62006TO0011_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci T‑11/06 R,
Romana Tabacchi SpA,
se sídlem v Římě (Itálie), zastoupená M. Siragusou a G. C. Rizzou, advokáty,
navrhovatelka,
proti
Komisi Evropských společenství,
zastoupené É. Gippinim Fournierem a F. Amatem, jako zmocněnci,
odpůrkyni,
jejímž předmětem je jednak návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2005 v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES (věc COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabák – Itálie) v rozsahu, v němž navrhovatelce ukládá pokutu 2,05 milionů eur, a jednak návrh směřující k osvobození od povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání uvedené pokuty,
PŘEDSEDA SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
vydává toto
Usnesení
Odůvodnění rozsudku
Skutkový stav, řízení a návrhová žádání
1. Dne 20. října 2005 přijala Komise rozhodnutí v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES (věc COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabák – Itálie) (dále jen „rozhodnutí“). Podle článku 1 rozhodnutí Komise prokázala, že sedm z hlavních italských zpracovatelů surového tabáku, mezi kterými i Romana Tabacchi SpA, uzavřelo dohody nebo se účastnilo jednání ve vzájemné shodě, které směřovaly k určení podmínek nákupu surového tabáku v Itálii, jak u přímých nákupů od výrobců, tak u nákupů od třetích subjektů zabývajících se jeho balením. Komise konkrétně prokázala, že se navrhovatelka tohoto jednání ve vzájemné shodě účastnila od října 1997 do 5. listopadu 1999, jakož i od 29. května 2001 do 19. února 2002.
2. Článek 2 rozhodnutí navrhovatelce ukládá pokutu 2,05 milionů eur, splatnou ve lhůtě tří měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, k čemuž došlo dne 10. listopadu 2005.
3. V dopise oznamujícím rozhodnutí ze dne 9. listopadu 2005 bylo upřesněno, že jestliže navrhovatelka podá žalobu k Soudu, Komise nepřistoupí k vymáhání zaplacení pokuty po dobu, po kterou bude věc před tímto soudem projednávána, pokud z částky dluhu budou běžet úroky ode dne uplynutí lhůty pro zaplacení, a bude-li nejpozději k tomuto datu, a sice 10. únoru 2006, zřízena přijatelná bankovní záruka.
4. Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 19. ledna 2006 podala navrhovatelka na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES žalobu směřující k částečnému zrušení rozhodnutí, pokud jde o výpočet částky pokuty, a v důsledku toho ke snížení pokuty samotné.
5. Samostatným podáním došlým soudní kanceláři téhož dne podala navrhovatelka na základě článku 242 ES a článku 104 jednacího řádu Soudu projednávaný návrh, který směřuje jednak k tomu, aby byla odložena vykonatelnost rozhodnutí, a jednak k tomu, aby byla navrhovatelka osvobozena od povinnosti zřídit bankovní záruku na zaplacení pokuty jakožto podmínky okamžitého nevymáhání uvedené pokuty.
6. Dne 10. února 2006 předložila Komise písemné vyjádření k návrhu na předběžné opatření.
7. Na výzvu soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních navrhovatelka dne 3. března 2006 předložila nové vyjádření, k němuž Komise dne 29. března 2006 předložila své vyjádření.
8. Dne 8. května 2006 navrhovatelka předložila doplňující dokumenty, ze kterých vyplývá, že navrhovatelka dopisem ze dne 20. dubna 2006 navrhla zaplacení pokuty ve splátkách, což bylo Komisí odmítnuto dopisem ze dne 5. května 2006.
9. Dne 15. května 2006 předseda Soudu vyslechl ústní vyjádření účastnic řízení.
10. Při slyšení se účastnice řízení společně zavázaly přezkoumat možnost zaplacení pokuty ve splátkách a sdělit předsedovi Soudu výsledek svého jednání.
11. Samostatným podáním došlým soudní kanceláři dne 26. května 2006, v následně opraveném znění dne 30. května 2006, předala navrhovatelka předsedovi Soudu návrh splátkového kalendáře, který Komise odmítla podáním došlým soudní kanceláři dne 6. června 2006.
12. Ve svém návrhu navrhovatelka navrhuje, aby soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních:
– do vydání konečného rozsudku v hlavním řízení odložil vykonatelnost rozhodnutí v rozsahu, v němž navrhovatelce ukládá povinnost zaplatit pokutu;
– osvobodil navrhovatelku od povinnosti zřídit nejpozději do 10. února 2006 bankovní záruku jakožto podmínku okamžitého nevymáhání pokuty;
– uložil Komisi náhradu nákladů probíhajícího řízení o předběžných opatřeních;
– nařídil jakékoli jiné opatření, které bude považovat za nutné.
13. Ve svém vyjádření odpůrkyně navrhuje, aby soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních:
– zamítl návrh na předběžná opatření;
– uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
14. Podle ustanovení článků 242 ES a 243 ES ve vzájemném spojení s čl. 225 odst. 1 ES Soud může, má-li za to, že to okolnosti vyžadují, nařídit odklad provádění napadeného aktu nebo nařídit nezbytná předběžná opatření.
15. Článek 104 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že návrh na předběžné opatření musí označit předmět sporu, okolnosti, které dokládají naléhavost, a rovněž skutkové i právní důvody, které prima facie
( fumus boni iuris ) odůvodňují nařízení navrhovaného předběžného opatření. Tyto podmínky jsou kumulativní, takže návrh na předběžné opatření musí být zamítnut, pokud jedna z nich není splněna [usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. října 1996, SCK a FNK v. Komise, C‑268/96 P(R), Recueil, s. I‑4971, bod 30]. Soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních popřípadě přistoupí rovněž ke zvážení dotčených proti sobě stojících zájmů (usnesení předsedy Soudu ze dne 21. ledna 2004, FNSEA a další v. Komise, T‑245/03 R, Recueil, s. II‑271, bod 13).
K přípustnosti návrhu
Argumenty účastnic řízení
16. Komise má za to, že žádný z důvodů dovolávaných navrhovatelkou v jejím návrhu nesplňuje podmínky stanovené v článku 104 jednacího řádu zejména proto, že nejsou dostatečně podloženy důkazy a neposkytují hlavní skutkové okolnosti, o které se navrhovatelka opírá.
17. Navrhovatelka má naopak za to, že návrh na předběžná opatření nemusí obsahovat všechny důkazní materiály, o které se opírá žaloba v hlavním řízení. Mimoto podle ní je cílem článku 104 jednacího řádu zaručit právní jistotu a řádný výkon spravedlnosti, zejména proto, aby byla odpůrkyni zajištěna možnost předložit její vyjádření. V projednávaném případě přitom Komisi nebylo zabráněno předložit její vyjádření, protože se k návrhu na předběžná opatření podrobným způsobem vyjádřila.
Závěry soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
18. Pokud popis důvodů, o které se opírá žaloba v hlavním řízení, nesplňuje požadavky jasnosti stanovené v článku 104 jednacího řádu, jak to tvrdí Komise, návrh musí být považován za nepřípustný (viz v tomto smyslu usnesení předsedy Soudu ze dne 15. ledna 2001, Stauner a další v. Parlament a Komise, T‑236/00 R, Recueil, s. II‑15, bod 34).
19. Argumenty Komise k tomuto bodu budou přezkoumány v rámci přezkumu každého z těchto důvodů návrhu předložených na podporu existence fumus boni iuris .
20. Pokud jde o přezkum přípustnosti návrhu na předběžná opatření, je tedy třeba odkázat na přezkum přípustnosti předložených důvodů návrhu.
K předmětu návrhu
Argumenty účastnic řízení
21. Komise tvrdí, že návrh navrhovatelky musí být vykládán v tom smyslu, že jeho cílem je pouze dosáhnout osvobození od povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání částky pokuty uložené rozhodnutím, a v důsledku toho není jeho cílem odklad vykonatelnosti rozhodnutí.
22. Navrhovatelka v tomto ohledu nepředložila žádné vyjádření.
Závěry soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
23. Ve svém návrhu navrhovatelka jednak navrhuje, aby byla odložena vykonatelnost rozhodnutí, pokud jde o povinnost zaplatit pokutu uloženou Komisí až doby, než Soud rozhodne o žalobě v hlavním řízení, a jednak, aby byla navrhovatelka osvobozena od povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání pokuty.
24. Je přitom nesporné, že ve svém dopise oznamujícím rozhodnutí ze dne 9. listopadu 2005 Komise navrhovatelce upřesnila, že jestliže navrhovatelka podá žalobu k Soudu, nebude přistoupeno k vymáhání zaplacení pokuty po dobu, po kterou bude věc před tímto soudem projednávána, pokud z částky dluhu budou běžet úroky ode dne uplynutí lhůty pro zaplacení a bude-li nejpozději do 10. února 2006 zřízena pro Komisi přijatelná bankovní záruka, pokrývající částku jistiny, jakož i splatné úroky a přirážky.
25. Mimoto při slyšení Komise upřesnila, že v očekávání vydání rozhodnutí soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních o tomto návrhu dosud nezahájila nucený výkon rozhodnutí.
26. Z předcházejícího vyplývá, že cílem návrhu navrhovatelky, jak tvrdí Komise, je pouze dosáhnout osvobození od povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání částky pokuty uložené rozhodnutím.
K fumus boni iuris
Argumenty účastnic řízení
27. Podle navrhovatelky je podmínka týkající se fumus boni iuris
splněna.
28. Navrhovatelka má zaprvé za to, že rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v nedostatku šetření, nelogickém charakteru jeho odůvodnění a mimoto porušení zásad rovného zacházení a proporcionality, neboť Komise pro účely výpočtu základní částky pokuty nezohlednila okolnost, že skutečný účinek kartelové dohody na trh byl nulový nebo nanejvýš nepatrný.
29. Zadruhé má navrhovatelka za to, že rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v nelogickém charakteru jeho odůvodnění a porušení zásady rovného zacházení. Komise měla při odstupňování základní částky pokuty jednak zohlednit rozdíl mezi podíly na trhu navrhovatelky a podíly na trhu jejích konkurentů, a to proto, aby základní částku pokuty přizpůsobila zvláštnímu významu dotčeného podniku. Krom toho Komise měla zohlednit průměrný podíl na trhu navrhovatelky během trvání její účasti na protiprávním jednání, a nikoli jen podíl na trhu během posledního roku její účasti na protiprávním jednání. V každém případě podle navrhovatelky Komise nezohlednila dobu přerušení její účasti na protiprávním jednání.
30. Zatřetí rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v nedostatku odůvodnění a šetření, nesplňuje povinnosti týkající se důkazního břemene a je stiženo vadou spočívající ve zjevně nesprávném posouzení skutkového stavu, neboť Komise pro účely stanovení základní částky pokuty stanovila dobu účasti navrhovatelky na protiprávním jednání, aniž by zohlednila důkazní materiály prokazující, že navrhovatelka zcela přerušila svou účast na kartelové dohodě v únoru 1999 a tuto již nikdy neobnovila. Doba účasti navrhovatelky na kartelové dohodě musí být tudíž zkrácena o dva roky a šest měsíců a stanovena na devatenáct měsíců.
31. Začtvrté, Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění a dopustila se zjevného porušení své povinnosti vést šetření pečlivě a nestranně, neboť jednak nezohlednila polehčující okolnosti spojené s nátlakem vykonávaným na navrhovatelku ostatními podniky, jakož i s její čistě pasivní úlohou, a jednak ze skutkového hlediska dostatečně nezohlednila systematické neuplatňování zásad kartelové dohody.
32. Komise se konečně zapáté dopustila zneužití pravomoci, jelikož se rozhodnutí jeví nespravedlivým a nepřiměřeným s ohledem na organizační a majetkovou strukturu navrhovatelky a její skutečnou platební schopnost, a to tak, že je vážně ohrožena její další existence, protože částka pokuty uložené navrhovatelce je rovna téměř dvojnásobku jejího základního kapitálu.
33. Komise se domnívá, že důvody předložené navrhovatelkou jsou jednak nepřípustné, a jednak, i kdyby byly přípustné, neumožňují dojít k závěru o existenci fumus boni iuris .
34. Pokud jde o první důvod návrhu, Komise má za to, že navrhovatelka nezmiňuje skutkové okolnosti, na základě kterých nabývá přesvědčení, že kartelová dohoda neměla žádný dopad – nebo pouze velmi nepatrný dopad – na trh. Bez přezkumu žaloby v hlavním řízení není tedy možné posoudit, zda tento důvod splňuje minimální podmínky existence fumus boni iuris . Z tohoto důvodu uvedený důvod návrhu nesplňuje podmínky čl. 104 odst. 2 jednacího řádu, a v důsledku toho je nepřípustný a nemůže být zohledněn pro účely přezkumu existence fumus boni iuris .
35. V každém případě, i kdyby byl první důvod návrhu přípustný, je neopodstatněný. Komise má za to, že podle ustálené judikatury jsou takové kartelové dohody o cenách, jako jsou dohody, které jsou předmětem projednávané věci, vždy svou povahou velmi závažným protiprávním jednáním v rozporu s článkem 81 ES a že s ohledem na takové protiprávní jednání má Komise širokou posuzovací pravomoc, jedná-li se o stanovení částky pokuty, za předpokladu, že jsou dodržena kritéria stanovená pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3) (dále jen „pokyny“).
36. Pokud jde o druhý důvod návrhu, Komise má za to, že navrhovatelka nepředkládá hlavní skutkové okolnosti umožňující bez přezkumu žaloby v hlavním řízení posoudit, zda dotčený důvod splňuje minimální podmínky charakterizující existenci fumus boni iuris . Zvláště navrhovatelka neupřesňuje, jaký je nebo jaký by dle jejího názoru byl její podíl na trhu nebo podíl na trhu dvou jejích konkurentů v průběhu posledního roku protiprávního jednání, ani učiněním průměru podílů na trhu během let provádění kartelové dohody. Tento důvod tedy musí být pro účely přezkumu existence fumus boni iuris
považován za nepřípustný.
37. V každém případě, i kdyby byl druhý důvod návrhu přípustný, je neopodstatněný. Podle Komise totiž z ustálené judikatury vyplývá, že uplatnění stejné základní částky pokuty na podniky mající podíl na trhu v určitém rozpětí, které není nepřiměřeně široké, nepředstavuje porušení zásady rovného zacházení. V projednávaném případě se přitom jedná o rozpětí mezi 9 a 11 %, a toto není tedy nepřiměřeně široké.
38. Pokud jde o třetí důvod návrhu, který se vztahuje k délce trvání účasti navrhovatelky na kartelové dohodě, tento je podle Komise nepřípustný nebo přinejmenším zjevně nevhodný k prokázání existence fumus boni iuris, neboť navrhovatelka nepředložila na jeho podporu žádný důkaz.
39. Pokud jde o čtvrtý důvod návrhu, podle Komise navrhovatelka jednak nepředkládá žádný důkaz o údajném tlaku na ni vykonávaném ostatními podniky, které se účastnily kartelové dohody, a jednak nevysvětluje důvody, proč má za to, že rozhodnutí nepřikládalo žádoucí význam pasivnímu nebo rušivému jednání navrhovatelky v rámci kartelové dohody. Důvod je tedy nepřípustný nebo přinejmenším zjevně neopodstatněný.
40. Pokud jde o pátý důvod návrhu, Komise má za to, že je založen na příliš obecné kritice na to, aby bylo možné posoudit jeho vážnost a opodstatněnost. V důsledku toho není pro účely přezkumu fumus boni iuris
přípustný.
41. Pokud jde o argumenty týkající se nepřípustnosti vznesené Komisí, navrhovatelka namítá, že proto, aby byl návrh na předběžná opatření přípustný, je třeba, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založen, vyplývaly přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně z textu samotného návrhu. Naopak v rozporu s tvrzeními Komise není nezbytné okamžitě poskytnout důkaz dovolávaných důvodů, jelikož navrhovatelka bude muset v plném rozsahu splnit důkazní požadavky v rámci hlavního řízení.
42. Navrhovatelka uplatňuje, že pokud Komise předkládá své vyjádření a soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních je schopen vykonat svůj přezkum, návrh musí být považován za přípustný. Ve skutečnosti předložení vyjádření Komise prokazuje, že důvody vznesené v návrhu splňují podmínky čl. 104 odst. 2 jednacího řádu a že je tento návrh přípustný. V tomto ohledu navrhovatelka poznamenává, že i přes svou námitku nepřípustnosti Komise odpověděla na návrh předložením přesných a členěných vyjádření, prokazujíc tak ucelený a srozumitelný charakter argumentů předložených navrhovatelkou na podporu důvodů odůvodňujících fumus boni iuris
návrhu.
Závěry soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
43. Je třeba uznat, že přinejmenším některé důvody dovolávané navrhovatelkou se prima facie
zdají relevantní a v každém případě ne zcela neopodstatněné.
44. Je tomu tak zejména v případě prvního důvodu návrhu a jedné části druhého důvodu návrhu.
– K prvnímu důvodu návrhu vycházejícímu zejména z porušení zásady rovného zacházení
45. Navrhovatelka uplatňuje, že Komise při výpočtu výchozí částky pokuty nezohlednila skutečný vliv kartelové dohody na trh, který byl podle ní nulový nebo nanejvýš nepatrný.
46. Komise jednak namítá nepřípustnost důvodu v tom, že nezmiňuje skutkové okolnosti, na základě kterých navrhovatelka nabývá přesvědčení, že kartelová dohoda neměla dopad na trh, a jednak se zdá, že má za to, že pokud je povaha protiprávního jednání taková, že toto jednání musí být považováno za velmi závažné, posouzení dopadu kartelové dohody na trh není nezbytné.
47. Pokud jde přitom o přípustnost důvodu návrhu, je třeba připomenout, že na základě čl. 104 odst. 3 a čl. 44 odst. 1 jednacího řádu musí návrh na zahájení řízení obsahovat stručný popis dovolávaných důvodů návrhu. Tento údaj musí být dostatečně jasný a přesný k tomu, aby umožnil odpůrkyni připravit svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě (návrhu) případně i bez dalších podpůrných informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby (usnesení předsedy Soudu ze dne 17. února 2006, Nijs v. Účetní dvůr, T‑171/05 R II, Sb. rozh. s. II‑0000, bod 23).
48. V projednávaném případě je třeba uvést, že odpůrkyně netvrdí, že nebyla schopna připravit si svou obranu z důvodu nedostatečně jasného a srozumitelného charakteru návrhu na předběžná opatření. Jak zdůrazňuje navrhovatelka, Komise předložila vyjádření odpovídající velmi podrobným způsobem na daný důvod návrhu.
49. Je tedy namístě konstatovat, že návrh uvádí předmět sporu a obsahuje stručný popis argumentů dovolávaných navrhovatelkou, které umožňují o návrhu samotném rozhodnout.
50. Námitky nepřípustnosti vznesené Komisí musí být tudíž zamítnuty.
51. Z přecházejícího, jakož i z úvah uvedených v bodech 16 až 20 výše krom toho vyplývá, že je namístě se domnívat, že návrh jako takový je přípustný.
52. Pokud jde o přezkum merita tohoto důvodu, navrhovatelka se opírá o judikaturu Soudu, podle které při určování závažnosti protiprávního jednání v případě kartelových dohod o cenách musí být zjištěno, že dohody skutečně umožnily dotčeným podnikům dosáhnout vyšších cen za obchody, než jsou ceny, které by existovaly v případě neexistence kartelové dohody (rozsudek Soudu ze dne 9. července 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, T‑224/00, Recueil, s. II‑2597, bod 151).
53. Komise se naopak opírá jednak o judikaturu Soudu, podle které příkladmý popis v pokynech protiprávních jednání, která mohou být považována za velmi závažná, nezmiňuje žádný požadavek týkající se dopadu či vzniku účinků v určité zeměpisné oblasti (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 25. října 2005, Groupe Danone v. Komise, T‑38/02, Sb. rozh. s. II‑4407, bod 150). Krom toho Komise odůvodňuje okolnost, že dopad kartelové dohody nebyl při výpočtu částky pokuty zohledněn, s odkazem na své pokyny, které stanoví, že Komise smí zohlednit dopad protiprávního jednání jen tehdy, pokud jej lze změřit. V projednávaném případě Komise tvrdí, že neměla k dispozici poznatky za účelem změření uvedeného dopadu, a v důsledku toho tento dopad nebylo možné změřit.
54. Je přitom třeba konstatovat, že podle pokynů (bod 1 A první pododstavec) „[p]ři hodnocení závažnosti protiprávního jednání je třeba brát v úvahu […] jeho skutečný dopad na trh, pokud jej lze měřit […]“.
55. Podobně je Komise podle judikatury povinna provést takový přezkum, pokud se jeví, že takový dopad lze měřit (rozsudek Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, bod 52 výše, body 45 a 143, a rozsudek Soudu ze dne 18. července 2005, Scandinavian Airlines System AB v. Komise, T‑241/01, Sb. rozh. s. II‑2917, bod 122).
56. Je přitom třeba konstatovat, že v tomto stadiu nemůže soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních prima facie
jednak dojít k závěru, že dotčenému podniku přísluší prokázat v rámci správního řízení, že dopad protiprávního jednání lze změřit, a tedy že je Komise povinna vzít jej v úvahu, a jednak, že v projednávaném případě bylo možné dopad změřit, či nikoliv.
57. Z předcházejícího vyplývá, že tento důvod není zcela neopodstatněný a zaslouží si důkladný přezkum Soudem v rámci žaloby v hlavním řízení.
– K druhému důvodu návrhu vycházejícímu z porušení zásady rovného zacházení
58. Navrhovatelka zpochybňuje kritérium výpočtu podílů na trhu, které Komise použila za účelem stanovení částky pokuty.
59. Podle navrhovatelky neměl být v případech účasti na protiprávním jednání, které bylo přerušováno, brán jako kritérium pro stanovení pokuty podíl na trhu během celého posledního roku trvání protiprávního jednání. Mělo se spíše jednat o průměrnou hodnotu, která by zohledňovala veškerý vývoj podílů na trhu v průběhu let účasti na kartelové dohodě, jakož i přerušení účasti na protiprávním jednání, která byla zjištěna.
60. V projednávaném případě má navrhovatelka za to, že pro účely stanovení základní částky pokuty podle závažnosti protiprávního jednání měla Komise použít její průměrný podíl na trhu v letech 1997 až 2001, a nikoliv pouze její podíl na trhu v roce 2001, se zohledněním přerušení v průběhu let 1999 a 2000. Jelikož bylo třeba pro navrhovatelku i pro ostatní účastníky kartelové dohody, jejichž účast nebyla přerušena, použít obdobný způsob výpočtu, rozhodnutí je stiženo vadou spočívající v rozdílném zacházení a nelogickém charakteru jeho odůvodnění v dané části.
61. Jelikož námitky nepřípustnosti vznesené Komisí týkající se přípustnosti tohoto důvodu návrhu jsou totožné s námitkami dovolávanými ohledně prvního důvodu návrhu, je namístě je zamítnout z důvodů uvedených v bodech 47 až 50 výše.
62. Mimoto pokud jde o opodstatněnost tohoto důvodu návrhu, je třeba konstatovat, že Komise tento argument ve svém vyjádření k návrhu na předběžná opatření nezpochybňuje. Touto otázkou se Komise zabývá až ve svém vyjádření ze dne 29. března 2006. V tomto vyjádření se omezuje na uvedení, že navrhovatelka nepředložila důkaz, že průměrná hodnota podílů na trhu během let, ve kterých docházelo k protiprávnímu jednání, byla znatelně nižší než podíl na trhu navrhovatelky v roce 2001.
63. Z tohoto tudíž vyplývá, že se Komise nevyjádřila k tomu, zda rozhodnutí porušuje zásadu rovného zacházení tím, že pro navrhovatelku i pro ostatní účastníky kartelové dohody, jejichž účast nebyla žádným způsobem přerušena, bylo třeba použít obdobný způsob výpočtu.
64. Navíc je namístě připomenout, že Komise ve snaze o transparentnost a za účelem zvýšení právní jistoty dotyčných podniků zveřejnila pokyny, v nichž stanovuje metodu výpočtu, kterou se zavázala v každém jednotlivém případě dodržovat. V tomto ohledu měl ostatně Soudní dvůr za to, že se Komise přijetím takových pravidel chování a zveřejněním oznámení, že je napříště použije na případy jimi dotčené, sama omezuje při výkonu své posuzovací pravomoci a nemůže se od těchto pravidel odchýlit, aniž by byla případně sankcionována z důvodu porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení nebo ochrana legitimního očekávání. Krom toho pokyny, i když nepředstavují právní základ rozhodnutí, stanoví obecným a abstraktním způsobem metodologii, kterou si Komise uložila za účelem stanovování výše pokut uložených samotným rozhodnutím, a v důsledku toho zajišťují právní jistotu podniků (rozsudek Soudního dvora ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Sb. rozh. s. I‑5425, body 211 a 213).
65. V tomto ohledu bod 1 A pokynů stanoví, že je nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou možnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům, a určit částku pokuty v takové výši, která zajistí její dostatečně odstrašující účinek.
66. Za těchto okolností nemůže přitom soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních vyloučit, že argument navrhovatelky, že hospodářská možnost skutečně způsobit škodu je správněji posouzena odkazem na průměr podílů na trhu dotčeného podniku během trvání protiprávního jednání s přihlédnutím k případným přerušením než jen pouhým zohledněním podílu na trhu tohoto podniku v průběhu posledního roku protiprávního jednání, je opodstatněný.
67. Z předcházejícího vyplývá, že tento důvod návrhu není zcela neopodstatněný.
68. Předchozí úvahy postačují k přijetí závěru, že přinejmenším určitá část důvodů návrhu předložených navrhovatelkou je prima facie
relevantní a v každém případě ne zcela neopodstatněná. Za těchto podmínek je třeba v projednávaném případě uznat existenci fumus boni iuris
(viz v tomto smyslu usnesení FNSEA a další v. Komise, bod 15 výše, bod 55).
K naléhavosti
Argumenty účastnic řízení
69. Navrhovatelka má za to, že podmínka týkající se naléhavosti je v projednávaném případě splněna.
70. Úvodem navrhovatelka uplatňuje, že není součástí velké skupiny, ale je ve vlastnictví dvou fyzických osob, Mariny D’Ottavi a Paola Baianiho (dále jen „manželé Baianiovi“) a že její velikost není významná, jelikož její základní kapitál činí pouze 1,1 milionu eur a její obrat v roce 2004 činil pouze přibližně 20 milionů eur.
71. Navrhovatelka zaprvé tvrdí, že požádala o bankovní záruku dvě banky, konkrétně UniCredit Banca d’Impresa SpA a Sanpaolo IMI SpA, které jí záruku odmítly poskytnout.
72. Důvody tohoto odmítnutí jsou snadno zjistitelné s ohledem na skutečnost, že jelikož jednak pokuta dosahovala částky rovnající se přibližně dvojnásobku základního kapitálu navrhovatelky, samotné zaúčtování pokuty společností by bylo dostačující pro její vstup do likvidace, a jednak jelikož dotčené banky věděly, že navrhovatelka již několik let prochází obtížným obdobím z důvodu čistého snížení jejího podílu na trhu o 33% v průběhu pouhých dvou hospodářských období (z 12,15% v roce 2002 na 8,1% v roce 2004). Toto obtížné období vysvětluje, že účetní výsledky za poslední tři hospodářské roky byly záporné a vedly v roce 2004 ke ztrátě 361 642 eur, v roce 2003 ke ztrátě 93 030 eur a v roce 2002 ke ztrátě 66 709 eur.
73. Zadruhé navrhovatelka podotýká, že manželé Baianiovi požádali jakožto akcionáři navrhovatelky sami tytéž banky o podobnou záruku. I v tomto případě banky odmítly požadovanou záruku poskytnout.
74. Konečně zatřetí podle navrhovatelky by jí okamžité vymožení pokuty způsobilo vážnou a nenapravitelnou újmu. Toto vymožení by zejména vedlo k tomu, že by byla nucena opustit trh.
75. Pokud jde o Komisi, ta připomíná, že podle ustálené judikatury může být návrhu na odklad splnění povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání částky pokuty vyhověno jen za výjimečných okolností. Podle Komise může být přitom existence těchto výjimečných okolností v zásadě považována za prokázanou, pokud účastník řízení, který se domáhá osvobození od povinnosti zřídit požadovanou bankovní záruku, předloží důkaz, že pro něj je zaprvé objektivně nemožné tuto bankovní záruku zřídit, a zadruhé, že její zřízení by ohrozilo jeho existenci.
76. Pokud jde o druhou podmínku, navrhovatelka nepředkládá na podporu svých tvrzení žádný argument ani důkaz.
77. Pokud jde o první podmínku, Komise má za to, že navrhovatelka neprokázala, že pro ni bylo objektivně nemožné tuto záruku zřídit.
78. Pokud jde zaprvé o dopisy oběma bankám, navrhovatelka nejprve nevysvětlila, proč se obrátila pouze na dvě banky. Dále neupřesnila, zda byla stálou klientkou obou těchto bank. Krom toho nenabídla náležité záruky. Konečně nepředložila dokumenty vysvětlující její hospodářskou a finanční situaci.
79. Zadruhé stejné úvahy lze učinit s ohledem na dopisy, které se týkají obou akcionářů navrhovatelky. Jednak není zejména zjevné, zda jsou, či nejsou stálými klienty obou bank, a jednak nebyl předložen žádný dokument vysvětlující jejich hospodářskou a finanční situaci.
80. Zatřetí Komise tvrdí, že navrhovatelka nepředložila žádný důkaz na podporu svého tvrzení, že pokuta odpovídá dvojnásobku jejího základního kapitálu. Komise tvrdí, že ztráty vzniklé navrhovatelce nejsou vysoké ve srovnání s jejím obratem, zvláště pokud jde o roky 2002 a 2003.
81. Začtvrté navrhovatelka nepředložila žádný důkaz na podporu svého tvrzení, že zaúčtování pokuty společností by vedlo k jejímu vstupu do likvidace.
82. Konečně zapáté Komise podotýká, že do prosince 2005 byla navrhovatelka součástí mnohonárodní nizozemské skupiny, která prodala podíl ve výši 80 %, který měla na kapitálu navrhovatelky, manželům Baianiovým zrovna po oznámení rozhodnutí.
83. Ve svém vyjádření ze dne 3. března 2006 navrhovatelka zpochybňuje argumenty Komise.
84. Zaprvé navrhovatelka tvrdí, že podle judikatury Soudu postačuje odmítnutí poskytnutí bankovní záruky dvěma úvěrovými institucemi k prokázaní nemožnosti takovou záruku získat. Mimoto předkládá výpisy ze svých bankovních účtů vedených u obou požádaných bank, ze kterých vyplývá, že měla účet vedený u Sanpaolo IMI od roku 1991 a u UniCredit Banca d’Impresa od roku 1995, takže navrhovatelka musí být považována za stálou klientku obou bank.
85. Zadruhé navrhovatelka vysvětluje, že obě banky velmi dobře znaly její hospodářskou a finanční situaci a že již zastavily její čerpání úvěru z důvodu zhoršení její situace.
86. Zatřetí navrhovatelka předkládá dokumenty a upřesňuje, že v okamžiku podání návrhu nebyly ještě k dispozici, zejména její rozvaha k 31. prosinci 2005 (dále jen „rozvaha 2005“), zpráva auditorů ze dne 10. ledna 2006 a zápis z řádného zasedání valné hromady akcionářů ze dne 20. ledna 2006.
87. Z rozvahy 2005 vyplývá, že záporný výsledek 962 870 eur zohledňuje rezervu zřízenou za účelem pokrytí rizika platby pokuty ve výši 1 000 000 eur. Nicméně i přes to, že pokud by tato rezerva nebyla započítána, byl by tento výsledek kladný ve výši 37 130 eur, navrhovatelka upřesňuje, že za účelem dosažení tohoto výsledku musela prodat továrnu v Cerratina (Itálie), takže hodnota jejího investičního majetku již činí jen 563 874 eur, tedy částku nižší, než byla částka pokuty. Stejně tak pohledávky navrhovatelky, které činí 4 534 558 eur, jsou menší než její dluhy, které činí 11 569 438 eur. Konečně obrat navrhovatelky se snížil z 20 568 101 eur v roce 2004 na 14 674 014 eur v roce 2005.
88. Pokud jde o účinky zaúčtování pokuty navrhovatelkou, posledně uvedená upřesňuje, že článek 2447 a čl. 2484 čtvrtý pododstavec italského občanského zákoníku stanoví, že zaúčtování položky pasiv rovné dvojnásobku základního kapitálu do rozvahy, jako je případ pokuty uložené v projednávaném případě, znamená snížení tohoto kapitálu na nulovou hodnotu. Snížení kapitálu pod zákonem stanovenou minimální výši v případě neprovedení rekapitalizace by pro navrhovatelku znamenalo povinnost svolat valnou hromadu za účelem projednání vstupu společnosti do likvidace, a z tohoto důvodu zahájení úpadkového řízení.
89. Pokud jde o vztahy akcionářů navrhovatelky s bankami, které jim odmítly poskytnout bankovní záruku, navrhovatelka tvrdí, že tito akcionáři měli u UniCredit Banca d’Impresa vedený účet přinejmenším od roku 1999, a že tudíž musejí být považováni za stálé klienty.
90. Pokud jde o odliv kapitálu navrhovatelky z nizozemské skupiny, která ji do prosince 2005 ovládala, navrhovatelka vysvětluje, že nizozemská společnost Nicotiana Holding BV koupila od manželů Baianiových jejich podíl na kapitálu navrhovatelky v roce 2002. Po oznámení rozhodnutí se manželé Baianiovi rozhodli odkoupit zpět podíl za stejnou cenu, za kterou ho tři roky předtím prodali, z důvodu skutečnosti, že měli za velmi pravděpodobný vznik sporu s Nicotiana Holding, která pro ně byla významným obchodním partnerem.
91. Ve svém vyjádření ze dne 29. března 2006 Komise nejprve vznáší pochybnosti ohledně hodnoty továrny Cerratina, tak jak vyplývá z rozvahy 2005. Dále podotýká, že navrhovatelka i přes svou povinnost zaplatit pokutu, dala přednost splacení jiných dluhů, ačkoliv tyto dluhy nebyly dosud splatné. Konečně Komise zdůrazňuje, že navrhovatelka nikdy nenavrhla zaplacení pokuty ve splátkách.
92. Mimoto pokud jde o zpětný odkup akcií manželi Baianiovými, Komise uvádí, že navrhovatelka nejprve nepředložila smlouvu o převodu akcií podepsanou za tímto účelem v roce 2002. Poté při právním auditu, který se konal před podpisem smlouvy, informovala kupujícího o riziku pokuty. Konečně nevysvětluje ani důvod, proč k odkupu muselo dojít okamžitě po oznámení rozhodnutí, ani důvod, proč měl být výsledek případného sporu s Nicotiana Holding tak riskantní, jak se navrhovatelka domnívala.
93. Po slyšení na žádost předsedy Soudu navrhovatelka předložila jednak smlouvu o převodu akcií z roku 2002, kterou manželé Baianiovi prodali svůj podíl na kapitálu navrhovatelky společnosti Nicotiana Holding, a jednak některé doplňující informace umožňující posoudit hospodářskou a finanční situaci akcionářů navrhovatelky.
94. Podle navrhovatelky z těchto dokumentů vyplývá, že finanční situace jejích akcionářů jim neumožňuje ani zaplatit celou částku pokuty, ani zřídit bankovní záruku požadovanou Komisí.
95. Pokud jde o Komisi, ta má jednak za to, že dokumenty předložené navrhovatelkou nejsou dostačující k prokázání finanční situace jejích akcionářů, a jednak, že v každém případě tato situace, jak vyplývá z těchto dokumentů, by mohla přinejmenším manželům Baianiovým umožnit vylepšit jejich návrh na částečné zaplacení.
96. Komise dochází k závěru, že navrhovatelka neprokázala, že pro ni bylo objektivně nemožné zřídit bankovní záruku nebo že by tato záruka ohrozila její existenci.
Závěry soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
97. Podle ustálené judikatury může být návrhu na odklad splnění povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání částky pokuty vyhověno jen za výjimečných okolností (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 6. května 1982, AEG v. Komise, 107/82 R, Recueil, s. 1549, bod 6). Možnost požadovat zřízení finanční záruky je totiž výslovně stanovena pro řízení o předběžných opatřeních jednacími řády Soudního dvora a Soudu a odpovídá obecnému a rozumnému postupu Komise (usnesení předsedy Soudu ze dne 5. srpna 2003, IRO v. Komise, T‑79/03 R, Recueil, s. II‑3027, bod 25, a FNSEA a další v. Komise, bod 15 výše, bod 77).
98. Existence takových výjimečných okolností může být v zásadě považována za prokázanou, pokud účastník řízení, který se domáhá osvobození od povinnosti zřídit požadovanou bankovní záruku, předloží důkaz, že je pro něj objektivně nemožné tuto záruku zřídit (FNSEA a další v. Komise, bod 15 výše, bod 78), nebo že by její zřízení ohrozilo jeho existenci (usnesení IRO v. Komise, bod 97 výše, bod 26).
99. V projednávaném případě navrhovatelka netvrdí, že by zřízení bankovní záruky mohlo ohrozit její existenci. Naproti tomu tvrdí, že je pro ni objektivně nemožné takovou záruku zřídit.
100. Za těchto okolností je namístě přezkoumat, zda navrhovatelka právně dostačujícím způsobem prokázala, že pro ni bylo objektivně nemožné bankovní záruku zřídit.
101. Hlavní argument předložený navrhovatelkou spočívá v tvrzení, že žádná úvěrová instituce nebyla ochotna zaručit se za její dluh vůči Komisi, protože jí její finanční situace neumožňovala zajistit jeho splacení.
102. Pokud jde přitom zaprvé o argumenty Komise týkající se vztahu mezi navrhovatelkou a požádanými úvěrovými institucemi, je namístě zaprvé poznamenat, že jak správně uvádí navrhovatelka, relevance dopisů o odmítnutí zřízení bankovní záruky musí být posouzena ve světle objektivní hospodářské situace navrhovatelky (viz v tomto smyslu usnesení předsedy Soudu ze dne 28. června 2000, Cho Yang Shipping v. Komise, T‑191/98 R II, Recueil, s. II‑2551, bod 43). V důsledku toho nemůže být relevance těchto dopisů jako taková vyloučena pouze z důvodu jejich malého počtu.
103. Argument Komise, podle kterého předložení pouze dvou odmítavých dopisů nemůže stačit k prokázání nemožnosti navrhovatelky zřídit bankovní záruku, tudíž nelze přijmout.
104. Komise zadruhé uplatňuje, že navrhovatelka jednak jasně neprokázala, že byla stálou klientkou obou požádaných bank, a jednak nepředložila dokumenty vysvětlující její hospodářskou a finanční situaci.
105. Je přitom nutno jednak konstatovat, že navrhovatelka předložila výpisy ze svých běžných účtů vedených u obou dotčených bank, přičemž tyto účty existovaly již několik let. Je tedy namístě se domnívat, že navrhovatelka byla stálou klientkou obou bank, které požádala o bankovní záruku.
106. Krom toho navrhovatelka předložila svou roční účetní závěrku za rok 2005, jakmile byla schválena jejími auditory.
107. V projednávaném případě je namístě nejprve konstatovat, že z rozvahy 2005 vyplývá záporný výsledek 962 870 eur, který i když zahrnuje rezervu 1 000 000 eur, zohledňuje pouze polovinu částky pokuty skutečně uložené navrhovatelce. Dále kladná tendence výsledku navrhovatelky ve srovnání s předchozím rokem musí být posouzena s přihlédnutím ke skutečnosti, že je zapříčiněna přinejmenším zčásti prodejem investičního majetku spíše nežli zvýšením obratu a že v každém případě tento výsledek neumožňuje pokrýt celou částku pokuty. Konečně hodnota investičního majetku navrhovatelky činí pouze 563 874 eur, tedy částku nižší než je celková částka pokuty. Konečně zadlužení navrhovatelky je nadále značné, stejně jako snížení jejího obratu ve srovnání s rokem 2004.
108. V projednávaném případě navrhovatelka přitom požádala dopisy ze dne 28. prosince 2005 a 9. ledna 2006 totožného znění o bankovní záruku UniCredit Banca d’Impresa a Sanpaolo IMI. Pokud jde o první banku, je třeba konstatovat, že její odmítnutí je založeno výslovně na záporném posouzení hospodářské a finanční situace navrhovatelky. Pokud jde o druhou banku, ačkoliv výslovně na takové podmínky neodkazuje, žádný prvek ve spisu neumožňuje pochybovat o tom, že jsou rovněž důvodem tohoto odmítnutí.
109. S přihlédnutím k předcházejícímu je třeba se domnívat, že obě banky odmítly poskytnout navrhovatelce záruku požadovanou Komisí s ohledem na posouzení její hospodářské a finanční situace.
110. Je namístě tudíž připustit, že navrhovatelka právně dostačujícím způsobem prokázala svou neschopnost sama si opatřit bankovní záruku požadovanou Komisí.
111. Za účelem posouzení schopnosti navrhovatelky zřídit si danou záruku je nicméně třeba v souladu s ustálenou judikaturou přihlédnout rovněž ke skupině společností, na které je přímo či nepřímo závislá, zejména pokud jde o možnost poskytnout zajištění, které by banky mohly požadovat. Takový požadavek vyplývá jednak z veřejného zájmu, který se pojí s výkonem rozhodnutí Komise a ochranou finančních zájmů Společenství, a jednak z výhod, které mohou pro akcionáře společnosti vyplývat z jejího případného protisoutěžního jednání. Toto zohlednění situace skupiny, jejíž je součástí, v žádném případě neznamená, že by pokuta nebo odpovědnost za protiprávní jednání byly přičitatelné třetím osobám (viz usnesení předsedy Soudu ze dne 21. července 1999, DSR-Senator Lines v. Komise, T‑191/98 R, Recueil, s. II‑2531, bod 64 a uvedená judikatura).
112. Je nesporné, že v okamžiku, kdy navrhovatelka učinila kroky za účelem zřízení bankovní záruky, jedinými akcionáři navrhovatelky byli manželé Baianiovi, kteří byli společnými majiteli všech akcií navrhovatelky. Manželé Baianiovi jsou k dnešnímu dni stále jedinými akcionáři navrhovatelky. Navrhovatelka přitom tvrdí, že je pro ně nemožné zřídit bankovní záruku v její prospěch.
113. Úvodem je namístě uvést, že skutečnost, že Nicotiana Holding prodala svůj podíl zrovna po oznámení rozhodnutí, není v projednávaném případě určující.
114. Jelikož totiž přestala být akcionářem navrhovatelky, jednak od ní nelze vyžadovat žádnou pomoc, a jednak její povinnost zaplatit pokutu uloženou navrhovatelce by mohla být odůvodněna jen tehdy, pokud by byla založena její odpovědnost za protiprávní jednání (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Cascades v. Komise, C‑279/98 P, Recueil, s. I‑9693, bod 78).
115. Ohledně tohoto posledně uvedeného bodu je přitom třeba nejprve konstatovat, že Nicotiana Holding nabyla svůj podíl na kapitálu navrhovatelky v srpnu 2002, tedy v okamžiku, kdy se navrhovatelka přestala účastnit kartelové dohody, jak bylo konstatováno Komisí.
116. Dále Komise vypočetla 10% mez stanovenou v čl. 23 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) pouze na základě obratu navrhovatelky, a nikoliv na základě obratu skupiny Nicotiana Holding.
117. Konečně, rozhodnutí není určeno Nicotiana Holding.
118. S ohledem na předcházející je namístě určit, zda je hospodářská a finanční situace současných akcionářů navrhovatelky taková, že je pro ně objektivně nemožné zřídit bankovní záruku v její prospěch.
119. V tomto ohledu je namístě nejprve konstatovat, že navrhovatelka předložila dopisy ze dne 28. prosince 2005 a 9. ledna 2006, kterými její akcionáři požádali banky UniCredit Banca d’Impresa a Sanpaolo IMI o bankovní záruku za zaplacení pokuty. Z těchto dopisů jasně vyplývá, že akcionáři byli ochotni poskytnout dotčeným bankám veškeré osobní či věcné záruky majetkem, jehož byli vlastníky.
120. Navrhovatelka dále předložila výpisy z účtů obou svých akcionářů uvádějící, že již od září 2005 byli klienty přinejmenším UniCredit Private Banking SpA.
121. Konečně navrhovatelka předložila výňatky z daňových přiznání svých akcionářů za rok 2004, ze kterých vyplývá, že majetek manželů Baianiových nebyl dostatečný k zaplacení celé částky pokuty.
122. Na základě těchto skutečností je třeba připustit, že navrhovatelka předložila dostačující důkaz objektivní neschopnosti svých akcionářů zřídit bankovní záruku požadovanou Komisí.
123. Pokud jde zadruhé o argumenty navrhovatelky, podle kterých jí může vzniknout vážná a nenapravitelná újma, pokud nebude odloženo splnění povinnosti zřídit bankovní záruku jakožto podmínky okamžitého nevymáhání pokuty, je namístě nejprve uvést, že celková částka pokuty převyšuje základní kapitál navrhovatelky, který, jak vyplývá z rozvahy 2005, činí pouze 1,1 milionu eur, což není Komisí zpochybněno. Dále italský občanský zákoník stanoví, že s výjimkou rekapitalizace způsobuje snížení základního kapitálu pod zákonnou minimální výši zrušení společnosti a její vstup do likvidace. Z předcházejícího konečně vyplývá, že současní akcionáři navrhovatelky nemají možnost zřídit bankovní záruku pro celou částku pokuty, a nemohou tedy ani přispět do kapitálu společnosti v rozsahu dostatečném k zabránění jejího vstupu do likvidace.
124. Ze všeho předcházejícího vyplývá, že navrhovatelka právně dostačujícím způsobem prokázala existenci výjimečných okolností v tom, že jí může vzniknout vážná a nenapravitelná újma, bude-li v současné době povinna zřídit požadovanou bankovní záruku.
Ke zvážení proti sobě stojících zájmů
Argumenty účastnic řízení
125. Podle navrhovatelky vede zvážení proti sobě stojících zájmů k tomu, aby vykonatelnost rozhodnutí byla odložena.
126. V tomto ohledu navrhovatelka zdůrazňuje, že její opuštění trhu již před rozhodnutím Soudu ve věci samé by představovalo skutečnost vysoce škodlivou jak pro strukturu hospodářské soutěže italského trhu se surovým tabákem, tak i pro průmysl Společenství obecně. Nucený výkon rozhodnutí by totiž tím, že ukládá okamžité vymožení pokuty, způsobil zánik navrhovatelky a vedl by k významnému snížení vývozu italského tabáku do četných zemí Východní Evropy, Středního východu a Jižní Ameriky.
127. Mimoto finanční zájmy Komise by nebyly lépe chráněny výkonem rozhodnutí, který by tím, že by vedl k okamžitému vstupu navrhovatelky do likvidace, ztížil, ne-li znemožnil vymožení celé částky pokuty, jelikož by Komise musela přihlásit svou pohledávku v rámci úpadkového řízení, v rámci kterého nemá žádné přednostní postavení.
128. Naopak pokud by navrhovatelka byla osvobozena od zřízení záruky, mohla by přinejmenším dočasně zabránit svému zániku. Podle navrhovatelky se totiž vyhovění projednávanému návrhu na předběžná opatření rovná vyloučení, že částka pokuty bude dlužná v plné výši až do doby rozhodnutí Soudu ve věci samé. Usnesení, kterým by bylo návrhu vyhověno, by mohlo představovat právní základ opravňující jediného člena představenstva navrhovatelky při výkonu jeho obezřetného posouzení a se souhlasem kolegia auditorů zřídit rezervu v nižší výši, než činí částka pokuty, což by mohlo navrhovatelce umožnit udržet podnik v provozu až do vydání rozhodnutí ve věci samé Soudem.
129. Komise má naopak za to, že zvážení proti sobě stojících dotčených zájmů vede v její prospěch, zejména s ohledem jednak na její finanční zájem na vymožení pokuty, a jednak veřejný zájem spojený s tím, aby byla zachována účinnost pravidel hospodářské soutěže práva Společenství a aby byly pokuty zaplaceny za účelem zachování jejich odrazující funkce.
130. Pokud jde konkrétně o její finanční zájem, Komise má za to, že aktiva navrhovatelky nemusí být ke dni případného zamítnutí žaloby v hlavním řízení dostatečná k tomu, aby umožnila zaplacení pokuty, nebo přinejmenším, že toto riziko nelze s jistotou vyloučit. V důsledku toho představuje i jen částečné vymožení částky pokuty na závěr hlavního řízení ještě méně reálnou perspektivu než vymožení této částky prostřednictvím nuceného a okamžitého výkonu rozhodnutí.
131. Navíc Komise tvrdí, že zájmy dovolávané navrhovatelkou na podporu jejího návrhu se zdají být neopodstatněné nebo v každém případě méně významné než výše uvedené zájmy Komise.
132. Zaprvé, pokud jde o argument navrhovatelky, podle kterého se její zánik dotkne struktury hospodářské soutěže na trhu se surovým tabákem v Itálii, Komise má za to, že cílem práva hospodářské soutěže není chránit podniky neschopné udržet se na trhu, a že v důsledku toho není případné opuštění trhu subjektem samo o sobě v rozporu se zájmy hospodářské soutěže.
133. Zadruhé, pokud jde o argument navrhovatelky, podle kterého by její zánik vedl k významnému snížení vývozu italského tabáku do četných zemí Východní Evropy, Středního východu a Jižní Ameriky, Komise má za to, že zájmy třetích zemí nesmí převažovat nad finančními zájmy Společenství nebo obecněji nad veřejným zájmem spojeným s ochranou účinnosti pravidel hospodářské soutěže práva Společenství.
134. Zatřetí, pokud jde o argument navrhovatelky, podle kterého by trh s italským tmavým tabákem byl z důvodu jejího zániku vážně zasažen, Komise má za to, že takový závěr je vyvrácen jednak povahou dotčené činnosti, která je přístupná třetím osobám, a jednak skutečností, že případná likvidace navrhovatelky z důvodu případného úpadku by nezbytně nevedla ke ztrátě jejích nehmotných složek podniku. Ve skutečnosti by bylo věcí orgánů pověřených likvidací nebo úpadkovým řízením zajistit, aby nehmotné složky podniku navrhovatelky byly ochráněny za použití prostředků dostupných v italském právu.
Závěry soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
135. Je třeba zvážit jednak zájem navrhovatelky zabránit tomu, že v případě nemožnosti zřídit bankovní záruku bude přistoupeno k okamžitému vymožení pokuty, a jednak finanční zájem Společenství na inkasování částky pokuty, jakož i obecněji veřejný zájem, který se pojí s ochranou účinnosti pravidel hospodářské soutěže práva Společenství a odrazujícím významem pokut uložených Komisí (viz v tomto smyslu usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 13. června 1989, Publishers Association v. Komise, 56/89 R, Recueil, s. 1693, bod 35, a usnesení FNSEA a další v. Komise, bod 15 výše, bod 119).
136. Pokud jde o finanční zájmy Společenství, je namístě uvést, že jak bylo konstatováno výše, majetek navrhovatelky jí neumožňuje zaplatit celou částku pokuty ani zřídit požadovanou bankovní záruku. Je tedy vysoce pravděpodobné, že pokud Komise přistoupí k nucenému výkonu pokut u navrhovatelky, nezíská částku odpovídající uložené pokutě. Je mimoto nesporné, že v případě úpadku navrhovatelky nebude mít pohledávka Komise žádné přednostní postavení vůči ostatním věřitelům. Za těchto okolností se nezdá, že by finanční zájmy Komise byly lépe chráněny okamžitým zahájením nuceného výkonu rozhodnutí, spíše než poskytnutím možnosti navrhovatelce pokračovat v její činnosti a dosahovat zisku, který by mohl být použit k zaplacení pokuty.
137. Pokud jde o účinky zániku navrhovatelky na strukturu hospodářské soutěže na trhu, i když cílem práva hospodářské soutěže není chránit podniky neschopné udržet se na trhu, účelem předběžných opatření je nicméně zabránit tomu, aby účastníku řízení, který se jich domáhá, nebyla do doby vydání rozhodnutí ve věci v hlavním řízení způsobena vážná a nenapravitelná újma (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. října 1991, Abertal a další v. Komise, C‑213/91 R, Recueil, s. I‑5109, bod 18, a předsedy Soudu ze dne 4. dubna 2002, Technische Glaswerke Ilmenau v. Komise, T‑198/01 R, Recueil, s. II‑2153, bod 96).
138. Mimoto je třeba podotknout, že již ve svém vyjádření ze dne 29. března 2006, ale zvláště při slyšení dala Komise přinejmenším principiálně najevo ochotu, v případě nemožnosti zřízení bankovní záruky, přijmout alternativy k okamžitému zaplacení pokuty.
139. Navrhovatelka ve svém dopise ze dne 8. května 2006 předložila první návrh splátkového kalendáře, který Komise odmítla.
140. Při slyšení se účastnice řízení společně zavázaly přezkoumat možnost zaplacení pokuty ve splátkách. V tomto ohledu navrhovatelka, s ohledem na rezervy již stanovené v jejích rozvahách pro roky 2003 a 2005 ve výši 25 000 a jeden milion eur, připustila, že bylo možné vyšší splácení než to, které navrhla ve svém dopise ze dne 8. května 2006.
141. Ve svém dopise ze dne 26. května 2006 tedy navrhovatelka následně navrhla odpůrkyni zaplacení pokuty ve splátkách. Konkrétně Komisi navrhla následující splátkový kalendář:
– nejpozději do 30. června 2006 zřízení bankovní záruky splatné na první výzvu na částku 400 000 eur k započtení na jistinu a úroky z pokuty;
– první částečná platba ve výši 200 000 eur bude provedena dne 1. července 2006;
– od 1. července 2006 do vydání rozhodnutí v hlavním řízení budou následně placeny pololetní splátky ve výši minimálně 100 000 eur každá;
– zaplacení Komisi, jakmile bude mít navrhovatelka prostředky k dispozici, očekávané prodejní ceny za zařízení skladované v závodě v Cerratina zaplacené třetími osobami, které je odhadováno přibližně na 330 000 eur.
142. Komise se na základě svého posouzení hospodářské a platební schopnosti navrhovatelky omezila na odmítnutí jejího návrhu.
143. Je přitom třeba jednak uvést, že finanční zájmy Komise jsou rovněž chráněny závazkem navrhovatelky zřídit bankovní záruku pokrývající nezanedbatelnou část pokuty.
144. Krom toho, pokud jde o veřejný zájem, který se pojí s ochranou účinnosti pravidel hospodářské soutěže práva Společenství a odrazujícího významu pokut uložených Komisí, je namístě konstatovat, že Komise neprokázala, v čem by nařízení částečného odkladu, tak jak jej navrhla navrhovatelka, ohrozilo v projednávaném případě tento zájem.
145. Nicméně, jak správně uvádí Komise ve svém dopise ze dne 6. června 2006, ačkoliv jednak nejsou disponibilní prostředky manželů Baianiových dostatečné pro zaplacení celé částky pokuty, alespoň navrhovatelce umožňují platit vyšší splátky než ty, které navrhuje. Krom toho jelikož se záporná hospodářská a finanční situace navrhovatelky spíše zlepšuje, dá se očekávat, že bude schopna dosáhnout určitého zisku v následujících měsících a že tento zisk, i když nelze stanovit, že jí umožní zaplatit celou částku pokuty, jí nicméně umožní zaplatit její část.
146. S přihlédnutím k předcházejícímu, zejména k poslednímu návrhu navrhovatelky, jakož i ke skutečnosti, že Komise nenavrhla splátkový kalendář, který by považovala za přijatelný, je namístě poskytnout navrhovatelce požadované osvobození za podmínky, že:
– ve lhůtě dvou týdnů od oznámení tohoto usnesení:
– zřídí bankovní záruku ve výši 400 000 eur;
– zaplatí Komisi částku 200 000 eur;
– ve lhůtě tří měsíců od oznámení tohoto usnesení navrhovatelka zaplatí Komisi částku 330 000 eur;
– od 1. ledna 2007 bude navrhovatelka Komisi platit čtvrtletní splátky ve výši 100 000 eur až do doby splnění první ze dvou následujících podmínek:
– zaplacení zbývající dlužné částky pokuty zvýšené o úroky uvedené Komisí v jejím dopise oznamujícím rozhodnutí ze dne 9. listopadu 2005;
– vydání rozsudku ve věci samé.
147. Je namístě ostatně poznamenat, že soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních má na základě článku 108 jednacího řádu možnost kdykoliv v důsledku změny okolností změnit nebo zrušit usnesení o předběžných opatřeních [usnesení Technische Glaswerke Ilmenau v. Komise, bod 137 výše, bod 123, potvrzené v řízení o kasačním opravném prostředku usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 18. října 2002, Komise v. Technische Glaswerke Ilmenau, C‑232/02 P(R), Recueil, s. I‑8977]. Z této judikatury vyplývá, že „změnou okolností“ soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních rozumí zejména okolnosti faktické povahy, které mohou změnit závěry ohledně kritéria naléhavosti v dané věci. Mimoto podle Soudního dvora vyjadřuje tato možnost zásadně nejistý charakter opatření nařízených soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních v právu Společenství [usnesení Soudního dvora ze dne 14. února 2002, Komise v. Artegodan, C‑440/01 P(R), Recueil, s. I‑1489, a usnesení FNSEA a další v. Komise, bod 15 výše, bod 129].
148. Bude tedy případně příslušet účastnicím řízení obrátit se na Soud v případě, že by došlo ke změně okolností, která by mohla změnit toto rozhodnutí, zejména ve světle příštích schválených účetních závěrek navrhovatelky.
Výrok
Z těchto důvodů
PŘEDSEDA SOUDU
rozhodl takto:
1) Odkládá se splnění povinnosti společnosti Romana Tabacchi SpA zřídit ve prospěch Komise bankovní záruku, aby se předešlo okamžitému vymáhání pokuty, která jí byla uložena článkem 2 rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2005 v řízení podle čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES (Věc COMP/C.38.281/B.2 – Surový tabák – Itálie), za následujících podmínek:
a) ve lhůtě dvou týdnů od oznámení tohoto usnesení navrhovatelka:
– zřídí bankovní záruku ve výši 400 000 eur;
– zaplatí Komisi částku 200 000 eur;
b) ve lhůtě tří měsíců od oznámení tohoto usnesení navrhovatelka zaplatí Komisi částku 330 000 eur;
c) od 1. ledna 2007 bude navrhovatelka Komisi platit čtvrtletní splátky ve výši 100 000 eur až do doby splnění první ze dvou následujících podmínek:
– zaplacení zbývající dlužné částky pokuty zvýšené o úroky uvedené Komisí v jejím dopise oznamujícím rozhodnutí ukládající pokutu ze dne 9. listopadu 2005;
– vydání rozsudku v hlavním řízení.
2) O náhradě nákladů řízení bude rozhodnuto později.
V Lucemburku dne 13. července 2006.