62016CC0127
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. július 20. (
1
)
C‑127/16. P. sz. ügy
SNCF Mobilités, korábban Société nationale des chemins de fer français (SNCF)
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – A Francia Köztársaság által a Sernam javára végrehajtott támogatások – Az SNCF által a Sernam részére biztosított szerkezetátalakítási és újratőkésítési támogatások, garanciák és adósságelengedés – Eszközök együttes eladása – A magánbefektető kritériuma – Alkalmazhatóság – Kompenzációs intézkedések”
Tartalomjegyzék
I. A jogvita előzményei
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
IV. Jogi elemzés
A. Előzetes emlékeztető: a „Sernam 1” határozattól a „Sernam 3” határozatig
B. A fellebbezésről
1. A téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének elferdítésére vonatkozó első jogalapról
a) Az első jogalap első és harmadik részéről
1) A megtámadott ítélet
2) A felek érveinek összefoglalása
i) Az első jogalap első részéről
ii) Az első jogalap harmadik részéről
3) Elemzés
b) Az első jogalap második részéről
1) A megtámadott ítélet
2) A felek érveinek összefoglalása
3) Elemzés
2. A téves jogalkalmazásra vonatkozó második jogalapról, amennyiben a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a vezetőség által benyújtott ajánlat nem tekinthető nyílt és átlátható eljárásból eredő ajánlatnak.
a) A megtámadott ítélet
b) A felek érveinek összefoglalása
c) Elemzés
3. A tények elferdítésére és téves jogalkalmazásra vonatkozó harmadik jogalapról, amennyiben a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Sernam vezetősége által adott ajánlat sokkal kedvezőtlenebb volt az eladó számára, mint a többi ajánlattevő nem kötelező ajánlata
a) A megtámadott ítélet
b) A felek érveinek összefoglalása
c) Elemzés
4. A téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és az ellentmondásos indokolásra vonatkozó negyedik jogalapról, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Bizottság egyáltalán nem keverte össze a Sernam eszközei értékesítésének tárgyát és a vételárát
a) A megtámadott ítélet
b) A felek érveinek összefoglalása
c) Elemzés
5. A téves jogalkalmazásra és a „Sernam 2” határozat rendelkező részének elferdítésére vonatkozó ötödik jogalapról, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Sernam felszámolásakor a 41 millió euró összegű támogatás visszatérítésére vonatkozó követelés kötelezettségek közötti rögzítése nem felelt meg a „Sernam 2” határozat 4. cikkének
a) A megtámadott ítélet
b) A felek érveinek összefoglalása
c) Elemzés
1) Az átruházás tárgyáról
2) A részvényesek személyazonosságáról
3) Az átruházás időpontjáról
4) Az ügylet gazdasági logikájáról
5) Az átruházási árról
6) Az ötödik jogalapra vonatkozó következtetés
6. A téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és a tények elferdítésére vonatkozó hatodik jogalapról, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítésére nem alkalmazható a magánbefektető elve
a) A megtámadott ítélet
b) A hatodik jogalap első részéről
1) A felek érveinek összefoglalása
2) Elemzés
c) A hatodik jogalap második részéről
1) A felek érveinek összefoglalása
2) Elemzés
d) A hatodik jogalap harmadik részéről
1) A felek érveinek összefoglalása
2) Elemzés
e) A hatodik jogalapra vonatkozó következtetés
7. A Bizottság által az elsőfokú kereset elfogadhatóságára vonatkozóan előadott érvekről
A költségekről
Végkövetkeztetések
1.
A jelen fellebbezéssel az SNCF Mobilités (a továbbiakban: SNCF) (
2
) az Európai Unió Törvényszéke által az SNCF kontra Bizottság ügyben 2015. december 17‑én hozott ítélet (
3
) (a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította az SA. 12522. (C 37/08.) számú Állami támogatás – Franciaország – A „Sernam 2” ügyben hozott határozat végrehajtásáról szóló, 2012. március 9‑i 2012/398/EU bizottsági határozat (a továbbiakban: „Sernam 3” határozat) (
4
) megsemmisítése iránti keresetét.
I. A jogvita előzményei
2.
Egy 2001. május 23‑án elfogadott határozattal (a továbbiakban: „Sernam 1” határozat) (
5
) az Európai Bizottság bizonyos feltételek mellett engedélyezett egy összesen 503 millió euró összegű szerkezetátalakítási támogatást a Sernam csoport részére. (
6
)
3.
Egy 2004‑ben elfogadott második határozattal (a továbbiakban: „Sernam 2” határozat) (
7
) a Bizottság megállapította, hogy a „Sernam 1” határozat által előírt egyes feltételeket nem tartották tiszteletben, aminek eredményeként az engedélyezett támogatást visszaélésszerűen használták fel.
4.
Ezzel összefüggésben egyfelől megállapította, hogy a Sernam 1 határozat által jóváhagyott, 503 millió euró mértékű támogatás új feltételek mellett, a „Sernam 2” határozat 3. és 4. cikkében előírt feltételek tiszteletben tartása esetén összeegyeztethető a belső piaccal. Másfelől rámutatott arra, hogy a 41 millió euró összegű kiegészítő támogatás a belső piaccal összeegyeztethetetlen, és azt a francia hatóságoknak kamatokkal együtt vissza kell téríttetniük.
5.
Kihasználva a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése által megnyitott lehetőséget, (
8
) az SNCF a Sernam eszközeinek együttes értékesítése mellett döntött. A francia hatóságok szerint a Sernam gazdasági helyzete nem tette lehetővé, hogy harmadik személyek részéről pozitív értékű ajánlatok érkezzenek be a Sernam terhére kezdeményezett pályázati eljárás keretében. Az eljárás keretében benyújtott valamennyi ajánlat jelentősen negatív értékkel bírt, és egy érvényes ajánlat sem érkezett. Így az a döntés született, hogy kizárólag a Sernam vezetőségéhez kötődő 5. pályázó által alakított konzorciummal folytatják a tárgyalásokat. Az 5. pályázó végül 2005. június 15‑én szóban jelezte az SNCF‑nek, hogy 2005. június 30. előtt nem tud még csak feltételes felvásárlási ajánlatot sem tenni.
6.
Így tehát 2005. június 30‑án az SNCF úgy döntött, hogy együttesen eladja a Sernam eszközeit a Sernam vezetőségének. Ezen átruházást követően a Sernamot 2005. december 15‑én bírósági határozattal felszámolták. A 41 millió euró értékű adósságot, amely a „Sernam 2” határozat 1. cikke (2) bekezdésének értelmében visszatérítendő állami támogatásnak felel meg, a felszámolás során a Sernam kötelezettségeként elszámolták. Ebből az összegből az SNCF a felszámolási eljárásban ténylegesen 2,75 millió eurót tudott behajtani.
7.
A versenytársak 2005. június 24‑én, 2006. április 10‑én és 2007. április 23‑án három panaszt terjesztettek elő, amelyek arra hivatkoztak, hogy a „Sernam 2” határozatot helytelenül vagy visszaélésszerűen hajtották végre; e panaszok alapján a Bizottság 2008. július 16‑i levelében (
9
) arról tájékoztatta a Francia Köztársaságot, hogy megindította az EK 88. cikk (2) bekezdésében szabályozott hivatalos vizsgálati eljárást, amelynek eredményeként 2012. március 9‑én elfogadásra, 2012. március 26‑án pedig a francia hatóságok részére megküldésre került a „Sernam 3” határozat.
8.
A Bizottság ebben a „Sernam 3” határozatban úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes átruházása nem tartotta tiszteletben a „Sernam 2” határozatban rögzített feltételeket, és a 41 millió eurós összeegyeztethetetlen támogatás nem került visszatéríttetésre. Megállapította, hogy a „Sernam 2” határozatban feltételekkel jóváhagyott 503 millió euró összegű állami támogatást visszaélésszerűen alkalmazták, és így az összeegyeztethetetlen volt a közös piaccal. (
10
) A Bizottság emellett megállapította, hogy az SNCF által ezen átruházás megvalósítása érdekében alkalmazott intézkedések, különösen az 57 millió euró összeget elérő feltőkésítés, amely azonos a Sernam eszközeinek negatív árával, és az állítólagos 38,5 millió euró összegű „adósságelengedés” olyan új állami támogatásnak minősült, amely összeegyeztethetetlen a belső piaccal. (
11
)
9.
A „Sernam 3” határozat 1. és 2. cikke a következőképpen fogalmaz:
„1. cikk
(1)   A Franciaország által a Sernam SCS (később Sernam SA) részére nyújtott és a Bizottság által a [»Sernam 2«] határozattal jóváhagyott, összesen 503 millió EUR összegű állami támogatásokkal visszaéltek. Ennélfogva azok nem egyeztethetők össze a belső piaccal: e támogatásokból a Sernam Xpress, valamint a Financière Sernam és leányvállalatai, a Sernam Services és az Aster is részesült.
(2)   A Franciaország által a Sernam SCS részére nyújtott és a „Sernam 2” határozatban összeegyeztethetetlennek nyilvánított 41 millió EUR összegű állami támogatás előnyeit a Sernam Xpress, valamint a Financière Sernam és leányvállalatai, azaz a Sernam Services és az Aster is élvezte.
(3)   A Sernam SA SNCF általi, 57 millió EUR összegű feltőkésítése, az SNCF Sernam SA‑val szemben fennálló 38,5 millió EUR összegű követeléseinek elengedése, valamint a Sernam SA tevékenységeinek a Financière Sernamra történő átruházásakor az SNCF által nyújtott garanciák – a vasutasoknak nyújtott garancia kivételével – a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősülnek.
2. cikk
(1)   Franciaország köteles visszafizettetni a Financière Sernammal, valamint a Sernam Services és az Aster leányvállalatokkal az 1. cikkben említett támogatásokat.
[…]”.
10.
2012. április 4‑én a Bizottság a Francia Köztársaság kérelmére megállapította a Sernam csoport és utóbbi eszközeinek lehetséges átvevői, az SNCF‑hez tartozó Geodis csoport vállalkozásai, valamint a BMV közötti gazdasági folytonosság hiányát, valamint hogy ennek következtében nem indokolt a „Sernam 3” határozatban megállapított jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetését kiterjeszteni a Geodisra és a BMV‑re.
11.
2012. április 13‑án bírósági felszámolás alá vonták a Financière Sernamot és a Sernam Services‑t. A Geodis ugyanezen a napon ajánlatot nyújtott be, és ő került kijelölésre a Sernam csoport eszközei átvevőjének.
II. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
12.
A Törvényszék Hivatalához 2012. június 4‑én benyújtott keresetlevéllel a fellebbező a „Sernam 3” határozat megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő.
13.
A fellebbező keresetének alátámasztására hat jogalapra hivatkozott. Az első jogalap a fellebbező védelemhez való jogának megsértésén alapult. A második jogalap a bizalomvédelem elvének megsértésén alapult. A harmadik jogalap az észszerű határidő tiszteletben tartására irányuló kötelezettségnek és a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozott. A negyedik jogalap a Bizottság téves jogalkalmazására és ténybeli tévedésére vonatkozott, amennyiben úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes átruházása nem tartotta tiszteletben a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében rögzített feltételeket. Az ötödik jogalap a Bizottság téves jogalkalmazásán alapult, mivel az úgy ítélte meg, hogy a „Sernam 2” határozatban összeegyeztethetetlennek nyilvánított 41 millió euró összegű állami támogatás visszatérítésére irányuló kötelezettség átszállt a Financière Sernamra és leányvállalataira. A hatodik jogalap a Bizottság téves jogalkalmazására vonatkozott, mivel az úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítéséről szóló 2005. július 21‑i egyetértési megállapodás által előírt intézkedések új állami támogatásokat valósítottak meg a Sernam Xpress – la Financière Sernam javára.
14.
A Törvényszék a megtámadott ítéletben anélkül hogy határozott volna a kereset elfogadhatóságáról, továbbá annak ellenére, hogy helyt adott a negyedik jogalap második részének, (
12
) az említett keresetet elutasította.
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
15.
2016. február 26‑án a fellebbező fellebbezést nyújtott be a megtámadott ítélettel szemben. Az SNCF kérelmei arra irányulnak, hogy a Bíróság a fellebbezést nyilvánítsa elfogadhatónak és megalapozottnak, és ennek következtében a megtámadott ítéletet helyezze hatályon kívül, továbbá a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. Válaszbeadványában a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére. A Mory SA és a Mory Team társaságok, a Törvényszék előtti eljárásban a Bizottság támogatása érdekében beavatkozó felek közösen szintén azt kérik a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, és kötelezze a fellebbezőt a költségek viselésére.
16.
A Bíróság a 2017. március 9‑i tárgyaláson meghallgatta a fellebbező, a Bizottság, valamint a Mory SA és a Mory Team szóbeli előterjesztéseit és a Bíróság szóbeli kérdéseire adott válaszaikat.
IV. Jogi elemzés
17.
Fellebbezésének alátámasztására a fellebbező hat jogalapot hoz fel: az első téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének elferdítésére vonatkozik. A második azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előírt nyíltság és átláthatóság elve megköveteli, hogy a nyertes ajánlattevő, mint olyan, az elejétől kezdve önállóan vegyen részt az eljárásban. A harmadik a tények elferdítésére és téves jogalkalmazásra vonatkozik, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata sokkal kedvezőtlenebb volt az eladó számára, mint a többi ajánlattevő nem kötelező ajánlata. A negyedik téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és az indokolás ellentmondásosságára vonatkozik, mivel a Törvényszék azt mondta ki, hogy a Bizottság egyáltalán nem keverte össze a Sernam eszközei együttes értékesítésének tárgyát és a vételárat. Az ötödik jogalap téves jogalkalmazásra és a „Sernam 2” határozat rendelkező részének elferdítésére vonatkozik, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Sernam felszámolásakor a 41 millió euró értékű támogatás visszatérítésére vonatkozó követelés kötelezettségek közötti rögzítése nem felelt meg a „Sernam 2” határozat 4. cikkének. A hatodik jogalap téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és a tények elferdítésére vonatkozik, amennyiben a Törvényszék azt mondta ki, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítésére nem alkalmazható a magánbefektető elve.
A. Előzetes emlékeztető: a „Sernam 1” határozattól a „Sernam 3” határozatig
18.
Ahhoz, hogy jobban megértsük a jelen fellebbezés tartalmát, egy kicsit részletesebben kell foglalkozni a jelen jogvita eredetével.
19.
A „Sernam 1” határozatban a Bizottság a Sernam vállalkozás azon szerkezetátalakítási tervéről rendelkezett, amelyet a Francia Köztársaság vizsgálat céljából ekkor nyújtott be hozzá. A Bizottság az elemzése alapján megállapította, hogy ebben a tervben az állami támogatások (pontosabban az említett tervben foglalt, a Sernam kereskedelmi és helyreállítási segítségnyújtási intézkedései) összeegyeztethetőek az EK‑Szerződéssel.
20.
Jóllehet a szerkezetátalakítási tervet a Francia Köztársaság által a „Sernam 1” határozatban megadott feltételekkel nem tudták megvalósítani, aminek következtében az SNCF többek között 41 millió eurót fizetett ki a Sernam részére a kijelölt átvevő és az SNCF között létrejött egyetértési megállapodás megsemmisítéséhez kapcsolódó átadás késedelme miatt, (
13
) a Bizottság megvizsgálta a Sernam részére a „Sernam 1” határozat alapján nyújtott támogatás megvalósításának feltételeit.
21.
Miután megállapította, hogy a Francia Köztársaság a Sernam 1 határozatban jóváhagyottaktól eltérő feltételekkel folyósított 503 millió euró összeget, (
14
) a Bizottság mégis arra a következtetésre jutott, hogy az összes körülmény figyelembevételével, bizonyos feltételekkel ez az összeg összeegyeztethető a Szerződéssel, noha maga a Sernam részére jogellenesen folyósított 41 millió euró összeegyeztethetetlen volt, és vissza kell téríttetni. (
15
) A Sernam részére nyújtott 503 millió euró összegű állami támogatást a következő feltételek teljesülése esetén lehetett a Szerződéssel összeegyeztethetőnek tekinteni: 1) a Sernam csak a vasúton történő kézbesítési tevékenységeit fejlesztheti, és az SNCF garantálja, hogy az azt kérelmező minden más szereplőnek ugyanolyan feltételeket biztosít, mint a Sernamnak a vasúti teherszállítás fejlesztéséhez [a „Sernam 2” határozat 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja], és 2) a Sernamnak teljes egészében egy vagy több, jogilag és gazdaságilag az SNCF‑től független és nyílt, átlátható és megkülönböztetéstől mentes eljárásban kiválasztott vállalat közúti fuvarozási eszközeivel és szolgáltatásaival kell felváltania a saját közúti fuvarozási eszközeit és szolgáltatásait [a „Sernam 2” határozat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja]. A „Sernam 2” határozat indokolásából kiderül, hogy figyelembe véve a visszaélésszerű alkalmazást és a szerkezetátalakítási terv időtartamának a „Sernam 1” határozatban meghatározotthoz viszonyított növekedését, a Bizottság elvárta a Sernamtól, hogy különös ellentételezést nyújtson azzal, hogy tartósan visszavonul az alapvetően túlkapacitással rendelkező piacokról a támogatás egy részét érintő jóváhagyás igazolása érdekében. (
16
) Emellett el kellett kerülni, hogy egy vállalat, amelynek a bejelentett nehézségei miatt abba kellett hagynia a tevékenységét, mesterségesen szélsőséges részesedéssel rendelkezzen a kérelmezett piacokon a pénzügyileg egészséges konkurens vállalatok kárára. (
17
) Következésképpen a Bizottság úgy vélte, hogy „a Sernamnak tartósan abba kell hagynia a tevékenységeit a túlkapacitással rendelkező piacokon, konkrétan a közúti gyűjtőfuvarozás, illetve hagyományos kézbesítés szegmensében”. (
18
) Azonban abban az estben, ha egyben, piaci áron, átlátható és nyílt eljárásban kerül sor az eszközök értékesítésére az SNCF‑fel jogi kapcsolatban nem lévő társaság részére, a Sernam túlkapacitással rendelkező piacokról való visszavonulására vonatkozó feltételek nem alkalmazhatóak, (
19
) mivel ebben az esetben a Bizottság úgy vélte, hogy a Sernam már nem a jelenlegi cégforma szerint működik, és a piaci részesedések felszabadulnak. (
20
)
22.
A további elemzéshez figyelembe kell venni a „Sernam 2” határozat 3. és 4. cikkének szövegét:
„3. cikk
(1)   A (2) bekezdésre is figyelemmel a következő feltételeket kell teljesíteni:
a)
A Sernam csak a vasúton történő, expressz zárt tehervonat („TBE”) koncepciójú kézbesítési tevékenységeit fejlesztheti. E tekintetben az SNCF garantálja, hogy az azt kérelmező minden más szereplőnek ugyanolyan feltételeket biztosít, mint a Sernamnak a vasúti teherszállítás, a „TBE” fejlesztéséhez.
b)
Ezzel szemben a Sernamnak az e határozat kihirdetésének napjától számított két éven belül teljes egészében egy vagy több, jogilag és gazdaságilag az SNCF‑től független és nyílt, átlátható és megkülönböztetéstől mentes eljárásban kiválasztott vállalat közúti fuvarozási eszközeivel és szolgáltatásaival kell felváltania a saját közúti fuvarozási eszközeit és szolgáltatásait. […]
(2)   Amennyiben mostantól fogva 2005. június 30‑ig a Sernam egyben, piaci áron, átlátható és nyílt eljárásban értékesíti az aktíváit az SNCF‑fel jogi kapcsolatban nem lévő társaságnak, az (1) bekezdés feltételei nem alkalmazandók.
4. cikk
A Sernam mindenfajta részleges vagy teljes értékesítésének piaci áron és az összes konkurens számára átlátható és nyílt eljárás során kell történnie. Ilyen körülmények között a 41 [millió euró] támogatás visszafizetése a Sernamot terheli, amennyiben az tovább létezik.”
23.
A „Sernam 2” határozat végrehajtása érdekében a Francia Köztársaság az említett határozat 3. cikke (2) bekezdésében foglalt forgatókönyv mellett döntött. Ehhez az SNCF mindenekelőtt felhívta az összes érdekelt felet arra, hogy nyilvánítsa ki a Sernam valamennyi eszközének átvételére irányuló szándékát. Valamennyi beérkező ajánlat negatív volt, és egyetlen érvényes ajánlat sem érkezett. A Sernam vezetősége egy később létrehozandó, végül Financière Sernam néven szereplő vállalat révén kötelező erejű felvásárlási ajánlatot tett. (
21
) A Sernam tevékenységeinek a Financière Sernam részére történő átruházása négy szakaszban folytatódott le, az alábbi ábra szerint: (
22
)
24.
Elsőként az SNCF 57 millió euró összeggel feltőkésítette a kizárólagos tulajdonában álló Sernam SA leányvállalatot. Másodszor a Sernam SA a kizárólagos tulajdonában álló Sernam Xpress leányvállalat javára, a tulajdonában álló valamennyi eszközre, köztük a fentiekben leírt 57 millió euró értékű feltőkésítés összegére és a Sernam kötelezettségeire (egyes, úgynevezett pénzügyi kötelezettségek kivételével) is kiterjedő 38,5 millió euró összegű apportot hajtott végre. Ennek ellentételezéseként a Sernam SA 100 euró névértékű részesedést szerzett a Sernam Xpressben. Harmadszor, a Sernam Xpress 2 millió euró összegű tőkeemelést hajtott végre, amelyet teljeskörűen az SNCF jegyzett, miáltal ez utóbbi a Sernam Xpress többségi tulajdonosává vált. Negyedszer, a Sernam SA és az SNCF 2 millió euró ellenében a Financière Sernam rendelkezésére bocsátotta a Sernam Xpress‑beli teljes részesedését, amely ez utóbbi összes tőkéjét jelentette. Egyébiránt a Sernam SA‑t 2005. december 15‑én bírósági határozattal felszámolták, és az SNCF részére a „Sernam 2” határozat értelmében visszatérítendő 41 millió eurót a felszámolás során kötelezettségként elszámolták.
25.
A Financière Sernam ajánlatát 2005. június 30‑án továbbították az SNCF‑nek, amely azt ugyanezen a napon elvben elfogadta. Az egyetértési megállapodást 2005. július 21‑én írták alá, a Financière Sernamot 2005. október 14‑én jegyezték be a cégbíróságon, és a fentiekben bemutatott különböző műveleteket 2005. október 17‑én hajtották végre. (
23
)
26.
A Bizottság a „Sernam 3” határozatában egyrészről megállapította a „Sernam 2” határozatban jóváhagyott támogatás visszaélésszerű felhasználását, mivel a francia hatóságok nem tartották tiszteletben az említett határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előírt feltételeket. A Bizottság többek között megállapította, hogy a tevékenységek átruházása nem történt meg 2005. június 30‑án; hogy az említett tevékenységek átruházása a negatív ára miatt nem minősült adásvételnek; hogy a tevékenységek átruházása nem minősült eszközértékesítésnek, hanem a Sernam SA (eszközeinek és kötelezettségeinek) teljes körű átruházását jelentette; hogy az átruházás nem korlátozódott a „Sernam 2” határozat elfogadásának időpontjában a Sernam tulajdonát képező eszközökre, hanem magában foglalt további 59 millió eurót; hogy az átruházásra nem átlátható és nyílt eljárás útján került sor; hogy az eszközértékesítés célját nem tartották tiszteletben. (
24
) Az 503 millió euró értékű támogatás visszaélésszerű felhasználása vezetett ahhoz, hogy ez a támogatás összeegyeztethetetlen lett a belső piaccal, és vissza kellett téríttetni.
27.
A 41 millió euró összegű támogatást illetően, amelyet a „Sernam 2” határozat értelmében Franciaországnak vissza kellett téríttetnie a kedvezményezettel, (
25
) a Bizottság megjegyzi, hogy azt a Sernam vállalat felszámolásakor kötelezettségként elszámolták. Miután rámutatott, hogy a „Sernam 2” határozat rendelkezése szerint a Sernam tevékenységének megszűnése esetén a Sernam eszközeit piaci áron, átlátható és nyitott eljárás keretében megszerzőknek nem kellett volna visszatérítenie ezt a támogatást, a Bizottság különösen a 2004. április 29‑i ítélet (
26
) és a 2003. május 8‑i ítélet (
27
) alapján elemezte a helyzetet. A Bizottság így megállapította, hogy a Sernam Xpress és a Financière Sernam egyesülését követően a visszatérítési kötelezettség ez utóbbira szállt, többek között amiatt, hogy az továbbra is részesül a kezdetben a Sernam SA részére odaítélt 41 millió euró összegű támogatásból. Ugyanakkor nem alkalmazta a magánbefektető kritériumát.
28.
Végül a Bizottság megvizsgálta a 2005. július 21‑i egyetértési megállapodás értelmében a Sernam Xpress javára nyújtott új támogatásokat. (
28
) Mivel ezeket az állami támogatások visszafizettetésével összefüggésben nyújtották, a Bizottság úgy vélte, hogy nem helyénvaló a magánbefektető elvének alkalmazása, mivel ezzel összefüggésben az állam az uniós jogból fakadó kötelezettségei jogcímén járt el. (
29
) A vizsgált támogatások a Sernam 57 millió euró összegű, az SNCF által megvalósított feltőkésítéséből, a Sernam Xpress 2 millió euró összegű, az SNCF által megvalósított feltőkésítéséből, az SNCF Sernammal szemben fennálló pénzügyi követeléseinek elengedéséből, az SNCF által a Sernam tevékenységeinek a Financière Sernam részére történő átruházása során nyújtott garanciákból, (
30
) valamint a Financière Sernam által fizetett vételárból álltak. A Bizottság megállapította, hogy a Sernam Xpress‑la Financière Sernam részére nyújtott új támogatások összeegyeztethetetlenek a belső piaccal, és azok összegét a támogatásban részesült (korábban a Financière Sernammal egyesült Sernam Xpress által végzett) tevékenységet folytató Financière Sernammal és leányvállalataival vissza kell téríttetni.
B. A fellebbezésről
1.
A téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének elferdítésére vonatkozó első jogalapról
29.
Ez az első jogalap három részre bontható: az első az együttes eszközértékesítés céljára, a második a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének az „adásvétel” fogalmára vonatkozó szövegét illetően a Törvényszék által megvalósított elferdítésére, a harmadik téves jogalkalmazásra, a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének elferdítésére és az indoklási kötelezettség megsértésére vonatkozik, azon megállapítást illetően, hogy az együttes eszközértékelést olyannak kell tekinteni, amely kizárólag az eszközökre irányul, a kötelezettségek kizárásával. Mivel úgy tűnik, hogy az első és a harmadik rész összefügg, az együttes elemzésüket javaslom.
a)
Az első jogalap első és harmadik részéről
1) A megtámadott ítélet
30.
A megtámadott ítéletből kitűnik, hogy a Törvényszék, miután emlékeztetett arra az ítélkezési gyakorlatra, mely szerint valamely jogi aktus rendelkező része elválaszthatatlan annak indokolásától, abban az értelemben, hogy a jogi aktust szükség esetén az elfogadásához vezető okok figyelembevételével kell értelmezni, (
31
) a „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdése fényében értelmezett 3. cikke (2) bekezdésének szövegéből arra következtetett, hogy ez a „határozat egyértelműen szembeállít[ott]a „Sernam (eszközei és kötelezettségei) egészének eladását” és a Sernam „eszközeinek egyben való eladását”. (
32
) Ennélfogva megítélése szerint a Bizottság megalapozottan vélte úgy, hogy az eszközök együttes eladásának a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése értelmében kizárólag az eszközökre kellett vonatkoznia, a kötelezettségek kizárásával, (
33
) mivel egy ezzel ellentétes rendelkezés figyelmen kívül hagyná a különbséget a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (1) és (2) bekezdésében szereplő két alternatíva között. (
34
) A Törvényszék szerint az eszközök együttes eladásának olyan értelmezése, hogy az kiterjed a kötelezettségekre is, „illogikussá és következetlenné” tenné ezen alternatív megoldások alkalmazását. (
35
) Ezt követően a Törvényszék emlékeztetett a „Sernam 2” határozat 3. cikke két bekezdésének alternatív jellegére, és megállapította, hogy „mindkettő ugyanarra az [503 millió euró értékű szerkezetátalakítási] támogatás által eredményezett versenytorzulások megelőzésére vonatkozó célra irányult”. (
36
) A Törvényszék jóváhagyta a Bizottság azon elméletét, mely szerint az eszközök együttes értékesítése „a Sernam gazdasági tevékenységének megszüntetését célozta”. (
37
) Így tehát megállapította, hogy a Sernam teljes körű átruházása, amely annak életben tartására és szanálására irányult, ellentétes volt „a gazdasági tevékenység megszüntetésére és a piaci részesedések vevő javára történő felszabadítására” irányuló céllal. (
38
)
31.
Másfelől a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság helyesen értékelte a „Sernam 3” határozat (109) és (110) preambulumbekezdésében „részleges eszközapportnak” nevezett műveletet, amikor megállapította, hogy ez utóbbi nem tekinthető „harmadik fél részére történő eszközértékesítésnek”, mivel az említett értékesítés nem csupán az eszközöket, hanem valamennyi kötelezettséget is érinti, (
39
) és hogy ezt az értékesítést egy kizárólagos tulajdonban álló leányvállalat javára teljesítették. (
40
)
2) A felek érveinek összefoglalása
i) Az első jogalap első részéről
32.
Az SNCF lényegében arra hivatkozik, hogy a 2005 júniusában elhatározott együttes eszközértékesítés teljes mértékben tiszteletben tartotta a „Sernam 2” határozatnak a (217) preambulumbekezdése fényében értelmezett 3. cikke (2) bekezdése szerinti célját. A Törvényszék okfejtése két alapvető okból téves. Az első abból ered, hogy általában az eszközértékesítések elkerülhetetlen következménye a tevékenység folytatása, a követelések (vagyis a tartozások) hozzáadásának e tekintetben nincs semmilyen hatása, mivel nem befolyásolja az átruházott vállalat értékének meghatározását. A Törvényszék nem fejtette ki, hogy hogyan vezethet a Sernam gazdasági tevékenységének megszűnéséhez az, ha a Sernam eszközeinek teljes körét együttesen értékesítik egyetlen olyan vevő részére, amelynek át kell vennie a Sernam felszabadult piaci részesedését. A fellebbező azt a következtetést vonja le, hogy ebben a kérdésben elégtelen a megtámadott ítélet indokolása. A második ok ahhoz kapcsolódik, hogy azon indokok, amelyekre a Törvényszék annak megállapítása érdekében támaszkodik, hogy az együttes eszközértékesítés célja a Sernam gazdasági megszűnése, nem igazolhatnak egy ilyen értelmezést. A „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdése csak a Sernam jelenlegi cégforma szerinti működésének megtiltására, valamint a Sernam piaci részesedése hasznosításának az SNCF‑től független vevő számára történő engedélyezésére korlátozódik. A Törvényszék, amikor a megtámadott ítélet 194. és 195. pontjában rámutatott arra, hogy a kitűzött cél a Sernam gazdasági tevékenységének beszüntetése volt, olyan célkitűzést állapított meg, amely sem a „Sernam 2” határozat rendelkező részéből, sem az indoklásából nem következik, így e határozatot elferdítette. A Törvényszék indokolása emellett ellentmondásnak is tűnik, mivel a megtámadott ítélet 218. pontjában elismerte, hogy a „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdése „olyan benyomást kelthet, hogy tovább folytatják a [Sernam] gazdasági tevékenységét”. Ugyanezen elgondolás alapján az SNCF azt állítja, hogy a (217) preambulumbekezdésből nem következik, hogy a tevékenység folytatását a Sernam eszközeit a saját üzleti stratégiájába építő vevő által folytatott tevékenységnek kellene tekinteni, és hogy ez annak szükséges feltétele lenne, hogy a jogosult vállalkozás piaci részesedése felszabadultnak minősüljön. A „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdése ezzel szemben csupán a Sernam piaci részesedésének a független, vagyis az SNCF‑fel semmilyen kapcsolatban nem álló átvevő számára történő felszabadulására hivatkozik.
33.
Válaszában ezt az SNCF lényegében azzal egészíti ki, hogy a Bizottság nem fejtette ki, hogyan fordulhat elő, hogy egy vállalkozás valamennyi eszközének egyetlen és egyazon átvevő számára történő együttes átruházása nem vezet a gazdasági tevékenység gazdasági és jogi átruházásához. A Bizottság maga adta elő a Törvényszék és a Bíróság előtt, hogy az úgynevezett „SMI” és „CDA” ügyekben (
41
) egy ilyen értékesítés éppen ezzel a következménnyel járt. A Bizottság válaszbeadványában a „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdésének szövegét is elferdítette, amely a fellebbező szerint egyáltalán nem tartalmaz a Sernam versenytársaira vonatkozó hivatkozást. A „Sernam 2” határozat értelmében a Bizottság által kitűzött egyetlen cél a jövőre nézve az SNCF és leányvállalata, a Sernam között fennálló minden tőkekapcsolat megszakítása volt, annak megelőzése érdekében, hogy ez előbbi támogassa ez utóbbit, és az egyetlen elvárás az volt, hogy a Sernam vevője ne álljon kapcsolatban az SNCF‑fel. Az együttes eszközértékesítés tehát nem a Sernam gazdasági tevékenységének megszüntetésére irányult. A fellebbező hozzáteszi, hogy a Bizottság állításával ellentétben nem állt fenn ellentmondás a Sernam eszközeinek együttes értékesítése – amely szükségképpen magában foglalta a Sernam tevékenységének folytatását – és azon érv között, mely szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a gazdasági folytonosságnak a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kidolgozott kritériumaira vonatkozó vizsgálatában.
34.
Végül, az árral kapcsolatban a Bizottság olyan összeget írt elő, amely lehetett negatív. Ha az eszközöket együttesen értékesítik, ami magában foglalja valamely szükségképpen veszteséges tevékenység, valamint munkaszerződések átruházását is, elkerülhetetlen, hogy az értéke negatív legyen; megalapozatlan feltevést és a tények elferdítését jelentené, ha úgy tekintenénk, hogy az ár pozitív lehetett volna, mivel valamennyi ajánlat jelentősen negatív volt. Másfelől az SNCF állítása szerint nem lehet az ítélkezési gyakorlatban az értelmezésre vonatkozóan kidolgozott elveket alkalmazni akkor, amikor az adott rendelkezés teljesen egyértelmű. Nem lehet egy vállalkozás valamennyi eszközét értékesíteni, és piaci részesedését átruházni anélkül, hogy gazdasági tevékenységét is átruháznák az átvevőre. Így tehát a Bizottság által képviselt és a Törvényszék által megerősített értelmezés lehetetlen helyzethez vezet.
35.
A Bizottság szerint az első jogalap ezen első részét el kell utasítani.
ii) Az első jogalap harmadik részéről
36.
Az SNCF azt állítja, hogy amikor a Törvényszék a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében és a (217) preambulumbekezdésében foglalt rendelkezések megismétlésére szorítkozott azon értelmezésének megerősítése céljából, amely szerint a „Sernam 2” határozat egyértelműen szembe állította a Sernam egészének eladását a kizárólag a Sernam eszközeire vonatkozó értékesítéssel, a Törvényszék kategorikus kijelentéseket tett, továbbá elferdítette a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését, valamint elégtelenül indokolta az okfejtését. A (217) preambulumbekezdés nem tartalmaz egyetlen olyan elemet sem, amely arra engedne következtetni, hogy az együttes eszközértékesítést úgy kell tekinteni, hogy az kizárólag az eszközökre vonatkozik. A Törvényszék a (217) preambulumbekezdésben előirányzott alternatív forgatókönyvből nem következtethetett arra, hogy a 3. cikk (2) bekezdése kizárta a kötelezettségeket, annál is inkább, mivel a kitűzött célra, vagyis a Sernam gazdasági tevékenységének megszüntetésére tekintettel irreleváns az értékesítés részben vagy egészben történő kiterjesztése követelésekre. Sem a Bizottság, sem a Törvényszék nem fejtette ki, hogy valamennyi eszköz egyetlen és egyazon, a Sernam piaci részesedését is megszerző átvevő számára történő együttes átruházása hogyan vezethet a Sernam gazdasági tevékenységének megszűnéséhez. (
42
)
37.
A Törvényszék által a megtámadott ítélet 118. és 119. pontjában előadott okfejtés téves, mivel a „Sernam 2” határozat igenis különböző feltételeket kapcsolt a két forgatókönyv mindegyikéhez. Mivel a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének célja a Sernam tevékenységének megszüntetése volt, ezért csak az e cél elérésére alkalmas értékesítésre (mint amilyen az egyes eszközök egyenként vagy tételenként történő értékesítése, ahogyan azt a Bizottság más ügyekben (
43
) korábban már fontolóra vette) való hivatkozás volt szükséges. A Törvényszék tehát többször tévesen alkalmazta a jogot, elferdítette a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseit, és megszegte az indokolási kötelezettséget.
38.
A Bizottság előadja, hogy az első jogalap ezen harmadik részét el kell utasítani.
3) Elemzés
39.
Ezen első jogalap első és harmadik része keretében az SNCF a Törvényszék által az együttes eszközértékesítésnek a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésében meghatározott céljára és magára az „együttes eszközértékesítés” fogalmára vonatkozóan elfogadott értelmezést vitatja.
40.
Mindjárt az elején el kell utasítani azt a kifogást, mely szerint az uniós bíróság rendelkezésére álló értelmezési módszerekre vonatkozó hagyományos ítélkezési gyakorlatot a Törvényszéknek nem szükséges alkalmaznia, mivel a Törvényszék csak a már kialakult elvekkel foglalkozó azon állandó ítélkezési gyakorlatot ismételte meg, majd alkalmazta, (
44
) amely keretbe foglalja a bíróság mérlegelési jogkörét az uniós jog valamely rendelkezésének értelmezése során. Hozzáteszem, hogy figyelembe véve a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének az SNCF és a Bizottság általi eltérő értelmezését, az uniós bíróság nem esett túlzásba, amikor nem az említett határozat rendelkező részében kereste az e rendelkezés tartalmának és pontos hatályának megvilágításához szükséges elemeket, így helyes volt az is, hogy a Törvényszék nemcsak az említett cikk tartalmára, hanem az e cikk hátterét képező szabályozás összefüggéseire, valamint az elérni kívánt célra is hivatkozott. (
45
)
41.
Ezt követően emlékeztetek arra, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikke két forgatókönyvet vázol. Az említett határozat 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a Sernamnak nyújtott szerkezetátalakítási támogatás azzal a feltétellel tekinthető továbbra is a belső piaccal összeegyeztethetőnek, ha a Sernam „csak a vasúton történő […] kézbesítési tevékenységeit fejleszt[…]i”, és ha az SNCF egyidejűleg garantálja, hogy „az azt kérelmező minden más szereplőnek ugyanolyan feltételeket biztosít, mint a Sernamnak a vasúti teherszállítás […] fejlesztéséhez”. Emellett a Sernamnak a „Sernam 2” határozat kihirdetésének napjától számított két éven belül „teljes egészében egy vagy több, jogilag és gazdaságilag az SNCF‑től független és nyílt, átlátható és megkülönböztetéstől mentes eljárásban kiválasztott vállalat közúti fuvarozási eszközeivel és szolgáltatásaival kell[ett] felváltania a saját közúti fuvarozási eszközeit és szolgáltatásait”. Amennyiben e második, a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő forgatókönyv kiválasztására került volna sor, ezek a feltételek nem valósultak volna meg. Ezzel szemben kötelezték volna a Sernamot arra, hogy „eszközeit 2005. június 30. előtt egyben, piaci áron, átlátható és nyílt eljárás útján értékesít[se] az SNCF‑fel jogi kapcsolatban nem lévő társaságnak”.
42.
A Bizottság e két lehetőség kidolgozásához vezető indokainak, és végső soron az együttes eszközértékesítés céljának megismeréséhez természetesen szükség volt e rendelet átfogó, vagyis az indokolását is figyelembe vevő értelmezésére. Márpedig ebből az indokolásból következik, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek a Sernam felé előírt „ellentételezésül” szolgáltak, mivel ez utóbbi visszaélésszerű támogatásból részesült. (
46
) A Sernam tehát köteles volt „tartósan visszavonul[ni] az alapvetően túlkapacitással rendelkező piacokról” annak megelőzése érdekében, hogy egy vállalat számára, amelynek „a bejelentett nehézségei miatt abba kellett hagynia a tevékenységét, hogy mesterségesen szélsőséges részesedéssel rendelkezzen a kérelmezett piacokon a pénzügyileg egészséges konkurens vállalatok kárára”. (
47
)
43.
A Bizottság emellett figyelembe vette a francia hatóságoknak a „Sernam egészének (aktíváinak és passzíváinak)” (
48
) értékesítésére irányuló szándékát, és kifejezetten szembeállította ezt a lehetőséget a Sernam eszközeinek együttes értékesítésével. Így a „Sernam 2” határozat kimondja, hogy „a Sernam egészének (aktíváinak és passzíváinak) a francia hatóságok által tervezett értékesítése esetén a határozat feltételeit (a Sernam közúti tevékenységének átadása más vállalatoknak és a Sernam tevékenységének diverzifikálása a vasúti teherszállítás felé) minden esetben alkalmazni kell. Ezzel szemben, ha a Sernamnak »egyben« kell […] értékesítenie az aktíváit, a Bizottság emlékeztet arra, hogy a társaság átszervezésével kapcsolatban fent említett két feltétel nem érvényes, tekintve, hogy a Sernam már nem a jelenlegi cégforma szerint működik, és a piaci részesedések felszabadulnak a független átvevő számára (aki a Sernam aktíváival ténylegesen végezheti annak tevékenységeit)”. (
49
)
44.
El kell ismernem, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének elszigetelt értelmezése arra engedhetett volna következtetni, hogy az együttes eszközértékesítés nem zárta ki szükségképpen a kötelezettségek értékesítését. Ugyanakkor, ha különösebb nehézség nélkül elfogadjuk, hogy a Törvényszék hivatkozhatott a „Sernam 2” határozat preambulumbekezdésére a rendelkező rész jelentésének megvilágításához, akkor a (217) preambulumbekezdésének értelmezése elegendő a Törvényszék azon következtetésének alátámasztásához, mely szerint az együttes eszközértékesítés szükségképpen kizárta a kötelezettségeket, mivel a Bizottság egyértelműen szembeállította egyfelől a Sernam egészének (aktíváinak és passzíváinak) az értékesítését, és másfelől a kizárólag az eszközökre vonatkozó együttes értékesítést. A fellebbező szerint a Törvényszék kategorikus kijelentést tett, valódi alátámasztás nélkül. Ugyanakkor én nem látom, hogyan tehette volna egyértelműbbé azt, ami nyilvánvaló.
45.
A hiányos indokolásra vonatkozó kifogással kapcsolatban emlékeztetek arra, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy „az ítélet indokolásából világosan és egyértelműen ki kell tűnnie [a Törvényszék] érvelésének oly módon, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára, hogy megismerjék a meghozott határozat indokait, és a Bíróságnak, hogy a bírósági felülvizsgálatot gyakorolja. (
50
) Ez a követelmény a jelen ügyben teljes mértékben teljesül”.
46.
A kitűzött cél, a „Sernam 2” határozat körülményeinek ismeretében, amint arra a Törvényszék emlékeztetett, nyilvánvalóan a verseny torzulásainak megelőzése volt. (
51
) A „Sernam 2” határozat 3. cikkében előirányzott két forgatókönyv egyértelműen egymás alternatívájának számít, ami azt jelenti, hogy a Bizottság a két lehetőséget egyértelműen egyenértékűnek tekintette a céljuk és a szabad versenyt tiszteletben tartó helyzet megteremtése szempontjából érvényesülő hatékonyságuk szempontjából. Márpedig a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (1) bekezdésében kitűzött célt az említett határozat (200) és azt követő preambulumbekezdései világítják meg. Ezek lényegében arra emlékeztetnek, hogy a Sernam olyan támogatásból részesült, amely nem tartotta be az eredeti szerkezetátalakítási tervet. Következésképpen a versenytorzulás enyhítése érdekében a Bizottság „ellentételezések nyújtására” kötelezi a Sernamot, (
52
) és előírja, hogy a Sernamnak a „Sernam 2” határozat 3. cikke (1) bekezdésében foglalt feltételek mellett el kell hagynia a túlkapacitással rendelkező piacokat. (
53
) Teljes mértékben logikus, hogy a második forgatókönyv által követett cél ezzel megegyezik. Ismét az említett határozat (217) preambulumbekezdése az, amely központi jelentőséggel bír e határozat indokának megértésében, mivel magyarázatot ad arra, hogy az első forgatókönyv megvalósulása esetére előírt „ellentételezések” miért nem jelennek meg az együttes eszközértékelés esetében. Ebben az esetben ugyanis a Bizottság szerint „a Sernam már nem a jelenlegi cégforma szerint működik, és a piaci részesedések felszabadulnak a független átvevő számára (aki a Sernam aktíváival ténylegesen végezheti annak tevékenységeit)”. (
54
) Amint azt a Törvényszék helyesen megjegyezte, ez a preambulumbekezdés a „(200) és (208)–(211) preambulumbekezdés[s]el azonos, a verseny torzulásának megelőzéséről szóló részében található”. (
55
) Emellett az is egyértelműen kiderül e preambulumbekezdés szövegéből, hogy – a fellebbező állításával ellentétben – a Bizottság úgy tervezte, hogy a Sernam tevékenységét egy független vállalkozás önállóan veszi át, és a Sernam ez utóbbi javára visszavonul a piacról.
47.
Amennyiben az SNCF érvelését követnénk, a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése sem az eszközök együttes, a követelések nélküli értékesítését, sem a Sernam gazdasági tevékenységének megszüntetését nem írná elő. Ez azt jelenti, hogy a Bizottság elfogadta, hogy a Sernamot szinte teljes egészében értékesíteni lehetne, és a legcsekélyebb ellentételezés teljesítése nélkül folytathatná a gazdasági tevékenységét (mivel a második forgatókönyv valósulna meg), annak ellenére, hogy a Sernammal szemben a teljes értékesítése esetére egyértelműen a piaci jelenléte csökkentésére vonatkozó intézkedések sorát írta elő. Egy ilyen értelmezés nem koherens, és megfosztaná a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését a lényegétől és a hatékony érvényesülésétől. Természetesen az SNCF állításának megfelelően az eszközök értékesítésének következménye a „tevékenység” abban az értelemben történő folytatása, amely megfelel a Sernam által birtokolt piaci részesedés más érdekelt vállalkozás általi átvételének. Ugyanakkor a Sernam, amelyet megfosztottak a tevékenységeitől, természetesen nem birtokolhatja tovább a korábbi piaci részesedését. Emellett hajlok rá, hogy elfogadjam, amint arra a Bizottság támogatására beavatkozó fél rámutatott, hogy az SNCF által javasolt értelmezés egyfajta hallgatólagos beismerése annak, hogy az átruházásra irányuló művelet a Sernam tevékenységeinek megtartására irányult, anélkül hogy a versenyben keletkező zavar megszüntetéséhez szükséges ellentételezések bármelyike teljesült volna.
48.
Összefoglalva, a 3. cikk vagy egyrészről a Sernam fennmaradását, vagy a Sernam egésze (aktívák és passzívák) értékesítésének lehetőségét irányozta elő, amely esetben az (1) bekezdés feltételeit kellett teljesíteni, vagy másrészről az együttes eszközértékesítés lehetőségére irányult, amely esetben ezek a feltételek már nem voltak kötelezőek, mivel ebben az esetben a Sernam felszabadította volna a piaci részesedését az átvevő javára. Az eszközök olyan együttes értékesítése, amely a kötelezettségek egy részének átruházásával is jár, nem tette lehetővé a Sernam tevékenységének megszűnését, márpedig, ha ez a tevékenység folytatódott, akkor szükségesek voltak az ellentételezések. Az SNCF együttesen értékesítette a Sernam eszközeit, valamint „szinte valamennyi kötelezettségét” (
56
) minden olyan ellentételezés teljesítése nélkül, amely ellensúlyozhatta volna a verseny torzulását. Azt mondhatjuk, e szempontból semleges a művelet eredménye, noha ez a művelet fogalmi szempontból közelebb áll a Sernam egészének értékesítéséhez, amelynek szigorú és egyértelmű feltétele a túlkapacitással rendelkező egyes piacokról való visszavonulás.
49.
Így tehát a Törvényszék egyáltalán nem alkalmazta tévesen a jogot azon érvelésében, amelyben megállapította, hogy „[a]zt, hogy az eszközök együttes eladása esetén már nem volt szükséges a kivonulás a közúti ágazatból, csak az magyarázhatja, hogy a Sernam eszközeinek átlátható és nyílt eljárás során, piaci áron, a[z SNCF‑fel] jogi kapcsolatban nem álló társaság részére való eladása esetén a Sernam gazdaságilag eltűnik a piacról, és vele együtt eltűnik a Sernam részére nyújtott szerkezetátalakítási támogatással járó versenytorzulás is, mivel a »piaci részesedések felszabadulása a független átvevő számára« úgy értendő, mint amely véget vet a versenytorzulásnak, vagyis a Sernam támogatott tevékenységének”. (
57
)
50.
A Törvényszék akkor sem keveredett ellentmondásba, amikor elfogadta, hogy a „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdése „olyan benyomást kelthet[ett volna], hogy tovább folytatják [a] […] gazdasági [tevékenységet]”, mivel azonnal pontosította, hogy ez a benyomás nem helytálló, tekintve, hogy „egy, a Sernamtól eltérő szereplő, a vevő tevékenységéről van szó, amely a Sernam eszközeit saját üzleti stratégiájába építi, aminek hiányában a kedvezményezett piaci részesedését nem tekinthetnék »felszabadultnak«”. (
58
) A megtámadott ítéletet e tekintetben tehát az indokolás semmilyen ellentmondásossága nem jellemzi, különös tekintettel a Sernam eszközei vevőjének személyazonosságára.
51.
Ami a fellebbező SMI‑ítéletre és CDA‑ítéletre való hivatkozását illeti, abban a valószínűtlen esetben, ha a Törvényszéket – a valósággal ellentétben – azért bírálhatnánk, hogy nem vizsgálta meg az előtte megtámadott határozat jogszerűségét a Bíróság ítélkezési gyakorlatában található, a Bizottság által az ezen esetek sajátos összefüggéseire kidolgozott álláspont átvételére szorítkozó megállapítások figyelembevételével, a fellebbező ezen ítéletekről alkotott értelmezése még akkor is csak azok részleges olvasatán alapul, mivel ugyan a Bizottság ezekben az esetekben mindvégig fenntartotta, hogy bár egy vállalkozás eszközeinek egyetlen átvevő részére történő együttes értékesítése lehetővé tette ez utóbbi számára a támogatott gazdasági tevékenység folytatását, aminek az lehetne a következménye, hogy állandósul a verseny torzulása, ugyanakkor elfogadta, hogy különleges körültekintéssel kizárható a visszaélés kockázata, ha az értékesítési eljárás feltétel nélkül minden versenytárs számára nyitott volt, ami éppen az egyike a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésében foglalt feltételeknek.
52.
Mindezen okokra tekintettel az első jogalap első és harmadik részét együttesen el kell utasítani.
b)
Az első jogalap második részéről
1) A megtámadott ítélet
53.
A megtámadott ítélet 90. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az eszközök tényleges átadásának időpontja az az időpont, amelyet figyelembe kell venni annak értékelése céljából, hogy az adásvételre szükségszerűen sor került‑e, mivel a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében hivatkozott cél a határozat (217) preambulumbekezdésének fényében értelmezve az volt, hogy arra kötelezzék a Sernamot, hogy mondjon le minden eszközéről, és szabadítsa fel piaci részesedését. A Törvényszék szerint „a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének formalista értelmezése megbénítaná annak hatályosulását, és azzal a kockázattal járna, hogy az eszközök tényleges átadása jóval az utánra halasztódna, hogy a szó jogi értelmében megkötötték az adásvételt.
2) A felek érveinek összefoglalása
54.
A fellebbező szerint az adásvétel aláírására valóban 2005. június 30‑án került sor, a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésében előírt időbeli feltétel ennélfogva teljesült. Az említett határozat nem hivatkozott arra, hogy az eszközök átszállásának ténylegesen 2005. június 30‑án kell megvalósulnia, és annak előírására szorítkozott, hogy az értékesítésnek legkésőbb ezen időpontig kell megtörténnie. Emellett a francia jog, és különösen a polgári törvénykönyv 1583. cikke szerint az adásvétel a dolgot és a fizetendő árat érintő megállapodás megkötése, akár úgy is, hogy a dolgot még nem adták át és nem fizették ki. Amikor megállapította a megtámadott ítélet 90. pontjában, hogy az eszközök tényleges átadásának időpontja az az időpont, amelyet figyelembe kell venni annak értékelése céljából, hogy az adásvételre 2005. június 30‑án ténylegesen sor került‑e, a Törvényszék jelentős többletjelentést tulajdonított a „Sernam 2” határozat 3. cikkén belül a (2) bekezdés szövegének, és elferdítette az említett cikkben szereplő „értékesítés” fogalmát.
55.
A Bizottság kéri az első jogalap ezen második részének elutasítását.
3) Elemzés
56.
Az azon célból megállapított feltételek között, amelyeket a Sernam számára nyújtott 503 millió euró értékű szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségének fenntartása céljából állapítottak meg, szerepelt egy időbeli feltétel is, a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése ugyanis e tekintetben úgy rendelkezik, hogy amennyiben a Sernam egyben értékesíti az eszközeit, ennek 2005. június 30‑ig kell megtörténnie.
57.
Még ha feltételezzük is, hogy az adásvétel időpontjának a Törvényszék általi értékelése nem tartozik pusztán a ténybeli értékelés körébe, a fellebbezőnek akkor sem sikerült bemutatnia a hibát a Törvényszék elemzésében. Noha ugyanis az állami támogatások ellensúlyozásához kapcsolódó intézkedések összefüggésében nem merül fel az „adásvétel” közösségi definíciójának alkalmazása, és ez utóbbi intézkedéseket szükségszerűen a nemzeti jogban előírt feltételekkel kell megvalósítani, (
59
) a Bizottság és az uniós bíróság mégis megalapozottan követelheti meg, hogy ezek a feltételek ne veszélyeztessék az uniós jog hatékony érvényesülését. A Törvényszék pontosan ezt a veszélyt azonosította, amikor a megtámadott ítélet 90. pontjában úgy ítélte meg, hogy az SNCF által javasolt értelmezés „megbénítaná annak hatályosulását azzal a kockázattal, hogy az eszközök tényleges átadása jóval azutánra halasztódna, hogy a szó jogi értelmében megkötötték az »adásvételt«”. Emellett az ügy irataiból kiderül, hogy a Sernam vezetősége 2005. június 30‑án továbbította az ajánlatát az SNCF részére, amelyet aznap az SNCF „főigazgatósága [csak] elvben […] fogadott [el]”. (
60
) Végül, mivel a„Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előirányzott forgatókönyv alternatívája az e rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében foglaltnak, és amennyiben a második forgatókönyv alkalmazása esetére meghatározott feltételeket már nem kell alkalmazni, teljesen logikus, és az SNCF állításával ellentétben nem jár a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének elfogadhatatlan kiegészítésével, hogy a Törvényszék úgy értelmezte az időbeli feltételt, miszerint az kötelezően előírja az eszközök tényleges átruházásának határidejeként a 2005. június 30‑i időpontot. A fenti okok összessége miatt az első jogalap második részét el kell utasítani.
2.
A téves jogalkalmazásra vonatkozó második jogalapról, amennyiben a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a vezetőség által benyújtott ajánlat nem tekinthető nyílt és átlátható eljárásból eredő ajánlatnak.
a)
A megtámadott ítélet
58.
A megtámadott ítélet 163., 164. és 174. pontjában a Törvényszék azért utasította el azt a kifogást, mely szerint a vezetőség a kezdettől fogva részt vett az ajánlati felhívásban, és ajánlata valóban átlátható és nyílt eljárás eredménye, mert lényegében úgy ítélte meg, hogy egyedül az 5. pályázó és a vezetőség által alkotott konzorcium vett részt eredetileg az ajánlati felhívásban, és nyújtott be előzetes ajánlatot, nem pedig annak tagjai külön‑külön. Emellett a konzorcium által képviselt projekt volt az, amelyet az ajánlati felhívás második fordulójának eredményeként kiválasztottak. A Törvényszék ily módon elutasította azt az érvet, amely annak bizonyítására irányult, hogy a vezetőség a kezdettől fogva részt vett az ajánlati felhívásban, mivel abban nem önállóan vett részt, és nem egyedül nyújtotta be az ajánlatot. A Törvényszék megállapította, hogy az említett ajánlat tehát nem tekinthető nyílt és átlátható eljárásból eredő ajánlatnak.
b)
A felek érveinek összefoglalása
59.
Az SNCF azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor tévesen megállapította, hogy a Sernam vezetőségének az eljárás kezdetétől való önálló részvétele hiányában a lefolytatott eljárás nem volt a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előírt követelménynek megfelelően nyílt és átlátható, mivel sem e cikkből, sem a „Sernam 2” határozatból vagy az uniós jogból nem következik, hogy a nyertes ajánlattevőnek a kezdetektől önálló és független módon kellett volna részt venni a kiválasztásra irányuló folyamatban. Az SNCF, miután emlékeztetett arra, hogy a második forduló után milyen feltételek között folyt le, előadja, hogy mind a gyakorlatból, mind az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy egy nyílt és átlátható ajánlati felhívás feltétele akkor teljesült, ha valamennyi pályázónak volt alkalma ajánlat tételére, és azonos tájékozódási lehetőségek, illetve határidőkkel kapcsolatos feltételek vonatkoztak rájuk. (
61
) Feltételezve, hogy a közbeszerzések tárgyában alkalmazandó elvek, többek között azok, amelyeket a koncessziós szerződésekről szóló, 2014. február 26‑i 2014/23/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv, (
62
) valamint a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
63
) tartalmaz, analógia útján az eszközök értékesítésére is átültethetők, az uniós jog, anélkül hogy a nyilvánosság és az átláthatóság elve sérülne, engedélyezi egy eredménytelen eljárást követően az ilyen piaci részesedés előzetes hirdetmény és versenyfelhívás nélküli átadását egy gazdasági szereplő részére még akkor is, ha ez a szereplő nem vett részt ebben az első eljárásban. Ezeket az elveket a fortiori teljesültnek kell tekinteni, ha az eszközöket az utolsó érdekelt fél részére értékesítették, mivel ez utóbbi az egyetlen, amely érvényes ajánlatot nyújtott be, és így a teljes eljárásban részt vett, kezdetben, mint egy olyan konzorcium tagja, amelynek a másik tagja visszalépett az eljárástól.
60.
A Bizottság e második jogalap elutasítását kéri, mivel az elfogadhatatlan, illetve másodlagosan megalapozatlan.
c)
Elemzés
61.
A második jogalap keretében a fellebbező a Törvényszék elemzésének azon megállapításhoz vezető részét kifogásolja, mely szerint a Sernam eszközeinek együttes értékesítése nem a Bizottság előírásainak megfelelő nyílt és átlátható eljárásban ment végbe. A megsemmisítés iránti kereset negyedik jogalapja ötödik részének vizsgálata során ugyanis a Törvényszék négy kifogást vizsgált meg. Az első kifogás keretében az SNCF azt adta elő, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata átlátható és nyílt eljárás eredménye, mivel a vezetőség az ajánlati eljárás folyamatában a kezdetektől fogva részt vett az 5. pályázóval alkotott konzorcium keretében, és azt követően nyújtott be egyedül ajánlatot, hogy partnere a Bizottság által megjelölt határidőn belül jelezte, hogy nem tud az előírt határidőben jogilag kötelező ajánlatot tenni. Az SNCF e kifogással összefüggésben két érvet terjesztett elő, azonban a másodikat elkülönülten tárgyalja. (
64
)
62.
Mindenekelőtt megjegyzem, hogy e második jogalap a megtámadott ítélet 163. és 164. pontja ellen irányul, amelyek csak azt állapítják meg, hogy eredetileg az 5. pályázó és a vezetőség által alkotott konzorcium vett részt az ajánlati felhívásban, és az említett konzorcium által képviselt projekt tartalmát választották ki, mivel a Törvényszék a megtámadott ítélet 164. pontjában a francia hatóságok által a Bizottság részére 2012. január 6‑án adott válasz megismétlésére szorítkozott. Így tehát lényegében olyan ténymegállapításról van szó, amely az SNCF által a Törvényszék elé terjesztett keresetlevél 16. és azt követő pontjaiból is kiderül. Mindenesetre a fellebbezésből kitűnik, hogy az SNCF a második jogalap keretében téves jogalkalmazást, nem pedig a tények elferdítését rója fel a Törvényszéknek. Az említett jogalapot elfogadhatatlansága miatt el kell utasítani, mivel a fellebbezés hagyományosan csak jogkérdésekre korlátozódhat, kivéve a tények és a bizonyítékok elferdítésének esetét, amire nem történt hivatkozás. Ugyanígy el kell utasítani a jelen jogalap azon részét is, amely a Törvényszék által a megtámadott ítélet 174. pontjában tett azon megállapításával kapcsolatos, amellyel a Törvényszék a vezetőségnek az eljárás kezdetétől való részvételét alátámasztó érvet amiatt utasította el, mivel ez utóbbi nem önállóan vett részt, és eredeti ajánlatát nem egyedül nyújtotta be.
63.
Ugyanakkor a Törvényszék ezt követően elvégezte az e körülményekből – a Sernam vezetősége önálló részvételének hiánya az eljárás kezdetétől – levezetett tények jogi minősítését, amelyből azt a következtetést vonta le, hogy ez utóbbi ajánlata nem tekinthető a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének értelmében vett nyílt és átlátható eljárás eredményének. Maga e minősítési művelet a fellebbezés keretében a Bíróság által végzett felülvizsgálat körébe tartozik. (
65
)
64.
Amint arra az SNCF rámutat, az uniós jog nem határozza meg, hogy milyen formában kell lefolytatni a Sernam eszközeinek együttes értékesítésére irányuló eljárást. Ugyanakkor a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése egy kifejezett korlátozást, az eljárás nyílt és átlátható jellegének tiszteletben tartását írja elő.
65.
Anélkül, hogy határozni kellene arról a kérdésről, hogy az uniós jog közbeszerzések tárgyában alkalmazandó elveit kell‑e alkalmazni a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének végrehajtásával összefüggésben – különösen, mivel 1) semmi jele annak, hogy ebből az előfeltevésből indult volna ki a Törvényszék elemzése, 2) új elemnek tűnik az SNCF hivatkozása a 2014/23 és a 2014/24 irányelvre, és 3) ezt az SNCF formálisan nem vitatja – az SMI‑ítélet (
66
) által kialakított precedensre hivatkozó fellebbezőnek azt a választ kell adni, hogy noha a Bíróság ezen ítéletben foglalt határozata szerint az, hogy az együttes eszközértékesítés nem azonnal, hanem egy másik társasággal folytatott sikertelen kísérleteket követően valósult meg, olyan „jel, amely alkalmas annak alátámasztására, hogy a követett eljárás kellően nyílt és átlátható volt”, (
67
) ezt olyan értékesítéssel összefüggésben állapította meg, amely bírósági felülvizsgálat mellett folytatódott le, és ezt a körülményt a fellebbező elmulasztotta megemlíteni.
66.
Az ajánlati felhívásokat illetően az SNCF a Bizottság gyakorlatára hivatkozik, és kiemeli, hogy ez utóbbi jelentőséget tulajdonít annak, hogy „valamennyi, a […] visszavásárlás[á]ban érdekelt pályázónak volt alkalma ajánlat tételére, és a vállalkozást a legtöbbet ajánlónak adták el”, (
68
) valamint annak, hogy azonosak az információkhoz való hozzáférés lehetőségei. (
69
) Ugyanakkor, amikor az állami támogatásokkal kapcsolatban a Bizottság nyílt és átlátható eljárás lefolytatását írja elő, e követelményt megfosztja hatékony érvényesülésétől, ha teljesítettnek tekintik egy, az összes ajánlattevő számára az információkhoz való azonos hozzáférést biztosító nyílt és átlátható alapokon lefolytatott eljárás esetén. Egy nyílt és átlátható eljárásnak a teljes folyamatában ilyennek kell maradnia, és ez, a fellebbező állításával ellentétben, nem szűkíthető le az információkhoz való azonos hozzáférés és a határidőkre vonatkozó azonos feltételek melletti ajánlatbenyújtás lehetőségére. (
70
)
67.
A jelen ügyben tagadhatatlan, hogy az a pályázó, amely megszerezte a Sernam eszközeit, (
71
) nem vett részt az eljárásban annak kezdetétől. Ennélfogva a felvásárlásra eredetileg jelentkező pályázók és a végül nyertes ajánlatot benyújtó pályázó személyazonosságának hiánya jogszerűen indította a Bizottságot, majd a Törvényszéket annak megállapítására, hogy a lefolytatott eljárás nem volt átlátható, tekintve, hogy az adásvétel olyan pályázóval történő megkötéséhez vezetett, amely nem vett részt az elejétől fogva az ajánlati felhívásban, így ez a többi pályázó versenyhelyzetének romlásához vezethetett, (
72
) és ez a változás érvénytelenné tehette az eljárást.
68.
A fenti indokok összességére tekintettel a második jogalapot mint részben elfogadhatatlant, részben pedig megalapozatlant el kell utasítani.
3.
A tények elferdítésére és téves jogalkalmazásra vonatkozó harmadik jogalapról, amennyiben a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Sernam vezetősége által adott ajánlat sokkal kedvezőtlenebb volt az eladó számára, mint a többi ajánlattevő nem kötelező ajánlata
a)
A megtámadott ítélet
69.
A megtámadott ítélet 165–166. pontjából kitűnik, hogy azon kifogás elutasítását, mely szerint a vezetőség ajánlata átlátható és nyílt eljárás eredménye, tekintve, hogy az ajánlati eljárás folyamatában a kezdetektől fogva részt vevő említett vezetőség egyetlen, eredetileg az 5. pályázóval alkotott konzorcium keretében készített közös ajánlatot nyújtott be, a Törvényszék arra a körülményre alapította, hogy a vezetőség kötelező ajánlata igen távol állt az 5. pályázó által vezetett konzorcium által a második fordulóban tett ajánlattól, és sokkal hátrányosabb volt az eladó számára. E következtetés levonásakor a Törvényszék a Bizottság és a Francia Köztársaság 2005‑ös és 2012‑es levelezésének több elemére hivatkozott, és úgy ítélte meg, hogy a két ajánlat közötti különbséget a céltársaság fellebbező általi feltőkésítésére vonatkozó előre jelzett szükségletek alapján kell értékelni, amelyeknek a Sernam vezetőségének végső ajánlatában szereplő becsült értéke nagy mértékben meghaladta az 5. pályázó által vezetett konzorcium ajánlatában szereplő összeget. A konzorcium második fordulóban tett negatív ajánlata a Törvényszék szerint hasonló körben maximum ‑56,4 millió eurót tett ki, míg a vezetőség ajánlata ‑95,5 millió euró volt. (
73
) A Törvényszék elvetette azt az érvet is, mely szerint, amikor az 5. pályázó visszalépett a pályázattól, a tárgyalások logikusan az „utolsó érdekelt féllel” folytatódtak, és úgy ítélte meg, hogy az SNCF‑nek a folyamatban az elejétől fogva részt vevő, és ‑65,2 millió eurós előzetes második fordulós ajánlatot benyújtó 4. pályázóhoz kellett volna fordulnia. (
74
) A Törvényszék számára nincs jelentősége annak, hogy a pályázó nyújtott‑e be jogilag kötelező ajánlatot, mivel csak azt a kérdést kellett vizsgálnia, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata ajánlati felhívási folyamat eredménye volt‑e. (
75
)
b)
A felek érveinek összefoglalása
70.
A fellebbező állítása szerint amiatt, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata a többi pályázó előzetes második fordulós ajánlatához képest sokkal hátrányosabb volt az eladó számára, ez előbbi ajánlatot nem lehet úgy tekinteni, hogy az nem nyílt és nem is átlátható ajánlati felhívási folyamatból származott volna. Ennélfogva a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, és elferdítette a tényeket, azáltal hogy ezzel ellentétes ítéletet hozott. Az SNCF előadja, hogy a konzorcium előzetes ajánlata a 4. pályázó előzetes második fordulós ajánlatának alapját képező készpénzállománytól eltérő nagyságú készpénzállományon alapult. Az SNCF vitatja tehát a Törvényszéknek a 4. pályázó által becsült feltőkésítési szükségletekre vonatkozó értékelését. A Sernam készpénzállományának 2004. december 31. és 2005. június 30. közötti nagyarányú romlására tekintettel a 4. pályázó jelentősen, jóval magasabb szintre átértékelte a Sernam feltőkésítésének szükségleteit. Feltételezve, hogy a Sernam vezetőségének kötelező ajánlata összevethető a konzorcium második fordulós nem kötelező ajánlatával, a Törvényszék súlyos hibát vétett.
71.
A Bizottság ezt a harmadik jogalapot hatástalannak, másodlagosan pedig megalapozatlannak tekinti.
c)
Elemzés
72.
A fellebbező e harmadik jogalap keretében azt szándékozik bemutatni, hogy a Törvényszék hibásan jutott arra a következtetésre, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata sokkal kedvezőtlenebb volt az eladó számára, mint a visszalépése előtt az 5. pályázóval alkotott konzorcium ajánlata vagy a 4. pályázó második fordulós nem kötelező ajánlata. E téren ismét azt kell értékelni, hogy a Sernam eszközeinek értékesítésére nyílt és átlátható eljárásban került‑e sor. Márpedig, amint arra a második jogalapra vonatkozó elemzésemben már rámutattam, mivel a Sernam vezetősége nem vett önállóan részt a kiválasztásra irányuló eljárásban annak kezdetétől fogva, és így az ajánlatának végső soron történő kiválasztása ezen okból kifolyólag, a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése szerinti előírással ellentétben nem volt nyílt és átlátható eljárás eredménye, meg kell állapítani, hogy még ha a Bíróság arra a következtetésre is jutna, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, vagy elferdítette a tényeket, amikor megállapította, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata kedvezőtlenebb volt – ami nincs így –, ez akkor sem kérdőjelezheti meg az általa levont következtetést, amelyre az imént emlékeztettem. Így tehát osztom a Bizottság álláspontját, amely szerint ez a harmadik jogalap hatástalan. (
76
)
73.
A teljesség kedvéért a Bizottsággal egyetértve hozzáteszem, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 166. és 168. pontjában megállapította, hogy az 5. pályázóval alkotott konzorcium második fordulós ajánlata a Sernam tőkéjébe „jelentős összeg” bevitelét irányozta elő, míg a vezetőség ajánlata lényegesen alacsonyabb összeg beviteléről szólt. Márpedig az ítélet e részét nem támadja a fellebbezés. Az ajánlatok közötti lényeges különbség tehát megfelelően ki van emelve, ami hatástalanná tesz minden, az ajánlatok közötti feltőkésítési szükségletekre vonatkozó értékeléssel kapcsolatos téves jogalkalmazásra vagy a tények elferdítésére vonatkozó kifogást.
74.
Végül, még ha feltételezzük is, hogy ezt a Bíróság a fellebbezés keretén belül felülvizsgálhatja, akkor sem kifogásolható, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a Sernam készpénzállományának az eltérő ajánlatok alapját képező különböző szintjeit, mivel az SNCF nem hivatkozott erre az érvre a Törvényszék előtt. A Törvényszék nem ferdíthet el olyan tényeket, amelyeket nem terjesztettek elé. Ami a vezetőség kötelező ajánlatának és a konzorcium második fordulós nem kötelező ajánlatának a Törvényszék által alkalmazott összehasonlítását illeti, ezzel kapcsolatban a fellebbező nem hivatkozott egyetlen jogilag megalapozott kifogásra sem, épp ellenkezőleg, úgy tűnik, hogy lehetségesnek fogadja el ezt az összehasonlítást. (
77
)
75.
Mindezen okokra tekintettel a harmadik jogalapot el kell utasítani.
4.
A téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és az ellentmondásos indokolásra vonatkozó negyedik jogalapról, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Bizottság egyáltalán nem keverte össze a Sernam eszközei értékesítésének tárgyát és a vételárát
a)
A megtámadott ítélet
76.
A megtámadott ítélet 153. pontjában, miközben a negyedik jogalap negyedik részét (
78
) vizsgálta, amelynek alapja a Bizottság téves jogalkalmazása, amennyiben a „Sernam 3” határozat (117) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy az átruházás nem korlátozódott a Sernam eszközeire, hanem magában foglalt további nettó 57 millió eurót, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság egyáltalán nem keverte össze az adásvétel tárgyát és a vételárat, mivel az említett összeg a Sernam, majd a Sernam Xpress feltőkésítése eredményeként ténylegesen hozzáadódott ez utóbbiak eszközeihez. A következő pontban megállapította továbbá, hogy nem róható fel a Bizottságnak az sem, hogy nem rögzítette a határozatában, hogy nem kíván negatív árat, mivel a negatív ár abból ered, hogy nem tartották tiszteletben az arra irányuló kötelezettséget, hogy csak az eszközöket adják el, ami ezenkívül a pályázók által az ajánlati felhívás első körében készített, minden esetben pozitív ár ajánlásához vezető „cash free, debt free” értékelésekből következik. (
79
) A Törvényszék ebből arra következtetett, hogy ezek az értékelések azt bizonyítják, hogy ha az SNCF az eszközök értékesítésére szorítkozott volna, a kötelezettségek nélkül, ezek vételára pozitív vagy nulla lett volna, de nem negatív. (
80
)
b)
A felek érveinek összefoglalása
77.
Az SNCF szerint a Bizottság, amikor a „Sernam 3” határozat (117) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a Sernam és a Sernam Xpress feltőkésítésével további nettó 57 millió euróval nőtt az eszközök értéke, valamint hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése nem engedélyezi az eszközök értékének ilyen növelését, összekeverte a Sernam (eszközei együttes) értékesítésének tárgyát és a (negatív) vételárat. Ebből az előfeltevésből kiindulva a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 153. pontjában bizonyítás nélkül és kategorikus kijelentések révén annak megállapítására szorítkozott, hogy a Bizottság egyáltalán nem követte el az SNCF által kifogásolt összetévesztést. Ez utóbbi azt is állítja, hogy ez a következtetés téves jogalkalmazást is jelent, és hogy úgy tűnik, ez a 153. pont ellentmondásban áll a Törvényszék által a negyedik jogalap második része keretében kifejtett érveléssel. (
81
)
78.
Az SNCF vitatja, hogy az eszközök értékesítése magában foglalt további nettó 57 millió eurót, és kifejti, hogy ezen összeg feltőkésítése (
82
) nem az eszközök értékének növelését jelentette, hanem a Sernam együttesen értékesített eszközei megszerzésének negatív árát. Noha a megtámadott ítélet 103. és 107. pontjában elfogadta, hogy az állami támogatások joga nem azzal foglalkozik, hogy az ügyletek milyen jogi formát ölthetnek, hanem azok valós gazdasági tartalmával, és elismeri az eladó általi előzetes feltőkésítés révén a negatív áron történő értékesítés lehetőségét, a Törvényszék a kizárólag ezen apport jogi formájára vonatkozó elemzés alapján nem volt hajlandó úgy tekinteni, hogy a Sernam feltőkésítése az együttes eszközértékesítésért fizetett negatív ár része lenne.
79.
A Törvényszék okfejtése egy második téves jogalkalmazást is tartalmaz. Míg a Törvényszék azt állította, hogy a negatív ár abból ered, hogy nem tartották tiszteletben az arra irányuló kötelezettséget, hogy csak a Sernam eszközeit adják el, a kötelezettségek nélkül, az SNCF arra hivatkozik, hogy mivel az együttes értékesítés magában foglalta a Sernam tevékenységének folytatását, az átruházott tevékenység strukturálisan veszteséges jellegét megjelenítő „badwill” (negatív megszerzési érték) (
83
) és a munkaszerződések automatikus átszállása a francia jog szerint szükségszerűen a tevékenység negatív értékét vonja maga után. A negatív ár tehát nem egyes kötelezettségek hozzáadásából, hanem egyszerűen magának a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének szövegéből származik, amely az eszközök együttes értékesítésének előírása révén engedélyezi a strukturálisan veszteséges tevékenység átruházását, ideértve a személyzet munkaszerződéseinek folytatásához kapcsolódó üzemeltetési költségeket is.
80.
Válaszában az SNCF hozzáteszi: annak megállapítása, hogy az értékesítés pozitív áron is megvalósulhatott volna, csupán alaptalan feltételezés lenne, amely a tények elferdítését jelentené, mivel valamennyi benyújtott ajánlat jelentősen negatív volt.
81.
A Bizottság ezt a negyedik jogalapot részben elfogadhatatlannak, részben megalapozatlannak tekinti.
c)
Elemzés
82.
Az SNCF álláspontja abból az állításból áll, amely szerint a feltőkésítés a Sernam eszközei negatív áron történő együttes értékesítésének egyik eleme. Így tehát kiindulásként meg kell jegyezni, hogy ténybeli szempontból nem vitatott a Sernam eszközeinek az SNCF általi kiegészítéseként megvalósított feltőkésítése. (
84
) Márpedig a megtámadott ítélet 153. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a „nettó 57 millió eurós összeg a Sernam, majd a Sernam Xpress feltőkésítése eredményeként […] hozzáadódott a Sernam, majd a Sernam Xpress eszközeihez”. Itt egy ténybeli megállapításról van szó, amelyet a felek nem vitattak. Nehéz tehát az indokolás bármilyen elégtelenségét felróni a Törvényszéknek. Emellett a Törvényszék a „Sernam 3” határozat megtámadott ítélet előző pontjában hivatkozott (117) preambulumbekezdésének szövegéből arra a következtetésre jutott, hogy nincs szó a Sernam eszközei együttes értékesítése tárgyának és a vételárnak az összekeveréséről.
83.
Másfelől nem tűnik ellentmondásosnak az egyrészt a Törvényszék által a megtámadott ítélet 107. pontjában tett azon megállapítás, mely szerint az uniós joggal nem ellentétes, ha az adásvételre negatív áron kerül sor, másrészt pedig az a következtetés sem, mely szerint a 153. pontban ismertetett körülmények között történt feltőkésítés összeegyeztethetetlen a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésével. Itt két teljesen eltérő kérdésről van szó. Az első megállapítás az e cikkben előírt „értékesítésre” vonatkozó feltétel tárgyában végzett elemzés keretében került megfogalmazásra, mivel a Bizottság vitatta, hogy az adásvétel negatív áron valósulhat meg. Ezt a problémát meg kell különböztetni attól a kérdéstől, hogy a Bizottság engedélyezte‑e a „Sernam 2” határozatában az eszközök kiegészítését. Más szóval, noha a Törvényszék az „együttes eszközértékesítés” fogalmának értelmezése során először az „értékesítés” fogalmával foglalkozott, ugyanakkor az ítéletnek a jelen jogalap keretében megtámadott elemei inkább az „együttes eszközértékesítés” fogalmát érintik. A Törvényszék előtt felhozott negyedik jogalap negyedik részének címéből következik, hogy így ez utóbbi azzal a kérdéssel foglalkozott, hogy a Bizottság jogszerűen állapíthatta‑e meg a „Sernam 3” határozat (117) preambulumbekezdésében, hogy a Sernam eszközeire korlátozott átruházást jogellenesen egészítették ki 57 millió euróval. Emlékeztetőül, ez a (117) preambulumbekezdés, miután felsorolta a tényeket, megállapította, hogy „a »Sernam 2« határozat 3. cikkének (2) bekezdése nem engedélyez[te] az eszközök értékének ilyen növelését”.
84.
A Törvényszék által a megtámadott ítélet 154. pontjában lefolytatott azon mérlegelés, mely szerint a negatív ár annak a következménye, hogy a Sernam eszközeinek értékesítése kiegészült a kötelezettségek értékesítésével, olyan ténybeli mérlegelésnek minősül, amellyel kapcsolatban a fellebbező a jelen jogalap keretében nem hivatkozott a tények elferdítésére. Másfelől, még ha az SNCF általánosságban vitatja is, hogy az együttes eszközértékesítést kötelezően a kötelezettségek kizárásával kellett lefolytatni, azt logikusan nem tagadja, hogy a Sernam értékesítése a kötelezettségek nagy részét is magában foglalta. Márpedig, amint azt már kifejtettem, az olyan értékesítést, mint amelyet a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése előirányoz, ténylegesen úgy kell tekinteni, mint amely kizárólag a Sernam eszközeinek összességére vonatkozhat, a kötelezettségek kizárásával. Pusztán az a tény, hogy a kötelezettségek az értékesítés részét képezték, elegendő annak megállapításához, hogy e cikk rendelkezéseit nem tartották tiszteletben. Mindenesetre emlékeztetek arra is, hogy az SNCF a Törvényszék előtti tárgyaláson elismerte, hogy „amennyiben egy eszközt egyedileg ruháznak át, annak fogalmilag van egy értéke, amely pozitív vagy nulla lehet, de nem lehet negatív”. (
85
) Nehezen elképzelhető tehát, hogy a fellebbezés szakaszában a fellebbező olyan megállapítás megvitatásába bocsátkozik, amely csupán a saját álláspontjának az eredménye.
85.
Mindezen okokra tekintettel a negyedik jogalapot el kell utasítani.
5.
A téves jogalkalmazásra és a „Sernam 2” határozat rendelkező részének elferdítésére vonatkozó ötödik jogalapról, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Sernam felszámolásakor a 41 millió euró összegű támogatás visszatérítésére vonatkozó követelés kötelezettségek közötti rögzítése nem felelt meg a „Sernam 2” határozat 4. cikkének
a)
A megtámadott ítélet
86.
A megtámadott ítélet 237. és azt követő pontjaiban a Törvényszék azt a kifogást vizsgálta meg, melynek alapja, hogy a Sernam és a Sernam Xpress közötti gazdasági folytonosság megállapítását lehetővé tevő kritériumok közül a jelen esetben egyik sem teljesült. Miután emlékeztetett a „Sernam 3” határozat (144) preambulumbekezdésére, amelyben a Bizottság megállapította, hogy „gazdasági folytonosság igazolására a határozatban és a Seleco ítéletben[ (
86
)] előírt valamennyi kritérium teljesül[t]”, a Törvényszék egyesével megvizsgálta az említett kritériumokat.
87.
Az átruházás tárgyát illetően a Törvényszék arra emlékeztetett, hogy tekintettel a megtámadott ítélet 134–137. pontjában tett megállapításokra, a Bizottság megalapozottan tekintette úgy, hogy a vállalkozás egészét átruházták, ezzel megsértve a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését. (
87
)
88.
A részvényesek személyazonosságára vonatkozóan a Törvényszék megerősítette a Bizottság elemzését, amely ahhoz a következtetéshez vezetett, hogy a Sernam Sernam Xpressbe való apportjára a fellebbező vállalatcsoportján belül került sor. (
88
)
89.
Az átruházás időpontját illetően a Törvényszék egyrészről arra emlékeztetett, hogy a támogatás kedvezményezettje eszközeinek együttes eladását, valamint a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatérítésére irányuló kötelezettséget tartalmazó határozat végrehajtásának időpontja legalább olyan kedvezőnek tűnik a visszatérítési kötelezettség megkerülésére, mint a hivatalos vizsgálati eljárás szakasza, amelynek során a fellebbező által hivatkozott Seleco ítéletben, SMI‑ítéletben és CDA‑ítéletben (
89
)„megkerülésiként” jelölt ügyleteket megvalósították, (
90
) másrészről arra, hogy korábban úgy ítélte meg, az ügylet nem tartotta tiszteletben a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében rögzített határidőt, sem a végrehajtási szabályait. (
91
)
90.
A gazdasági logikával kapcsolatban a Törvényszék arra is emlékeztetett, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében rögzített feltételeket nem tartották tiszteletben, hogy a Sernam gazdasági tevékenysége nem szűnt meg, és hogy ezáltal az említett cikkben megállapított célt nem tartották tiszteletben. (
92
) Azt is megállapította, hogy a fellebbező nem hivatkozhat a nemzeti jogára annak igazolása érdekében, hogy az értékesítés, amelyet a kötelezettségek kizárásával kellett volna megvalósítani, magában foglalta ez utóbbiakat. (
93
)
91.
Az árat illetően a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy a negatív vételárat nem lehetett átlátható és nyílt ajánlati felhívás eredményeként előállt piaci árnak tekinteni, mivel a Törvényszék korábban már megállapította, hogy a Sernam vezetőségének ajánlata nem volt átlátható és nyílt eljárás eredménye. (
94
) Arra is emlékeztetett, hogy ezt az 57 millió eurós negatív árat a Sernam Xpresst 2005 és 2008 között ért veszteségek fedezésére szolgáló működési támogatásnak szánták, amelyhez hozzá kell adni a fellebbező Sernammal szemben fennálló és elengedett 38,5 millió euró összegű követelését. (
95
) A Törvényszék ezt követően elutasította egyfelől az SNCF által hivatkozott, és az átruházási árat piaci árként megerősítő különböző szakértői vélemények bizonyító erejét, (
96
) másfelől az SNCF által a „Sernam 3” határozat (145) preambulumbekezdésének utolsó két mondatával szemben azok felesleges jellege miatt felhozott érveket, amelyek szerint az említett mondatok csupán az „arra utaló jellel” foglalkoznak, hogy a fellebbező és a Financière Sernam közötti szerződéses egyensúly nem felel meg a piaci feltételeknek. (
97
) A Törvényszék emellett úgy ítélte meg, hogy a Bizottság megalapozottan juthatott arra a következtetésre, hogy a Sernam tevékenységeinek a Sernam Xpressre történő átruházása nyomán a Sernam Xpress megőrizte a nyújtott támogatások kedvezményéhez kapcsolódó versenyelőny tényleges élvezetét, mivel a két társaság között gazdasági folytonosság állt fenn. (
98
) Egyébiránt a részvények eladására vonatkozó ítélkezési gyakorlatra történő hivatkozással kapcsolatban, amelynek értelmében a Francia Köztársaság szerint, ha az eladott vállalkozást kötelezik a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatérítésére, az azt eredményezné, hogy e vállalkozás vevőjét, vagyis a Financière Sernamot szankcionálnák, amelynek az említett vállalkozás piaci árának kifizetése révén már meg kellett fizetnie a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatást, a Törvényszék azt válaszolta, hogy a Bizottság szerint a Sernam Xpress részvényeinek a Financière Sernam részére történő értékesítése nem mentesítette a Sernam Xpresst a 41 millió euró összegű támogatás visszafizetésére irányuló kötelezettség alól. A Financière Sernamra ugyanis nem a Sernam Xpress társasági részesedéseinek megszerzőjeként szállt át a 41 millió euró támogatás visszafizetésére irányuló kötelezettség, hanem mint annak jogutódjára, a Sernam Xpress‑szel 2011. június 30‑án történt egyesülés és az ezt követő egyetemes vagyonátruházási hatás eredményeként, még akkor is, ha a Sernam és a Sernam Xpress közötti gazdasági folytonosságot a Bizottság a jog által megkövetelt mértékben bizonyította. (
99
) Végül a Törvényszék hatástalannak tekintette az SNCF hivatkozását a magánbefektető kritériumára, ami véleménye szerint nem a 41 millió euró visszatérítésére irányuló kötelezettséghez kapcsolódik, hanem éppen ellenkezőleg, az új támogatások minősítésére vonatkozik. (
100
) Következésképpen a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a Bizottság kontra Spanyolország ítéletnek (
101
) megfelelően a Bizottság tekinthette úgy, hogy a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás puszta rögzítése a kötelezettségek között a felszámoláskor nem volt elegendő az említett támogatás által okozott versenytorzulás kiküszöböléséhez, és elutasította az erre vonatkozó kifogást, mivel a jelen ügyben a gazdasági folytonosság egyik feltétele sem teljesült. (
102
)
92.
Végül, a Törvényszék a megtámadott ítélet 275. és azt követő pontjaiban megvizsgálta azt a kifogást, mely szerint az említett rögzítés megfelelt a „Sernam 2” határozat 4. cikkének, felidézte a Bizottság kontra Spanyolország ítéletet, (
103
) amelynek értelmében a támogatást azzal a társasággal kell visszatéríttetni, amelyik az állami támogatások nyújtásához fűződő előnyből eredetileg részesülő vállalkozás gazdasági tevékenységét folytatja, és amelyik ennélfogva megőrzi annak tényleges élvezetét, és arra a következtetésre jutott, hogy az állami támogatások visszafizettetésével összefüggésben a „Sernam 3” határozat (135) preambulumbekezdésében szereplő, a Sernam továbblétezésére vonatkozó hivatkozás csak a Sernam gazdasági tevékenységének fennmaradására utalhat. A Törvényszék tehát elutasította a kifogást, mivel a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás rögzítése a kötelezettségek között a felszámoláskor nem felelt meg a „Sernam 2” határozat 4. cikkének.
b)
A felek érveinek összefoglalása
93.
Az SNCF ismételten azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elferdítette a „Sernam 2” határozat rendelkezését, amikor úgy ítélte meg, hogy e rendelkezés 4. cikke „csak a Sernam gazdasági tevékenységének fennmaradására utalhat”, (
104
) noha e cikk szövege egyértelmű és félreérthetetlen, nem említi az említett tevékenység megszűnését, és csak annak alapján tesz különbséget, hogy a Sernam társaság tovább létezik‑e, vagy sem, amit teljes mértékben igazol az állandó ítélkezési gyakorlat, amely szerint, ha egy állami támogatás kedvezményezettje az eszközeit harmadik személy részére piaci áron értékesíti, a kapott támogatás az ár részévé válik, így a támogatást ténylegesen továbbra is az eladó élvezi. (
105
) A Törvényszék a „Sernam 2” határozat 4. cikkének elferdítésével a jogot is tévesen alkalmazta, aminek a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését kell eredményeznie.
94.
Emellett a fellebbező több olyan téves jogalkalmazásra is rámutat, amelyet a Törvényszék akkor követett el, amikor a Sernam és az együttesen értékesített eszközök átvevője közötti gazdasági folytonosság feltételeit (
106
) vizsgálta, noha ezen elemeket a Bizottság nem volt köteles figyelembe venni. (
107
)
95.
A részvényesek személyazonosságát illetően az SNCF emlékeztet arra, hogy a francia jog sajátosságainak megfelelően nem állt módjában, hogy a Sernam eszközeinek összességét a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek (
108
) betartásával értékesítse a Financière Sernam részére. A tőke‑hozzájárulási‑átruházási eljárás, amelyet negatív ár esetén feltőkésítés előz meg, megegyezik a Sernam eszközei Financière Sernam részére, piaci áron történő értékesítésének gazdasági tartalmával. A Törvényszék, amikor megállapította, hogy meg kell vizsgálnia a Sernam és a Sernam Xpress között fennálló gazdasági folytonosságot, mesterségesen elemeire bontotta azt az egységes ügyletet, amely a Sernam valamennyi eszközének tulajdonjogára irányuló átruházás egyetlen gazdaságilag logikus következménye volt. A Törvényszék így megsértette azt az elvet, mely szerint az állami támogatások joga nem azzal foglalkozik, hogy az ügyletek milyen jogi formát ölthetnek, hanem azok valós gazdasági tartalmával, és az indokolással kapcsolatosan ellentmondásossá tette az ítéletet azon, a megtámadott ítélet 107. pontjában felidézett elv viszonylatában, amely szerint egy adásvétel negatív áron is megvalósulhat. A Sernam Xpress csupán egy eszköz volt, amelyet azért hoztak létre, hogy lehetővé tegye a Sernam valamennyi eszköze tulajdonjogának átruházását a Financière Sernamra. Egyébként az ügylet megvalósulását követően a Financière Sernam egyesült a Sernam Xpress‑szel. A Törvényszék nem vette tekintetbe, hogy a Financière Sernam a Sernam Sernam Xpressnél elhelyezett eszközeinek tulajdonosa, illetve ő használja azokat, és hogy így nem áll fenn személyazonosság a Financière Sernam és a Sernam részvényesei között.
96.
A piaci árral kapcsolatban az SNCF azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megtagadta a Sernam eszközeiért fizetett piaci ár figyelembevételét, holott az ítélkezési gyakorlat szerint a piaci ár megléte az egyik legfőbb feltétele annak, hogy megállapítható legyen a gazdasági folytonosság hiánya. A fellebbező e ponton különösen az SMI‑ítéletre és a CDA‑ítéletre (
109
) hivatkozik.
97.
Az átruházás tárgyára vonatkozóan a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a vállalkozás egészét átruházták, mivel a Sernam eszközeinek összességét kizárólag az üzemeltetési kötelezettségekkel együtt ruházták át.
98.
Az átruházás időpontját illetően az SNCF előadja, hogy nem állítható semmilyen megkerülés, mivel maga a Bizottság volt az, amely lehetővé tette a Sernam eszközeinek együttes értékesítését, illetve azt, hogy erre piaci áron kerüljön sor.
99.
Az ügylet gazdasági logikájával kapcsolatban a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése előírta a Sernam gazdasági tevékenységének megszűnését, jóllehet éppen az együttes eszközértékesítés lehetősége tette lehetővé a Sernam tevékenységének átruházását. A Törvényszék nem hivatkozhatott arra, hogy az ügylet gazdasági logikája ellentétes az említett határozat céljaival, miközben ezt az ügyletet a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése engedélyezte.
100.
Az SNCF arra következtet, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, és elferdítette a „Sernam 2” határozat 4. cikkét, amikor úgy ítélte meg, hogy a Sernam felszámolásakor a „Sernam 2” határozat által összeegyeztethetetlennek nyilvánított 41 millió euró összegű támogatásnak megfelelő követelés kötelezettségek közötti rögzítése nem felelt meg e határozat 4. cikkének.
101.
A Bizottság a jelen jogalapot részben hatástalannak, részben elfogadhatatlannak tekinti.
c)
Elemzés
102.
A „Sernam 2” határozat 4. cikke úgy rendelkezett, hogy a Sernam mindenfajta értékesítésének piaci áron és az összes konkurens számára átlátható és nyílt eljárás során kell történnie, és e feltételek teljesítése esetén a 41 millió euró összegű támogatás (
110
) visszafizetése a „Sernamot” terheli, amennyiben a „Sernam” tovább létezik. A „Sernam 3” határozatában a Bizottság megvizsgálta, hogy az összeegyeztethetetlen 41 millió euró visszafizettetésére irányuló, Franciaország által választott eljárás, azaz az állami követelésnek a Sernam csődje során történő elszámolása valóban lehetővé tette‑e a versenytorzulás megszüntetését. (
111
) A Bizottság, miután megállapította, hogy a „Sernam 2” határozat 4. cikke különbséget tesz aszerint, hogy folyamatos‑e a Sernam gazdasági tevékenysége, az SMI‑ítéletben, a CDA‑ítéletben és a Seleco ítéletben meghatározott feltételek és elvek fényében megvizsgálta a Sernam tevékenységeinek a Financière Sernamra történő átruházását annak megállapítása céljából, hogy a visszafizettetési kötelezettség kiterjeszthető‑e a Financière Sernamra és leányvállalataira Ez az elemzés a „Sernam 3” határozat (143)–(151) preambulumbekezdésében található. Mint tudjuk, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Sernam tevékenységeinek a Sernam Xpressre történő átruházása nyomán a Sernam Xpress megőrizte a nyújtott támogatások kedvezményéhez kapcsolódó versenyelőny tényleges élvezetét, mivel a két társaság között gazdasági folytonosság állt fenn, és az átruházás – továbbra is a Bizottság véleménye szerint – a Sernamot kötő visszatérítési utasítás megkerülésének tekinthető. (
112
) A Sernam Xpress és a Financière Sernam egyesülését követően a visszatérítési kötelezettség ez utóbbira szállt, amely a leányvállalataival együtt folytatta a Sernam és a Sernam Xpress tevékenységét, és továbbra is részesült a kezdetben a Sernam részére odaítélt 41 millió euró összegű támogatásból. (
113
)
103.
A Törvényszék a Bizottság által végzett, fent hivatkozott elemzést a megtámadott ítélet 237. és azt követő pontjaiban vizsgálta meg. Az ítélet ezen részére irányul az ötödik jogalap, amelyhez a fellebbező néha zavaros, gyakran önmagát ismétlő, a konkrétan kifogásolt jogi tévedések egyértelmű megjelölésére alig alkalmas, a tényeket és a jogot nagymértékben összekeverő érvelése kapcsolódik.
104.
Most azonnal választ adok az elferdítésre és a téves jogalkalmazásra vonatkozó kifogásra, mely szerint a Törvényszék tévesen értelmezte a „Sernam 2” határozat 4. cikkét. Az „aki többre jogosult, annak joga van kevesebbre is” elvének megfelelően csak az állítólagos téves jogalkalmazást vizsgálom, mivel az elferdítés elemzése szükségképpen felületesebb lenne.
105.
Annak kimondása céljából, hogy a „Sernam 2” határozat 4. cikke a támogatás Sernammal történő visszatéríttetését ez utóbbi gazdasági tevékenységének fennmaradásától tette függővé, a Törvényszék nem csak az említett cikk szövegére, hanem a keletkezésének összefüggéseire, vagyis az állami támogatások visszatéríttetésére hivatkozott. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára tekintettel az SNCF nem hagyhatta figyelmen kívül, hogy a jogellenesen nyújtott állami támogatás visszatéríttetésének fő célja a támogatással biztosított versenyelőny által okozott versenytorzulás kiküszöbölése. (
114
) Emellett a jogellenes támogatást megelőző helyzet helyreállításakor elérni kívánt eredmény általában a Szerződésekben szereplő, az állami támogatásra vonatkozó rendelkezések hatékony érvényesülésének fenntartása. (
115
) E tekintetben önmagában a Sernam jogi személyiségének megszűnése egyedül nem biztosítja a támogatott tevékenység megszűnését. Végül, amint arra a Törvényszék emlékeztetett, (
116
) a támogatást azzal a társasággal kell visszatéríttetni, amelyik az előnyből eredetileg részesülő vállalkozás gazdasági tevékenységét folytatja.
106.
Következésképpen a „Sernam 2” határozat 4. cikkének a Törvényszék által az összefüggéseiben végzett értelmezése azon kívül, hogy az uniós bíróság rendelkezésére álló hagyományos értelmezési módszerből ered, mentes minden téves jogalkalmazástól. Így tehát el kell utasítani a téves jogalkalmazásra vonatkozó kifogást, mely szerint a Törvényszék tévesen értelmezte a „Sernam 2” határozat 4. cikkét.
107.
Miután megerősítést nyert, hogy a Bizottság szerint továbbra is a Sernam a 41 millió eurós támogatás visszatérítésére köteles adós, amennyiben tovább folytatja gazdasági tevékenységét, már csak azt kell megvizsgálni, hogy az ilyen folytatás szükséges feltételeit megfelelően elemezte‑e a Törvényszék. Amint az a megtámadott ítélet 236. pontjából kitűnik, az SNCF „nem a[z említett ítélet 234. és 235. pontjában hivatkozott] gazdasági folytonosság ezen elemzési keretét vitatja[a]”, hanem annak a Törvényszék részéről történő alkalmazását.
1) Az átruházás tárgyáról
108.
Az SNCF tévesen értelmezi a megtámadott ítéletet, amikor azt állítja, hogy a Törvényszék az átruházás tárgyára vonatkozó kritériumot teljesítettnek tekintette, mivel a Sernam egészének átruházása sértette a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését. A megtámadott ítélet 240. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy e feltételt nem azért kell teljesítettnek tekinteni, mert az átruházás sérti a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését, hanem épp ellenkezőleg, amiatt, hogy a negyedik jogalap harmadik része vizsgálatának megfelelően a Bizottság megalapozottan tekintette úgy, hogy a Sernam egészét átruházták. (
117
) Emellett az SNCF, mivel úgy gondolta, hogy kifogásával a Törvényszék érvelésének csak hatástalan jellegét szándékozza bemutatni, nem terjesztett elő a Törvényszék megállapításának valóságtartamát vitató kifogást. Amint arra a Bizottság rámutatott, az SNCF ezzel kapcsolatban nem vonta kétségbe a megtámadott ítélet 137. pontját, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy „[a] Bizottság tehát nem alkalmazta tévesen a jogot, és nem követett el ténybeli tévedést a ügylet tárgyát illetően, amikor a [»Sernam 3«] határozat (116) preambulumbekezdésében azt állította, hogy a tevékenységek átruházása tehát nem minősül eszközértékesítésnek, hanem a Sernam (eszközeinek és kötelezettségeinek) – néhány kivételtől eltekintve – teljes
körű átruházását jelenti”. (
118
)
2) A részvényesek személyazonosságáról
109.
A jelen indítvány 23. pontjában szereplő ábrából egyértelműen kitűnik, hogy a fellebbező, amelyet a Bizottság felhívott leányvállalata, a Sernam eszközeinek értékesítésére, tulajdonosa volt egy másik, a Sernam Xpress nevet viselő leányvállalatnak is, és e leányvállalat részére értékesítette a Sernam részvényeit. Az SNCF tehát az egyik leányvállalata részére értékesítette a támogatásban részesülő vállalkozást.
110.
Az SCNF azt kifogásolja a Törvényszékkel szemben, hogy a Sernam és a Sernam Xpress között fennálló kapcsolat vonatkozásában elemezte a részvényesek személyazonosságának kritériumát, míg ezt elmulasztotta a Sernam Xpress és a Financière Sernam viszonylatában. Előadja, hogy a Sernam Xpress csupán a Sernam eszközeinek átvitelére szolgáló eszköz volt, amelynek közvetítését a nemzeti és közösségi jogi kötelezettségek együttesen tették szükségessé.
111.
Ugyanakkor felhívom a figyelmet, hogy a Sernam eszközeinek összességét ruházták át a Sernam Xpress részére, és hogy az SNCF nem vitatja, hogy ez az átruházás megtörtént. Emellett, amint arra helyesen emlékeztetett a Törvényszék, a Bizottság okfejtését nem a Sernam és a Financière Sernam között fennálló gazdasági folytonosságra alapította. Így különösen, a Bizottság nem a Sernam és a Financière Sernam, hanem a Sernam és a Sernam Xpress részvényeseinek személyazonossága miatt tekintette e feltételt teljesültnek. A Bizottság végül arra a következtetésre jutott, hogy a Financière Sernamot kell a 41 millió eurós támogatás visszatérítésére köteles adósnak tekinteni, pusztán abból az okból, hogy ez utóbbival egyesült a Sernam Xpress, azonban az elemzés alapján a visszatérítésre köteles elsődleges adós a Sernam Xpress. (
119
) Ilyen körülmények között az SNCF azon érvei, amelyek a Sernam és a Financière Sernam részvényesei személyazonosságának hiányát hivatottak bizonyítani, hatástalanok. Ugyanezen okokból nem lehet helyt adni annak a kifogásnak sem, hogy megsértették azt az elvet, mely szerint az állami támogatások joga nem azzal foglalkozik, hogy az ügyletek milyen jogi formát ölthetnek, hanem azok valós gazdasági tartalmával.
3) Az átruházás időpontjáról
112.
Itt meg kell állapítani, hogy ha úgy tekintjük, hogy az átruházásra a „Sernam 2” határozat meghozatalát követően, e határozat végrehajtása érdekében került sor, ez nem zárja ki, hogy a francia hatóságok az e rendelkezésről történő tudomásszerzésük időpontjától tudatában voltak annak, hogy kötelesek a 41 millió eurós támogatás visszatéríttetésére, így az, ha elfogadjuk, hogy nem zárható ki a visszatérítési kötelezettség megkerülésére irányuló szándék a végleges határozatot követően megvalósított átruházás miatt, nem veti fel a Törvényszék jogi tévedését, annál is inkább, mivel az SNCF nem jelölt meg egyetlen. a Törvényszék által sértett különös jogi szabályt sem.
4) Az ügylet gazdasági logikájáról
113.
E kérdéssel kapcsolatban a fellebbező szerint a Törvényszék nem állapíthatta meg, hogy az ügylet nem szüntette meg a Sernam gazdasági tevékenységét, és ezáltal a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének célja nem teljesült, holott az SNCF véleménye szerint az említett cikk lehetővé tette a Sernam tevékenységének átruházását. Ezen álláspont kapcsán a fellebbező megelégedett azzal, hogy röviden megismételte az általa korábban alkalmazott és a jelen fellebbezés első jogalapja keretében elemzett és elutasított érveket, így tehát ezekre hivatkozom.
5) Az átruházási árról
114.
E pontban az SNCF azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megtagadta a Sernam eszközeiért fizetett piaci ár figyelembevételét, holott szerinte a piaci ár „az ítélkezési gyakorlat szerint az egyik legfőbb feltétele annak, hogy megállapítható legyen a gazdasági folytonosság hiánya”. (
120
) Érvelése keretében a fellebbező a Bizottság által a „Sernam 3” határozat (137) preambulumbekezdésében a támogatásban részesülő tevékenységek értékesítésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatra történő hivatkozás megismétlésére szorítkozott. Az SNCF különösen a Törvényszék által a CDA‑ítéletben tett (
121
) azon állítást tartja fontosnak, mely szerint, amennyiben az átvevő a piaci árnak megfelelő vételárat fizetett, nem állapítható meg, hogy ez utóbbi megőrizte‑e a versenyelőny tényleges élvezetét.
115.
Márpedig először is nem vagyok meggyőződve arról, hogy kifogásolható lenne a Törvényszékkel szemben, hogy nem vette figyelembe ezt a kritériumot, mivel ténylegesen elvégezte az arra irányuló elemzést, hogy a jelen ügyben tiszteletben tartották‑e ezt a kritériumot, és ezt követően állapította meg, hogy ez nem így történt.
116.
Másodszor, bár az SNCF valóban jogosan emlékeztetett arra, hogy a piaci ár megléte az egyik legfontosabb kritérium, úgy tűnik, hogy megfeledkezett arról, hogy ez a kritérium önmagában egyáltalán nem elegendő a gazdasági folytonosság hiányának megállapításához, így még ha tévedés lenne is felfedezhető a Törvényszék által a gazdasági folytonosság elemzése keretében a megfizetett piaci ár kritériumára vonatkozóan végzett elemzésben, ez a kritérium akkor sem lenne elegendő ezen elemzés teljes egészének érvénytelenítésére, még kevésbé a megtámadott ítéletnek a fellebbező kérésének megfelelő hatályon kívül helyezésére.
117.
Harmadszor, az SNCF, amikor az SMI‑ítélet azon pontjaira (
122
) is hivatkozik, amelyekben a Bíróság figyelembe vette az állítólagos piaci áron történő juttatáshoz vezető eljárás jellegét is, nem vitatja a Törvényszék által a megtámadott ítélet 255. pontjában megállapított, a nyílt és átlátható eljárás, valamint a piaci ár megléte közötti összefüggést. Márpedig a jelen fellebbezés ezen második jogalapja keretében végzett elemzésből kiderül, hogy az eljárás, amelynek a Sernam eszközeinek együttes értékesítésére kellett vezetnie, nem rendelkezett a nyílt és átlátható eljárások valamennyi jellemzőjével.
6) Az ötödik jogalapra vonatkozó következtetés
118.
Mivel az ötödik jogalap keretében előterjesztett egyik kifogás sem helytálló, e jogalapot el kell utasítani.
6.
A téves jogalkalmazásra, az indokolás elégtelenségére és a tények elferdítésére vonatkozó hatodik jogalapról, amennyiben a Törvényszék azt állapította meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítésére nem alkalmazható a magánbefektető elve
a)
A megtámadott ítélet
119.
A hatodik jogalap a megtámadott ítélet 283. és azt követő pontjaival kapcsolatos, amelyekben a Törvényszék a megsemmisítés iránti kereset hatodik jogalapjának első részével foglalkozott, (
123
) amely azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a jelen ügyben alkalmazhatatlannak nyilvánította a magánbefektető kritériumát.
120.
A Törvényszék emlékeztetett arra, hogy a Bizottság arról szóló döntése, hogy mellőzi a magánbefektető elvének alkalmazását, a „Sernam 3” határozat (154) és (155) preambulumbekezdésében kifejtett két indokon alapul, majd elsőként az SNCF‑nek a második indokra vonatkozó érvelését vizsgálta meg, (
124
) amely szerint a Bizottság megállapította, hogy az SNCF és a Financière Sernam által közösen elfogadott negatív ár azt bizonyította, hogy veszteséges tevékenység átruházásáról van szó, amely nem lehet egy kompenzációs intézkedéssel egyenértékű, és hogy a negatív ár egy működési támogatás összegének felel meg, amely természetéből adódóan nem alkalmas a versenytorzulások csökkentésére. A „Sernam 2” határozat 3. cikkében foglalt kompenzációs intézkedések helytelen végrehajtása a Bizottság szerint kizárta a magánbefektető kritériumának alkalmazhatóságát. (
125
)
121.
E második indokkal összefüggésben a Törvényszék először azzal az indokkal foglalkozott, mely szerint az eszközök együttes értékesítése nem jelentette a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő kompenzációs intézkedések alternatíváját. (
126
) E tekintetben a Törvényszék először is rámutatott, hogy az említett határozat 3. cikkének (2) bekezdése megfelel a szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetősége kapcsán a Bizottság által javasolt alternatív feltételek egyike végrehajtásának, és egyenértékű alternatívája az (1) bekezdésben szereplő feltételeknek, mivel a két bekezdés egyaránt a versenytorzulás ellensúlyozására irányul (a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében tervezett túlkapacitásos közúti piacról való kivonulás vagy az említett határozat 3. cikke (2) bekezdésének végrehajtása esetén a Sernam támogatott tevékenységének megszüntetése). A Törvényszék ebből arra következtetésre jutott, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítését a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (1) bekezdésében előírt intézkedésekkel egyenértékűnek kell tekinteni. (
127
) Másodszor, a Törvényszék, miután megállapította, hogy a szerkezetátalakítási támogatás kedvezményezettje gazdasági tevékenységének fenntartása jelenti a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (1) bekezdésében kompenzációs intézkedések tiszteletben tartását igazoló tényezőt, nem pedig pusztán az a tény, hogy fennmaradt a jogi személyisége, elutasította az SNCF azon érvét, mely szerint a Sernamnak az átruházását megelőző cégformájában való továbbműködése igazolja ezen előírt intézkedések tiszteletben tartását. (
128
) Harmadszor, a Törvényszék megállapította, hogy mivel az eszközök együttes értékesítésére vonatkozó feltétel kizárta a kötelezettségeket, a jelen ügyben fogalmilag ki volt zárva a negatív ár elérésének lehetősége, anélkül hogy a Bizottságnak kifejezetten rögzítenie kellett volna, hogy negatív áron történő átruházást nem helyez kilátásba. (
129
) Ennélfogva a Törvényszék elutasította a „Sernam 3” határozat (155) preambulumbekezdésével kapcsolatos kifogást.
122.
A Törvényszék ezt követően arra az e preambulumbekezdéssel szemben hivatkozott indokra adott választ, amelynek alapja, hogy a kompenzációs intézkedés végrehajtása a támogatás kedvezményezettjét, illetve a részvényes államot terheli, de semmiképpen nem az államot mint közhatalmat. (
130
) A Törvényszék tehát úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésén alapuló együttes értékesítése nem olyan döntés volt, amelyet egy magánbefektetőnek a gazdasági racionalitásnak megfelelően a haszon maximalizálása vagy a veszteségek minimalizálása érdekében rendes piaci körülmények között meg kellett volna hoznia, mivel a kompenzációs intézkedések mögött meghúzódó logika arra irányult, hogy megakadályozzon minden, a „Sernam 2” határozat által összeegyeztethetőnek nyilvánított szerkezetátalakítási támogatás által eredményezett túlzott versenykorlátozást. (
131
) A Törvényszék arra is rámutatott, hogy a kompenzációs intézkedések mind a támogatás kedvezményezettjét, mind részvényesét olyan, gazdaságilag nem optimális megoldásra kényszerítik, amelyet úgynevezett rendes piaci helyzetben egy magánbefektető nem venne tervbe, majd megvizsgálta, hogy a jelen ügyben ez volt‑e a helyzet. (
132
) Mindebből azt a következtetést vonta le, hogy az együttes eszközértékesítés gazdasági logikája eltért a magánszereplő logikájától. (
133
) Végül a Törvényszék arra emlékeztetett, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése nem egy teljes és veszteséges társaság, hanem kizárólag a pozitív gazdasági értékkel rendelkező eszközök eladását írta elő. A vezetőség ajánlata azért tartalmazott feltőkésítési, adósságelengedési és az eladó részéről nyújtandó garanciákra vonatkozó igényeket, mert a Sernam egészét adták el a finanszírozási szükségletekkel együtt. Ezek az intézkedések tehát közvetlenül a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének megsértéséből erednek, és semmilyen kapcsolatban nem állnak a magánbefektető kritériumának alkalmazásával. (
134
) Ennélfogva a Törvényszék a „Sernam 3” határozat (155) preambulumbekezdésével kapcsolatos második kifogást is elutasította.
123.
Mivel megállapította a Bizottság által a magánbefektető kritériuma alkalmazhatóságának elutasítása érdekében hivatkozott második indok jogszerűségét, a Törvényszék úgy ítélte meg, a továbbiakban nem kell megvizsgálni az állami támogatások úgynevezett „visszatéríttetésével” összefüggésben felmerült első indokkal kapcsolatos többi érvet. (
135
)
b)
A hatodik jogalap első részéről
1) A felek érveinek összefoglalása
124.
Az SNCF azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megelégedett a „Sernam 3” határozat indokolásának megismétlésével azon indokok magyarázata során, amelyek alapján a Bizottság elutasította a körültekintő magánbefektető elvének a Sernam eszközeinek együttes értékesítésére történő alkalmazását, és nem válaszolt arra a kifogásra, mely szerint az indokok ellentmondásosak. Az SNCF szerint ugyanis, noha az együttes eszközértékesítés kompenzációs intézkedésnek minősül, az a Sernam szerkezetátalakítására szolgáló támogatás összeegyeztethetőségének feltételeként valósul meg. Ebből arra következtet, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését, amely az említett feltételeket meghatározza, nem lehet a támogatás visszatéríttetésével kapcsolatos helyzet részének tekinteni. A Bizottság nem utasíthatta volna el a magánbefektető elvének alkalmazását a támogatás visszatéríttetésével kapcsolatos helyzet állítólagos fennállása miatt. Márpedig a megtámadott ítélet 312. pontjában a Törvényszék nem foglalt állást e kifogásra vonatkozóan, mivel úgy ítélte meg, hogy a „továbbiakban nem kell[ett] megvizsgálni a Bizottság által az állami támogatások »visszatéríttetésével« összefüggésben felmerült magánbefektető kritériuma alkalmazhatatlanságának igazolása érdekében hivatkozott első indokkal kapcsolatos érveket”. E válasz hiánya kihatott a megtámadott ítélet indokolására.
125.
Válaszában az SNCF végül azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem rendelkezett azon indokok ellentmondásosságáról, amely alapján a Bizottság úgy határozott, hogy nem alkalmazza a magánbefektető elvét, mivel a Bizottság ezt nem állapíthatta meg egyszerre egy visszatérítéssel kapcsolatos helyzet (amely azt sugallja, hogy a támogatás összeegyeztethetetlen) és egy kompenzációs helyzet (amely azt sugallja, hogy a támogatás összeegyeztethető) fennállása miatt.
126.
A Bizottság ezen első jogalap első részének elutasítását kéri.
2) Elemzés
127.
A „Sernam 3” határozat (154) és (155) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság szerint nem volt helyénvaló a piacgazdasági feltételek mellett eljáró magánbefektető kritériumának alkalmazása abból a célból, hogy ezáltal a 2005. július 21‑i egyetértési megállapodásban előirányzott intézkedéseket kivonják az állami támogatás fogalmának hatálya alól, mivel egyfelől úgy vélte, hogy ezeket az intézkedéseket „támogatás visszafizettetése esetén” fogadták el, (
136
) másfelől pedig azért, mivel a Sernam eszközeinek a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésben előírt együttes értékesítése a kompenzációs intézkedésekkel egyenértékűként került meghatározásra, noha a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásból (
137
) kiderült, hogy valamely veszteséges tevékenység átruházása nem tekinthető ilyen intézkedésnek, így a Sernam értékesítése során megfizetett negatív vételár a vállalatnak nyújtott működési támogatásnak felelt meg, amely tehát természetéből adódóan nem volt alkalmas a versenytorzulások csökkentésére. (
138
)
128.
A Törvényszék elemzése ugyanezt a struktúrát követte, csak megfordította a vizsgálat sorrendjét. Következésképpen a Törvényszék először a fellebbező azon érveit vizsgálta meg, amelyek a „Sernam 3” határozat (154) preambulumbekezdésében található, a magánbefektető kritériumának alkalmazhatatlanságáról szóló indokkal kapcsolatosak. Amint azt az előzőekben megjegyeztem, a Törvényszék minden olyan érvet elutasított, amely e preambulumbekezdés megalapozottságát vitatta, így a Törvényszék megerősítette, hogy a Bizottság megalapozottan ítélte úgy, hogy nem volt köteles az említett kritériumot a szóban forgó intézkedésekre alkalmazni.
129.
Márpedig, miután a Törvényszék így határozott, az, hogy a Törvényszék hogyan ítéli meg a fellebbező által a „Sernam 3” határozat (154) preambulumbekezdésében található indokolással szemben előadott érveket, semmilyen hatással nincs azon kifogás elbírálására, mely szerint a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor alkalmazhatatlannak nyilvánította a magánbefektető kritériumát, így ezek az érvek hatástalanok. Ez az oka annak, hogy a Törvényszék, anélkül hogy okfejtéséből hiányozna az indokolás, vagy megtagadta volna a határozathozatalt, úgy tekintette, hogy a továbbiakban nem kell megvizsgálnia a magánbefektető kritériumának az állami támogatások visszatéríttetésének állítólagos összefüggésében történő alkalmazhatatlanságának igazolására a Bizottság által előadott első indokra vonatkozó érveket.
130.
Ami a Törvényszékkel szemben előterjesztett azon kifogást illeti, hogy nem észlelte és nem bírálta el az azon két indok közötti ellentmondást, amely alapján a Bizottság a magánbefektető kritériumának elvét alkalmazhatatlannak minősítette, és amelyet az SNCF a válaszában adott elő, megelégszem annak megállapításával, hogy erre az ellentmondásra nem hivatkoztak a Törvényszék előtt. Mindenesetre, amint azt a Bizottság megemlítette, a „Sernam 2” határozat egy többtényezős határozat, amely egyszerre áll összefüggésben a 41 millió eurós támogatás visszatéríttetésével és a szerkezetátalakítási támogatás feltételül szabásával. Nem kifogásolhatjuk tehát a Törvényszékkel szemben, hogy nem azonosított olyan ellentmondást, amely nemcsak hogy nem létezik, de amelyre még csak nem is hivatkoztak előtte.
131.
Következésképpen a hatodik jogalap első részét el kell utasítani.
c)
A hatodik jogalap második részéről
1) A felek érveinek összefoglalása
132.
Az SNCF azt állítja, hogy a Bizottság azon megközelítésének jóváhagyásával, hogy a magánbefektető elve azért nem volt alkalmazható, mert az eszközök átruházását kompenzációs intézkedésként írták elő, a Törvényszék súlyosan elferdítette a „Sernam 2” határozatot. A fellebbező e tekintetben négy kifogásra hivatkozik.
133.
Először, a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése azt írta elő, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítését piaci áron, nyílt és átlátható ajánlati felhívás alapján kell megvalósítani, ami éppen a magánbefektető elvének az alkalmazását eredményezné, és így az említett cikk lényegét jelenti. A Törvényszék tehát elferdítette a tényeket és a „Sernam 2” határozat tartalmát, és azt a saját indokolásával helyettesítette.
134.
Másodszor, annak megállapításával, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítéséből ki kell zárni minden kötelezettséget, és emiatt a negatív ár esetleges elérése fogalmilag kizárt, a Törvényszék elferdítette a „Sernam 2” határozatot, amint azt a fellebbező az első jogalap keretében előadta. Emellett, annak előírásával, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítését piaci áron kell megvalósítani, és ez az ár negatív is lehet, (
139
) a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése egyáltalán nem követelte meg, hogy az értékesítést nulla vagy pozitív értékű áron kell megvalósítani, így a Törvényszék az említett cikkhez egy ott nem szereplő új feltételt adott hozzá, és így elferdítette azt.
135.
Harmadszor, a Törvényszék, amikor a megtámadott ítélet 100. pontjában megállapította, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előírt egyetlen feltétel az volt, hogy a megfizetett vételár piaci vételár legyen, majd ugyanezen ítélet 301. pontjában pedig azt, hogy a vételár fogalmilag nem lehetett negatív, ítéletében ellentmondásos indokolást alkalmazott.
136.
Negyedszer, ha feltételezzük, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését teleologikusan kell értelmezni, a piaci ár negatív vagy pozitív jellegének ebből a szempontból nincs semmi jelentősége. Az SNCF ezzel összefüggésben a „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdésére emlékeztet, melynek értelmében a cél egyértelműen úgy jelenik meg, mint amely lehetővé teszi harmadik személy számára a Sernam eszközeinek együttes megszerzését és a Sernam piaci részesedésének átvételét oly módon, hogy ez utóbbi a továbbiakban nem működik a korábbi cégformájában. Az, hogy ez az átruházás negatív vagy pozitív áron valósul‑e meg, e cél szempontjából lényegtelen. A Sernam piaci részesedései valóban piaci áron, átlátható és nyílt ajánlati felhívási eljárásban szabadultak fel a független átvevő számára. A Törvényszék tehát elferdítette a „Sernam 2” határozatot, amikor megállapította, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítése fogalmilag nem valósulhatott meg negatív áron.
137.
Válaszában az SNCF hozzáteszi, hogy a Bizottság, az állami támogatás fogalmáról nemrég közzétett közleményének (
140
) tartalmára tekintettel nem jelentheti ki, hogy a magánbefektető kritériuma nem olvadt össze a nyílt és átlátható eljárásban, piaci áron történő értékesítés feltételével, bár a magánbefektető elvének egy állami vállalat eszközeinek értékesítése keretében való alkalmazása is megköveteli olyan piaci ár elérését, amelynek megléte feltételezhető akkor, ha az ilyen eljárás eredménye. Másfelől az SNCF előadja, hogy a Bizottság állításával ellentétben már egyetlen eszköz értékesítése is megvalósulhat negatív áron, és hogy az együttesen értékesített eszközök összesített értéke, figyelembe véve a tevékenység strukturálisan veszteséges jellegét és az ezen átruházáshoz kapcsolatos kötelezettségeket, a jelen esetben negatív is lehetett.
138.
A Bizottság szerint ezt a második részt el kell utasítani.
2) Elemzés
139.
E második rész keretében az SNCF lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elferdítette a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését, mivel 1) nem fogadta el, hogy annak előírásával, hogy az értékesítésre nyílt és átlátható eljárásban, piaci áron kerüljön sor, az említett cikk magában hordozza a magánbefektető elve alkalmazásának csíráját, 2) ezt a cikket úgy értelmezte, hogy az kizárólag a Sernam eszközeinek értékesítését írta elő, és ezen értékesítés nem valósulhat meg negatív áron, és 3) a Törvényszék által elfogadott teleologikus értelmezés sem alkalmas a negatív áron történő adásvétel bíróság általi kizárásának igazolására. Másfelől az SNCF az ellentmondásos indokolást is felrója a Törvényszéknek.
140.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 292. pontjában kimondta, hogy a magánbefektető kritériumának alkalmazása attól függ, hogy az érintett tagállam részvényesi minőségében, nem pedig közhatalmi szervként nyújtson gazdasági előnyt a hozzá tartozó vállalkozásnak, azzal a feltétellel, hogy az állam azon beavatkozásai, melyek a rá mint a közhatalom gyakorlójára háruló kötelezettségek teljesítésére irányulnak, nem hasonlíthatók össze a piacgazdasági magánbefektető beavatkozásaival. E szempontból különösen az intézkedés természete és tárgya, a hátterét képező összefüggések, valamint az elérni kívánt cél és az említett intézkedésre vonatkozó szabályok lehetnek relevánsak. (
141
)
141.
Emlékeztetőül: e kritérium alkalmazása „annak eldöntésére irányul, hogy az állami források felhasználásával valamely állami vállalkozásnak bármilyen formában nyújtott gazdasági előny a hatásai folytán torzíthatja‑e a versenyt, vagy azzal fenyegethet‑e, valamint érintheti‑e a tagállamok közötti kereskedelmet”. (
142
) Így a magánbefektető kritériuma csak akkor alkalmazható, ha az előnyt az állam részvényesi minőségében nyújtotta, a Bíróság ugyanis azt mondta ki, hogy „a gazdasági előnyt […] a magánbefektető kritériumát alapul véve kell mérlegelni, amennyiben az átfogó mérlegelés végén úgy tűnik, hogy az érintett tagállam a közhatalmi jogosítványok körébe tartozó ilyen eszközök alkalmazása ellenére a hozzá tartozó vállalkozás részvényesének minőségében nyújtotta az említett előnyt” (
143
). Ennélfogva „a magánbefektető fogalmának […] alkalmazhatósága nem a nyújtott előny formájától, hanem a fent hivatkozott intézkedés – mint a szóban forgó vállalkozás részvényeseként hozott döntés – minősítésétől függ” (
144
).
142.
Márpedig a jelen ügy összefüggésében azt kell megállapítani, hogy a jelen indítvány 46. és azt követő pontjaiban foglaltaknak megfelelően a Törvényszék helyesen erősítette meg, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előirányzott forgatókönyvnek a kompenzáció a célja. A Sernam eszközeinek együttes értékesítését az e határozat 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott tevékenységekkel való felhagyásnak kell tekinteni, mivel a 3. cikk teljes egészében a Sernam részére biztosított szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségének feltételeiről szól. Ezen eszközök együttes értékesítése tehát csak azért valósult meg, mert a „Sernam 2” határozat erre vonatkozó alternatív rendelkezést tartalmazott. Nincs tehát különösebb jelentősége annak, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének a tartalma, amint azt az SNCF állítja, a magánbefektető elvének feltételezett alkalmazását tükrözi‑e. Magának a kompenzációnak a lényegét jelenti annak előírása, hogy az egészséges verseny helyreállítását szolgáló feltételek keretében kompenzációs intézkedéseket kell alkalmazni, ez azonban egyáltalán nem feltételezi az állam szerepvállalását a megvalósításban. Emellett a fentiekben kifejtett elemzésből is kiderül, hogy a Sernam eszközeinek együttes értékesítését a kötelezettségek kizárásával kell megvalósítani. Noha egy piaci ár valóban lehet ténylegesen negatív, a fellebbező nem mutatta be, hogy ha kizárólag a Sernam eszközeinek értékesítésére került sor, azok ára mindennek ellenére hogyan lehetett negatív. E tekintetben ugyanakkor rá kell mutatnom, hogy a jelen indítvány 137. pontjában összefoglalt érv közvetlenül ellentmond a Törvényszék előtt tartott tárgyaláson az SNCF által tett, és az említett indítvány 84. pontjában megismételt kijelentéseinek. Ráadásul, még ha a Törvényszék úgy is tekintette, hogy a jelen ügyben a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő piaci ár szükségképpen nem lehetett negatív, ennek oka az, hogy – helyesen – úgy vélte, hogy a Bizottság célja az volt, hogy kompenzáció címén kizárólag a Sernam eszközeinek értékesítésére kerüljön sor. Az SNCF állításával ellentétben a Törvényszék nem egészítette ki egyetlen feltétellel sem a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését. Ugyanezen okokból el kell vetni a megtámadott ítélet 100. és 301. pontjában szereplő indokok közötti feltételezett ellentmondásra vonatkozó érvet. Emellett azon érv vonatkozásában, amely a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének teleologikus értelmezésére vonatkozik, megismétlem, hogy e cikk célját a jelen indítvány 46. és azt követő pontjaiban már megvizsgáltam. Így könnyen megérthető, hogy egy negatív ár, amely a Sernamnak az SNCF általi feltőkésítését, tehát új likviditási támogatást feltételez, mennyiben ütközött közvetlenül a kitűzött kompenzációs céllal.
143.
Végül válaszolni kell az SNCF azon érvére, amely a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló bizottsági iránymutatás utolsó változata alapján azt állította, hogy a strukturális kompenzációs intézkedéseknek főszabály szerint „olyan életképes, önálló üzletágaknak a vállalkozás folytatásának elve melletti elidegenítéseként kell megvalósulniuk, amelyek – amennyiben azokat megfelelő vevő működteti – képesek hosszú távon eredményesen versenyezni”. (
145
) Azon túl, hogy ez az érv nem merült fel a Törvényszék előtt, úgy gondolom, hogy a fenti hivatkozása teljes mértékben felfedi a jelen fellebbezés keretében az SNCF által előadott, láthatólag a helyzettől teljesen elvonatkoztató érvelés hibáját, amely azon a feltevésen alapul, hogy az eszközöket teljes mértékben a „Sernam 2” határozatban meghatározott feltételeknek megfelelően értékesítették, és az alkalmazott intézkedések a felhívás szerint a versenytorzulások korlátozásához vezettek. Márpedig ez, amint azt láthattuk, az átruházás tárgya, a vevő személyazonossága és a lefolytatott eljárás jellege miatt nem igaz. Ilyen feltételek mellett a megfizetett negatív ár, amely más összefüggésben indokoltnak bizonyulhatna, a jelen ügyben hozzáadódhat azokhoz a már szolgáltatott bizonyítékokhoz, amelyek bizonyítják, hogy a francia hatóságok az SNCF‑en keresztül nem az uniós jogban számukra előírtaknak megfelelően jártak el.
144.
Így, mivel a Törvényszék okfejtése sem elferdített, sem ellentmondásos indokokat nem tartalmaz, a hatodik jogalap második részét el kell utasítani.
d)
A hatodik jogalap harmadik részéről
1) A felek érveinek összefoglalása
145.
A harmadik rész többszöri téves jogalkalmazásra vonatkozik, amely azzal kapcsolatos, hogy a körültekintő magánbefektető kritériuma állítólag azért alkalmazhatatlan, mivel a Sernam eszközeinek együttes értékesítése egyenértékű volt a kompenzációs intézkedésekkel. Az SNCF szerint egy ilyen intézkedés végrehajtása a támogatás kedvezményezettjét, állami vállalatot vagy magánvállalkozást, de semmiképpen nem az államot, mint közhatalmat terheli. Semmi sem indokolja a magánbefektető kritériuma alkalmazásának elutasítását egy kompenzációs intézkedés esetében. A Törvényszék, mivel ettől eltérően rendelkezett, megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését. Az SNCF emlékeztet az állami támogatások bírói felülvizsgálatára, valamint az említett támogatásokat alkotó elemekre vonatkozó hagyományos ítélkezési gyakorlatra (
146
) és az ING‑ítélet (
147
) alapjául szolgáló tényekre, amely ítéletben a Bíróság azt mondta ki, hogy az, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás részére az állam által nyújtott tőkejuttatás állami támogatást valósított meg, nem csökkentette az állam arra irányuló kötelezettségét, hogy a tőkebevitel visszatéríttetési feltételételeinek módosításakor magánbefektetőként lépjen fel, amelyet köt a gazdasági racionalitás követelménye.
146.
A Törvényszék ítélete tehát nyilvánvaló téves jogalkalmazást tartalmaz, tekintve, hogy a megtámadott ítélet 306. és 307. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy mivel a kompenzációs intézkedések logikája minden tényleges versenytorzulás megakadályozása, ezek az intézkedések mind a támogatás kedvezményezettjét, mind részvényesét olyan, tisztán gazdasági jövedelmezőség szempontjából nem optimális megoldásra kényszerítik, amelyet úgynevezett rendes piaci helyzetben egy magánbefektető nem venne tervbe. Amennyiben ugyanis a Bizottság a „Sernam 2” határozat meghozatalával egy meghatározott cél elérését várta az SNCF‑től, ez utóbbinak e cél elérése érdekében a Sernam részvényeseként, bármely magánbefektetőhöz hasonlóan gazdaságilag racionálisan kellett eljárnia. E tekintetben az SNCF arra emlékeztet, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata (
148
) figyelembe veszi, hogy a magánbefektetőkre kötelezettségek és szigorú jogi előírások vonatkoznak, és a gazdaságilag legracionálisabb magatartást követik. A kompenzációs intézkedések végrehajtása nem a közhatalom gyakorlójára háruló kötelezettségek közé tartozik, hanem a szerkezetátalakítási állami támogatások valamennyi, magán‑ vagy állami kedvezményezettjeire vonatkozik. A jelen ügyben tehát az SNCF magatartását egy azonos helyzetben lévő, vagyis egy szerkezetátalakítási támogatásból részesülő leányvállalat eszközeinek együttes értékesítésére köteles magánrészvényes magatartásával kell összevetni, és így a Bizottság nem vonhatta ki magát a vitatott intézkedések gazdasági racionalitásának megvizsgálására irányuló kötelezettsége alól. (
149
) A gazdasági racionalitás e feltételének állami vállalat esetén is teljesülnie kell. Tekintettel arra, hogy a felszámolás költségesebb lett volna, mint e kompenzációs intézkedés végrehajtása, nyilvánvaló, hogy egy magánrészvényes ugyanúgy járt volna el, mint az SNCF. Ennélfogva ez utóbbi előadja, hogy a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, amikor a megtámadott ítélet 309. pontjában úgy ítélte meg, hogy „a Sernam eszközei értékesítésének […] kompenzációs logikája eltért a nyereségének maximalizálására, illetve a jelen esetben veszteségének minimalizálására törekvő magánszereplő logikájától”. A Törvényszéknek azt kellett volna megállapítania, hogy a Bizottságnak értékelnie kellett az SNCF által a Sernam eszközeinek együttes értékesítése időpontjában alkalmazott valamennyi intézkedés gazdasági racionalitását. Így tehát nem dönthetett volna a magánbefektető kritériumának alkalmazása nélkül úgy, hogy az SNCF a tartozásoknak a Sernam felszámolásánál a kötelezettségek között történő rögzítésével előnyt nyújtott a Sernam Xpress, majd a Financière Sernam részére. (
150
) Ugyanígy, a Törvényszék annak eldöntése nélkül, hogy az eszközökkel kapcsolatos garanciák elfogadhatóak‑e egy piacgazdasági magáneladó részére, nem zárhatta ki a magánbefektető elvének alkalmazását a Sernam eszközeinek együttes értékesítése során az új tulajdonossal szemben e garanciák vonatkozásában. (
151
) Ezenkívül a Törvényszék nem zárhatta volna ki ezen elvnek a vitatott intézkedésekre történő alkalmazását sem, pusztán azzal az indokkal, hogy ezek az intézkedések a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének megsértésének a közvetlen következményei, és hogy így semmilyen kapcsolatban nem állnak a magánbefektető kritériumának alkalmazásával, (
152
) mivel egy ilyen megállapítás azon a téves előfeltevésen alapul, hogy az együttes eszközértékesítés új állami támogatások nyújtását teszi lehetővé a Sernam Xpress és a Financière Sernam részére.
147.
Válaszában az SNCF hozzáteszi, hogy jóllehet a magánbefektetőt terhelő azon kötelezettséget, hogy valamely vállalkozás eszközeit együttesen értékesítse, a közhatalom írta elő vele szemben a részére nyújtott állami támogatások miatt, nyilvánvaló, hogy e magánbefektető ezt a gazdaságilag leginkább racionális módon teljesítené, és hogy az egyenlő bánásmód elvének megfelelően egy állami vállalatnak ugyanerre kellene képesnek lennie. Válaszul a Bizottságnak, amely szerint ezt az elvet nem lehet a jelen ügyben alkalmazni, mivel a támogatások feltételes összeegyeztethetőségéről szóló minden határozatot annak az államnak kell címezni, amelynek a támogatás kedvezményezettjét a kompenzációs intézkedések tiszteletben tartására kell köteleznie, az SNCF azt a választ adja, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatásból (
153
) következően a vállalkozásnak kell végrehajtania a szerkezetátalakítási tervet, és teljesítenie a Bizottság határozatában előírt valamennyi kötelezettséget. (
154
) Végül az SNCF, az ítéletek és a jelen fellebbezés tényei közötti nyilvánvaló különbségektől eltekintve, a hatodik jogalap e részének megválaszolása szempontjából relevánsnak tartja az EDF‑ítéletet és az ING‑ítéletet. (
155
)
148.
Következésképpen az SNCF előadja, hogy a Törvényszék ítélete többszörös téves jogalkalmazást tartalmaz, mivel arra való hivatkozással, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése egy kompenzációs intézkedésre vonatkozik, megtagadta a magánbefektető kritériumnak alkalmazását a Sernam eszközei együttes értékesítésének esetében.
149.
A Bizottság a hatodik jogalap harmadik részének elutasítását kéri.
2) Elemzés
150.
Az e részben feltett kérdés az, hogy a vitatott intézkedések megvalósulásának kompenzációs összefüggése elegendő‑e a magánbefektető kritériuma alkalmazhatóságának kizárásához, és végső soron az említett intézkedések hatása távol esik‑e a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kompenzációs céltól.
151.
Emlékeztetek arra, hogy a „Sernam 3” határozat (152) és azt követő preambulumbekezdéseiben a Bizottság megvizsgálta a 2005. július 21‑i megállapodásban előírt rendelkezéseket, (
156
) többek között amiatt, hogy azok annak ellenére valósultak meg, hogy a Bizottság kompenzációs intézkedések végrehajtását írta elő a Sernam szerkezetátalakítási támogatásának összeegyeztethetősége érdekében.
152.
Különbséget kell tenni az állam azon szerepe között, amikor egyrészt valamely vállalkozás részvényeseként, másrészt pedig közhatalmi szervként jár el, és a magánbefektető kritériumának alkalmazhatósága „végeredményben attól függ, hogy az érintett tagállam részvényesi minőségében, ne pedig közhatalmi szervként nyújtson gazdasági előnyt a hozzá tartozó vállalkozásnak”. (
157
) Amint arra már rámutattam, az EDF‑ítéletből az következik, hogy a Bizottság feladata „olyan átfogó mérlegelés lefolytatása, amely az [érintett] tagállam által szolgáltatott adatokon kívül figyelembe veszi a jelen ügyben releváns minden egyéb olyan adatot, amely lehetővé teszi számára annak eldöntését, hogy a szóban forgó intézkedés az említett tagállam részvényesi vagy közhatalmi minőségéből ered […], e szempontból különösen az intézkedés természete és tárgya, a hátterét képező összefüggések, valamint az elérni kívánt cél és az említett intézkedésre vonatkozó szabályok lehetnek relevánsak”. (
158
) Más szóval a magánbefektető kritériumának alkalmazása az állami beavatkozásnak a szóban forgó vállalkozás részvényeseként hozott döntésként való minősítésétől függ. (
159
)
153.
Nem vagyok meggyőződve arról, hogy az ING‑ítélet (
160
) önmagában elegendő a most előterjesztett kérdés megválaszolásához, mivel azok az összefüggések, amelyek keretében e kérdés felmerült, eléggé körülhatároltak, és egyáltalán nem állnak összefüggésben a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének végrehajtása során követendő kompenzációs céllal. Ezenkívül a Törvényszék előtt az ING‑ügyben a Törvényszék elé terjesztett megsemmisítés iránti kereset tárgyát képező bizottsági határozatban a Bizottság külön elemezte a két intézkedést (egyrészről az eredeti támogatást, másrészről a visszatérítés feltételeinek módosításait). (
161
)
154.
Így ebben az ügyben azt a kérdést kellett megvizsgálni, hogy a Bizottság mentesülhetett‑e a visszatérítési feltételek módosítása gazdasági racionalitásának a magánbefektető kritériumára tekintettel történő vizsgálatára irányuló kötelezettsége alól önmagában azzal az indokkal, hogy a visszatérítés tárgyát képező tőkejuttatás már maga is állami támogatásnak minősül. (
162
) Ez az ítélet tehát nem szólt a magánbefektető kritériumának kompenzációval összefüggésben történő alkalmazhatóságáról, de alkalmat nyújtott a Bíróságnak arra, hogy megerősítse a Bizottság által e kritérium alkalmazhatóságának megállapítása során elvégzendő vizsgálat jellegét.
155.
Az EDF‑ítélet és az ING‑ítélet (
163
) rávilágít arra, hogy a Bizottságnak általánosságban kell értékelnie a helyzetet, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 292. pontjában emlékeztetett, illetve azt meg is vizsgálta.
156.
Mindenekelőtt megjegyzem, hogy az SNCF a hatodik jogalap e harmadik részére vonatkozó érvelésével összefüggésben elismeri, hogy a fent ismertetett különböző intézkedések formájában megvalósított beavatkozására a Bizottság kifejezett kérésére, a kompenzációs intézkedések végrehajtásával kapcsolatban került sor. Amint arra én is felhívtam a figyelmet az első jogalap vizsgálatának a keretében, a Bizottság által a Sernam részére nyújtott szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségének feltételéül előírt kompenzációs intézkedéseket egy, az államnak címzett határozat tartalmazza, és ezen intézkedések célja a támogatás biztosításával előidézett versenytorzulások elhárítása. Ennek oka, amint arra a Bizottság a beadványaiban rámutatott, hogy a kompenzációs intézkedéseknek az a célja, hogy „megfossza a kedvezményezettet a versenyelőnye egy részétől”, és hogy „részlegesen visszaállítsa a versenyhelyzetet”, ezeket tehát sokkal inkább a köz érdekében, mint a kedvezményezett érdekeinek védelmében hozták. Ezenkívül a Bizottsággal egyetértve hajlok arra, hogy úgy tekintsem, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikke (2) bekezdésének értelmében meghozott intézkedések kezdetben a szerkezetátalakítási tervnek a Bizottság által meghatározott feltételekkel történő végrehajtására irányuló kötelezettséghez kapcsolódtak, annak érdekében, hogy a szerkezetátalakítási támogatás, amely jellegénél fogva tagadhatatlanul egy közhatalmi aktus, összeegyeztethető legyen.
157.
Ilyen körülmények között, bár itt nem szándékozom feltételezésekbe bocsátkozni, a helyzetnek az ítélkezési gyakorlatban megkövetelt általános elemzéséből, vagyis az intézkedések jellegének, tárgyának, összefüggéseinek és céljának, valamint az ezen intézkedésekre vonatkozó szabályozásoknak az ismeretében egyértelműen megállapíthatónak tűnik, hogy az SNCF részvényeivel rendelkező francia állam ebben az esetben nem e minőségében járt el.
158.
A fellebbező válaszában az állami vállalatok és a magánvállalkozások közötti egyenlő bánásmód sérelmére hivatkozik. Ez az állítás elkésettnek tűnik, legalábbis annyiban, amennyiben az SNCF által a Törvényszékhez benyújtott beadványok erről nem tesznek említést. Mindenesetre nehezen tudom ezt a sérelmet azonosítani. Az SNCF a Bíróság előtti tárgyaláson a következő érvelést adta elő: egy állami vállalat, amely az értékesítés során negatív árat fizet, nem tartja tiszteletben a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését, amely az eredeti támogatás összeegyeztethetőségét érintő ismert jogi következményekkel jár, és felróható vele szemben egy új állami támogatás nyújtása is, míg egy magánvállalkozás, amelyet a közhatalmi minőségében eljáró állam a Bizottság határozata alapján kompenzációs intézkedések végrehajtására kötelez, a negatív ár megfizetésével szintén nem teljesíti az összeegyeztethetőség feltételét, ami ugyanazokkal a jogi következményekkel jár, de annak eredményeként soha nem lehet azt kifogásolni, hogy új támogatást nyújtottak, mivel ezt a negatív árat magántőkéből fizették meg. Más szóval, egy magánvállalkozás által végrehajtott kompenzációs intézkedések esetén új támogatásnak maga a fennállása is lehetetlen, és ezen a ponton jelenik meg az eltérő bánásmód.
159.
Bevallom, hogy ezt az érvelést kissé abszurdnak találom, mivel fogalmilag és jellegénél fogva az állami forrásból történő kötelezettségvállalás hiányában nincs szó állami támogatásról. Következésképpen egy, az SNCF által bemutatotthoz hasonló összehasonlítás nem tűnik relevánsnak, annál is inkább, mivel a vételár negatív jellegére összpontosít, noha nem csak a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt feltételekkel kapcsolatos kifogásról van szó.
160.
Mindezen indokokra tekintettel a hatodik jogalap harmadik részét szintén el kell utasítani.
e)
A hatodik jogalapra vonatkozó következtetés
161.
Mivel a hatodik jogalap részét képező mindhárom kifogást el kell utasítani, a hatodik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
7.
A Bizottság által az elsőfokú kereset elfogadhatóságára vonatkozóan előadott érvekről
162.
Válaszbeadványában a Bizottság lényegében azt állítja, hogy noha véleménye szerint a Törvényszékhez benyújtott elsőfokú kereset elfogadhatatlan volt, ez utóbbi pergazdaságossági okokból nem foglalt állást ebben a kérdésben. A Bíróság előtt a Bizottság előadja, hogy a Bíróságnak szükség szerint hivatalból döntenie kell az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt feltétel megsértésére alapozott imperatív jogalapról, amely feltétel szerint a felperes csak akkor kérheti az olyan határozat megsemmisítését, amelynek nem ő a címzettje, ha az őt közvetlenül és személyében érinti. Márpedig a fellebbezőt sem közvetlenül, sem személyében nem érinti a „Sernam 3” határozat, és a vitatott határozat következtében kialakuló helyzete azonos a DEFI társaságnak a DEFI kontra Bizottság ítéletben (
164
) tárgyalt helyzetével, többek között az SNCF döntési autonómiájának hiánya miatt.
163.
Bármennyire is érdekes lehetne, a Törvényszék elé terjesztett kereset elfogadhatóságának a Bizottság által felvetett kérdése véleményem szerint két ok miatt nem igényel további okfejtést. Az első azzal kapcsolatos, hogy a Bizottság ezzel kapcsolatban a Törvényszék előtt benyújtott kereset elfogadhatóságára vonatkozóan általa a Bíróság előtt előadott érvekből semmilyen önálló következtetést nem von le. A második azzal kapcsolatos, hogy a Törvényszék „pergazdasági okkal” (
165
) indokolta arra vonatkozó döntését, hogy előzetesen nem határoz a kereset elfogadhatóságáról, többek között az ún. „Boehringer” ítélet (
166
) alapján. Emlékeztetőül, a Bíróság a Törvényszék egyik ítéletével – amelyben ez utóbbi megállapította, hogy „szükségtelen a Bizottság által emelt elfogadhatatlansági kifogás elbírálása, mivel a [fellebbező] kérelmeit érdemben mindenképpen el kell utasítani” – (
167
) szemben benyújtott fellebbezés keretében ítélkezve megerősítette, hogy „[a Törvényszéknek] kell megítélnie, […] hogy a megfelelő igazságszolgáltatás az ügy körülményeire figyelemmel igazolja‑e a kereset érdemi elutasítását […] anélkül hogy határozni kellene a[z] […] elfogadhatatlansági kifogásról”. (
168
) Meg kell ugyanakkor állapítani, hogy a Bizottság, függetlenül azoktól a jogos fenntartásoktól, (
169
) amelyek a Bíróság által az előtte előterjesztett közvetlen keresetekkel, (
170
) illetve a fellebbezési eljárásokban gyakorolt felülvizsgálatával (
171
) összefüggésben átültetett ezen ítélkezési gyakorlat alapján felmerülhetnek, a jelen fellebbezés keretében nem fogalmazott meg kifogást ezen ítélkezési gyakorlattal szemben. Ennélfogva, mivel a fellebbezés elutasítását javaslom, a továbbiakban nem szükséges vizsgálni az SNCF Törvényszék elé terjesztett keresete elfogadhatóságának kérdését.
A költségekről
164.
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
165.
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, akként rendelkezik, hogy a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság kérte, hogy a költségek viselésére a fellebbezőt kötelezzék, és a fellebbező álláspontom szerint a fellebbezési jogalapok tekintetében pervesztes lett, őt kell kötelezni a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.
166.
Végül a Mory SA és a Mory Team a Bíróság eljárási szabályzata 140. cikkének (3) bekezdése értelmében maga viseli a saját költségeit.
Végkövetkeztetések
167.
A fenti megfontolások összessége alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
1.
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2.
A Bíróság az SNCF Mobilitiés‑t kötelezi az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.
3.
A Mory SA és a Mory Team maguk viselik saját költségeiket.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A fellebbezőre vonatkozó további információ tekintetében lásd a megtámadott ítélet 1. pontját.
(
3
)	T‑242/12, EU:T:2015:1003.
(
4
)	HL 2012. L 195., 19. o.
(
5
)	Az NN 122/00. sz. (korábban NJ 140/00. sz.) állami támogatásról szóló D/288742. sz. határozat – Franciaország – Az SCS SERNAM‑nak az SNCF általi szerkezetátalakításához nyújtott támogatások.
(
6
)	A Sernamra és fejlődésére vonatkozó további információk tekintetében lásd a megtámadott ítélet 1. és azt követő pontjait, valamint 20. és 21. pontját. A Sernam többféle néven szerepelt a közigazgatási eljárásban (Sernam SCS, Sernam SA), ezért az egyszerűség kedvéért a jelen indítványban a „Sernam” elnevezésre hivatkozom.
(
7
)	A Franciaország által a Sernam vállalat részére részben végrehajtott állami támogatásról szóló, 2004. október 20‑i 2006/367/EK határozat (HL 2006. L 140., 1. o).
(
8
)	Ennek szövege a jelen indítvány 22. pontjában szerepel.
(
9
)	Az eljárást megindító határozat tekintetében lásd: HL 2009. C 4., 5. o.
(
10
)	A Sernam SCS (később Sernam SA), a Sernam Xpress, a Financière Sernam, valamint a Sernam Services és az Aster és a leányvállalatai szintén a támogatás kedvezményezettjeiként kerültek meghatározásra. Lásd a Sernam 3 határozat 1. cikkének (1) bekezdését.
(
11
)	Lásd a „Sernam 3” határozat 1. cikkének (3) bekezdését. Az átruházási eljárás leírása tekintetében lásd a megtámadott ítélet 22. pontját.
(
12
)	A Törvényszék ugyanis tévesnek ítélte meg a Bizottság érvelését, mely szerint a Sernam negatív átadási ára miatt nem került sor adásvételre, és a Bizottság azon következtetését, mely szerint nem tartották tiszteletben a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdését (lásd a megtámadott ítélet 94. és azt követő pontjait).
(
13
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (70) és (179) preambulumbekezdése.
(
14
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (225) preambulumbekezdése. A „Sernam 1” és a „Sernam 2” határozat közötti kapcsolat alakulásáról lásd: a „Sernam 2” határozat (223) preambulumbekezdésében található táblázat.
(
15
)	Mivel az eredeti támogatás visszaélésszerű alkalmazásának közvetlen következménye volt: lásd: a „Sernam 2” határozat (179) preambulumbekezdése. A 41 millió euró összegű támogatás visszatérítésének kötelezettsége tekintetében lásd még: a „Sernam 2” határozat 4. cikkének második mondata.
(
16
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (208) preambulumbekezdése.
(
17
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (209) preambulumbekezdése.
(
18
)	A „Sernam 2” határozat (210) preambulumbekezdése.
(
19
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdése.
(
20
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdése
(
21
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat (31) preambulumbekezdése.
(
22
)	A „Sernam 3” határozat (35) preambulumbekezdésének megfelelően.
(
23
)	Mindezekről a tényekről lásd: a „Sernam 3” határozat (32) preambulumbekezdése.
(
24
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat (88)–(131) preambulumbekezdése.
(
25
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat (132)–(151) preambulumbekezdése.
(
26
)	Németország kontra Bizottság ítélet (C‑277/00, a továbbiakban: SMI‑ítélet, EU:C:2004:238).
(
27
)	Olaszország és SIM 2 Multimedia kontra Bizottság ítélet (C‑328/99 és C‑399/00, a továbbiakban: Seleco ítélet, EU:C:2003:252).
(
28
)	Lásd: a Sernam 3” határozat (152)–(175) preambulumbekezdése.
(
29
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat (154) preambulumbekezdése.
(
30
)	Az erre vonatkozó garanciákat a „Sernam 3” határozat (163) preambulumbekezdése részletezi.
(
31
)	Lásd: a megtámadott ítélet 87. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Lásd még: az említett ítélet 114. pontja.
(
32
)	A megtámadott ítélet 117. pontja.
(
33
)	Lásd: a megtámadott ítélet 118. és 124. pontja.
(
34
)	Lásd: a megtámadott ítélet 119. pontja.
(
35
)	Lásd: a megtámadott ítélet 119. pontja.
(
36
)	A megtámadott ítélet 194. pontja.
(
37
)	A megtámadott ítélet 195. pontja.
(
38
)	A megtámadott ítélet 204. pontja.
(
39
)	Egyes tartozások kivételével: lásd: a megtámadott ítélet 144. pontja.
(
40
)	Lásd: a megtámadott ítélet 144. pontja.
(
41
)	Sorrendben: SMI‑ítélet (68–70. pont); a Törvényszék 2005. október 19‑i CDA Datenträger Albrechts kontra Bizottság ítélete (T‑324/00, a továbbiakban: CDA‑ítélet, EU:T:2005:364, 73. pont).
(
42
)	Ezt a kifogást a fellebbező a válaszában fogalmazta meg.
(
43
)	Az SNCF ezzel kapcsolatban a lengyel hajógyárak példájára utal.
(
44
)	Lásd: a megtámadott ítélet 87. és 114. pontja.
(
45
)	Lásd: a megtámadott ítélet 86. és 101. pontja.
(
46
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (208) preambulumbekezdése.
(
47
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (208) és (209) preambulumbekezdése.
(
48
)	A „Sernam 2” határozat (216) preambulumbekezdése. Kiemelés tőlem.
(
49
)	Kiemelés tőlem.
(
50
)	Lásd: a bőséges ítélkezési gyakorlatból: 2011. január 20‑iGeneral Química és társai kontra Bizottság ítélet (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
51
)	Lásd: a megtámadott ítélet 194. pontja.
(
52
)	Lásd: a jelen indítvány 42. pontja.
(
53
)	Lásd: a „Sernam 2” határozat (215) preambulumbekezdése.
(
54
)	A „Sernam 2” határozat (217) preambulumbekezdésének vége.
(
55
)	A megtámadott ítélet (193) preambulumbekezdése.
(
56
)	A megtámadott ítélet 197. pontja.
(
57
)	A megtámadott ítélet 194. pontja.
(
58
)	A megtámadott ítélet 218. pontja.
(
59
)	A Törvényszék egyébként ezt állapította meg a megtámadott ítélet 102. pontjában.
(
60
)	A „Sernam 3” határozat (32) preambulumbekezdése.
(
61
)	Az SNCF e tekintetben a Spanyol Királyság által a Babcock Wilcox España SA részére nyújtott és nyújtani tervezett szerkezetátalakítási állami támogatásról szóló 2001. július 3‑i határozatra (HL 2002. L 67., 50. o.), a Románia által a Craiova vállalat részére nyújtott C‑46/07. sz. (korábbi NN 59/07. sz.) állami támogatásról szóló, 2008. február 27‑i határozatra (HL 2008. L 239., 12. o.), az SMI‑ítélet 95. pontjára, valamint a CDA‑ítélet 110. pontjára hivatkozott.
(
62
)	HL 2014. L 94., 1. o.; helyesbítés: HL 2015. L 114., 24. o.
(
63
)	HL 2014. L 94., 65. o.; helyesbítés: HL 2015. L 275., 68. o.
(
64
)	A jelen fellebbezés harmadik jogalapjának keretében vitatja ugyanis az SNCF a Törvényszék azon megállapítását, mely szerint a vezetőség kötelező ajánlata igen távol állt az 5. pályázó által vezetett konzorcium által a második fordulóban tett ajánlattól, és sokkal hátrányosabb volt az eladó számára.
(
65
)	Lásd többek között: 2007. május 10‑iSGL Carbon kontra Bizottság ítélet (C‑328/05 P, EU:C:2007:277, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
66
)	2004. április 29‑iNémetország kontra Bizottság ítélet (C‑277/00, EU:C:2004:238).
(
67
)	Az SMI‑ítélet 95. pontja.
(
68
)	Az SNCF itt a Spanyol Királyság által a Babcock Wilcox España SA részére nyújtott és nyújtani tervezett szerkezetátalakítási állami támogatásról szóló, 2001. július 3‑i határozat 102. pontjára hivatkozik.
(
69
)	Az SNCF itt a Románia által a Craiova vállalat részére nyújtott C‑46/07. sz. (korábbi NN 59/07. sz.) állami támogatásról szóló, 2008. február 27‑i határozat 67–71. pontjára hivatkozik.
(
70
)	Mindenesetre, ha elfogadható az eljárásban az a pályázó, amely nem vett részt önállóan a kezdetektől, fel kell tenni a kérdést, hogy a jelen ügyben valóban azonos határidőkre vonatkozó feltételeket biztosítottak‑e az eljárásban részt vevők részére.
(
71
)	És a kötelezettségek összességét; lásd többek között a jelen indítvány 48. pontját.
(
72
)	Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy az uniós joggal ellentétes‑e az, ha a tárgyalásos közbeszerzési eljárás keretében az ajánlatkérő engedélyezi a korábban előzetesen kiválasztott és az első ajánlatot benyújtó, két vállalkozás társulásába tartozó gazdasági szereplő számára, hogy ebben az eljárásban az említett csoport felbomlását követően a saját nevében továbbra is részt vegyen, rámutatok, hogy a 2016. május 24‑iMT Højgaard és Züblin ítélet (C‑396/14, EU:C:2016:347) a Bíróság elé terjesztett ügyben az alkalmazandó joggal kapcsolatos alapvető eltérések ellenére példaként szolgálhat.
(
73
)	Lásd: a megtámadott ítélet 167. pontja.
(
74
)	Lásd: a megtámadott ítélet 170. pontja.
(
75
)	Lásd: a megtámadott ítélet 173. pontja.
(
76
)	Ezt egyébként úgy tűnik, hogy a fellebbező sem vitatja, mivel válaszában nem reagált a Bizottság által közölt álláspontra.
(
77
)	Lásd: a fellebbezés 86. pontja, amelyben a fellebbező megelégedett a „feltéve, hogy” fordulat alkalmazásával.
(
78
)	Amelynek alapja a Bizottság téves jogalkalmazása és ténybeli tévedése, amennyiben úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes átruházása nem tartotta tiszteletben a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében rögzített feltételeket.
(
79
)	Lásd: a megtámadott ítélet 155–157. pontja.
(
80
)	Lásd: a megtámadott ítélet 158. pontja.
(
81
)	Ez a Bizottság téves jogalkalmazásán és ténybeli tévedésén alapul, amennyiben a „Sernam 3” határozat (99)–(102) preambulumbekezdésében úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes átruházása negatív áron nem minősült adásvételnek.
(
82
)	Pontosabban 59 millió eurós feltőkésítés, amelyből 2 milliót a Financière Sernam a Sernam együttesen értékesített eszközei megszerzésére levont és kifizetett: lásd: a fellebbezés 93. pontja.
(
83
)	Vagyis az az eltérés, amely a készpénzben vagy értékpapírban fizetett vételár és az egyedileg vett megszerzett eszközök és érvényesíthető követelések értéke között állhat fenn (lásd: a megtámadott ítélet 223. pontja).
(
84
)	Lásd: a fellebbezés 93. pontja.
(
85
)	A megtámadott ítélet 155. pontja.
(
86
)	2003. május 8‑iOlaszország és SIM 2 Multimedia kontra Bizottság ítélet (C‑328/99 és C‑399/00, EU:C:2003:252).
(
87
)	Lásd: a megtámadott ítélet 240. pontja.
(
88
)	Lásd: a megtámadott ítélet 243. pontja.
(
89
)	Sorrendben: 2003. május 8‑iOlaszország és SIM 2 Multimedia kontra Bizottság ítélet (C‑328/99 és C‑399/00, EU:C:2003:252); SMI‑ítélet; CDA‑ítélet.
(
90
)	Lásd: a megtámadott ítélet 246. pontja.
(
91
)	A megtámadott ítélet 247. pontja, amelyben a Törvényszék a megtámadott ítélet 84–93. és a 110–187. pontjaira hivatkozik.
(
92
)	Lásd: a megtámadott ítélet 251. pontja.
(
93
)	Lásd: a megtámadott ítélet 252. pontja.
(
94
)	Lásd: a megtámadott ítélet 255. pontja.
(
95
)	Lásd: a megtámadott ítélet 256. pontja.
(
96
)	Lásd: a megtámadott ítélet 257–260. pontja.
(
97
)	Lásd: a megtámadott ítélet 261. és 262. pontja.
(
98
)	Lásd: a megtámadott ítélet 263–265. pontja.
(
99
)	Lásd: a megtámadott ítélet 266–270. pontja.
(
100
)	Lásd: a megtámadott ítélet 271. és 272. pontja.
(
101
)	2012. december 11‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑610/10, EU:C:2012:781).
(
102
)	Lásd: a megtámadott ítélet 273. és 274. pontja.
(
103
)	2012. december 11‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑610/10, EU:C:2012:781).
(
104
)	A megtámadott ítélet 278. pontja.
(
105
)	A fellebbező e pontban a 2001. szeptember 20‑iBanks ítéletre (C‑390/98, EU:C:2001:456, 77. pont) és az SMI‑ítélet 80. pontjára hivatkozik.
(
106
)	Az SNCF e feltételek meghatározása céljából a Törvényszék 2010. szeptember 13‑iGörögország és társai kontra Bizottság ítéletére (T‑415/05, T‑416/05 és T‑423/05, EU:T:2010:386, 135. pont) és 2012. március 28‑iRyanair kontra Bizottság ítéletére (T‑123/09, EU:T:2012:164, 155. pont) hivatkozik.
(
107
)	Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 235. pontjában emlékeztetett.
(
108
)	Amelyeket a fellebbezés 116. pontja részletez.
(
109
)	Sorrendben: az SMI‑ítélet 66., 70., 78., 84., 86. és 93–95. pontja; a CDA‑ítélet 97–99. pontja.
(
110
)	Ez lényegében azon kiegészítő támogatásnak felel meg, amelynek folyósítása a Sernam Geodis általi átvételének elhúzódása miatt vált szükségessé, és amelyről a francia hatóságok csak a 2002‑es éves beszámolójukban tájékoztatták a Bizottságot, anélkül hogy e kiegészítő összeg tárgyában sor került volna az iratanyag teljes újbóli benyújtására (lásd többek között: a „Sernam 2” határozat (176) preambulumbekezdése).
(
111
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat (37) preambulumbekezdése.
(
112
)	Lásd különösen: a „Sernam 3” határozat (148) preambulumbekezdése.
(
113
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat (150) preambulumbekezdése.
(
114
)	Lásd többek között: az SMI‑ítélet 77. pontjat.
(
115
)	2001. szeptember 20‑iBanks ítélet (C‑390/98, EU:C:2001:456, 75. pont).
(
116
)	Lásd: a megtámadott ítélet 277. pontja, amely a 2012. december 11‑iBizottság kontra Spanyolország ítéletre (C‑610/10, EU:C:2012:781) hivatkozik.
(
117
)	Figyelembe véve a megtámadott ítélet 234. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint hogy ezt az SNCF sem vitatja, a munkaszerződések ez utóbbi által többször hivatkozott átvétele szintén annak a jele, hogy az átruházás tárgya a Sernam legkevésbé lényeges részére vonatkozik.
(
118
)	Kiemelés tőlem.
(
119
)	Lásd: a megtámadott ítélet 149. pontja.
(
120
)	Lásd: a fellebbezés 120. és 125. pontja.
(
121
)	97–99. pont.
(
122
)	93–95. pont.
(
123
)	Amely arra vonatkozott, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Sernam eszközeinek együttes átruházásáról szóló, 2005. július 21‑i egyetértési megállapodás által előírt intézkedések új állami támogatásokat valósítottak meg a Sernam Xpress – la Financière Sernam javára.
(
124
)	Lásd: a megtámadott ítélet 288. pontja.
(
125
)	Lásd: a megtámadott ítélet 287. és 288. pontja.
(
126
)	Lásd: a megtámadott ítélet 293. és azt követő pontjai.
(
127
)	Lásd: a megtámadott ítélet 297. pontja.
(
128
)	Lásd: a megtámadott ítélet 298. és 299. pontja.
(
129
)	Lásd: a megtámadott ítélet 300. és 301. pontja.
(
130
)	Lásd: a megtámadott ítélet 303. és azt követő pontjai.
(
131
)	Lásd: a megtámadott ítélet 305. és 306. pontja.
(
132
)	Lásd: a megtámadott ítélet 307. és 308. pontja.
(
133
)	Lásd: a megtámadott ítélet 309. pontja.
(
134
)	Lásd: a megtámadott ítélet 310. pontja.
(
135
)	Lásd: a megtámadott ítélet 312. pontja.
(
136
)	A „Sernam 3” határozat (154) preambulumbekezdése.
(
137
)	A Bizottság közleménye – A Közösség iránymutatása a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról (HL 2004. C 244., 2. o.).
(
138
)	Lásd: a „Sernam 3” határozat 155. pontja.
(
139
)	A fellebbező itt a 2003. január 28‑iNémetország kontra Bizottság ítéletre (C‑334/99, EU:C:2003:55, 133. pont), valamint a Törvényszék 2015. május 13‑iNiki Luftfahrt kontra Bizottság ítéletére (T‑511/09, EU:T:2015:284, 139. pont) hivatkozik.
(
140
)	Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról szóló bizottsági közlemény (HL 2016. C 262., 1. o., különösen a 74. és 84. pont).
(
141
)	Lásd: a megtámadott ítélet 292. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
142
)	Lásd: 2012. június 5‑i Bizottság kontra EDF ítélet (C‑124/10 P, a továbbiakban: EDF‑ítélet, EU:C:2012:318, 89. pont).
(
143
)	Lásd: 2014. április 3‑i Bizottság kontra Hollandia és ING Groep ítélet (C‑224/12 P, a továbbiakban: ING‑ítélet, EU:C:2014:213, 30. pont).
(
144
)	Az ING‑ítélet 31. pontja.
(
145
)	Lásd: a nehéz helyzetben lévő, nem pénzügyi vállalkozásoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási állami támogatásról szóló iránymutatás 80. pontja (HL 2014. C 249., 1. o.). Kiemelés tőlem.
(
146
)	Az SNCF különösen az 1997. december 9‑iTiercé Ladbroke kontra Bizottság ítéletre (C‑353/95 P, EU:C:1997:596); a 2000. május 16‑iFranciaország kontra Ladbroke Racing és Bizottság ítéletre (C‑83/98 P, EU:C:2000:248, 25. pont); az EDF‑ítéletre hivatkozik.
(
147
)	32–37. pont.
(
148
)	Különösen EDF‑ítélet (79. pont).
(
149
)	A fellebbező analógia útján az ING‑ítéletre hivatkozik.
(
150
)	Lásd: a megtámadott ítélet 323. pontja.
(
151
)	Lásd: a megtámadott ítélet 327. pontja.
(
152
)	Lásd: a megtámadott ítélet 310. pontja.
(
153
)	A jelen indítvány 137. lábjegyzetében hivatkozott iránymutatás.
(
154
)	A fellebbező itt különösen az iránymutatás 47. pontjára hivatkozik.
(
155
)	Sorrendben: 2012. június 5‑iBizottság kontra EDF ítélet (C‑124/10 P, EU:C:2012:318); 2014. április 3‑iBizottság kontra Hollandia és ING Groep ítélet (C‑224/12 P, EU:C:2014:213).
(
156
)	Vagyis a Sernam 57 millió eurós és a Sernam Xpress 2 millió eurós feltőkésítését, az SNCF által a Sernammal szemben fennálló 38,5 millió euró összegű követelésének elengedését, az SNCF által nyújtott garanciákat mint a kötelezettségvállalást a TBE hasznosításához szükséges külön telephely berendezésének az előírt határidőn belüli befejezésére, az új üzemeltetési helyek bérleti díjának esetleges emelkedésével járó költségek viselését, a Sernamhoz kirendelt vasutasok visszatérési jogának három évvel történő meghosszabbítását, egy szociális jegyzőkönyv három évvel történő meghosszabbítását, valamint a TBE fenntartásának és az ez utóbbihoz való hozzáférésnek az SNCF általi garantálását.
(
157
)	Az EDF‑ítélet 80. és 81. pontja.
(
158
)	Az EDF‑ítélet 86. pontja. Kiemelés tőlem.
(
159
)	Az ING‑ítélet 31. pontja.
(
160
)	2014. április 3‑iBizottság kontra Hollandia és ING Groep ítélet (C‑224/12 P, EU:C:2014:213).
(
161
)	Amely kihathatott az elfogadott megoldásra; lásd: Sharpston főtanácsnok Bizottság kontra Hollandia és ING Groep ügyre vonatkozó indítványa (C‑224/12 P, EU:C:2013:870, 39. pont).
(
162
)	Lásd: az ING‑ítélet 37. pontja.
(
163
)	Sorrendben: 2012. június 5‑iBizottság kontra EDF ítélet (C‑124/10 P, EU:C:2012:318); 2014. április 3‑iBizottság kontra Hollandia és ING Groep ítélet (C‑224/12 P, EU:C:2014:213).
(
164
)	1986. július 10‑i ítélet (282/85, EU:C:1986:316).
(
165
)	A megtámadott ítélet 419. pontja.
(
166
)	2001. február 26‑iTanács kontra Boehringer ítélet (C‑23/00 P, EU:C:2002:118).
(
167
)	2002. február 26‑iTanács kontra Boehringer ítélet (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 51. pont).
(
168
)	2002. február 26‑iTanács kontra Boehringer ítélet (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 52. pont).
(
169
)	Lásd: Bot főtanácsnok Philips Lighting Poland és Philips Lighting kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑511/13 P, EU:C:2015:206, 50. és azt követő pontok).
(
170
)	Lásd: 2004. március 23‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (C‑233/02, EU:C:2004:173).
(
171
)	Lásd: 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet (C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 193. pont).