62021CJ0174_RES
Věc C‑174/21
Evropská komise
v.
Bulharská republika
Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. března 2023
„Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2008/50/ES – Kvalita vnějšího ovzduší – Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti – Článek 260 odst. 2 SFEU – Povinnost přijmout opatření, která vyplývají z takového rozsudku – Nesplnění této povinnosti tvrzené Evropskou komisí – Nejasnost výzvy dopisem ohledně toho, zda povinnosti vyplývající z rozsudku nebyly k rozhodnému datu stále plněny – Zásada právní jistoty – Nepřípustnost“
Žaloba pro nesplnění povinnosti – Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti – Povinnost přijmout opatření nezbytná k vyhovění takovému rozsudku – Nesplnění této povinnosti tvrzené Evropskou komisí – Zaslání výzvy dopisem, v níž je stanoveno rozhodné datum pro posouzení existence tvrzeného nesplnění povinnosti – Absence požadované jasnosti výzvy dopisem ohledně toho, zda povinnosti vyplývající z rozsudku Soudního dvora nebyly ke stanovenému rozhodnému datu stále plněny – Zásada právní jistoty – Nepřípustnost
(Článek 260 odst. 1 a 2 SFEU)
(viz body 23–32)
Shrnutí
První žaloba Komise pro dvojí nesplnění povinnosti v oblasti znečištění ovzduší je nepřípustná
Ve výzvě dopisem zaslané Bulharsku na konci roku 2018 Komise s dostatečnou jasností netvrdila, ani neprokázala, že rozsudku Soudního dvora z roku 2017, kterým bylo určeno první nesplnění povinnosti, ještě nebylo do té doby vyhověno
Směrnice o „kvalitě ovzduší“ (
1
) ukládá členským státům povinnost dodržovat mezní hodnoty koncentrací některých znečišťujících látek ve vnějším ovzduší a v případě jejich překročení vyžaduje, aby členské státy přijaly plány kvality ovzduší, aby bylo období překročení co možná nejkratší.
V rozsudku Komise v. Bulharsko (
2
), který byl vyhlášen dne 5. dubna 2017, Soudní dvůr rozhodl, že Bulharsko nesplnilo výše uvedené povinnosti (
3
).
Po vyhlášení rozsudku Komise v. Bulharsko dne 5. dubna 2017 zaslala Komise dne 9. listopadu 2018 Bulharsku výzvu dopisem v souladu s postupem stanoveným v čl. 260 odst. 1 a 2 SFEU (
4
). V této výzvě Komise konstatovala, že Bulharsko stále nepřijalo opatření nezbytná k ukončení neplnění povinností konstatovaných Soudním dvorem v rozsudku z roku 2017. Komise tedy vyzvala tento členský stát, aby předložil vyjádření ve lhůtě stanovené ve výzvě dopisem (dále jen „rozhodné datum“), a sice do 9. února 2019, a informoval ji o případném pokroku, kterého mezitím dosáhl.
Vzhledem k tomu, že Komise nebyla s odpovědí Bulharska spokojená, podala k Soudnímu dvoru žalobu pro nesplnění povinnosti na základě čl. 260 odst. 2 SFEU (dále jen „žaloba pro dvojí nesplnění povinnosti“), kterou se domáhala, aby bylo určeno, že tento členský stát nevyhověl uvedenému rozsudku, a byla mu uložena povinnost zaplatit paušální částku a denní penále až do úplného splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr měl v daném rozsudku za to, že zaslání výzvy dopisem v rámci postupu před zahájením soudního řízení na základě čl. 260 odst. 2 SFEU předpokládá, že se Komise může platně dovolávat nesplnění povinnosti přijmout opatření vyplývající z rozsudku Soudního dvora, jinak by byly ohroženy požadavky právní jistoty. S ohledem na skutečnost, že cílem žaloby pro dvojí nesplnění povinnosti je přimět členský stát, který je v prodlení, aby vyhověl rozsudku, kterým bylo určeno nesplnění povinnosti, Soudní dvůr zdůraznil, že Komise je povinna během celého postupu před zahájením soudního řízení a před zasláním výzvy dopisem nejen ověřit, zda dotčenému rozsudku bylo či nebylo mezitím vyhověno, ale rovněž v této výzvě dopisem jasně tvrdit a prima facie prokázat, že rozsudku nebylo k rozhodnému datu stále vyhověno. Členskému státu totiž nelze platně vytýkat nesplnění povinnosti přijmout opatření vyplývající z rozsudku Soudního dvora, pokud z výzvy dopisem jasně nevyplývá, že povinnost vyhovět uvedenému rozsudku nebyla od jeho vyhlášení k rozhodnému datu stále splněna.
Soudní dvůr v projednávaném případě uvedl, že Komise ve výzvě dopisem ze dne 9. listopadu 2018 s požadovanou jasností netvrdila, ani prima facie neprokázala, že povinnosti vyplývající z rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko, stále nebyly k rozhodnému datu, tedy ke dni 9. února 2019, plněny.
V této výzvě totiž Komise uvádí, že nesplnění povinnosti, která byla konstatována v uvedeném rozsudku do roku 2014, přetrvávala u zón a aglomerací uvedených v dané výzvě i v letech 2015 a 2016. Komise však neposkytuje podrobná vysvětlení či faktickou analýzu svědčící o tom, že situace zjištěná během těchto dvou let pokračovala bez výrazného zlepšení v období mezi vyhlášením rozsudku dne 5. dubna 2017 a rozhodným datem 9. února 2019, takže bylo nezbytné přijmout opatření vyplývající z uvedeného rozsudku.
Podle Soudního dvora však skutečnost, že tato nesplnění povinnosti přetrvávala mezi koncem období, kterého se týká rozsudek Soudního dvora, tedy rokem 2014, a následujícím obdobím, které však předchází datu vyhlášení rozsudku, tedy obdobím let 2015 a 2016, ani systematická a trvající povaha uvedených nesplnění povinnosti určených Soudním dvorem v uvedeném rozsudku automaticky neznamenají, že jak ke dni vyhlášení uvedeného rozsudku, tak k rozhodnému datu nebyly povinnosti vyplývající z rozsudku stále plněny, a tudíž lze Bulharsku vytýkat, že nepřijalo všechna opatření vyplývající z uvedeného rozsudku.
Komise tedy tím, že ve výzvě dopisem s požadovanou jasností netvrdila a prima facie neprokázala nezbytný předpoklad, že povinnosti vyplývající z rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko, nebyly k rozhodnému datu stále plněny, pokud jde o zóny a aglomerace uvedené v této výzvě, platně netvrdila, že Bulharsko nesplnilo povinnost přijmout opatření vyplývající z uvedeného rozsudku. Soudní dvůr z toho dovodil, že žaloba pro dvojí nesplnění povinnosti podaná Komisí je nepřípustná.
(
1
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. 2008, L 152, s. 1).
(
2
) – Rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267).
(
3
) – Konkrétně povinnosti vyplývající z čl. 13 odst. 1 a přílohy XI směrnice 2008/50, jakož i z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce této směrnice.
(
4
) – Podle čl. 260 odst. 1 a 2 SFEU je členský stát, v jehož případě Soudní dvůr shledal, že nesplnil povinnost, která pro něj vyplývá ze Smluv, povinen přijmout opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora Evropské unie, přičemž Komise může věc předložit Soudnímu dvoru, pokud má poté, co poskytla dotyčnému členskému státu příležitost se vyjádřit, za to, že taková opatření nebyla přijata.