61985CC0342_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . I - Den Italienske Republik har nedlagt paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutninger 85/459/EOEF og 85/460/EOEF af 28 . august 1985 ( 1 ) om afslutning af de af Den Italienske Republik forelagte regnskaber over de udgifter for regnskabsaarene 1980 og 1981, der er finansieret gennem Den Europaeiske Udviklings - og Garantifond ( herefter benaevnt "EUGFL "), Garantisektionen, for saa vidt Kommissionen herved afviste at lade EUGFL afholde visse udgifter til stoette til opkoebt skummetmaelkspulver, stoette til forbruget af olivenolie, kompensation for tilbagetraekning af fiskerivarer fra markedet samt monetaere udligningsbeloeb .
II - A - Stoette til skummetmaelkspulver
2 . Da der ikke var lagre af skummetmaelkspulver i Italien i 1978, besluttede Raadet ved forordning ( EOEF ) nr . 1763/78 af 25 . juli 1978 ( 2 ) at overfoere en del af det oplagrede skummetmaelkspulver, der var til raadighed for intervention i andre medlemsstater, til disposition for det italienske interventionsorgan, med henblik paa anvendelse til foderbrug .
3 . Overfoerslen fandt sted i to dele, og de naermere gennemfoerelsesbestemmelser om anden del findes i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 516/80 af 29 . februar 1980 ( 3 ), senest aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3314/80 af 19 . december 1980 ( 4 ).
4 . Denne del af sagen vedroerer den endelige stoerrelse af det stoettebeloeb, som eventuelt paahviler EUGFL .
5 . I det foelgende skal jeg derfor behandle det indbyrdes forhold mellem de gaeldende bestemmelser om stoette til skummetmaelkspulver .
6 . Ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 af 27 . juni 1968 ( 5 indfoertes den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter; forordningens artikel 10 bestemmer, at der ydes stoette til skummetmaelk og skummetmaelkspulver, der anvendes til foder .
7 . I henhold til samme artikels stk . 2 fastsatte Raadet ved forordning ( EOEF ) nr . 986/68 af 15 . juli 1968 ( 6 ) en raekke almindelige regler om den paagaeldende stoette; i medfoer af forordningens artikel 10, stk . 3, fastsatte Kommissionen de hertil svarende gennemfoerelsesbestemmelser .
8 . Den almindelige ordning om fastsaettelse af stoette ( uanset om det drejer sig om koeb paa det frie marked eller af et interventionsorgan, og, i begge tilfaelde, om koebene foretages i den erhvervsdrivende egen eller en anden medlemsstat ) fremgaar af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1725/79 af 26 . juli 1979 ( 7 ), som erstattede forordning ( EOEF ) nr . 990/72 af 15 . maj 1972 ( 8 ). Artikel 9, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 18725/79 bestemmer, at "stoettebeloebet er det beloeb, der er gaeldende den dag, hvor skummetmaelken eller skummetmaelkspulveret denatureres, eller den dag, hvor det forarbejdes til foderblandinger ".
9 . I henhold til den almindelige regel i artikel 3, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 986/68 udbetales stoettebeloebet principielt af den medlemsstat, paa hvis omraade denatureringen eller forarbejdningen har fundet sted, og naar det godtgoeres, at den er foretaget ( artikel 3, stk . 2 ).
10 . Med hensyn til skummetmaelkspulver, der er fremstillet i én medlemsstat og denatureret eller forarbejdet til foderblandinger paa en anden medlemsstats omraade ( uanset om pulveret er koebt paa det frie marked eller af et interventionsorgan ), indfoertes der imidlertid ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1624/76 af 2 . juli 1976 ( 9 ) en saerlig ordning : stoettebeloebet - der udbetales afafsendelsesmedlemsstaten mod fremlaeggelse af bevis for, at maelken er blevet underkastet toldkontrol eller en administrativ kontrol, og der er stillet sikkerhed - er i princippet det beloeb, der anvendes den dag, hvor toldformaliteterne ved udfoersel opfyldes ( artikel 8, stk . 1 ); den beroerte erhvervsdrivende kan imidlertid faa udbetalt et yderligere beloeb, saafremt det stoettebeloeb, der var gaeldende den dag, hvor forarbejdningen eller denatureringen finder sted, er stoerre end det beloeb, som afsendelsesmedlemsstaten udbetaler ( artikel 8, stk . 2 ).
11 . Kommissionen har anfoert, at denne helt usaedvanlige ordning blev indfoert for at tage hensyn til Italiens saerlige situation, idet Italien paa det tidspunkt var den eneste medlemsstat, hvor der var underskud af skummetmaelkspulver, saaledes at de italienske erhvervsdrivende var tvunget til at importere det; den generelle ordning skabte nemlig problemer for dem som foelge af administrativ langsommelighed i forbindelse med udbetalingen af stoette i Italien .
12 . Sammenholdes de to ordninger, fremgaar det, at det tidspunkt, der er afgoerende ved beregningen af stoetten, er det tidspunkt, da forarbejdningen eller denatureringen finder sted - og ikke det tidspunkt, da produktet koebes eller noget tidligere tidspunkt . Dette gaelder i foelgende tilfaelde :
- den erhvervsdrivende koeber produktet i sin egen medlemsstat;
- den erhvervsdrivende koeber produktet i en anden medlemsstat, saafremt det stoettebeloeb, der er gaeldende paa tidspunktet for forarbejdningen, var stoerre end det, der er gaeldende paa udfoerselstidspunktet .
13 . En anden saerlig ordning blev indfoert i de tilfaelde - og det er den, de foreliggende sager drejer sig om med hensyn til skummetmaelkspulver - hvor der overfoeres skummetmaelkspulver fra en anden medlemsstats interventionsorgan til det italienske for bedst muligt at raade bod paa de manglende lagre i Italien . I forordning ( EOEF ) nr . 516/80 og senere forordning ( EOEF ) nr . 1146/80 af 7 . maj 1980 ( 10 ) fastlagdes de naermere betingelser for det italienske interventionsorgans salg af det pulver, der var stillet til dets raadighed .
14 . Den naevnte forordnings artikel 3a indeholder en generel henvisning til Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2213/76 af 10 . september 1976 ( 11 ), senest aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 90/80 af 17 . januar 1980 ( 12 ), som indeholder de almindelige regler om salg af skummetmaelkspulver fra offentlige lagre, herunder om prisen .
15 . Derudover indeholder ovennaevnte artikel 3 imidleritd en raekke saerlige betingelser, herunder betingelsen ( stk . 2, pkt . 3 ) om, at "ved betaling af koebsprisen nedsaettes denne med det stoettebeloeb, der er omhandlet i artikel 10 i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 ".
16 . Reelt er det spoergsmaalet om indholdet og omfanget af den naevnte henvisning, der er baggrunden for denne del af den foreliggende sag .
17 . Den italienske regering har anfoert, at henvisningen til artikel 10 i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 ogsaa omfatter gennemfoerelsesbestemmelserne til den naevnte artikel, herunder artikel 9, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1725/79, hvilken forordning i oevrigt udtrykkeligt er omtalt i artikel 3a, stk . 2, foerste punktum, i forordning ( EOEF ) nr . 1146/80 ( paa samme maade som forordning ( EOEF ) nr . 990/72, der gik forud for forordning ( EOEF ) nr . 1725/79, udtrykkeligt henviste til artikel 5 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2972/76 af 7 . december 1976 ( 13 ), hvori var fastsat de naermere bestemmelser vedroerende tidligere foretagne overfoersler til det italienske interventionsorgan ).
18 . Da stoettebeloebet var steget mellem det tidspunkt, da skummetmaelken blev solgt og da det blev forarbejdet, havde det italienske interventionsorgan besluttet at udbetale de erhvervsdrivende forskellen efter proceduren i artikel 8, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1624/76 .
19 . Kommissionen var ikke enig i denne fortolkning og afviste at lade EUGFL finansiere forskelsbeloebet, idet stoettebeloebet efter Kommissionens opfattelse kun kunne vaere det, der var gaeldende paa det tidspunkt, da koebekontrakten blev indgaaet .
20 . Da der ikke udtrykkeligt er gjort undtagelse, er dette efter Kommissionens opfattelse en rimelig foelge af anvendelsen af princippet "tempus regit actum ".
21 . Hertil kommer, stadig ifoelge Kommissionen, at naar de naermere regler om ydelse og udbetaling af stoetten varierer alt efter de forskellige koebsordninger ( koeb paa det frie marked og denaturering eller forarbejdning paa en anden medlemsstats omraade eller koeb af et interventionsorgan ), kan henvisningen til artikel 10 ikke omfatte alle de bestemmelser, der er udstedt til dens gennemfoerelse . Efter Kommissionens opfattelse omfatter henvisningen f.eks . ikke det saerlige tilfaelde, der er baggrunden for den foreliggende sag, nemlig hvor de erhvervsdrivende af deres egen stats interventionsorgan koeber skummetmaelkspulver, der er opkoebt i en anden medlemsstat .
22 . For mig at se har Kommissionen ikke ret .
23 . For det foerste er jeg enig med den italienske regering i, at da hverken stoettebeloebet eller de naermere regler og betingelser med hensyn til dets ydelse er fastsat i artikel 10 i forordning ( EOEF ) nr . 804/68, maa disse noedvendigvis fastlaegges i overensstemmelse med samtlige gennemfoerelsesbestemmelser, som skal udstedes i henhold til stk . 2 og 3 i den naevnte artikel 10, og som der i oevrigt henvises til i samme artikels stk . 1 .
24 . Som allerede naevnt er bestemmelsen om stoettebeloebets fastsaettelse, som foreskriver, at det er de beloeb, der er gaeldende paa det tidspunkt, da forarbejdningen eller denatureringen finder sted, der skal laegges til grund .
25 . Det ser imidlertid ikke ud til, at der findes nogen retsforskrift, der omfatter den situation, at et interventionsorgan har solgt skummetmaelkspulver, der er overfoert fra et andet interventionsorgan, og hvoraf det klart fremgaar, at den almindelige regel i et saadant tilfaelde boer fraviges . Hverken forordning ( EOEF ) nr . 516/80 eller nogen anden forordning om den paagaeldende overfoersel indeholder en saadan bestemmelse .
26 . God fortolkningsskik tilsiger saaledes, at man i saa fald i princippet anvender den faelles ordning om fastsaettelse af stoette og ikke en saerlig ordning, som i relation til den foreliggende sag ikke har klar hjemmel i nogen lovbestemmelse .
27 . Kommissionens argument ( i den sammenfattende rapport om afslutning af EUGFL-regnskaberne ), om, at der ikke er nogen bestemmelse svarende til artikel 8 i forordning ( EOEF ) nr . 1624/76, og hvorefter ordningen er den samme ved overfoersel af skummetmaelkspulver mellem interventionsorganer, kan efter min opfattelse ikke aendre ved ovennaevnte synspunkt .
28 . Paa baggrund af den saerlige ordning, hvorefter afsendelsesmedlemsstaten kan udbetale stoetten forud i henhold til naevnte forordnings artikel 2, var det saaledes noedvendigt ( selv om dette ikke var det eneste formaal med bestemmelsen ) at fastlaegge, hvilket interventionsorgan, der skulle udbetale forskellen mellem stoettebeloebene, og paa hvilke betingelser, eftersom forarbejdningen fandt sted i en anden medlemsstat . I artikel 8, stk . 2, uddybes den gaeldende ordning paa en maade, som i oevrigt lader formode, at det har vaeret lovgivers opfattelse, at spoergsmaalet om betaling af forskelsbeloebet var reguleret af andre, tidligere bestemmelser, herunder af forordning ( EOEF ) nr . 990/72, som bestemmelsen udtrykkeligt henviser til .
29 . Anvendelsen af det generelle princip "tempus regit actum" er heller ikke til hinder for den fortolkning, jeg netop har redegjort for : Der er ikke tale om at anvende en bestemmelse, der er udstedt efter at koebet har fundet sted, men om at fastlaegge og fortolke et regelsaet, der allerede forelaa og var i kraft paa dette tidspunkt, og hvorefter det er et tidspunkt, der ligger efter koebstidspunktet, der skal laegges til grund ved fastsaettelsen af stoettebeloebet .
30 . Jeg mener heller ikke, at man modsaetningsvis ( jfr . den sammenfattende rapport ) kan henvise til artikel 1, stk . 2, litra b ), i forordning ( EOEF ) nr . 1725/79, som bestemmer : "der kan kun ydes stoette til skummetmaelk og skummetmaelkspulver, dersom *... b ) det ikke har kunnet eller ikke vil kunne begunstiges af stoette eller prisnedsaettelse i medfoer af andre faellesskabsbestemmelser ." Den bestemmelse kan ikke antages at kunne finde anvendelse i tilfaelde, hvor det angiveligt kun drejer sig om at fastlaegge den endelige stoerrelse af den samme stoette paa grundlag af bestemmelserne i samme forordning .
31 . Tilsvarende er Kommissionens henvisning i dens svar paa Domstolens spoergsmaal til de saerlige salgsordninger, der blev indfoert ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 368/77 af 23 . februar 1977 ( 14 ) og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 443/77 af 2 . marts 1977 ( 15 ) efter min opfattelse heller ikke relevant; der er tale om ordninger med saerlige salgsbetingelser og med prisfastsaettelse ( nemlig henholdsvis salg ved loebende licitation og salg til fastsat pris ), men for mig at se kan der ikke her hentes nogen stoette med hensyn til, hvordan stoetten skal beregnes i de tilfaelde, hvor den skal ydes .
32 . Da salg ved licitation afvikles til en meget lav pris, behoever man ikke at goere produktet konkurrencedygtigt og sikre dets afsaetning ved at yde stoetten i henhold til artikel 10 i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 ( betragtning 5 til og artikel 19, litra b ), i forordning ( EOEF ) nr . 368/77 ); om salg til fastsat pris angives det i forordning ( EOEF ) nr . 443/77, at prisen boer fastsaettes paa en saadan maade, at det sikres, at salg foerst og fremmest foregaar ved licitation ( betragtning 2 ), og det bestemmes i forordningen endvidere, at f.eks . artikel 19 i forordning ( EOEF ) nr . 368/77, hvorefter der ikke kan ydes stoette, finder anvendelse paa et saadant salg .
33 . Er der imidlertid ikke, som haevdet af Kommissionen, tilstraekkeligt tungtvejende grunde, der taler for, at man i det tilfaelde ikke anvender den generelle ordning?
34 . Kommissionen har i den forbindelse fremfoert en raekke synspunkter af oekonomisk karakter, der efter dens opfattelse kan begrunde den forskellige behandling .
35 . Kommissionen har navnlig understreget, at ved koeb af det italienske interventionsorgan af skummetmaelk, der er opkoebt i en anden medlemsstat, skal de erhvervsdrivende ikke afholde de omkostninger, der er forbundet med maelkens transport til Italien, hvilket derimod er tilfaeldet med hensyn til koeb foretaget i medfoer af forordning ( EOEF ) nr . 1624/76 .
36 . Kommissionen har desuden fremhaevet, at den erhvervsdrivende i dette tilfaelde endog faar stoetten udbetalt med det samme, mens han, saafremt det er forordning ( EOEF ) nr . 1725/79, der finder anvendelse, foerst skal betale den fulde pris og derefter afvente, at produktet forarbejdes, og saa ikke faar stoetten udbetalt uden videre, men kan ansoege herom .
37 . Endelig har Kommissionen understreget ( et argument, der kun er fremfoert i den sammenfattende rapport vedroerende afslutning af EUGFL-regnskaberne ), at der foerst som led i den ordning, der blev indfoert ved forordning ( EOEF ) nr . 1624/76, blev fastsat en frist for forarbejdningen ( seks maaneder efter afslutningen af toldformaliteterne ), hvorimod de erhvervsdrivende ved overfoersel mellem interventionsorganer frit kan vaelge det tidspunkt for forarbejdningen af maelken, der er mest fordelagtigt, og paa den maade faa udbetalt den hoejest mulige stoette .
38 . Jeg mener imidlertid ikke, at Kommissionens argumenter rokker ved resultatet af min fortolkning af de gaeldende bestemmelser . Da der saaledes ikke findes nogen bestemmelse, som klart underbygger Kommissionens synspunkt, er de fremfoerte argumenter efter min opfattelse ikke staerke nok til, at Kommissionens synspunkt kan gennemtvinges paa grundlag af en fortolkning, baseret paa en rimelighedsbetragtning, og paa balancen i den gaeldende ordning .
39 . Bemaerkningen om, at det i tilfaelde af, at koebene var foretaget hos det italienske interventionsorgan - med eller uden overfoersel fra andre interventionsorganer - eller paa det frie marked i Italien, var det stoettebeloeb, der var gaeldende paa forarbejdningstidspunktet, der skulle laegges til grund, selv om der ikke havde vaeret afholdt transportudgifter, overbeviser mig ikke ganske . Man kan haevde, som Kommissionen goer det, at den forskellige behandling er en foelge af den erhvervsdrivendes valg mellem de forskellige koebsordninger, som adskiller sig fra hinanden, og som hver for sig har fordele og ulemper .
40 . Argumentet kan imidlertid ogsaa vendes om og desuden fremfoeres til stoette for, at den omtvistede ordning ikke paa alle punkter er identisk med de oevrige, men eventuelt indebaerer fordele, som enkelte af de andre ordninger ikke har, eller ikke havde ulemper, som er forbundet med de oevrige ordninger .
41 . Hvad der under alle omstaendigheder stadig vil bestaa, er forskelsbehandlingen mellem en italiensk erhvervsdrivende og en anden medlemsstats erhvervsdrivende, som koeber af sit eget lands interventionsorgan . Sidstnaevnte erhvervsdrivende faar udbetalt det stoettebeloeb, der er gaeldende paa forarbejdningstidspunktet, mens den italienske erhvervsdrivende kun faar udbetalt det stoettebeloeb, der er gaeldende paa koebstidspunktet, og saaledes stilles ringere i forhold til alle de oevrige .
42 . Efter min opfattelse er en saadan diskriminatorisk virkning ikke acceptabel, i det mindste ikke naar den, som i den foreliggende sag, udspringer af en regel, som er en undtagelse fra den generelle ordning, og som ikke udtrykkeligt er lovgivers vilje .
43 . Det kan formentlig heller ikke med rette anfoeres, at Italien allerede har tilstraekkelig fordel af den saerlige ordning, som skal raade bod paa, at Italien traditionelt har et strukturbestemt underskud af skummetmaelkspulver : den paagaeldende ordning er ogsaa i de oevrige medlemsstaters interesse, idet de herved kan faa afsat deres overskudsproduktion, hvilket ogsaa udtales i betragtningerne ( 1 og 2 ) til forordning ( EOEF ) nr . 1763/78 . Dette er tilstraekkeligt til, at spoergsmaalet om transportomkostninger ( der er loest paa faellesskabsplan ) kan adskilles fra spoergsmaalet om stoettens stoerrelse .
44 . Det forhold, at den italienske erhvervsdrivende faar udbetalt stoerstedelen af stoetten inden forarbejdningen finder sted, bekraeftes i oevrigt ogsaa i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1624/76, som ogsaa bestemmer, at der skal udbetales et beloeb svarende til forskellen i forhold til det beloeb, der er gaeldende paa forarbejdningstidspunktet .
45 . Endelig er der, som understreget af den italienske regering, i artikel 3 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3314/80 af 19 . december 1980 ( 4 ), som aendrede forordning ( EOEF ) nr . 516/80, fastsat en frist paa 60 dage for denatureringen eller forarbejdningen af skummetmaelkspulveret ( jfr . ligeledes naevnte forordnings artikel 9 ).
46 . Da Kommissionen saaledes ikke har godtgjort, at der ved beregningen af stoettebeloebet var grundlag for at fravige den generelle ordning ved beregningen af stoettebeloebet - hvilket desuden ville indebaere en forskelsbehandling af de erhvervsdrivende i de forskellige medlemsstater - mener jeg, at Kommissionens beslutninger 85/459/EOEF og 85/460/EOEF boer annulleres, for saa vidt Kommissionen herved afviste at lade EUGFL afholde udgifter paa henholdsvis 655*750 og 677*198*690 LIT til stoette til skummetmaelkspulver .
B - Stoette til forbruget af olivenolie
47 . Med hensyn til denne del af sagen har den italienske regering nedlagt paastand om annullation af beslutningerne om afvisning af at lade EUGFL finansiere stoette, der er udbetalt virksomheder, som paa nationalt plan haevdes at have begaaet uregelmaessigheder, og mod hvilke der derfor er anlagt straffe - eller forvaltningssager . Kommissionen har ikke alene begrundet beslutningerne med, at den ikke er blevet underrettet om de naevnte uregelmaessigheder (( som foreskrevet i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 282/72 af 7 . februar 1972 ( 16 ))), men ogsaa med, at kontrollen paa nationalt plan foerst er foretaget efter udloebet af den frist ( paa 150 dage ), hvor sikkerheden kan frigives, jfr . artikel 8 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3089/78 af 19 . december 1978 ( 17 ), sammenholdt med artiklerne 10 og 11 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 557/79 af 23 . marts 1979 ( 18 ) ( artiklerne 9 og 11 i forordning ( EOEF ) nr . 3171/80 af 5 . december 1980 fra og med december 1980 ( 19 )). Denne sikkerhedsstillelse er en betingelse for at den ansoegte stoette kan udbetales forud, men den naevnte forsinkede kontrol indebar, at det ikke var muligt ved hjaelp af sikkerhedsstillelsen at tilbagesoege uretmaessigt udbetalte beloeb, selv om uregelmaessigheden kunne konstateres paa grundlag af en foretagen kontrol .
48 . Efter min opfattelse kan ingen af de retsskridt, de italienske myndigheder har indledt, med foeje goeres gaeldende mod afvisningen af at lade de paagaeldende udgifter finansiere, da de ikke er afholdt efter Faellesskabets regler (( jfr . artikel 3 i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 af 21 . april 1970 ( 20 ))).
49 . Den italienske regering har anfoert, at den har gennemfoert en raekke kontrolforanstaltninger, men at uregelmaessighederne foerst blev opdaget senere . Da Kommissionen anmodede den om at redegoere for, hvordan uregelmaessighederne var blevet opdaget efter den foretagne kontrol, anfoerte den italienske regering blot, at uregelmaessighederne var opdaget i forbindelse med andre kontrolbesoeg, men fremlagde ikke noget bevis for, at den kraevede kontrol var foretaget rettidigt . Noget tyder paa, at der blot var tale om en almindelig inspektion fra afgiftsmyndighedernes side, og foretaget lang tid efter, at de paagaeldende transaktioner var afviklet .
50 . I oevrigt er den sagsoegende regerings bemaerkning om, at afslaget paa EUGFL-finansiering foerst er holdbart, naar de anlagte straffe - og forvaltningssager er afsluttet, idet det foerst paa det tidspunkt kan konstateres, om uregelmaessighederne er begaaet, uden betydning med hensyn til spoergsmaalet om EUGFL-finansiering, idet artikel 8, stk . 2, i den ovenfor naevnte forordning ( EOEF ) nr . 729/70 bestemmer, at "tilbagebetales de naevnte beloeb ikke fuldt ud, baerer Faellesskabet de finansielle foelger af uregelmaessighederne eller forsoemmelserne; dette gaelder ikke for uregelmaessigheder eller forsoemmelser, som medlemsstaternes myndigheder eller organer kan goeres ansvarlige for" ( min understregning ).
51 . Da de italienske myndigheder er ansvarlige for, at kontrolforanstaltningerne ikke er gennemfoert inden for den frist, hvor sikkerhedsstillelsen var gyldig, og de saaledes haefter for de dermed forbundne oekonomiske foelger, maa de naturligvis afholde de udgifter, der ikke er tilbagesoegt .
52 . Hertil kommer, at bestemmelserne om, hvilken kontrol medlemsstaterne skal foretage, og om meddelelse af de konstaterede uregelmaessigheder (( artikel 8, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 729/70, artikel 3 i forordning ( EOEF ) nr . 283/72, artiklerne 7 og 8 i forordning ( EOEF ) nr . 3089/78 og artikel 12 i forordning ( EOEF ) nr . 557/79 )) er tilstraekkeligt klare til, at der ikke kan herske tvivl om, hvilke forpligtelser der paahviler medlemsstaternes myndigheder .
53 . Kommissionen har desuden understreget, at den bortset fra de tilfaelde, hvor resultatet af kontrollen var negativt, kun havde afvist de tilfaelde fra EUGFL-finansiering, hvor der ikke var foretaget nogen form for kontrol, og endvidere paapeget, at de kontrolforanstaltninger, der ikke var gennemfoert inden for de fastsatte frister, meget ofte ikke havde kunnet gennemfoeres efterfoelgende af forskellige grunde ( virksomhederne var ophoert, manglende bogholderibilag m.v .). Med hensyn til de oevrige tilfaelde har Kommissionen oplyst, at den har anerkendt de foretagne kontrolforanstaltninger som gyldige, selv om de foerst var gennemfoert efter udloebet af fristen paa 150 dage, og efter udloebet af gyldighedsperioden for sikkerhedsstillelsen ( en frist, som den italienske regering i en raekke tilfaelde havde forlaenget, undertiden med op til ti maaneder ), naar det havde vist sig, at transaktionerne var forskriftsmaessige .
54 . Subsidiaert har den italienske regering anfoert, at Kommissionens afslag paa at lade de paagaeldende stoettebeloeb finansiere af EUGFL burde begraenses til de beloeb, de formodede uregelmaessigheder omfatter, dvs . 587*899*016 LIT for regnskabsaaret 1980 og 1*268*602*210 LIT for regnskabsaaret 1981 . Disse aendringer i forhold til de oprindelige beloeb fremgaar af en oversigt, vedlagt som bilag til en skrivelse, som EUGFL modtog den 28 . maj 1985 ( staevningens bilag 8 ), og som ifoelge den italienske regering opfylder de kriterier, Kommissionen havde godkendt .
55 . Kommissionen accepterede imidlertid kun de tal, den havde modtaget i skrivelsen af 28 . november 1984 ( bilag II til svarskriftet ); oversigten af 25 . maj 1985 havde vist sig uanvendelig, eftersom den blot indeholdt en liste over de verserende straffe - og forvaltningssager, og var en aendring af lister, de italienske myndigheder tidligere havde fremsendt som bilag til en skrivelse af 2 . marts 1985 .
56 . En naermere gennemgang af skrivelsen af 28 . maj 1985 ( som saaledes er tilstillet Kommissionen efter den frist, der var fastsat for fremsendelsen af materiale vedroerende regnskabsaaret 1981 ) viser, at den ikke indeholder fyldestgoerende oplysninger om de beloeb, for hvilke regnskaberne skal afsluttes, og til syvende og sidst blot indeholder en liste over de virksomheder, der er involveret i de verserende straffe - og forvaltningssager . Hertil kommer, at den fremsendte oversigt ikke paa nogen maade indeholder de oplysninger, Kommissionen havde anmodet om ved skrivelse af 5 . marts 1984 ( bilag I til svarskriftet ) i modsaetning til den skrivelse, de italienske myndigheder tilstillede Kommissionen den 28 . november 1984 . Det er saaledes fuldt ud forstaaeligt, at det er de i sidstnaevnte skrivelse anfoerte tal, der er lagt til grund for beslutningen om afslutning af regnskaberne . Hertil kommer, at Kommissionen i skrivelsen af 5 . marts 1984 endnu engang ikke undlod at goere de italienske myndigheder opmaerksom paa, at fristerne for gennemfoerelse af kontrolforanstaltningerne var bindende og ikke kun vejledende .
57 . Den italienske regering har saaledes under proceduren i forbindelse med afslutningen af regnskaberne haft rimelig lejlighed til at fremfoere sine synspunkter, men har efter min opfattelse ikke kunnet godtgoere, at de tal, Kommissionen har lagt til grund, var ukorrekte .
58 . Af de naevnte grunde mener jeg, at Kommissionen boer frifindes i den del af sagen, der vedroerer stoette til forbruget af olivenolie, idet der paa det punkt hverken er grundlag for definitivt at annullere den anfaegtede beslutning eller tage den op til fornyet overvejelse i lyset af omstaendigheder, der ikke tidligere er taget tilstraekkeligt hensyn til .
C - Kompensation for tilbagetraekning af fiskerivarer fra markedet
59 . Tredje del af sagerne vedroerer samtlige de udgifter, der er anmeldt til EUGFL af to producentsammenslutninger : Domar i Porto Garibaldi og San Marco i Chioggia .
60 . Med hensyn til Domar ( sagerne 342 og 343/85 ) er der blevet rejst tiltale for svig mod saavel sammenslutningens ledelse som mod medlemmerne af det lokale kontroludvalg, som skulle fastslaa, at der faktisk var truffet fiskerivarer tilbage fra markedet, idet disse med urette havde faaet udbetalt eller forsoegt at faa udbetalt faellesskabsmidler for tilbagetraekning af de paagaeldende varer fra markedet i perioden 1978-1982 . Da der ikke havde fundet nogen form for gyldig kontrol sted af de paagaeldende transaktioner, har Kommissionen ikke godkendt finansiering af de udgifter, Domar havde anmeldt . Efter den italienske regerings opfattelse skal de paagaeldende udgifter afholdes af EUGFL, da de italienske myndigheder ikke kan holdes ansvarlige for, at personer, som det er paalagt at foretage kontrol, eventuelt handler misligt, og da de mod dem anlagte straffesager fortsat verserer, hvilket efter den italienske regerings opfattelse er til hinder for, at Kommissionen definitivt kan fastslaa, at der er tale om uregelmaessigheder eller forsoemmelser .
61 . En saadan argumentation kan efter min vurdering ikke tiltraedes .
62 . Saaledes baerer medlemsstaterne i henhold til artikel 8, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 de finansielle foelger af de uregelmaessigheder eller forsoemmelser, som deres myndigheder eller organer kan goeres ansvarlige for . Hertil kommer, at der inden for det paagaeldende omraade findes en udtrykkelig bestemmelse, nemlig artikel 8 i forordning ( EOEF ) nr . 2062/80 af 31 . juli 1980 ( 21 ), som har foelgende ordlyd :
"Medlemsstaterne kontrollerer loebende de anerkendte producentorganisationers og sammenslutningers virksomhed med henblik paa anvendelsen af artikel 4 i forordning ( EOEF ) nr . 105/76 og naervaerende forordnings artikel 5 ".
63 . Det fremgaar af sagen, at den italienske regering ikke har afvist, at der reelt ikke har fundet nogen kontrol sted som fastsat i den gaeldende ordning; de paagaeldende ulovligheder blev i oevrigt opdaget og anmeldt af de italienske afgiftsmyndigheder, og kontrolorganerne antages selv at have medvirket til dem .
64 . Paa baggrund af de forpligtelser, en medlemsstat har i medfoer af faellesskabsretten, maa den klart tillaegges ansvaret for en saadan ulovlighed .
65 . Den manglende kontrol er saaledes i sig selv den direkte aarsag til, at Italien haefter for udbetalte stoettebeloeb, der ikke er tilbagesoegt, og det er i den forbindelse uden betydning ( de finansielle foelger af de begaaede uregelmaessigheder ), at der ( formentlig ) er tale om "culpa in eligendo" fra de italienske myndigheders side .
66 . Det vil heller ikke vaere holdbart, som subsidiaert anfoert af den italienske regering, at meddele en foreloebig godkendelse af de omtvistede beloeb, indtil de verserende sager er afsluttet . Formaalet med dem er at faa fastslaaet det strafferetlige ansvar for de formodet retsstridige handlinger, hvilket er baggrunden for, at der herved stilles saerlige krav og kraeves ganske andre betingelser opfyldt end i den situation, hvor det skal fastslaas, om der er tale om en uregelmaessighed i forbindelse med godkendelse af EUGFL-regnskaber .
67 . De italienske myndigheder har paa det punkt meddelt Kommissionen, at forholdet endda var det, at de formodet ansvarlige var blevet varetaegtsfaengslet .
68 . Kommissionen har desuden oplyst, at den ikke under en inspektionsrejse hos Domar har kunnet skaffe sig yderligere oplysninger paa grund af den med straffesagerne forbundne tavshedspligt .
69 . Ifoelge Kommissionen er det lidet sandsynligt, at Domar har opfyldt alle de forpligtelser, der paahviler en producentorganisation, hvilket i henhold til Domstolens praksis ( 22 ) bevirker, at dens udgifter ikke kan finansieres af EUGFL . Jeg skal ikke opholde mig laenge ved dette forhold, som for mig at se ikke er blevet naermere uddybet under sagen; jeg skal dog bemaerke, at den form for uregelmaessigheder, Domar kritiseres for, efter min opfattelse ligger langt fra de krav, der efter faellesskabsretten stilles, for at en sammenslutning kan anerkendes som en producentsammenslutning i henhold til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 105/76 af 19 . januar 1976 ( 23 ) og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2062/80 af 31 . juli 1980 .
70 . Med hensyn til producentsammenslutningen San Marco, der er et datterselskab af Domar ( sag 343/85 ), konstaterede EUGFL' s tjenestegrene under en inspektionsrejse i juli 1984 ( bilag VI til svarskriftet ), at den aldrig havde fungeret som en egentlig producentsammenslutning, men hoejest havde foretaget tilbagetraekninger fra markedet . Foelgelig afviste Kommissionen at lade de udgifter, San Marco havde anmeldt, finansiere af EUGFL .
71 . Efter min opfattelse er Kommissionens beslutning uangribelig . Det fremgaar til overflod af den rapport, der er udarbejdet efter inspektionen af San Marco, at der reelt er tale om en fantasikonstruktion, som praktisk taget ikke opfyldte nogen af de funktioner, der er tillagt producentsammenslutninger under den faelles landbrugspolitik, jfr . artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 100/76 af 19 . januar 1976 ( 24 ), erstattet af forordning ( EOEF ) nr . 3796/81 af 29 . december 1981 ( 25 ), og artikel 5 i forordning ( EOEF ) nr . 2062/80 . Kommissionen kunne blandt andet konstatere, at San Marco ikke havde noget personale og ikke havde kontorer, lagre eller andre faciliteter, der er noedvendige for, at en producentsammenslutning kan fungere .
72 . Allerede af den grund er det udelukket, at en saadan organisations udgifter kan finansieres af EUGFL i henhold til artikel 3, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 ( jfr . praemis 21 i ovennaevnte domme ).
73 . Hertil kommer, at Italien i henhold til den allerede naevnte artikel 8 i forordning ( EOEF ) nr . 2062/80 var forpligtet til loebende at kontrollere producentorganisationernes virksomhed, en kontrol, som ganske aabenbart ikke blev udoevet i den foreliggende sag, ikke mindst fordi den var paalagt det samme udvalg, hvis medlemmer blev varetaegtsfaengslet efter, at det var konstateret, at der var begaaet uregelmaessigheder inden for Domar .
74 . Den italienske regerings henvisning til en rapport udarbejdet af det italienske soefartsministerium ( staevningens bilag 9 ), hvori det fastslaas, at der er konstateret uregelmaessigheder, og dens erklaering om, at disse dog ville kunne bringes ud af verden hurtigt, kan ikke begrunde, at spoergsmaalet tages op til fornyet overvejelse .
75 . Den omstaendighed, at producentsammenslutningen San Marco nu er blevet en reel sammenslutning, kan kun have virkninger for fremtiden, og kan hverken afhjaelpe de konstaterede uregelmaessigheder eller mangelfulde kontrolforanstaltninger . Det er saaledes udelukket, at de udgifter, den naevnte organisation har anmeldt for den paagaeldende periode ( 1981 ), kan EUGFL-finansieres .
76 . Jeg mener foelgelig, at Kommissionen boer frifindes for denne paastand .
D - Monetaere udligningsbeloeb i forbindelse med samhandelen inden for Faellesskabet
77 . I sag 343/85 ( som vedroerer regnskabsaaret 1981 ), har den italienske regering endvidere nedlagt paastand om, at den anfaegtede beslutning berigtiges "paa sagens nuvaerende trin" eller, at dens anvendelse i det mindste stilles i bero, indtil Domstolen har truffet afgoerelse i sagerne 244 og 245/85, for saa vidt Den Italienske Republik i henhold til beslutningen skal baere foelgerne af den manglende efteropkraevning af de monetaere udligningsbeloeb i forbindelse med samhandel inden for Faellesskabet, konkret vedroerende naermere angivne indfoersler og udfoersler af haard hvede og gryn af haard hvede .
78 . I de naevnte sager havde to italienske virksomheder, som var involveret i de naevnte transaktioner, anfaegtet en beslutning af 22 . marts 1985, hvorved Kommissionen afviste en anmodning fra de italienske myndigheder om nedsaettelse af de monetaere udligningsbeloeb, der omtvistes i den foreliggende sag, i medfoer af artikel 13, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 ( 26 ).
79 . Jeg er enig med Kommissionen i, at denne paastand er uden genstand, idet Kommissionen i den sidste betragtning til beslutningen om afslutning af regnskaberne ( staevningens bilag 2 ) allerede har taget et generelt forbehold, idet den har anfoert, at beslutningen ikke foregriber finansielle konsekvenser som foelge af domme, der afsiges af Domstolen i sager, der verserer for oejeblikket .
80 . Domstolen har dog i mellemtiden, nemlig den 12 . marts 1987, afsagt dom i sagerne 244 og 245/85 .
81 . I dommen afviste Domstolen ikke alene de sagsoegende virksomheders argument om, at en tidligere ( ikke-anfaegtet ) kommissionsbeslutning eventuelt var retsstridig, idet den bemaerkede, at artikel 20 i forordning ( EOEF ) nr . 1371/81 ikke fandt anvendelse, og at sagsoegerne foelgelig skulle betale de monetaere udligningsbeloeb for de paagaeldende transaktioner; Domstolen frifandt ogsaa Kommissionen for sagsoegernes paastande, idet betingelserne i artikel 13, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 for at nedsaette beloebene ikke fandtes opfyldt .
82 . Da de paagaeldende virksomheder foelgelig skal betale de naevnte monetaere udligningsbeloeb, savner den italienske regerings i oevrigt subsidiaere paastand ethvert grundlag; de italienske myndigheder havde for oevrigt ikke anfaegtet nogen af de tidligere beslutninger, Kommissionen havde lagt til grund for beslutningen om afslutning af regnskaberne .
83 . Den italienske regerings argument om, at de paagaeldende virksomheder har anlagt sag mod de italienske myndigheder, og at sagen angiveligt fortsat verserer ved retten i Napoli, aendrer intet ved den loesning, jeg har foreslaaet med hensyn til paastanden i den foreliggende sag . Der er tale om et i sig selv uafhaengigt retsskridt, som paa dette tidspunkt ikke kan have nogen betydning med hensyn til spoergsmaalet om afslutning af EUGFL-regnskaberne for regnskabsaaret 1981, og som i givet fald kun vil kunne have betydning for afslutningen af regnskaberne for efterfoelgende regnskabsaar .
84 . III - Jeg skal knytte en kort bemaerkning til et par ikke helt klare anbringender, Den Italienske Republik har fremfoert i forbindelse med de forskellige paastande . Den har saaledes gjort gaeldende, at der foreligger magtfordrejning, utilstraekkelig begrundelse, og tilsidesaettelse af artikel 8 i forordning ( EOEF ) nr . 1723/72 af 26 . juli 1972 .
85 . Ingen af de naevnte anbringender er paa nogen maade blevet udviklet eller naermere uddybet under sagen, og de kan derfor aabenbart ikke laegges til grund .
86 . IV - Sammenfattende skal jeg derfor foreslaa, at Domstolen i sagerne 342/85 og 343/85 annullerer Kommissionens beslutning 85/459/EOEF af 28 . august 1985, for saa vidt Kommissionen herved afviste at lade EUGFL afholde en udgift paa 655*570 LIT, og Kommissionens beslutning 85/460/EOEF af samme dato, for saa vidt Kommissionen herved afviste at lade EUGFL afholde en udgift paa 677*198*690 LIT, i begge tilfaelde beloeb, der er udbetalt til stoette til skummetmaelkspulver bestemt til foderbrug,
87 . at sagsoegte i oevrigt frifindes, og
88 . at hver part i henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 3, baerer sine omkostninger, da de begge delvis har tabt sagen .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) EFT L*267 af 9.10.1985, s.*33, 35 .
( 2 ) EFT L*204 af 28.7.1978, s.*8 .
( 3 ) EFT L*58 af 1.3.1980, s.*51 .
( 4 ) EFT L*345 af 20.12.1980, s.*12 .
( 5 ) EFT 1968 I, s.*169 .
( 6 ) EFT 1968 I, s.*250 .
( 7 ) EFT L*199 af 7.8.1979, s.*1 .
( 8 ) EFT L*1972 II, s.*414 .
( 9 ) EFT L*180 af 6.7.1976, s.*9 .
( 10 ) EFT L*117 af 8.5.1980, s.*18 .
( 11 ) EFT L*249 af 11.9.1976, s.*6 .
( 12 ) EFT L*13 af 18.1.1980, s.*15
( 13 ) EFT L*339 af 8.12.1976, s.*18 .
( 14 ) EFT L*52 af 24.2.1977, s.*19 .
( 15 ) EFT L*58 af 3.3.1977, s.*16 .
( 4 ) EFT L*345 af 20 . december 1980, s.*12 .
( 16 ) EFT 1972*I, s.*85 .
( 17 ) EFT L*369 af 29.12.1978, s.*12 .
( 18 ) EFT L*73 af 24.3.1979, s.*13 .
( 19 ) EFT L*331 af 9.12.1980, s.*27 .
( 20 ) EFT 1970 I, s.*196 .
( 21 ) EFT L*200 af 1.6.1980, s.*82 .
( 22 ) Domme af 28 . januar 1986 i sagerne 129 og 130/84, Den Italienske Republik mod Kommissionen, Sml . s.*309, 343 .
( 23 ) EFT L*20 af 28.1.1976, s.*39 .
( 24 ) EFT L*20 af 28.1.1976, s.*1 .
( 25 ) EFT L*379 af 31.12.1981, s.*1 .
( 26 ) EFT L*175 af 12.7 . 1979, s.*1 .