Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
19 päivänä maaliskuuta 2026 (1)
Asia C‑339/25
Iulicris Recycling SRL
vastaan
Ibanfirst SA
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Brysselin ranskankielinen kauppatuomioistuin, Belgia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Maksupalvelut sisämarkkinoilla – Direktiivi (EU) 2015/2366 – Maksulaitosten oikeus harjoittaa maksupalveluihin läheisesti liittyviä oheispalveluja – Valuutan muuntopalvelu – Joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimukset – Direktiivi 2014/65/EU – Delegoitu asetus (EU) 2017/565 – Sijoituspalvelut – Rahoitusvälineet – Satunnaisesti muun ammattitoiminnan yhteydessä tarjottavien sijoituspalvelujen jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle – Maksupalveluntarjoajien satunnaisesti tarjoamia sijoituspalveluja koskeva poikkeus (exemption payment)
1.        Tämän ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevan oikeusriidan vastapuolina on kaksi yhtiötä: a) toinen, jonka kotipaikka on Belgiassa, toimii direktiivissä (EU) 2015/2366(2) tarkoitettuna maksupalveluntarjoajana Belgian viranomaisten luvalla, ja toinen, jonka kotipaikka on Romaniassa (jäljempänä asiakas), käyttää ensiksi mainitun yhtiön palveluja liiketoimintansa harjoittamista varten.
2.        Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voiko maksupalveluntarjoaja pätevästi tehdä asiakkaan kanssa joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimuksia, joihin mahdollisesti sovelletaan direktiiviä 2014/65/EU(3) ja delegoitua asetusta (EU) 2017/565,(4) silloin, kun maksupalveluntarjoajalla ei ole lupa toimia näissä säädöksissä tarkoitettuna sijoituspalveluyrityksenä.
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Toinen maksupalveludirektiivi
3.        Asetuksen 18 artiklassa (”Toiminta”) säädetään seuraavaa:
”1.      Maksupalvelujen tarjoamisen ohella maksulaitoksilla on oikeus harjoittaa seuraavia toimintoja:
a)      operatiivisten ja niihin läheisesti liittyvien oheispalvelujen tarjoaminen, kuten maksutapahtumien toteuttamisen takaaminen, valuutanvaihtopalvelut, säilytyspalvelut sekä tietojen tallentaminen ja käsittely;
– –
2.      Jos maksulaitokset tarjoavat yhtä tai useampaa maksupalvelua, niillä voi olla vain yksinomaan maksutapahtumiin käytettäviä maksutilejä.
3.      Varat, joita maksulaitokset vastaanottavat maksupalvelunkäyttäjiltä maksupalvelujen tarjoamista varten, eivät ole direktiivin 2013/36/EU 9 artiklassa tarkoitettuja talletuksia tai muita takaisin maksettavia varoja eivätkä direktiivin 2009/110/EY 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyä sähköistä rahaa.
– –
5.      Maksulaitokset eivät saa harjoittaa liiketoimintaa, johon kuuluu direktiivin 2013/36/EU 9 artiklassa tarkoitettu talletusten tai muiden takaisin maksettavien varojen vastaanottaminen.
– –”
2.     MiFID II ‑direktiivi
4.        Direktiivin 2 artiklassa (”Poikkeukset”) säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin:
– –
c)      henkilöt, jotka tarjoavat sijoituspalvelua, kun tätä palvelua tarjotaan satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä ja kun tätä ammattitoimintaa säännellään lain säännöksin tai hallinnollisin määräyksin tai ammattikunnan eettisin säännöin, joissa ei suljeta pois tällaisen palvelun tarjoamista;
– –”
5.        Direktiivin liitteessä I säädetään seuraavaa:
”LUETTELO PALVELUISTA JA TOIMINNASTA SEKÄ RAHOITUSVÄLINEISTÄ
– –
C OSA
Rahoitusvälineet
– –
4)      Optiot, futuurit, swapit, korkotermiinit ja muut johdannaissopimukset, joiden kohde-etuutena on arvopaperi, valuutta, korko tai tuotto, päästöoikeudet taikka toinen johdannaissopimus, rahoitusindeksi tai rahoitusmittari ja jotka voidaan toteuttaa kohde-etuus luovuttamalla tai nettoarvon tilityksellä;
– –”
3.     Delegoitu MiFID II ‑asetus
6.        Asetuksen 4 artiklassa, joka koskee sijoituspalvelun antamista satunnaisesti, säädetään seuraavaa:
”Direktiivin 2014/65/EU 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaista poikkeusta sovellettaessa sijoituspalvelua katsotaan annettavan satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä, mikäli seuraavat ehdot täyttyvät:
a)      ammattitoiminnan ja samalle asiakkaalle annettavan sijoituspalvelun välillä on läheinen ja tosiasiallinen sidos, jolloin sijoituspalvelua voidaan pitää pääammattitoiminnan lisänä;
b)      sijoituspalvelujen antamisen pääammattitoiminnan asiakkaille ei ole tarkoitus olla järjestelmällinen tulonlähde ammattitoimintaa harjoittavalle henkilölle; ja
c)      ammattitoimintaa harjoittava henkilö ei markkinoi tai muuten edistä kykyään antaa sijoituspalveluja, jollei asiakkaille ilmoiteta, että ne ovat pääammattitoiminnan lisä.”
7.        Asetuksen 10 artiklassa (”Valuuttoihin liittyvien muiden johdannaissopimusten ominaispiirteet”), säädetään seuraavaa:
”1.      Direktiivin 2014/65/EU liitteessä I olevan C osan 4 kohtaa sovellettaessa muita johdannaissopimuksia, jotka liittyvät valuuttaan, ei pidetä rahoitusvälineenä, jos sopimus on jompikumpi seuraavista:
a)      tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu spot-sopimus;
b)      maksuväline:
i)      joka on selvitettävä fyysisesti muusta syystä kuin maksukyvyttömyyden vuoksi tai sopimuksen päättyessä muusta syystä;
ii)      jonka tekee henkilö, joka ei ole [OTC-johdannaisista, keskusvastapuolista ja kauppatietorekistereistä 4.7.2012 annetun] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 [(EUVL 2012, L 201, s. 1)] 2 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu finanssialan vastapuoli;
iii)      joka tehdään tunnistettavien tavaroiden, palvelujen tai suorien sijoitusten maksamisen mahdollistamiseksi; ja
iv)      jolla ei käydä kauppaa kauppapaikassa.
2.      Spot-sopimuksella tarkoitetaan 1 kohtaa sovellettaessa yhden valuutan vaihdosta toiseen valuuttaan tehtyä sopimusta, jonka ehtojen mukaan toimitus tapahtuu ajassa, joka on pidempi seuraavista vaihtoehdoista:
– –
Riippumatta sopimuksen nimenomaisista ehdoista sopimus ei kuitenkaan ole spot-sopimus, jos sopimuksen osapuolet ovat yksimielisiä siitä, että valuutan toimittamista lykätään eikä sitä toteuteta ensimmäisessä alakohdassa mainitussa määräajassa.
– –”
B       Kansallinen oikeus
1.     Rahoitusalaa koskeva laki(5)
8.        Lain 2 §:n 1 momentin d kohtaan sisältyvä rahoitusvälineiden luettelo vastaa MiFID II ‑direktiivin liitteessä I olevan C osan 4 kohdan luetteloa.
2.     Sijoituspalvelulaki(6)
9.        Lain 4 §:n 1 momentin mukaan tämän lain vastaavaa osastoa ei sovelleta henkilöihin, jotka tarjoavat sijoituspalvelua MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädettyjä edellytyksiä vastaavin edellytyksin.
3.     Maksulaitoksia koskeva laki(7)
10.      Lain 43 §:n 1 momentissa säädetään, että maksulaitoksilla on lupa harjoittaa maksupalveluihin läheisesti liittyvien operatiivisten palvelujen ja oheispalvelujen tarjoamista toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyjä edellytyksiä vastaavin edellytyksin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta lain 13 §:n soveltamista.
II     Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
11.      Iulicris Recycling SRL (jäljempänä Iulicris) on romanialainen kierrätysalan yritys, joka laatii laskut romumetallistaan Yhdysvaltain dollareissa (USD) ja suorittaa maksunsa Romanian leuina (RON).
12.      Ibanfirst SA on verkkomaksupalvelujen tarjoaja, jolla on ollut Belgian keskuspankin myöntämä maksulaitostoimilupa 22.5.2013 alkaen ja joka tarjoaa kansainväliseen liiketoimintaan liittyviä palveluja.
13.      Iulicris avasi 1.7.2021 pankkitilin Ibanfirstissä. Tehdessään kyseisen sopimuksen Iulicris tilasi tiettyjä palveluja, kuten tilin avaamisen monivaluuttamaksuja varten, SEPA-tilisiirtojen(8) lähetys- ja vastaanottopalvelun ja pääsyn Ibanfirstin alustalle.
14.      Pienentääkseen USD/RON-valuuttariskiä Iulicris teki myös 17., 28. ja 30.9.2021 kolme joustavan maksupäivän termiinisopimusta,(9) joiden mukaiset USD/RON-vaihtokurssit olivat tässä järjestyksessä 4,20 kolmen miljoonan USD:n määrälle, 4,22 kolmen miljoonan USD:n määrälle ja 4,25 neljän miljoonan USD:n määrälle.
15.      Maaliskuusta 2022 alkaen Ibanfirst esitti peräkkäisiä vakuuksien muutospyyntöjä (margin calls)(10) ja kehotti Iulicrisia maksamaan sille eri suuruisia rahamääriä tällä perusteella. Iulicris maksoi 9.3.2022–7.10.2022 Ibanfirstille yhteensä 894 724 USD ja 1 498 000 RON lisävakuusvaatimusten perusteella.(11)
16.      Iulicris pyysi 26.10.2022 joustavan maksupäivän termiinisopimuksilla annetun suojan uusimista vielä vuoden pituiseksi ajaksi.
17.      Ibanfirst ilmoitti olevansa valmis jatkamaan joustavan maksupäivän termiinisopimusten voimassaoloaikaa ainoastaan yhdellä lisäkuukaudella sillä edellytyksellä, että Iulicris maksaa uusia lisävakuuksia ja asettaa rahoitusvakuuden.
18.      Iulicris hylkäsi nämä ehdot, muistutti Ibanfirstiä jo maksamiensa lisävakuuksien määrästä ja toisti pyyntönsä sopimusten uusimisesta vuoden pituiseksi ajaksi.
19.      Ibanfirst ilmoitti 21.11.2022 Iulicrisille joustavan maksupäivän termiinisopimusten erääntyneen ja kehotti Iulicrisia toimittamaan sille sovitut valuuttamäärät.
20.      Iulicris ilmoitti 28.2.2023 Ibanfirstille, että joustavan maksupäivän termiinisopimukset oli myyty yhteiskunnan perustavanlaatuisten sääntöjen vastaisesti ja että ne olivat mitättömiä. Se kehotti Ibanfirstiä palauttamaan sille sen lisävakuusvaatimusten perusteella maksamat määrät.
21.      Kun kaikki tuomioistuinten ulkopuoliset riidanratkaisumenettelyt olivat päättyneet tuloksettomina, Iulicris nosti 25.5.2023 Ibanfirstiä vastaan kanteen, jossa se vaati seuraavaa:
–        toteamaan pätemättömiksi alun perin sovitut rahoitusvälineet, alkaen kolmesta syyskuussa 2021 tehdystä joustavan maksupäivän termiinisopimuksesta ja mukaan lukien kaikki rahoitusvälineet, joilla kyseiset sopimukset sittemmin peräkkäin korvattiin
–        velvoittamaan Ibanfirstin palauttamaan sille 894 724 USD ja 1 498 000 RON, jotka se oli maksanut Ibanfirstille lisävakuusvaatimusten perusteella.
22.      Tässä yhteydessä Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Brysselin ranskankielinen kauppatuomioistuin, Belgia) on esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [toisen maksupalveludirektiivin] 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että jotta valuuttatermiinisopimusten voidaan katsoa olevan läheisesti operatiivisiin palveluihin liittyviä oheispalveluja, joita maksulaitoksilla on oikeus tarjota suoraan lain nojalla, niiden on
a)      täytettävä delegoidun [MiFID II ‑asetuksen] 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa (maksuvälinepoikkeus) säädetyn poikkeuksen edellytykset
b)      oltava [MiFID II ‑direktiivin] 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla luonteeltaan satunnaisia ja siis täytettävä delegoidun [MiFID II ‑asetuksen] 4 artiklassa säädetyt edellytykset?”
III  Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
23.      Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 17.5.2025.
24.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Iulicris, Ibanfirst, Belgian ja Tšekin hallitukset sekä Euroopan komissio.
25.      Unionin tuomioistuin ei pitänyt istuntoa asianosaisten kuulemiseksi tarpeellisena.
IV     Asian arviointi
A       Tutkittavaksi ottamisen edellytykset
26.      Ibanfirst väittää, että ennakkoratkaisukysymyksen a osaa ei voida ottaa tutkittavaksi, koska se ei ole tarpeen alkuperäisen riita-asian ratkaisemiseksi. Se katsoo seuraavaa:
–        Kysymyksen a osalla on merkitystä vain, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo ensin, että kyseessä olevat sopimukset ovat MiFID II ‑direktiivissä ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja valuuttajohdannaissopimuksia.
–        Riita-asiassa kyseessä olevat sopimukset eivät kuitenkaan kuulu MiFID II-säädösten oikeudellisen kehyksen soveltamisalaan.
27.      Belgian hallitus katsoo, että koska delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että valuuttajohdannaissopimuksia ei tietyin edellytyksin pidetä rahoitusvälineinä, ei ole tarpeen selvittää, voidaanko MiFID II ‑direktiivissä säädettyä valvontajärjestelmää soveltaa. Näin ollen se ei suoraan kiistä ennakkoratkaisukysymyksen a osan tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, mutta vastaa huomautuksissaan ainoastaan kysymyksen b osaan.
28.      Mielestäni ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa tutkittavaksi kokonaisuudessaan. Yhtäältä unionin tuomioistuin soveltaa siihen olettamusta siitä, että kansallisten tuomioistuinten ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta.(12) Toisaalta Ibanfirstin väite tutkittavaksi ottamisen perusteiden puuttumisesta liittyy erottamattomasti kysymyksen asiasisällön tutkimiseen.
29.      Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei nimenomaisesti lausu kyseessä olevien sopimusten määrittelystä, sen (ennakkoratkaisukysymyksen a osassa) esittämä kysymys koskee delegoidun MiFID II ‑asetuksen sellaisen säännöksen tulkintaa, jossa säännellään valuuttoihin liittyvien muiden johdannaissopimusten ominaispiirteitä.
30.      Mainitussa kysymyksessä oletetaan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä on ainakin todennäköistä, että kyseessä olevia sopimuksia voidaan pitää futuurisopimuksina, joihin on mahdollista soveltaa tiettyjä MiFID II ‑säädöksissä säädettyjä poikkeuksia.
31.      Vastaavasti ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiivistää riita-asian toteamalla, että ”nyt käsiteltävässä oikeusriidassa annettava ratkaisu riippuu siitä, onko maksulaitosten, jotka aikovat tarjota tavanomaisesti ja ammattimaisesti valuuttoja koskevia johdannaisinstrumentteja maksupalveluun nähden liitännäisen valuutanvaihtopalvelun yhteydessä, mahdollisesti varmistuttava siitä, että kyseiset instrumentit kuuluvat [delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa säädettyjen] poikkeuksien soveltamisalaan eikä niitä siis voida pitää [MIFID II ‑direktiivissä] tarkoitettuina rahoitusvälineinä”.(13)
32.      Näin ollen katson, että ennakkoratkaisukysymys voidaan ottaa tutkittavaksi kokonaisuudessaan.
B       Asiakysymys
1.     Alustava huomautus: kyseessä olevien sopimusten luonne
33.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava, saattoiko Ibanfirst sillä perusteella, että sillä oli lupa toimia maksupalveluntarjoajana Belgiassa, tehdä Iulicrisin kanssa joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimuksia.
34.      Ibanfirst väittää, että sen oikeussuhteeseen Iulicrisin kanssa sovelletaan yksinomaan toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklaa, myös joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimusten osalta. Tšekin hallitus(14) ja komissio(15) puolustavat tätä samaa näkemystä. Belgian hallitus puolestaan pyrkii väitteellään kompromissiin, koska se myöntää toisen maksupalveludirektiivin sääntelyn olevan tyhjentävää, mutta katsoo, että myös MiFID II ‑säädösten poikkeusperusteet voidaan ottaa huomioon.
35.      Iulicris sitä vastoin väittää kyseisten sopimusten olevan MiFID II ‑säädöksillä säänneltyjä rahoitusvälineitä.(16) Sen mukaan Ibanfirstillä on niiden tekemistä varten oltava sijoituspalveluntarjoajan toimilupa.
36.      Ennakkoratkaisupyynnössä pyydetään vertailemaan toisen maksupalveludirektiivin ja MiFID II ‑säädösten välistä suhdetta sellaisen seikan osalta, jota unionin lainsäätäjä ei ole toistaiseksi nimenomaisesti säännellyt. Nykyisessä sääntelyssä ei anneta selvää sääntöä siitä, voiko maksupalveluntarjoaja tarjota sijoituspalveluja ilman MiFID II ‑säädöksiin perustuvaa lupaa.
37.      Tällainen sääntö on sitä vastoin säädetty direktiivin 2013/36/EU(17) nojalla toimiluvan saaneille luottolaitoksille, jotka harjoittavat sijoitustoimintaa, kuten MiFID II ‑direktiivin 1 artiklan 3 ja 4 kohdasta ilmenee.
38.      On siis ratkaistava, tarvitseeko maksupalveluntarjoaja myös hallintoviranomaisen luvan toimiakseen sijoituspalveluja tarjoavana yrityksenä, jotta se voi tarjota jotakin mahdollisesti MiFID II ‑säädösten soveltamisalaan kuuluvaa palvelua, silloinkin, jos se tarjoaa kyseistä palvelua satunnaisesti maksupalveluntarjoajan pääammattitoimintansa yhteydessä.
39.      SEUT 114 artiklan perusteella annetussa toisessa maksupalveludirektiivissä säädetään säännöt, jotka koskevat ”maksupalveluehtojen avoimuutta ja maksupalveluihin liittyviä tietojenantovaatimuksia” ja ”maksupalvelunkäyttäjien ja
‑tarjoajien oikeuksia ja velvoitteita, kun maksupalveluja tarjotaan tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintana” (1 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta). Kyseistä direktiiviä sovelletaan siis maksupalveluihin.
40.      SEUT 53 artiklan 1 kohdan perusteella annetun MiFID II ‑direktiivin säännöksissä puolestaan vahvistetaan vaatimukset seuraaville: ”sijoituspalveluyritysten toimiluvan myöntämistä ja toiminnan harjoittamista koskevat edellytykset” ja ”sijoituspalvelujen tarjoaminen tai sijoitustoiminta, jota kolmansien maiden yritykset harjoittavat sivuliikkeen perustamisen välityksellä” (1 artiklan 2 kohdan a ja b alakohta).
41.      MiFID II ‑direktiivin soveltamisala määräytyy rahoitusvälineen käsitteen mukaan siltä osin kuin sijoituspalvelujen ja ‑toiminnan, joihin direktiiviä sovelletaan, on koskettava sen liitteessä I olevassa C osassa lueteltuja välineitä, joita ovat muun muassa futuurisopimukset.
42.      Huolimatta maksupalveluja ja sijoituspalveluja koskevan lainsäädännön välisistä eroista niillä on käytännössä usein keskinäisvaikutuksia: maksupalveluyritykset markkinoivat asiakkailleen (lähtökohtaisesti pääammattitoimintansa yhteydessä) kyseiseen pääammattitoimintaan liittyviä rahoitusvälineitä.
43.      Näin on nyt käsiteltävässä asiassa. Maksupalveluntarjoaja Ibanfirst on tarjonnut asiakkaalle (Iulicris) täydentävän rahoitusvälineen (joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimukset), joka voi sen mukaan mahdollisesti kuulua MiFID II ‑direktiivin soveltamisalaan.
44.      Nähdäkseni Ibanfirstin ja Iulicrisin tekemiä joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimuksia voidaan pitää rahoitusvälineinä eli lähtökohtaisesti MiFID II ‑direktiivin soveltamisalaan kuuluvina välineinä.
45.      MiFID II ‑direktiivissä ei määritellä yleisesti ilmaisua ”rahoitusväline”, vaan sen liitteessä I on luettelo direktiivin soveltamisalaan kuuluvista rahoitusvälineistä. Kyseisen liitteen C osan 4 kohdassa määritellään rahoitusvälineiksi optiot, futuurit ja muut johdannaissopimukset.
46.      Unionin lainsäädännössä ei myöskään määritellä futuurisopimuksia, mutta unionin tuomioistuimen mukaan niillä tarkoitetaan niille ”finanssioikeudessa tavallisesti annetun määritelmän” mukaisia sopimuksia.(18)
47.      Unionin tuomioistuin on tällä perusteella todennut, että ”futuurisopimuksella tarkoitetaan sille finanssioikeudessa tavallisesti annetun määritelmän mukaan yhtä johdannaissopimusten lajia, jolla kahdesta osapuolesta toinen sitoutuu ostamaan ja toinen myymään myöhempänä ajankohtana kohde-etuuden sopimusta tehtäessä vahvistettavaan hintaan”.(19)
48.      Vaikka kyseinen määritelmä vastasi MiFID II ‑direktiiviä edeltäneen direktiivin 2004/39/EY(20) määritelmää, koska rahoitusvälineiden luettelot ovat molemmissa samanlaiset, se voidaan ottaa huomioon MiFID II ‑direktiivin tulkinnassa.
49.      Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevia Ibanfirstin ja Iulicrisin tekemiä sopimuksia kutsutaan joustavan maksupäivän termiinisopimuksiksi (tällä on sinänsä melko suuri merkitys), ja toistan, että nähdäkseni ne kuuluvat unionin tuomioistuimen käyttämän futuurisopimusten määritelmän alaan seuraavista syistä:
–        Kyseisissä sopimuksissa, joissa tunnutaan noudattavan Forex-mallia (Forex-johdannaiset tai Forex-kauppa (Foreign Exchange)), osapuolet pyrkivät vähentämään valuuttakurssivaihteluun liittyvää riskiä, erityisesti Iulicrisille aiheutuvaa riskiä, koska se käyttää liiketoiminnassaan RON:ita, mutta myynnissään ja maksutapahtumissaan pitkälti USD:ita.
–        Kyseessä olevista sopimuksista syntyneen sopimussuhteen aikana Ibanfirst on esittänyt Iulicrisille kaksi vakuuksien muutospyyntöä (margin calls) ja vaatinut siltä vakuudeksi lisävaroja, koska pääoma tilillä oli laskenut alle ylläpitovakuuden USD:ien ja RON:iden välisistä valuuttakurssivaihteluista aiheutuneiden tappioiden vuoksi.
50.      Kaikki vaikuttaa siis viittaavan siihen, että alkuperäisessä riita-asiassa kyseessä olevat joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimukset ovat MiFID II ‑direktiivissä tarkoitettuja rahoitusvälineitä.
51.      Tällä perusteella on analysoitava, suorittiko Ibanfirst näiden sopimusten välityksellä Iulicrisille sijoitustoiminnalle tunnusomaisen palvelun, vaikkakin satunnaisesti pääammattitoimintansa yhteydessä (Ibanfirst harjoitti pääammattitoimintanaan valuutanvaihtoon liittyvää verkkomaksupalvelujen tarjoamista).
52.      Tässä analyysissä on tulkittava toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa itsessään, ja tarvittaessa yhdessä MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 ja 10 artiklan kanssa.
2.     Toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkinta
53.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lähinnä tulkitsemaan toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa.
54.      Erityisesti se haluaa selvittää, onko valuuttatermiinisopimusten, jotta niiden ”voidaan katsoa olevan läheisesti operatiivisiin palveluihin liittyviä oheispalveluja, joita maksulaitoksilla on oikeus tarjota suoraan lain nojalla”,
–        täytettävä delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyyn poikkeukseen sovellettavat edellytykset
–        oltava MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla luonteeltaan satunnaisia siten, että ne täyttävät delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 artiklassa säädetyt edellytykset?
55.      Toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että ”maksupalvelujen tarjoamisen ohella maksulaitoksilla on oikeus harjoittaa seuraavia: – – niihin läheisesti liittyvien oheispalvelujen tarjoaminen, kuten – – valuutanvaihtopalvelut – –”.
56.      Maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyvien oheispalvelujen käsitteessä ei viitata millään tavalla jäsenvaltioiden kansalliseen oikeuteen. Unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen ja yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden säännöksen, johon ei sisälly nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sen merkityksen ja ulottuvuuden määrittelemiseksi, sanamuotoa on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti.(21)
57.      Koska toisessa maksupalveludirektiivissä ei määritellä maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyvien oheispalvelujen käsitettä, tällaista käsitettä on tulkittava sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka sillä on yleiskielessä, ottamalla samalla huomioon asiayhteys, jossa sitä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteet, johon se kuuluu.(22)
a)     Sanamuodon mukainen tulkinta
58.      Toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyviin oheispalveluihin kuuluvat erityisesti valuutanvaihtopalvelut.(23)
59.      Taustalla olevassa riita-asiassa annetaan esimerkki tästä oheispalvelusta. Maksupalveluja tarjoava yhtiö (Ibanfirst) tarjoaa asiakkaalleen (Iulicris) maksupalveluun läheisesti liittyvänä oheispalveluna valuutanvaihtopalvelua, koska kyseinen asiakas vastaanottaa maksut USD:issa ja käyttää liiketoiminnassaan RON:ita.
60.      Näin ollen valuutanvaihtopalveluja voidaan selvästi pitää maksupalvelun tarjoamiseen läheisesti liittyvänä oheispalveluna.
61.      Tarkastellun säännöksen itsensä perusteella ei kuitenkaan voida selvittää, onko kyseinen luokittelu käyttökelpoinen silloin, kun valuutanvaihtopalveluun liittyy futuurisopimus, jonka sopimuspuolet ovat tehneet hallinnoidakseen valuutan vaihtokurssien muutoksista aiheutuvan riskin kattamista.
62.      Toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ei siis ole sanamuodon kannalta tarkasteltuna paljonkaan apua sen ratkaisemisessa, milloin futuurisopimusta, joka on itsessään rahoitusväline, voidaan pitää maksupalveluntarjoajien pääammattitoimintaan läheisesti liittyvänä oheispalveluna.
63.      Toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdasta voidaan nimittäin todeta seuraavaa:
–        siinä ei millään tavalla mainita delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklassa säädetyn poikkeuksen edellytyksiä eikä viitata niihin
–         siinä ei myöskään viitata säännöksiin, jotka koskevat tiettyjen MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaan ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 artiklaan sisältyvien rahoitusvälineiden kaupan pitämisen liitännäistä luonnetta. Kahdessa viimeksi mainitussa säännöksessä, jotka koskevat sijoituspalveluja, ei millään tavalla nimenomaisesti viitata toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaan.
64.      Lyhyesti sanoen tässä tapauksessa ei ole sanamuodon kannalta tarkasteltuna perusteita puoltaa toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkitsemista yhdessä MiFID II ‑direktiivin ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen kanssa. Lisäksi on todettava, että toisen maksupalveludirektiivin muutosehdotuksessa(24) on pysytetty 18 artiklan kanssa täysin samanlainen säännös, jossa ei viitata MiFID II ‑direktiiviin.
b)     Systemaattinen tulkinta
65.      Systemaattiselta kannalta tarkasteltuna voidaan puoltaa toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa MiFID II ‑direktiivin ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen asian kannalta merkityksellisten säännösten mukaisesti.
66.      Tähän yhteistä tulkintaa koskevaan pyrkimykseen liittyy kuitenkin lukuisia esteitä. MiFID II ‑säädösten antaminen liittyy sijoituspalvelujen tarjoamiseen, joten niiden logiikka on erilainen ja niitä sovelletaan eri tilanteisiin.
67.      Delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että MiFID II ‑direktiivin liitteessä I olevan C osan 4 kohtaa sovellettaessa ”– – muita johdannaissopimuksia, jotka liittyvät valuuttaan, ei pidetä rahoitusvälineenä, jos sopimus – –” on tietyt edellytykset täyttävä maksuväline.(25)
68.      Tämän poikkeuksen soveltamisalaan kuuluvien sopimusten päätavoitteena on luoda maksuväline, jolla varmistetaan kahden eri valuutan välinen vaihtokurssi. Niiden päätavoitteena ei ole sijoituksen tekeminen vaan sellaisen maksutapahtuman täydentäminen, jossa käytetään eri maiden valuuttoja.
69.      Toistan, että tämäntyyppiset valuuttajohdannaissopimukset eivät ole MiFID II ‑säädöksissä tarkoitettuja rahoitusvälineitä, vaikka ne olisivat ominaislaadultaan sellaisia. Niitä kaupan pitävien yhtiöiden ei siis tarvitse saada MiFID II ‑direktiivin soveltamisalaan kuuluvilta sijoitusyhtiöiltä vaadittavaa hallinnollista lupaa.
70.      Edellä juuri tarkastelemani poikkeus eroaa kuitenkin toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklassa säädetystä poikkeuksesta: delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa mainitaan tietyntyyppiset valuuttasopimukset, kun taas toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklassa viitataan poikkeuksetta kaikkiin valuutanvaihtopalveluihin. Tästä syystä molempien säännösten soveltaminen yhdessä johtaisi toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan soveltamisalan perusteettomaan rajoittamiseen.(26)
71.      Myöskään MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa(27) säädettyä poikkeusta ei voida soveltaa tulkittaessa toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklaa. Tätä MiFID II ‑direktiiviin perustuvaa poikkeusta ei voida rinnastaa toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan säännökseen kahdesta syystä:
–        Ensinnäkin on todettava, että vaikka terminologia on samankaltaista, toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan mukaan tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat tietyt maksupalveluihin läheisesti liittyvät oheispalvelut. Sitä vastoin sellaisten yritysten tarjoamat sijoituspalvelut, joiden tavanomaiseen pääliiketoimintaan sijoituspalvelujen tarjoaminen ei kuulu, jäävät MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisalan ulkopuolelle.
–        Toiseksi se, että MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan noudattaminen asetetaan toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan soveltamisen edellytykseksi, johtaisi toisen maksupalveludirektiivin soveltamisalan rajoittamiseen: ainoastaan sijoituspalvelut voisivat olla maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyviä oheispalveluja. Kuten jo totesin, toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklassa mainitaan maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyvinä liitännäispalveluina erityisesti säilytyspalvelujen sekä tietojen tallentamisen ja käsittelyn kaltaisia palveluja, joihin ei välttämättä kuulu rahoitusvälineitä.
c)     Teleologinen tulkinta
72.      Maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tehdyllä viittauksella oheispalveluihin, jotka liittyvät läheisesti maksupalveluntarjoajien asiakkailleen suorittamiin maksupalveluihin, pyritään saamaan kyseisten palvelujen tarjoaminen kattavasti maksupalveluntarjoajilta edellytettävien hallinnollisten lupien piiriin.
73.      Vastaavasti toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 4 kohdassa, jossa säännellään niitä edellytyksiä, joilla maksupalveluntarjoaja voi myöntää luottoa, täsmennetään, että kyseisen luoton on liityttävä asiakkaalle tarjottuihin maksupalveluihin, ja lisäksi edellytetään, että ”luotto on liitännäinen, ja se myönnetään yksinomaan maksutapahtuman toteuttamisen yhteydessä”.(28)
74.      Näiden toisen maksupalveludirektiivin säännösten tarkoituksena on helpottaa maksupalveluntarjoajien toimintaa, ei estää sitä. Direktiivin 2007/64/EY(29) tavoitetta kuvailtiin siinä sanamuodoin, jotka ovat edelleen käytössä toisessa maksupalveludirektiivissä, jolla ensiksi mainittu direktiivi korvattiin mukauttamalla sen sisältöä maksupalvelujen alalla teknologian kehityksen ja rahoitusalan innovaatioiden seurauksena tapahtuneisiin muutoksiin.(30)
75.      Toistan, että toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan tavoitteena on edistää sitä, että silloin, kun maksupalvelut edellyttävät valuuttoihin liittyviä liiketoimia, lupa toimia maksupalveluntarjoajana olisi riittävä eikä erillistä lupaa tarvittaisi.
76.      Tämän tavoitteen mukaisesti on loogista tulkita toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa siten, että valuutanvaihtopalveluihin katsotaan kuuluvan paitsi liiketoimet, jotka ehdottomasti edellyttävät jonkin rahamäärän muuntamista yhdestä valuutasta toiseksi, myös muut liiketoimet, joilla katetaan tulevista valuuttakurssivaihteluista aiheutuva riski.
77.      Jos valuutanvaihtopalvelut ymmärretään tällä tavoin (maksupalveluntarjoajien toimintaan läheisesti liittyvinä oheispalveluina), maksupalveluntarjoajat pystyvät tarjoamaan asiakkaidensa saataville entistä parempia maksupalveluja: valuutanvaihtoa koskevaa turvaa vahvistetaan kattamalla myös valuuttakurssivaihteluista aiheutuva riski.
78.      Lyhyesti sanoen katson teleologisen tulkintaperusteen olevan ratkaiseva, jotta toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan voivat kuulua sekä valuutanvaihtotoimet erikseen tarkasteltuina että futuurisopimukset, joilla varmistetaan kyseisten toimien suojaaminen valuuttakurssivaihtelujen riskin varalta.
79.      Vastaavasti lupa toimia maksupalveluntarjoajana antaa sen haltijalle oikeuden tarjota valuutanvaihtopalveluja, joita täydennetään tarvittaessa futuurisopimuksilla, joilla katetaan valuutanvaihtotoimille ominaisten valuuttakurssivaihtelujen riski ilman, että palveluntarjoajalta edellytetään sitä varten erillistä
lupaa.
80.      Jos näin on, ei ole tarpeen tarkastella MiFID II ‑direktiivin tavoitteita,(31) jotka eroavat toisen maksupalveludirektiivin tavoitteista sijoituspalveluyrityksiä koskevilta osin. Molempien direktiivien säännöksiä on niiden tarkoituksen osalta tulkittava erikseen.
d)     Välipäätelmä
81.      Edellä esitetyn perusteella katson, että toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että futuurisopimuksia sisältävien valuutanvaihtopalvelujen luokitteleminen maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyviksi oheispalveluiksi edellyttää, että ne täyttävät kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset. Tältä osin ei ole tarpeen noudattaa MiFID II ‑säädösten oikeudellisessa kehyksessä asetettuja vaatimuksia.
3.     MiFID II ‑säädösten merkitys maksupalveluntarjoajien kaupan pitämien joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimusten kannalta
82.      Edellä esitetyt seikat riittävät lähtökohtaisesti ennakkoratkaisukysymykseen vastaamiseen: toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan maksupalveluntarjoajilla on lupa tarjota kyseessä olevan kaltaisia futuurisopimuksia eivätkä ne tarvitse (uutta) hallinnollista lupaa toimiakseen MiFID II -säädöksien soveltamisalaan kuuluvien sijoituspalvelujen tarjoajina.
83.      Kun kuitenkin otetaan huomioon ennakkoratkaisupyynnön sisältö, kyseinen vastaus jäisi todennäköisesti puutteelliseksi, jos ei tarkasteltaisi niiden MiFID II ‑direktiivin ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen säännösten, joihin ennakkoratkaisupyynnössä viitataan, mahdollista vaikutusta nyt käsiteltävään asiaan.
84.      On siis arvioitava, täyttyvätkö käsiteltävässä asiassa edellytykset, joiden nojalla Ibanfirstin Iulicrisille tarjoama palvelu jätetään MiFID II ‑direktiivin ja delegoidun MiFID II ‑asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
85.      Näin on, jos kyseistä palvelua, joka on ensin luokiteltu sijoituspalveluksi (siltä osin kuin siihen kuuluu futuurisopimuksen kaltainen rahoitusväline),
–        on tarjottu satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä, ja edellyttäen, että tätä ammattitoimintaa säännellään lain säännöksin tai hallinnollisin määräyksin, joissa ei suljeta pois tällaisen palvelun tarjoamista (MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohta), tai
–        jos siihen sisältyy valuuttaan liittyviä johdannaissopimuksia, joilla on delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja ominaispiirteitä.
86.      Käsittelen ennakkoratkaisupyynnön järjestyksen mukaisesti ensimmäiseksi delegoidun MiFID II ‑asetuksen10 artiklan 1 kohdan mahdollista vaikutusta.
a)     Valuuttoihin liittyvät johdannaissopimukset, joita ei delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 artiklan mukaan pidetä rahoitusvälineinä
87.      Valuuttoihin liittyvää johdannaissopimusta, jonka sisältö on delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen, ei kyseisen säännöksen mukaan pidetä rahoitusvälineenä.
88.      Kyseisen säännöksen soveltamisedellytysten mukaan valuuttoihin liittyvän johdannaissopimuksen on oltava maksuväline, i) joka on selvitettävä fyysisesti, ii) jonka tekee henkilö, joka ei ole finanssialan vastapuoli, iii) joka tehdään tunnistettavien tavaroiden, palvelujen tai suorien sijoitusten maksamisen mahdollistamiseksi, ja iv) jolla ei käydä kauppaa kauppapaikassa.
89.      Olen jo selittänyt, miksi katson, että toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan maksupalveluntarjoajilla on oikeus tarjota itsenäisesti asiakkailleen valuutanvaihtopalveluja (silloinkin, kun niihin sisältyy futuurisopimus). Delegoidun MiFID II ‑asetuksen edellytysten ei siis tarvitse täyttyä tältä osin.
90.      Päinvastaiseen ratkaisuun päädyttäessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jolla on käytettävissään kaikki käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien sopimusten ehdot, on arvioitava, täyttyvätkö delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetetut neljä erityisedellytystä, jotta voidaan katsoa, ettei kyseessä ole rahoitusväline. Ennakkoratkaisupyynnössä ei ole riittävästi tietoa tästä seikasta.
b)     MiFID II ‑direktiiviä ei sovelleta satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä tarjottaviin sijoituspalveluihin
91.      MiFID II ‑direktiiviä edeltäneessä direktiivissä 2004/39 oli ensiksi mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa vastaava säännös, jota unionin tuomioistuin on tulkinnut.
92.      Tuomiossa Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag ym.(32) käsiteltiin pääoman sijoittamista koskevaa rahoitusneuvontaa, jota tarjotaan pääomavakuutuksen tekemistä koskevan vakuutusedustuksen yhteydessä. Unionin tuomioistuin totesi kyseisen toiminnan kuuluvan direktiivin 2002/92/EY(33) eikä direktiivin 2004/39 soveltamisalaan.
93.      Kyseisestä tuomiosta voidaan tehdä seuraavia käsiteltävän asian kannalta hyödyllisiä päätelmiä:
–        Rahoitusneuvonta voi periaatteessa kuulua direktiivin 2004/39 asialliseen soveltamisalaan, koska se on ”sijoituspalvelu”. Vakuutusedustaja voidaan luokitella sijoituspalveluyritykseksi, mikäli se tarjoaa tällaista neuvontaa tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintana.
–        Direktiivin 2004/39 2 artiklan c alakohdassa suljettiin kuitenkin direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle henkilöt, jotka tarjoavat ”sijoituspalvelua, kun tätä palvelua tarjotaan satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä ja kun tätä ammattitoimintaa säännellään lain säännöksin tai hallinnollisin määräyksin tai ammattikunnan eettisin säännöin, joissa ei suljeta pois tällaisen palvelun tarjoamista”.
–        Vakuutusedustajan ammattitoiminta koostuu direktiivin 2002/92 2 artiklan 5 alakohdan mukaan vakuutusedustuksesta. Siltä osin kuin tällainen edustaja tarjoaa vakuutustuotteidensa joukossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaista pääomavakuutusta, on katsottava, että tämän tuotteen kohteena olevan pääoman sijoitusta koskeva neuvonta on liitännäistä, kun sitä annetaan sellaisen edustustoiminnan yhteydessä, joka koskee vakuutussopimuksen tekemistä ja jota säännellään unionin oikeudellisin säännöksin eli direktiivin 2002/92 säännöksin.(34)
94.      Tuomion Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag ym. logiikan mukaisesti voidaan päätellä seuraavaa:
–        Toisen maksupalveludirektiivin 1 artiklan mukaan (Ibanfirstin kaltaisen) maksupalveluntarjoajan pääammattitoimintaa on maksupalvelujen tarjoaminen, ja kyseisen direktiivin säännöksiä sovelletaan tämän toiminnan harjoittamiseen. Sen 18 artiklan mukaan maksulaitokset voivat tarjota maksupalveluihin läheisesti liittyviä oheispalveluja, kuten valuutanvaihtopalveluja, edellä esittämäni mukaisesti.
–        Vaikka maksupalvelujen tarjoamista täydentävät futuurisopimukset voitaisiin lähtökohtaisesti luokitella sijoitustoiminnaksi, MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle säännellyn ammattitoiminnan yhteydessä satunnaisesti tarjottavat sijoituspalvelut.
–        Sijoituspalvelujen satunnaisen antamisen käsitettä säännellään tarkemmin delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 artiklassa, jossa MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn poikkeuksen täytäntöönpanolle asetetaan kolme edellytystä.
95.      Delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 artiklan mukaan ”– – sijoituspalvelua katsotaan annettavan satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä, mikäli seuraavat ehdot täyttyvät:
a)      ammattitoiminnan ja samalle asiakkaalle annettavan sijoituspalvelun välillä on läheinen ja tosiasiallinen sidos, jolloin sijoituspalvelua voidaan pitää pääammattitoiminnan lisänä;
b)      sijoituspalvelujen antamisen pääammattitoiminnan asiakkaille ei ole tarkoitus olla järjestelmällinen tulonlähde ammattitoimintaa harjoittavalle henkilölle; ja
c)      ammattitoimintaa harjoittava henkilö ei markkinoi tai muuten edistä kykyään antaa sijoituspalveluja, jollei asiakkaille ilmoiteta, että ne ovat pääammattitoiminnan lisä”.
96.      Toistan uudelleen toteamukset, jotka esitin aikaisemmin toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan itsenäisyydestä: kyseisen säännöksen soveltaminen ei edellytä MiFID II ‑säädösten noudattamista.
97.      Jos tätä perustetta ei hyväksytä, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jolla on käytettävissään kaikki asiaa koskevat tosiseikat, on selvitettävä, täyttyvätkö delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 artiklassa säädetyt kolme edellytystä. Omasta puolestani korostan ainoastaan seuraavaa:
–        Ibanfirstin maksupalveluntarjoajana harjoittaman ammattitoiminnan ja sellaisen sijoituspalvelun tarjoamisen, jossa maksupalvelua täydennetään futuurisopimuksen sisältävällä valuutanvaihdolla (pääammattitoiminta), välillä on läheinen ja tosiasiallinen sidos. Joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimukset ovat tästä näkökulmasta tarkasteltuina maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyvä palvelu.
–        Enemmän epäilyjä herättää se, onko käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva sijoituspalvelun tarjoaminen Ibanfirstin kaltaisen maksupalveluntarjoajan pääammattitoiminnan asiakkaille järjestelmällinen tulonlähde.
–        Voidaan myös epäillä, markkinoiko Ibanfirst tai edistääkö se muuten kykyään antaa sijoituspalveluja, ja jos näin on, ilmoittaako se asiakkaille, että kyseiset palvelut ovat sen pääammattitoiminnan eli maksupalvelujen tarjoamisen lisä.
98.      Korostan joka tapauksessa, että vaikka kyseiset kolme edellytystä (tai jokin niistä) eivät täyttyisi eikä kyseessä olevaa palvelua voitaisi pitää MiFID II ‑direktiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa, jota täsmennetään delegoidun MiFID II ‑asetuksen 4 artiklassa, tarkoitettuna satunnaisesti tarjottavana sijoituspalveluna, toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklaa ei tämän vuoksi jätetä soveltamatta käsiteltävään asiaan.
V       Ratkaisuehdotus
99.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxellesille vastataan seuraavasti:
Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2366 18 artiklan 1 kohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
yrityksillä, joilla on maksupalveluntarjoajana toimimiseen vaadittava lupa, on oikeus suorittaa maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyviä oheispalveluja, kuten valuutanvaihtopalveluja, joihin kuuluu kyseisiä valuuttoja koskevia joustavan maksupäivän termiinisopimuksia.
Näin ollen seuraavia säännöksiä ei voida soveltaa:
–        rahoitusvälineiden markkinoista sekä direktiivin 2002/92/EY ja direktiivin 2011/61/EU muuttamisesta 15.5.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/65/EU 2 artiklan 1 kohdan c alakohta
–        Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/65/EU täydentämisestä sijoituspalveluyritysten toiminnan järjestämistä koskevien vaatimusten, toiminnan harjoittamisen edellytysten ja kyseisessä direktiivissä määriteltyjen käsitteiden osalta 25.4.2016 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2017/565 4 artikla ja 10 artiklan 1 kohdan b alakohta.
1      Alkuperäinen kieli: espanja.
2      Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 2002/65/EY, 2009/110/EY ja 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta sekä direktiivin 2007/64/EY kumoamisesta 25.11.2015 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2015, L 337, s. 35) (jäljempänä toinen maksupalveludirektiivi).
3      Rahoitusvälineiden markkinoista sekä direktiivin 2002/92/EY ja direktiivin 2011/61/EU muuttamisesta 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2014, L 173, s. 349). Jäljempänä MiFID II ‑direktiivi.
4      Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/65/EU täydentämisestä sijoituspalveluyritysten toiminnan järjestämistä koskevien vaatimusten, toiminnan harjoittamisen edellytysten ja kyseisessä direktiivissä määriteltyjen käsitteiden osalta 25.4.2016 annettu komission delegoitu asetus (EUVL 2017, L 87, s. 1). JäljempänädelegoituMiFID II ‑asetus.
5      Rahoitusalan ja rahoituspalvelujen valvonnasta 2.8.2002 annettu laki (Loi relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers du 2 août 2002; Moniteur belge, 4.9.2002, s. 39121).
6      Oikeudesta harjoittaa sijoituspalvelutoimintaa sekä omaisuudenhoitoyhtiöiden ja sijoitusneuvontaa harjoittavien yhtiöiden asemasta ja valvonnasta 25.10.2016 annettu laki (Loi relative à l’accès à l’activité de prestation de services d’investissement et au statut et au contrôle des sociétés de gestion de portefeuille et de conseil en investissement du 25 octobre 2016; Moniteur belge, 18.11.2016, s. 76915).
7      Maksulaitosten ja sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten asemasta ja valvonnasta, oikeudesta harjoittaa maksupalvelutoimintaa ja sähköisen rahan liikkeeseenlaskutoimintaa sekä pääsystä maksujärjestelmiin 11.3.2018 annettu laki (Loi relative au statut et au contrôle des établissements de paiement et des établissements de monnaie électronique, à l’accès à l’activité de prestataire de services de paiement, et à l’activité d’émission de monnaie électronique, et à l’accès aux systèmes de paiement du 11 mars 2018; Moniteur belge, 26.3.2018, s. 29444).
8      SEPA on lyhenne englanninkielisistä sanoista ”Single Euro Payment Area” (yhtenäinen euromaksualue). SEPA-alueella kansalaiset, yritykset ja muut talouden toimijat voivat suorittaa ja vastaanottaa euromääräisiä maksuja Euroopassa maansa rajojen sisällä tai niiden yli samoin edellytyksin ja samoin oikeuksin ja velvoittein olinpaikastaan riippumatta. SEPA alue on keskeinen osa maksualan sisämarkkinoita.
9      Ranskaksi laaditussa ennakkoratkaisupyynnössä käytetään näistä sopimuksista nimitystä ”contrats à terme flexible”. MiFID II ‑direktiivin liitteessä I olevan C osan 4 kohdassa mainitaan rahoitusvälineistä muun muassa futuurit (contrats à terme).
10      Vakuuksien muutospyynnön käsitteestä ks. alaviite 11.
11      Futuurisopimuksissa aloitusvakuus eli vakuus on position avaamiseen tarvittavan vähimmäistalletuksen määrä. Tämä määrä toimii vakuutena tappioiden varalta eikä ole kokonaismaksu. Ylläpitovakuus on vähimmäissaldo, joka tilillä on oltava position pitämiseksi avoinna. Jos tilin saldo alittaa asetetun ylläpitovakuuden, lisävakuuksien tarpeesta ilmoitetaan esittämällä vakuuksien muutospyyntö (margin call) varojen lisäämiseksi aloitusvakuuden täyttymiseen saakka. Vakuuksien muutospyynnössä ilmoitetaan osapuolelle, jonka on huolehdittava saldon riittävyydestä, että ellei varoja lisätä (tai positiot sulkeutuvat), kauppa sulkeutuu automaattisesti riskin kattamiseksi. Vakuuksien muutospyyntö on toimenpide, jolla varoitetaan kriittisestä riskistä ja varmistetaan markkinoiden likviditeetti ja vakaus, mikä mahdollistaa vipuvaikutuksen hyödyntämisen.
12      Tuomio 13.11.2025, Inteligo Media (C‑654/23, EU:C:2025:871, 71 kohta) ja tuomio 15.6.2021, Facebook Ireland ym. (C‑645/19, EU:C:2021:483, 115 kohta).
13      Ennakkoratkaisupyynnön III osan (Käsittely) loppu. Kursivointi tässä.
14      Tšekin hallitus väittää kirjallisissa huomautuksissaan (5 ja 12 kohta), että valuuttatermiinisopimusten ei tarvitse täyttää muita kuin toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset. MiFID II ‑säädöksiin sisältyviä poikkeuksia voidaan soveltaa vain, jos kyseiset edellytykset eivät täyty.
15      Komissio väittää kirjallisissa huomautuksissaan (82 kohta), että sen selvittämiseksi, voiko maksulaitokselle toisen maksupalveludirektiivin nojalla myönnetty lupa kattaa joustavan maksupäivän valuuttatermiinisopimusten tekemisen, on MiFID II ‑säännösten edellytysten sijasta otettava huomioon toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan edellytykset.
16      Iulicrisin kirjallisten huomautusten 33 kohta.
17      Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 176, s. 338).
18      Tuomio 3.12.2015, Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, 69 kohta).
19      Tuomio 3.12.2015, Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, 69 kohta).
20      Rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2004, L 145, s. 1).
21      Tuomio 30.3.2023, Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, 40 kohta) ja tuomio 2.6.2022, HK v. Danmark ja HK v. Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, 25 kohta).
22      Tuomio 30.3.2023, Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, 41 kohta) ja tuomio 2.6.2022, HK v. Danmark ja HK v. Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, 26 kohta).
23      Valuutanvaihtopalvelujen lisäksi toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainitaan maksupalvelujen tarjoamiseen läheisesti liittyvinä oheispalveluina nimenomaisesti ”– – maksutapahtumien toteuttamisen takaaminen – –, säilytyspalvelut sekä tietojen tallentaminen ja käsittely”.
24      Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi maksupalveluista ja sähköisen rahan palveluista sisämarkkinoilla, direktiivin 98/26/EY muuttamisesta ja direktiivien (EU) 2015/2366 ja 2009/110/EY kumoamisesta, asiakirja COM(2023) 366 final, 28.6.2023, 10 artiklan 1 kohta.
25      Kyseisestä maksuvälineestä säädetään seuraavaa: i) se on selvitettävä fyysisesti muusta syystä kuin maksukyvyttömyyden vuoksi tai sopimuksen päättyessä muusta syystä, ii) sen tekee henkilö, joka ei ole asetuksen N:o 648/2012 2 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu finanssialan vastapuoli, iii) se tehdään tunnistettavien tavaroiden, palvelujen tai suorien sijoitusten maksamisen mahdollistamiseksi, ja iv) sillä ei käydä kauppaa kauppapaikassa.
26      Kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan toteaa (63 ja 64 kohta), delegoidun MiFID II ‑asetuksen 10 artiklan 1 kohdan b alakohdassa rajataan poikkeus koskemaan valuuttajohdannaissopimuksia, jotka tekee henkilö, joka ei ole asetuksen N:o 648/2012 2 artiklan 8 kohdassa tarkoitettu finanssialan vastapuoli. Tämä merkitsisi kahden rahoituslaitoksen välisten valuutanvaihtotoimien jättämistä toisen maksupalveludirektiivin 18 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle, vaikka niiden ulkopuolelle rajaaminen ei ilmene millään tavalla viimeksi mainitusta säännöksestä.
27      Sen mukaan MiFID II ‑direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu ”henkilöt, jotka tarjoavat sijoituspalvelua, kun tätä palvelua tarjotaan satunnaisesti ammattitoiminnan yhteydessä ja kun tätä ammattitoimintaa säännellään lain säännöksin tai hallinnollisin määräyksin tai ammattikunnan eettisin säännöin, joissa ei suljeta pois tällaisen palvelun tarjoamista”.
28      Toisen maksupalveludirektiivin johdanto-osan 40 perustelukappaleessa todetaan, että direktiivillä säännellään ”– – maksulaitosten luotonantoa eli limiittiluottojen ja luottokorttien myöntämistä vain, jos tämä liittyy läheisesti maksupalveluihin”. Samassa johdanto-osan perustelukappaleessa todetaan lisäksi, että ”– – ainoastaan siinä tapauksessa, että luottoa myönnetään maksupalvelujen helpottamiseksi ja tällainen luotto on luonteeltaan lyhytaikaista ja se myönnetään enintään 12 kuukauden ajaksi, uusiutuva luotto mukaan lukien, on aiheellista sallia maksulaitosten myöntävän tällaista luottoa rajatylittävien toimintojensa osalta sillä ehdolla, että se jälleenrahoitetaan käyttäen pääasiassa maksulaitoksen omia varoja sekä muita pääomamarkkinoilta peräisin olevia varojalaitokset voivat myöntää luottoa rajatylittävissä toiminnoissaan, eikä maksupalveluasiakkaiden puolesta hallinnoituja varoja – –”.
29      Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 97/7/EY, 2002/65/EY, 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta ja direktiivin 97/5/EY kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2007, L 319, s. 1).
30      Direktiivin 2007/64 johdanto-osan neljännen perustelukappaleen mukaan tarkoituksena oli ”– – luoda maksupalveluille yhteisön tasolla ajanmukainen ja yhtenäinen oikeudellinen kehys – – [jonka] on oltava puolueeton, jotta varmistettaisiin kaikkien maksujärjestelmien kannalta tasavertaiset kilpailuolosuhteet kuluttajien valintamahdollisuuksien säilyttämiseksi. Tämä olisi merkittävä edistysaskel kuluttajien kustannusten, turvallisuuden ja tehokkuuden kannalta nykyisiin kansallisiin järjestelmiin verrattuna”.
31      MiFID II ‑direktiivin johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että direktiivin tavoitteena on säätää ”– – yhdenmukaistamisesta siinä laajuudessa, jossa se on tarpeen, jotta sijoittajille voitaisiin tarjota korkeatasoinen suoja ja sijoituspalveluyrityksille mahdollisuus palvelujen tarjoamiseen kaikkialla unionissa sen muodostamilla sisämarkkinoilla kotijäsenvaltion harjoittaman valvonnan perusteella – –”.
32      Tuomio 31.5.2018, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag ym. (C‑542/16, EU:C:2028:369).
33      Vakuutusedustuksesta 9.12.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2003, L 9, s. 3), joka on kumottu vakuutusten tarjoamisesta 20.1.2016 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2016/97 (EUVL 2016, L 26, s. 19).
34      Kuten 21.11.2017 esittämäni ratkaisuehdotuksen Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag ym. (C‑542/16, EU:C:2017:879) 96, 104 ja 105 kohdassa totesin, sijoituspalvelujen riskitaso on suurempi kuin vakuutuspalvelujen, ja tämän vuoksi sijoitusyhtiöihin kohdistuva viranomaisvalvonta on vakuutusyhtiöitä tiukempaa.