null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 13. listopadu 2025 (1)
Věc C-298/23
Inter IKEA Systems BV
proti
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V,
Vrijheidsfonds VZW
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Nizozemskojazyčný obchodní soud v Bruselu, Belgie)]
„ Řízení o předběžné otázce – Ochranné známky – Účinky ochranné známky – Práva z ochranné známky – Právo bránit třetím osobám v užívání stejného nebo podobného označení – Řádný důvod – Užívání takového označení třetími osobami v rámci politické kampaně“
I.      Úvod
1.        Svobodná politická debata je základním prvkem každé demokratické společnosti. Politici využívají různé formy vyjadřování, jako je nadsázka nebo humor, aby oslovili co nejširší voličskou základnu, upozornili na problémy obecného zájmu, zdůraznili svou schopnost je řešit nebo kritizovali své oponenty. Tyto debaty však mají své hranice vyplývající z pravidel, která se na ně vztahují, a z práv jiných osob. Jak přitom ukazuje tato věc, je někdy obtížné tyto hranice určit, jelikož jsou výsledkem vyvažování různých protichůdných práv a zájmů. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu ustanovení směrnice (EU) 2015/2436(2) a nařízení (EU) 2017/1001(3), a dává tak Soudnímu dvoru příležitost objasnit relevantní kritéria pro vyvažování svobody projevu a práv přiznaných vlastníkům ochranných známek s dobrým jménem.
II.    Právní rámec
A.      Unijní právo
1.      Směrnice 2015/2436
2.        Článek 10 směrnice 2015/2436, nadepsaný „Práva z ochranné známky“, zní následovně:
„1.      Ze zápisu ochranné známky vyplývají pro jejího vlastníka výlučná práva.
2.      Aniž jsou dotčena práva vlastníků nabytá přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti zapsané ochranné známky, je vlastník této zapsané ochranné známky oprávněn bránit všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly pro výrobky nebo služby jakékoli označení, je-li:
a)      toto označení totožné s ochrannou známkou a je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je ochranná známka zapsána;
b)      toto označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné a je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s výrobky nebo službami či podobné výrobkům nebo službám, pro něž je ochranná známka zapsána, jestliže existuje pravděpodobnost záměny na straně veřejnosti, včetně pravděpodobnosti asociace s ochrannou známkou;
c)      toto označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné bez ohledu na to, zda je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je ochranná známka zapsána, nebo jsou či nejsou jim podobné, jestliže má tato ochranná známka v členském státě dobré jméno a užívání takového označení bez řádného důvodu by neoprávněně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim bylo na újmu.
3.      Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 2, může být zakázáno zejména:
a)      umisťovat označení na výrobky nebo jejich obaly;
b)      nabízet pod tímto označením výrobky, uvádět je na trh nebo je skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby;
c)      dovážet nebo vyvážet pod tímto označením výrobky;
d)      užívat toto označení jako obchodní název nebo obchodní firmu nebo jako součást obchodního názvu nebo obchodní firmy;
e)      užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě;
f)      užívat toto označení ve srovnávací reklamě způsobem, který je v rozporu se směrnicí 2006/114/ES[(4)].
[...]
6.      Odstavce 1, 2, 3 a 5 se nedotýkají těch předpisů členského státu, které se týkají ochrany proti užívání označení k jinému účelu, než je rozlišování výrobků nebo služeb, pokud užívání tohoto označení bez řádného důvodu neoprávněně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo je jim na újmu.“
2.      Nařízení 2017/1001
3.        Článek 9 nařízení 2017/1001, nadepsaný „Práva z ochranné známky EU“, stanoví:
„1.      Ze zápisu ochranné známky EU vyplývají pro jejího vlastníka výlučná práva.
2.      Aniž jsou dotčena práva vlastníků získaná přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti ochranné známky EU, je vlastník ochranné známky EU oprávněn bránit všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly pro výrobky nebo služby jakékoli označení, je-li:
a)      toto označení totožné s ochrannou známkou EU a je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je ochranná známka EU zapsána;
b)      toto označení totožné s ochrannou známkou EU, nebo je jí podobné a je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s výrobky nebo službami, či podobné výrobkům nebo službám, pro něž je ochranná známka EU zapsána, jestliže existuje pravděpodobnost záměny na straně veřejnosti, včetně pravděpodobnosti asociace s ochrannou známkou;
c)      toto označení totožné s ochrannou známkou EU, nebo je jí podobné bez ohledu na to, zda je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je ochranná známka EU zapsána, nebo jsou či nejsou jim podobné, pokud má tato ochranná známka v Unii dobré jméno a pokud by užívání takového označení bez řádného důvodu neoprávněně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky EU nebo jim bylo na újmu.
3.      Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 2, může být zakázáno zejména:
a)      umisťovat označení na výrobky nebo obaly výrobků;
b)      nabízet pod tímto označením výrobky, uvádět je na trh nebo je skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby;
c)      dovážet nebo vyvážet pod tímto označením výrobky;
d)      užívat toto označení jako obchodní název nebo název společnosti nebo jako součást obchodního názvu nebo názvu společnosti;
e)      užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě;
f)      užívat toto označení ve srovnávací reklamě způsobem, který je v rozporu se [směrnicí 2006/114].
[...]“
B.      Úmluva zemí Beneluxu
4.        Článek 2.20 Úmluvy zemí Beneluxu o duševním vlastnictví (ochranné známky a vzory)(5) (dále jen „Úmluva zemí Beneluxu“), nadepsaný „Práva z ochranné známky“, stanoví:
„1.      Ze zápisu ochranné známky podle článku 2.2 vyplývají pro jejího vlastníka výlučná práva.
2.      Aniž jsou dotčena práva vlastníků nabytá přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti zapsané ochranné známky, a aniž je dotčeno případné použití obecného práva ve věcech občanskoprávní odpovědnosti, je vlastník uvedené zapsané ochranné známky oprávněn zakázat jakékoli třetí osobě, pokud k tomu nedá souhlas, užívat označení, je-li:
[...]
c.      toto označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné bez ohledu na to, zda je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je ochranná známka zapsána, nebo jsou či nejsou jim podobné, jestliže má tato ochranná známka na území Beneluxu dobré jméno a užívání takového označení v obchodním styku bez řádného důvodu by neoprávněně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim bylo na újmu;
d.      označení užíváno k jinému účelu, než je rozlišování výrobků nebo služeb, jestliže užívání takového označení bez řádného důvodu by neoprávněně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim bylo na újmu.
[...]“
III. Skutečnosti v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
5.        Společnost Inter IKEA Systems BV (dále jen „IKEA“), známá široké veřejnosti díky nábytku k vlastní montáži, který se dodává v rozloženém stavu spolu s návodem, je vlastníkem tří ochranných známek Beneluxu a jedné ochranné známky EU, zapsaných pro několik tříd výrobků a služeb.
6.        Dne 14. listopadu 2022 představila politická strana Vlaams Belang na tiskové konferenci svůj program zaměřený na reformu azylové a přistěhovalecké politiky v Belgii s názvem „IKEA-PLAN – Immigratie Kan Echt Anders“ („Plán IKEA – přistěhovalectví jde opravdu i jinak“), který obsahoval patnáct politických návrhů popsaných jako „připravené k sestavení“. Na ilustracích doprovázejících tuto prezentaci byly uvedeny ochranné známky, jejichž vlastníkem je společnost IKEA, a postavy podobné těm, které se objevují v návodech k montáži výrobků této společnosti.
7.        Dokument obsahující podrobnější politický plán, který tuto prezentaci zmiňoval, byl zveřejněn na internetových stránkách. Kromě toho byla tato tisková konference zmíněna na sociálních sítích Vlaams Belang a následně sdílena zájemci.
Dne 22. listopadu 2022 podala společnost IKEA u Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Nizozemskojazyčný obchodní soud v Bruselu, Belgie), předkládajícího soudu, žalobu pro porušení práv z ochranné známky proti Vrijheidsfonds a Algemeen Vlaams Belang, dvěma neziskovým sdružením, jakož i proti fyzickým osobám zastupujícím Vlaams Belang(6). Předkládající soud prohlásil tuto žalobu za přípustnou pouze ve vztahu k Vrijheidsfonds, které vedlo kampaň Vlaams Belang jménem a na účet této politické strany nebo jejích vedoucích představitelů.
8.        Předkládající soud uvádí, že Vrijheidsfonds uznalo, že užívalo ochranné známky, jejichž vlastníkem je IKEA, bez jejího souhlasu, a zavázalo se, že je přestane užívat až do rozhodnutí předkládajícího soudu, kterým bude ukončeno původní řízení. Vrijheidsfonds využívalo dobrého jména těchto ochranných známek za účelem posílení svého sdělení a jeho rozšíření, což představuje „řádný důvod“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001, jakož i čl. 10 odst. 2 písm. c) a čl. 10 odst. 6 směrnice 2015/2436.
9.        V tomto ohledu má předkládající soud za to, že ačkoli je výlučné právo vlastníka ochranné známky právem na vlastnictví zaručeným v čl. 17 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), není absolutní.
10.      Výkon tohoto práva je totiž omezen na situace, kdy užívání ochranné známky třetí osobou, zejména pokud má tato ochranná známka dobré jméno, zasahuje do jejích funkcí. Kromě toho by funkce ochranné známky spočívající v označení původu, pokud je spojena se zásadou speciality, mohla být narušena pouze v případě, že by u spotřebitele vzniklo nebezpečí záměny původu výrobku označeného tímto označením. Narušení investiční funkce ochranné známky by bylo možné pouze v případě, že by užívání označení totožného s ochrannou známkou třetí osobou pro výrobky nebo služby totožné nebo podobné těm, pro které je tato ochranná známka zapsána, podstatným způsobem bránilo v užívání ochranné známky vlastníkem za účelem získání nebo udržení pověsti, která by mohla přilákat nebo udržet spotřebitele. Stejně tak zásah do reklamní funkce opravňuje vlastníka zakázat užívání ochranné známky pouze tehdy, pokud toto užívání porušuje práva z ochranné známky jakožto prvku podpory prodeje nebo nástroje obchodní strategie jejího vlastníka.
11.      Předkládající soud uvádí, že ochrana proti užívání pro jiné druhy výrobků a služeb je mimoto omezena možností třetí osoby dovolávat se „řádného důvodu“.
12.      Tento soud tvrdí, že pojem „řádný důvod“ musí být vykládán v souladu se základní zásadou svobody projevu chráněnou článkem 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“) a článkem 11 Listiny, a že se tedy projednávaná věc týká střetu mezi základními právy stejné úrovně, a sice svobodou projevu a právem na vlastnictví.
13.      V tomto ohledu uvedený soud připomíná, že během přípravných prací na směrnici 2015/2436 Evropský parlament zvažoval zařazení parodického užití ochranné známky mezi výjimky z výlučného práva(7), jak je stanoveno ve federálním zákoně upravujícím ochranné známky ve Spojených státech amerických, Lanham Act z roku 1946 (15 U.S.C.1125). Tento návrh však nebyl přijat a okolnosti, které by mohly spadat pod pojem „řádný důvod“, jedná-li se o parodii ochranné známky, nebyly dosud definovány.
14.      Podle téhož soudu však Soudní dvůr v rozsudku Leidseplein Beheer a de Vries(8) upustil od restriktivního výkladu tohoto pojmu a upřesnil, že tento pojem „nemůže zahrnovat pouze objektivně naléhavé důvody, ale může rovněž souviset i se subjektivními zájmy třetí osoby, která užívá označení totožné s ochrannou známkou s dobrým jménem nebo jí podobné“.
15.      Předkládající soud rovněž zdůrazňuje, že pojem „řádný důvod“ je v Nizozemsku a Belgii vykládán rozdílně, přičemž belgické soudy vykládají tento pojem velmi restriktivně.
16.      Tento soud rovněž uvádí, že Cour de justice Benelux (Soudní dvůr Beneluxu, Lucembursko) ve svém rozsudku Moët Hennessy Champagne Service v. Cedric Art(9) rozhodl, že „umělecká svoboda představuje řádný důvod ve smyslu [článku 2.20 odst. 2 písm. d) Úmluvy zemí Beneluxu] pro použití označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobné k jiným účelům, než je rozlišování výrobků nebo služeb, pokud je umělecký výraz původním výsledkem tvůrčího procesu, který není určen k poškození ochranné známky nebo jejího vlastníka“.
17.      Znění otázek týkajících se výkladu, které vedly k vydání tohoto rozsudku, bylo téměř totožné se zněním projednávané předběžné otázky. Cour de justice Benelux (Soudní dvůr Beneluxu), aniž se vyjádřil k relevanci konkrétních kritérií uvedených v těchto otázkách, přijal široký výklad pojmu „řádný důvod“, když měl za to, že důvod související se svobodou projevu lze odmítnout pouze tehdy, pokud třetí osoba měla v úmyslu poškodit vlastníka ochranné známky.
18.      Za těchto okolností se Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Nizozemskojazyčný obchodní soud v Bruselu) rozhodnutím ze dne 4. května 2023, které bylo Soudnímu dvoru doručeno dne 8. května 2023, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Může svoboda projevu, včetně svobody vyjadřování politických názorů a politické parodie, kterou zaručuje článek 10 [EÚLP] a článek 11 [Listiny], představovat ‚řádný důvod‘ pro použití označení totožného s ochrannou známkou s dobrým jménem nebo jí podobného ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. c) [nařízení 2017/1001], jakož i čl. 10 odst. 2 písm. c) a čl. 10 odst. 6 [směrnice 2015/2436]?
Jaká kritéria případně musí vnitrostátní soud vzít v úvahu při posuzování rovnováhy mezi těmito základními právy a jaký význam musí mít jednotlivá kritéria?
Může vnitrostátní soud přihlédnout zejména k následujícím kritériím nebo existují další kritéria:
–        míra, v němž má vyjádření obchodní povahu nebo komerční cíl,
–        míra, v níž mezi stranami hraje roli konkurence,
–        míra, v níž je vyjádření učiněno v obecném zájmu, je společensky relevantní nebo vyvolává veřejnou debatu,
–        vztah mezi výše uvedenými kritérii,
–        míra známosti dotčené ochranné známky,
–        rozsah protiprávního použití, jeho intenzita a systematičnost, jakož i míra šíření co do prostoru, času a objemu, a sice rovněž s přihlédnutím k míře, v níž je toto použití v poměru ke sdělení, které má vyjádření předat,
–        míra, v níž vyjádření a okolnosti, které je provází, jako je označení vyjádření a jeho propagace, ohrožují pověst, rozlišovací způsobilost a image dotčených ochranných známek (‚funkce reklamy‘),
–        míra, v níž je vyjádření vlastním originálním příspěvkem, a míra snahy zamezit záměnám nebo asociacím s dotčenými ochrannými známkami nebo dojmu, že existuje obchodní nebo jiná souvislost mezi vyjádřením a majitelem ochranné známky (‚funkce označení původu‘) a sice rovněž s přihlédnutím ke způsobu, jakým si majitel ochranné známky v oblasti reklamy a komunikace vybudoval určitou image a určitou pověst?“
19.      Písemná vyjádření předložily IKEA, Vrijheidsfonds a Evropská komise. Titíž zúčastnění byli zastoupeni na jednání, které se konalo dne 10. června 2025.
IV.    Analýza
20.      Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, jaká kritéria je třeba zohlednit při posuzování existence „řádného důvodu“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001, jakož i čl. 10 odst. 2 písm. c) a čl. 10 odst. 6 směrnice 2015/2436, pokud jde o užívání označení sdružením, které jedná jménem a na účet politické strany za účelem šíření a propagace jejího programu.
21.      Před zahájením analýzy této otázky je třeba posoudit její přípustnost, kterou IKEA zpochybňuje.
A.      K přípustnosti
22.      IKEA ve svém písemném vyjádření tvrdí, že podala odvolání proti rozsudku, na jehož základě byla podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, a že proto se musí předkládající soud, z důvodu devolutivního účinku tohoto odvolání, prohlásit za nepříslušný ve sporu v původním řízení, a že tedy již není důvodné rozhodnout ve věci. Kromě toho IKEA s odkazem na usnesení Nationale Loterij(10) tvrdí, že i kdyby tato žádost nebyla vzata zpět, není třeba na ni odpovídat, jelikož důvodem pro předběžnou otázku není poskytnutí konzultativního stanoviska k obecným nebo hypotetickým otázkám, nýbrž její nezbytnost pro efektivní vyřešení sporu.
23.      Je ustálenou judikaturou, že Soudní dvůr musí vycházet pouze z předkládacího rozhodnutí, které musí mít příslušné právní účinky, dokud není zrušeno(11). Předkládající soud, který uvedl, že odvolání společnosti IKEA bylo odmítnuto jako nepřípustné, uvádí, že je na Soudním dvoru, aby rozhodl o předběžné otázce, a své předkládací rozhodnutí nezrušil.
24.      Kromě toho na rozdíl od věci, v níž bylo vydáno usnesení Nationale Loterij(12), která se týkala sporu rozhodnutého odvolacím soudem, který tak převzal odpovědnost za zajištění dodržování unijního práva(13), není spor v projednávané věci dosud vyřešen, zejména pokud jde o aspekty, kterých se týká předběžná otázka.
25.      Z toho vyplývá, že předběžná otázka je přípustná a je třeba o žádosti rozhodnout.
B.      K věci samé
1.      Rozsah předběžné otázky
26.      Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu ustanovení směrnice 2015/2436 a nařízení 2017/1001. Jednak se na ochranné známky Beneluxu, jejichž vlastníkem je společnost IKEA, vztahuje systém ochrany podle Úmluvy zemí Beneluxu přijaté na základě směrnic o ochranných známkách(14), takže směrnice 2015/2436 určuje režim použitelný na tyto ochranné známky, a jednak se na ochrannou známku EU, jejímž vlastníkem je společnost Inter IKEA, vztahuje nařízení 2017/1001.
27.      Jak vyplývá z čl. 10 odst. 1 směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 1 nařízení 2017/1001, ze zápisu národní ochranné známky nebo ochranné známky EU vyplývají pro jejího vlastníka výlučná práva k této ochranné známce. Tyto dva právní nástroje však stanoví, že výkon tohoto práva podléhá určitým omezením.
28.      V tomto ohledu výlučné právo umožňuje vlastníkovi ochranné známky chránit své specifické zájmy jakožto vlastníka ochranné známky, tj. zajistit, aby ochranná známka mohla plnit své vlastní funkce. Proto musí být výkon tohoto práva vyhrazen pro případy, kdy užívání označení třetí osobou zasahuje či je s to zasáhnout do funkcí ochranné známky. Mezi tyto funkce patří základní funkce ochranné známky, kterou je zaručit spotřebitelům původ dotčeného výrobku či služby, jakož i zejména funkce spočívající v zaručení kvality tohoto výrobku či této služby, anebo funkce sdělovací, investiční nebo reklamní(15).
29.      V důsledku toho na základě čl. 10 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 písm. a) a b) nařízení 2017/1001 může vlastník národní ochranné známky nebo ochranné známky EU bránit užívání označení totožného s výrobky nebo službami, které jsou totožné s těmi, pro něž byla ochranná známka zapsána, a pokud existuje nebezpečí záměny, užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného pro výrobky nebo služby, které jsou s takovými výrobky nebo službami totožné nebo jim podobné.
30.      V systému práva národních ochranných známek a ochranných známek EU je ochrana ochranných známek s dobrým jménem širší než ochrana přiznávaná běžným ochranným známkám(16). Podle čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001 může vlastník ochranné známky s dobrým jménem bránit užití označení třetí osobou, i když toto označení není totožné s ochrannou známkou a nehrozí nebezpečí záměny. Tato ustanovení rovněž stanoví, že vlastníci ochranných známek s dobrým jménem mohou zakázat třetím osobám užívat v obchodním styku označení totožná s těmito ochrannými známkami nebo jim podobná, pokud toto užití protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti těchto ochranných známek nebo jejich dobrého jména („parazitování“ nebo „free-riding“) nebo poškozuje tuto rozlišovací způsobilost („rozmělnění“, „zeslabení“ nebo „zastření“) nebo toto dobré jméno („pošpinění“ nebo „snížení“)(17).
31.      Jak směrnice 2015/2436, tak nařízení 2017/1001 nicméně obecně usilují o rovnováhu mezi zájmy vlastníka ochranné známky na ochraně základní funkce této ochranné známky a zájmy ostatních hospodářských subjektů mít k dispozici označení způsobilá označovat jejich výrobky a služby.
32.      Zájmy třetí osoby užívat v obchodním styku označení podobné ochranné známce s dobrým jménem jsou zohledněny tím, že uživatel uvedeného označení má možnost dovolávat se „řádného důvodu“(18). Podaří-li se totiž vlastníkovi ochranné známky s dobrým jménem prokázat existenci některého z druhů zásahu do své ochranné známky ve smyslu čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001, musí třetí osoba, která užívala označení podobné ochranné známce s dobrým jménem, prokázat, že k užívání tohoto označení existuje řádný důvod ve smyslu těchto ustanovení(19).
33.      Pojem „řádný důvod“, kterým se předkládající soud snaží uvést do souladu právo na vlastnictví a svobodu projevu, je teda jádrem projednávané věci.
34.      Než přistoupím k výkladu tohoto pojmu, považuji za užitečné stručně připomenout obecné podmínky pro použití ustanovení práva ochranných známek za účelem – metaforicky řečeno – „připravení půdy“ pro následující analýzu.
35.      U užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného, zejména v případě ochranné známky s dobrým jménem, proti němuž se může vlastník bránit na základě čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001, se musí jednat o užívání „v obchodním styku“ a pro „výrobky nebo služby“. V této souvislosti je třeba poznamenat, že rozlišení mezi těmito dvěma podmínkami použití není jasné, a jak uvedu níže(20), v určitých souvislostech se tyto podmínky zřejmě částečně překrývají.
36.      Ačkoli se předběžná otázka netýká obecných podmínek použití čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001, nejsou tato ustanovení irelevantní v rámci hledání spravedlivé rovnováhy mezi právy vyplývajícími z ochranné známky a svobodou projevu. V odborné literatuře se totiž uvádí, že v některých situacích, které podle všeho poukazují na konflikt mezi právem na vlastnictví a svobodou projevu, ve skutečnosti žádný konflikt neexistuje, neboť označení nebylo použito v obchodním styku(21) ani pro výrobky nebo služby(22).
37.      Kromě toho by posouzení těchto dvou obecných podmínek mohlo být užitečné pro předkládající soud, jelikož žaloba, kterou projednává, se opírá jak o ustanovení práva ochranných známek týkající se výlučného práva vlastníka, tak o čl. 2.20 odst. odst. 2 písm. d) Úmluvy zemí Beneluxu, který se týká porušení uvedených v čl. 10 odst. 6 směrnice 2015/2436 a vyplývajících z užívání označení „k jiným účelům, než je rozlišování výrobků nebo služeb“, které nevyžaduje, aby k tomuto užívání docházelo v obchodním styku(23).
38.      V tomto ohledu se účastníci původního řízení na jednání neshodli na tom, zda jsou v projednávané věci splněny obě uvedené podmínky. Podle Vrijheidsfonds dotčené užívání nespadá do soukromé sféry, ale do obchodního styku, jelikož cílem tohoto užívání bylo získat hospodářský prospěch. IKEA naproti tomu tvrdí, že ochranné známky, jejichž je vlastníkem, nebyly užívány k odlišení výrobků a služeb, takže její žaloba musí být posuzována s ohledem na čl. 2.20 odst. 2 písm. d) Úmluvy zemí Beneluxu, jehož znění odpovídá znění čl. 10 odst. 6 směrnice 2015/2436.
39.      Je třeba poznamenat, že předběžná otázka se týká rovněž posledně uvedeného ustanovení, jakož i pojmu „řádný důvod“, který je v něm uveden.
40.      Článek 10 směrnice 2015/2436 v odstavci 6 zejména stanoví, že odstavce 1 a 2 se nedotýkají těch vnitrostátních předpisů, které se týkají ochrany proti užívání označení k jinému účelu, než je rozlišování výrobků nebo služeb, pokud užívání tohoto označení bez řádného důvodu neoprávněně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo je jim na újmu.
41.      Unijní normotvůrce tak chtěl připomenout, že ochrana ochranné známky proti užívání označení k jiným účelům než je rozlišování výrobků nebo služeb, nespadá do harmonizace prováděné unijním právem. Tento výklad potvrzuje výklad čl. 10 odst. 6 směrnice 2015/2436 ve světle jejího bodu 40 odůvodnění(24) a judikatury týkající se podobného ustanovení směrnice, jež předcházela této směrnici(25).
42.      Není-li tedy označení užíváno pro účely odlišení výrobků nebo služeb, je třeba pro určení rozsahu a případně obsahu ochrany přiznané vlastníkům ochranných známek vycházet z právních řádů členských států. V této oblasti se členské státy mohou rozhodnout, zda přijmou právní úpravu, či nikoliv; pokud právní úpravu přijmou, mohou za podmínek, které stanoví, vyžadovat buď existenci totožnosti mezi označením a ochrannou známkou, nebo podobnosti, nebo jiné vazby(26), a rovněž rozhodnout, zda převezmou pojem „řádný důvod“, či nikoliv.
43.      V této fázi je třeba učinit dvě poznámky.
44.      Na prvním místě, směrnice 2015/2436 nespojuje právní důsledky s užíváním – s řádným důvodem nebo bez řádného důvodu – označení k jiným účelům, než je rozlišování výrobků nebo služeb. Mimoto vzhledem k tomu, že pojem „řádný důvod“ uvedený v čl. 10 odst. 6 této směrnice nemá a priori vlastní právní význam, není možné prostřednictvím výkladu unijního práva určit kritéria pro posouzení existence „řádného důvodu“ ve smyslu tohoto ustanovení. Navrhuji tedy, aby uvedené ustanovení nebylo vyloženo.
45.      Na druhém místě, členský stát se může rozhodnout zavést pojem „řádný důvod“ do svých vnitrostátních právních předpisů týkajících se ochrany ochranných známek proti užívání označení k jiným účelům, než je rozlišování výrobků nebo služeb, a stanovit, že tento pojem je používán ve smyslu čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436. V takovém případě by výklad tohoto ustanovení mohl být užitečný pro vnitrostátní soud, který projednává žalobu založenou na této právní úpravě. Uvedená právní úprava však nespadá do působnosti této směrnice a vzhledem k neexistenci jiných použitelných ustanovení unijního práva nespadá do působnosti tohoto práva. V tomto druhém případě Listina není použitelná(27). Dále, při posuzování existence „řádného důvodu“ založeného na vyvažování svobody projevu s jinými právy musí vnitrostátní soud zohlednit skutečnost, že toto vyvažování se neprovádí v situacích, kdy je označení používáno „v obchodním styku“ a „pro výrobky a služby“ ve smyslu směrnice 2015/2436. Výsledek tohoto vyvažování tedy nemusí být totožný s výsledkem, který je výsledkem hledání spravedlivé rovnováhy mezi svobodou projevu a právy přiznanými na základě této směrnice. Jak vysvětlím níže(28), v souladu s judikaturou ESLP může být výkon této svobody založený na užívání označení mimo obchodní sféru chráněn v širším rozsahu než výkon této svobody v obchodní sféře.
46.      Pro úplnost a za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícímu soudu posoudím, zda užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného v rámci politické kampaně vedené sdružením jménem a na účet politické strany a jejích vedoucích představitelů představuje užívání v obchodním styku a pro výrobky nebo služby ve smyslu ustanovení práva ochranných známek.
2.      Užívání označení v obchodním styku a pro výrobky nebo služby
47.      Z předkládacího rozhodnutí a z diskuze na jednání vyplývá, že předmětem činnosti Vrijheidsfonds je poskytovat finanční a materiální podporu Vlaams Belang(29). V tomto postavení Vrijheidsfonds vedlo předmětnou kampaň jménem a na účet této politické strany. Kromě toho se žalovaní v původním řízení patrně shodují na tom, že dotčené ochranné známky byly užívány k posílení sdělení uvedené politické strany, k „zesílení jejího ohlasu“ a k jeho šíření.
48.      Za účelem určení, zda užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného v rámci politické kampaně sdružením, které tuto kampaň vedlo jménem a na účet politické strany, představuje užívání v obchodním styku a pro výrobky nebo služby, proti kterému se může vlastník této ochranné známky bránit podle čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001, je třeba posoudit, zda jsou splněny následující podmínky: zaprvé, označení je užíváno neziskovým sdružením; zadruhé, toto sdružení jedná jménem a na účet třetí osoby, a zatřetí, jedná za účelem prosazování politického poselství v zájmu této třetí osoby.
a)      Užívání označení neziskovým subjektem
49.      Podle ustálené judikatury platí, že užívání označení se uskutečňuje v obchodním styku, jestliže k němu dochází v kontextu obchodní činnosti, jejímž cílem je dosažení hospodářského prospěchu, a nikoli v soukromé oblasti(30). Výlučná práva vyplývající z ochranné známky může vlastník této ochranné známky v zásadě uplatňovat pouze vůči hospodářským subjektům, a tedy pouze v kontextu obchodní činnosti(31). Pokud uskutečněné operace překročí z důvodu svého objemu, četnosti nebo jiných znaků oblast soukromé činnosti, nachází se ten, který je provádí, v rámci obchodního styku(32).
50.      V tomto ohledu není činnost, která je součástí politické kampaně, již ze své povahy prováděna v soukromé oblasti. To jistě platí pro tiskovou konferenci pořádanou s cílem co možná nejvíce rozšířit oznámení nového politického programu, který je následně zpřístupněn na internetu.
51.      Dále by bylo možné si položit otázku, zda taková činnost, přestože přesahuje oblast soukromé činnosti, má hospodářský aspekt vyžadovaný k tomu, aby mohla být považována za činnost spadající do obchodního styku.
52.      Skutečnost, že Vrijheidsfonds nemá za cíl dosahování zisku, však není rozhodující pro určení, zda toto sdružení užívalo dotčené ochranné známky v obchodním styku.
53.      Ačkoli Soudní dvůr dosud neměl příležitost zabývat se otázkou užívání ochranných známek neziskovými organizacemi v obchodním styku, proti němuž se může vlastník bránit na základě ustanovení, jichž se týká projednávaná předběžná otázka, poskytl v tomto ohledu užitečné poznatky ve svém rozsudku Verein Radetzky-Orden(33) týkajícím se pojmu „řádné užívání“.
54.      Pro zasazení úvah týkajících se tohoto pojmu do kontextu je třeba připomenout, že ochranná známka může být zrušena, pokud vlastník bez náležitého důvodu během nepřetržitého období pěti let ochrannou známku řádně neužíval v daném členském státě pro výrobky či služby, pro které byla zapsána(34).
55.      V tomto ohledu Soudní dvůr bez ohledu na případný finanční aspekt činnosti neziskového sdružení, ke kterému se vrátím níže(35), upřesnil, že ochranná známka je skutečně užívána, pokud ji takové sdružení používá ve vztahu k veřejnosti na svých oznámeních o pořádání akcí, obchodních listinách a reklamních materiálech a jestliže je používána jeho členy při vybírání a rozdělování darů tím způsobem, že tito členové nosí odznaky s vyobrazením této ochranné známky(36). V této souvislosti Soudní dvůr zdůraznil, že okolnost, že výrobky nebo služby jsou nabízeny bez záměru dosáhnout zisku, není rozhodující. Okolnost, že charitativní sdružení nesleduje dosažení zisku, totiž nevylučuje, že může mít za cíl vytvoření, a později zachování odbytu pro své výrobky nebo služby, pro které byla ochranná známka zapsána(37). Podle Soudního dvora není vyloučeno, aby ochranné známky zapsané neziskovým sdružením měly své odůvodnění na základě toho, že jsou schopné chránit sdružení proti případnému používání totožných nebo podobných označení třetími osobami v obchodním styku(38).
56.      Jestliže se neziskové sdružení může k tomu, aby neztratilo výlučné právo, které pro něj vyplývá z jeho ochranné známky, dovolávat užívání za účelem identifikace a propagace svých výrobků nebo služeb, mělo by mít rovněž možnost dovolávat se tohoto výlučného práva, aby se chránilo proti neziskovému užívání své ochranné známky třetí osobou za účelem identifikace nebo propagace výrobků nebo služeb této třetí osoby. Za tímto účelem tedy musí být i takové užívání označení touto třetí osobou považováno za užívání, k němuž dochází v obchodním styku.
57.      Tento výklad je podpořen obecnější judikaturou Soudního dvora týkající se podmínek posouzení řádného užívání ochranné známky. Toto posouzení musí spočívat na souhrnu skutečností a okolností, vhodných pro zajištění jejího skutečného obchodního využívání v obchodním styku(39). Připomínám(40), že podle Soudního dvora užívání, které provádí nezisková organizace za účelem identifikace nebo propagace svých výrobků nebo služeb u veřejnosti a jejich odlišení od výrobků nebo služeb jiného původu, představuje takové obchodní využívání v obchodním styku.
58.      Z výše uvedeného vyplývá, že neziskové sdružení může užívat označení v obchodním styku také tehdy, pokud je toto označení užíváno veřejně a za účelem identifikace a propagace jeho výrobků nebo služeb.
59.      Pro úplnost je třeba dodat, že pokud jde o neziskový účel Vrijheidsfonds, toto sdružení na jednání uvedlo, že belgický parlament poskytuje politickým stranám příspěvek v závislosti na jejich volebním úspěchu. Existuje tedy nepřímá, ale identifikovatelná souvislost mezi úsilím vynaloženým na politické kampaně a finančními prostředky, které jsou k dispozici dané politické straně nebo subjektům, které ji podporují. To představuje další důvod pro závěr, že Vrijheidsfonds užívalo označení v kontextu srovnatelném s obchodním stykem. Pokud jde totiž o podobnou situaci, Soudní dvůr v rozsudku Verein Radetzky-Orden(41) upozornil na okolnost, že různé typy neziskových sdružení, jež na první pohled poskytují své služby bezplatně, jsou ve skutečnosti financovány dotacemi nebo získávají odměnu v různých formách.
60.      S ohledem na skutečnost, že Vrijheidsfonds uznává, že kampaň vedlo jménem a na účet Vlaams Belang, vyvstává nyní otázka, zda je užívání považováno za užívání v obchodním styku i tehdy, pokud třetí osoba užívá označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné nikoli ve svém zájmu, ale v zájmu jiné osoby.
b)      Užívání označení jménem a na účet třetí osoby
61.      Pokud jde o otázku, zda lze mít za to, že dotyčná osoba sama užívala označení totožné s ochrannou známkou, i když jednala v hospodářském zájmu třetí osoby, Soudní dvůr upřesnil, že pro konstatování užívání v obchodním styku vlastnictví výrobků, na kterých je ochranná známka umístěna, postrádá relevanci(42).
62.      Pokud, s ohledem na úvahy, které jsem uvedl v bodě 57 tohoto stanoviska, může zájem třetí osoby označený jako „hospodářský“ spočívat ve vytvoření nebo zachování odbytu pro výrobky nebo služby neziskové povahy, skutečnost, že Vrijheidsfonds použilo dotčená označení k posílení poselství politické strany a k jeho odlišení od poselství jiných stran, sama o sobě nepostačuje k závěru, že toto užití nebylo provedeno v obchodním styku.
63.      Uvádím, že Soudní dvůr použil stejné odůvodnění, jaké je uvedeno v bodě 61 tohoto stanoviska, na podporu výkladu, podle kterého se o užívání označení třetí osobou „pro výrobky nebo služby“ ve smyslu ustanovení práva ochranných známek jedná i tehdy, když třetí osoba jedná na účet jiné osoby, které dotčené výrobky nebo služby patří(43).
64.      Tím se dostávám k posouzení podmínky pro použití čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001 týkající se užívání označení pro výrobky nebo služby. Lze si totiž položit otázku, zda se v případě užívání označení pro šíření politického sdělení jedná o užívání „pro výrobky nebo služby“ ve smyslu ustanovení unijního práva ochranných známek.
c)      Užívání označení pro politické účely
65.      Pokud jde o užívání, proti němuž se může vlastník bránit na základě práva ochranných známek, musí se jednat o užívání nejen v obchodním styku, ale také pro výrobky nebo služby.
66.      Podmínka týkající se užívání označení pro výrobky nebo služby je výslovně stanovena v úvodní části čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a v čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001(44). Vzhledem ke své obecné povaze se tato podmínka vztahuje také na ochranné známky s dobrým jménem a zvláštnost ochrany poskytované těmto ochranným známkám spočívá v tom, že vlastník je oprávněn zakázat užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného také pro výrobky nebo služby odlišné od těch, pro které je tato ochranná známka zapsána. Tato podmínka vyplývá rovněž ze srovnání oblastí působnosti čl. 10 odst. 2 písm. c) a čl. 10 odst. 6 této směrnice. Oblast působnosti těchto dvou ustanovení totiž závisí na tom, zda je ochranná známka užívána za účelem rozlišení dotčených výrobků nebo služeb jako pocházejících od určitého podniku, tj. jako ochranná známka, nebo zda je užívána k jiným účelům(45).
67.      Kromě toho, jak jsem již uvedl(46), je označení užíváno „v obchodním styku“ také tehdy, když je veřejně užíváno neziskovým sdružením za účelem vytvoření nebo zachování odbytu pro výrobek nebo službu třetí osoby. Pokud jde tedy o kvalifikaci užívání neziskovým subjektem, obě podmínky použití stanovené v čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a v čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001 se podle všeho částečně překrývají.
68.      Pokud jde o posouzení, zda se jedná o užívání „pro výrobky nebo služby“, z judikatury uvedené v bodě 63 tohoto stanoviska vyplývá, že užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného pro výrobky nebo služby třetí osoby nebo osoby, na jejíž účet tato třetí osoba jedná, představuje jednání, proti kterému se může vlastník ochranné známky bránit na základě čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001(47).
69.      Kromě toho z rozsudku Google France a Google(48) vyplývá, že užívání uvedená v čl. 10 odst. 3 směrnice 2015/2436 a v čl. 9 odst. 3 nařízení 2017/1001, kterým může vlastník ochranné známky bránit, jsou užívání „pro výrobky nebo služby“. Tento rozsudek se týká aktů, které předcházely uvedené směrnici a nařízení a které mezi užívání, proti nimž se může vlastník bránit, uváděly pouze umístění označení na výrobky nebo jejich obaly, nabízení výrobků nebo služeb k prodeji pod tímto označením, dovoz nebo vývoz pod tímto označením, užívání označení v obchodních listinách a reklamě.
70.      Podle aktů platných v současné době zahrnuje demonstrativní výčet užívání označení, která může vlastník zakázat, rovněž zejména užívání „jako obchodní název nebo obchodní firmu“. Doplnění tohoto užívání by na první pohled mohlo naznačovat, že normotvůrce chtěl omezit relevanci podmínky týkající se užívání označení „pro výrobky nebo služby“. Z bodů odůvodnění těchto aktů(49) je však zřejmé, že toto doplnění zakotvuje judikaturu Soudního dvora v tom smyslu, že užívání obchodního názvu, obchodní firmy nebo označení provozovny, které se omezuje na identifikaci společnosti nebo obchodního majetku, nelze považovat za užívání „pro výrobky nebo služby“. Naproti tomu o užívání „pro zboží nebo služby“ se jedná, jestliže třetí osoba užívá uvedené označení takovým způsobem, že dojde k vytvoření spojitosti mezi označením tvořícím obchodní firmu, obchodní název nebo označení provozovny třetí osoby a zbožím uváděným na trh nebo službami poskytovanými třetí osobou(50). Označení se tedy užívá „pro výrobky nebo služby“ nejen tehdy, když je přímo a zjevně užíváno k identifikaci nebo propagaci výrobků nebo služeb třetí osoby, ale také tehdy, když je užíváno v nepřímé souvislosti s takovými výrobky nebo službami.
71.      Z toho vyvozuji, že užívání označení, které nemá žádnou souvislost s výrobky nebo službami jiné osoby než vlastníka, nelze považovat za užívání „pro výrobek nebo službu“(51). Pokud je tak označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné užíváno výlučně v souvislosti s výrobky nebo službami vlastníka této ochranné známky, a to i za účelem kritiky tohoto vlastníka nebo jeho výrobků či služeb, nejedná se o užití za okolností, které by vlastníkovi umožňovaly mu bránit na základě ustanovení práva ochranných známek. Dále, i v případě parodického užívání označení totožného s ochrannou známkou nebo jí podobného se jedná o užívání „pro výrobky nebo služby“, pokud má souvislost s výrobky nebo službami jiné osoby než vlastníka ochranné známky.
72.      V projednávané věci jsem toho názoru, jak uvedla IKEA na jednání, že neexistuje žádná spojitost mezi ochrannou známkou, jejímž vlastníkem je IKEA, a jejím užíváním. Kromě toho patrně není pochyb o tom, že dotčená označení nebyla použita k vyvolání veřejné debaty o společnosti IKEA nebo jejích výrobcích, ale v zájmu politické strany, aby propagovala své politické poselství a odlišila se od ostatních belgických stran.
73.      Vyvstává tedy otázka, zda Vrijheidsfonds užívalo označení pro výrobek nebo službu.
74.      V této souvislosti je pravda, že organizace politických setkání, definovaná jako „organizování shromáždění osob za různými politickými účely nebo za účelem projednání relevantních otázek“, představuje službu spadající do třídy 45 ve smyslu Niceské dohody, uvedenou pod položkou 450238, přičemž třídy této dohody popisují výrobky a služby, pro které lze v obchodním styku požadovat ochranu ochranné známky. Obecněji třída 45 zahrnuje osobní a sociální služby poskytované jinými osobami za účelem uspokojení potřeb jednotlivců, takže položka 450238 se patrně týká služby týkající se logistického zajištění politického setkání poskytované osobě, která si přeje takové setkání zorganizovat nebo se jej účastnit. V projednávané věci však ochranné známky, jejichž vlastníkem je IKEA, nebyly užívány pro službu spočívající v pořádání tiskové konference, ale pro program politické strany, který byl na takové konferenci propagován pod označeními totožnými s těmito ochrannými známkami nebo jim podobnými.
75.      Politický program sám o sobě není ani výrobkem, ani službou. Má pouze informativní funkci, neboť stanoví cíle a akční plán subjektu, který jej vypracoval nebo přijal. Skutečnost, že označení, pod nímž je program zveřejněn, může být v povědomí veřejnosti spojováno s tímto subjektem, neznamená, že toto označení je užíváno „pro výrobky nebo služby“(52).
76.      Naopak, pokud k užívání označení dochází za okolností, které mají spojitost s výrobky nebo službami uvedeného subjektu, je třeba jej kvalifikovat jako užívání „pro výrobky nebo služby“. Například užívání pro výrobky může spočívat v umísťování označení, pod nímž je program šířen, na předměty distribuované příznivcům politické strany, přičemž užívání pro služby se může projevit organizací události pod tímto označením. Užívání označení v reklamě prováděné subjektem nebo pro subjekt, který takové předměty distribuuje nebo organizuje takové události, představuje podle mého názoru rovněž užívání „pro výrobky nebo služby“.
77.      Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda Vrijheidsfonds užívalo označení totožná s ochrannými známkami s dobrým jménem nebo jim podobná „v obchodním styku“ a „pro výrobky nebo služby“. V případě kladné odpovědi by to znamenalo, že čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001 jsou v zásadě použitelné na spor v původním řízení. Naproti tomu, pokud tento soud dospěje k závěru, že toto užívání nesplňuje obecné podmínky pro použití těchto ustanovení, bude muset přezkoumat žalobu v původním řízení zejména s ohledem na ustanovení Úmluvy zemí Beneluxu, jež se týkají porušení uvedených v čl. 10 odst. 6 této směrnice.
78.      Předkládajícímu soudu pak přísluší ověřit, zda se společnosti IKEA podařilo prokázat, že užívání ochranných známek, jejichž je vlastníkem, bez jejího souhlasu ze strany Vrijheidsfonds přispívá k jejich rozmělnění, pošpinění nebo představuje parazitování.
79.      V tomto ohledu se uvedený soud netáže Soudního dvora na výklad čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001 v rozsahu, v němž tato ustanovení upřesňují druhy porušení, kterým se může vlastník ochranné známky s dobrým jménem bránit. Kromě toho z předkládacího rozhodnutí a z písemného vyjádření Vrijheidsfonds vyplývá, že se toto sdružení za účelem odůvodnění užití ochranných známek, jejichž vlastníkem je IKEA, dovolává svobody projevu jako „řádného důvodu“, přičemž otázka, zda takový důvod existuje, se posuzuje až poté, co je zjištěno jedno z porušení uvedených v těchto ustanoveních. Vzhledem k tomu, že tento argument nemůže mít vliv na toto zjištění,
zaměří se moje analýza na výklad pojmu „řádný důvod“.
80.      Bez ohledu na závěr, ke kterému dospěje předkládající soud, bude pro něj výklad pojmu „řádný důvod“ užitečný pro rozhodnutí sporu, který mu byl předložen, neboť tento pojem je použit ve všech výše uvedených ustanoveních.
3.      K existenci „řádného důvodu“
a)      Rozsah předběžné otázky
81.      Pokud jde o první část předběžné otázky, která se týká svobody projevu, IKEA tvrdí, že je formulována velmi obecně, a navrhuje, aby byla přeformulována tak, aby se vztahovala pouze na situaci, kdy třetí osoba užívá ochrannou známku pouze za účelem využití jejího dobrého jména k posílení politického poselství. Pokud jde o druhou část této otázky, IKEA má za to, že je třeba ji rovněž přeformulovat z důvodu, že se týká určitých kritérií pro posouzení existence „řádného důvodu“, která jsou irelevantní, zatímco opomíjí jiná relevantní kritéria.
82.      V tomto ohledu je třeba připomenout, že možnost určení otázek, které budou předloženy Soudnímu dvoru, je přiznána pouze vnitrostátnímu soudu a účastníci původního řízení nemohou jejich obsah měnit(53).
83.      Kromě toho, bez ohledu na obecnou povahu první části předběžné otázky není tato část bez významu s ohledem na odpověď, která má být dána na druhou část. Není totiž jasné, zda – a případně do jaké míry – musí být při posuzování existence „řádného důvodu“ zohledněny argumenty vycházející ze svobody projevu.
84.      S ohledem na druhou část předběžné otázky však za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícímu soudu zaměřím svou analýzu na užití označení pro šíření a propagaci politického programu. Tento soud se totiž táže, jaká kritéria jsou relevantní pro vyvážení – při posuzování existence „řádného důvodu“ – práva na vlastnictví a svobody projevu, a navíc, jak ukážu, okolnost, že je tato svoboda vykonávána v politickém kontextu, není irelevantní pro vyvažování dotčených základních práv.
b)      Právo ochranných známek a svoboda projevu
85.      Podstatou první části předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda použití pojmu „řádný důvod“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001 a čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 může sloužit jako mechanismus umožňující splnit požadavky ochrany svobody projevu zaručené v článku 11 Listiny v oblasti práva ochranných známek.
86.      V tomto ohledu akty unijního práva v oblasti ochranných známek nedefinují pojem „řádný důvod“, a je tedy třeba jej vykládat s ohledem na obecnou systematiku a cíle úpravy, jejíž je součástí(54).
87.      Soudní dvůr rozhodl, že tento pojem představuje výraz obecného cíle právních aktů týkajících se ochranných známek, kterým je vyvážit zájmy vlastníka ochranné známky na ochranu základní funkce této ochranné známky a zájmy třetí osoby užívat v obchodním styku takové označení pro účely označení výrobků a služeb, které uvádí na trh(55). V důsledku toho uvedený pojem nemůže zahrnovat pouze objektivně naléhavé důvody, ale může rovněž souviset i se subjektivními zájmy třetí osoby(56).
88.      Vyvstává otázka, zda užívání označení za účelem posílení politického sdělení může představovat „řádný důvod“ a zda svoboda projevu poskytuje vhodný analytický rámec pro konstatování existence takového důvodu.
89.      Tato otázka se týká skutečnosti, že jak ochrana práv spojených s ochrannou známkou, tak zohlednění zájmu třetí osoby jako „řádného důvodu“ mají obchodní aspekt. Je třeba uvést, že právní rámec v oblasti ochranných známek není a priori nejvhodnější pro řešení napětí mezi svobodnou politickou debatou a právy jiné osoby, která si nepřeje být zapojena do trhu s idejemi. Tento právní rámec je však třeba použít v případě, že činnost třetí osoby spočívá v užívání označení odpovídajícího ochranné známce s dobrým jménem a poškozuje ji.
90.      V tomto ohledu jsou práva vlastníka ochranné známky chráněna článkem 17 Listiny, který v odstavci 2 výslovně zmiňuje duševní vlastnictví. Stejně tak článek 1 protokolu č. 1 k EÚLP zaručuje právo na ochranu vlastnictví a tato ochrana platí rovněž pro práva duševního vlastnictví, včetně ochranných známek(57).
91.      Kromě toho článek 10 EÚLP a článek 11 Listiny zaručují svobodu projevu „každému“, aniž rozlišují podle povahy sledovaného cíle, ať již je ziskový či nikoli. Tato ustanovení se tedy vztahují nejen na určité druhy informací, myšlenek nebo způsobů vyjádření politické povahy, ale také na informace obchodní povahy(58). Bez ohledu na to, zda je označení užíváno v rámci politické kampaně jako ochranná známka, nevidím důvod, proč by jednání zaměřené na šíření a propagaci politického poselství nemohlo požívat ochrany zaručené těmito ustanoveními. Pokud jde o vyjádřené myšlenky a informace, článek 11 Listiny chrání kromě jejich obsahu také způsob jejich vyjádření, takže volba určitého stylu nebo symboliky v politickém životě spadá pod tuto ustanovení.
92.      Pokud je dotčeno více základních práv, je nutné je poměřit s ohledem na požadavky stanovené v čl. 52 odst. 1 Listiny(59).
93.      Hledání takové rovnováhy je rovněž součástí mechanismu ochrany svobody projevu podle EÚLP, jejíž čl. 10 odst. 2 stanoví, že výkon této svobody může podléhat omezením, která stanoví zákon a která jsou nezbytná v demokratické společnosti, zejména pro „ochranu pověsti nebo práv jiných“. ESLP uznává, že při přezkumu nutnosti zásahu v demokratické společnosti za účelem „ochrany pověsti nebo práv jiných“ může být veden k tomu, aby ověřil, zda vnitrostátní orgány zajistily spravedlivou rovnováhu při ochraně obou hodnot zaručených touto úmluvou, které mohou v některých případech kolidovat(60).
94.      Aby tedy byly splněny požadavky na ochranu základních práv, musí unijní právo zajistit spravedlivou rovnováhu mezi dotčenými právy a svobodami. Právo ochranných známek však výslovně nestanoví možnost omezení práv z ochranné známky v zájmu třetích osob, které chtějí využít své svobody projevu.
95.      Článek 10 směrnice 2015/2436 a článek 9 nařízení 2017/1001 totiž tím, že popisují jednání třetích osob, proti kterým se může vlastník ochranné známky bránit, vymezují výlučné právo vlastníka, zatímco jejich články 14 stanoví omezení účinků ochranné známky.
96.      Myšlenka doplnit seznam omezení účinků ochranné známky stanovením omezení některých forem výkonu svobody projevu byla navržena během přípravných prací na směrnici 2015/2436(61) a na nařízení 2017/1001(62), ale tento návrh nebyl přijat. Na rozdíl od autorského práva, tedy oblasti, v níž čl. 5 odst. 3 písm. k) směrnice 2001/29/ES(63) stanoví výjimku ze zásady ochrany díla z důvodu karikatury, parodie nebo parafráze či koláže, tedy právní rámec použitelný pro ochranné známky za současného stavu unijního práva podobné ustanovení neobsahuje.
97.      Úvodem je třeba poznamenat, že samotné vymezení rozsahu výlučného práva z ochranné známky, zejména ochranné známky s dobrým jménem, prostřednictvím obecných podmínek použití čl. 10 odst. 2 směrnice 2015/2436 a čl. 9 odst. 2 nařízení 2017/1001 vychází z hledání spravedlivé rovnováhy mezi právy vlastníků ochranných známek a právy jiných osob, včetně svobody projevu. Z tohoto pohledu obecné podmínky, které stanoví, že monopol vlastníka se vztahuje pouze na užívání označení „v obchodním styku“ a „pro výrobky nebo služby“, umožňují vyloučit z působnosti práva ochranných známek určitá užívání označení, v rámci kterých se jedná o svobodu projevu. Nicméně vzhledem k tendenci vykládat tyto podmínky funkčním způsobem(64) existuje mnoho situací, kdy se jedná o svobodu projevu a které do této oblasti působnosti spadají.
98.      A priori by bylo možné tvrdit, že argumenty týkající se výkonu svobody projevu nelze použít k ospravedlnění užití ochranných známek s dobrým jménem, protože tím, že unijní normotvůrce poskytl takovým známkám zvýšenou ochranu přísně omezenou na tři dotčené druhy porušení práv z nich vyplývajících, vyvážil práva vlastníků těchto ochranných známek se svobodou projevu.
99.      Na prvním místě je však třeba uvést, že tomu tak není, neboť pojem „řádný důvod“ umožňuje reagovat na subjektivní zájmy třetích osob případ od případu, což dále spíše posiluje jeho poslání chránit základní práva.
100. Na druhém místě, směrnice 2015/2436 a nařízení 2017/1001 uznávají, že je při jejich uplatňování nutné vyvážit práva vyplývající z ochranné známky se základními právy a svobodami, zejména svobodou projevu(65). V tomto duchu Soudní dvůr výslovně odmítl myšlenku, že „v oblasti umění, kultury a literatury existuje stálá snaha o zachování svobody projevu, která v oblasti ochranných známek neexistuje“, a dospěl k závěru, že při uplatnění některého z důvodů pro odmítnutí zápisu ochranné známky je třeba zohlednit svobodu projevu(66).
101. Na třetím místě, kromě pojmu „řádný důvod“ neobsahuje právo ochranných známek EU mechanismus umožňující reagovat na nutnost vyvážit práva vyplývající z ochranné známky s dobrým jménem se svobodou projevu.
102. Článek 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2015/2436 a nařízení 2017/1001 totiž mezi omezeními účinků ochranné známky uvádějí omezení týkající se užívání ochranné známky v obchodním styku za účelem označení výrobků nebo služeb jako výrobků nebo služeb pocházejících od vlastníka této ochranné známky nebo odkazu na ně jako na výrobky nebo služby daného vlastníka. Z odstavce 2 těchto článků mimoto vyplývá, že vlastník ochranné známky nemůže takové užívání zakázat, je-li toto užívání v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi nebo zvyklostmi v daném odvětví.
103. V tomto ohledu je třeba uvést, že podle odborné literatury mohou některé formy výkonu svobody projevu podléhat tomuto omezení(67). Na první pohled, vzhledem k tomu, že argumenty týkající se výkonu této svobody lze uplatnit v rámci uvedeného omezení, není nutné umožnit třetím osobám, aby tyto stejné argumenty uplatnily jako „řádný důvod“.
104. V tomto ohledu se čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2015/2436 a nařízení 2017/1001 vztahují na referenční užívání ochranné známky („pro účely identifikace výrobků nebo služeb jako výrobků nebo služeb daného vlastníka nebo pro odkazování na ně“), avšak nepokrývají širší škálu jiných druhů jednání spočívajících v užívání označení výlučně ve spojení s výrobky nebo službami třetí osoby.
105. Pokud jde o taková jednání, neexistence ustanovení omezujícího práva vyplývající z ochranné známky za účelem zajištění svobody projevu patrně nevyvolává žádné zvláštní pochybnosti v případě běžných ochranných známek, jejichž ochrana závisí zejména na dvojí totožnosti nebo nebezpečí záměny, protože tyto požadavky vymezují rozsah výlučného práva vlastníka a ponechávají dostatečný manévrovací prostor pro sladění kolidujících práv. Uvedené požadavky jsou však irelevantní s ohledem na zvýšenou ochranu poskytovanou ochranným známkám s dobrým jménem. Proto by odmítnutí výkladu, podle kterého argumenty týkající se výkonu svobody projevu mohou představovat „řádný důvod“, vyloučilo jakoukoli možnost vyvážit tuto svobodu s právy vlastníků ochranných známek s dobrým jménem.
106. Při neexistenci jiných ustanovení umožňujících uvést práva z ochranné známky s dobrým jménem do souladu se svobodou projevu, pokud ochranná známka není užívána k označení výrobků nebo služeb jejího vlastníka, tak použití pojmu „řádný důvod“ musí sloužit jako mechanismus umožňující splnit požadavky ochrany dotčených základních práv.
107. V tomto ohledu bych rád upřesnil, že výkon svobody projevu nepředstavuje sám o sobě „řádný důvod“. Naproti tomu tytéž důvody, jako jsou důvody, které vedou k upřednostnění ochrany této svobody při jejím vyvažování s právy jiných osob, mohou být platně považovány za takový důvod.
108. Navrhuji tedy odpovědět na první část předběžné otázky tak, že použití pojmu „řádný důvod“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001 a čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436 může sloužit jako mechanismus umožňující splnit požadavky na ochranu svobody projevu zaručené článkem 11 Listiny v oblasti práva ochranných známek.
109. Tato úvaha mě vede k přezkumu kritérií pro posouzení existence „řádného důvodu“ založeného na svobodě projevu.
c)      Kritéria pro posouzení existence „řádného důvodu“
110. Podstatou druhé části předběžné otázky předkládajícího soudu je, jaká kritéria umožňují konstatovat existenci „řádného důvodu“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení 2017/1001 a čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/2436, který je způsobilý přinutit vlastníka ochranné známky s dobrým jménem, aby strpěl neoprávněné užívání této ochranné známky třetí osobou za účelem šíření a propagace politického programu.
111. Osm kritérií pro posouzení existence „řádného důvodu“ uvedených v předběžné otázce je podle všeho uvedeno jako příklad, neboť některá z nich neodpovídají skutkovým okolnostem sporu v původním řízení(68) a předběžná otázka je formulována otevřeně („existují další kritéria“). Zaměřím se tedy na nejrelevantnější a nejnutnější kritéria pro řešení dilematu, před nímž stojí předkládající soud.
112. Zaprvé, judikatura Soudního dvora poskytuje užitečná vodítka, pokud jde o kritéria pro posouzení existence „řádného důvodu“.
113. V rozsudku Interflora a Interflora British Unit(69) Soudní dvůr v návaznosti na přezkum užívání klíčových slov pro vyhledávání na internetu rozhodl, že jestliže reklama zobrazená na internetu prostřednictvím klíčového slova odpovídajícího ochranné známce s dobrým jménem propaguje alternativu k výrobkům nebo službám vlastníka ochranné známky s dobrým jménem, aniž nabízí pouhou napodobeninu výrobků nebo služeb vlastníka této ochranné známky, působí újmu dobrému jménu ochranné známky nebo její rozlišovací způsobilosti, a aniž zasahuje do funkcí uvedené ochranné známky, pak takové užívání v zásadě spadá do mezí zdravé a spravedlivé hospodářské soutěže v odvětví dotyčných výrobků nebo služeb, a nedochází tedy k němu bez „řádného důvodu“.
114. V této souvislosti Soudní dvůr v rozsudku Leidseplein Beheer a de Vries zdůraznil, že za účelem určení, zda užívání označení podobného ochranné známce s dobrým jménem ze strany třetí osoby před podáním přihlášky uvedené ochranné známky může být kvalifikováno jako „řádný důvod“, je třeba zohlednit zejména úmysl uživatele uvedeného označení a určit, zda bylo označení užíváno v dobré víře(70). V tomto ohledu Soudní dvůr dospěl k závěru, že je třeba posoudit, zda užívání označení nepředstavuje pokus těžit z dobrého jména ochranné známky, ale je odůvodněné v rámci skutečného rozšíření škály výrobků a služeb třetích osob, které toto označení již dříve užívaly(71).
115. Z těchto judikaturních úvah lze vyvodit dva závěry.
116. Na prvním místě, úmysl třetí osoby dosáhnout výsledku, který se snaží ustanovení, jejichž výklad je požadován předkládajícím soudem, zakázat, a sice užívání označení s cílem „neoprávněně těžit“ z rozlišovací způsobilosti ochranné známky nebo jejího dobrého jména nebo jim být na „újmu“, nemůže představovat „řádný důvod“. Konstatování existence jednoho z těchto porušení totiž podmiňuje použitelnost uvedených ustanovení, a nemůže tedy umožnit třetí osobě, aby obešla ochranu, kterou tato ustanovení stanoví. Užívání označení s úmyslem kráčet ve stopách ochranné známky s dobrým jménem tak nemůže bez dalšího platného odůvodnění představovat řádný důvod.
117. Na druhém místě, existenci takového platného odůvodnění lze připustit zejména tehdy, je-li užívání označení nezbytné z objektivně převažujících důvodů nebo subjektivních zájmů třetí osoby, včetně hospodářského a obchodního významu tohoto užívání. Nemusí se však jednat o absolutní nutnost, ale o důvod, který s ohledem na zájem vlastníka a s přihlédnutím k obecně přijímaným standardům chování v odvětví, v němž třetí osoba působí, odůvodňuje nutnost toho, aby tento vlastník strpěl užívání označení totožného s jeho ochrannou známkou nebo jí podobného.
118. Stejně tak, jak jsem již uvedl(72), posouzení existence „řádného důvodu“, který rovněž spočívá ve výkonu svobody projevu, znamená nalezení rovnováhy mezi touto svobodou a právy vlastníka ochranné známky s dobrým jménem.
119. Podle judikatury ESLP týkající se vyvažování práva na vlastnictví a svobody projevu je zvláště relevantním kritériem to, zda a do jaké míry daný projev přispívá k veřejné debatě(73). Ve své judikatuře týkající se oblasti politického projevu a diskuse ESLP rovněž upozorňuje na formu projevu a jeho případný satirický charakter(74).
120. V tomto ohledu je v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce mimo jiné zmíněna svoboda vyjadřovat politické názory a politická parodie, což může naznačovat, že Vrijheidsfonds se k těmto formám projevu uchýlilo.
121. Z ustálené judikatury ESLP vyplývá, že zatímco čl. 10 odst. 2 EÚLP ponechává jen malý prostor pro omezení svobody projevu v oblasti politických projevů a v oblasti věcí obecného zájmu, smluvní státy mají široký prostor pro uvážení při regulaci svobody projevu v obchodní sféře, přičemž se rozumí, že rozsah tohoto prostoru musí být relativizován tam, kde nejde o striktně „obchodní“ projev jednotlivce, ale o jeho účast v diskusi, která se dotýká obecného zájmu(75).
122. V tomto ohledu je pravda, že politický program šířený s využitím ochranných známek, jejichž vlastníkem je IKEA, se týká velmi citlivého tématu, a to azylové a přistěhovalecké politiky v jednom z členských států, které je předmětem oprávněného zájmu veřejnosti.
123. Žaloba společnosti IKEA se však netýká obsahu politického programu, ale šíření tohoto programu pod jejími ochrannými známkami. Posouzení, které musí vnitrostátní soud provést za účelem prokázání existence „řádného důvodu“ ve sporu v původním řízení, se tedy netýká politického programu jako takového, ale použití označení odpovídajícího ochranným známkám s dobrým jménem ke zviditelnění tohoto programu a politické strany, která jej nabízí.
124. Z tohoto úhlu pohledu a s výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, nebylo užívání ochranných známek, jejichž vlastníkem je IKEA, odůvodněno přispěním k veřejné debatě. Debata o azylové a přistěhovalecké politice se totiž nijak netýká dotčených ochranných známek, jejich vlastníka nebo jeho výrobků. Kromě toho se tato debata patrně týká otázky, která, jak tvrdila IKEA na jednání, je v rozporu s její politickou neutralitou. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že je na třetí osobě, která se hodlá dovolávat „řádného důvodu“, aby prokázala, že se projev, který spočívá v užívání označení v oblasti politické debaty a diskuse, zaměřuje na ochrannou známku, vlastníka nebo jeho výrobky či služby, nebo že se sám vlastník svým dřívějším jednáním zapojil do dotčené veřejné debaty.
125. Pokud jde o soutěžní vztah mezi vlastníkem ochranné známky s dobrým jménem a třetí osobou, která užívá označení totožné s touto ochrannou známkou nebo jí podobné, který patří mezi kritéria uvedená předkládajícím soudem, mám za to, že omezení svobody projevu v kontextu diskuse mezi jednotlivými aktéry politické scény je třeba posuzovat s největší opatrností. Hospodářská soutěž mezi politickými stranami je totiž přirozená a zahrnuje kritiku výroků předložených oponenty. Naproti tomu považuji za obtížnější přiznat stejnou úroveň ochrany jednáním politického subjektu, jehož cílem je zapojit do debaty politicky neutrální subjekt za účelem posílení svého vlastního sdělení.
126. Známost uplatňované ochranné známky, rovněž zmíněná předkládajícím soudem, nemůže tuto úvahu zpochybnit. Je pravda, že podle judikatury ESLP, na kterou odkazuje Vrijheidsfonds, se velké podniky nevyhnutelně a vědomě vystavují přísné kontrole svého jednání a omezení přípustné kritiky jsou ve vztahu k nim širší. Tato judikatura se však týká situace, kdy se některá vyjádření týkají velkého podniku. Dále, ESLP rovněž uznává existenci konkurenčního zájmu na ochraně obchodního úspěchu a životaschopnosti podniků ve prospěch jednotlivců a hospodářského blaha v širším smyslu(76). Známost ochranné známky, která je výsledkem obchodního úsilí jejího vlastníka, proto nemůže být použita jako argument oslabující ochranu této ochranné známky.
127. Za těchto okolností nemůže případné přispění k veřejné debatě prostřednictvím projevu, jež spočívá v užívání označení odpovídajících ochranným známkám s dobrým jménem za účelem šíření politického programu a netýká se těchto ochranných známek, jejich vlastníka ani jeho výrobků a služeb, převažovat nad zájmem tohoto vlastníka, pokud takové užívání je třeba vnímat jako snahu využít pověsti ochranné známky s dobrým jménem za účelem prosazení vlastních zájmů. Na takovou formu projevu se nemůže vztahovat zvýšená ochrana přiznaná výkonu svobody, která přispívá k veřejné debatě, a při neexistenci jiného platného odůvodnění nemůže být takové přispění považováno za užívání, které má řádný důvod.
128. Konečně, vrátím-li se k pojmu „politická parodie“ a k významu potenciálně satirické povahy užívání označení, je třeba zdůraznit, že tento pojem má popisnou povahu a nemá vlastní právní význam. Pojem „politická parodie“ se totiž patrně týká užívání označení jednak ve formě parodie, a jednak v kontextu politické debaty.
129. Na prvním místě, v tomto ohledu z judikatury ESLP v oblasti svobody projevu(77) a z judikatury Soudního dvora v oblasti autorského práva(78) vyplývá, že parodie má dvě základní charakteristiky: jednak odkazuje na existující dílo, přičemž se od něj však zřetelně liší, a jednak představuje projev humoru nebo posměchu. Předkládajícímu soudu tedy přísluší ověřit, zda označení používaná Vrijheidsfonds vykazují zřetelné rozdíly oproti ochranným známkám IKEA a zda jejich humorná povaha vyplývá ze snahy tohoto sdružení nebo z kontextu, do kterého je toto sdružení zasadilo, nebo zda Vrijheidsfonds vyjádřilo satirický názor na tuto společnost či její výrobky.
130. Dále je třeba vzít v úvahu, že s ohledem na dotčená soutěžní práva musí i výroky, které přispívají k veřejné debatě, dodržovat požadavek přiměřenosti. Parodická povaha takových výroků však může ospravedlnit použití nadsázky nebo zkreslení skutečnosti. Z tohoto hlediska je kritérium související s potenciálně satirickým charakterem užití označení podružné vůči kritériu týkajícího se přispění k veřejné debatě: parodická forma projevu založená na užití označení, jež přispívá k takové debatě, může ospravedlnit určitou přehnanost tohoto projevu.
131. Pro úplnost bych rád poznamenal, že ostatní kritéria uvedená předkládajícím soudem, a sice rozsah užívání označení a stupeň jeho škodlivosti, se netýkají existence „řádného důvodu“, ale existence porušení práv z ochranné známky, a jsou tedy zohledněna v předchozích fázích analýzy.
132. S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět na druhou část předběžné otázky tak, že vlastník ochranné známky s dobrým jménem nemůže být na základě „řádného důvodu“ nucen strpět, neexistuje-li jiný platný důvod, užívání označení totožného s jeho ochrannou známkou nebo jí podobného třetí osobou, pokud případné přispění ochranné známky k veřejné debatě nepřevažuje nad skutečností, že toto užívání je třeba vnímat jako snahu využít pověsti ochranné známky s dobrým jménem za účelem šíření a propagace politického programu. Tak je tomu v případě, kdy tento program nevyvolává otázky týkající se ochranné známky, jejího vlastníka nebo jeho výrobků či služeb.
V.      Závěry
133. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžnou otázku položenou Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Nizozemskojazyčný obchodní soud v Bruselu, Belgie) odpověděl následovně:
Použití pojmu „řádný důvod“ ve smyslu čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, a čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie může sloužit jako mechanismus umožňující splnit požadavky na ochranu svobody projevu zaručené v článku 11 Listiny základních práv Evropské unie v oblasti práva ochranných známek.
Vlastník ochranné známky s dobrým jménem nemůže být na základě „řádného důvodu“ nucen strpět, neexistuje-li jiný platný důvod, užívání označení totožného s jeho ochrannou známkou nebo jí podobného třetí osobou, pokud případné přispění ochranné známky k veřejné debatě nepřevažuje nad skutečností, že toto užívání je třeba vnímat jako snahu využít pověsti ochranné známky s dobrým jménem za účelem šíření a propagace politického programu. Tak je tomu v případě, kdy tento program nevyvolává otázky týkající se ochranné známky, jejího vlastníka nebo jeho výrobků či služeb.
1      Původní jazyk: francouzština.
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2015, L 336, s. 1).
3      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1).
4      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě (Úř. věst. 2006, L 376, s. 21).
5      Úmluva ze dne 25. února 2005 podepsaná v Haagu Belgickým královstvím, Lucemburským velkovévodstvím a Nizozemským královstvím.
6      Z písemného vyjádření Vrijheidsfonds vyplývá, že tato politická strana je fakticky sdružením bez právní subjektivity, a proto byla žaloba v původním řízení podána mimo jiné proti fyzickým osobám zastupujícím všechny členy tohoto sdružení.
7      I když předkládající soud neuvedl odkaz na dokument zmiňující tento návrh, uvádím, že z legislativního usnesení Evropského parlamentu ze dne 25. února 2014 o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2017, C 285, s. 262), vyplývá, že Parlament po svém prvním čtení navrhl změnit článek 14, nadepsaný „Omezení účinků ochranné známky“, tak, aby mezi výjimky z výlučného práva vlastníka ochranné známky bylo zahrnuto její užívání třetí osobou „za účelem parodie, uměleckého vyjádření, kritiky či vyjádření stanoviska“.
8      Rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, body 45 a 46).
9      Rozsudek ze dne 14. října 2019 (věc A 2018/1).
10      Usnesení ze dne 24. března 2009 (C-525/06, EU:C:2009:179, body 10 a 11).
11      Viz zejména rozsudek ze dne 16. prosince 2008, Cartesio (C-210/06, EU:C:2008:723, bod 89 a citovaná judikatura).
12      Usnesení ze dne 24. března 2009 (C-525/06, EU:C:2009:179, body 10 a 11).
13      Usnesení ze dne 24. března 2009, Nationale Loterij (C-525/06, EU:C:2009:179, body 8 a 9).
14      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, bod 43).
15      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C-323/09, EU:C:2011:604, body 37 a 38).
16      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries, (C-65/12, EU:C:2014:49, bod 39).
17      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. června 2009, L’Oréal a další (C‑487/07, EU:C:2009:378, body 39 až 41).
18      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, body 41 až 43).
19      Viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, bod 44).
20      Viz body 63 a 67 tohoto stanoviska.
21      Viz Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?“, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020, s. 858. V tomto smyslu viz rovněž Todorski, T., „The Concept of ‚due Cause‘ and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C-298/23? “, Journal of Intellectual Property Law and Practice, 2024, sv. 19, č. 11, s. 814. Tento autor, aniž zpochybňuje skutečnost, že podmínka použití týkající se užívání označení v obchodním styku může přispět k vyvážení práva na vlastnictví a svobody projevu, se domnívá, že takové přispění je nedostatečné.
22      Viz Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?“, op. cit., s. 861 až 867, a Jacques, S., „The EU Trade Mark System’s lost Sense of Humour“, Intellectual Property Quaterly, 2024, č. 1, s. 20.
23      Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že tato žaloba je založena rovněž na vnitrostátních ustanoveních týkajících se občanskoprávní odpovědnosti a nekalé soutěže, jakož i na čl. 9 odst. 2 písm. c) a čl. 17 odst. 2 nařízení 2017/1001. Na základě posledně uvedeného ustanovení uvedené nařízení nebrání tomu, aby žaloby týkající se ochranné známky EU byly podány na základě práva členských států, zejména v oblasti občanskoprávní odpovědnosti a nekalé soutěže.
24      Podle tohoto bodu odůvodnění by „[směrnice 2015/2436] neměla vyloučit možnost použít na ochranné známky ustanovení jiných právních předpisů členských států, než jsou předpisy o ochranných známkách, jako jsou například právní předpisy o nekalé soutěži, o občanskoprávní odpovědnosti nebo o ochraně spotřebitele“.
25      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. listopadu 2002, Robelco (C-23/01, EU:C:2002:706, bod 31). Viz rovněž stanovisko generálního advokáta D. Ruiz-Jaraba Colomera ve věci Robelco (C-23/01, EU:C:2002:212, bod 34).
26      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. listopadu 2002, Robelco (C-23/01, EU:C:2002:706, body 34 a 35).
27      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. listopadu 2019, TSN a AKT (C-609/17 a C-610/17, EU:C:2019:981, bod 53).
28      Viz bod 121 tohoto stanoviska.
29      Pokud jde o toto sdružení a tuto politickou stranu, viz rovněž rozsudek ze dne 3. září 2014, Deckmyn a Vrijheidsfonds (C-201/13, EU:C:2014:2132, bod 7).
30      Rozsudek ze dne 16. července 2015, TOP Logistics a další (C‑379/14, EU:C:2015:497, bod 43).
31      Rozsudek ze dne 30. dubna 2020, A (Porušení práv z ochranné známky dovozem kuličkových ložisek) (C-772/18, EU:C:2020:341, bod 23).
32      Rozsudky ze dne 12. července 2011, L’Oréal a další (C‑324/09, EU:C:2011:474, bod 54), jakož i rozsudek ze dne 30. dubna 2020, A (Porušení práv z ochranné známky dovozem kuličkových ložisek) (C‑772/18, EU:C:2020:341, bod 23).
33      Rozsudek ze dne 9. prosince 2008 (C-442/07, EU:C:2008:696).
34      Viz čl. 19 odst. 1 směrnice 2015/2436 a čl. 18 odst. 1 nařízení 2017/1001.
35      Viz bod 59 tohoto stanoviska.
36      Rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Verein Radetzky-Orden (C-442/07, EU:C:2008:696, bod 24).
37      Rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Verein Radetzky-Orden (C-442/07, EU:C:2008:696, body 16 a 17).
38      Rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Verein Radetzky-Orden (C-442/07, EU:C:2008:696, bod 19).
39      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2012, Leno Merken (C-149/11, EU:C:2012:816, bod 29).
40      Viz bod 55 tohoto stanoviska.
41      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Verein Radetzky-Orden (C-442/07, EU:C:2008:696, bod 18).
42      Viz rozsudek ze dne 30. dubna 2020, A (Porušení práv z ochranné známky dovozem kuličkových ložisek) (C‑772/18, EU:C:2020:341, bod 27).
43      Viz usnesení ze dne 19. února 2009, UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, body 47 až 51), jakož i rozsudky ze dne 12. července 2011, L’Oréal a další (C‑324/09, EU:C:2011:474, bod 91), a ze dne 15. prosince 2011, Frisdranken Industrie Winters (C‑119/10, EU:C:2011:837, bod 32).
44      Ačkoli tato podmínka nebyla výslovně stanovena akty předcházejícími směrnici 2015/2436 a nařízení 2017/1001 a byla ve své současné podobě zavedena nařízením 2015/2424, byla použitelná rovněž v době platnosti těchto aktů. V tomto ohledu viz zejména usnesení ze dne 19. února 2009, UDV North America (C-62/08, EU:C:2009:111, bod 42).
45      Rozsudek ze dne 23. února 1999, BMW (C-63/97, EU:C:1999:82, bod 20).
46      Viz bod 58 tohoto stanoviska.
47      V tomto smyslu viz také rozsudek ze dne 12. června 2008, O2 Holdings a O2 (UK) (C-533/06, EU:C:2008:339, bod 34).
48      Viz rozsudek ze dne 23. března 2010 (C-236/08 až C-238/08, EU:C:2010:159, body 61 a 65).
49      Viz bod 19 odůvodnění směrnice 2015/2436 a bod 13 odůvodnění nařízení 2017/1001.
50      Viz zejména rozsudek ze dne 11. září 2007, Céline (C-17/06, EU:C:2007:497, body 22 a 23).
51      Takovou situaci nelze ztotožňovat se situací, kdy inzerent používá ve srovnávací reklamě určené k propagaci svých výrobků nebo služeb označení shodné s ochrannou známkou soutěžitele nebo jí podobné za účelem identifikace výrobků nebo služeb nabízených tímto soutěžitelem. Tato situace se totiž považuje za užívání pro vlastní výrobky nebo služby inzerenta. Viz rozsudek ze dne 12. června 2008, O2 Holdings a O2 (UK) (C-533/06, EU:C:2008:339, body 35 a 36).
52      Viz bod 70 tohoto stanoviska.
53      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2015, T-Mobile Czech Republic a Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, bod 28).
54      Viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, bod 28).
55      Viz rozsudek ze dne 30. května 2018, Tsujimoto v. EUIPO (C-85/16 P a C-86/16 P, EU:C:2018:349, bod 90).
56      Viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, bod 45).
57      ESLP, 11. ledna 2007, Anheuser-Busch Inc. v. Portugalsko (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Viz zejména ESLP, 24. února 1994, Coca v. Španělsko (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, bod 35).
59      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2019, Deutsche Umwelthilfe (C-752/18, EU:C:2019:1114, bod 45). Není zřejmé, zda kromě vazby mezi vlastníkem a jeho ochrannou známkou jsou prostřednictvím čl. 17 odst. 2 Listiny chráněny také dobré jméno ochranné známky a její rozlišovací způsobilost. Z článku 10 odst. 2 EÚLP však vyplývá, že při vážení dotčených zájmů je třeba uvést do souladu svobodu projevu s „právy jiných“, která nemusí být nutně chráněna jako základní práva.
60      Viz zejména ESLP, 7. února 2012, Axel Springer AG v. Německo (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, body 78 až 84).
61      Z legislativního usnesení ze dne 25. února 2014 vyplývá, že Parlament na konci svého prvního čtení navrhl změnit článek 14, nadepsaný „Omezení účinků ochranné známky“, tak, aby mezi výjimky z výlučného práva vlastníka ochranné známky bylo zahrnuto její užívání třetí osobou „za účelem parodie, uměleckého vyjádření, kritiky či vyjádření stanoviska“.
62      Viz legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 25. února 2014 o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství [COM(2013)0161 – C7-0087/2013 – 2013/0088(COD)]. Toto omezení se týkalo užívání ochranné známky za účelem označení výrobků nebo služeb jako výrobků nebo služeb pocházejících od vlastníka této ochranné známky nebo odkazu na ně jako na výrobky nebo služby daného vlastníka, zejména pokud toto užívání „probíhá za účelem parodie, uměleckého vyjádření, kritiky nebo vyjádření stanoviska“.
63      Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
64      Viz body 58 a 70 tohoto stanoviska.
65      Viz bod 21 odůvodnění nařízení 2017/1001 a bod 27 odůvodnění směrnice 2015/2436.
66      Viz rozsudek ze dne 27. února 2020, Constantin Film Produktion v. EUIPO (C-240/18 P, EU:C:2020:118, bod 56).
67      Viz zejména Sosnitza, O., v Hildebrandt, U., Sosnitza, O. (eds.), EU Trade Mark Regulation: Article-by-Article Commentary, Mnichov, 2023, Beck - Hart, s. 316.
68      Pro ilustraci, pokud jde o kritérium týkající se „vlastního originálního příspěvku“, označení používaná Vrijheidsfonds se nijak výrazně nelišila od ochranných známek, jejichž vlastníkem je společnost IKEA.
69      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C-323/09, EU:C:2011:604, bod 91).
70      Viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, body 53 až 56 a 60).
71      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. února 2014, Leidseplein Beheer a de Vries (C-65/12, EU:C:2014:49, body 58 a 59).
72      Viz bod 92 tohoto stanoviska.
73      Viz ESLP, 10. ledna 2013, Ashby Donald a další v. Francie (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, body 39 až 42), a ESLP, 19. února 2013, Neij a Sunde Kolmisoppi v. Švédsko (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712).
74      Z judikatury ESLP týkající se přípustných omezení svobody projevu vyplývá, že kvalifikace formy projevu jako parodie má rozhodující význam (hraje důležitou roli). Podle ESLP jsou karikatura a parodie formami uměleckého vyjádření a společenského komentáře, které prostřednictvím přehánění a zkreslování reality přirozeně směřují k provokování a vyvolávání rozruchu. Proto je třeba s mimořádnou pozorností posuzovat jakýkoli zásah do práva umělce – nebo jakékoli jiné osoby – vyjadřovat se jejich prostřednictvím. V tomto smyslu viz ESLP, 14. března 2013, Eon v. Francie (ECLI:CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, body 58 až 60), a ESLP, 22. listopadu 2016, Grebneva a Alisimchik v. Rusko (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, bod 64).
75      Viz ESLP, 10. ledna 2013, Ashby Donald a další v. Francie (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, bod 39).
76      Viz ESLP, 15. února 2005, Steel a Morris v. Spojené království (CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, bod 94).
77      Pro ilustraci, v rozsudku ze dne 3. prosince 2024, Yevstifeyev v. Rusko, (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, body 55 a 56) označil ESLP za „parodii“ formu vyjádření, která převzala důležité kompoziční prvky videa a pomocí satiry zesměšňovala poselství tohoto videa.
78      Viz rozsudek ze dne 3. září 2014, Deckmyn a Vrijheidsfonds (C-201/13, EU:C:2014:2132, bod 20).