62013CO0574
USNESENÍ MÍSTOPŘEDSEDY SOUDNÍHO DVORA
21. ledna 2014 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek — Usnesení o předběžném opatření — Státní podpora — Rozhodnutí nařizující navrácení podpory — Neexistence závazných opatření směřujících k navrácení podpory na vnitrostátní úrovni — Nedostatek naléhavosti“
Ve věci C‑574/13 P(R),
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 57 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, podaný dne 7. listopadu 2013,
Francouzská republika, zastoupená G. de Berguesem a D. Colasem, jakož i E. Belliard a N. Rouam, jako zmocněnci,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
přičemž další účastnicí řízení je:
Evropská komise, zastoupená M. Afonso a B. Stromskym, jako zmocněnci,
žalovaná v prvním stupni,
MÍSTOPŘEDSEDA SOUDNÍHO DVORA,
po vyslechnutí prvního generálního advokáta, P. Cruz Villalóna,
vydává toto
Usnesení
1
Kasačním opravným prostředkem se Francouzská republika domáhá zrušení usnesení předsedy Tribunálu Evropské unie ze dne 29. srpna 2013, Francie v. Komise (T‑366/13 R, dále jen „napadené usnesení“), kterým posledně uvedený zamítl její návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise C (2013) 1926 final ze dne 2. května 2013 o státní podpoře SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti Société nationale Corse Méditerranée a společnosti Compagnie méridionale de navigation (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Skutečnosti předcházející sporu a řízení před soudem rozhodujícím o předběžném opatření
2
Skutečnosti předcházející sporu byly popsány v bodech 1 až 9 napadeného usnesení následovně:
„1
Na základě nabídkového řízení na poskytování námořního spojení na pěti trasách Marseille-Bastia, Marseille-Ajaccio, Marseille-Balagne (Ile-Rousse a Calvi), Marseille-Porto Vecchio a Marseille-Propriano zajišťuje toto námořní spojení skupina tvořená francouzskými provozovateli námořních dopravních služeb, společnostmi Société nationale Corse Méditerranée (SNCM) a Compagnie méridionale de navigation (CMN), v období od 1. července 2007 do 31. prosince 2013, a to na základě dohody o pověření veřejnou službou (dále jen ‚CDSP‘) uzavřené mezi korsickou územní samosprávou (CTC) a korsickým dopravním úřadem (OTC). Obě pověřené společnosti jsou příjemci ročního příspěvku od OTC náhradou za stálou službu přepravy ‚cestujících a nákladu‘, kterou musí zajišťovat celoročně (dále jen ‚základní služba‘), a doplňkovou službu přepravy ‚cestujících‘ v době dopravní špičky, tedy v období Vánoc, v únoru, od jara do podzimu nebo v létě, na linkách Marseille-Ajaccio, Marseille-Bastia a Marseille-Propriano (dále jen ‚doplňková služba‘).
2
Podle podmínek CDSP je konečná finanční náhrada pro každou z pověřených společností za rok omezena na provozní ztrátu vzniklou v důsledku plnění závazků podle zadávací dokumentace, přičemž se zohledňuje přiměřený výnos podle skutečného denního užívání námořního kapitálu nasazeného k plavbám odpovídajícím uvedeným závazkům. Pokud by skutečné příjmy byly nižší než odhadované příjmy, které pověřené společnosti uvádějí ve svých nabídkách, stanoví CDSP úpravu této náhrady z veřejných prostředků. Po podpisu byla CDSP změněna tak, že přes 100 spojů ročně mezi Korsikou a Marseille bylo zrušeno, roční částky referenční finanční náhrady byly sníženy o 6,5 milionů eur pro obě pověřené společnosti a pro mechanismus úpravy příjmů pro každou pověřenou společnost byl stanoven strop.
3
Pokud jde o námořní linky mezi Korsikou a přístavy Nice a Toulon, jsou v zásadě provozovány francouzskou společností Corsica Ferries, která se rovněž účastnila nabídkového řízení uvedeného v bodě 1 výše, přičemž její nabídka nebyla přijata. Na těchto linkách společnost Corsica Ferries podléhá povinnostem spojeným s poskytováním veřejné služby, na základě článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7), který jí ukládá zejména minimální počet spojů týdně v závislosti na období. Mimoto na uvedených linkách existuje mechanismus sociální podpory poskytované některým kategoriím cestujících.
4
Pokud jde o celkovou dopravní obslužnost Korsiky na spojích z kontinentální Francie, již mnoho let se vyznačuje velmi silnou sezónností, přičemž hlavní podíl přepravy cestujících se uskutečňuje v letních měsících. Během prvního desetiletí tohoto století byl hlavním trendem na trzích přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou rozvoj přepravní nabídky na spojích z města Toulon, které se z hlediska přepravy stalo hlavním přístavem pro dopravní obsluhování Korsiky. Tento nárůst přepravy z města Toulon jde ruku v ruce s nárůstem podílu na trhu společnosti Corsica Ferries.
5
V roce 2007 obdržela Evropská komise stížnost podanou společností Corsica Ferries týkající se protiprávních a se společným trhem neslučitelných podpor, ze kterých na základě CDSP měly prospěch společnosti SNCM a CMN. Na základě doplňujících informací sdělených stěžovatelkou a po výměně dopisů s francouzskými orgány Komise dopisem ze dne 27. června 2012 informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení na základě čl. 108 odst. 2 SFEU týkající se možných podpor ve prospěch společností SNCM a CMN na základě CDSP (Úř. věst. C 301, s. 1). Na závěr tohoto řízení Komise dne 2. května 2013 přijala [sporné] rozhodnutí.
6
[Sporné] rozhodnutí bylo Francouzské republice oznámeno dne 3. května 2013.
7
Ve [sporném] rozhodnutí pro účely určení, zda vyrovnávací platby poskytnuté společnostem SNCM a CMN představovaly státní podporu, Komise zkoumala, zda byla v projednávané věci splněna kritéria formulovaná Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, s. I-7747) (dále jen ‚kritéria Altmark‘). Na základě toho konstatovala, že základní služba poskytovaná společnostmi SNCM a CMN odpovídala skutečné potřebě veřejné služby, kdežto doplňková služba poskytovaná pouze společností SNCM nebyla ani nezbytná, ani přiměřená pro uspokojování takové potřeby, a dospěla k závěru, že první z kritérií Altmark splňuje pouze základní služba. Dále měla za to, že podmínky nabídkového řízení (viz bod 1 výše) neumožňovaly vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společnost, a že jí francouzské orgány nepředaly žádné informace prokazující, že vyrovnávací platby byly vypočítány na základě modelu průměrného řádně řízeného podniku disponujícího odpovídajícími prostředky, a dospěla k závěru, že čtvrté z kritérií Altmark nebylo splněno ani jednou z obou dotčených služeb. Podle Komise tedy dotčené vyrovnávací platby představovaly státní podporu (článek 1 [sporného] rozhodnutí).
8
Pokud jde o slučitelnost přezkoumávaných podpor s vnitřním trhem, měla Komise za to, že základní služba představuje službu obecného hospodářského zájmu, avšak že v případě doplňkové služby tomu tak nebylo. Za slučitelné s vnitřním trhem tedy prohlásila pouze vyrovnávací platby společnostem SNCM a CMN za základní službu (čl. 2 odst. 2 [sporného] rozhodnutí), zatímco vyrovnávací platby vyplacené pouze společnosti SNCM za doplňkovou službu byly prohlášeny za neslučitelné s vnitřním trhem (čl. 2 odst. 1 [sporného] rozhodnutí).
9
Na základě článku 3 [sporného] rozhodnutí Komise následně nařídila okamžité ukončení vyplácení vyrovnávacích plateb za doplňkovou službu a navrácení podpory, která již byla za tím účelem vyplacena, jejím příjemcem, přičemž její výše dosáhla přibližně 220 milionů eur, a dále uvedla, že toto navrácení má být provedeno s okamžitým účinkem a že francouzské orgány musí dohlédnout na to, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení (článek 4 [sporného] rozhodnutí), tedy do 3. září 2013. Francouzské orgány měly do dvou měsíců od oznámení [sporného] rozhodnutí Komisi oznámit zejména celkovou částku, kterou má příjemce vrátit, podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí, jakož i doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit (článek 5).“
3
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 12. července 2013 podala Francouzská republika žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí. Na podporu žaloby uplatnila, že Komise nesprávně vykládala pojem „státní podpora“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, když měla za to, že vyrovnávací platby vyplacené společnostem SNCM a CMN na základě CDSP poskytly jejich příjemcům selektivní výhodu, a když kvalifikovala vyrovnávací platby jako státní podporu ve smyslu uvedeného ustanovení. Podpůrně tvrdila, že Komise porušila čl. 106 odst. 2 SFEU, když měla za to, že vyrovnávací platby vyplacené společnosti SNCM na základě doplňkové služby představují státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, protože tato služba není službou obecného hospodářského zájmu.
4
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu téhož dne podala Francouzská republika návrh na předběžné opatření, kterým v zásadě předsedu Tribunálu žádala, aby odložil vykonatelnost sporného rozhodnutí až do rozhodnutí Tribunálu ve věci samé. Ve vyjádřeních došlých kanceláři Tribunálu dne 31. července 2013 Komise navrhla zamítnutí uvedeného návrhu na předběžné opatření. Francouzská republika na vyjádření Komise odpověděla podáním ze dne 8. srpna 2013. Komise k němu zaujala postoj podáním ze dne 14. srpna 2013.
Napadené usnesení
5
Předseda Tribunálu měl za to, že disponuje všemi skutečnostmi nezbytnými k rozhodnutí o návrhu, aniž by bylo třeba vyslechnout účastníky jednání, a rozhodl se především přezkoumat, zda byla splněna podmínka naléhavosti.
6
V bodech 19 až 22 napadeného usnesení uvedl, že podle Francouzské republiky by okamžitý výkon sporného rozhodnutí, které nařizuje zajistit navrácení podpory poskytnuté společnosti SNCM ve výši přesahující 220 milionů eur, jakož i zrušení všech plateb po datu oznámení uvedeného rozhodnutí nevyhnutelně vedly k insolvenci a likvidaci této společnosti, a tudíž k závažným, nenapravitelným a bezprostředně hrozícím škodám pro tento členský stát. Podle posledně jmenovaného by uvedená škoda vyplývající z takové likvidace spočívala zaprvé v přerušení územní kontinuity s Korsikou, zadruhé ve významných sociálních konfliktech na Korsice a v přístavu Marseille, a zatřetí v negativních dopadech na zaměstnanost a hospodářskou činnost, nejen v rámci této společnosti, ale rovněž v přístavu Marseille a na Korsice.
7
V bodě 27 napadeného usnesení předseda Tribunálu poznamenal, že tři druhy škody uplatňované Francouzskou republikou, ačkoli jsou odlišné od individuální škody, kterou by mohla utrpět společnost SNCM, se odvíjejí od její likvidace. V bodě 28 uvedeného usnesení tedy Tribunál přezkoumal, zda Francouzská republika prokázala, že hrozí, že výkon sporného rozhodnutí by takovou škodu nevyhnutelně způsobil.
8
V tomto ohledu v bodě 29 napadeného usnesení uvedl, že Francouzské republice, jako jedinému adresátovi sporného rozhodnutí, příslušelo požadovat, aby SNCM vrátila údajné státní podpory, a zrušit budoucí vyrovnávací platby až do 31. prosince 2013, přičemž uvedené rozhodnutí bylo na základě čl. 288 čtvrté odrážky SFEU závazné pouze pro francouzské orgány. Proto rozhodl, že sporné rozhodnutí samo o sobě nemohlo být právně považováno za rozhodnutí zavazující tuto společnost vrátit uvedené podpory ani vzdát se uvedených plateb. Předseda Tribunálu měl tedy za to, že pouze přijetí – ze strany francouzských orgánů – právně závazného opatření směřujícího k výkonu sporného rozhodnutí by mohlo vést k bezprostřední hrozbě likvidace společnosti SNCM dostačující k odůvodnění požadovaného odkladu vykonatelnosti.
9
V bodech 30 až 34 napadeného usnesení předseda Tribunálu přezkoumal relevanci dopisů zaslaných dne 10. července 2013 prefektem Korsiky společnostem CTC a SNCM. Dospěl k závěru, že zaslání uvedených dvou dopisů, po kterém nenásledovaly žádné kroky ze strany jejich adresátů, nelze považovat za přijetí opatření závazně ukládající společnosti SNCM vrátit již vyplacené podpory a zrušit – vypovězením CDSP – dosud nevyplacené platby. Hrozbu likvidace společnosti SNCM tak nelze považovat za natolik bezprostředně hrozící, aby odůvodnila požadovaný odklad vykonatelnosti.
10
Předseda Tribunálu v bodech 35 a následujících napadeného usnesení neuznal argumenty v opačném smyslu uplatněné Francouzskou republikou. V bodě 37 uvedeného usnesení zejména poznamenal, že v projednávané věci nemohly být dopisy prefekta Korsiky ze dne 10. července 2013 považovány za závazná opatření směřující k výkonu sporného rozhodnutí, tím spíše, že posledně jmenovaný v nich výslovně oznámil úmysl Francouzské republiky podat žalobu na neplatnost proti uvedenému rozhodnutí a připojit k ní návrh na předběžné opatření spočívající v odkladu vykonatelnosti uvedeného rozhodnutí. V bodě 38 uvedeného usnesení odmítl argument, podle kterého měla vydat výměr požadující vrácení CTC, a měl za to, že toto nevydání bylo v každém případě přičitatelné Francouzské republice.
11
V rozsahu, v němž Francouzská republika tvrdila, že by bylo paradoxní trvat na dokončení řízení o navrácení již vyplacených podpor, ačkoli podala návrh na předběžné opatření, předseda Tribunálu v bodě 40 napadeného usnesení připomněl, že na akty přijaté orgány se vztahuje domněnka legality a že podání žaloby na neplatnost nemá žádný odkladný účinek, na základě článku 278 SFEU nemůže soud nařídit odklad vykonatelnosti. V bodě 41 napadeného usnesení rovněž uvedl, že na základě judikatury Tribunálu byla Francouzská republika povinna nikoli dokončit řízení o navrácení podpor, ale přijmout závazná opatření. V jeho bodě 42 také učinil závěr, že vzhledem k neexistenci závazných opatření směřujících nutně k výkonu sporného rozhodnutí, jehož neodvratným důsledkem by byla likvidace SNCM, Francouzská republika neprokázala splnění podmínky naléhavosti v projednávané věci.
12
V bodě 43 a následujících napadeného usnesení předseda Tribunálu pro všechny případy přezkoumal situaci, která by existovala, kdyby se mělo za to, že Francouzská republika již v projednávané věci taková závazná opatření přijala. Měl v podstatě za to, že na základě ustálené judikatury a s ohledem na skutečnosti obsažené ve spise nebylo prokázáno, že francouzské vnitrostátní opravné prostředky neumožňovaly společnosti SNCM, aby zabránila své likvidaci, a tudíž hrozbě, že utrpí závažnou a nenapravitelnou škodu, tím, že vnitrostátní závazná opatření přijatá v této situaci napadne před vnitrostátním soudem.
13
S ohledem na uvedené skutečnosti předseda Tribunálu v bodě 56 napadeného usnesení učinil závěr, že je třeba zamítnout návrh na předběžné opatření kvůli nedostatku naléhavosti, aniž přezkoumal podmínku týkající se fumus boni juris a zvážil proti sobě stojící zájmy.
Návrhová žádání účastníků řízení
14
Francouzská republika navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
zrušil napadené usnesení;
—
sám o sporu rozhodl nebo vrátil věc Tribunálu a
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
15
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
zamítl kasační opravný prostředek a
—
uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
16
Na podporu kasačního opravného prostředku Francouzská republika uplatňuje jediný důvod vycházející z nesprávného právního posouzení podmínky naléhavosti. Konkrétně Francouzská republika předsedovi Tribunálu vytýká, že podřídil splnění této podmínky zaprvé tomu, že příslušné orgány vydají příkaz k navrácení nebo výzvu za účelem navrácení dotčené podpory, a zadruhé prokázání, že žádný vnitrostátní opravný prostředek podniku – příjemci této podpory neumožňuje bránit se jejímu vrácení a tak zabránit závažné a nenapravitelné újmě.
17
Komise naproti tomu Soudní dvůr vyzývá, aby zamítl uvedené dvě výtky, a tudíž kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
18
V tomto ohledu je třeba především připomenout, že podle čl. 104 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu musí návrh na předběžné opatření označit „předmět sporu, okolnosti, které dokládají naléhavost, jakož i skutkové i právní důvody, které prima facie odůvodňují nařízení navrhovaného předběžného opatření“. Soudce rozhodující o návrhu na předběžné opatření tudíž může rozhodnout o odkladu vykonatelnosti aktu nebo jiného předběžného opatření, pokud bylo prokázáno, že jejich nařízení je prima facie odůvodněno skutkově i právně (fumus boni juris) a je naléhavé v tom smyslu, že k zabránění vážné a nenapravitelné újmy na zájmech navrhovatele je nezbytné, aby byly nařízeny a nabyly účinnosti před rozhodnutím v hlavní věci. Tyto podmínky jsou kumulativní, takže návrh na předběžné opatření musí být zamítnut, pokud jedna z nich není splněna [viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. října 1996, SCK a FNK v. Komise, C-268/96 P(R), Recueil, s. I-4971, bod 30]. Soudce rozhodující o návrhu na předběžné opatření musí rovněž v případě potřeby zvážit proti sobě stojící dotčené zájmy (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2001, Rakousko v. Rada, C-445/00 R, Recueil, s. I-1461, bod 73).
19
Účelem řízení o předběžném opatření je zaručit plnou účinnost budoucího konečného rozhodnutí, aby bylo zabráněno mezeře v právní ochraně zajišťované Soudním dvorem. Pro dosažení tohoto cíle je nutno naléhavost návrhu na předběžné opatření posuzovat ve vztahu k nezbytnosti předběžně rozhodnout, aby bylo zabráněno tomu, že účastníkovi řízení, který požaduje předběžnou ochranu, bude způsobena závažná a nenapravitelná újma [usnesení předsedy Soudního dvora 14. prosince 2001, Komise v. Euroalliages a další, C-404/01 P(R), Recueil, s. I-10367, bod 61 a 62]. Právě posledně uvedenému účastníkovi řízení přísluší, aby předložil důkaz o tom, že nemůže čekat na ukončení řízení ve věci samé a neutrpět újmu takové povahy (viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 12. října 2000, Řecko v. Komise, C-278/00 R, Recueil, s. I-8787, bod 14).
20
V tomto ohledu z bodu 43 napadeného usnesení vyplývá, že předseda Tribunálu zkoumal otázku existence vnitrostátních opravných prostředků ve prospěch společnosti SNCM pouze podpůrně, pro případ, že by byl v rozporu s tím, co rozhodl v bodě 42 uvedeného usnesení, učiněn závěr, že francouzské orgány prokázaly, že již byla přijata závazná opatření směřující k výkonu sporného rozhodnutí. Podle ustálené judikatury přitom výtky směřující proti nadbytečnému odůvodnění rozhodnutí Tribunálu nemohou vést ke zrušení tohoto rozhodnutí, a nejsou tedy relevantní (rozsudek ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Sb. rozh. s. I-5425, bod 148, jakož i usnesení ze dne 23. února 2006, Piau v. Komise, C‑171/05 P, bod 86).
21
Je tedy třeba zaprvé přezkoumat, zda závěr učiněný předsedou Tribunálu v bodě 42 uvedeného usnesení ohledně neexistence závazných opatření, a tudíž nedostatku naléhavosti, který z toho vyplývá, je stižen nesprávným právním posouzením tvrzeným v projednávané věci.
22
Francouzská republika uznává, že je odůvodněné požadovat od podniku – příjemce podpory důkaz, že příslušné vnitrostátní orgány přijaly opatření k navrácení dotčené podpory, a v opačném případě mít za to, že podmínka naléhavosti není splněna. Správně totiž uvádí, že pouze vnitrostátní orgány mohou podniku – příjemci podpory uložit, aby tuto podporu vrátil, a že rozhodnutí Komise ukládající členskému státu zajistit navrácení dotčené podpory naproti tomu neukládá danému podniku žádnou právně závaznou povinnost, takže nemůže odůvodnit nebezpečí závažné a nenapravitelné újmy, neboť vnitrostátní orgány nepřijaly závazná opatření směřující k zastavení a navrácení uvedené podpory. Francouzská republika tvrdí, že toto pravidlo nicméně nelze přenést na návrhy na předběžné opatření podané samotnými členskými státy v oblasti státních podpor, protože je podle ní paradoxní podmínit opodstatněnost návrhu na předběžné opatření podaného členským státem v této oblasti tím, že vnitrostátní orgány tohoto státu přijmou závazná opatření směřující k navrácení dotčené podpory.
23
Je však třeba zdůraznit, že Francouzská republika nezpochybňuje předpoklad uvedený předsedou Tribunálu v bodě 27 napadeného usnesení, podle kterého vznik údajně závažných a nenapravitelných škod, tvrzených Francouzskou republikou, předpokládá likvidaci společnosti SNCM. V rozsahu, v němž – jak správně tvrdí sama Francouzská republika – sporné rozhodnutí neukládá společnosti SNCM povinnost navrácení, neboť posledně uvedená nebyla příjemcem, tedy tato společnost není ohrožena likvidací, neboť vnitrostátní orgány nepřijaly závazná opatření směřující k navrácení dotčené podpory. Je tedy třeba konstatovat, že za těchto podmínek nemůže tento členský stát tvrdit, že nepřijmou-li uvedené orgány taková opatření, pravděpodobně dojde k uváděným závažným a nenapravitelným škodám.
24
Pokud jde o argumentaci Francouzské republiky, která zdůrazňuje „paradoxní“ povahu skutečnosti, že členský stát musí přijmout závazná opatření směřující k navrácení podpory, aby dosáhl odkladu výkonu rozhodnutí ukládajícího povinnost navrácení téže podpory, postačí připomenout, že nucené zahájení postupu směřujícího k navrácení státní podpory poskytnuté členským státem podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU] (Úř. věst. L 83, s. 1) z důvodu neslučitelnosti této podpory s vnitřním trhem, tomuto členskému státu ukládá, aby proti vlastní vůli přijal právně závazná opatření za účelem splnění povinností, které pro něj vyplývají z unijního práva.
25
Mimoto jak v bodě 14 napadeného usnesení správně připomněl předseda Tribunálu, článek 278 SFEU stanoví zásadu, podle které žaloby nemají odkladný účinek, přičemž odklad vykonatelnosti aktu, jehož zrušení je navrhováno, o který mohou jednotlivci žádat na základě téhož ustanovení, má výjimečnou povahu.
26
Z toho plyne, že skutečnost, že členský stát musí přijmout závazná opatření směřující k navrácení podpory, když žádá unijní soud o odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise, které mu nařizuje přijmout tatáž opatření, vyplývá z procesního režimu a dělby pravomocí mezi Komisí a vnitrostátními orgány stanovených unijním právem.
27
Proto je třeba konstatovat, že předseda Tribunálu se nedopustil nesprávného právního posouzení, když splnění podmínky naléhavosti podmínil tím, že vnitrostátní orgány přijmou závazná opatření směřující k navrácení dotčené podpory. Vzhledem k tomu, že rovněž konstatoval, zejména v bodech 33 a 37 napadeného usnesení, – aniž mu Francouzská republika vytýkala zkreslení skutečností v tomto ohledu – že tento členský stát taková opatření nepřijal, mohl Tribunál v bodě 42 napadeného usnesení právem rozhodnout, že tento členský stát v projednávané věci neprokázal splnění podmínky naléhavosti.
28
Za těchto podmínek je třeba projednávaný kasační opravný prostředek zamítnout, aniž je třeba zkoumat argumentaci Francouzské republiky týkající se existence vnitrostátních opravných prostředků umožňujících společnosti SNCM případně dosáhnout odkladu výkonu závazných opatření, která měly přijmout francouzské orgány, neboť předseda Tribunálu zkoumal tuto otázku pouze podpůrně.
K nákladům řízení
29
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, který se na základě čl. 184 odst. 1 téhož řádu použije na řízení o kasačním opravném prostředku, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Francouzská republika byla ve sporu neúspěšná, je namístě jí uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů místopředseda Soudního dvora rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.