Zadeva T‑751/18
Daimler AG
proti
Evropski komisiji
Sklep Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 22. januarja 2020
„Ničnostna tožba – Preklic certificiranih prihrankov CO2 – Shema ekoloških inovacij – Uredba (ES) št. 443/2009 – Izvedbena uredba (EU) št. 725/2011 – Akt, zoper katerega ni pravnega sredstva – Pripravljalni ukrep – Nedopustnost“
Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke – Pripravljalni ukrepi – Izključitev – Dopis Komisije o sporočitvi preklica prihrankov emisij CO2, pripisanih proizvajalcu avtomobilov – Akt, katerega namen ni ustvariti pravne učinke – Nedopustnost
(člen 263, četrti odstavek, PDEU; Uredba št. 443/2009 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 8(4) in (5))
(Glej točke od 38 do 51 in od 57 do 67.)
Povzetek
Splošno sodišče je s sklepom z dne 22. januarja 2020, Daimler/Komisija (T‑751/18), kot nedopustno zavrglo ničnostno tožbo, ki jo je družba Daimler AG vložila zoper dopis Komisije z dne 22. oktobra 2018, s katerim jo je ta obvestila o preklicu prihrankov CO2, ki jih je pridobila z uporabo visoko učinkovitih alternatorjev v nekaterih svojih vozilih (v nadaljevanju: izpodbijani dopis)(1).
Ta zadeva se umešča v okvir uresničevanja cilja Unije glede zmanjšanja emisij ogljikovega dioksida (CO2) iz lahkih tovornih vozil, kot je opredeljen v Uredbi št. 443/2009(2). Ta uredba določa, da vsak proizvajalec osebnih avtomobilov zagotovi, da njegove emisije CO2 ne presežejo cilja povprečnih specifičnih emisij, ki je določen zanj. Te emisije so določene na podlagi podatkov, ki jih države članice opredelijo za vse nove osebne avtomobile, registrirane na njihovem ozemlju v preteklem letu(3). Če povprečne specifične emisije proizvajalca presegajo cilj, ki je bil določen zanj, se mu lahko naloži plačilo premije za presežne emisije. Ker Uredba št. 443/2009 poleg tega uresničuje cilj zagotavljanja ustreznega delovanja notranjega trga in spodbujanja naložb v nove tehnologije, določa tudi, da se prihranki zaradi uporabe inovativnih tehnologij upoštevajo pri tem izračunu, to je, da se odštejejo od specifičnih emisij CO2 iz vozil, v katerih so uporabljene te tehnologije, v skladu s pravili in postopki, določenimi v Uredbi št. 725/2011(4).
Komisija je v obravnavani zadevi leta 2015 odobrila dva visoko učinkovita alternatorja kot inovativni tehnologiji za zmanjšanje emisij CO2 iz osebnih vozil (v nadaljevanju: ekološki inovaciji)(5). Tožeča stranka, Daimler AG, je nemški proizvajalec avtomobilov, ki nekatere svoje osebne avtomobile opremlja s tema ekološkima inovacijama in je od nemškega pristojnega organa pridobil certifikat za prihranke CO2, dosežene z njuno uporabo. Vendar je Komisija leta 2017 po končanem občasnem pregledu teh certifikatov ugotovila, da so tako certificirani prihranki veliko večji od prihrankov, ki bi lahko bili dokazani z metodologijo, predpisano v zakonodaji. Posledično je Komisija najprej z izpodbijanim dopisom družbi Daimler sporočila, da se ti prihranki ne morejo upoštevati pri izračunu njenih povprečnih specifičnih emisij CO2 za leto 2017. Nato je sprejela Izvedbeni sklep št. 2019/583(6), ki je vseboval končne podatke v zvezi z izračunom povprečnih specifičnih emisij CO2 in cilje proizvajalcev osebnih avtomobilov za leto 2017 ter navedbo, da se prihranki družbe Daimler, pripisani ekološkima inovacijama, ne smejo upoštevati pri izračunu njenih emisij.
Ker je Komisija menila, da izpodbijani dopis ne more biti predmet ničnostne tožbe, ker ne posega v položaj družbe Daimler, je Splošno sodišče na eni strani analiziralo pravni okvir, ki se uporablja, in na drugi strani vsebino tega dopisa, da bi ugotovilo, ali ima ta dopis v skladu z merili, določenimi v ustaljeni sodni praksi, zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese družbe Daimler, tako da pomembno spreminjajo njen pravni položaj.
Na prvem mestu, Splošno sodišče je po analizi pravnega okvira ugotovilo, da sta postopek za odobritev ekoloških inovacij in postopek za certificiranje prihrankov CO2, ki sta določena v Izvedbeni uredbi št. 725/2011, neločljivo povezana z izračunom povprečnih specifičnih emisij CO2 proizvajalcev, kot je opredeljen v Uredbi št. 443/2009. Iz tega je sklepalo, da Izvedbena uredba št. 725/2011 določa pravni okvir sheme ekoloških inovacij v okviru uporabe Uredbe št. 443/2009 in še posebej za izračun povprečnih specifičnih emisij CO2 proizvajalcev.
Na drugem mestu, Splošno sodišče je v tem okviru in po preučitvi vsebine izpodbijanega dopisa presodilo, da čeprav ta dopis vsebuje presojo certificiranih prihrankov CO2 družbe Daimler, je le pripravljalni ukrep v postopku, katerega namen je izračunati povprečne specifične emisije CO2. Komisija je namreč za izvedbo tega izračuna v izpodbijanem dopisu omenila svoja občasna preverjanja ekoloških inovacij in to, da namerava zavrniti s tem povezane prihranke. Posledično je bilo v Izvedbenem sklepu 2019/583, ki je edini ukrep, ki jasno določa povprečne specifične emisije CO2 proizvajalcev, uresničeno neupoštevanje navedenih prihrankov. Splošno sodišče je iz tega sklepalo, da ni izpodbijani dopis tisti, ki ima učinke na pravni položaj družbe Daimler, ampak je to Izvedbeni sklep 2019/583, zoper katerega se torej lahko vloži ničnostna tožba.(7)
1      Dopis Komisije Ares(2018) 5413709 z dne 22. oktobra 2018 o sporočitvi preklica prihrankov emisij CO2, pridobljenih z ekološkimi inovacijami v vozilih družbe Daimler AG, ki so opremljena z visoko učinkovitima alternatorjema Bosch HED EL 7-150 in 175 plus.
2      Uredba (ES) št. 443/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o določitvi standardov emisijskih vrednosti za nove osebne avtomobile kot del celostnega pristopa Skupnosti za zmanjšanje emisij CO2 iz lahkih tovornih vozil (UL 2009, L 140, str. 1).
3      Podatki, določeni v okviru izvajanja Direktive 2007/46/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o vzpostavitvi okvira za odobritev motornih in priklopnih vozil ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila (Okvirna direktiva) (UL 2007, L 263, str. 1).
4      Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 725/2011 z dne 25. julija 2011 o uvedbi postopka za odobritev in certificiranje inovativnih tehnologij za zmanjšanje emisij CO2 iz osebnih vozil v skladu z Uredbo št. 443/2009 (UL 2011, L 194, str. 19).
5      Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2015/158 z dne 30. januarja 2015 o odobritvi dveh visoko učinkovitih alternatorjev Robert Bosch GmbH kot inovativnih tehnologij za zmanjšanje emisij CO2 iz osebnih vozil v skladu z Uredbo št. 443/2009 (UL 2015, L 26, str. 31).
6      Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2019/583 z dne 3. aprila 2019 o potrditvi ali spremembi začasnih izračunov povprečnih specifičnih emisij CO2 in ciljev specifičnih emisij za proizvajalce osebnih avtomobilov za koledarsko leto 2017 ter za nekatere proizvajalce iz združenja Volkswagen za koledarska leta 2014, 2015 in 2016 v skladu z Uredbo (ES) št. 443/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2019, L 100, str. 66).
7      Splošno sodišče o ničnostni tožbi zoper Izvedbeni sklep 2019/583, ki jo je družba Daimler AG vložila 14. junija 2019 pod opravilno številko T‑359/19, še odloča.