61994CJ0235_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-235/94,
angaaende en anmodning, som Crown Court, Bolton (Det Forenede Kongerige), i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod
Alan Geoffrey Bird
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 12 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1),
har
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, D.A.O Edward, og dommerne P. Jann (refererende dommer) og L. Sevón,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° Alan Bird ved Solicitor J.A. Backhouse
° Det Forenede Kongerige ved S. Braviner, Treasury Solicitor' s Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af Barrister D. Bethlehem
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent F.S. Benyon og juridisk konsulent G. Berardis, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 6. juli 1995 er afgivet mundtlige indlaeg af Alan Bird, af Det Forenede Kongerige og af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 14. september 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom af 10. juni 1994, indgaaet til Domstolen den 19. august 1994, har Crown Court, Bolton, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 12 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1, herefter "forordningen").
2 Spoergsmaalet blev rejst under en straffesag mod Alan Bird, der er sat under tiltale for i to tilfaelde at have overtraadt forordningen.
3 Forordningens artikel 6, stk. 1, foerste afsnit, bestemmer foelgende:
"Den samlede koeretid mellem to daglige hviletider eller mellem en daglig og en ugentlig hviletid, i det foelgende benaevnt 'daglig koereperiode', maa ikke overstige ni timer. Dog kan den to gange om ugen saettes op til ti timer."
4 Artikel 7, stk. 1, har foelgende ordlyd:
"Efter en koeretid paa 4 1/2 time skal foereren afbryde koerslen i mindst 45 minutter, medmindre han paabegynder en hvileperiode."
5 Der er gjort undtagelse fra disse bestemmelser ved artikel 12, der har foelgende ordlyd:
"Hvis det er foreneligt med faerdselssikkerheden, kan foereren for at naa frem til en egnet holdeplads fravige denne forordning i det omfang, hvori det er noedvendigt for at garantere personers, koeretoejets eller lastens sikkerhed. Foereren skal paa kontrolapparatets diagramark eller paa sin arbejdstidsplan notere arten af og grunden til, at fravigelse er sket."
6 Ved Rochdale Magistrates' Court' s dom af 21. april 1994 blev Alan Bird fundet skyldig i overtraedelse af forordningens artikel 6 og 7. Alan Bird, der er ansat i en transportvirksomhed, havde den 13. oktober 1992 haft mere end ti timers koeretid mellem to daglige hviletider, og den 6. november 1992 havde han foert koeretoej i mere end 4 1/2 time uden afbrydelse. I begge tilfaelde kunne saavel Alan Bird som dennes arbejdsgiver, inden koerslen paabegyndtes, forudse, at det ikke ville vaere muligt at overholde forordningens artikel 6 og 7. Det blev ligeledes lagt til grund, at godset var af stor vaerdi, samt at forholdene havde vaeret forenelige med faerdselssikkerheden.
7 Alan Bird appellerede begge domfaeldelser til Crown Court, Bolton. Under appelsagen gjorde han naermere gaeldende, at det i medfoer af forordningens artikel 12 er tilladt at planlaegge fravigelser af forordningens oevrige bestemmelser af hensyn til lastens sikkerhed.
8 Da Crown Court naerede tvivl om, hvorledes bestemmelsen skulle fortolkes, besluttede retten at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Der oenskes en fortolkning af artikel 12 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport for saa vidt angaar foelgende omstaendigheder:
Naar det under en straffesag goeres gaeldende, at der er handlet i strid med koeretidsbegraensningerne i forordningens artikel 6, 7 og 8 i tilfaelde, hvor foereren har opfyldt samtlige betingelser i forordningens artikel 12, og den paagaeldende retsinstans finder, at forholdene har vaeret forenelige med faerdselssikkerheden,
kan foereren da ° under hensyn til transportvirksomhedens forpligtelse i henhold til artikel 15 ° paaberaabe sig lempelserne i artikel 12, saafremt behovet for at fravige artikel 6, 7 eller 8 var kendt, foer den paagaeldende koersel blev paabegyndt?"
9 Med spoergsmaalet oensker den nationale ret navnlig oplyst, om forordningens artikel 12 tillader, at en foerer fraviger bestemmelserne i forordningens artikel 6, 7 eller 8 af grunde, der var kendt, inden koerslen blev paabegyndt.
10 Det bemaerkes, at artikel 12 findes i forordningens afdeling VII under overskriften "Undtagelser". Afdeling VII foelger efter en raekke meget detaljerede bestemmelser med praecise angivelser af koere- og hviletider. I overensstemmelse med Domstolens praksis for saa vidt angaar sociale bestemmelser inden for vejtransport kan undtagelser fra disse regler derfor ikke fortolkes saaledes, at de har virkninger ud over, hvad der er noedvendigt for at sikre beskyttelse af de interesser, de har til formaal at varetage (jf. dom af 22.3.1984, sag 90/83, Paterson m.fl., Sml. s. 1567, praemis 16, og af 25.6.1992, sag C-116/91, British Gas, Sml. I, s. 4071, praemis 12). I det foreliggende tilfaelde har den i artikel 12 hjemlede undtagelse til formaal at garantere personers, koeretoejets eller lastens sikkerhed.
11 Af ordlyden af artikel 12 fremgaar for det foerste, at bestemmelsen alene giver foereren mulighed for at fravige forordningen. Bestemmelsen finder saaledes ikke anvendelse paa foererens arbejdsgiver. Dette ville imidlertid vaere tilfaeldet, saafremt foereren og dennes arbejdsgiver, inden koerslen paabegyndes, kunne aftale ikke at efterkomme forordningen.
12 Ifoelge artikel 12 tilkommer det endvidere foereren at vurdere, om det er noedvendigt at fravige forordningen, at vaelge en egnet holdeplads og at notere arten af og grunden til, at fravigelse er sket, paa kontrolapparatets diagramark eller paa sin arbejdstidsplan. Af disse naermere angivelser foelger, at bestemmelsen alene omfatter tilfaelde, hvor det under koerslen viser sig umuligt at overholde forordningen, og som ikke havde kunnet forudses.
13 Ifoelge artikel 12 er undtagelser endvidere kun tilladt paa betingelse af, at det er foreneligt med faerdselssikkerheden. Inden koerslen paabegyndes, er det umuligt for foerere og arbejdsgivere at afgoere, om denne betingelse er opfyldt. Det er saaledes foerst paa det tidspunkt, hvor den uforudsete begivenhed, der kan give anledning til en fravigelse af forordningen, indtraeder, at kan foereren skal tage forpligtelsen til at tage hensyn til faerdselssikkerheden i betragtning.
14 Under hensyn til den sammenhaeng, som artikel 12 indgaar i, bemaerkes, at transportvirksomheder i henhold til forordningens artikel 15, stk. 1, skal tilrettelaegge foerernes arbejde paa en saadan maade, at de er i stand til at overholde forordningen. Denne bestemmelse er saaledes til hinder for, at virksomheden planlaegger en fravigelse, inden foereren paabegynder koerslen.
15 Det bemaerkes endelig, at forordningen har til formaal at forbedre faerdselssikkerheden. Det fremgaar saaledes af fjortende betragtning, at forordningens strenge begraensning af koeretiden er begrundet i dette hensyn. Dette formaal ville imidlertid ikke blive tilgodeset, saafremt det var tilladt foereren at fravige forordningen allerede, inden koerslen paabegyndes.
16 Selv om det er korrekt, som appellanten i hovedsagen har anfoert, at forordning nr. 3820/85 har til formaal at goere reglerne i Raadets forordning (EOEF) nr. 543/69 af 25. marts 1969 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for landevejstransport (EFT 1969 I, s. 158) mere fleksible, fremgaar det imidlertid klart af forordningens foerste betragtning, at man ved udstedelsen af forordningen ikke har haft til hensigt at begraense den tidligere forordnings maalsaetning.
17 Spoergsmaalet maa derfor besvares med, at forordningens artikel 12 ikke tillader, at en foerer fraviger bestemmelserne i forordningens artikel 6, 7 eller 8 af grunde, der var kendt, inden koerslen blev paabegyndt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Crown Court, Bolton, ved dom af 10. juni 1994, for ret:
Artikel 12 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport, tillader ikke, at en foerer fraviger bestemmelserne i forordningens artikel 6, 7 eller 8 af grunde, der var kendt, inden koerslen blev paabegyndt.