62002CC0415_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Komissio on esillä olevassa asiassa nostanut Belgian kuningaskuntaa vastaan kanteen, joka koskee pääoman hankinnasta kannettavista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY(2) (jäljempänä direktiivi 69/335 tai direktiivi) 11 artiklan mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättämistä, koska se kantaa veroa tuon säännöksen vastaisesti uusien arvopaperien merkinnästä sekä haltija-asiakirjojen luovutuksesta silloin, kun on kyse yhtiön perustamisesta, yhtiöpääoman korottamisesta, sijoitusrahaston perustamisesta tai joukkovelkakirjalainojen liikkeeseen laskemisesta.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeussäännöt
2. Direktiivin 69/335 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät pääoman hankintaveron lisäksi saa kantaa voittoa tavoittelevilta yhtiöiltä, yhteenliittymiltä tai oikeushenkilöiltä minkäänlaisia muita veroja:
a) edellä 4 artiklassa tarkoitetuista toimista;(3)
b) edellä 4 artiklassa tarkoitettuihin toimiin liittyvistä sijoituksista, lainoista tai suorituksista;
c) rekisteröinnistä tai muista ennen toiminnan harjoittamisen aloittamista edellytetyistä muodollisuuksista, joiden täyttämistä saatetaan vaatia voittoa tavoittelevalta yhtiöltä, yhteenliittymältä tai oikeushenkilöltä sen oikeudellisen muodon vuoksi.”
3. Saman direktiivin 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät kanna minkäänlaista veroa:
a) osakkeiden, osuuksien tai muiden vastaavien arvopapereiden tai näitä arvopapereita vastaavien todistusten laatimisesta, liikkeeseen laskemisesta, hyväksymisestä pörssissä noteerattaviksi, vaihdantaan saattamisesta tai välittämisestä, niiden liikkeeseenlaskijasta riippumatta;
b) lainoista, mukaan lukien valtion ottamat lainat, jotka otetaan joukkovelkakirjoina tai muina siirtokelpoisina arvopapereina, niiden liikkeeseenlaskijasta riippumatta, tai näihin liittyvistä muodollisuuksista, tai tällaisten joukkovelkakirjojen tai muiden siirtokelpoisten arvopapereiden laatimisesta, liikkeeseen laskemisesta, hyväksymisestä arvopaperipörssissä noteerattavaksi, vaihdantaan saattamisesta tai välittämisestä.”
4. Kuitenkin 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltiot voivat 10 ja 11 artiklan säännöksistä poiketen kantaa:
a) kiinteämääräistä tai muuta veroa arvopapereiden siirroista;
– – .”
Kansallinen lainsäädäntö
5. Code des Taxes Assimilées au Timbre -nimisen Belgian lain (leimaveroon rinnastuvista veroista annettu laki; jäljempänä CTAT) 120 ja 121 §:n mukaan Belgiassa tehdyistä tai toteutetuista pörssitoimista kannetaan pörssitoimista kannettavaa veroa (taxe sur les opérations de bourse, jäljempänä TOB) muun muassa kaikista belgialaisia tai ulkomaisia pääomia koskevien osakkeiden tai joukkovelkakirjalainojen merkinnästä (délivrance), joka tapahtuu sen jälkeen kun niitä on laskettu liikkeeseen, tarjottu tai myyty yleisölle tehdyn ilmoituksen välityksellä.
6. CTAT:n 159 §:n mukaan haltija-asiakirjojen luovutuksesta kannettavaa veroa (taxe sur les livraisons de titres au porteur; jäljempänä TLT) kannetaan lisäksi kaikista belgialaisia tai ulkomaisia pääomia koskevien haltija-asiakirjojen luovutuksista (livraison) niiden tultua merkityiksi.
II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
7. Komissio katsoi, että TOB ja TLT olivat direktiivin 69/335 11 artiklan vastaisia, ja se osoitti Belgian kuningaskunnalle 10.5.1999 päivätyn virallisen huomautuksen, jossa se kehotti viimeksi mainittua esittämään huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa. Belgian viranomaiset vastasivat viralliseen huomautukseen 2.8.1999 päivätyllä kirjeellä. Koska komissio ei ollut tyytyväinen sille annettuihin vastauksiin, se lähetti 26.1.2000 päivätyn perustellun lausunnon, jossa se kehotti Belgian kuningaskuntaa toteuttamaan tarvittavat toimet kyseisen noudattamatta jättämisen poistamiseksi. Koska kyseinen valtio kieltäytyi noudattamasta perusteltua lausuntoa, komissio nosti 19.11.2002 yhteisöjen tuomioistuimessa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.
8. Komissio ja Belgian kuningaskunta ovat esittäneet yhteisöjen tuomioistuimelle kirjallisia huomautuksia.
III Oikeudellinen arviointi asiasta
9. Kuten olen jo todennut, komissio väittää, että Belgian kuningaskunta on rikkonut kahdella kanteen kohteena olevalla verolla direktiivin 69/335 11 artiklassa asetettua kieltoa kantaa minkäänlaista veroa arvopapereiden liikkeeseen laskemisesta. Komission mukaan kyseinen kielto koskee välttämättä myös kyseisiä veroja, koska ne koskevat ensimmäistä kertaa tapahtuvaa arvopapereiden merkitsemistä ja luovuttamista ja kohdistuvat tosiasiassa näiden arvopapereiden liikkeeseen laskemiseen, kun kyseessä on yhtiön perustaminen, yhtiöpääoman korottaminen tai sijoitusrahaston perustaminen tai joukkovelkakirjalainan liikkeeseen laskeminen.
10. Belgian hallitus kiistää tämän näkemyksen ja esittää sitä vastaan useita väitteitä, jotka selostan jäljempänä.
11. Katson, että kysymyksen selkeyttämiseksi on muistutettava ennen kaikkea, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että direktiivin 69/335 tavoitteena on ”edistää pääomien vapaata liikkuvuutta, joka on välttämätöntä sellaisen taloudellisen unionin perustamiseksi, jolla on sisämarkkinoita vastaavia ominaisuuksia”.(4)
12. Tähän tavoitteeseen pyrkimistä silmällä pitäen direktiivissä on perustettu järjestelmä, jonka perusteella pääomien hankintaan sovelletaan yhtä ainoaa veroa (pääoman hankintavero), ”joka kannetaan yhden ainoan kerran yhteismarkkinoilla, ja joka on samantasoinen kaikissa jäsenvaltioissa”(5), ja kaikki muut eriluonteiset tai muotoiset verot ovat kiellettyjä, lukuunottamatta niitä, jotka on nimenomaisesti lueteltu direktiivin 12 artiklassa.(6)
13. Tämä käy selvästi ilmi sekä direktiiviä koskevaan ehdotukseen liitetystä kertomuksesta, jossa todetaan, että ”tällä direktiiviä koskevalla ehdotuksella pyritään poistamaan kaikki pääoman hankinnasta kannettavat välilliset verot, pääoman hankintaveroa lukuun ottamatta ”(7), että direktiivin viimeisestä perustelukappaleesta, jossa täsmennetään, että ”pääoman hankinnasta suoritettavia veroja tai arvopapereista suoritettavia leimaveroja vastaavien muiden välillisten verojen voimassapito vaarantaa tässä direktiivissä tarkoitettujen toimenpiteiden tavoitteiden saavuttamisen, joten ne olisi lakkautettava”.
14. Komissio päättelee näin ollen perustellusti, että direktiivin 11 artiklassa säädetyn, ”osakkeiden, osuuksien tai muiden – – näitä arvopapereita vastaavien todistusten – – liikkeeseen laskemisesta” kannettavaa veroa koskevan kiellon on katsottava tarkoittavan sekä yhtiön uusien osakkeiden liikkeeseen laskemista että välttämättä myös tällaisten arvopapereiden merkitsemistä ja luovuttamista merkitsijälle. Tämä johtuu siitä yksinkertaisesta syystä, että pääomat eivät voi liikkua itsestään ja näin ollen niiden hankkiminen – tapahtuipa se yhtiön perustamista, pääoman korottamista tai joukkovelkakirjalainan liikkeeseen laskemista silmällä pitäen – ei voi tapahtua ensimmäistä kertaa liikkeeseen laskettuja arvopapereita merkitsemättä tai luovuttamatta. Veron kantaminen tällaisista toimista vastaisi näin ollen taloudelliselta kannalta niiden liikkeeseen laskemisen verottamista ja näin ollen käytännössä ne muodostavien pääomien verottamista.
15. Tästä seuraa, että 11 artiklassa käytettyä ilmaisua ”liikkeeseen laskeminen” on tulkittava siten, että sen on katsottava kattavan myös arvopapereiden merkitsemisen (tai haltija-asiakirjojen luovuttamisen).
16. Tällaista näkemystä on välillisesti tuettu myös yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä, jossa on ilmaistu selvästi tarve tulkita kyseistä säännöstä laajasti ja yhdenmukaisesti direktiivin tavoitteiden kanssa.
17. Yhteisöjen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa C-31/97 ja C-32/97 27.10.1998 antamassaan tuomiossa, että ”direktiivin [69/335] 11 artiklan b alakohtaa on tulkittava siten, että kielto verottaa joukkovelkakirjalainaa ulottuu tällaisen lainan takaisinmaksuun”. Näin on siksi, että ”vaikka [kyseisessä artiklassa] ei
siten nimenomaisesti mainitakaan joukkovelkakirjalainan takaisinmaksua, veron kantamisen kieltäminen joukkovelkakirjalainaa liikkeeseen laskettaessa, mutta sen salliminen tällaista lainaa takaisin maksettaessa johtaisi vastoin direktiivillä tavoiteltua päämäärää siihen, että lainaa verotettaisiin pääoman hankinnan kokonaisjärjestelynä ”.(8)
18. Ehdoton kielto kantaa ”minkäänlaisia” veroja arvopapereiden liikkeeseen laskemisesta koskee nimenomaan ”pääoman hankinnan kokonaisjärjestelyä” ja näin ollen myös toimia, jotka ovat välttämättömiä niiden konkreettiseksi toteuttamiseksi.
19. Belgian hallitus katsoo sitä vastoin, että 11 artiklassa tarkoitettu arvopapereiden ”liikkeeseen laskeminen” on erotettava tällaisten arvopapereiden merkinnästä, sillä seurauksella, että ainoastaan näistä ensiksi mainittuun, mutta ei jälkimmäiseen, sovelletaan kieltoa kantaa veroa.
20. Belgian hallituksen mukaan tämä näkemys vahvistetaan epäsuorasti ehdotuksessa arvopapereihin kohdistuvista toimista kannettavia välillisiä veroja koskevaksi direktiiviksi (jäljempänä vuonna 1976 tehty ehdotus direktiiviksi)(9), joka jäi kuitenkin vain ehdotuksen tasolle. Siinä erotettiin toisistaan nimenomaisesti ”arvopapereiden liikkeeseen laskeminen ja kyseisten arvopaperien ensimmäistä kertaa tapahtuva hankkiminen liikkeeseen laskemisen yhteydessä”,(10) ja liikkeeseen laskemisella todettiin tarkoitettavan sitä, että ”liikkeeseenlaskija luovuttaa arvopapereita”,(11) ja mainittiin nimenomaisesti kielto kantaa veroa kummastakin toimesta.
21. Belgian hallitus katsoo, että koska ehdotuksen pohjalta ei annettu lopullista direktiiviä, jäsenvaltioilla on säilynyt oikeus kantaa veroa arvopapereiden ensimmäistä kertaa tapahtuvasta hankkimisesta niiden liikkeeseen laskemisen yhteydessä, ja että direktiivin 69/335 11 artiklan nojalla niitä on kielletty vain kantamasta veroa näiden arvopapereiden ”liikkeeseen laskemisesta”.
22. Mielestäni tämä väite vaikuttaa varsin keinotekoiselta. Mutta tästä huolimatta totean kuitenkin, kuten on tehnyt myös komissio, että kyseisessä ehdotuksessa tehdylle erottelulle oli tosi asiassa aivan eri peruste. Ehdotuksen 2 artiklan 1 kohdassa todettiin nimittäin, että ”kukin arvopapereiden luovuttaminen tai hankkiminen [ja korostan, että tämä tarkoittaa näin ollen myös arvopapereiden liikkeeseen laskemista ja hankkimista niiden liikkeeseen laskemisen yhteydessä] muodostaa erillisen verotettavan toimen”. Näin ollen oli selvennettävä sen tapauksen varalta, että ehdotuksen nojalla olisi annettu direktiivi, että direktiivin 69/335/ETY 11 artiklassa säädetty kielto olisi joka tapauksessa pysynyt voimassa kummankin erottelun kohteena olleen toimen osalta. Näin ollen ehdotuksessa ainoastaan vahvistettiin se, mitä oli jo säädetty direktiivin 11 artiklassa.
23. Belgian hallitus viittaa erityisesti TOB:n osalta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön(12) ja toteaa, että jäsenvaltioille asetettu kielto kantaa veroa direktiivin 11 artiklassa tarkoitetuista toimista koskee ”pääomayhtiöitä” (eli arvopapereiden liikkeeseenlaskijaa) eikä sijoittajia (eli arvopaperit ensimmäistä kertaa merkitseviä tahoja). Sitä ei myöskään sovelleta kaikkiin arvopapereita koskeviin toimiin, vaan ainoastaan niihin, jotka tapahtuvat ammattimaisten välittäjien välityksellä, koska sen tarkoituksena on kohdistua pörssitoimeksiantoja täytäntöönpaneviin arvopaperitoimiin. Näin ollen TOB:tä eivät maksa liikkeeseenlaskevat yhtiöt vaan ainoastaan ne pörssitoimijat, jotka välittävät arvopapereita asiakkaidensa (ostajat, myyjät tai merkitsijät) hyväksi, vaikka kyseinen verorasite kohdistuu näihin viimeksi mainittuihin. Belgian hallituksen mukaan tästä on pääteltävä, että tällainen vero ei kuulu direktiivin soveltamisalaan.
24. Totean kuitenkin ensinnäkin, että tällaiselle näkemykselle yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä löytyvä tuki perustuu ainoastaan siihen, että yhteisöjen tuomioistuin on tähän mennessä ottanut direktiivin 69/335 osalta kantaa ainoastaan riitoihin, jotka koskivat ”pääomayhtiöihin” kohdistuvia veroja. Mutta mielestäni on selvää, että tämä on puhtaasti sattumaa, eikä voi muodostaa sellaisenaan pätevää argumenttia.
25. En myöskään näe, miten Belgian hallituksen väite voisi liittyä esillä olevaan kysymykseen. Kuten komissio korostaa, direktiivissä vain kielletään kerta kaikkiaan
pääoman hankintaa koskevat verot pääoman hankintaveroa ja 12 artiklassa lueteltuja veroja lukuun ottamatta, siitä riippumatta, ovatko veron maksamisesta vastuussa välittäjät vaiko näiden sijoitusasiakkaat (joita vero joka tapauksessa lopullisesti rasittaa). Tällä ei kuitenkaan ole vaikutusta TOB:n lainmukaisuuteen.
26. Mielestäni myöskään se Belgian hallituksen TLT:tä (ks. edellä 6 kohta) koskeva väite ei ole vakuuttava, jonka mukaan tämä vero ei kuulu direktiivin 11 artiklan soveltamisalaan. Kyseinen hallitus toteaa, että on eroteltava toisistaan arvopaperin liikkeeseen laskemista koskeva ”paperiton” toimi sen ”paperiin sidotusta” luovuttamisesta (livraison) sen merkitsijälle. Tämä viimeksi mainittu toimi eroaa täysin ensiksi mainitusta ja on siitä täysin riippumaton, ja sitä voidaan näin ollen verottaa itsenäisesti. Belgian hallituksen mukaan tämä voidaan perustella myös TLT:n tehtävällä Belgian kaltaisessa maassa, jossa haltija-asiakirjat ovat yhä paperiin sidottuja. Kanteen koh teena olevalla lainsäädännöllä, jolla perustetaan haltija-asiakirjojen luovuttamisesta kannettava leimaveroon rinnastuva vero, on pyritty nimenomaan modernisoimaan Belgian rahamarkkinoita ja kannustamaan sijoittajia toteuttamaan ”paperittomia” arvopaperitoimia.
27. Tämän viimeksi mainitun toteamuksen osalta voitaisiin kuitenkin huomauttaa, että direktiivin viimeisestä perustelukappaleesta käy ilmi muun muassa, että ” arvopapereista suoritettavia leimaveroja vastaavien muiden välillisten verojen
voimassapito vaarantaa tässä direktiivissä tarkoitettujen toimenpiteiden tavoitteiden saavuttamisen, joten ne olisi lakkautettava”.(13)
28. Samoin voitaisiin todeta, että esillä olevan asian kannalta ei ole merkitystä – – eikä TLT:tä voida missään tapauksessa pätevästi perustella – – sillä, että kyseisellä verolla tehdään vähemmän houkuttelevaksi paperiin sidottujen arvopapereiden merkitseminen, tavoitteena modernisoida Belgian rahamarkkinat. Tällainen tavoite olisi nimittäin voitu saavuttaa, niin kuin on tapahtunut muissa jäsenvaltioissa, erilaisten, direktiivin tavoitteiden kannalta paremmin soveltuvien keinojen avulla, esimerkiksi kieltämällä pääomayhtiöitä laskemasta liikkeeseen haltija-asiakirjoja.
29. Mutta sen osoittamiseksi, että Belgian hallituksen tekemällä erottelulla haltija-asiakirjojen liikkeeseen laskemisen ja niiden luovuttamisen välillä ei voida perustella kyseistä veroa, mielestäni ratkaiseva on eräs edellä (14 kohta) jo esitetty väite. Totean tältä osin, että nämä kaksi toimea muodostavat pääoman hankinnan kannalta saman mitalin kaksi eri puolta, ja että vaikka verotettaisiin vain jälkimmäistä, tämä tarkoittaisi joka tapauksessa, että pääoman hankintaan kohdistettaisiin pääoman hankintaveron lisäksi myös toinen vero, mikä olisi selvästi vastoin edellä selostettuja direktiivin tavoitteita.
30. Katson näin ollen, että voidaan pätevästi todeta, että kanteen kohteena olevien kahden veron perusteen – eli arvopaperien merkitseminen niitä liikkeeseen laskettaessa (TOB:n osalta) ja haltija-arvopaperien materiaalinen luovuttaminen (TLT:n osalta) – on katsottava kuuluvan direktiivin 69/335 11 artiklassa tarkoitetun ”liikkeeseen laskemisen” käsitteen alaisuuteen ja olevan näin ollen kyseisessä määräyksessä tarkoitettuja toimia, joista ei saa kantaa veroa.
31. On vielä selvitettävä, voidaanko tällaisista toimista kuitenkin kantaa veroa direktiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla, koska tässä määräyksessä sallitaan, kuten edellä on todettu, 11 artiklasta (ja 10 artiklasta) poiketen veron kantaminen ”arvopapereiden siirroista”.
32. Belgian hallituksen mukaan tämä artikla on muotoiltu siten, että siinä poiketaan nimenomaisesti sitä edeltävästä määräyksestä, ja sen mukaan sillä rajoitetaan kyseisiä veroja koskevien kieltojen ulottuvuutta. Tästä syystä kyseinen määräys kattaa myös arvopapereiden merkitsemisen (tai luovuttamisen).
33. Belgian hallitus huomauttaa, ettei tätä päätelmää voida kiistää, kuten komissio on tehnyt, väitteellä, jonka mukaan 12 artiklaan sisältyvä arvopapereiden ”siirtoa” koskeva käsite edellyttää välttämättä, että kyseisillä arvopapereilla on ollut aikaisempi haltija ja näin ollen että ne on jo merkitty, tai, kun kyseessä ovat haltija-asiakirjat, luovutettu. Tällaiselle tulkinnalle ei Belgian hallituksen mukaan löydy tukea direktiivin 69/335 sanamuodosta tai sen esitöistä, ja se on myös vastoin asiassa Codan annettua tuomiota(14), jossa Belgian hallituksen mukaan hyväksytään 12 artiklan laaja tulkinta.
34. Komissio on kiistänyt tämän näkemyksen väittein, jotka mielestäni vaikuttavat vakuuttavammilta.
35. Se toteaa aluksi yleisluonteisesti, että koska kyseisessä artiklassa säädetään poikkeuksesta, sitä on tulkittava suppeasti, jotta sillä olisi mahdollisimman vähän vaikutuksia direktiivin tavoitteisiin sekä sen säännösten soveltamiseen. Näin ollen 12 artiklaa ei ole suojattava 11 artiklan laajalta tulkinnalta, vaan päinvastoin!
36. Tällainen tulkinta, joka on tunnetusti yhteensopiva yhteisöjen tuomioistuimen vahvistuneen oikeuskäytännön kanssa, ei vaikuta mielestäni olevan ristiriidassa asiassa Codan annetun tuomion kanssa, johon Belgian hallitus on viitannut.
37. On muistutettava, että tuossa asiassa pääomayhtiö, jolla oli kotipaikka Tanskassa, oli riitauttanut sen, että Tanskan veroviranomaiset olivat soveltaneet siihen osakeluovutuksista kannettavaa veroa, ja se vetosi siihen, että direktiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sallitaan jäsenvaltioiden kantavan veroa ainoastaan pörssinoteerattuja arvopapereita koskevista toimista tai arvopaperipörssiin listautuneiden yhtiöiden arvopapereihin liittyvistä toimista. Kyseinen yhtiö vetosi väitteensä tueksi 12 artiklan tanskan- ja saksankielisiin versioihin, joihin sisältyy ilmaisu ”pörssitoimista kannettava vero”, eikä ilmaisua ”arvopapereiden siirrosta kannettava vero”, jota sitä vastoin on käytetty kaikissa muissa kieliversioissa. Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi kuitenkin tuon näkemyksen ja erityisesti väitteen, jonka mukaan määräystä olisi tulkittava eri tavalla kieliversion mukaan. Se totesi sitä vastoin, että ”poikkeaminen valtaosassa kieliversioita toistetusta direktiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohdan selvästä muotoilusta ja siten eron tekeminen pörssinoteerattujen ja muiden yhtiöiden välillä ei olisi pelkästään vastoin direktiivin yhdenmukaisen tulkinnan vaatimusta, vaan voisi vääristää kilpailua ja saada yhtiöt luopumaan aikeestaan listautua arvopaperipörssiin” (29 kohta).
38. Yhteisöjen tuomioistuimen huolenaiheena ei ollut näin ollen tuossa asiassa, voitiinko direktiivin 12 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkita laajasti, vaan varmistaa sen yhdenmukainen tulkinta kilpailun vääristymisen välttämiseksi. Näin ollen katson, ettei kyseinen tuomio ole merkityksellinen Belgian hallituksen esillä olevassa asiassa esittämän väitteen kannalta.
39. Komission väite, johon katson voivani yhtyä ja jonka mukaan 12 artiklaa on tulkittava esillä olevassa asiassa siten, että kyseisessä määräyksessä tarkoitetaan kaikkia arvopapereiden ”siirtoja”, lukuun ottamatta niiden merkitsemistä (tai luovuttamista haltija-asiakirjojen osalta).
40. Tällaiset toimet eivät luonteensa vuoksi ole arvopapereiden ”siirtoja” sanan teknisessä merkityksessä, vaan pikemminkin kyseessä on arvopaperien ensimmäistä kertaa tapahtuva hankkiminen, jonka perusteella syntyy niiden ensimmäinen omistajuus. Vasta tuosta hankinnasta lukien voidaan näin ollen puhua varsinaisesta ”siirrosta”.
41. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna on selvää, että mikäli 12 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittaisiin siten, että jäsenvaltiot voivat kantaa veroa myös siitä, että liikkeeseen laskeva yhtiö luovuttaa haltija-asiakirjat, 11 artiklassa määrätystä kiellosta kantaa veroa arvopapereiden liikkeeseen laskemisesta tulisi merkityksetön, mikä olisi selvästi vastoin edellä (35 kohta) mainittua tulkintaperustetta.
42. On totta, kuten käy ilmi edellä mainitusta, vuonna 1976 tehdystä ehdotuksesta direktiiviksi, että kielto kantaa veroa ”kaikista arvopapereita koskevista toimista olisi ollut paras ratkaisu pääomamarkkinoiden parhaan mahdollisen toiminnan kannalta”(15) . Komissio selosti samassa ehdotuksessa kuitenkin, että tällaisen kiellon ehdoton soveltaminen ei olisi ollut mahdollista ”jäsenvaltioiden talousarvioihin liittyvien välttämättömyyksien” vuoksi.
43. Tällaisten välttämättömyyksien huomioon ottamiseksi direktiivin 11 artiklassa ja 12 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sallitaan näin ollen veron kantaminen ainoastaan sellaisista siirtotoimista, jotka tapahtuvat uusien arvopapereiden tultua merkityiksi (tai luovutetuiksi) ja jotka eivät liity mitenkään pääoman hankintaan vaan muodostavat ”arvopapereita koskevan toimen” sanan varsinaisessa merkityksessä.
44. Päinvastainen tulkinta olisi mielestäni edellä selostettujen direktiivin tavoitteiden ja niitä koskevan oikeuskäytännön vastainen. Mielestäni on selvää, että mikäli ainoastaan tietyt jäsenvaltiot pysyttäisivät voimassa ensimmäistä kertaa liikkeeseen laskettujen arvopapereiden hankintaan kohdistuvan välillisen veron, muodostaisi tämä, riippumatta siitä, keihin vero kohdistuisi, erään niistä pääomien vapaata liikkuvuutta koskevista esteistä, jotka direktiivillä pyritään poistamaan.
45. Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin 69/335 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se kantaa veroa tuon säännöksen vastaisesti uusien arvopaperien merkinnästä ja haltija-asiakirjojen luovutuksesta silloin, kun on kyse yhtiön perustamisesta, yhtiöpääoman korottamisesta, sijoitusrahaston perustamisesta tai joukkovelkakirjalainojen liikkeeseen laskemisesta.
IV Oikeudenkäyntikulut
46. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on esittänyt tätä koskevan vaatimuksen ja kun otetaan huomioon kanteen hyväksyttävyydestä edellä esittämäni näkemykset, katson, että tämä vaatimus on hyväksyttävä.
V Ratkaisuehdotus
47. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:
1) Belgian kuningaskunta ei ole noudattanut pääoman hankinnasta kannettavista välillisistä veroista 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se kantaa veroa tuon säännöksen vastaisesti uusien arvopaperien merkinnästä ja haltija-asiakirjojen luovutuksesta silloin, kun on kyse yhtiön perustamisesta, yhtiöpääoman korottamisesta, sijoitusrahaston perustamisesta tai joukkovelkakirjalainojen liikkeeseen laskemisesta.
2) Belgian kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	EYVL L 249, s. 25.
(3)
– Direktiivin 4 artiklassa luetellaan ne toimet, joista on
suoritettava pääoman hankintaveroa, ja joita ovat esimerkiksi pääomayhtiön perustaminen tai pääomayhtiön osakepääoman korottaminen kaikenlaisten omaisuuserien sijoittamisella [1 kohdan a ja c alakohta], sekä toimet, joista voidaan
kantaa pääoman hankintaveroa, kuten esimerkiksi pääomayhtiön lainanotto, jos velkojalla on oikeus osuuteen yhtiön voitosta [2 kohdan c alakohta].
(4)
–	Yhdistetyt asiat C-71/91 ja C-178/91, Ponente Carni, tuomio 20.4.1993 (Kok. 1993, s. I-1915, 19 kohta).
(5)
–	Em. asia Ponente Carni, tuomion 19 kohta.
(6)
–	Asia 36/86, Dansk Sparinvest, tuomio 2.2.1988 (Kok. 1988, s. 409).
(7)
–	Asiakirja IV/KOM(64) 526 lopullinen, 14.12.1964, s. 7–8. Kursivointi tässä.
(8)
–	Yhdistetyt asiat C-31/97 ja C-32/97, FECSA ja ACESA, tuomio 27.10.1998 (Kok. 1998, s. I-6491, 18 ja 19 kohta). Kursivointi tässä.
(9)
–	EYVL C 133, s. 1.
(10)
–	Ks. kyseisen ehdotuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohta, jonka mukaan liikkeeseen laskemisella tarkoitetaan ”liikkeeseenlaskijan toteuttamaa arvopapereiden luovutusta, mukaan luettuna varausten kapitalisoinnista johtuva luovutus”.
(11)
–	Ks. kyseisen ehdotuksen liitteessä oleva V kohta.
(12)
–	Belgian hallitus viittaa samoihin tuomioihin kuin komissio, erityisesti em. asiassa Dansk Sparinvest, 2.2.1988 annettuun tuomioon ja asiassa 15/88, Maxi Di SpA, 25.5.1989 annettuun tuomioon (Kok. 1989, s. 1391).
(13)
–	Kursivointi tässä.
(14)
–	Asia C-236/97, Codan, tuomio 17.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8679).
(15)
–	Ks. direktiiviä koskevan ehdotuksen neljäs perustelukappale.