62023TO0477
USNESENÍ TRIBUNÁLU (třetího rozšířeného senátu)
11. června 2025 (
*1
)
„Žaloba na neplatnost – Hospodářská a měnová politika – Bankovní unie – Jednotný mechanismus pro řešení krizí úvěrových institucí a některých investičních podniků (SRM) – Nařízení (EU) č. 806/2014 – Směrnice 2014/59/EU – Společné rozhodnutí o stanovení minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky – Pravomoc Tribunálu – Neexistence bezprostředního dotčení – Nepřípustnost“
Ve věci T‑477/23,
DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, se sídlem ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo), zástupci: H. Berger, M. Weber a D. Schoo, advokáti,
žalobkyně,
proti
Jednotnému výboru pro řešení krizí (SRB), zástupci: H. Ehlers, M. Fernández Rupérez, A. Lapresta Bienz a J. Rius Riu, jako zmocněnci,
žalovanému,
TRIBUNÁL (třetí rozšířený senát),
ve složení: H. Kanninen, vykonávající funkci předsedy, P. Škvařilová-Pelzl, I. Nõmm, G. Steinfatt (zpravodajka) a D. Kukovec, soudci,
za soudní kancelář: V. Di Bucci, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení, zejména k:
–
žalobě došlé kanceláři Tribunálu dne 31. července 2023,
–
námitce nepřípustnosti vznesené SRB samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 30. října 2023,
–
vyjádření žalobkyně k námitce nepřípustnosti došlému kanceláři Tribunálu dne 18. prosince 2023,
–
návrhům na vstup do řízení jako vedlejší účastník podaným Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí, došlým kanceláři Tribunálu v daném pořadí dne 19. října, 15. listopadu a 15. listopadu 2023,
vydává toto
Usnesení
1
Žalobou podanou na základě článku 263 SFEU se žalobkyně, DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, domáhá zrušení společného rozhodnutí RC/JD/2022/22 ze dne 6. dubna 2023 (dále jen „napadené rozhodnutí“), které se týká stanovení minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky (dále jen „MREL“) pro ni a pět dceřiných podniků, a podpůrně určení, že toto rozhodnutí je právně nicotné.
Skutečnosti předcházející sporu
2
Žalobkyně je společností stojící v čele skupiny DZ Bank Gruppe, která je finanční skupinou družstevních bank v Německu. V Německu je klasifikována jako přední banka, přičemž celková aktiva skupiny ke dni 31. prosince 2022 činila 627 miliard eur. V rámci bankovní unie má žalobkyně dceřiné podniky v Německu a Lucembursku. Její dceřiný podnik Fundamenta Lakáskassza Zrt. se nachází mimo bankovní unii, v Maďarsku.
3
V roce 2017 zřídil Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB) podle článku 88 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190) ve znění změn, kolegium k řešení krize pro žalobkyni a její dceřiné podniky, k němuž patří zejména SRB jakožto předseda uvedeného kolegia a jakožto orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny na straně jedné a Magyar Nemzeti Bank (Maďarská národní banka) jakožto orgán příslušný k řešení krize maďarského dceřiného podniku na straně druhé.
4
Dne 8. prosince 2022 SRB na svém rozšířeném výkonném zasedání předběžně schválil návrh napadeného rozhodnutí, který měl být přezkoumán kolegiem k řešení krize. Dne 15. prosince 2022 zahájil SRB postup konzultace žalobkyně ohledně projektu. Žalobkyně předložila své vyjádření v dopise ze dne 10. ledna 2023. Dne 8. února 2023 byl návrh napadeného rozhodnutí posouzen v uvedeném kolegiu, které dospělo k závěru, že tento návrh by neměl být po postupu konzultace změněn. Dne 24. března 2023 zaslal SRB jakožto orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny kolegiu k řešení krize konečné znění návrhu napadeného rozhodnutí. Dne 28. března 2023 bylo v kolegiu dosaženo konsensu, který byl následně předložen příslušným interním schvalovacím procesům SRB a Maďarské národní banky.
5
Dne 5. dubna 2023 vzal SRB na rozšířeném výkonném zasedání na vědomí výše uvedený společný rozhodovací proces a na tomto základě schválil konsensus, který se odráží v napadeném rozhodnutí.
6
Na témže rozšířeném výkonném zasedání přijal SRB rozhodnutí SRB/EES/2022/215, kterým byl stanoven MREL pro subjekty skupiny řízené žalobkyní spadající do jeho pravomoci, a sice pro žalobkyni a její dceřiné podniky Bausparkasse Schwäbisch Hall AG, DZ HYP AG a Team Bank AG se sídlem v Německu a její dceřiný podnik DZ Privatbank S. A. se sídlem v Lucembursku. Rozhodnutí SRB/EES/2022/215 pověřuje vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, aby zavedly uvedený MREL (článek 4 tohoto rozhodnutí) a sledovaly, zda je dodržován (článek 6 uvedeného rozhodnutí).
7
Dne 6. dubna 2023 bylo napadené rozhodnutí podepsáno předsedou SRB. Po podpisu následuje v tomto dokumentu poznámka, že zástupci příslušných orgánů poskytli svůj písemný souhlas se společným rozhodnutím o MREL. Příloha I napadeného rozhodnutí obsahuje písemnou dohodu ze dne 6. dubna 2023 podepsanou předsedou maďarského orgánu příslušného k řešení krize, tj. Maďarskou národní bankou, v níž tato instituce souhlasí se společným rozhodnutím, které SRB navrhl a předal dne 24. března 2023.
8
Dne 14. dubna 2023 bylo německému orgánu příslušnému k řešení krize, tj. Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (BaFin, Spolkový orgán dohledu nad finančními službami), oznámeno rozhodnutí SRB SRB/EES/2022/215 ze dne 5. dubna 2023, které tento orgán následně provedl rozhodnutím ze dne 26. května 2023 určeným žalobkyni.
9
Dopisem ze dne 17. května 2023 informoval lucemburský orgán příslušný k řešení krize, tj. Commission de surveillance du secteur financier (CSSF, Výbor pro dohled nad finančním odvětvím), dceřiný podnik DZ Privatbank o zavedení MREL, který byl stanoven rozhodnutím SRB/EES/2022/215 a uvedené rozhodnutí mu oznámil.
10
E-mailem ze dne 22. května 2023 zaslal SRB jakožto orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny žalobkyni jakožto mateřské společnosti skupiny v Unii napadené rozhodnutí spolu se společným rozhodnutím o plánu řešení krize na úrovni skupiny a shrnutím tohoto plánu.
11
Dne 3. července 2023 podala žalobkyně proti napadenému rozhodnutí odvolání k odvolací komisi SRB podle čl. 85 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1) ve znění změn.
12
Dne 5. července 2023 podala žalobkyně na základě týchž ustanovení k odvolací komisi SRB odvolání i proti rozhodnutí SRB/EES/2022/215.
13
Odvolání byla zamítnuta rozhodnutím odvolací komise SRB ze dne 15. prosince 2023 ve spojených věcech 2/23 a 3/23. Uvedená komise považovala odvolání podané žalobkyní proti napadenému rozhodnutí za přípustné, avšak neopodstatněné, a odvolání podané proti rozhodnutí SRB/EES/2022/215 za nepřípustné.
14
Dne 26. února 2024 podala žalobkyně u kanceláře Tribunálu žalobu, zapsanou do rejstříku pod číslem T‑116/24, směřující proti rozhodnutí odvolací komise SRB.
Návrhová žádání účastníků řízení
15
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil napadené rozhodnutí;
–
podpůrně určil, že napadené rozhodnutí je právně nicotné;
–
uložil SRB náhradu nákladů řízení.
16
SRB navrhuje, aby Tribunál:
–
prohlásil žalobu za nepřípustnou;
–
podpůrně, přerušil řízení do vydání rozhodnutí ve věci T‑71/22;
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
17
Na základě čl. 130 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu může Tribunál, požaduje-li to žalovaný, rozhodnout o nepřípustnosti, aniž by se zabýval věcí samou.
18
Tribunál pokládá projednávanou věc za dostatečně objasněnou na základě písemností ve spise a podle uvedeného článku konstatuje, že rozhodne, aniž bude pokračovat v řízení.
19
SRB opírá svou námitku nedostatku pravomoci a nepřípustnosti o čtyři důvody.
20
Zaprvé tvrdí, že „společné rozhodnutí“ není právním aktem, který je mu přičitatelný. V tomto ohledu uvádí, že unijní soudy potvrdily, že akty jiných subjektů než orgánů, institucí nebo jiných subjektů Unie nespadají do oblasti jejich pravomoci podle článku 263 SFEU, a proto tvrdí, že Tribunál nemá pravomoc k rozhodnutí tohoto sporu.
21
Zadruhé tvrdí, že společné rozhodnutí je pouze přípravným aktem pro jiné rozhodnutí. Zatřetí uvádí, že není určeno žalobkyni a nedotýká se jí bezprostředně a osobně, takže žalobkyně nemá aktivní legitimaci. Začtvrté má SRB za to, že žaloba je nepřípustná z důvodu podmínky týkající se postupu před zahájením soudního řízení.
22
Žalobkyně zpochybňuje argumentaci SRB a má za to, že žaloba je přípustná.
23
Žalobkyně v prvé řadě uvádí, že pokud jde o autora napadeného rozhodnutí, toto rozhodnutí přijal SRB jakožto orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny. SRB stanovil MREL v rámci výkonu své pravomoci, kterou mu svěřuje čl. 12 odst. 1 nařízení č. 806/2014, a to formou společného rozhodnutí.
24
Zaprvé kolegium k řešení krize samo nepřijímá právní akty, ale pouze vytváří rámec, v němž mohou orgány příslušné k řešení krize plnit společné úkoly. Maďarský orgán příslušný k řešení krize, a sice Maďarská národní banka, se pouze ztotožnil s napadeným rozhodnutím.
25
Zadruhé žalobkyně, která přijala za vlastní argumentaci, jíž se řídila odvolací komise SRB ve svém rozhodnutí ze dne 15. prosince 2023, tvrdí, že společné rozhodnutí představuje soubor individuálních rozhodnutí se stejným obsahem a je schváleno každým ze zúčastněných orgánů příslušných k řešení krize. Podle žalobkyně je třeba rozlišovat dvě situace. V případě neshody přijme každý orgán příslušný k řešení krize při výkonu svých pravomocí samostatně své vlastní rozhodnutí týkající se MREL (situace popsaná v čl. 45h odst. 4 a 6 směrnice 2014/59). V případě společného rozhodnutí však každý z orgánů příslušných k řešení krize přijme individuální rozhodnutí, které odpovídá předchozímu společnému rozhodnutí (situace popsaná v čl. 45h odst. 2 a 4 směrnice 2014/59).
26
Zatřetí okolnost, že se dotčené orgány příslušné k řešení krize dohodnou na stejném textu rozhodnutí, nevede k tomu, že společné rozhodnutí představuje pouze dohodu v rámci vnitřních vztahů mezi orgány. Dohoda mezi členy kolegia k řešení krize je pouze předpokladem pro přijetí společného rozhodnutí, ale nemůže být postavena na roveň společnému rozhodnutí.
27
Ve druhé řadě pak napadené rozhodnutí zaprvé vyvolává závazné právní účinky ve vnějších vztazích, jelikož společné rozhodnutí kolegia k řešení krize představuje konečné rozhodnutí, a nikoli pouze interní přípravný akt orgánu a je pro dotyčné instituce závazné. Žalobkyně uvádí, že v rámci napadeného rozhodnutí SRB již s konečnou platností stanovuje MREL ve vztahu k ní při výkonu pravomocí, které mu svěřuje článek 12 nařízení č. 806/2014, přičemž společné rozhodnutí je pro SRB závazné na základě čl. 45h odst. 7 směrnice 2014/59, pokud jde o stanovení MREL.
28
Argument, že bylo nutné provést napadené rozhodnutí rozhodnutím SRB a BaFin, kterým se stanoví MREL, je irelevantní, neboť v projednávané věci společné rozhodnutí již obsahuje konečné rozhodnutí, které bylo pro SRB, jakož i pro BaFin v jejich následných právních aktech závazné, bez jakéhokoli prostoru pro vlastní uvážení.
29
Zadruhé má za to, že se jí napadené rozhodnutí dotýká, a to přinejmenším bezprostředně a osobně ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, jelikož společné rozhodnutí je určeno dotčeným institucím a tyto instituce jsou uvedeným společným rozhodnutím bezprostředně a osobně dotčeny bez ohledu na jejich postavení adresátů.
30
Zatřetí žalobkyně uvádí, že v souladu s čl. 263 čtvrtým pododstavcem SFEU má aktivní legitimaci a požadovaný právní zájem na podání žaloby. Požadované zrušení napadeného rozhodnutí jako takového podle jejího názoru může vyvolat právní účinky, neboť zbavuje opodstatnění rozhodnutí SRB, kterým se stanoví MREL, a tudíž i rozhodnutí týkající se MREL přijaté BaFin, který je pak povinen zrušit své rozhodnutí o námitce žalobkyně.
31
Kromě toho má žalobkyně za to, že napadené rozhodnutí jí bylo určeno, jelikož toto postavení adresáta vyplývá z povinnosti SRB, která je výslovně stanovena v čl. 45h odst. 1 druhém pododstavci písm. a) směrnice 2014/59 a v čl. 92 odst. 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1075 ze dne 23. března 2016, kterým se doplňuje směrnice 2014/59, pokud jde o regulační technické normy upřesňující obsah ozdravných plánů, plánů řešení krize a skupinových plánů řešení krize, minimální kritéria, která má příslušný orgán posoudit v souvislosti s ozdravnými plány a skupinovými ozdravnými plány, podmínky vnitroskupinové finanční podpory, požadavky na nezávislé odhadce, smluvní uznání pravomoci k odpisu a konverzi, postupy a obsah požadavků na oznamování a oznámení o pozastavení, jakož i běžné fungování kolegií k řešení krize (Úř. věst. 2016, L 184, s. 1), spočívající v předání společných rozhodnutí žalobkyni po jejich přijetí.
32
Žalobkyně navíc vyvrací argument SRB, že nemá právní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí, jelikož by jí toto zrušení nepřineslo žádný prospěch, neboť vzhledem ke společné povaze napadeného rozhodnutí by SRB v žádném případě nemohl tento akt sám nahradit, ale mohl by pouze znovu zahájit postup v rámci kolegia k řešení krize, což je postup, v jehož rámci by nemohl uložit určitou úroveň MREL ostatním členům uvedeného kolegia. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že stanovení MREL nutně nevyžaduje společné rozhodnutí. Není-li přijato žádné společné rozhodnutí, bude MREL stanoven samostatnými rozhodnutími dotčených orgánů příslušných k řešení krize v souladu s čl. 45h odst. 4 až 6 směrnice 2014/59, takže by poté SRB mohl přijmout rozhodnutí, které by zohledňovalo případné požadavky Tribunálu.
33
Ve třetí řadě žalobkyně vyvrací požadavek předběžného postupu, když se v podstatě dovolává toho, že tato otázka nebyla soudem objasněna. Tvrdí, že by existovalo přímé riziko porušení jejího základního práva na účinnou soudní ochranu zakotveného v čl. 47 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, pokud by požadavek předběžného postupu bránil přípustnosti této žaloby před Tribunálem podle čl. 263 pátého pododstavce SFEU ve spojení s čl. 85 odst. 3 prvním pododstavcem a čl. 86 odst. 1 nařízení č. 806/2014.
K povaze napadeného rozhodnutí a k pravomoci Tribunálu rozhodnout o projednávaném sporu
34
SRB uvádí, že jak z postupu, který vedl k přijetí napadeného rozhodnutí, tak z jeho obsahu vyplývá, že napadené rozhodnutí není právním aktem, který mu lze přičítat. Na podporu tohoto argumentu uvádí, že napadené rozhodnutí nebylo jakožto společné rozhodnutí přijato jím samotným, ale společně s maďarským orgánem příslušným k řešení krize, tj. Maďarskou národní bankou, v rámci kolegia k řešení krize. Napadené rozhodnutí tak zohledňuje konsensus, ke kterému uvedené orgány dospěly s cílem zajistit v konečném důsledku řádné provedení plánované strategie řešení krize. Podle SRB se jedná o integrovanou dohodu o příslušných úrovních MREL stanovených pro všechny členy skupiny, kterou strategie řešení krize zohledňuje MREL ostatních členů a závisí na nich.
35
Tribunál má pravomoc rozhodovat o žalobách podaných na základě článku 263 SFEU pouze proti aktům orgánů, institucí nebo jiných subjektů Unie (usnesení ze dne 6. října 2020, Sharpston v. Rada a zástupci vlád členských států, T‑550/20, nezveřejněné, EU:T:2020:475, bod 33).
36
Stejně tak podle ustálené judikatury platí, že žalobu na neplatnost lze podat vůči všem opatřením přijatým orgány, institucemi a jinými subjekty Unie bez ohledu na jejich povahu či formu, je-li jejich účelem založit právní účinky (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 30. června 1993, Parlament v. Rada a Komise, C‑181/91 a C‑248/91, EU:C:1993:271, bod 13; ze dne 13. července 2004, Komise v. Rada, C‑27/04, EU:C:2004:436, bod 44 a ze dne 28. dubna 2015, Komise v. Rada, C‑28/12, EU:C:2015:282, bod 14).
K právním účinkům společného rozhodnutí
37
V napadeném rozhodnutí, které je nazváno „společné rozhodnutí“, se uvádí, že „SRB a [Maďarská národní banka], jakožto orgány příslušné k řešení krize jednající v rámci kolegia pro řešení krize, dosáhly společného rozhodnutí tím, že se dohodly na“ MREL, které musí žalobkyně a jejích pět dceřiných podniků podle článků 2 až 4 napadeného rozhodnutí dodržovat. Tyto MREL jsou specifikovány v oddílech I až III napadeného rozhodnutí. Napadené rozhodnutí je dále opatřeno podpisem předsedy SRB, připojeným jménem SRB, doplněným slovy „[t]he representatives of the relevant resolution authorities have agreed to this joint decision on MREL by means of a written agreement“ (zástupci příslušných orgánů odsouhlasili toto společné rozhodnutí o MREL formou písemné dohody). Souhlas maďarského orgánu příslušného k řešení krize, tj. Maďarské národní banky, opatřený podpisem jejího ředitele, je přílohou napadeného rozhodnutí.
38
Napadené rozhodnutí se tak týká stanovení MREL pro žalobkyni a jejích pět dceřiných podniků, z nichž se jeden nachází mimo bankovní unii.
39
Pravomoc stanovit MREL pro skupinu tvořenou žalobkyní a jejími dceřinými podniky v Německu a Lucembursku přísluší SRB (čl. 12 odst. 1 nařízení č. 806/2014), který je orgánem příslušným k řešení krize pro uvedenou „přeshraniční skupinu“ [viz čl. 7 odst. 2 písm. b) nařízení č. 806/2014 ve spojení s čl. 3 odst. 1 bodem 24 téhož nařízení].
40
Vzhledem k tomu, že „přeshraniční skupina“ zahrnuje pouze subjekty v členských státech, které se účastní bankovní unie (čl. 3 odst. 1 bod 24 nařízení č. 806/2014), však SRB nemá pravomoc stanovit MREL pro celou skupinu, jelikož maďarský dceřiný podnik žalobkyně je usazen ve státě, který se neúčastní bankovní unie.
41
Orgánem příslušným k řešení krize maďarského dceřiného podniku Fundamanta Lakáskassza je Maďarská národní banka (bod odůvodnění 11 napadeného rozhodnutí ve spojení s přílohou napadeného rozhodnutí).
42
Celá skupina žalobkyně, včetně maďarského dceřiného podniku, představuje „přeshraniční skupinu“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 27 směrnice 2014/59, jejíž subjekty jsou usazené ve více členských státech.
43
Podle čl. 88 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2014/59 v případě přeshraničních skupin zřídí orgány příslušné k řešení krize na úrovni skupiny kolegia k řešení krize, která zajišťují rámec pro stanovení MREL pro skupiny na konsolidované úrovni a na úrovni dceřiných podniků [viz čl. 88 odst. 1 druhý pododstavec písm. i) směrnice 2014/59]. V projednávané věci z bodu 6 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že v roce 2017 zřídil SRB kolegium k řešení krize pro žalobkyni a jejích pět dceřiných podniků, jehož členy jsou v souladu s čl. 88 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2014/59 mimo jiné SRB a Maďarská národní banka.
44
Dotyčné orgány příslušné k řešení krize vedou v rámci tohoto kolegia dialog o návrzích MREL použitelných na konsolidované úrovni, na úrovni mateřského podniku a na úrovni každého dceřiného podniku a projednávají sladění uvedených MREL (článek 89 nařízení v přenesené pravomoci 2016/1075). Kolegiu předsedá orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny (čl. 88 odst. 5 směrnice 2014/59).
45
Pokud jsou součástí skupiny subjekty usazené v členských státech, které se účastní bankovní unie, a zároveň i v členských státech, které se jí neúčastní, zastupuje SRB vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize ze zúčastněných členských států pro účely konzultací a spolupráce s nezúčastněnými členskými státy (čl. 32 odst. 1 nařízení č. 806/2014 a bod 10 odůvodnění napadeného rozhodnutí). Německé a lucemburské orgány příslušné k řešení krize se tak účastnily kolegia k řešení krize pouze jako pozorovatelé (body 6 a 9 odůvodnění napadeného rozhodnutí).
46
Za účelem stanovení výší MREL použitelných na konsolidované úrovni skupiny řešící krizi a na individuálním základě na dceřiné podniky v rámci kolegia k řešení krize odkazuje čl. 88 odst. 1 druhý pododstavec písm. i) směrnice 2014/59 zejména na článek 45h téže směrnice, který stanoví dva alternativní postupy pro dosažení koordinovaného stanovení uvedených MREL.
47
Doporučeným postupem je vypracování společného rozhodnutí v souladu s čl. 45h odst. 1 směrnice 2014/59, podle kterého orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny a orgány příslušné k řešení krize odpovědné za dceřiné podniky skupiny řešící krizi učiní vše, co je v jejich silách, aby dosáhly společného rozhodnutí o výši požadavku uplatňovaného na konsolidované úrovni skupiny řešící krizi a o výši požadavku uplatňovaného na individuálním základě na každý dceřiný podnik. Společné rozhodnutí je pro dotčené orgány příslušné k řešení krize závazné (čl. 45h odst. 7 směrnice 2014/59).
48
Není-li takového společného rozhodnutí dosaženo do čtyř měsíců, příslušné orgány pro konsolidovaný MREL na úrovni skupiny na straně jedné a pro MREL na individuálním základě na straně druhé stanoví MREL s náležitým přihlédnutím k názorům a výhradám ostatních příslušných orgánů a dotčeného subjektu řešícího krizi (čl. 45h odst. 3 směrnice 2014/59). Pro tuto alternativu stanoví čl. 45h odst. 4 až 6 zvláštní pravidla.
49
Vzhledem k tomu, že SRB a maďarský orgán příslušný k řešení krize, tj. Maďarská národní banka, dospěly ke společnému rozhodnutí, koordinovaly se s cílem následného stanovení MREL každým ze zúčastněných orgánů v rámci jeho vlastní pravomoci. V napadeném rozhodnutí totiž SRB a maďarský orgán příslušný k řešení krize jakožto orgány příslušné k řešení krize a členové kolegia k řešení krize vyjadřují svůj souhlas s MREL stanovenými SRB jakožto předsedou kolegia v oddílech I až III napadeného rozhodnutí pro žalobkyni a všechny její dceřiné podniky.
50
Napadené rozhodnutí vyvolává právní účinky v rozsahu, v němž se v souladu s čl. 45h odst. 7 směrnice 2014/59 „dotčené“ orgány příslušné k řešení krize (viz bod 78 níže) vzájemně zavazují v tom smyslu, že si ukládají povinnost dodržovat MREL, které mají být stanoveny při výkonu jejich příslušných pravomocí.
51
SRB se jakožto orgán příslušný k řešení krize, který je oprávněn stanovit MREL subjektu řešícího krizi a dceřiných podniků usazených v členských státech účastnících se bankovní unie, musí omezit na MREL stanovené v oddílech I a II napadeného rozhodnutí. Totéž platí pro maďarský orgán příslušný k řešení krize, tj. pro Maďarskou národní banku, která je povinna dodržet MREL stanovený v oddíle III.
52
Z toho vyplývá, že SRB se při přípravě a podpisu napadeného rozhodnutí, jak je uvedeno v bodech 3 až 7 výše, podílel na přijetí napadeného rozhodnutí, které vyvolává právní účinky.
K „hybridní“ povaze společného rozhodnutí
53
Pokud jde o argument SRB, že napadené rozhodnutí jakožto společné rozhodnutí nebylo přijato jím samotným, ale společně s maďarským orgánem příslušným k řešení krize v rámci kolegia k řešení krize, vyvstává otázka, do jaké míry lze napadené rozhodnutí považovat za akt podléhající přezkumu unijním soudem.
54
Jak správně uvedl SRB, napadené rozhodnutí vychází z konsensu a z bodu 7 jeho odůvodnění jasně vyplývá, že bylo přijato společně SRB jakožto orgánem příslušným k řešení krize na úrovni skupiny na jedné straně a orgánem příslušným k řešení krize státu, který se neúčastní bankovní unie, na straně druhé.
55
Bez souhlasu SRB by tedy nemohlo být přijato žádné společné rozhodnutí. Dále pak je podle článku 5 napadeného rozhodnutí a v souladu s čl. 91 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci 2016/1075 pro přijetí společného rozhodnutí rovněž nezbytný souhlas maďarského orgánu příslušného k řešení krize, tj. Maďarské národní banky.
56
„Hybridní“ povaha napadeného rozhodnutí vyplývající z okolnosti, že je přijímáno SRB a Maďarskou národní bankou, však neznamená, že toto rozhodnutí nepochází od SRB.
57
Dokument obsahující napadené rozhodnutí totiž zaznamenává skutečnost, a to jak ve své úvodní části [„as agreed by the Single Resolution Board and Magyar Nemzeti Bank“, tzn. „jak bylo dohodnuto (SRB) a (Maďarskou národní bankou)“], tak i podpisem předsedy SRB jménem SRB, že tento výbor je jedním z autorů společného rozhodnutí. Kromě toho z první věty bodu 10 odůvodnění napadeného rozhodnutí vyplývá, že SRB jednal jako orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny. Podle bodu 12 odůvodnění tohoto rozhodnutí je společné rozhodnutí založeno na článku 45h směrnice 2014/59, který stanoví, že orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny a orgány příslušné k řešení krize odpovědné za dceřiné podniky učiní vše, co je v jejich silách, aby dosáhly společného rozhodnutí. SRB tak přijetím napadeného rozhodnutí společně s maďarským orgánem příslušným k řešení krize, tj. s Maďarskou národní bankou, jednal na základě pravomoci, která mu byla svěřena unijním právem. SRB mohl napadené rozhodnutí přijmout společně s orgánem příslušným k řešení krize nezúčastněného členského státu pouze díky rozhodovacím pravomocem, které mu byly svěřeny unijním normotvůrcem.
58
Na rozdíl od složitých správních postupů, na nichž se podílejí vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, ale v rámci kterých konečné rozhodnutí přísluší SRB, například při stanovení řádných příspěvků do Jednotného fondu pro řešení krize (SRF) (viz stanovisko generálního advokáta M. Campos Sánchez-Bordony ve věci Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:574, body 34 a 35), představuje napadené rozhodnutí skutečnou dohodu přijatou na rovnoprávném základě v rámci koordinace mezi maďarským vnitrostátním orgánem, tj. Maďarskou národní bankou, a SRB, která probíhá před přijetím rozhodnutí na základě jejich příslušných pravomocí.
59
Správní řízení dotčené v projednávané věci se liší od řízení, v nichž byly vydány rozsudky ze dne 3. prosince 1992, Oleificio Borelli v. Komise (C‑97/91, EU:C:1992:491), a ze dne 19. prosince 2018, Berlusconi a Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023). Věci, v nichž byly vydány tyto rozsudky, totiž spadají do rámce vertikálního vztahu, jelikož akt vnitrostátního orgánu předchází řízení a rozhodnutí správního orgánu Unie je vydáno na konci řízení. Otázka, zda má dotyčný unijní orgán prostor pro uvážení, spadá právě do rámce tohoto vertikálního vztahu.
60
Projednávaná věc naproti tomu spadá do rámce čistě horizontálního vztahu, v němž dva orgány, vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, tj. Maďarská národní banka, a SRB, kterým jsou přiznány vlastní pravomoci, přijímají „společné rozhodnutí“. Na rozdíl od vertikální situace složitých správních řízení, na nichž se podílejí vnitrostátní i unijní orgány, kdy je pro určení, zda má být soudní přezkum vykonán unijním soudem, nebo vnitrostátními soudy, klíčová pravomoc k přijetí konečného rozhodnutí (viz stanovisko generálního advokáta M. Campos Sánchez-Bordony ve věci Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:574, bod 34), v posuzované situaci spoluautoři společného rozhodnutí při jeho přijetí vykonávají každý své příslušné pravomoci nezávisle na sobě. V každém případě má SRB při přijímání takového společného rozhodnutí, jako je napadené rozhodnutí, určitý prostor pro uvážení a není vázán návrhy vnitrostátního orgánu.
61
Skutečnost, že napadené rozhodnutí je výsledkem konsensu dosaženého mezi SRB a maďarským orgánem příslušným k řešení krize, tj. Maďarskou národní bankou, nemůže zpochybnit závěr, že se jedná o akt podléhající přezkumu unijním soudem, jelikož při stanovení MREL na základě postupu upraveného v článku 45h směrnice 2014/59 musí SRB použít a dodržovat článek 45 a následující uvedené směrnice.
62
V tomto ohledu je použití těchto ustanovení SRB nezávislé na zásahu maďarského orgánu příslušného k řešení krize, který se může rozhodnout, že společné rozhodnutí navržené SRB nepřijme.
63
V této souvislosti by neposkytnutí souhlasu maďarským orgánem příslušným k řešení krize, tj. Maďarskou národní bankou, nebránilo SRB v tom, aby stanovil MREL, přinejmenším pokud jde o jeho uplatňování v členských státech účastnících se bankovní unie. V souladu s čl. 45h odst. 3 a 4 směrnice 2014/59 je totiž v případě nepřijetí společného rozhodnutí na SRB, aby přijal rozhodnutí, kterým se stanoví MREL.
64
I když je tedy zapojení maďarského orgánu příslušného k řešení krize nezbytnou fází v rámci postupu přijímání napadeného rozhodnutí, nelze z přezkumu unijním soudem vyloučit dodržení unijních pravidel použitelných v projednávané věci, a to s ohledem na rozsah pravomocí vykonávaných SRB v tomto rámci.
65
Za těchto podmínek má Tribunál pravomoc přezkoumat legalitu napadeného rozhodnutí, takže námitka nedostatku pravomoci musí být zamítnuta.
K přípustnosti žaloby
66
Z článku 263 čtvrtého pododstavce SFEU vyplývá, že každá fyzická nebo právnická osoba může podat žalobu proti aktům, které jsou jí určeny nebo se jí bezprostředně a osobně dotýkají, jakož i proti nařizovacím aktům, které se jí bezprostředně dotýkají a nevyžadují přijetí prováděcích opatření.
67
Zaprvé, pokud jde o její postavení adresáta, je třeba odmítnout argument žalobkyně, že toto postavení vyplývá z povinnosti SRB, stanovené v čl. 45h odst. 1 druhém pododstavci písm. a) směrnice 2014/59 a v čl. 92 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2016/1075, spočívající v předání společných rozhodnutí po jejich přijetí.
68
Podle čl. 45h odst. 1 druhého pododstavce písm. a) směrnice 2014/59 totiž společné rozhodnutí „orgán příslušný k řešení krize […] poskytne subjektu řešícímu krizi, za něhož odpovídá“. Podle čl. 45h odst. 1 druhého pododstavce písm. b) směrnice 2014/59 orgány příslušné k řešení krize poskytnou společné rozhodnutí subjektům skupiny řešící krizi, které nejsou subjekty řešícími krizi a za něž odpovídají. Pokud jde o mateřský podnik skupiny v Unii, který není sám subjektem řešícím krizi z téže skupiny řešící krizi, čl. 45h odst. 1 druhý pododstavec písm. c) směrnice 2014/59 stanoví, že společné rozhodnutí mu poskytne orgán příslušný k řešení krize subjektu řešícího krizi.
69
Z toho vyplývá, že čl. 45h odst. 1 druhý pododstavec směrnice 2014/59 nestanoví, že autor společného rozhodnutí je oznámí dotčeným subjektům, ale svěřuje různým orgánům příslušným k řešení krize, aby v rámci svých příslušných pravomocí „poskytly“ toto rozhodnutí.
70
V projednávané věci tak SRB jakožto orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny v souladu s čl. 45h odst. 1 druhým pododstavcem písm. c) směrnice 2014/59 zaslal žalobkyni jakožto mateřské společnosti skupiny v Unii napadené rozhodnutí až e-mailem ze dne 22. května 2023, zatímco vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize byly informovány již před tímto datem, přičemž BaFin byl informován dne 14. dubna 2023 a CSSF byl informován v každém případě před 17. květnem 2023.
71
Zadruhé vzhledem k tomu, že žalobkyně není adresátem napadeného rozhodnutí, musí být tímto rozhodnutím bezprostředně dotčena.
72
V tomto ohledu z ustálené judikatury vyplývá, že podmínka, podle které fyzická nebo právnická osoba musí být bezprostředně dotčena rozhodnutím, které je předmětem žaloby, jak je stanovena v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, vyžaduje splnění dvou kumulativních kritérií, a sice že zpochybněné opatření jednak vyvolává bezprostřední účinky na její právní postavení, a jednak neponechává žádnou posuzovací pravomoc adresátům pověřeným jeho provedením, přičemž toto provedení je čistě automatické povahy a vyplývá výlučně z unijní právní úpravy, aniž je třeba použít další zprostředkující předpisy (rozsudky ze dne 13. října 2011, Deutsche Post a Německo v. Komise, C‑463/10 P a C‑475/10 P, EU:C:2011:656, bod 66; ze dne 6. listopadu 2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise, Komise v. Scuola Elementare Maria Montessori a Komise v. Ferracci, C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873, bod 42, a ze dne 28. října 2020, Associazione GranoSalus v. Komise, C‑313/19 P, nezveřejněný, EU:C:2020:869, bod 51).
73
SRB v podstatě tvrdí, že nebylo splněno první výše uvedené kritérium, a sice že napadené rozhodnutí nevyvolává bezprostřední účinky na právní postavení žalobkyně.
74
Za účelem přezkumu prvního kritéria, a sice způsobilosti napadeného rozhodnutí vyvolávat bezprostřední účinky na právní postavení žalobkyně, je třeba vycházet z podstaty dotčeného aktu a posoudit tyto účinky podle takových objektivních kritérií, jako je obsah uvedeného aktu, případně s přihlédnutím k souvislostem přijetí tohoto aktu, jakož i pravomocem orgánu, jenž je jeho autorem (viz rozsudek ze dne 12. července 2022, Nord Stream 2 v. Parlament a Rada, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 63 a citovaná judikatura).
75
Pokud jde o společné rozhodnutí týkající se přeshraniční skupiny (viz bod 42 výše), je třeba zvláště zohlednit systém zavedený unijním normotvůrcem za účelem stanovení MREL pro každý subjekt skupiny v rámci Unie (viz body 38 až 48 výše).
76
V projednávané věci jak napadené rozhodnutí, tak rozhodnutí SRB/EES/2022/215 stanovují MREL pro subjekty skupiny, do které patří žalobkyně.
77
Zatímco však napadené rozhodnutí představuje dohodu uzavřenou v rámci Unie jako celku mezi SRB a maďarským orgánem příslušným k řešení krize, tj. Maďarskou národní bankou, podle směrnice 2014/59 rozhodnutí SRB/EES/2022/215 přijaté na základě nařízení č. 806/2014 zhmotňuje tuto dohodu pouze v rámci bankovní unie.
78
Pokud jde tedy o napadené rozhodnutí, jeho závazný účinek je podle čl. 45h odst. 7 směrnice 2014/59 závazný pouze pro „dotčené“ orgány příslušné k řešení krize, tedy pro orgány, které se vzájemně zavázaly přijetím společného rozhodnutí. V projednávané věci se jedná o SRB a maďarský orgán příslušný k řešení krize, a sice Maďarskou národní banku.
79
Přijetí napadeného rozhodnutí tedy samo o sobě nezakládá v rámci bankovní unie žádný jiný právní účinek než povinnost, kterou si SRB ukládá vůči maďarskému orgánu příslušnému k řešení krize, tj. Maďarské národní bance, a sice povinnost uplatňovat MREL, který s ní vyjednal.
80
Naproti tomu, pokud jde o rozhodnutí SRB/EES/2022/215, SRB podle čl. 12 odst. 1 nařízení č. 806/2014 stanoví MREL, které musí subjekty řešící krizi a skupiny řešící krizi vždy splňovat. Podle čl. 12 odst. 5 uvedeného nařízení sdělí SRB své rozhodnutí o určení minimálního požadavku vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize, které plní pokyny SRB v souladu s článkem 29 uvedeného nařízení.
81
V projednávané věci SRB přijetím rozhodnutí SRB/EES/2022/215, které ve druhém bodě odůvodnění odkazuje zejména na články 12 až 12k a článek 29 nařízení č. 806/2014, přijal rozhodnutí na základě výše uvedených článků, kterým v rámci bankovní unie stanovil MREL skupiny, do které patří žalobkyně.
82
Z výše uvedeného vyplývá, že napadené rozhodnutí nevyvolává bezprostřední účinky na právní postavení žalobkyně ve smyslu judikatury citované v bodě 72 výše.
83
Toto zjištění není zpochybněno závěrem odvolací komise SRB v jejím rozhodnutí ve spojených věcech 2/2023 a 3/2023 ze dne 15. prosince 2023, na které odkazuje žalobkyně. Podle odvolací komise se společné rozhodnutí dotýká zájmů žalující úvěrové instituce tím, že distinktivně mění její právní postavení (bod 46 rozhodnutí odvolací komise). Odvolací komise měla za to, že napadené rozhodnutí je rozhodnutím, které s konečnou platností stanoví MREL (bod 48 rozhodnutí odvolacího komise).
84
Odvolací komise SRB založila své posouzení napadeného rozhodnutí na předpokladu, že se jedná o pouhý soubor tzv. „paralelních“ individuálních rozhodnutí různých orgánů příslušných k řešení krize se stejným obsahem a jednotlivě schválených každým ze zúčastněných orgánů příslušných k řešení krize. Společné rozhodnutí není ani sloučením rozhodnutí příslušných orgánů do jediného dokumentu, která již vyvolávají své účinky v rámci příslušných jurisdikcí uvedených orgánů, a to bez ohledu na to, zda všechny tyto orgány udělily svůj souhlas, či nikoli.
85
Tento předpoklad přitom opomíjí aspekt vzájemného závazku, který obsahuje společné rozhodnutí v souladu s čl. 45h odst. 7 směrnice 2014/59.
86
Kromě toho je toto vysvětlení vyvráceno čl. 45h odst. 3 směrnice 2014/59, podle kterého v případě nepřijetí společného rozhodnutí ve stanovené lhůtě přísluší napříště orgánům příslušným k řešení krize subjektu dodržovat zvláštní pravidla (viz bod 48 výše). Z toho vyplývá, že situace se liší podle toho, zda všechny orgány udělily svůj souhlas, či nikoli. Pokud se všechny dotčené orgány – tj. orgány vymezené svým členstvím v kolegiu k řešení krize, v jehož rámci bylo společné rozhodnutí vypracováno a uzavřeno – neshodnou, společné rozhodnutí není přijato. Pokud jde o maďarský orgán příslušný k řešení krize, tj. Maďarskou národní banku, tato nezbytná podmínka souhlasu byla výslovně stanovena v článku 5 napadeného rozhodnutí, podle kterého je přijato po obdržení souhlasu orgánu příslušného k řešení krize nezúčastněného členského státu.
87
Vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí nevyvolává bezprostřední účinky na právní postavení žalobkyně, je třeba námitce nepřípustnosti vznesené SRB, která je založena na nedostatku aktivní legitimace žalobkyně, vyhovět.
88
Nepřípustnost žaloby však nevyplývá, jak SRB uvedl ve svém čtvrtém důvodu týkajícím se nepřípustnosti (viz bod 21 výše), z nepodání předchozího odvolání k odvolací komisi SRB. Článek 85 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 806/2014 totiž stanoví, že jakákoli fyzická nebo právnická osoba, včetně orgánů příslušných k řešení krize, se může odvolat proti rozhodnutí SRB podle čl. 10 odst. 10, článku 11, čl. 12 odst. 1, článků 38 až 41, čl. 65 odst. 3, článku 71 a čl. 90 odst. 3 téhož nařízení, které je této osobě určeno nebo které se jí přímo a individuálně týká. Společné rozhodnutí týkající se MREL má přitom zvláštní povahu. Zejména se nejedná o rozhodnutí SRB uvedené v těchto článcích. Kromě toho napadené rozhodnutí není určeno žalobkyni a nevyvolává bezprostřední účinky na její právní postavení, takže se jí bezprostředně nedotýká (viz body 79 až 82 výše).
89
Z toho vyplývá, že žalobkyně nemohla podat odvolání k odvolací komisi SRB, takže jí nelze vytýkat, že se obrátila přímo na unijní soud v souladu s článkem 263 SFEU.
90
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba žalobu odmítnout jako nepřípustnou.
K návrhu na přerušení řízení
91
Vzhledem k tomu, že SRB měl úspěch ve svých návrhových žádáních uplatněných primárně, již není důvodné rozhodnout o jeho návrhu, podaném podpůrně v rámci jeho námitky nepřípustnosti, na přerušení řízení až do vydání rozhodnutí ve věci BNP Paribas v. SRB (T‑71/22), které bylo mimoto ukončeno usnesením o vyškrtnutí ze dne 8. listopadu 2024 (nezveřejněné, EU:T:2024:834).
K návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení
92
Článek 144 odst. 3 jednacího řádu stanoví, že vznese-li žalovaný námitku nepřípustnosti, nedostatku pravomoci nebo nepříslušnosti podle čl. 130 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, rozhodne se o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení až po zamítnutí námitky nebo po rozhodnutí o jejím přezkoumání spolu s věcí samou. Podle čl. 142 odst. 2 jednacího řádu je vedlejší účastenství závislé na sporu mezi hlavními účastníky řízení a stává se bezpředmětným zejména tehdy, je-li žaloba prohlášena za nepřípustnou.
93
Proto již není důvodné rozhodovat o návrzích na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaných Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí.
K nákladům řízení
94
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
95
Vzhledem k tomu, že žalobkyně neměla ve věci úspěch a SRB požadoval náhradu nákladů řízení, je důvodné žalobkyni uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené SRB.
96
Podle čl. 144 odst. 10 jednacího řádu platí, že skončí-li hlavní řízení před rozhodnutím o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, ponesou navrhovatel i hlavní účastníci řízení vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
97
Žalobkyně, SRB, Parlament, Rada a Komise tedy ponesou každý vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení na podporu návrhových žádání SRB.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (třetí rozšířený senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
2)
Již není důvodné rozhodovat o návrzích na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaných Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí.
3)
DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Jednotným výborem pro řešení krizí (SRB), s výjimkou nákladů řízení souvisejících s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
4)
DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, SRB, Parlament, Rada a Komise ponesou každý vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
V Lucemburku dne 11. června 2025.
Vedoucí soudní kanceláře
V. Di Bucci
Předseda
H. Kanninen
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.