se jeho legality a etické přijatelnosti, mohou zůstat důvěrné.
86
Ve světle bodu 194 napadeného rozsudku, Tribunál dle všeho pouze rozhodl, že povinnost účastníků projektu šířit výsledky výzkumu upravená v čl. 43 odst. 2 nařízení č. 1290/2013 a v článku 29.1 grantové dohody je omezena ochranou duševního vlastnictví, pravidly bezpečnosti a oprávněnými zájmy.
87
Pokud jde konkrétně o dokumenty týkající se etických a právních důsledků projektu, z bodů 113 až 118 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál potvrdil sporné rozhodnutí jen v rozsahu, v němž obsahoval informace týkající se nástrojů a technologií konkrétně vypracovaných členy konsorcia v rámci projektu iBorderCtrl. Naproti tomu Tribunál zrušil toto rozhodnutí v rozsahu, v němž odepřelo přístup k informacím týkajícím se obecného etického a právního posouzení systémů používajících takové inovativní technologické prostředky, jako jsou automatizovaná detekce lži.
88
Co se týče argumentu navrhovatele, že kritéria stanovená Tribunálem v napadeném rozsudku vedou k tomu, že celá řada dokumentů týkajících se výsledků projektu, z nichž zvláště dokumentů týkajících se výsledků pilotních zkoušek, zůstane důvěrná, tento argument spočívá na neodůvodněné extrapolaci zjištění Tribunálu na jiné dokumenty než dokumenty, které jsou předmětem žádosti o přístup, a tudíž předmětem sporného rozhodnutí.
89
Zadruhé argumentace navrhovatele, že povinnost zveřejnění, kterou mají účastníci projektu, nemůže uspokojit veřejný zájem, jelikož tato povinnost neumožňuje zveřejnění obchodních informací považovaných za hodné ochrany, rovněž nemůže být přijata. Přijmout tuto argumentaci by totiž znamenalo předpokládat přednost veřejných zájmů uplatňovaných na podporu žádosti před zájmy, které odůvodnily odepření zpřístupnění, zatímco – jak bylo připomenuto v bodě 74 tohoto rozsudku – tomu, kdo uplatňuje existenci převažujícího veřejného zájmu, přísluší, aby o tom předložil důkaz.
90
Zatřetí srovnání navrhovatele s dřívějšími „podobnými“ projekty výzkumu a vývoje, které potvrdily, že zveřejnění účastníků takových projektů neumožňovala veřejnou diskuzi, je založeno na obecné úvaze vztahující se k jiným projektům, která nemůže prokázat, pokud jde o konkrétně o projekt iBorderCtrl, že informace sdělené na základě nařízení č. 1290/2013 a grantové dohody dostatečně nesplňovaly požadavek transparentnosti.
91
Začtvrté navrhovatel neprokazuje, proč analýza Tribunálu, že lze vést fundovanou veřejnou diskuzi o různých hlediskách projektu iBorderCtrl, který je právě vyvíjen, na základě výsledků šířených podle tohoto nařízení a této dohody, je stižena nesprávným právním posouzením.
92
Z tohoto důvodu je třeba nejprve konstatovat, že z napadeného rozsudku nevyplývá, že Tribunál měl za to, že nařízení č. 1049/2001 stanovilo obecnou výjimku z práva na přístup k informaci pro probíhající projekty výzkumu a vývoje.
93
Dále je třeba uvést, že navrhovatel svou argumentací uplatňuje existenci převažujícího veřejného zájmu ve smyslu čl. 4 odst. 2 poslední části věty nařízení č. 1049/2001 na seznámení se s informacemi týkajícími se všech fází projektu technologického výzkumu financovaného z veřejných prostředků, který soustavně převažuje nad obchodními zájmy podniků účastnících se tohoto projektu. Tato argumentace by mohla být přijata jen v případě existence domněnky, že takové informace jsou považovány za informace, jež jsou převažujícím veřejným zájmem. Jak bylo připomenuto v bodech 74 a 89, pokud neexistuje taková domněnka, navrhovateli přísluší, aby konkrétně uvedl okolnosti odůvodňující zpřístupnění dotčených dokumentů.
94
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že žádná část důvodu kasačního opravného prostředku nemůže prokázat, že posouzení Tribunálu, že navrhovatel neprokázal, že zásada transparentnosti měla v projednávaném případě zvláštní význam, který převažoval nad oprávněným zájmem na ochraně obchodních zájmů členů konsorcia účastnících se projektu, obsažené v bodě 202 napadeného rozsudku, bylo nesprávným právním posouzením.
95
Tribunál se tudíž nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že veřejné zájmy uplatňované navrhovatelem mohou být uspokojeny povinností zveřejnit výsledky projektu iBorderCtrl, která byla uložena účastníkům tohoto projektu v čl. 43 odst. 2 nařízení č. 1290/2013, jakož i v čl. 20.3 písm. a) bodě iii), čl. 20.4 písm. a), článcích 29.1, 29.2 a článku 38.2.1 grantové dohody.
96
Naproti tomu Tribunál měl v bodě 196 napadeného rozsudku nesprávně za to, že tyto zájmy jsou zajištěny právy na zpřístupnění a na přístup stanovenými ve prospěch orgánů, institucí a jiných subjektů Unie, jakož i členských států v článcích 4 a 49 nařízení č. 1290/2013 a v článku 36.1 grantové dohody, když tato práva na jedné straně a právo na přístup k dokumentům upravené v nařízení č. 1049/2001 na straně druhé nemají stejné adresáty ani stejný cíl.
97
Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) a odst. 2 nařízení č. 1290/2013 je totiž právo na zpřístupnění informací, které má Komise a které se týkají výsledků dosažených účastníkem v rámci činnosti, která byla financována Unií, vyhrazeno orgánům, institucím a jiným subjektům Unie, jakož i členským státům. Umožňuje jim mít na žádost přístup jen k informacím, které jsou relevantní pro účely veřejné politiky a které poté, co byly jednou sděleny, zůstávají důvěrné, ledaže se stanou veřejnými nebo jsou zpřístupněny veřejnosti účastníky. Z článku 49 odst. 1 nařízení č. 1290/2013 rovněž vyplývá, že přístupová práva k výsledkům účastníka, který obdržel finanční prostředky Unie, upravená tímto ustanovením, jsou vyhrazena orgánům, institucím a jiným subjektům Unie, pouze „pro řádně odůvodněné účely vývoje, provádění a sledování stávajících politik nebo programů Unie“.
98
Naopak právo na přístup stanovené v nařízení č. 1049/2001 je podle čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení přiznáno všem občanům Unie a všem fyzickým a právnickým osobám, které mají bydliště nebo sídlo v členském státě. Článek 6 odst. 1 druhá věta uvedeného nařízení kromě toho stanoví, že žadatel nemusí uvádět důvody žádosti.
99
Jak správně uvádí navrhovatel, právo na zpřístupnění stanovené v článku 4 nařízení 1290/2013 nemůže tedy uspokojit veřejný zájem uplatňovaný na podporu žádosti o přístup k dokumentům podané na základě nařízení č. 1049/2001 občanem Unie nebo fyzickou či právnickou osobou, která má bydliště nebo sídlo v členském státě.
100
Odůvodnění, které Tribunál uvedl v bodě 196 napadeného rozsudku, je však uvedeno jen pro úplnost ve vztahu k odůvodnění uvedenému v bodech 194 a 195 tohoto rozsudku vzhledem k tomu, že Tribunál měl správně za to, jak vyplývá z bodů 84 až 95 tohoto rozsudku, že veřejné zájmy uplatňované navrhovatelem mohly být uspokojeny povinnostmi zveřejňování, které čl. 43 odst. 2 nařízení č. 1290/2013 a čl. 20.3 písm. a) bod iii), čl. 20.4 písm. a), jakož i články 29.1, 29.2 a 38.2.1 grantové dohody ukládají účastníkům výzkumných projektů. Takové povinnosti, přímo uložené těmto účastníkům, totiž umožňují zveřejnit informace týkající se výsledků výzkumů bez ohledu na případné šíření, které by mohlo být provedeno Unií nebo členskými státy po uplatnění jejich práva na přístup k těmto dokumentům.
101
Argument předložený navrhovatelem v tomto ohledu musí být tudíž odmítnut. Podle ustálené judikatury Soudního dvora totiž platí, že v rámci řízení o kasačním opravném prostředku je důvod kasačního opravného prostředku směřující proti odůvodnění napadeného rozsudku, jehož výrok je právně dostatečně založen na jiných důvodech, irelevantní, a musí být tedy zamítnut (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 8. května 2003, T. Port v. Komise, C‑122/01 P, EU:C:2003:259, bod 17 a citovaná judikatura, jako i ze dne 6. října 2021, Banco Santander v. Komise, C‑52/19 P, EU:C:2021:794, bod 127).
102
Zatřetí, pokud jde o argument navrhovatele spočívající na existenci převažujícího veřejného zájmu vyplývajícího z toho, že projekt iBorderCtrl by mohl porušovat základní práva, Tribunál odmítl tento argument tím, že v bodě 198 napadeného rozsudku měl za to, že relevantní ustanovení použitelná na výzkumné a inovační projekty financované v rámci programu Horizont 2020 ukládaly účastníkům povinnost dodržovat základní práva a zásady zakotvené zejména v Listině a Komisi povinnost dbát na dodržování těchto práv a těchto zásad. Dodal, že tyto požadavky ostatně odrážela skutečnost, že právní a etické hodnocení projektu iBorderCtrl bylo konkrétně zahrnuto do povinných fází provádění projektu, přičemž na samotné etické otázky dohlížel nezávislý poradce v oblasti etiky.
103
Tribunál odkázal zejména na článek 19 nařízení č. 1291/2013, článek 14 nařízení č. 1290/2013 vykládaný ve světle bodu 9 jeho odůvodnění, a článek 34 grantové dohody.
104
Tribunál se tímto dopustil nesprávného právního posouzení.
105
Na základě okolnosti, že účastníci projektu iBorderCtrl byli povinni dodržovat základní práva a zásady zakotvené zvláště v Listině a že Komisi bylo uloženo, aby dbala na dodržování těchto práv a těchto zásad, totiž nelze předpokládat, že nebyla porušena uvedená práva a zásady, a odmítnout existenci převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění dokumentů týkajících se tohoto projektu z důvodu možných dopadů použitých technik na ochranu základních práv.
106
I když připomenutí povinnosti účastníků projektu dodržovat základní práva a povinnosti Komise dát na dodržování těchto práv odráží důležitost, kterou unijní normotvůrce přikládá ochraně těchto práv, nemůže odůvodnit, že třetí osoby jsou zbaveny možnosti požádat o přístup k těmto dokumentům, aby zejména ověřily, že účastníci projektu a unijní orgány dodrželi své povinnosti.
107
Odůvodnění uvedené v bodě 198 napadeného rozsudku je však uvedeno jen pro úplnost.
108
Tribunál totiž v bodě 199 tohoto rozsudku konstatoval, že navrhovatel netvrdil, že základní práva osob účastnících se pilotních zkoušek v rámci projektu iBorderCtrl nebyla dodržena, a dále že veřejný zájem, kterého se dovolával a který se ve skutečnosti týkal případného budoucího vývoje za skutečných podmínek systémů založených na technikách a technologiích rozvinutých v rámci tohoto projektu, byl uspokojen šířením výsledků za podmínek stanovených v nařízení č. 1290/2013 a grantové dohodě.
109
Navrhovatel přitom netvrdí, že došlo ke zkreslení jeho argumentů v řízení v prvním stupni.
110
Z důvodů uvedených v bodech 84 až 95 tohoto rozsudku nelze kromě toho Tribunálu vytýkat, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že vzhledem k tomu, že projekt iBorderCtrl byl jen výzkumným projektem ve fázi vývoje, jehož jediným cílem bylo vyzkoušet technologie, veřejný zájem, jehož se dovolával navrhovatel, mohl být uspokojen šířením výsledků projektu za podmínek stanovených v nařízení č. 1290/2013 a grantové dohodě.
111
Z výše uvedeného vyplývá, že kasační opravný prostředek je třeba odmítnout jako částečně nepřípustný a zamítnout jako částečně neopodstatněný.
112
Kasační opravný prostředek je tudíž třeba zamítnout.
K nákladům řízení
113
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu, který se na základě čl. 184 odst. 1 téhož řádu použije na řízení o kasačním opravném prostředku, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
114
Vzhledem k tomu, že REA požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatel neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené agenturou REA.
115
Podle čl. 140 odst. 1 jednacího řádu, který se na základě jeho čl. 184 odst. 1 použije na řízení o kasačním opravném prostředku, ponese Komise, která vstoupila do řízení jako vedlejší účastnice, vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Patrick Breyer ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou výkonnou agenturou pro výzkum (REA).
3)
Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.