61996CJ0387_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-387/96,
angaaende en anmodning som Svea hovraett (Sverige) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod
Anders Sjoeberg
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 13 og 14 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1),
har
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J.C. Moitinho de Almeida, P. Jann (refererende dommer) og L. Sevón,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Anne de Bourgoing, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- Det Forenede Kongeriges regering ved Assistant Treasury Solicitor John E. Collins, som befuldmaegtiget
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved ledende juridisk konsulent Karin Oldfelt og Laura Pignataro, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 23. oktober 1997 af Anders Sjoeberg ved advokat Olle Jansson, Stockholm, af den svenske regering ved afdelingschef Lotty Nordling og konsulent Kristina Svahn-Starrsjoe, begge Handelsafdelingen, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, af den franske regering ved Anne de Bourgoing, af Det Forenede Kongeriges regering ved John E. Collins, bistaaet af barrister Sara Masters, og af Kommissionen ved Karin Oldfelt og Laura Pignataro,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 16. december 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 22. november 1996, indgaaet til Domstolen den 27. november 1996, har Svea hovraett i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 13 og 14 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en straffesag mod Anders Sjoeberg, som er tiltalt for overtraedelse af § 27, stk. 1, nr. 2, og § 27, stk. 2, i foerordningen (1993:184) om koer- och vilotider samt faerdskrivare vid vaegtransporter (herefter »den svenske bekendtgoerelse«) og af artikel 14 i forordning nr. 3820/85.
3 Artikel 13 i forordning nr. 3820/85 bestemmer bl.a. foelgende:
»1. Hver enkelt medlemsstat kan paa sit eget omraade eller efter aftale med vedkommende anden medlemsstat paa dennes omraade meddele undtagelser fra enhver af denne forordnings bestemmelser om transport, som udfoeres ved hjaelp af et koeretoej af en eller flere af foelgende kategorier:
...
b) koeretoejer, der anvendes af offentlige myndigheder til egen koersel, som ikke konkurrerer med erhvervstransportvirksomheder
...
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om undtagelser, som de meddeler i henhold til dette stykke.«
4 Artikel 14 bestemmer foelgende:
»1. Ved rutekoersel med personer
- i indenlandsk trafik
...
der omfattes af denne forordning, skal befordringsvirksomheden opstille en fartplan og en arbejdstidsplan.
2. Arbejdstidsplanen skal for hver foerer angive navn og hjemsted samt den forud fastsatte tidsplan for de forskellige koeretider, perioder med andet arbejde og den tid, hvori foereren i oevrigt er til raadighed.
3. Arbejdstidsplanen skal indeholde samtlige i stk. 2 naevnte oplysninger for et minimumstidsrum af den loebende samt den forudgaaende og den foelgende uge.
4. ...
5. Enhver foerer, der arbejder i en af de i stk. 1 omhandlede befordringsvirksomheder, skal medfoere et uddrag af arbejdstidsplanen og en genpart af fartplanen.«
5 Bestemmelserne i forordning nr. 3820/85 er i det vaesentlige gentaget i den svenske bekendtgoerelse.
6 I hvert svensk »laen« har »landstinget« (amtsraadet) ansvaret for den lokale og regionale kollektive vejtrafik. I Stockholms laen er landstinget eneansvarligt for denne trafik og opfylder forpligtelsen gennem det helejede Aktiebolaget Storstockholms Lokaltrafik (herefter »SL«). SL er moderselskab for ni lokale driftsselskaber, herunder SL Buss AB.
7 Siden 1993 er trafiktjenester blevet udbudt i licitation. SL Buss AB har opnaaet eneret til koersel paa bestemte ruter i forskellige omraader i henhold til kontrakter, der gaelder for tre til fem aar med mulighed for forlaengelse til ti aar.
8 Ved dom af 8. maj 1996 idoemte Norrtaelje tingsraett Anders Sjoeberg, som er administrerende direktoer for SL Buss AB, en boede paa 1 500 SEK for overtraedelse af artikel 14 i forordning nr. 3820/85 og den tilsvarende bestemmelse i den svenske bekendtgoerelse.
9 Anders Sjoeberg har anket dommen til Svea hovraett. Han har bl.a. gjort gaeldende, at SL Buss AB's koeretoejer maa betragtes som koeretoejer som omhandlet i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3820/85 og saaledes er undtaget fra forordningens bestemmelser. Han har endvidere anfoert, at busfoererne under to af de af tiltalen omfattede koersler medfoerte uddrag af den i forordningens artikel 14, stk. 5, naevnte arbejdstidsplan.
10 Anklagemyndigheden har gjort gaeldende, at SL Buss AB er en privat virksomhed og ikke en offentlig myndighed, hvorfor selskabet er undergivet konkurrence. Den har i oevrigt anfoert, at et uddrag af arbejdstidsplanen, der kun omfatter en enkelt dag, ikke opfylder betingelserne i artikel 14 i forordning nr. 3820/85.
11 Svea hovraett har herefter besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Er undtagelsesbestemmelsen i artikel 13, stk. 1, litra b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 anvendelig for saa vidt angaar den befordringsvirksomhed, som Stockholms laens landsting udoever gennem SL Buss AB?
2) I henhold til artikel 14, stk. 5, skal enhver foerer, der arbejder i en af de i stk. 1 omhandlede befordringsvirksomheder, medfoere et uddrag af arbejdstidsplanen og en genpart af fartplanen. Er det tilstraekkeligt, at uddraget af arbejdstidsplanen kun omfatter den paagaeldende dags koersel?«
Det foerste spoergsmaal
12 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen efter fast retspraksis ikke, naar den traeffer afgoerelse i medfoer af traktatens artikel 177, er kompetent til at anvende faellesskabsreglerne paa et konkret tilfaelde (jf. bl.a. dom af 4.4.1968, sag 20/67, Tivoli, Sml. 1965-1968, s. 505, org. ref.: Rec. s. 293, og af 20.4.1988, sag 204/87, Bekaert, Sml. s. 2029, praemis 5).
13 Paa baggrund af hovedsagens akter maa det foerste spoergsmaal derfor forstaas saaledes, at det oenskes oplyst, om den undtagelse, der er hjemlet i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3820/85 for koeretoejer, der anvendes af offentlige myndigheder til egen koersel, som ikke konkurrerer med erhvervstransportvirksomheder, finder anvendelse paa koeretoejer, der tilhoerer en virksomhed, som ejes af en offentlig myndighed, og som udfoerer kollektiv personbefordring i henhold til en kontrakt, der i et bestemt tidsrum giver virksomheden en eneret.
14 Hertil bemaerkes for det foerste, at artikel 13 i forordning nr. 3820/85 opregner en raekke transportformer, for hvilke medlemsstaterne paa deres omraade kan meddele undtagelser fra enhver af forordningens bestemmelser. Da der er tale om en undtagelse fra forordningens almindelige ordning, kan artikel 13 ikke fortolkes udvidende. Endvidere boer raekkevidden af de undtagelser, der foreskrives, bestemmes under hensyntagen til forordningens maalsaetning (jf. domme af 21.3.1996, henholdsvis sag C-335/94, Mrozek og Jaeger, Sml. I, s. 1573, praemis 9, og sag C-39/95, Goupil, Sml. I, s. 1601, praemis 8).
15 Formaalet med artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3820/85 er at give medlemsstaternes offentlige myndigheder mulighed for at fravige forordningens restriktive ordning, naar de udfoerer offentlige transportydelser.
16 En saadan undtagelse maa dog ikke stride mod formaalene med forordning nr. 3820/85, som ifoelge foerste betragtning er at harmonisere konkurrencevilkaarene og forbedre arbejdsvilkaarene og faerdselssikkerheden. Desuden fremgaar det af 22. betragtning, at medlemsstaterne, saafremt der sker undtagelser, skal sikre, at den sociale beskyttelse og faerdselssikkerheden ikke forringes.
17 Disse hensyn maa laegges til grund for fortolkningen af betingelserne i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3820/85, hvorefter koeretoejerne skal anvendes af offentlige myndigheder til egen koersel, som ikke maa konkurrere med erhvervstransportvirksomheder. Det findes hensigtsmaessigt at undersoege sidstnaevnte betingelse foerst.
18 Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at det afgoerende er, at der ikke er tale om nogen konkurrence i kontraktperioden. Et selskab som SL Buss AB, der har opnaaet en eneret i en periode paa tre til fem aar, konkurrerer saaledes ikke med erhvervstransportvirksomheder i dette tidsrum.
19 Det maa imidlertid konstateres, at kravet om, at der ikke maa vaere tale om konkurrence med erhvervstransportvirksomheder, dels goer det muligt i hoejere grad at tilgodese faerdselssikkerheden, dels sigter mod at forhindre, at konkurrencen fordrejes ved, at en enkelt transportvirksomhed er fritaget for at overholde bestemmelserne i forordning nr. 3820/85.
20 I betragtning af dette dobbelte formaal skal der baade tages stilling til kravet om, at der ikke maa vaere tale om konkurrence med erhvervstransportvirksomheder, paa det tidspunkt, hvor eneretten til at udfoere en offentlig transportydelse indroemmes, og i kontraktperioden. Det er nemlig klart, at den virksomhed, som oensker at opnaa ret til at udfoere en offentlig transportydelse, er undergivet konkurrence, indtil kontrakten er indgaaet. Virksomheden er ogsaa efter underskrivelsen af kontrakten undergivet konkurrence, idet den vil udfoere virksomheden paa en saadan maade, at kontrakten bliver fornyet, naar den udloeber.
21 Det er ubestridt, at den her omhandlede transportydelse er blevet udbudt i licitation. Der var saaledes tale om konkurrence mellem forskellige erhvervstransportvirksomheder, der ligeledes oenskede at faa tildelt kontrakten. Denne konkurrence vil noedvendigvis fortsat bestaa, for saa vidt som der vil blive foretaget en ny licitation ved kontraktens udloeb, idet kontrakten kun er indgaaet for et bestemt tidsrum.
22 Det maa derfor konstateres, at koeretoejer, der anvendes af en virksomhed, der har faaet eneret til at udfoere en transportydelse paa grundlag af en licitation og for et bestemt tidsrum, konkurrerer med erhvervstransportvirksomheder, da den paagaeldende virksomhed er noedsaget til at tilpasse sig konkurrenceforholdene for at faa kontrakten fornyet, naar den udloeber.
23 Eftersom betingelsen om, at der ikke maa vaere tale om konkurrence med erhvervstransportvirksomheder, ikke er opfyldt, er det ufornoedent at tage stilling til, om de oevrige betingelser er opfyldt.
24 Det foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at den undtagelse, der er hjemlet i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3820/85 for koeretoejer, der anvendes af offentlige myndigheder til egen koersel, som ikke konkurrerer med erhvervstransportvirksomheder, ikke finder anvendelse paa koeretoejer, der tilhoerer en virksomhed, som ejes af en offentlig myndighed, og som udfoerer kollektiv personbefordring i henhold til en kontrakt, der er indgaaet efter licitation i konkurrence med andre virksomheder og giver virksomheden en eneret i et bestemt tidsrum.
Det andet spoergsmaal
25 Indledningsvis bemaerkes, at formaalet med pligten til at medfoere et uddrag af arbejdstidsplanen er at sikre en effektiv kontrol med overholdelsen af bestemmelserne i forordning nr. 3820/85.
26 Det fremgaar saaledes af 25. betragtning til forordningen, at for foererne af koeretoejer i rutekoersel med personer kan en afskrift af fartplanen og et uddrag af virksomhedens arbejdstidsplan traede i stedet for kontrolapparatet. Installering af et saadant kontrolapparat er foreskrevet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3821/85 af 20. december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport (EFT L 370, s. 8).
27 Ifoelge artikel 15, stk. 7, i forordning nr. 3821/85 skal foereren paa tilsynsmyndighedernes forlangende kunne forevise diagramarkene for den paagaeldende uge, og under alle omstaendigheder arket for den sidste dag i den naermest foregaaende uge, paa hvilken han har koert. Domstolen har i dom af 13. december 1991 i sagen Nijs og Transport Vanschoonbeek-Matterne (sag C-158/90, Sml. I, s. 6035, praemis 13) fastslaaet, at denne bestemmelse skal sikre, at det kan kontrolleres, hvorvidt reglerne om den obligatoriske ugentlige hvileperiode er blevet overholdt.
28 Eftersom uddraget af arbejdstidsplanen og genparten af fartplanen i forbindelse med rutekoersel med personer traeder i stedet for kontrolapparatet, skal uddraget og genparten give mulighed for en lige saa effektiv kontrol af, om foereren har overholdt bestemmelserne om koere- og hviletid.
29 Det andet spoergsmaal skal derfor besvares med, at kravet i artikel 14, stk. 5, i forordning nr. 3820/85 om, at enhver foerer, der arbejder i en af de i artikel 14, stk. 1, omhandlede befordringsvirksomheder, skal medfoere et uddrag af arbejdstidsplanen og en genpart af fartplanen, ikke er opfyldt, saafremt uddraget af arbejdstidsplanen kun omfatter den dag, hvor kontrollen finder sted.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af den svenske og den franske regering, af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Svea hovraett ved kendelse af 22. november 1996, for ret:
1) Den undtagelse, der er hjemlet i artikel 13, stk. 1, litra b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport for koeretoejer, der anvendes af offentlige myndigheder til egen koersel, som ikke konkurrerer med erhvervstransportvirksomheder, finder ikke anvendelse paa koeretoejer, der tilhoerer en virksomhed, som ejes af en offentlig myndighed, og som udfoerer kollektiv personbefordring i henhold til en kontrakt, der er indgaaet efter licitation i konkurrence med andre virksomheder og giver virksomheden en eneret i et bestemt tidsrum.
2) Kravet i artikel 14, stk. 5, i forordning nr. 3820/85 om, at enhver foerer, der arbejder i en af de i artikel 14, stk. 1, omhandlede befordringsvirksomheder, skal medfoere et uddrag af arbejdstidsplanen og en genpart af fartplanen, er ikke opfyldt, saafremt uddraget af arbejdstidsplanen kun omfatter den dag, hvor kontrollen finder sted.