61995CJ0395_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-395/95 P,
Geotronics SA, Lognes (Frankrig), ved advokat Tommy Petterson, Sverige, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt,
appellant,
angaaende appel af dom afsagt den 26. oktober 1995 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans i sag T-185/94, Geotronics mod Kommissionen, (Sml. II, s. 2795), hvori der er nedlagt paastand om ophaevelse af denne dom,
den anden part i appelsagen er:
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent John Forman, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene J.C. Moitinho de Almeida, J.L. Murray og L. Sevón samt dommerne C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn, C. Gulmann, G. Hirsch, P. Jann, H. Ragnemalm og M. Wathelet (refererende dommer),
generaladvokat: G. Tesauro
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 3. december 1996,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 30. januar 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. december 1995 har Geotronics SA (herefter »Geotronics«) i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen ivaerksat appel af en af Retten i Foerste Instans afsagt dom af 26. oktober 1995 i sag T-185/94, Geotronics mod Kommissionen (Sml. II, s. 2795, herefter »den anfaegtede dom«), hvorved Retten frifandt Kommissionen for appellantens paastand dels om annullation i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4, af Kommissionens afslag af 10. marts 1994 paa det tilbud, som sagsoegeren fremsatte som led i PHARE-programmet om levering af elektroniske takometre, dels om erstatning i henhold til EF-traktatens artikel 178 og 215 af det tab, Geotronics haevder at have lidt som foelge af den anfaegtede beslutning.
Faktiske omstaendigheder
2 Retten har i den anfaegtede dom fastslaaet de faktiske omstaendigheder i sagen som foelger:
»1 PHARE-programmet - som er baseret paa Raadets forordning (EOEF) nr. 3906/89 af 18. december 1989 om oekonomisk bistand til Republikken Ungarn og Folkerepublikken Polen (EFT L 375, s. 11), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2698/90 af 17. september 1990 (EFT L 257, s. 1), nr. 3800/91 af 23. december 1991 (EFT L 357, s. 10) og nr. 2334/92 af 7. august 1992 (EFT L 227, s. 1), der blev vedtaget med henblik paa en udvidelse af den oekonomiske bistand til andre lande i Central- og OEsteuropa - er det rammeprogram, hvorigennem Det Europaeiske Faellesskab yder oekonomisk bistand til visse lande i Central- og OEsteuropa ved at ivaerksaette foranstaltninger, der skal stoette den igangvaerende oekonomiske og sociale reformproces i disse lande.
2 Den 9. juli 1993 indledte Kommissionen 'paa den rumaenske regerings vegne' i forening med det rumaenske Ministerium for Landbrug og Levnedsmiddelindustri en procedure om indkaldelse af tilbud under begraenset udbud, forestaaet af 'EC/PHARE Programme Management UNIT-Bucharest' (herefter 'PMU-Bukarest'). Den sidstnaevnte myndighed, som repraesenterer den rumaenske stat, fik overdraget projektet om levering af elektroniske takometre ('total stations') til det rumaenske Ministerium for Landbrug og Levnedsmiddelindustri, der skulle benyttes i Rumaenien som led i programmet for reformen af Rumaeniens landbrug. Ifoelge de betingelser, der var fastsat i artikel 2 i de almindelige betingelser i meddelelsen om det begraensede udbud, skulle det leverede udstyr have oprindelse i Det Europaeiske Faellesskabs medlemsstater eller en af de stater, som er omfattet af PHARE-programmet.
3 Den 16. juli 1993 fremsatte det franske selskab Geotronics SA (herefter 'Geotronics' eller 'sagsoegeren'), som er et datterselskab af det svenske selskab Geotronics AB og for 100%'s vedkommende ejet af dette, et tilbud om levering af 80 total stations af typen Geodimeter 510 N ('electronic total stations with inbuilt memory for data storage').
4 Ved telefax af 18. oktober 1993 meddelte PMU-Bukarest sagsoegeren, at man var positivt indstillet over for sagsoegerens tilbud, og at kontrakten ville blive forelagt den kompetente myndighed ('contracting authority') til godkendelse.
5 Ved telefax af 19. november 1993 meddelte Kommissionen sagsoegeren, at bedoemmelsesudvalget ('evaluation committee') havde anbefalet Kommissionen at indgaa den paagaeldende kontrakt, men at Kommissionen naerede tvivl vedroerende oprindelsen af de produkter, som Geotronics havde foreslaaet, og oenskede yderligere oplysninger herom.
6 Ved skrivelse af 14. december 1993 meddelte Geotronics Kommissionen en raekke mere detaljerede oplysninger vedroerende samlingen af takometrene og informerede Kommissionen om, at produkterne blev fremstillet i Det Forenede Kongerige.
7 Den 2. marts 1994 meddelte sagsoegeren Kommissionen, at selskabet var blevet bekendt med, at dets tilbud ville blive afslaaet med den begrundelse, at det foreslaaede udstyr var af svensk oprindelse. Da sagsoegeren imidlertid mente, at situationen vedroerende kriterierne for produkternes oprindelse havde aendret sig, efter at aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (EFT L 1, s. 3, herefter 'EOES-aftalen') var traadt i kraft den 1. januar 1994, foreslog sagsoegeren Kommissionen, at proceduren for det begraensede udbud blev genoptaget.
8 Ved telefax af 10. marts 1994 til sagsoegeren afslog Kommissionen selskabets tilbud med den begrundelse, at det af Geotronics foreslaaede udstyr ikke, som det kraevedes ifoelge betingelserne i meddelelsen om det begraensede udbud, havde oprindelse i Faellesskabets medlemsstater eller en af de stater, som er omfattet af PHARE-programmet.
9 Den 11. marts 1994 meddelte Kommissionen PMU-Bukarest, at den efter en gennemgang af de to tilbud, som den havde modtaget paa foranledning af meddelelsen om det begraensede udbud for elektroniske takometre, fandt, at kun tilbuddet fra en tysk virksomhed opfyldte de betingelser, der kraevedes efter meddelelsen om det begraensede udbud, og at dette selskabs tilbud var acceptabelt. Som foelge heraf bad Kommissionen PMU-Bukarest om at saette sig i forbindelse med den paagaeldende tyske virksomhed med henblik paa kontraktens indgaaelse.
10 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren har anlagt naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 29. april 1994.
11 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegeren i medfoer af traktatens artikel 185 indgivet begaering om anordning af foreloebige forholdsregler med henblik paa, at gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning udsaettes.
12 Den 17. maj 1994 meddelte PMU-Bukarest Kommissionen, at det rumaenske Ministerium for Landbrug og Levnedsmiddelindustri, som var den myndighed, der afsluttede kontrakten, den 15. april 1994 havde truffet beslutning om at tildele den paagaeldende tyske virksomhed kontrakten.
13 Samme dag meddelte PMU-Bukarest det sagsoegende selskab, at de rumaenske myndigheder var afskaaret fra at tildele selskabet kontrakten, da det ikke opfyldte de betingelser om produkternes oprindelse, som var fastsat i meddelelsen om det begraensede udbud.«
3 Ved kendelse afsagt af Rettens praesident den 7. juli 1994 i sag T-185/94 R, Geotronics mod Kommissionen (Sml. II, s. 519) blev den begaering om foreloebige forholdsregler, som Geotronics samtidig havde indgivet, ikke taget til foelge.
Rettens dom
4 Det fremgaar af den anfaegtede dom, at Geotronics principalt nedlagde paastand om annullation af Kommissionens afslag paa appellantens tilbud - i den form, hvorved dette afslag blev meddelt Geotronics ved telefax af 10. marts 1994 - og subsidiaert, at Kommissionen doemmes til at erstatte Geotronics det tab, den har forvoldt selskabet ved at traeffe denne beslutning.
Annullationssoegsmaalets antagelse til realitetsbehandling
5 Ved den anfaegtede dom afviste Retten soegsmaalet om annullation af den beslutning, som var indeholdt i skrivelsen af 10. marts 1994 af foelgende grunde:
»27 Indledningsvis bemaerkes, at ifoelge grundforordningen vedroerende PHARE-programmet ydes bistanden af Faellesskabet dels autonomt, dels finansieret i forening med medlemsstaterne, Den Europaeiske Investeringsbank, tredjelande, multilaterale organer eller modtagerlandene selv.
28 Videre bemaerkes, at den bistand, der ydes som led i PHARE-programmet, finansieres over det almindelige budget i overensstemmelse med finansforordningen, som aendret navnlig ved forordning nr. 610/90, hvis bestemmelser i afsnit IX finder anvendelse paa bistand til tredjelande.
29 Ifoelge artikel 107 og artikel 108, stk. 2, i forordning nr. 610/90 gennemfoeres de aktioner og projekter, som finansieres inden for rammerne af Faellesskabets samarbejdspolitik, af modtagerlandet i naert samarbejde med Kommissionen, der i sin egenskab af administrator af bistanden tildeler bevillingerne og soerger for, at der sikres lige vilkaar ved deltagelse i udbud, at der ikke forekommer forskelsbehandling, og at det oekonomisk set mest fordelagtige tilbud vaelges.
30 Ifoelge samme forordnings artikel 109, stk. 2, er det dog modtagerlandet, som offentliggoer udbuddene, modtager de indkaldte tilbud, forestaar gennemgangen heraf og fastslaar resultaterne af udbuddene. Det er ogsaa modtagerlandet, som undertegner aftaler, kontrakter, tillaegskontrakter og overslag og sender dem til Kommissionen. Foelgelig er det den stat, der modtager bistanden inden for rammerne af PHARE-programmet, som har befoejelsen til at tilkende kontrakten. I saa henseende erkendte sagsoegerens repraesentant under den mundtlige forhandling, at den rumaenske regering i den foreliggende sag havde kunnet tildele Geotronics kontrakten, uanset at Kommissionen afslog at yde dette selskab bistand fra Faellesskabet.
31 Denne kompetencefordeling indebaerer, at de kontrakter, som finansieres af PHARE-programmet, maa anses for nationale kontrakter, der udelukkende binder modtagerstaten og den paagaeldende erhvervsdrivende. Forberedelsen, forhandlingen og indgaaelsen af kontrakterne foregaar nemlig udelukkende mellem disse to parter.
32 Derimod opstaar der ikke noget retsforhold mellem de tilbudsgivende virksomheder og Kommissionen, da sidstnaevntes opgaver begraenser sig til at traeffe afgoerelserne om finansieringen paa Faellesskabets vegne, og Kommissionens afgoerelser herom kan ikke have den foelge i forhold til de tilbudsgivende virksomheder, at en af Faellesskabet truffet afgoerelse traeder i stedet for den afgoerelse, som er truffet af modtagerstaten i henhold til PHARE-programmet. Foelgelig kan der fra Kommissionens side ikke traeffes en beslutning i forhold til de tilbudsgivende virksomheder, som kan goeres til genstand for et soegsmaal i henhold til artikel 173, stk. 4, i EF-traktaten (jf. herved Domstolens dom af 10.7.1984, sag 126/83, STS mod Kommissionen, Sml. s. 2769, praemis 18 og 19, af 10.7.1985, sag 118/83, CMC m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2325, praemis 28 og 29, [af 14.1.1993, sag C-257/90], Italsolar mod Kommissionen [Sml. I, s. 9], praemis 22 og 26, og [af 29.4.1993, sag C-182/91], Forafrique Burkinabe mod Kommissionen [Sml. I, s. 2161], praemis 23).
33 Den skrivelse af 10. marts 1994, hvorved Kommissionen meddelte sagsoegeren, at den var tvunget til at afslaa selskabets tilbud, da det foreslaaede udstyr ikke havde oprindelse inden for Faellesskabet, kan derfor ikke, uanset den af Kommissionen anvendte formulering, anses for en akt fra Kommissionen, som har retligt bindende virkninger, der kan beroere sagsoegerens retsstilling.
34 Det boer tilfoejes, at sagsoegeren under alle omstaendigheder ikke kan have nogen gavn af, at Kommissionens skrivelse af 10. marts 1994 annulleres, da dette ikke i sig selv giver grundlag for at anfaegte kontrakten mellem den rumaenske regering og den tyske virksomhed, som fik tildelt kontrakten.
35 Foelgelig maa paastanden om annullation af Kommissionens skrivelse af 10. marts 1994 afvises.«
Erstatningssoegsmaalet
6 I den anfaegtede dom fandt Retten,
efter at have henvist til, at »den omstaendighed, at annullationssoegsmaalet maa afvises, ikke medfoerer, at ogsaa erstatningssoegsmaalet maa det, da dette udgoer et selvstaendigt retsmiddel (jf. dom af 26.2.1986, sag 175/84, Krohn mod Kommissionen, Sml. s. 753, praemis 32)« (praemis 38),
at det maatte undersoeges, om Kommissionen, som havde ansvaret for finansieringen af projekterne inden for rammerne af PHARE-programmet, havde begaaet en fejl, som kunne paadrage den et ansvar i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, og om Kommissionen herved havde handlet i strid med EOES-aftalen (praemis 39 og 40).
7 Efter en gennemgang heraf fandt Retten, at Kommissionen maatte frifindes for erstatningspaastanden af foelgende grunde:
»48 Det bemaerkes for det foerste, at EOES-aftalen i mangel af overgangsbestemmelser har fuld retsvirkning fra sin ikrafttraedelsesdato, dvs. den 1. januar 1994, hvorfor den kun kan anvendes paa retsforhold stiftet efter sin ikrafttraeden.
49 Videre maa det fastslaas, at de retlige rammer for den her i sagen omhandlede procedure for indgaaelsen af en offentlig kontrakt - navnlig hvad angaar betingelsen om de paagaeldende produkters oprindelse - blev fastlagt ved den indkaldelse af tilbud under begraenset udbud, som Kommissionen foretog den 9. juli 1993 paa den rumaenske regerings vegne.
50 Saavel Kommissionen maatte, da den fastlagde de generelle betingelser for indkaldelse af tilbud den 9. juli 1993, som sagsoegeren, da denne afgav sit tilbud om levering den 16. juli 1993, med rimelighed kunne forvente, at beslutningen om tildeling af den af Faellesskabet ydede bistand blev truffet paa grundlag af disse betingelser inden den 1. januar 1994, da EOES-aftalen traadte i kraft.
51 Det maa imidlertid herved konstateres, at det sagsoegende selskab, da Kommissionen i sin skrivelse til selskabet af 19. november 1993 rejste tvivl om de foreslaaede produkters oprindelse inden for Faellesskabet, i sit svar af 14. december 1993 haevdede, at de foreslaaede produkter var fremstillet i Det Forenede Kongerige. Foerst efter droeftelser mellem sagsoegeren og Kommissionen efter den 1. januar 1994 kunne Kommissionen faa bekraeftet denne tvivl og fastslaa, at de foreslaaede produkter hovedsagelig var af svensk oprindelse.
52 Det sagsoegende selskabs repraesentant har i oevrigt erkendt under den mundtlige forhandling, at selskabet selv var skyld i forsinkelsen af proceduren, eftersom det, uden egentlig at oenske det, vildledte Kommissionen om produkternes oprindelse. Repraesentanten har endvidere erkendt, at sagsoegeren ikke, saafremt Kommissionen havde truffet sin afgoerelse foer den 1. januar 1994, havde haft nogen mulighed for at rejse spoergsmaalet om anvendeligheden af EOES-aftalen paa proceduren om indgaaelsen af den i sagen omhandlede kontrakt.
53 Efter Rettens opfattelse har Kommissionen derfor med foeje baseret sig paa de almindelige betingelser, som den havde fastsat i meddelelsen om det begraensede udbud, og som sagsoegeren havde accepteret inden EOES-aftalens ikrafttraeden, og at Kommissionen den 10. marts 1994 som foelge af disse betingelser med foeje underrettede sagsoegeren om, at selskabets tilbud maatte afslaas med den begrundelse, at det af selskabet foreslaaede udstyr ikke, som det kraevedes efter betingelserne i indkaldelsen af tilbud, havde oprindelse i Faellesskabets medlemsstater eller i et modtagerland efter PHARE-programmet.
54 Skrivelsen af 10. marts 1994 udgoer nemlig blot en gennemfoerelse af de betingelser, der var fastsat i meddelelsen om begraenset udbud, og kan ikke antages at have aendret retsstillingen i forhold til den, der gjaldt som foelge af tilbudsindkaldelsen. Den omstaendighed, at skrivelsen blev affattet paa et tidspunkt, hvor retsreglerne var blevet aendret paa grund af EOES-aftalens ikrafttraeden, kunne derfor ikke beroere de retlige betingelser, som var fastsat i tilbudsindkaldelsen, og tillaegge det sagsoegende selskab rettigheder, det ikke havde paa tidspunktet for tilbudsindkaldelsen.
55 Desuden kan EOES-aftalen under ingen omstaendigheder anvendes paa kontrakter, der er undergivet retsregler, som en stat, der ikke har undertegnet EOES-aftalen, er kontraherende part i. Det er nemlig ikke rigtigt, som sagsoegeren har anfoert, at det er Kommissionen, som inden for rammerne af PHARE-programmet indkoeber de produkter, hvorpaa der er afgivet tilbud, og videresaelger dem til modtagerlandene. Det fremgaar derimod af de ovenstaaende betragtninger, at de i sagen omhandlede kontrakter er nationale kontrakter, som udelukkende er reguleret af de gaeldende retsregler vedroerende forholdet mellem tilbudsgiveren og modtagerlandet, hvilket i det foreliggende tilfaelde er Rumaenien, der ikke er kontraherende part i EOES-aftalen.
56 Foelgelig kan Kommissionen ikke med rette kritiseres for, at den ikke har anvendt EOES-aftalen paa den foreliggende procedure om indgaaelse af kontrakter.
57 Da Kommissionen ikke har gjort sig skyldig i en retsstridig adfaerd, maa erstatningspaastanden forkastes.
58 Af samtlige de anfoerte betragtninger foelger, at Kommissionen i det hele maa frifindes«.
Appellen
Afvisning af annullationssoegsmaalet
8 Geotronics har gjort gaeldende, at Retten har anlagt en urigtig retsopfattelse ved at antage, at den beslutning, der var indeholdt i skrivelsen af 10. marts 1994, ikke kunne anfaegtes under et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4. Geotronics anfoerer i den forbindelse, at selskabet utvivlsomt ville have faaet tildelt den omhandlede kontrakt, hvis Kommissionen ikke havde afslaaet dets tilbud, og at den anfaegtede beslutning ved paa denne maade at bestemme udfaldet af proceduren om indkaldelse af tilbud har haft retligt bindende virkninger for Geotronics og paavirket dets retsstilling vaesentligt.
9 Det bemaerkes, at enhver fysisk eller juridisk person efter traktatens artikel 173, stk. 4, kan indgive annullationssoegsmaal vedroerende beslutninger, der retter sig til ham, samt vedroerende beslutninger, som skoent de er udfaerdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog beroerer ham umiddelbart og individuelt.
10 Ifoelge Domstolens faste praksis foreligger der kun retsakter eller beslutninger, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173, naar foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, der kan beroere sagsoegerens interesser (jf. bl.a. dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, praemis 9).
11 I den foreliggende sag antog Retten i den anfaegtede doms praemis 33, efter at have beskrevet kompetencefordelingen mellem modtagerstaten og Kommissionen under proceduren om indgaaelse af kontrakter, der finansieres over PHARE-programmet, at skrivelsen af 10. marts 1994 ikke, uanset den af Kommissionen anvendte formulering, kunne anses for en akt, som har retligt bindende virkninger, der kan beroere Geotronics' retsstilling, hvorfor paastanden om annullation af denne skrivelse maatte afvises.
12 Det fremgaar ganske vist af Domstolens praksis om indgaaelse af offentlige kontrakter, som finansieres over Den Europaeiske Udviklingsfond, at de opgaver, som Kommissionens repraesentanter har i forbindelse hermed, hvad enten de udmoenter sig i godkendelse eller manglende godkendelse, eller i paategninger eller manglende paategninger, udelukkende har til formaal at faa konstateret, om betingelserne for en faellesskabsfinansiering er opfyldt. De har ikke til formaal og kan ikke bevirke et brud paa grundsaetningen om, at de paagaeldende kontrakter er et nationalt anliggende for modtagerstaterne, der som de eneste har ansvaret for at udarbejde, forhandle og indgaa dem (jf. bl.a. ovennaevnte dom i sagen STS mod Kommissionen, praemis 16). Ifoelge samme praksis traeder de virksomheder, der afgiver tilbud, eller som tildeles de paagaeldende kontrakter, kun i retlig forbindelse med den modtagerstat, der har ansvaret for kontrakten, og ingen afgoerelser truffet af Kommissionens repraesentanter kan bevirke, at en beslutning truffet af Faellesskabet i forhold til disse virksomheder kan anses for at vaere traadt i stedet for en beslutning truffet af modtagerstaten, der som den eneste er befoejet til at indgaa og undertegne kontrakten (jf. ovennaevnte dom i sagen STS mod Kommissionen, praemis 18; jf. endvidere ovennaevnte domme i sagerne CMC m.fl. mod Kommissionen, praemis 28, Italsolar mod Kommissionen, praemis 22, og Forafrique Burkinabe mod Kommissionen, praemis 23).
13 De betragtninger, der ligger til grund for denne praksis, kan imidlertid ikke uden videre overfoeres til den sag, som forelaa for Retten, og retfaerdiggoere, at Retten afviste annullationspaastanden fra realitetspaakendelse.
14 Som det fremgaar af den anfaegtede doms praemis 8, underrettede Kommissionen ved skrivelse af 10. marts 1994 Geotronics om, at den afslog selskabets tilbud med den begrundelse, at det af selskabet foreslaaede udstyr ikke havde oprindelse i Faellesskabets medlemsstater eller en af de stater, som er omfattet af PHARE-programmet. Den anfaegtede beslutning, som udtrykkeligt var rettet til Geotronics, blev derfor truffet af Kommissionen, efter at denne havde undersoegt, om Geotronics' tilbud opfyldte de betingelser for at opnaa faellesskabsfinansiering, som var fastsat i meddelelsen om indkaldelse af tilbud. Selv om denne beslutning var truffet som led i en procedure, der skulle foere til indgaaelse af en national kontrakt, kunne den frigoeres herfra dels, da Kommissionen havde vedtaget den under udoevelsen af sin selvstaendige kompetence, dels, da den angik en konkret virksomhed, der som foelge af selve beslutningens vedtagelse blev beroevet enhver mulighed for at faa tildelt kontrakten.
15 Kommissionens beslutning om at udelukke Geotronics fra muligheden for at opnaa faellesskabsfinansiering havde derfor i sig selv retligt bindende virkninger for appellanten og kunne derfor anfaegtes under et annullationssoegsmaal.
16 Foelgelig har Retten anlagt en urigtig retsopfattelse ved at antage, at skrivelsen af 10. marts 1994 ikke kunne anses for en akt, der havde retligt bindende virkninger, som beroerte Geotronics' retsstilling, og af denne grund afviste det annullationssoegsmaal fra realitetsbehandling, som var indgivet mod beslutningen.
17 Det foelger af det anfoerte, at appellen er begrundet i det omfang, den vedroerer afgoerelsen i den anfaegtede dom om at afvise annullationssoegsmaalet fra realitetsbehandling.
18 Foer der drages nogen slutninger af denne konstatering, skal proevelsen af appellen fortsaettes i det omfang, den vedroerer erstatningspaastanden, da de anbringender, som Geotronics har gjort gaeldende paa dette punkt, vedroerer Rettens vurdering af, om den adfaerd, appellanten kritiserede Kommissionen for, var lovlig. I det omfang, proevelsen vedroerer én af de betingelser, som skal vaere opfyldt for at fastslaa et ansvar uden for kontraktforhold i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, falder proevelsen i den foreliggende sag nemlig sammen med den proevelse af den anfaegtede beslutnings lovlighed, som burde have vaeret foretaget i medfoer af traktatens artikel 173.
Frifindelse for erstatningspaastanden
19 Til stoette for appellen har Geotronics gjort gaeldende, at Retten har anlagt en urigtig retsopfattelse ved i den anfaegtede doms praemis 53 at antage, at Kommissionen med foeje havde baseret sig paa de almindelige betingelser i meddelelsen om indkaldelse af tilbud, selv om den efter aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske samarbejdsomraade (herefter »EOES-aftalen«), som traadte i kraft den 1. januar 1994, og navnlig aftalens artikel 4, 8 og 11 samt artikel 65, stk. 1, var forpligtet til ogsaa at tage hensyn til produkter med oprindelse i et af de tredjelande, som har indgaaet aftalen, i det foreliggende tilfaelde Sverige, paa samme betingelser, som gjaldt for produkter med oprindelse i en medlemsstat.
20 Som Retten med foeje har anfoert i den anfaegtede doms praemis 49 og 54, blev de retlige rammer for proceduren vedroerende indgaaelsen af den paagaeldende offentlige kontrakt, navnlig hvad angaar betingelserne om produkternes oprindelse, fastlagt ved den indkaldelse af tilbud under begraenset udbud, som Kommissionen ivaerksatte den 9. juli 1993 paa den rumaenske regerings vegne.
21 Som det fremgaar af Rettens faktiske konstateringer, blev Geotronics' tilbud indgivet den 16. juli 1993 og tilbudsindkaldelsen endelig afsluttet i henhold til de almindelige betingelser, der gjaldt for denne tilbudsindkaldelse. EOES-aftalen, som traadte i kraft den 1. januar 1994, kunne under ingen omstaendigheder uden at kraenke retssikkerhedsprincippet aendre de betingelser, hvorunder tilbudsindkaldelsen var ivaerksat, og i henhold til hvilke tilbuddene var indgivet, medmindre proceduren for indgaaelse af kontrakten blev genaabnet.
22 Det var derfor med fuld rette, naar Retten antog, at Kommissionen med foeje havde baseret sig paa de almindelige betingelser, som var fastsat i tilbudsindkaldelsen, uanset EOES-aftalens efterfoelgende ikrafttraeden, og navnlig baseret sig paa artikel 2 i disse betingelser, hvorefter det udstyr, som skulle leveres, skulle have oprindelse i Det Europaeiske Faellesskabs medlemsstater eller i et af modtagerlandene i henhold til PHARE-programmet.
23 Under disse forhold er det uden betydning, at Retten endvidere i dommens praemis 55 antog, at EOES-aftalen ikke kunne anvendes paa kontrakter, der er undergivet retsregler, som en stat, der ikke har undertegnet aftalen, er kontraherende part i. Da denne praemis er anfoert som en yderligere begrundelse, kan den kritik, som appellanten har fremfoert mod den, ikke medfoere ophaevelse af Rettens dom, idet den er uvirksom (dom af 22.12.1993, sag C-244/91 P, Pincherle mod Kommissionen, Sml. I, s. 6965, praemis 25).
24 Foelgelig maa appellen forkastes i det omfang, den vedroerer afgoerelsen om frifindelse for erstatningspaastanden.
Virkningerne af en ophaevelse af Rettens dom
25 Ifoelge artikel 54, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen kan Domstolen, naar den giver appellanten medhold, ophaeve den af Retten trufne afgoerelse. Domstolen kan i denne forbindelse enten selv traeffe endelig afgoerelse, hvis sagen er moden til paakendelse, eller hjemvise den til Retten til afgoerelse.
26 Da sagen er moden til paakendelse, skal Domstolen traeffe endelig afgoerelse vedroerende paastanden om annullation af den beslutning fra Kommissionen, som blev meddelt Geotronics ved skrivelse af 10. marts 1994, og som Retten fejlagtigt afviste fra realitetspaakendelse.
27 Til stoette for denne paastand har Geotronics gjort gaeldende, at Kommissionen tilsidesatte EOES-aftalen, navnlig dennes artikel 4.
28 Det er herom tilstraekkeligt at fastslaa, at EOES-aftalen af de grunde, som er anfoert i den anfaegtede doms praemis 48-54, og som i alt vaesentligt er gengivet ovenfor i praemis 19-22, ikke i tidsmaessig henseende kunne finde anvendelse paa sagens omstaendigheder.
29 Foelgelig maa annullationspaastanden forkastes som ubegrundet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 Saafremt der gives appellanten medhold, og Domstolen selv endeligt afgoer sagen, traeffer den ifoelge procesreglementets artikel 122 ogsaa afgoerelse om sagens omkostninger. I henhold til artikel 69, stk. 2, som i medfoer af artikel 118 finder anvendelse i appelsager, paalaegges den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Geotronics har i det vaesentlige tabt sagen og doemmes derfor til ud over sine egne omkostninger at betale alle de omkostninger, som Kommissionen har afholdt saavel under sagen ved Retten som under sagen ved Domstolen.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Dommen afsagt af Retten i Foerste Instans den 26. oktober 1995 i sag T-185/94, Geotronics mod Kommissionen, ophaeves i det omfang, paastanden om annullation af Kommissionens skrivelse af 10. marts 1994 blev afvist fra realitetsbehandling.
2) I oevrigt forkastes appellen.
3) Kommissionen frifindes for annullationspaastanden.
4) Geotronics SA betaler alle de omkostninger, der er afholdt saavel under sagen ved Retten som under sagen ved Domstolen.