62002CC0118_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I – Indledende bemærkninger
1. Denne sag vedrører et spørgsmål om kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne: I hvilket omfang kan medlemsstaterne fastsætte betingelserne for tildeling af støtte i forbindelse med en fælles markedsordning for landbruget?
II – De relevante retsregler
A – Fællesskabsretlige bestemmelser
2. Ved Rådets forordning (EF) nr. 603/95 (2) (herefter »grundforordningen«) blev der indført en fælles markedsordning for tørret foder. Markedsordningen tilsigter at stabilisere priserne gennem reguleringer af priserne og gennem regler for samhandelen med tredjelande.
3. Markedsordningen består i det væsentlige af bestemmelser vedrørende udbetaling af standardstøtte til tørret foder (3) . I den forbindelse er støtten til kunsttørret foder højere end støtten til soltørret foder, således at der kan tages hensyn til de højere omkostninger, som er forbundet med kunsttørring (4) .
4. For at begrænse produktionen af tørret foder i Fællesskabet er der alt efter tørringsmåden gennem maksimale garantimængder fastsat en øvre grænse for den mængde, der kan ydes støtte til. Hvis disse mængder overskrides i løbet af produktionsåret, nedsættes støtten. Nedsættelsen anvendes ensartet i alle medlemsstater for de første 5%, hvormed den maksimale garantimængde overskrides (5) . Er overskridelsen større, foretages der en yderligere nedsættelse i de medlemsstater, der har overskredet deres nationale garantimængde (6) .
5. Grundforordningens artikel 8 opstiller krav vedrørende minimumskvaliteten af det tørrede foder, som er støtteberettiget.
6. Støtten ydes til forarbejdningsvirksomheder, der modtager forsyninger fra producenter, sammenslutninger af producenter eller opkøbere. Godkendelsen af forarbejdningsvirksomhederne af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne er betinget af opfyldelsen af bestemte betingelser – bl.a. vedrørende regnskabsføring (7) .
7. For at fremme en regelmæssig forsyning af forarbejdningsvirksomhederne med frisk foder og gøre det muligt for producenterne at drage fordel af støtteordningen, er støtten i bestemte tilfælde betinget af, at der er indgået kontrakter mellem producenterne og forarbejdningsvirksomhederne. Ifølge grundforordningens artikel 11, stk. 1, fastsætter sådanne kontrakter bl.a. det areal, hvorfra høsten skal leveres til forarbejdningsvirksomheden, samt leverings- og betalingsvilkårene.
8. Grundforordningens artikel 12 pålægger medlemsstaterne kontrolforpligtelser. Den kontrolordning, de skal indføre, skal i særdeleshed sikre efterprøvning af, at de fastsatte betingelser er overholdt, og at der er overensstemmelse mellem de mængder, for hvilke der er søgt om støtte, og de mængder foder af minimumskvalitet, som er udgået fra virksomheden.
9. Der sikres et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen gennem etablering af en forvaltningskomité og gennem en procedure som indeholdt i grundforordningens artikel 17. Nævnte forordnings artikel 18 fastsætter, at gennemførelsesbestemmelserne til grundforordningen skal vedtages efter proceduren i artikel 17. Disse bestemmelser vedrører
»– ydelse af den i artikel 3 nævnte støtte […]
– kontrol og godkendelse af støtteberettigelse, herunder eventuelle kontrolforanstaltninger, hvor der anvendes bestemte elementer i det integrerede system
– kriterierne for fastlæggelse af minimumskvaliteten
– de betingelser, der skal være opfyldt af de virksomheder, som er nævnt i artikel 9, litra c), andet led, samt de betingelser, der er nævnt i artikel 10
– den i artikel 12, stk. 2, nævnte kontrol
– de kriterier, der skal være opfyldt for indgåelse af de kontrakter, som er nævnt i artikel 9, og de oplysninger, de skal indeholde, ud over de kriterier, der er fastsat i artikel 11
– anvendelsen af den maksimale garantimængde«.
10. Gennemførelsesbestemmelserne til grundforordningen findes i Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 (8) (herefter »gennemførelsesforordningen«). Ifølge første betragtning til forordningen er det nødvendigt at definere bestemte begreber, »for at støtteordningen for tørret foder kan blive effektiv«. Hvad angår de under tørret foder henhørende produkter fastlægger gennemførelsesforordningen i detaljer den i grundforordningens artikel 8 fastsatte minimumskvalitet, udtrykt i vandindhold og proteinindhold (9) . Således bør der nærmere bestemt tildeles støtte til produkter af sund og sædvanlig handelskvalitet, der har forladt forarbejdningsvirksomheden, og som opfylder følgende krav: Vandindholdet er på mellem 11 og 14%, og proteinindholdet er ikke under 45% for proteinkoncentrater og for de under tørret foder henhørende produkter, eller under 15% for de øvrige produkter.
11. I den forbindelse forpligter gennemførelsesforordningens artikel 9 forarbejdningsvirksomhederne til for det foder, der skal kunsttørres, og eventuelt for det soltørrede foder, som de får leveret til forarbejdning, at bestemme de leverede mængder ved systematisk vejning. De nævnte virksomheder er ligeledes forpligtet til med de fastsatte intervaller at underrette de kompetente myndigheder om det gennemsnitlige vandindhold målt ifølge denne bestemmelse.
12. Gennemførelsesforordningens artikel 8 vedrører de i henhold til grundforordningens artikel 9 indgåede kontrakter. Af kontrolhensyn skal disse kontrakter indeholde den eller de sorter af foder, der skal forarbejdes, samt den forventede mængde af dem, og identifikation af den eller de marker, hvor det foder, der skal forarbejdes, dyrkes, idet identifikationen sker ifølge det system til identifikation af marker, som er fastlagt ved det integrerede system for forvaltning og kontrol.
13. I gennemførelsesforordningens artikel 11 reguleres udtagningen af prøver samt bestemmelsen af vægten af det tørrede foder. Som led i disse kontrolforanstaltninger supplerer gennemførelsesforordningens artikel 12 bestemmelserne i artikel 9, litra a), vedrørende førelsen af et regnskab. I henhold til artikel 12, stk. 1, skal lagerregnskabet bl.a. indeholde oplysninger om »den eller de plantearter, jf. artikel 1 i forordning (EF) nr. 603/95, der indgår i foder til kunsttørring eller eventuelt soltørret foder, som er leveret til virksomheden, samt om det vandindhold, der er konstateret ved leveringen af foderet til tørring«.
14. Andre bestemmelser i gennemførelsesforordningen vedrører den kontrol, som de kompetente nationale myndigheder skal foretage (artikel 14), og de meddelelser, som medlemsstaterne skal fremsende til Kommissionen (artikel 15). Det er vigtigt, at de kompetente myndigheder i tilfælde af tvivl med hensyn til nøjagtigheden af de i støtteansøgningen indeholdte oplysninger ifølge gennemførelsesforordningens artikel 14, stk. 3, foretager kontrol bl.a. hos leverandørerne af råvarer. Ifølge gennemførelsesforordningens artikel 15, litra e), giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse om det gennemsnitlige vandindhold i de mængder foder, der skal tørres.
B – Nationale bestemmelser
15. I Spanien indeholder kongeligt dekret 283/1999 af 22. februar 1999 (herefter »dekret 283/1999«) de grundlæggende bestemmelser vedrørende støtteordningen for tørret foder.
16. I betragtningerne til dekretet fastsættes således:
»Fællesskabsbestemmelserne vedrørende støtteordningen for tørret foder er indeholdt i Rådets forordning (EF) nr. 603/95 af 21. februar 1995 om den fælles markedsordning for tørret foder og i Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 af 6. april 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 603/95.
Det er nødvendigt på nationalt plan at udpege den kompetente myndighed i medlemsstaten, som der henvises til i disse forordninger, hvorefter det har sit forblivende ved disses umiddelbare anvendelighed.
I henhold til den i forfatningen gældende kompetencefordeling fastsætter staten grundreglerne for denne støtte, og de selvstyrende regioner fastsætter gennemførelsesbestemmelserne, herunder bestemmelserne vedrørende forvaltning af støtten.
[…]«.
17. For så vidt angår forarbejdningsvirksomhedernes forpligtelser foreskriver artikel 5 i dekret 283/1999:
»1. De godkendte forarbejdningsvirksomheder fremlægger for det kompetente organ i den selvstyrende region, der har godkendt virksomhederne, dokumentation for, at de i fællesskabsbestemmelserne fastsatte betingelse er overholdt, inden for de heri fastsatte frister.
2. Forarbejdningsvirksomhederne meddeler den selvstyrende regions kompetente organ planen for afsendelse af støtteberettiget tørret foder, som vil udgå fra virksomheden.
3. Foder til kunsttørring skal leveres på forarbejdningsvirksomheden snittet og ikke pakket i baller, det skal have et vandindhold på mindst 30%, det må højst opbevares 24 timer i forarbejdningsvirksomheden, før kunsttørringen foretages, og det skal være dyrket på jorder, der ikke ligger længere væk end 100 km fra forarbejdningsvirksomheden, idet sidstnævnte krav dog kan fraviges, hvis en særlig transportform berettiger hertil. Der kan desuden kun tildeles støtte for foderpartier, der ved leveringen til forarbejdningsvirksomheden har et gennemsnitligt vandindhold på mindst 35% ved målinger foretaget ikke hyppigere end hver tiende dag.«
III – Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
18. Selskabet Industrias de Deshidratación Agrícola SA har anlagt sag ved den nationale ret til prøvelse af artikel 5, stk. 3, i dekret 283/1999 af 22. februar 1999 om de grundlæggende bestemmelser vedrørende støtteordningen for tørret foder, som er offentliggjort i Boletín Oficial del Estado
nr. 46 af 23. februar 1999. Selskabet her nedlagt påstand om ophævelse af den nævnte bestemmelse.
19. Selskabet har begrundet påstanden med en henvisning til forordning nr. 603/95 og nr. 785/95, hvis bestemmelser fastsætter betingelserne for tildeling af fællesskabsstøtte til forarbejdningsvirksomhederne og disses produktion. Kun to aspekter vedrørende støtteordningen overdrages til medlemsstaterne, nemlig kontrollen med, at de forarbejdningsvirksomheder, der er beliggende på medlemsstaternes område, opfylder betingelserne for tildeling af støtte og udbetaling af støtten. Medlemsstaterne er imidlertid ikke berettigede til at ændre fællesskabsforordningerne ved at fastsætte nye eller andre betingelser og krav end dem, der er indeholdt i fællesskabsbestemmelserne.
20. Tribunal Supremo har udsat sagen og forelagt Domstolen følgende spørgsmål:
»1. Er det foreneligt med artikel 249, stk. 2, EF, artikel 10 EF, artikel 34, stk. 2, EF, Rådets forordning (EF) nr. 603/95 af 21. februar 1995 og Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 af 6. april 1995, at nationale bestemmelser betinger tildeling af støtte til tørring af frisk foder af, at foderet leveres til kunsttørring i forarbejdningsvirksomhederne snittet og ikke pakket i baller?
2. Er det foreneligt med artikel 249, stk. 2, EF, artikel 10 EF, artikel 34, stk. 2, EF, Rådets forordning (EF) nr. 603/95 af 21. februar 1995 og Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 af 6. april 1995, at nationale bestemmelser betinger tildeling af støtte til tørring af frisk foder af, at foderet ved leveringen til forarbejdningsvirksomheden har et vandindhold på over 30%, og at det gennemsnitlige vandindhold ved leveringen til forarbejdningsvirksomheden er på mindst 35% ved målinger foretaget ikke hyppigere end hver tiende dag?
3. Er det foreneligt med artikel 249, stk. 2, EF, artikel 10 EF, artikel 34, stk. 2, EF, Rådets forordning (EF) nr. 603/95 af 21. februar 1995 og Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 af 6. april 1995, at nationale bestemmelser betinger tildeling af støtte til tørring af frisk foder af, at foderet, regnet fra leveringstidspunktet, højst opbevares i forarbejdningsvirksomheden 24 timer, inden kunsttørringen foretages?
4. Er det foreneligt med artikel 249, stk. 2, EF, artikel 10 EF, artikel 34, stk. 2, EF, Rådets forordning (EF) nr. 603/95 af 21. februar 1995 og Kommissionens forordning (EF) nr. 785/95 af 6. april 1995, at nationale bestemmelser betinger tildeling af støtte til tørring af frisk foder af, at foderet er dyrket på jorder, der er beliggende højst 100 km fra forarbejdningsvirksomheden, idet dette krav dog kan fraviges, hvis en særlig transportform berettiger hertil?«
IV – Undersøgelse af de præjudicielle spørgsmål
21. Den nationale ret ønsker med sine præjudicielle spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om grundforordningen og gennemførelsesforordningen er til hinder for nationale bestemmelser, som stiller særlige krav til frisk foder, der skal forarbejdes, samt til dyrkningen af dette. Kravene vedrører særligt
– præsentationen af det friske foder til tørring (det første præjudicielle spørgsmål)
– vandindholdet i det friske foder ved leveringen af dette til forarbejdningsvirksomheden (det andet præjudicielle spørgsmål)
– den maksimale varighed mellem leveringen og forarbejdningen af det friske foder (det tredje præjudicielle spørgsmål), og
– den maksimale afstand mellem produktionsstedet og forarbejdningsstedet for det friske foder (det fjerde præjudicielle spørgsmål).
22. De præjudicielle spørgsmål angår alle særlige krav vedrørende frisk foder til forarbejdning og rejser således ligeledes spørgsmål om forholdet mellem national ret og fællesskabsbestemmelserne vedrørende markedsordninger. Af grunde, som jeg skal redegøre nærmere for, skal spørgsmålene besvares under ét, uafhængigt af de stillede krav, hvilket er grunden til, at disse efter min mening bør forenes og behandles samlet.
23. Inden de særlige forhold i forbindelse med markedsordningen for tørret foder behandles nærmere, henvises til Domstolens meget omfattende foreliggende praksis vedrørende forholdet mellem national ret og fællesskabsbestemmelserne om markedsordninger.
A – Domstolens praksis vedrørende forholdet mellem bestemmelserne om markedsordninger og national ret
24. Kommissionen har i sine skriftlige indlæg henvist til dommen af 18. september 1986 i sagen Kommissionen mod Tyskland (10), hvorefter det »er et væsentligt træk ved en fælles markedsordning, at medlemsstaterne inden for de områder, den dækker, ikke længere kan gribe ind ved ensidigt vedtagne nationale bestemmelser (jf. navnlig dom af 29.6.1978, Dechmann, sag 154/77, Sml. s. 1573). Deres lovgivningskompetence kan alene betragtes som residual og begrænset til forhold, der ikke er omfattet af fællesskabsbestemmelserne, samt til forhold, der i henhold til en udtrykkelig fællesskabsbestemmelse er undergivet deres kompetence«.
25. Medlemsstaterne råder således kun over en residuel lovgivningskompetence på de områder, der er dækket af en fælles markedsordning. Spørgsmålet om, hvorvidt en medlemsstat i det foreliggende tilfælde kan eller ikke kan udnytte denne residualkompetence, afhænger igen af, om markedsordningen på det pågældende område kan anses for at være en udtømmende regulering. Selv om en fælles markedsordning ikke har reguleret det pågældende område udtømmende, er de foranstaltninger fra medlemsstaternes side, der kan være til hinder for, at markedsordningen fungerer hensigtsmæssigt, ulovlige (11) .
26. De følgende etaper kan udledes af denne praksis med henblik på en undersøgelse af foreneligheden mellem en national foranstaltning og fællesskabsbestemmelserne vedrørende markedsordninger. Først må det undersøges, om denne foranstaltning vedrører et område, som er dækket af en fælles markedsordning. Såfremt det er tilfældet, må det dernæst undersøges, om fællesskabsbestemmelserne kan anses for at være udtømmende. Såfremt foranstaltningen er vedtaget på et område uden for den fælles markedsordning, eller såfremt fællesskabsbestemmelserne ikke kan anses for at være udtømmende, må der i næste etape tages udgangspunkt i følgerne af den nationale foranstaltning med henblik på at afgøre, om disse har bevirket, at den pågældende markedsordning ikke har kunnet fungere efter hensigten (12) .
B – De præjudicielle spørgsmål
1. Parternes væsentlige argumenter
27. Selskabet Industrias de Deshidratación
har gjort gældende, at artikel 5, stk. 3, i dekret 283/1999 overskrider Kongeriget Spaniens beføjelser. Ifølge selskabet indeholder såvel grundforordningen som gennemførelsesforordningen udtømmende betingelser for tildeling af støtte, således at en medlemsstat må være afskåret fra at fastsætte andre betingelser i den forbindelse.
28. Den spanske regering
samt Kommissionen er af den modsatte opfattelse. Kommissionen har henvist til Domstolens faste praksis, som er anført ovenfor (13) . Medlemsstaternes lovgivningsmæssige kompetence er begrænset til tilfælde, som ikke er dækket af fællesskabsretten, eller til tilfælde, hvor medlemsstaterne udtrykkeligt har fået tillagt kompetence.
29. Ifølge den spanske regering
omfatter forordning nr. 603/95 og nr. 785/95 på ingen måde en definition af basisproduktet. Kun det endelige produkt er tilstrækkeligt beskrevet i gennemførelsesforordningen. Under disse omstændigheder er de spanske myndigheder berettigede til at fastlægge begrebet basisprodukt, så længe dette ikke strider mod fællesskabsretten og ikke udgør en hindring for den fælles markedsordning.
30. Kommissionen
har henvist til den i Spanien gældende praksis, som fører til tab af vandindhold som følge af, at det friske foder på forhånd tørres i fri luft. Kommissionen har konkluderet, at denne praksis er i strid med hensigten og formålet med den i fællesskabsretten fastsatte støtteordning, dvs. forordning nr. 603/95 og nr. 785/95, eftersom tildelingen af en højere støtte til tørrede produkter netop er tænkt som kompensation for de ekstraomkostninger, der følger af denne form for tørring.
31. Den spanske regering
har desuden anført, at de i artikel 5, stk. 3, i dekret 283/1999 stillede betingelser skal ses i forhold til et ønske om at bekæmpe svig med henblik på, at støtten tildeles i overensstemmelse med artikel 8 i forordning nr. 603/95.
2. Stillingtagen
32. Den nationale ret har anmodet om en fortolkning af artikel 249, stk. 2, EF, artikel 10 EF og artikel 34, stk. 2, EF samt af forordning nr. 603/95 og nr. 785/95. Hvad angår artikel 249, stk. 2, EF ønsker den nationale ret åbenbart oplyst, om forordningers bindende karakter og umiddelbare anvendelighed er til hinder for nationale bestemmelser som de foreliggende. En besvarelse af dette spørgsmål forudsætter imidlertid, at de nævnte forordninger fortolkes. Det samme gælder med hensyn til den i artikel 10 EF fastsatte forpligtelse til loyalt samarbejde. Henvisningen til artikel 34, stk. 2, andet afsnit, EF skal formentligt forstås således, at nationale bestemmelser som de foreliggende kan medføre, at der sker en – ulovlig – forskelsbehandling mellem produkter, hvilket ligeledes bør undersøges i forbindelse med fortolkningen af de to nævnte forordninger. Jeg kan derfor afstå fra at foretage en separat undersøgelse af de påberåbte primære fællesskabsretsbestemmelser.
33. Indledningsvis bemærkes, at en konflikt mellem nationale foranstaltninger og fællesskabsretlige bestemmelser om markedsordninger logisk forudsætter, at de pågældende nationale foranstaltninger er vedtaget på et område, der er dækket af en markedsordning – som defineret i ovennævnte retspraksis (14) . Det er imidlertid netop det, der i den foreliggende sag bør give anledning til tvivl. Grundforordningens artikel 1, stk. 1, fastlægger anvendelsesområdet for den fælles markedsordning og henviser i denne forbindelse alene til produkter, der er fremkommet ved forarbejdning af frisk foder. Heraf følger, at frisk foder ikke i sig selv er omfattet af markedsordningen. De spanske myndigheders kompetence til at vedtage bestemmelser vedrørende frisk foder er således ubestridt.
34. De sporadiske henvisninger til frisk foder – som f.eks. i grundforordningens artikel 9, litra b), første led – eller til frisk foder som f.eks. i gennemførelsesforordningens artikel 1, punkt 2, eller i grundforordningens artikel 11, stk. 1 – kan ikke ændre ved denne vurdering. Sådanne henvisninger medfører således ikke, at anvendelsesområdet for den pågældende markedsordning udvides, men bør tværtimod bedømmes ud fra deres respektive sammenhæng med forordningens bestemmelser. Henvisningerne fremkommer i forbindelse med beskrivelsen af den i grundforordningens artikel 9, litra a), fastsatte regnskabsføring, og i forbindelse med de i nævnte forordnings artikel 9, litra c), fastsatte kontrakter om forarbejdning, og følgelig som led i bestemmelser, som tilsigter at kontrollere støtteberettigelsen.
35. Den forelæggende ret har imidlertid understreget, at såvel grundforordningen som gennemførelsesforordningen stiller krav med hensyn til vandindholdet og proteinindholdet – og følgelig til kvaliteten – for de produkter, som henhører under markedsordningen (15) . Ifølge den forelæggende ret taler dette mod lovligheden af at pålægge yderligere kvalitetskriterier. Jeg kan imidlertid ikke tilslutte mig den førte påstand, for så vidt som de pågældende nationale krav netop ikke finder anvendelse på produkter, der henhører under markedsordningen. Der kunne til nød stilles spørgsmålstegn ved lovligheden af de pågældende nationale krav, såfremt de i praksis var til hinder for overholdelse af de anførte kvalitetskriterier, hvilket parterne imidlertid ikke har påberåbt sig.
36. I denne sammenhæng må det på ny fremhæves, at det under alle omstændigheder påhviler de berørte medlemsstater ikke at vedtage foranstaltninger, som kan være til hinder for, at markedsordningen fungerer tilfredsstillende (16) – og det uanset markedsordningens anvendelsesområde.
37. Det bør derfor undersøges, om de pågældende nationale krav er til hinder for, at markedsordningen for tørret foder fungerer tilfredsstillende. I den forbindelse bemærkes, at de spanske forarbejdningsvirksomheder er blandt de virksomheder, der modtager størst støtte gennem den pågældende støtteordning (17) . I Spanien er den maksimale garantimængde flere gange blevet overskredet. Den pågældende nationale foranstaltning stiller på et område, som ikke er dækket af markedsordningen for tørret foder, supplerende krav hvad angår de produkter, der skal forarbejdes, bl.a. med henblik på at forhindre skadelig praksis (18) .
38. Når de pågældende krav vedrører vandindholdet i frisk foder, er det, fordi de tager hensyn til den omstændighed, at en højere støtte til tørret foder kun forekommer berettiget i tilfælde af forhøjede omkostninger til energi (19) . I øvrigt burde de pågældende krav bidrage til en bedre sammenhæng mellem national produktion og maksimal garantimængde, således at det ligeledes ud fra dette synspunkt bestemt kan udelukkes, at der er tale om at forhindre markedsordningen for tørret foder i at fungere tilfredsstillende.
39. Den nationale ret har uafhængigt heraf bemærket, at de nationale bestemmelser under alle omstændigheder ikke blev vedtaget i henhold til proceduren i grundforordningens artikel 17, selv om det af forordningens artikel 8 udtrykkeligt fremgår, at »yderligere betingelser, særlig hvad angår indholdet af cellulose og karotin, kan vedtages efter proceduren i artikel 17«. I den forbindelse må det igen blot konstateres, at det af selve ordlyden af grundforordningens artikel 8 fremgår, at de i denne bestemmelse fastsatte betingelser vedrører tørret foder –og ikke frisk foder.
40. På anmodning fra Domstolen har den spanske regering og Kommissionen samstemmende forklaret, at selv om Kongeriget Spanien ikke formelt gav meddelelse om vedtagelsen af de pågældende bestemmelser, var en sådan meddelelse som fastsat i grundforordningens artikel 12, stk. 3 (20), under alle omstændigheder ikke nødvendig, eftersom de pågældende nationale bestemmelser ikke udgjorde en kontrolordning som omhandlet i artikel 12, stk. 1. Sagsøgeren i hovedsagen har ikke været i stand til at anføre noget overbevisende argument med henblik på at afkræfte denne påstand.
41. Det må ligeledes på baggrund af det anførte fastslås, at Kongeriget Spanien, for så vidt som dette har vedtaget foranstaltninger, der kan medføre begrænsning af produktionen i en situation med overproduktion, som ikke var i strid med kvalitetskravene for produkter henhørende under den pågældende markedsordning, og som endelig på behørig vis overholdt formålene med denne markedsordning – bl.a. sondringen mellem kunsttørrede produkter og soltørrede produkter – ikke blot har overholdt fællesskabsforskrifterne, men ligeledes opfyldt sin i artikel 10 EF fastsatte samarbejdsforpligtelse.
42. En ifølge artikel 34, stk. 2, EF forbudt forskelsbehandling synes desuden udelukket af den ene grund, at frisk foder ikke er omfattet af den pågældende markedsordning. En eventuel forskelsbehandling mellem de landmænd, der er underlagt de nationale krav, og de øvrige landmænd i Fællesskabet går ikke ud over det, der nødvendigvis følger af den manglende harmonisering på dette område, der ikke er dækket af fællesskabsretten (21) .
V – Forslag til afgørelse
43. På baggrund af disse betragtninger foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:
»Forordning (EF) nr. 603/95 og nr. 785/95 samt artikel 249, stk. 2, EF, artikel 10 EF og artikel 34, stk. 2, andet afsnit, EF er ikke til hinder for nationale bestemmelser, som gør tildeling af støtte til tørring af frisk foder afhængig af, at foderet leveres på en bestemt måde og har et bestemt minimalt vandindhold, at foderet forarbejdes inden for en bestemt frist, og at det dyrkes inden for en bestemt radius, for så vidt som disse betingelser ikke er til hinder for, at den pågældende markedsordning fungerer tilfredsstillende.«
(1) .
(2)
–	Af 21.2.1995 om den fælles markedsordning for tørret foder, EFT L 63, s. 1.
(3)
–	Ifølge grundforordningens artikel 1 gælder bestemmelserne i det væsentlige følgende produkter: mel og pellets af tørret lucerne, foderprodukter bestående af bl.a. tørret lucerne, esparsette, kløver, lupin eller vikke, proteinkoncentrater fremstillet af saft af lucerne og græs og tørrede produkter heraf.
(4)
–	Jf. anden betragtning til grundforordningen.
(5)
–	Såfremt overskridelsen af den maksimale garantimængde i hver medlemsstat ikke overstiger 5%, svarer den nedsættelsessats, der finder anvendelse i alle medlemsstater, til den procentvise overskridelse.
(6)
–	Jf. navnlig grundforordningens artikel 5. Nedsættelsen fastlægges af Kommissionen. Nedsættelsen skal sikre, at udgifterne udtrykt i landbrugs-ecu ikke overstiger dem, der ville være opstået, hvis den maksimale garantimængde ikke var blevet overskredet.
(7)
–	Ifølge 13. betragtning til grundforordningen skal regnskabet indeholde de oplysninger, som er nødvendige til kontrol til støtteberettigelsen.
(8)
–	Af 6.4.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder, EFT L 79, s. 5.
(9)
–	Tredje betragtning, sammenholdt med artikel 3 i gennemførelsesforordningen.
(10)
–	Sag 48/85, Sml. s. 2549, præmis 12.
(11)
–	Domstolens dom af 25.11.1986, sag 218/85, Cerafel mod Le Campion, Sml. s. 3513, præmis 13, hvortil Kommissionen med rette har henvist. Jf. ligeledes dom af 27.11.1997, sag C-27/96, Danisco Sugar, Sml. I, s. 6653, præmis 24, af 19.3.1998, sag C-1/96, Compassion in World Farming, Sml. I, s. 1251, præmis 41, af 8.1.2002, sag C-507/99, Denkavit, Sml. I, s. 169, præmis 32, og af 18.4.2002, sag C-332/00, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 3609, præmis 29.
(12)
–	Der skal i denne forbindelse ligeledes henvises til Domstolens principielle domme af 23.1.1975, sag 51/74, Van der Hulst mod Produktschap voor Siergewassen, Sml. s. 79, og af 29.11.1978, sag 83/78, Redmond, Sml. s. 2347, hvorefter »medlemsstaterne, når Fællesmarkedet […] har oprettet en fælles markedsordning inden for en bestemt sektor, [er] forpligtet til ikke at gøre undtagelser fra denne ordning eller i øvrigt tilsidesætte den« (Redmond-dommen, præmis 56).
(13)
–	Nævnt i fodnote 10.
(14)
–	Jf. ovennævnte fodnote 10.
(15)
–	Jf. f.eks. grundforordningens artikel 8 og gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 1, litra b).
(16)
–	Jf. ovennævnte fodnote 11.
(17)
–	Ifølge de af Kommissionen fremsendte tal androg produktionen af tørret foder ca. 1 571 000 tons i produktionsåret 1997/1998 (de 15 medlemslandes samlede produktion: 4 282 000 tons; sammenlignende tal for produktionsåret 1998/1999: 1 668 000 tons, og for produktionsåret 1999/2000: 1 769 000 tons). I samme periode var Spaniens garantimængde på 1 224 000 tons, således at produktionen svarede til 128% af garantimængden.
(18)
–	Jf. det i ovenfor anførte præmis 30 indeholdte argument fra Kommissionens side vedrørende forudgående tørring i fri luft af frisk foder, som efterfølgende skal tørres.
(19)
–	Jf. anden betragtning til grundforordningen.
(20)
–	Der foreskrives, at medlemsstaterne meddeler Kommissionen de bestemmelser, som de agter at vedtage med henblik på at sikre anvendelsen af den i artikel 12, stk. 1, fastsatte kontrolordning, inden bestemmelserne vedtages.
(21)
–	I henhold til fast retspraksis kan anvendelsen af nationale bestemmelser ikke anses for at være i strid med dette princip alene af den grund, at øvrige medlemslande anvender mindre strenge bestemmelser, jf. Domstolens dom af 10.2.2000, sag C-50/96, Schröder, Sml. I, s. 743, præmis 52, og de øvrige henvisninger. Vedrørende omvendt forskelsbehandling henvises bl.a. til Domstolens dom af 14.7.1981, sag 155/80, Oebel, Sml. s. 1993, præmis 9.