62022CC0242
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
14 päivänä heinäkuuta 2022 (
1
)
Asia C-242/22 (PPU)
TL,
muu osapuoli:
Ministério Público
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal da Relação de Évora (Évoran ylioikeus, Portugali))
Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivit 2010/64/EU ja 2012/13/EU – Soveltamisala – Oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin sekä tiedonsaantioikeus rikosoikeudellisissa menettelyissä – Keskeisen asiakirjan käsite – Henkilöllisyyttä ja asuinpaikkaa koskeva ilmoitus menettelyn kielellä, jota epäilty tai syytetty ei osaa – Tulkkauksen ja käännösten puuttuminen – Rangaistuksen täytäntöönpanon lykkäystä koskevien edellytysten täyttymättä jääminen, koska asianomaista henkilöä ei tavoiteta annetusta osoitteesta – Ehdollisen rangaistuksen määräämisestä täytäntöönpantavaksi koskeva lainvoimainen päätös – Kumoamiskelpoisuus – Oikeusvoima
1.
Käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä on kyse direktiivien 2010/64/EU (
2
) ja 2012/13/EU (
3
) soveltamisesta rikosoikeudellisessa menettelyssä, jossa portugalilainen tuomioistuin on määrännyt kolmen vuoden vankeusrangaistuksen henkilölle (TL), joka on Moldovan kansalainen ja joka osaa ainoastaan kotimaansa virallista kieltä romaniaa.
2.
Rangaistus määrättiin tuomiossa ehdollisena tietyin edellytyksin. Yksi näistä edellytyksistä oli se, että TL olisi tavoitettavissa osoitteesta, jonka hän oli ilmoittanut ”henkilöllisyyttä ja asuinpaikkaa koskevassa ilmoituksessa” (jäljempänä DIR). TL:ää ei tavoitettu kyseisestä osoitteesta, joten ehdollinen rangaistus määrättiin täytäntöön pantavaksi ja TL joutui vankilaan suorittamaan rangaistuksensa.
3.
Tribunal da Relação de Évora (Évoran ylioikeus, Portugali) kysyy unionin tuomioistuimelta edellä mainittujen kahden direktiivin tulkinnasta siltä osin kuin on kyse sellaisten toimien pätemättömyydestä, jotka on toteutettu kyseisiä direktiivejä noudattamatta, kun DIR:ää laadittaessa ja menettelyn muissa vaiheissa tulkki ei ole ollut läsnä eikä tiettyjä asiakirjoja ole käännetty romaniaksi.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
1. Direktiivi 2010/64
4.
Direktiivin 1 artiklassa (”Sisältö ja soveltamisala”) säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, jotka koskevat oikeutta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä sekä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevissa menettelyissä.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettua oikeutta sovelletaan henkilöihin siitä lähtien, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet heille virallisella ilmoituksella tai muulla tavoin tiedon siitä, että heitä epäillään tai syytetään rikoksesta, siihen saakka kun menettely on saatettu päätökseen, mikä tarkoittaa sen kysymyksen lopullista ratkaisemista, ovatko he syyllistyneet rikokseen, tarvittaessa tuomitseminen ja mahdollisen muutoksenhaun ratkaiseminen mukaan lukien.
– –”
5.
Direktiivin 2 artiklassa (”Oikeus tulkkaukseen”) säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyille tai syytetyille henkilöille, jotka eivät puhu tai ymmärrä kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä käytettävää kieltä, tarjotaan viipymättä mahdollisuus tulkkaukseen tutkinta- ja oikeusviranomaisten suorittamien rikosoikeudellisten menettelyjen kuluessa, mukaan lukien poliisikuulusteluissa, kaikissa oikeuden istunnoissa ja tarvittavissa välikäsittelyissä.
– –”
6.
Direktiivin 3 artiklassa (”Oikeus saada keskeiset asiakirjat käännetyiksi”) säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyille tai syytetyille henkilöille, jotka eivät ymmärrä kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä käytettävää kieltä, toimitetaan kohtuullisessa ajassa kaikkien sellaisten asiakirjojen kirjallinen käännös, jotka ovat keskeisiä sen varmistamisen kannalta, että he kykenevät käyttämään oikeuttaan puolustukseen ja että menettelyn oikeudenmukaisuus turvataan.
2.   Keskeisiin asiakirjoihin kuuluvat mahdolliset henkilön vapaudenmenetystä koskevat päätökset, syytteet ja tuomiot.
3.   Toimivaltaisten viranomaisten on kussakin yksittäistapauksessa päätettävä, onko jokin muu asiakirja keskeinen. Epäillyt tai syytetyt henkilöt tai heidän oikeusavustajansa voivat esittää tätä koskevan perustellun pyynnön.
– –”
2. Direktiivi 2012/13
7.
Direktiivin 2 artiklassa (”Soveltamisala”) säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan henkilöön siitä lähtien, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet hänelle tiedon siitä, että häntä epäillään tai syytetään rikoksesta, siihen saakka, kun menettely on saatettu päätökseen, mikä tarkoittaa sen kysymyksen lopullista ratkaisemista, onko epäilty tai syytetty syyllistynyt rikokseen, tarvittaessa tuomitseminen ja mahdollisen muutoksenhaun ratkaiseminen mukaan lukien.
– –”
8.
Direktiivin 3 artiklassa (”Oikeus saada tietoja oikeuksista”) säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyille ja syytetyille annetaan viipymättä tietoja vähintään seuraavista prosessuaalisista oikeuksista, sellaisina kuin näitä oikeuksia sovelletaan niiden kansallisen oikeuden mukaan niiden tehokkaan käytön mahdollistamiseksi:
– –
d) oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin;
– –”
9.
Direktiivin 8 artiklassa (”Varmennus ja oikeussuojakeinot”) säädetään seuraavaa:
”– –
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä tai hänen avustajallaan on oikeus riitauttaa kansallisen oikeuden mukaisia menettelyjä noudattaen toimivaltaisten viranomaisten mahdollinen laiminlyönti tai kieltäytyminen, joka koskee tämän direktiivin mukaisten tietojen antamista.”
B
Portugalin oikeus. Rikosprosessilaki (
4
)
10.
Portugalin rikosprosessilain 57 §:n (”Rikosoikeudellisen menettelyn kohteena oleva henkilö”, portugaliksi ”arguido”) mukaan henkilö on rikosoikeudellisen menettelyn kohteena, kun häntä vastaan on nostettu syyte tai vaadittu esitutkinnan aloittamista.
11.
Rikosprosessilain 61 §:n (”Menettelylliset oikeudet ja velvollisuudet”) 1 momentin h kohdassa annetaan rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevalle henkilölle oikeus saada oikeus- tai poliisiviranomaiselta, jonka kuultavaksi hänet on kutsuttu, tietoja hänelle kuuluvista oikeuksista missä tahansa menettelyn vaiheessa, laissa säädettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta.
12.
Kyseisen lain 92 §:ssä (”Asian käsittelyn kieli ja tulkin nimeäminen”) säädetään, että asian käsittelyssä käytetään niin kirjallisesti kuin suullisesti portugalia, ja kun asian käsittelyyn osallistuu henkilö, joka ei ymmärrä eikä osaa kyseistä kieltä, hänelle on nimettävä tulkki.
13.
Kyseisen lain 113 §:n (”Tiedoksiantoja koskevat yleiset säännöt”) 10 momentissa säädetään, että rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevalle henkilölle osoitettavat tiedoksiannot voidaan tehdä hänen asianajajalleen. Tästä poiketen syytteeseen, tutkinnan aloittamista koskevaan päätökseen, oikeudenkäynnin ja tuomion ajankohtaan ja pakkokeinojen käyttämiseen liittyvät tiedoksiannot on tehtävä myös asianajajalle.
14.
Saman lain 119 §:ssä (”Korjaantumaton pätemättömyys”) mainitaan kuusi tilannetta, joissa pätemättömyys ei voi korjaantua ja joita on arvioitava viran puolesta missä tahansa menettelyn vaiheessa. (
5
)
15.
Kyseisen lain 120 §:n (”Vetoamista edellyttävät pätemättömyysperusteet”) 1 momentin mukaisesti asianomaisen henkilön on vedottava kaikkiin muihin kuin 119 §:ssä mainittuihin pätemättömyysperusteisiin. Kyseisen pykälän 2 momentissa luetellaan vetoamista edellyttävät pätemättömyysperusteet, joihin kuuluu ”tulkin nimeämättä jättäminen tilanteessa, jossa nimeäminen on lain mukaan pakollista” (c kohta).
16.
Samaisen 120 §:n 3 momentin mukaisesti vetoamista edellyttäviin pätemättömyysperusteisiin on vedottava
–
asianomaisen henkilön läsnä ollessa suoritettavan toimen pätemättömyyden osalta ennen kuin toimi on suoritettu loppuun (a kohta)
–
esitutkintaan tai tuomioistuimessa suoritettavaan tutkintaan liittyvän pätemättömyyden osalta syyteharkinnan ratkaisemiseen saakka tai, jos tuomioistuimessa suoritettavaa tutkintaa ei tehdä, viiden päivän kuluessa esitutkinnan päättämistä koskevan päätöksen tiedoksi antamisesta (c kohta).
17.
Kyseisen lain 196 §:ssä (”Henkilöllisyyttä ja asuinpaikkaa koskeva ilmoitus”) säädetään, että oikeus- tai poliisiviranomaisen on laadittava epäillystä DIR. Kyseisen henkilön on ilmoitettava tiedoksiantoja varten asuinpaikkansa, työpaikkansa tai muu valitsemansa osoite.
18.
Samaisen 196 §:n 3 momentin mukaan DIR:stä on ilmettävä, että rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevalle henkilölle on annettu tieto
–
velvollisuudesta saapua toimivaltaisen viranomaisen kuultavaksi tai olla sen käytettävissä aina, kun laissa niin edellytetään tai hänelle on lähetetty tätä koskeva tiedoksianto
–
velvollisuudesta olla vaihtamatta asuinpaikkaa ja olla poistumatta sieltä yli viiden päivän ajaksi ilmoittamatta uutta osoitettaan tai paikkaa, jossa hän on tavoitettavissa
–
siitä, että seuraavat tiedoksiannot toimitetaan ilmoitettuun osoitteeseen tavallisella kirjeellä, paitsi jos henkilö, jonka rikosoikeudellinen vastuu on selvitettävänä, on ilmoittanut muun osoitteen asiakirjalla, joka on joko jätetty tai lähetetty kirjattuna kirjeenä sen viranomaisen kirjaamoon, jossa asiaa koskeva asiakirja-aineisto on kyseisenä ajankohtana
–
siitä, että edellisten kohtien noudattamatta jättämisen vuoksi voidaan laillisesti määrätä, että henkilöä edustajaa asiamies kaikissa menettelyyn kuuluvissa toimissa, joissa henkilöllä on oikeus tai velvollisuus olla henkilökohtaisesti läsnä, ja että asia käsitellään istunnossa hänen poissa ollessaan 333 §:ssä säädetyn mukaisesti.
19.
Kyseisen lain 495 §:ssä (”Ehdollisen rangaistuksen edellytysten täyttymättä jääminen”) säädetään menettelyistä, joilla ehdollinen rangaistus voidaan määrätä täytäntöön pantavaksi.
II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
20.
Päätös rikosoikeudellisen menettelyn aloittamisesta TL:ää vastaan tehtiin 10.7.2019; TL ei osaa eikä ymmärrä portugalia.
21.
Kyseinen päätös oli ”laadittu portugaliksi ja käännetty Moldovan viralliselle kielelle eli romaniaksi, kuten kyseisestä päätöksestä, jonka [TL] on allekirjoittanut, ilmenee”. (
6
)
22.
Samana päivänä laadittiin DIR ilman romanian kielen tulkkia ja kääntämättä kyseistä asiakirjaa romaniaksi.
23.
DIR:stä ilmenee, että TL:lle ilmoitettiin velvollisuudesta ilmoittautua viranomaisille ja velvollisuudesta ilmoittaa asuinpaikassa tapahtuvista muutoksista ja että hänelle ilmoitettiin myös näiden velvollisuuksien täyttämättä jättämisen seurauksista.
24.
TL oli henkilökohtaisesti läsnä suullisessa käsittelyssä, jossa hänen menettelynsä tutkittiin, häntä kuultiin ja häntä puolusti asianajaja. Hänellä oli tuossa käsittelyssä myös tulkki, joka oli ”nimetty kääntämään suullisen käsittelyn toimet”.
25.
Tribunal judicial da comarca de Beja (Bejan alioikeus, Portugali) määräsi TL:lle 11.7.2019 antamallaan tuomiolla, josta tuli lainvoimainen 26.9.2019, kolmen vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen.
26.
Portugalin rikosseuraamuslaitos (Direção-Geral de Reinserção e Serviços Prisionais) yritti tavoittaa TL:n useaan otteeseen tuloksetta DIR:ssä ilmoitetusta osoitteesta.
27.
Tribunal judicial da comarca de Beja päätti 7.1.2021 kutsua TL:n kuultavaksi sen selvittämiseksi, täyttyivätkö rangaistuksen ehdollisuutta koskevat edellytykset. Haaste lähetettiin TL:lle 12.1.2021 DIR:ssä ilmoitettuun osoitteeseen. Haastaminen toistettiin samalla tavalla 6.4.2021.
28.
TL ei saapunut tuomioistuimen kuultavaksi haasteissa ilmoitettuna päivänä.
29.
Tribunal judicial da comarca de Beja määräsi 9.6.2021 ehdollisen rangaistuksen täytäntöön pantavaksi ja TL:n vangittavaksi.
30.
Kyseinen määräys, joka oli laadittu portugaliksi mutta jota ei ollut käännetty romaniaksi, annettiin tiedoksi 25.6.2021 sekä DIR:ssä ilmoitettuun osoitteeseen että TL:n asianajajalle. Määräykseen ei haettu muutosta määräajassa, joten siitä tuli lainvoimainen 20.9.2021.
31.
TL pidätettiin 30.9.2021 vankeusrangaistuksen suorittamista varten. Hän on ollut vankeudessa kyseisestä päivästä lähtien.
32.
TL nimesi 11.10.2021 avukseen uuden asianajajan ja väitti 18.11.2021 kanteessaan, että rikosoikeudellisen menettelyn aloittamista koskeva päätös, DIR, tuomioistuimeen haastamisesta rangaistuksen ehdollisuutta koskevien edellytysten täyttymättä jäämistä koskevien olosuhteiden selvittämiseksi tehty päätös, tiedoksiantoyritykset ja ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpanoa koskeva määräys olivat pätemättömiä.
33.
TL esitti kyseisten toimien pätemättömäksi toteamista koskevan vaatimuksensa tueksi, ettei hän ollut saanut kyseisiä tiedoksiantoja siksi, että hän oli vaihtanut asuinpaikkaansa. Hän kertoi, ettei ollut ilmoittanut osoitteensa muuttumisesta, koska hän ei ollut tietoinen tätä koskevasta velvollisuudestaan eikä kyseisen velvollisuuden laiminlyöntiin liittyvistä seurauksista siksi, ettei DIR:ää ollut käännetty romaniaksi.
34.
Ministério Público (syyttäjä) vastusti pätemättömyysvaatimusta ja esitti, että väitettyjä virheitä voitiin pitää enintään rikosprosessilain 120 §:ssä tarkoitettuna suhteellisena pätemättömyysperusteena, mutta toimet oli annettu tiedoksi TL:n asianajajalle, joka ei ollut riitauttanut niitä eikä hakenut niihin muutosta asetetussa määräajassa.
35.
Tribunal judicial da comarca de Beja hylkäsi pätemättömyysvaatimuksen 20.11.2021 seuraavin perustein: (
7
)
–
Tulkin puuttumista, DIR:n käännöksen laiminlyöntiä ja TL:lle määrätyn ehdollisen rangaistuksen määräämisestä täytäntöönpantavaksi tehdyn päätöksen virheet ovat suhteellisia pätemättömyysperusteita, joihin voidaan vedota ainoastaan laissa säädettyjä oikeussuojakeinoja käyttäen. Koska kyseisten oikeussuojakeinojen määräajat ovat umpeutuneet, toimien katsotaan korjaantuneen.
–
TL osallistui menettelyyn henkilökohtaisesti, häntä kuultiin ja häntä puolusti asianajaja. Hänen oikeuttaan ottaa kantaa kaikkiin päätöksiin, jotka saattoivat koskea häntä henkilökohtaisesti, kunnioitettiin, ja tätä oikeutta pystyi käyttämään hänen asianajajansa. Hänen asianajajansa vastaanotti kaikki menettelyn aikana toteutettuja prosessuaalisia toimia koskevat tiedoksiannot, jotka liittyivät erityisesti tuomioon, rangaistuksen ehdollisuuden edellytysten täyttymisen arvioimiseksi järjestettyyn kuulemiseen ja ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpanoa koskevaan määräykseen.
–
Kaikki tiedoksi annetut päätökset ovat saaneet oikeusvoiman, koska niitä ei ole riitautettu, joten kaikkien menettelyn aikana mahdollisesti tapahtuneiden virheiden on katsottava korjaantuneen.
36.
TL valitti kyseisestä tuomiosta Tribunal da Relação de Évoraan, joka on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voidaanko [direktiivin 2010/64] 1–3 artiklaa ja [direktiivin 2012/13/EU] 3 artiklaa, joko erikseen tai luettuina yhdessä [ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (Euroopan ihmisoikeussopimuksen)] 6 artiklan kanssa, tulkita siten, etteivät ne ole esteenä kansallisen lainsäädännön säännökselle, jossa säädetään suhteellisesta pätemättömyysperusteesta, joka edellyttää siihen vetoamista ja voi korjaantua ajan kuluessa ja joka koskee tulkin nimeämättä jättämistä ja keskeisten menettelyllisten toimien käännösten laiminlyöntiä, kun rikosoikeudellisen menettelyn kohteena oleva henkilö ei ymmärrä oikeudenkäyntikieltä?”
III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa
37.
Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 6.4.2022.
38.
Unionin tuomioistuin hyväksyi 12.5.2022 pyynnön ennakkoratkaisupyynnön käsittelemisestä kiireellisessä menettelyssä.
39.
Kirjallisia huomautuksia esittivät TL, Portugalin hallitus ja Euroopan komissio. Ainoastaan kaksi viimeksi mainittua osallistuivat istuntoon, joka pidettiin 27.6.2022.
IV Oikeudellinen arviointi
A
Alustavat huomautukset. Kohteen rajaaminen
40.
Vaikka TL vetoaa muidenkin (
8
) rikosoikeudellisen menettelyn toimien pätemättömyyteen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kiinnittää huomionsa niistä vain kolmeen: a) DIR:ään, b) päätökseen haastaa TL selvittämään rangaistuksen ehdollisuuden edellytysten täyttymättä jäämiseen liittyvät olosuhteet ja c) ehdollisen rangaistuksen määräämiseen täytäntöönpantavaksi. (
9
)
41.
Ennakkoratkaisupyynnössä on otettu lähtökohdaksi seuraavat olettamat:
–
Direktiivien 2010/64 ja 2012/13 merkityksellisiä säännöksiä voidaan soveltaa riita-asiassa, vaikkei kyseisiä direktiivejä ole saatettu kansallisen lainsäädännön osaksi. (
10
)
–
Säännöksillä, joihin asiassa vedotaan, on ”vertikaalinen välitön oikeusvaikutus”, koska ne ovat selkeitä, täsmällisiä ja ehdottomia ja niissä annetaan yksityisille oikeuksia.
–
Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohdassa mainittuja kolmea toimea voidaan pitää rikosoikeudellisen menettelyn ”keskeisinä asiakirjoina”.
–
Tulkin sekä kyseisiin toimiin liittyvien asiakirjojen romaniankielisten käännösten puuttuminen on yksi rikosprosessilain 120 §:ssä tarkoitetuista suhteellisista pätemättömyysperusteista (ei ehdoton pätemättömyysperuste).
–
Epäselvää on, voidaanko tulkkauksen ja käännösten puuttumisesta johtuvan pätemättömyyden katsoa ”korjaantuneen”, kuten ensimmäisen asteen tuomioistuin on tehnyt, koska kyseisiä menettelyllisiä toimia ei ole riitautettu ajallaan.
B
Direktiivien 2010/64 ja 2012/13 sovellettavuus
1. Yleisiä toteamuksia
42.
Direktiivin 2010/64 2 artiklassa säädetään oikeudesta suullisesti tapahtuvaan (niin ikään suullisesti annettavien lausumien) tulkkaukseen, kun taas sen 3 artiklassa säädetään oikeudesta tiettyjen keskeisten asiakirjojen kirjallisiin käännöksiin. (
11
)
43.
Direktiivin 2012/13 3 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti epäillyille ja syytetyille on annettava viipymättä tietoja kummastakin näistä oikeuksista (oikeudesta tulkkaukseen ja oikeudesta keskeisten asiakirjojen käännöksiin).
44.
Sekä direktiivin 2010/64 1 artiklan 2 kohdassa että direktiivin 2012/13 2 artiklan 1 kohdassa säädetään siitä, mistä alkaen ja mihin saakka rikosoikeudellisissa menettelyissä on oltava mahdollisuus tulkkaukseen ja käännöksiin:
–
Kyseisen mahdollisuuden on oltava siitä alkaen, kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset antavat henkilölle virallisella ilmoituksella tai muulla tavoin tiedon siitä, että häntä epäillään tai syytetään rikoksesta.
–
Kyseisen mahdollisuuden on oltava siihen saakka, kunnes ”menettely on saatettu päätökseen, mikä tarkoittaa sen kysymyksen lopullista ratkaisemista, onko epäilty tai syytetty syyllistynyt rikokseen, tarvittaessa tuomitseminen ja mahdollisen muutoksenhaun ratkaiseminen mukaan lukien”.
45.
Käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon direktiivien 2010/64 ja 2012/13 soveltamisajan päättymisen ajankohta eli ajankohta, jona menettely on saatettu päätökseen edellä tarkoitetussa merkityksessä. Tämän perusteella kumpaakaan direktiiviä ei sovelleta sen jälkeen, kun rikoksen tekemistä koskevan käsittelyn päätteeksi on annettu tuomio (paitsi tietenkin siltä osin kuin tuomioon on haettu muutosta).
46.
”Rikostuomioistuimen antaman lainvoimaisen tuomion, jossa henkilön todetaan syyllistyneen rikokseen, [täytäntöönpano]” kuuluu kyllä muutoin rikosoikeudelliseen menettelyyn, (
12
) mutta direktiivejä 2010/64 ja 2012/13 ei sovelleta siihen. Näin on myös silloin, kun kyseisessä vaiheessa määrätään tuomitun vapautta rajoittavista toimenpiteistä, jollainen voi olla kyseessä käsiteltävässä asiassa, tai mistä tahansa toimenpiteistä, joita toteutetaan suoritettaessa rangaistusta rangaistuslaitoksessa (esimerkiksi poistumislupien epääminen tai avovankilassa rangaistustaan suorittavan vangin siirtäminen suljettuun vankilaan).
47.
Unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus määritellä kyseisten kahden direktiivin soveltamisen rajat:
–
Direktiivin 2010/64 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei kyseistä direktiiviä sovelleta menettelyyn, joka ”toteutuu jo määritelmän mukaan sen jälkeen, kun on lainvoimaisesti määritelty, onko rikoksesta epäilty tai syytetty henkilö syyllistynyt rikokseen, ja tapauksen mukaan henkilön tuomitsemisen jälkeen”. (
13
)
–
Direktiivin 2012/13 1 artiklasta ja 2 artiklan 1 kohdasta ”seuraa, että menettely, jonka tarkoituksena ei ole henkilön rikosoikeudellisen vastuun määrittäminen, ei voi kuulua direktiivin 2012/13 soveltamisalaan”. (
14
)
48.
Unionin lainsäätäjä ei ole jättänyt tuomion antamisen jälkeisiä vaiheita soveltamisalan ulkopuolelle epähuomiossa, vaan se on päättänyt tietoisesti olla ulottamatta edellä mainituissa direktiiveissä vahvistettuja oikeuksia koskemaan näitä vaiheita.
49.
Direktiiveissä 2010/64 ja 2012/13 ei siis anneta tuomituille tuomiossa todetun syyllisyyden perusteella annetun rangaistuksen suorittamisen osalta samoja oikeuksia kuin epäillyille tai syytetyille.
50.
Kyseisiä direktiivejä ei siis sovelleta virheisiin, jotka liittyvät tuomiossa määrätyn rangaistuksen ehdollisuuteen ja kuuluvat tuomion täytäntöönpanovaiheeseen (eli tuomion jälkeiseen vaiheeseen). Kummassakaan direktiivissä ei edellytetä, että tuomitulla olisi oltava ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpantavaksi määräämisen yhteydessä ne oikeudet, joita näillä direktiiveillä pyritään suojaamaan.
2. Sovellettavuus pääasiassa
51.
Käsiteltävässä asiassa DIR (joka on riidanalaisista toimista keskeisin, sillä se on rangaistuksen ehdollisuuden taustalla) laadittiin ennen asian käsittelyä ja tuomion antamista.
52.
DIR:llä ei ratkaista rikosoikeudellista vastuuta, vaan kyseessä on toimi, jolla selvitetään rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevan henkilön henkilöllisyys ja asuinpaikka kyseiselle henkilölle myöhemmin tehtäviä tiedoksiantoja varten. DIR ei vastaavasti vaikuta päätökseen siitä, onko kyseinen henkilö tehnyt rikokset, joista häntä syytetään.
53.
DIR:stä voi aiheutua olennaisia seurauksia niille, joiden on se annettava, (
15
) ja sen oikeusvaikutukset yltävät niin syytetyn tuomitsemiseen poissa olevana (mahdollista rikosprosessilain 196 §:n 3 momentin d kohdan mukaisesti, jollei asianomainen henkilö täytä DIR:ään liittyviä velvollisuuksia) kuin ehdollisen rangaistuksen määräämiseen täytäntöönpantavaksi, kuten käsiteltävässä asiassa. (
16
)
54.
TL:n ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi johtuu käsiteltävässä asiassa erottamattomasti DIR:ään liittyvistä virheistä, joten niitä on tarkasteltava yhdessä, jottei rikosoikeudellisen menettelyn tapahtumista saada virheellistä kuvaa. (
17
)
55.
Tältä kannalta tarkastellen ja kun huomioon otetaan DIR:stä aiheutuneet, menettelyn myöhempiin vaiheisiin kohdistuneet vaikutukset, on ymmärrettävää, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa DIR:n merkitystä ja pitää sitä keskeisenä asiakirjana. Sen kääntäminen on välttämätöntä, jotta epäilty tai syytetty, joka ei osaa eikä ymmärrä rikosoikeudellisessa menettelyssä käytettyä kieltä, voi käyttää täysimääräisesti oikeuttaan puolustukseen ja menettelyn oikeudenmukaisuus turvataan (Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 ja 48 artikla).
56.
Kun DIR:ää tarkastellaan siis käsiteltävässä asiassa siihen liittyvien päätösten (erityisesti ehdollisen rangaistuksen määrääminen täytäntöönpantavaksi ja sitä seurannut vankeus) kannalta, katson, että TL:n olisi pitänyt saada a) tulkki, jonka avulla hän olisi pystynyt saamaan tiedon kyseiseen toimeen liittyvistä velvoitteista sekä näiden velvoitteiden noudattamatta jättämisen seurauksista, ja b) käännös DIR:stä osaamalleen kielelle.
57.
Lyhyesti esitettynä katson siis seuraavaa:
–
Direktiivin 2010/64 1 artiklan 2 kohtaa ja direktiivin 2012/13 2 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta lähtökohtaisesti menettelyllisiin toimiin, jotka toteutetaan tuomion täytäntöönpanoa koskevassa käsittelyssä, jonka tarkoituksena on määrätä ehdollinen vankeusrangaistus pantavaksi täytäntöön.
–
Kyseisiä säännöksiä sovelletaan kuitenkin, kun nämä menettelylliset toimet johtuvat (tuomion antamista edeltävästä) DIR:ään liittyvien velvoitteiden laiminlyönnistä, jonka seurauksista rikosoikeudellisen menettelyn kohteena oleva henkilö ei ole voinut olla tietoinen siksi, ettei hän osannut kieltä, jolla DIR oli laadittu, eikä DIR:n sisältöä ollut käännetty hänelle.
C
Direktiivien 2010/64 ja 2012/13 välitön oikeusvaikutus
58.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää itsestään selvänä sitä, että direktiivin 2010/64 2 artiklan 1 kohdalla ja 3 artiklan 1 kohdalla sekä direktiivin 2012/13 3 artiklan 1 kohdan d alakohdalla on välitön oikeusvaikutus.
59.
Olen samaa mieltä, sillä kyseiset säännökset ovat sisällöltään ehdottomia ja täsmällisiä ja ne on osoitettu jäsenvaltioille, joiden viranomaisilla – erityisesti oikeusviranomaisilla – on velvollisuus taata niissä vahvistettujen oikeuksien kunnioittaminen.
60.
Kyseisillä artikloilla on siten välitön oikeusvaikutus, joten yksityiset voivat vedota niihin kansallisissa tuomioistuimissa.
61.
Direktiivin 2010/64 3 artiklassa mainitaan erityisesti kolme erityyppistä keskeistä asiakirjaa (”mahdolliset henkilön vapaudenmenetystä koskevat päätökset, syytteet ja tuomiot” (2 kohta)), (
18
) mutta siinä jätetään toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus päättää yksittäistapauksessa, ”onko jokin muu asiakirja keskeinen” (3 kohta). (
19
)
62.
Kyseisen muotoilun perusteella pidän myös direktiivin 2010/64 3 artiklaa ehdottomana ja täsmällisenä säännöksenä, vaikkei siinä mainittujen keskeisten asiakirjojen luettelo ole tyhjentävä, vaan oikeusviranomaisen arvioinnin perusteella sellaisiksi voidaan katsoa muitakin, siinä mainitsemattomia asiakirjoja. Käännöksen saaminen kaikista kyseisistä asiakirjoista, sovellettiinpa tilanteessa mitä tahansa kyseisen direktiivin 3 artiklan kohdista, on kaikille epäillyille ja syytetyille kuuluva oikeus.
D
Tulkkausta ja käännöksiä koskevien oikeuksien sekä näistä oikeuksista tiedon saamista koskevan oikeuden loukkaaminen
63.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hyväksyy ensimmäisen asteen tuomioistuimen tavoin, että käsiteltävässä asiassa on rikottu direktiiviin 2010/64 perustuvia TL:n oikeuksia tulkkaukseen ja keskeisten asiakirjojen käännöksiin.
64.
Ennakkoratkaisupyynnössä kiinnitetään kuitenkin vähemmän huomiota direktiivissä 2012/13 vahvistetun tiedonsaantioikeuden mahdolliseen loukkaamiseen; se vain mainitaan nimenomaisesti.
65.
Käsittelen nämä kaksi oikeuksien loukkaamista erikseen.
1. Tulkkausta ja käännöksiä koskevat oikeudet
66.
Ensimmäisen asteen tuomioistuin ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ovat todenneet näiden oikeuksien loukkaamisen, joten minun ei tarvitse esittää erityisiä huomautuksia tästä seikasta.
67.
Käännösten osalta rikosoikeudellisen menettelyn keskeiset asiakirjat on annettava epäillyille tai syytetyille siten, että niihin on liitetty versio näiden henkilöiden ymmärtämällä kielellä. Koska direktiivissä 2010/64 ”ei viitata kansalliseen oikeuteen, [sen] on katsottava olevan unionin oikeuden itsenäinen käsite ja sitä on tulkittava yhdenmukaisella tavalla unionin alueella”. (
20
)
68.
Olen esittänyt, ettei ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella ole mitään estettä todeta DIR:n olevan käsiteltävässä asiassa keskeinen asiakirja.
69.
Suullisesti tapahtuvan tulkkauksen osalta syytetylle, joka ei tunne eikä osaa kieltä, jota DIR:n laadinnassa on käytettävä, on annettava käyttöön tulkki, jonka avulla henkilö voi ymmärtää DIR:n merkityksen.
70.
Tosiasiassa tulkin nimeämistä koskevan oikeuden, kun kyseessä on DIR, voidaan isommitta tulkintaongelmitta todeta perustuvan direktiivin 2010/64 lisäksi kansalliseen säännökseen (rikosprosessilain 92 §:ään). Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tekemistä selvityksistä muuta johdu, Portugalin prosessilainsäädännöllä, joka koskee minkä tahansa prosessuaalisen toimen tulkkausta, suojataan vastaava oikeus, joka kuuluu portugalia taitamattomalle henkilölle. (
21
) Kokonaan toinen kysymys on se, noudatetaanko menettelykäytännöissä tosiasiallisesti tätä kansallisessa lainsäädännössä vahvistettua oikeutta.
2. Tiedonsaantioikeus
71.
Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kiinnittää vähemmän huomiota tiedonsaantiin niistä oikeuksista, jotka koskevat tulkkausta ja käännöksiä syytetyn tai epäillyn ymmärtämälle kielelle, on tiedonsaantioikeuden soveltamista käsiteltävän asian tilanteessa syytä tarkastella.
72.
Oikeudella saada tietoa on suora yhteys direktiivin 2010/64 säännöksiin. (
22
) Kyseisellä direktiivillä ”on tarkoitus varmistaa epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden oikeus saada tulkkausta ja käännöksiä rikosoikeudellisessa menettelyssä, jotta varmistetaan heidän oikeutensa oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin”. (
23
)
73.
Oikeus saada tietoa tulkkausta ja käännöksiä koskevista oikeuksista vahvistetaan kaikille epäillyille tai syytetyille direktiivin 2012/13 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa.
74.
Portugalin rikosprosessilainsäädännöllä taataan nähdäkseni kyseinen tiedonsaantioikeus, jos rikosprosessilain 61 §:n 1 momentin h kohtaa sovelletaan asianmukaisesti. Mahdolliset häiriöt eivät siis johdu varsinaisesta lainkohdasta vaan sen käytännön soveltamisesta.
75.
Rikosprosessilain 61 §:n 1 momentin h kohdassa vahvistetaan rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevalle henkilölle oikeus saada tietoa oikeusviranomaiselta tai rikospoliisilta, joiden kuultavaksi hänellä on velvollisuus saapua, itselleen kuuluvista oikeuksista, ja kyseisen säännöksen direktiivin 2012/13 mukaisen tulkinnan olisi johdettava siihen, että kyseiset viranomaiset antavat asianomaiselle henkilölle tiedon siitä, että hänellä on mahdollisuus käyttää tulkkausta ja käännöksiä direktiivin 2010/64 mukaisesti.
76.
Kaikki viittaa siihen, ettei kyseistä tiedonsaantioikeutta ole otettu käsiteltävässä asiassa huomioon siitä lähtien, kun DIR laadittiin ilman romanian kielen tulkin apua, joskin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on vielä todettava tämä. Tulkin puuttuminen merkitsi näet sitä, ettei TL voinut olla tietoinen hänelle kyseisen oikeudellisen toimen yhteydessä kuuluneista oikeuksista.
E
Direktiiveissä 2010/64 ja 2012/13 vahvistettujen oikeuksien loukkaamisesta johtuva pätemättömyys
77.
Direktiiveihin 2010/64 ja 2012/13 ei sisälly säännöstä, jonka perusteella kyseisissä direktiiveissä vahvistettujen oikeuksien loukkaamisen tulisi johtaa väistämättä siinä rikosoikeudellisessa menettelyssä, jossa loukkaaminen on tapahtunut, toteutettujen toimien toteamiseen ehdottoman pätemättömiksi.
78.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on näet niin, että ”silloin, kun unioni ei ole antanut asiaa koskevia sääntöjä, kunkin jäsenvaltion asiana on menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla antaa sisäisessä oikeusjärjestyksessään menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, sillä edellytyksellä kuitenkin, että kyseiset säännöt eivät ole epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne ole sellaisia, että unionin oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate)”. (
24
)
79.
Käsiteltävässä asiassa olennaista on siis se, että kansallisissa oikeussäännöksissä taataan syytetyille ja epäillyille mahdollisuus reagoida juridisesti direktiiveissä 2010/64 ja 2012/13 vahvistettujen oikeuksien loukkaamiseen, jotta kyseiset oikeudet voisivat toteutua.
80.
Ennakkoratkaisupyynnön mukaan rikosprosessilain soveltamisen perusteella kyseisten oikeuksien loukkaaminen johtaa kyseessä olevien menettelyllisten toimien (suhteelliseen) pätemättömyyteen, johon asianomaisten henkilöiden on vedottava.
81.
Erityisesti rikosprosessilain 120 §:n 2 momentin c kohdan mukaisesti tulkin nimeämättä jättämisestä seuraa suhteellinen pätemättömyys silloin, kun tulkin nimeäminen on lain (tässä tapauksessa asianomaisen direktiivin) mukaan pakollista. Vastaavalla tavalla kuin olen ehdottanut toisen rikosprosessilakiin sisältyvän säännöksen kohdalla, (
25
) kyseistä seuraamusta olisi sovellettava menettelyn keskeisen asiakirjan käännöksen laiminlyöntiin.
82.
Teoriassa rikosprosessilain 119 ja 120 §:n mukaista rikosprosessijärjestelmää ei voida nähdäkseni kritisoida unionin oikeuden näkökulmasta. Menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla jäsenvaltiot voivat rajata ”korjaantumattomat pätemättömyysperusteet” siten, että ne koskevat vain tiettyjä virheitä, ja katsoa muut virheet ”vetoamista edellyttäviksi pätemättömyysperusteiksi”, edellyttäen, että vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta noudatetaan.
83.
Kyseisistä kahdesta periaatteesta on huomautettava seuraavaa:
–
Rikosprosessilain 119 ja 120 §:ää sovelletaan riippumatta siitä, johtuvatko menettelylliseen toimeen liittyvät virheet kansallisen oikeussäännöksen vai unionin oikeussäännöksen rikkomisesta, joten kyse ei ole vastaavuusperiaatteen loukkaamisesta.
–
Mikään ei estä edellyttämästä pätemättömyyden toteamiseksi yleisenä perusteena sitä, että henkilön, jota toimi koskee, on riitautettava kyseinen toimi. Toimen riitauttamisen (eli tehokkuusperiaatteen noudattamisen) välttämätön edellytys on kuitenkin se, että asianomainen henkilö tuntee riittävän varmasti kyseisen toimen sisällön siltä osin kuin kyseinen toimi voi olla hänen etujensa vastainen.
84.
Kun syytetty tai epäilty ei osaa rikosoikeudellisessa menettelyssä käytettyä kieltä, hän ei pysty ymmärtämään kyseisen menettelyllisen toimen ja sen seurausten merkitystä, ja hänen mahdollisuutensa riitauttaa kyseinen toimi tehokkaasti vetoamalla toimen (suhteelliseen) pätemättömyyteen jää vain näennäiseksi.
85.
Edellä esitetyn perusteella tehokkuusperiaatteen mukaisena ei voida pitää kansallista oikeussäännöstä (tässä tapauksessa rikosprosessilain 120 §:ää), jonka mukaan sellaisen pätemättömäksi väitetyn toimen riitauttamiseen, jonka sisältöä henkilö, jolle kyseinen toimi on osoitettu, ei voi ymmärtää, koska hänelle ei ole tarjottu tulkkausta eikä käännöstä hänen osaamalleen kielelle, sovelletaan määräaikaa.
86.
Tällaisessa tilanteessa direktiivillä 2010/64 suojatun oikeuden tulkkaukseen ja käännöksiin sekä direktiivillä 2012/13 taatun tiedonsaantioikeuden tehokkuus edellyttää, että suhteellisen pätemättömyyden rasittaman toimen riitauttamisen määräaika alkaa kulua siitä hetkestä, jona asianomainen henkilö saa toimen sisällön täydellisesti tietoonsa ymmärtämällään kielellä. (
26
)
87.
Muutoin rikottaisiin ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklaa, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa, sekä perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklaa, joissa vahvistetaan oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin sekä syytetyn oikeus puolustukseen. (
27
)
F
Pätemättömyys ja asianajajan antama apu
88.
Vaikka sanamuotonsa mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys rajautuu koskemaan sitä, onko kansallinen oikeussäännös, jonka mukaan keskeisten menettelyllisten toimien tulkkauksen ja käännösten puuttuminen johtaa toimen suhteelliseen pätemättömyyteen, mahdollisesti yhteensopimaton direktiivien 2010/64 ja 2012/13 kanssa, asiassa ja istunnossa on noussut esille muita seikkoja, joilla voi olla merkitystä, jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus.
89.
Ensimmäinen näistä seikoista on se, että – kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee – TL:ää avusti asianajaja, jolle keskeiset päätökset (myös ehdollisen rangaistuksen määräämistä täytäntöönpantavaksi koskeva päätös) annettiin tiedoksi, mutta asianajaja ei riitauttanut kyseisiä päätöksiä. (
28
)
90.
TL:n asianajaja olisi tietenkin voinut riitauttaa minkä tahansa kyseisistä päätöksistä asetetussa määräajassa ja väittää niiden olevan pätemättömiä, sillä hänen päämiehensä ei voinut tuntea DIR:ään liittyviä velvollisuuksiaan nimenomaan tulkkauksen puuttumisen ja asiakirjojen käännösten laiminlyönnin vuoksi.
91.
Asianajajan oikeus toteuttaa toimia vahvistetaan erityisesti direktiivin 2012/13 8 artiklan 2 kohdassa: epäillyllä tai syytetyllä tai hänen avustajallaan on ”oikeus riitauttaa kansallisen oikeuden mukaisia menettelyjä noudattaen toimivaltaisten viranomaisten mahdollinen laiminlyönti tai kieltäytyminen, joka koskee – – tietojen antamista” epäillyn tai syytetyn oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin.
92.
Kansallisen oikeuden mukaisesti oikeus toimen riitauttamiseen on siten epäillyn tai syytetyn lisäksi myös hänen asianajajallaan. Vaikka kansallisen oikeuden tulkinta on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä, kaikki vaikuttaa viittaavan siihen, että kansallisen oikeuden säännökset ovat direktiivin 2012/13 edellä mainitun säännöksen mukaisia.
93.
Toinen seikka liittyy edelliseen ja on se, että TL:n asianajajan toimimatta jättämisen takia hänen päämiehelleen epäedulliset menettelylliset toimet (etenkin ehdollisen rangaistuksen määräämistä täytäntöönpantavaksi koskeva määräys) jäivät riitauttamatta, vaikka toimet olivat ilmeisen pätemättömiä. (
29
)
94.
Tältä osin on muistettava, että asianajajan antamasta avusta riippumatta oikeusviranomaisen on taattava, että epäilty tai syytetty (tässä tapauksessa rikosoikeudellisen menettelyn kohteena oleva henkilö) saa asianmukaiset tiedot oikeudestaan tulkkaukseen ja käännöksiin. Oikeus saada kyseiset tiedot perustuu suoraan direktiivin 2012/13 3 artiklaan, se vahvistetaan rikosprosessilain 61 §:ssä ja sen katsotaan kuuluvan toimen kohteena olevalle syytetylle tai epäillylle riippumatta siitä, onko hänellä asianajaja.
95.
Asianajajan antama apu ei siis vapauta oikeusviranomaisia tai tapauksen mukaan poliisiviranomaisia velvollisuudesta kertoa asianomaiselle henkilölle hänen oikeudestaan rikosoikeudellisen menettelyn keskeisten asiakirjojen käännöksiin ja suullisten lausumien tulkkaukseen ymmärtämälleen kielelle. (
30
)
G
Oikeusvoima
96.
Siinä tapauksessa, ettei Portugalin rikosprosessijärjestelmään sisältyisi muutoksenhakukeinoja, (
31
) joilla oikeusvoiman saaneita suhteellisen pätemättömyyden rasittamia toimia voitaisiin riitauttaa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, olisiko käsiteltävässä asiassa riitautetun kaltainen pätemätön päätös kuitenkin mahdollista käsitellä uudelleen, jotta tilanne voitaisiin palauttaa unionin oikeuden mukaiseksi. (
32
)
97.
En pyri asettumaan tämän seikan arvioinnissa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asemaan, vaikka pohdinkin, onko ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpantavaksi määräämistä koskevalla päätöksellä tosiasiallisesti oikeusvoima vai voidaanko sitä päinvastoin muuttaa niiden periaatteiden nojalla, joita noudatetaan rangaistuksen ehdolliseksi määräämisessä.
98.
Kyseisten periaatteiden taustalla on yleisesti pyrkimys rajata vankilassa suoritettavia vankeusrangaistuksia tiettyjen rikosten osalta, kun tuomitun voidaan kohtuullisesti odottaa sopeutuvan jatkossa yhteiskuntaan eikä ole ennakoitavissa, että tuomittu tekisi uusia rikoksia. Tuomioistuimilla on niin ikään yleisesti laaja toimivalta arvioida muuttuvat olosuhteet huomioon ottaen, olisiko tiettynä ajankohtana paikallaan määrätä rangaistus ehdollisena, eivätkä aiemmat päätökset, jotka on tehty kulloinkin kyseessä olleet seikat huomioon ottaen, välttämättä sido niitä.
99.
Tältä kannalta katsottuna en usko, että tuomioistuimella, joka on määrännyt ehdollisen rangaistuksen täytäntöön pantavaksi asianomaista henkilöä kuulematta, olisi vaikeuksia päättää myöhemmin kyseisen henkilön vaatimuksesta, kuultuaan tämän perustelut DIR:n noudattamatta jättämiselle, muuttaa vankeusrangaistus jälleen ehdolliseksi.
100.
Tällä tavoin toimiessaan ehdollisen rangaistuksen määrännyt tuomioistuin voisi käyttää olosuhteissa olevista eroista huolimatta perusteena niitä kriteerejä, joita sovelletaan direktiivin (EU) 2016/343 (
33
) mukaisesti rikosoikeudellisen menettelyn aloittamiseen uudelleen, kun tuomio on annettu tuomitun poissa ollessa. (
34
)
101.
On totta, ettei direktiiviä 2016/343 sovelleta läsnäoloa omassa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden osalta rangaistuksen määräämiseen ehdollisena (mikä tapahtuu tuomion jälkeen). Kun tarkasteltavana on – kuten käsiteltävässä asiassa – menettelyllinen päätös, johon liittyy vapaudenmenetys, eikä henkilö, jota päätös koskee, ole voinut saada itsestään johtumattomista syistä tietoa oikeudestaan tulla kuulluksi ennen päätöksen tekemistä, (
35
) katson direktiivissä 2016/343 annettujen kriteerien olevan sovellettavissa tässä analogisesti.
102.
Kyseisten kriteerien soveltaminen tilanteessa, jossa henkilö ei saavu ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpantavaksi määräämistä koskevaan käsittelyyn henkilöstä itsestään riippumattomasta syystä (koska hän ei osaa oikeudenkäyntikieltä eikä hänelle ole annettu käännöksiä eikä tulkkausta, joten hän ei ole ollut tietoinen DIR:ään liittyvistä velvollisuuksista), edellyttäisi sitä, että kyseisen käsittelyn päätyttyä asianomaiselle henkilölle, kunhan hänet on tavoitettu, on annettava tiedoksi hänen poissa ollessaan toteutetut toimet. Tuosta hetkestä lähtien kyseinen henkilö voisi päättää joko jättää vetoamatta poissaoloonsa kyseisen toimen laillisuuden riitauttamiseksi tai haluta kyseisen käsittelyn toistettavaksi uudelleen voidakseen osallistua siihen. (
36
)
103.
Nämä seikat korostavat sitä, että se suoja, jonka oikeusvoimaan erottamattomasti liittyvä kumoamattomuus antaa oikeusvarmuuden takia, ei ulotu nähdäkseni käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien päätösten kaltaisiin tuomioistuimen päätöksiin, jotka on annettu asianomaisen henkilön poissa ollessa, kun kyseinen henkilö ei ole ollut itsestään riippumattomista syistä tietoinen velvollisuudesta (olla vaihtamatta asuinpaikkaa), jonka täyttämättä jättäminen on johtanut kyseisen henkilön vapaudenmenetykseen.
104.
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo edellä esitetystä huolimatta, että riidanalaisilla tuomioistuimen päätöksillä on oikeusvoima, sen on selvitettävä, miten pitkälti tuo oikeusvoima estää korjaamattomalla tavalla niiden unionin oikeuteen kuuluvien oikeussäännösten soveltamisen, joiden rikkomisen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on itsekin todennut.
105.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä oikeusvoiman pitäminen rajana unionin oikeuden ensisijaiselle soveltamiselle ei ole nähdäkseni vielä riittävän vakiintunutta, jotta kaikki unionin oikeuden vastaisiin kansallisten tuomioistuinten ratkaisuihin liittyvät tätä järjestelmää koskevat epäilykset olisivat hälvenneet. (
37
)
106.
Unionin tuomioistuin on todennut alkuun, että oikeusvarmuuden periaatteeseen liittyvä oikeusvoima voi olla ensisijainen niihin muihin seikkoihin nähden, joita liittyy unionin oikeuteen kuuluvien oikeussäännösten rikkomiseen, niin ettei tuomioistuimen lainvoimaisiin ratkaisuihin, joita ei ole riitautettu laissa säädetyssä määräajassa, voida hakea enää muutosta. (
38
)
107.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin selkiyttänyt tilannetta tuomiosta Lucchini (
39
) lähtien esittämällä oikeusvoiman ehdotonta ensisijaisuutta koskevia poikkeuksia pitäen unionin oikeuden ja menettelyllisen autonomian nojalla annettujen jäsenvaltioiden oikeussäännösten välisessä vuorovaikutuksessa noudatettavia vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta merkityksellisinä tässä asiayhteydessä. (
40
)
108.
Unionin tuomioistuimen viimeaikaisissa tuomioissa (
41
) oikeusvoiman saaneiden kansallisten tuomioistuinten ratkaisujen kumoamattomuutta koskevien poikkeuksien soveltamisalaa on laajennettu nimenomaan tehokkuusperiaatteen perusteella, jotta vältettäisiin unionin oikeussäännösten soveltamatta jääminen. (
42
)
109.
Tehokkuusperiaatteen suhteen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetään kansallisten oikeussäännösten arviointia tutkimalla niiden asemaa koko menettelyssä. Huomioon on otettava ”tarvittaessa – – kyseessä olevan kansallisen tuomioistuinjärjestelmän perustana olevat periaatteet, kuten puolustautumisoikeuksien suojaaminen, oikeusvarmuuden periaate sekä oikeudenkäynnin moitteeton kulku”. (
43
)
110.
Käsiteltävän asian kaltaisissa olosuhteissa, joissa unionin oikeuden rikkominen merkitsee samalla kertaa perusoikeuskirjan 47 artiklan ja 48 artiklan 2 kohdan, joissa vahvistetaan oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja syytetyn oikeus puolustautumiseen, rikkomista, kansallisen tuomioistuimen on huolehdittava siitä, etteivät kyseiset oikeudet jää sisällöltään tyhjiksi, ja löydettävä omasta oikeusjärjestyksestään menettelyllinen ratkaisu, jolla näistä oikeuksista tehdään tehokkaat.
111.
Portugalin hallitus väitti istunnossa, että tällainen ratkaisu löytyy rikosprosessilaista, jossa annetaan tuomion antaneelle tuomioistuimelle mahdollisuus käsitellä ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpantavaksi määräämistä uudelleen, vaikkei kyseiseen päätökseen ole haettu muutosta määräajassa.
V Ratkaisuehdotus
112.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunal da Relação de Évoralle seuraavasti:
Oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.10.2012 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2010/64/EU ja tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2012/13/EU
–
ei sovelleta sen kysymyksen, onko epäilty tai syytetty henkilö syyllistynyt menettelyn kohteena olevaan rikokseen, lopullisen ratkaisemisen jälkeisiin menettelyllisiin toimiin
–
sovelletaan kuitenkin edellä mainittua lopullista ratkaisua edeltäviin menettelyllisiin toimiin sekä niihin seurauksiin, joita tällaisista toimista aiheutuu myöhemmille toimille, jos ensin mainituissa toimissa on loukattu kyseessä olevia oikeuksia
–
ja ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään suhteellisesta pätemättömyysperusteesta, joka edellyttää siihen vetoamista ja joka koskee tulkin nimeämättä jättämistä ja keskeisten menettelyllisten toimien käännösten laiminlyöntiä, kun syytetty tai epäilty ei ymmärrä oikeudenkäyntikieltä, edellyttäen, että a) pätemättömän toimen riitauttamista koskeva kohtuullinen määräaika alkaa kulua siitä hetkestä, jona asianomainen henkilö on saanut ymmärtämällään kielellä tiedon oikeudestaan tulkkaukseen ja käännöksiin, ja b) Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaa ja 48 artiklan 2 kohtaa, joissa vahvistetaan oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja syytetyn oikeus puolustukseen, noudatetaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: espanja.
(
2
)	Oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 20.10.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2010, L 280, s. 1).
(
3
)	Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2012, L 142, s. 1).
(
4
)	Código de processo penal, DL nro 78/87, 17.2.1987.
(
5
)	Muissa säädöksissä mainittujen lisäksi kyseisiä tilanteita ovat seuraavat: a) tuomioistuimen kokoonpanossa ei ole riittävästi tuomareita tai lautamiehiä tai tuomioistuimen kokoonpanon määrittämistä koskevia säännöksiä on rikottu; b) syyttäjä ei aja syytettä 48 §:ssä säädetyn mukaisesti tai syyttäjä ei ole läsnä toimissa, joissa syyttäjän läsnäoloa edellytetään; c) syytetty tai hänen asianajajansa ei ole läsnä tilanteessa, jossa laissa edellytetään läsnäoloa; d) esitutkinta tai tuomioistuimessa suoritettava tutkinta on jätetty tekemättä, vaikka se olisi lain mukaan pakollista; e) toimivaltasääntöjä on rikottu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 32 §:n 2 momentissa säädetyn soveltamista; ja f) erityismenettelyä käytetään muussa kuin laissa säädetyssä tilanteessa.
(
6
)	Ennakkoratkaisupyyntö, II.III kohta. Samassa kohdassa hieman jäljempänä sanotaan, ettei rikosoikeudellisen menettelyn kohteena olevan henkilön avuksi ollut nimetty tulkkia kyseisen toimen eikä DIR:n yhteydessä.
(
7
)	Ennakkoratkaisupyynnön I.II kohta.
(
8
)	Rikosoikeudellisen menettelyn aloittamista koskeva päätös ja kuultavaksi kutsumista koskeva haaste (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 32 kohta).
(
9
)	Ensimmäisen asteen tuomioistuimella on ollut sama näkemys: se katsoi TL:n vetoavan DIR:n, rikosprosessilain 495 §:n 2 momentin mukaisesti portugaliksi suoritetun tiedoksiannon ja ehdollisen rangaistuksen täytäntöönpantavaksi määräämisen pätemättömyyteen.
(
10
)	Ennakkoratkaisupyynnön mukaan kyseisiä kahta direktiiviä ei ole saatettu muodollisesti sellaisinaan Portugalin lainsäädännön osaksi ennen asetetun määräajan päättymistä. Komissio huomauttaa (komission kirjallisten huomautusten alaviite 3), että Portugalia vastaan käynnistettiin vuonna 2021 jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt, koska Portugali ei ollut saattanut näitä direktiivejä asianmukaisesti kansallisen lainsäädäntönsä osaksi. Portugalin hallitus ilmoitti istunnossa, että Portugalin rikosprosessilain säännösten soveltaminen tapahtuu käytännössä direktiivien 2010/64 ja 2012/13 sisältöjä noudattaen.
(
11
)	Tuomio 15.10.2015, Covaci (C-216/14, EU:C:2015:686, 30 kohta)
(
12
)	Komissio esittää vastakkaisen näkemyksen tueksi pidätys- ja luovutusmääräyksiä koskevan 27.5.2019 annetun tuomion OG ja PI (Lübeckin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset) (C-508/18 ja C-82/19 PPU, EU:C:2019:456) 54 ja 55 kohdan. Kyseisen tuomion 54 kohdan mukaan ”menettely-termi, jota on tulkittava laajasti, voi kattaa rikosoikeudellisen menettelyn kokonaisuudessaan eli rikosoikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn, varsinaisen rikosoikeudenkäynnin ja rikostuomioistuimen antaman lainvoimaisen tuomion, jossa henkilön todetaan syyllistyneen rikokseen, täytäntöönpanon”.
(
13
)	Tuomio 9.6.2016, Balogh (C-25/15, EU:C:2016:423, 37 kohta); kursivointi tässä.
(
14
)	Tuomio 16.12.2021, AB ym. (Yleisen armahduksen kumoaminen) (C-203/20, EU:C:2021:1016, 70 kohta).
(
15
)	DIR mainitaan rikosprosessilaissa yhtenä pakkokeinona.
(
16
)	Jos asianomainen henkilö todetaan syylliseksi, DIR:n oikeusvaikutukset pysyvät, kunnes rangaistus on suoritettu loppuun.
(
17
)	Samankaltainen menettelyllisten toimien välinen yhteys voidaan havaita 12.10.2017 annetussa tuomiossa Sleutjes (C-278/16, EU:C:2017:757, 30 ja 31 kohta).
(
18
)	Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 44–50 kohdassa esitetyn mukaisesti katson, että ”henkilön vapaudenmenetystä koskevalla päätöksellä” tarkoitetaan tässä yhteydessä ennen tuomiota annettuja päätöksiä, ei tuomiota täytäntöön pantaessa annettuja päätöksiä. Muutoin ylitettäisiin direktiivin 2010/64 soveltamisala.
(
19
)	Tuomio 15.10.2015, Covaci (C-216/14, EU:C:2015:686), 50 kohta: ”ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on – – otettava huomioon erityisesti pääasiassa kyseessä olevaan rangaistusmääräykseen sovellettavan menettelyn – – ominaispiirteet ja käsiteltävänään olevan asian ominaispiirteet ja ratkaistava, onko kirjallisesti esitettyä rangaistusmääräyksen vastustusta pidettävä sellaisena keskeisenä asiakirjana, jonka käännös on tarpeen.”
(
20
)	Tuomio 3.9.2014, Deckmyn ja Vrijheidsfonds (C-201/13, EU:C:2014:2132, 15 kohta).
(
21
)	Rikosprosessilain 92 §:ssä viitataan ainoastaan tulkkaukseen, ei (kirjallisiin) käännöksiin. Tämän puutteen paikkaamisessa ei pitäisi ilmetä isompia tulkintaongelmia suhteessa direktiiviin 2010/64, kun huomioon otetaan unionin oikeuden mukaisen tulkinnan periaate, joten kyseiseen pykälään sisältyvä säännös ulottuu analogian kautta menettelyn keskeisten asiakirjojen kääntämiseen, kuten Portugalin hallitus esitti istunnossa. Rikosprosessilain 92 §:n tulkinta on kuitenkin yksinomaan portugalilaisten tuomioistuinten tehtävä.
(
22
)	Direktiivin 2012/13 johdanto-osan 25 perustelukappale.
(
23
)	Direktiivin 2010/64 johdanto-osan 14 perustelukappale. Direktiivin 2012/13 3 artiklan 1 kohdassa oleva prosessuaalisten oikeuksien luettelo on kumulatiivinen, ja siinä tulkkausta ja käännöksiä koskevilla oikeuksilla on perustava merkitys: ilman niitä tiedonsaanti muista oikeuksista saattaa olla tehotonta.
(
24
)	Näistä periaatteista muistutetaan 2.3.2021 annetun tuomion Prokuratuur (Sähköiseen viestintään liittyvien tietojen saannin edellytykset) (C-746/18, EU:C:2021:152) 41–44 kohdassa, ja ne kerrataan 5.4.2022 annetussa tuomiossa Commissioner of An Garda Síochána ym. (C-140/20, EU:C:2022:258, 127 kohta). Kumpikin tuomio koskee unionin oikeussääntöjen vastaisesti hankittujen tiettyjen todisteiden huomioon ottamista rikosoikeudellisissa menettelyissä. Tätä oikeuskäytäntöä voidaan soveltaa soveltuvin osin muihin rikosoikeudellisissa menettelyissä sovellettavien unionin oikeussääntöjen rikkomisiin.
(
25
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 21. Komissio on tästä samaa mieltä (komission kirjallisten huomautusten 31 kohta), ja se lisää, että ”ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa ottaneen lähtökohdakseen sen, että kyseistä säännöstä [(rikosprosessilain 120 §:n 2 momentin c kohtaa)] voidaan soveltaa analogian kautta käännöksen laiminlyönnin yhteydessä”.
(
26
)	Portugalin hallitus totesi istunnossa, että rikosprosessilaissa annetaan tällainen mahdollisuus ja että havaitessaan, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen rikkominen on tapahtunut, tuomarin on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tapahtuneiden virheiden korjaamiseksi.
(
27
)	Direktiivin 2010/64 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan, että ”tässä direktiivissä noudatetaan kyseisiä oikeuksia, ja se olisi pantava täytäntöön niiden mukaisesti.”
(
28
)	Sekä komissio että Portugalin hallitus totesivat kuitenkin istunnossa, että DIR:ää laadittaessa apuna ei ollut edes asianajajaa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä tämä seikka.
(
29
)	Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoo, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen c kohdan perusteella syytetyllä on oikeus saada käytännössä tehokasta oikeudellista apua, ei pelkästään teoreettista tai näennäistä. Oikeudellinen apu ei ole tehokasta, jos nimetty asianajaja väistää velvollisuutensa. Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 26.7.2011, Huseyn ym v. Azerbaidžan (CE:ECHR:2011:0726JUD003548505, 180 kohta).
(
30
)	Portugalin hallitus huomautti istunnossa, ettei asianajajan toteuttama toimi korvaa rikosprosessilain 63 §:n 1 momentin mukaista tarvetta välittää tietyt menettelylliset toimet henkilökohtaisesti epäillylle tai syytetylle tämän ymmärtämällä tavalla.
(
31
)	Tarkoitan tällä ylimääräistä muutoksenhakua, joka antaa joissakin oikeusjärjestyksissä mahdollisuuden riitauttaa lainvoimaisia menettelyllisiä toimia tyhjentävästi määritetyin perustein.
(
32
)	Portugalin hallitus esitti istunnossa, että tuomion antaneella tuomioistuimella on tällainen mahdollisuus huolimatta siitä, ettei muutoksenhakua ole tehty määräajassa.
(
33
)	Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2016, L 65, s. 1).
(
34
)	Ks. direktiivin 2016/343 soveltamisesta henkilöihin, jotka on tuomittu poissa olevina, tuomio 19.5.2022, Spetsializirana prokuratura (Paenneen syytetyn tuomitsemisen) (C-569/20, EU:C:2022:401).
(
35
)	Rikosprosessilain 495 §:n 2 momentissa edellytetään, että tuomittua on kuultava päätettäessä rangaistuksen ehdollisuutta koskevien edellytysten täyttymisestä.
(
36
)	Tällainen tilanne oli kyseessä 13.2.2020 annetussa tuomiossa Spetsializirana prokuratura (Istunto syytetyn poissa ollessa) (C-688/18, EU:C:2020:94, 49 kohta).
(
37
)	Ks. Turmo, A., ”National res iudicata in the European Union: revisiting the tension between the temptation of effectiveness and the acknowledgement of domestic procedural law”, Common Market Law Review, 2021, nide 58, nro 2, s. 361–390.
(
38
)	Unionin tuomioistuin on muistuttanut ”oikeusvoiman periaatteen tärkeydestä sekä unionin oikeusjärjestyksessä että kansallisissa oikeusjärjestyksissä. Sekä oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden että hyvän lainkäytön varmistamiseksi on näet tärkeää, että – – oikeussuojakeinoja varten säädettyjen määräaikojen päättymisen jälkeen lainvoimaisiksi tulleita tuomioistuinten ratkaisuja ei voida enää saattaa kyseenalaisiksi”. Tuomio 6.10.2015, Târșia (C-69/14, EU:C:2015:662, 28 kohta).
(
39
)	Tuomio 18.7.2007 (C-119/05, EU:C:2007:434), 63 kohta: unionin oikeus ”on esteenä sellaisen kansallisen oikeuden säännöksen soveltamiselle, jossa säädetään oikeusvoiman periaatteesta, kuten Italian siviililain 2909 §:ssä, siltä osin kuin sen soveltaminen estää perimästä takaisin yhteisön oikeuden vastaisesti myönnettyä valtiontukea, jonka on todettu komission lopulliseksi jääneellä päätöksellä olevan yhteismarkkinoille soveltumaton”.
(
40
)	Tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti (C-213/13, EU:C:2014:2067), 54 kohta: ”koska unioni ei ole antanut asiasta säännöksiä, jäsenvaltioiden asiana on antaa sisäisessä oikeusjärjestyksessään oikeusvoiman periaatteen toteuttamisen yksityiskohtaiset säännöt jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla mutta kuitenkin noudattaen vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita”.
(
41
)	Tuomio 2.4.2020, CRPNPAC ja Vueling Airlines (C-370/17 ja C-37/18, EU:C:2020:260, 95 ja 96 kohta); tuomio 17.5.2022, MA (C-600/19, EU:C:2022:394); tuomio 17.5.2022, SPV Project 1503 ym. (C-693/19, EU:C:2022:395); tuomio 17.5.2022, Impuls Leasing România (C-725/19, EU:C:2022:396) ja tuomio 17.5.2022, Unicaja Banco (C-869/19, EU:C:2022:397).
(
42
)	Vastaavuusperiaatteen kanssa ei yleensä aiheudu ongelmia: oikeusvoima vaikuttaa riippumatta siitä, sovelletaanko kansallista oikeutta vai unionin oikeutta, minkä vuoksi kyseistä periaatetta ei voida loukata.
(
43
)	Tuomio 6.10.2015, Târșia (C-69/14, EU:C:2015:662, 36 ja 37 kohta). Kursivointi tässä.