62005CC0194
JÁN MAZÁK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. március 22. (
1
)
C-194/05. sz. ügy
Az Európai Közösségek Bizottsága
kontra
Olasz Köztársaság
„Tagállami kötelezettségszegés — Környezet — 75/442/EGK és 91/156/EGK irányelv — A »hulladék« fogalma — Ismételt felhasználásra szánt kifejtett föld és kövek”
I – Bevezetés
1.
A Bizottság keresetlevelével annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy az Olasz Köztársaság – mivel a 2001. március 23-i 93. sz. törvény 10. cikke, valamint a 2001. december 21-i 443. sz. törvény 1. cikkének (17) és (19) bekezdése kizárja a hulladékokra vonatkozó nemzeti szabályozás hatálya alól a töltés, tömedékelés, feltöltés céljából, valamint őrleményként történő ismételt felhasználásra szánt kifejtett földet és köveket az olyan szennyezett helyekről és a meliorizált területekről származó anyagok kivételével, amelyek szennyezőanyag-koncentrációja meghaladja a hatályos jogszabályokban előírt határértékeket – nem teljesítette az 1991. március 18-i 91/156/EGK tanácsi irányelvvel (
2
) módosított, a hulladékokról szóló, 1975. július 15-i 75/442/EGK tanácsi irányelv (
3
) (a továbbiakban: 75/442 irányelv vagy irányelv) 1. cikkének a) pontjából eredő kötelezettségeit.
2.
Ez tehát egy újabb olyan ügy, amelyben a Bíróságnak a hulladék közösségi fogalmának tárgyában kell állást foglalnia. Tekintettel arra, hogy nincs, és nem is lehet kimerítő meghatározása a hulladék fogalmának, és ennélfogva annak kérdését, hogy egy adott anyag hulladéknak tekintendő-e, esetről esetre valamennyi körülmény figyelembevételével kell meghatározni, a Bíróságnak minden bizonnyal számos alkalma nyílik a jövőben is, hogy e fogalom jelentéséről kifejtse álláspontját.
3.
A jelen ügy központi kérdése az, hogy valamely, bizonyos célból ismételten felhasznált anyagot mennyiben és milyen körülmények között lehet az irányelvben foglalt hulladék-fogalom körén kívül esőnek tekinteni. Következésképpen a jelen ügy tárgya a hulladékhasznosítás és valamely, hulladéknak nem minősülő termék – pontosabban melléktermék – szokásos ipari kezelése közötti különbségtétel.
4.
A jelen ügy e tekintetben szorosan kapcsolódik a C-195/05. sz. ügyhöz, amelyre vonatkozóan ugyancsak a mai napon ismertetem indítványomat, és amelyre a jelen indítványon belül annyiban hivatkozom, amennyiben a két ügy fedi egymást (
4
).
II – A vonatkozó szabályozás
A – A 75/442 irányelv
5.
A 75/442 irányelv 1. cikkének a) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
„a)
»hulladék«: az I. mellékletben felsorolt kategóriák bármelyikébe tartozó olyan anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles.
A Bizottság a 18. cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően legkésőbb 1993. április 1-jéig jegyzéket készít azokról a hulladékokról, amelyek az I. mellékletben felsorolt hulladékkategóriákba tartoznak. Ezt a jegyzéket időről időre áttekinti, és ha szükséges, ugyanezen eljárás szerint kijavítja”.
6.
A 75/442 irányelv „Hulladékkategóriák” című I. melléklete magában foglalja a Q 16 kategóriát: „[b]ármely olyan anyag vagy termék, ami nem tartozik a fenti kategóriákba”.
7.
A hatályos hulladékjegyzék, amelyet a Bizottság a 75/442 irányelv (
5
) 1. cikke a) pontjának megfelelően fogadott el, 17. fejezetében – amely egyike a hulladékokat eredetük alapján osztályozó fejezeteknek, és címe: „Építkezésből és bontásból származó hulladékok (beleértve az útépítést is)” – utal az alábbiakra: „föld és a kotrási meddő” (17 05. sz.), ezen belül a „veszélyesanyag-tartalmú föld és kövek” (17 05 03. sz. kód), illetve „a 17 05 03 alá be nem sorolt föld és kövek” (17 05 04. sz. kód).
B – A nemzeti szabályozás
8.
Olaszországban a hulladékok ártalmatlanítását az 1997. február 5-i 22. sz. törvényerejű rendelet (
6
) (a továbbiakban: 22/97. sz. törvényerejű rendelet) szabályozza.
9.
A 22/97. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke (1) bekezdésének (a) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
„E rendelet értelmében:
a)
hulladék: az A. mellékletben felsorolt kategóriákhoz tartozó bármely anyag vagy tárgy, amelynek birtokosa attól megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles”.
10.
A 22/97. sz. törvényerejű rendelet 8. cikkének (1) bekezdése a rendelet hatálya alól kizár bizonyos anyagokat vagy nyersanyagokat, amennyiben ezekre más, különös jogszabályok vonatkoznak, amelyek között szerepelnek ugyanezen bekezdés b) pontjában az „ásványi erőforrások kutatása, fejtése, kezelése és tárolása során, valamint a kőfejtők üzemeltetése eredményeként jelentkező hulladék”.
11.
A környezetről szóló 93/2001. sz. törvény 10. cikke a 22/97. sz. törvényerejű rendelet 8. cikkének (1) bekezdését f bis) ponttal egészítette ki. Ennek értelmében a rendelet hatálya alól ki vannak zárva többek között az alábbi anyagok:
„a töltés, tömedékelés, feltöltés céljából, valamint őrleményként ténylegesen felhasznált kifejtett föld és kövek, az olyan szennyezett helyekről és a meliorizált területekről származóak kivételével, amelyek szennyezőanyag-koncentrációja meghaladja a hatályos jogszabályokban előírt határértékeket”.
12.
A kormánynak az infrastruktúrák és stratégiai termelőlétesítmények […] tárgyában adott felhatalmazásról szóló 443/2001. sz. törvény 1. cikkének (17) bekezdése akként rendelkezik, hogy a 22/97. sz. törvényerejű rendelet 8. cikke (1) bekezdésének f bis) pontját akként kell értelmezni, hogy:
„a kifejtett – különösen a bányajáratokból kifejtett – föld és kövek nem tekinthetők hulladéknak, következésképpen ki vannak zárva az említett törvényerejű rendelet hatálya alól, még akkor is, ha a termelési ciklus folyamán fejtési, fúrási és építkezési tevékenységből származó szennyező anyaggal fertőződtek, amennyiben össztömegük átlagos szennyezőanyag-koncentrációja nem haladja meg a hatályos jogszabályokban előírt határértékeket”.
13.
Továbbá a 443/2001. sz. törvény 1. cikkének (19) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„[a] (17) bekezdésben foglalt anyagok vonatkozásában töltés, tömedékelés, feltöltés céljából, valamint őrleményként történő tényleges felhasználásnak tekintendő az ipari termelési cikluson kívüli rendeltetés is, beleértve a kifejtett kövek tömedékelését, valamint más területre történő lerakását, bármilyen jogcímen is engedélyezte azt az illetékes közigazgatási hatóság, amennyiben a (18) bekezdésben foglalt határértékeket nem lépik túl, és e lerakást az érintett terület környezeti újrarendezésének megfelelően végzik”.
14.
A 443/2001. sz. törvény 1. cikkének (17) és (19) bekezdését a 2003. október 31-i 306. sz. törvény 23. cikke módosította.
III – A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás
15.
A Bizottság a 2002. június 27-i felszólító levelével tájékoztatta az olasz kormányt arról, hogy álláspontja szerint, mivel a hulladékokra vonatkozó nemzeti szabályozás hatálya alól kizárták a különböző célú ismételt felhasználásra szánt kifejtett földet és köveket, a 93/2001. sz. törvénynek a 443/2001. sz. törvény 1. cikkének (17) és (19) bekezdésével összefüggésben értelmezett 10. cikke sérti a 75/442 irányelvet.
16.
Mivel az olasz hatóságok nem válaszoltak e levélre, a Bizottság 2002. december 19-én indokolással ellátott véleményt adott, amelyben felhívta az Olasz Köztársaságot arra, hogy a kézhezvételétől számított két hónapon belül tegye meg az irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket.
17.
Az indokolással ellátott véleményre adott 2003. március 5-i válaszuk keretén belül, az olasz hatóságok megküldték a Bizottságnak a földkifejtésre vonatkozó nemzeti szabályozás módosításának tervezetét. A 2003. június 25-i közös találkozón a Bizottság azt állította, hogy törvénytervezet továbbra is szűken értelmezi a hulladék fogalmát, ily módon tehát ellentétes az irányelvvel. 2004. február 3-i levelükkel az olasz hatóságok megküldték a Bizottságnak a 2003. március 5-i levelükben közölt módosításokat tartalmazó 306/2003. sz. törvény új szövegének másolatát.
18.
Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a helyzet továbbra sem kielégítő, 2005. május 2-án benyújtotta a jelen keresetet a Bíróság Hivatalához.
IV – Az állítólagos kötelezettségszegés elemzése
A – A felek fő érvei
19.
A Bizottság felrója, hogy a hulladékokra vonatkozó olasz szabályozás, különösen a 93/2001. sz. törvénynek a 443/2001. sz. törvény 1. cikkének (17) és (19) bekezdésével összefüggésben értelmezett 10. cikke – még a 306/2003. sz. törvény módosításainak figyelembevételével is – sérti a 75/442 irányelvet, mivel a priori és általános jelleggel kizárja a hulladékokra vonatkozó nemzeti szabályozás hatálya alól az egyes ismételt felhasználási műveletekre szánt kifejtett földet és köveket, aminek következtében ezen anyagok vonatkozásában az irányelv hulladékkezelésre vonatkozó rendelkezései Olaszországban nem alkalmazhatók.
20.
A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó, az európai hulladékjegyzékben szereplő anyagok olyan anyagoknak tekinthetők, amelyektől birtokosuk megválni szándékozik, és ennélfogva a hulladék fogalmának a 75/442 irányelvben foglalt meghatározása alá tartoznak. Álláspontja szerint irreleváns az a tény, hogy ezen anyagok csak annyiban vannak kizárva a hulladékokra vonatkozó olasz szabályozás hatálya alól, amennyiben azokat töltés, tömedékelés, feltöltés céljából, valamint őrleményként történő tényleges ismételt felhasználásra szánják.
21.
A Bizottság azzal érvel, hogy a hulladék olasz szabályozás által adott meghatározása szűkebb, mint a hulladék irányelvben meghatározott fogalma, amint azt a Bíróság az ítélkezési gyakorlatában később értelmezte. Ezen ítélkezési gyakorlat (
7
) értelmében ahhoz, hogy valamely maradékanyagot ne hulladéknak, hanem mellékterméknek lehessen minősíteni, amelytől a birtokosa nem kíván megválni, e maradékanyag ismételt felhasználásának valószínűségi fokát is mérlegelni kell, és mindenekelőtt meg kell győződni arról, hogy ezen anyagot ugyanazon termelési folyamat során használják-e fel ismét.
22.
Ezen ítélkezési gyakorlattal ellentétben a jelen ügy tárgyát képező kizárás vonatkozik az olyan esetekre is, amikor ezen maradékanyagok ismételt felhasználása eltérő termelési körön belül történik, beleértve a kifejtett kövek tömedékelését, valamint más területre történő lerakását, amelyet az illetékes nemzeti hatóság engedélyez.
23.
Végezetül pedig a Bizottság azt állítja, hogy a 306/2003. sz. törvény által bevezetett módosítások lényegét tekintve nem változtattak a felrótt kötelezettségszegésen.
24.
Az olasz kormány mindenekelőtt azt állítja, hogy a jelen kereset elfogadhatatlan, mivel a Bizottság nem vette tekintetbe azon módosításokat, melyeket a 2003. október 31-én, tehát a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás idején, elfogadott 306/2003. sz. törvény vezetett be.
25.
Az ügy érdemét tekintve az olasz kormány azt állítja, hogy az olasz szabályozás megfelel a hulladék 75/442 irányelvben meghatározott fogalmának.
26.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata (
8
) alapján az olasz kormány akként érvel, hogy a „hulladék” közösségi fogalma alóli ésszerű kivételeknek tekintendők az olyan melléktermékek, melyektől a vállalkozás nem szándékozik hulladék formájában „megválni”.
27.
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatának figyelmes olvasata rávilágít: annak elengedhetetlen feltétele, hogy valamely maradékanyag mellékterméknek, és ne hulladéknak minősüljön, nem az, hogy ezen érintett anyagokat ugyanazon termelési eljárás során használják fel, mint amelynek eredményeként létrejöttek, hanem hogy bizonyosan ismételten felhasználják azokat előzetes átalakítás nélkül. Az olyan maradékanyagokat, amelyeket biztosan és előzetes átalakítás nélkül használnak fel egy másik termelési eljárás során, mint amelynek eredményeként létrejöttek – de mindenesetre ez utóbbival egy időben, vagy legalábbis olyan időpontban, amely ésszerű időn belül teszi lehetővé az ismételt felhasználás biztosítását –, mellékterméknek kell minősíteni.
28.
Az olasz kormány kiemeli, hogy a jelen esetben a nemzeti szabályozás elsődleges célja közmunkák kivitelezése volt, és hogy a földmozgatás, valamint a kifejtett föld tervezett használata kétségkívül e projekt legfontosabb része. Következésképpen e projektek végrehajtásának kötelezettsége garantálja a kifejtett föld és anyagok feltöltés céljából történő tényleges ismételt felhasználását.
29.
A szóban forgó szabályozás, korántsem általános kizárásról rendelkezve – az érintett munkák kivitelezése tervezésének és ellenőrzésének szakaszában – pontosan meghatározzák azon eseteket, amelyekben a kifejtett föld és kövek nem tartoznak a hulladékokra vonatkozó szabályozás hatálya alá, mivel olyan koherens terv szerint, ismételten felhasználható anyagoknak tekinthetők, amely előzetes jelleggel és speciális módon mérlegeli a környezetre és az egészségre gyakorolt hatást.
B – Értékelés
30.
Mindenekelőtt, ami az olasz kormány által felhozott elfogadhatatlansági kifogást illeti, ami azon alapul, hogy a Bizottság nem vette tekintetbe azon módosításokat, melyeket a 2003. október 31-én, tehát az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártát követően elfogadott 306. sz. törvény vezetett be, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kötelezettségszegés megtörténtét a tagállamban az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és a későbbi változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe (
9
).
31.
Következésképpen a Bizottságnak jelen ügyben nem volt kötelessége tekintetbe venni a 306/2003. sz. törvény által bevezetett módosításokat; e törvény jelen ügyben nem is képezi alapos vizsgálat tárgyát. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Bizottság kérelmei nem utalnak a 306/2003. sz. törvényre, és, noha a Bizottság kijelentette, hogy ez a törvény nem változtatott a felrótt kötelezettségszegésen, hangsúlyozta ugyanakkor úgy válaszában, mint a tárgyalás folyamán, hogy jelen kereset keretein belül nem kíván a 306/2003. sz. törvény ellen fellépni.
32.
Következésképpen azt kell megvizsgálni, hogy a szóban forgó, a hulladékokra vonatkozó olasz szabályozás, nevezetesen a 93/2001. sz. törvény és a 443/2001. sz. törvény, jogellenesen korlátozza-e a hulladék 75/442 irányelvben meghatározott fogalmát azzal, hogy kizárja hatálya alól az egyes ismételt felhasználási műveletekre szánt kifejtett földet és köveket.
33.
Mindenekelőtt röviden áttekintem a hulladék irányelvben foglalt és a Bíróság által értelmezett fogalmának főbb jellemzőit (
10
).
34.
Először is, az állandó ítélkezési gyakorlatból különösen az következik, hogy valamely anyagok vagy javak abból a tényből kifolyólag válnak az irányelv értelmében hulladékká, hogy birtokosuk azoktól megválik, megválni szándékozik, vagy megválni köteles. E tényezőt valamennyi körülményre tekintettel kell meghatározni. Ezzel kapcsolatban a Bíróság számos olyan szempontot és iránymutatást meghatározott, amelyekből következtetni lehet a megválásra, vagy az arra irányuló szándékra. Következésképpen az a tény, hogy a felhasznált anyag termelési maradékanyag, azaz amelynek ilyen termékként történő előállítására a termelő szándéka alapvetően nem irányult, főszabály szerint annak bizonyítékául szolgál, hogy ezen anyag birtokosa attól megválik, vagy megválni szándékozik (
11
).
35.
Mindazonáltal a kitermelés vagy gyártás során – nem elsősorban termelési céllal – keletkezett javak, anyagok, illetve nyersanyagok nem maradékanyagnak, hanem mellékterméknek minősülhetnek, amelyet a vállalkozás számára kedvező feltételekkel egy későbbi folyamat során kíván felhasználni vagy forgalomba hozni, előzetes átalakítás nélkül. Tekintettel a hulladék fogalmának minél tágabb értelmezésére vonatkozó kötelezettségre, az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a javak, az anyagok vagy nyersanyagok ismételt felhasználásának biztosnak kell lennie, és illeszkednie kell a termelési vagy felhasználási folyamatba. Ugyanakkor valamely anyag nem minősül hulladéknak, amennyiben ezt az azt előállító gazdasági szereplőtől eltérő gazdasági szereplők igényeinek kielégítésére használják, ha e felhasználás biztos (
12
).
36.
A C-195/05. sz. ügyre vonatkozó indítványomban ugyancsak rámutattam arra, hogy a melléktermékké történő minősítés szempontjából végeredményben az a döntő szempont, hogy van-e bizonyíték arra nézve, hogy a szóban forgó anyag inkább gazdasági értéket képvisel birtokosa számára, semmint olyan terhet, amelytől megválni szándékozna, akár további használat vagy a fő tevékenységhez kapcsolódó felhasználás céljából, akár mert a birtokos azt számára kedvező feltételekkel forgalomba kívánja hozni (
13
).
37.
Végezetül nem szabad elfelejteni, hogy a hulladék fogalmát az irányelv céljaira tekintettel nem lehet megszorítóan értelmezni (
14
).
38.
Rátérve most a jelen eljárás tárgyát képező nemzeti jogszabályokra, ezek a hulladékokra vonatkozó szabályozás hatálya alól kizárják a kifejtett földet és köveket, amennyiben azokat töltés, tömedékelés, feltöltés céljából, valamint őrleményként történő ismételt felhasználásra szánják.
39.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy, még ha feltételezzük is, hogy a szóban forgó anyagokat ténylegesen ismételt felhasználásra szánják, pusztán e tényből – amint arra a Bizottság helyesen rámutatott – nem lehet automatikusan és általános jelleggel arra következtetni, hogy ezek az anyagok nem minősülnek hulladéknak.
40.
A szóban forgó szabályozás, különösen a 443/2001. sz. törvény 1. cikkének (19) bekezdése ugyanis egyértelműen számításba veszi helyzetek széles skáláját, köztük azt az esetet, amikor a föld vagy kövek más területen kerülnek lerakásra.
41.
Továbbá a tényleges ismételt felhasználásra vonatkozó követelmények számos jogszabályon, így a közmunkákra vonatkozó nemzeti rendelkezéseken – amelyek közül az olasz kormány nem hivatkozik egyetlen különös szabályra sem – vagy a föld és kövek kitermelését szükségessé tévő egyes projektek tartalmán is alapulhatnak. Következésképpen az érintett ismételt felhasználás körülményeit és feltételeit tekintve számos lehetőség fennáll. Ez minden egyes adott ügyben komoly kételyeket kelt az ismételt felhasználás bizonyosságával kapcsolatban.
42.
Különösen, amint arra az olasz kormány rámutatott a tárgyalás során, még ha e kormány azért hozott is intézkedéseket, hogy általánosságban gyorsítsa az olaszországi közmunkákat, a szóban forgó szabályozás nem tartalmaz olyan szabályt, hogy adott esetben a kitermelésből származó anyagokat bizonyos határidőn belül kell ismételten felhasználni. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Palin Granit ügyben, amelyben a Bíróság a kőfejtésből származó maradékkövet a kitermelésből származó „maradékanyagok”, következésképpen a hulladékok közé sorolta, a Bíróság jelentőséget tulajdonított a raktározási időtartamnak, és rámutatott arra, hogy a hosszú távú raktározási műveletek terhet jelentenek a birtokos számára, és potenciálisan éppen az irányelv által csökkenteni kívánt környezetszennyezéshez vezetnek (
15
).
43.
E tényezők fényében nem lehet általános jelleggel és a priori feltételezni – még ha igaz lehet is némely esetben –, hogy a 93/2001. sz. törvény és a 443/2001. sz. törvény által szabályozott kivétellel érintett helyzetekben a kitermelésből származó föld és kövek a tervezett ismételt felhasználás folytán inkább előnyt vagy gazdasági értéket képviselnek melléktermékként a birtokos számára, semmint olyan terhet, amelytől megválni szándékozna. A szóban forgó szabályozás és az olasz kormány által nyújtott magyarázatok fényében ugyanis nincs olyan döntő érv, amely alapján főszabály szerint azt lehet feltételezni, hogy a birtokos által szerzett előny nagyobb annak puszta tényénél, hogy megszabadulhat az érintett földtől és kövektől, vagyis alkalma van megválni azoktól. Következésképpen az ilyen esetekben a szóban forgó ismételt felhasználási műveleteket az irányelv értelmében vett ártalmatlanítási vagy hasznosítási műveleteknek kell tekinteni.
44.
Ebből következik, hogy a szóban forgó, a hulladékokra vonatkozó olasz szabályozás – miként azt a Bizottság állítja – kivon a hulladékként történő minősítés alól olyan termelési maradékanyagokat is, amelyek pedig egyébként megfelelnek a 75/442 irányelvben adott meghatározásnak.
45.
Amennyiben az egyes ismételt felhasználási műveletekre szánt földre és kövekre vonatkozó olasz jogszabályok által meghatározott kivételek ténylegesen ahhoz a feltételezéshez vezetnek, hogy ezek az anyagok nem minősülnek hulladéknak az irányelv értelmében, meg kell jegyezni, hogy a Szerződés 174. cikkének és az irányelvnek a hatékony érvényesülését korlátozná, ha a nemzeti jogalkotó olyan bizonyítási módokat alkalmazna, mint például a törvényi vélelmek, amelyek az irányelv alkalmazási körének korlátozásához vezetnének, és ezért az nem terjedne ki olyan anyagokra vagy termékekre, amelyek megfelelnek a hulladék irányelvbeli fogalmának (
16
).
46.
Ezt követően, az olasz kormánynak a tárgyaláson elhangzott azon megállapítására vonatkozóan, miszerint a szóban forgó műveletekre – azaz elsődlegesen olyan közmunkákra, mint a töltések és alagutak építése – számos nemzeti intézkedés irányadó, meg kell jegyezni, hogy ez csak akkor eredményezné az érintett anyagoknak az irányelv hatálya alól történő kivonását, ha azok az irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében felsorolt hulladékkategóriák valamelyikébe tartoznának. Mindazonáltal nyilvánvaló, hogy nem ez az eset áll fenn, mivel az ezen műveletekből származó föld és kövek nem tekinthetők az irányelv 2. cikke (1) bekezdése b) pontja ii) alpontjában foglalt „ásványi erőforrások kutatása, fejtése, kezelése és tárolása során, valamint a kőfejtők üzemeltetése eredményeként jelentkező” hulladéknak.
47.
Ezenkívül az olasz kormány nem mutatta be, hogy a szóban forgó projektekre vagy munkákra alkalmazandó különböző nemzeti jogi rendelkezések mennyiben vonatkoznak – az ítélkezési gyakorlat által megköveteltek szerint – magára a hulladékkezelésre, és mennyiben tekinthetők a környezetvédelem szintjén legalább az irányelv által megkívánttal azonosnak (
17
).
48.
Végezetül az olasz kormány azon érvével kapcsolatban, mely szerint a hulladékokra vonatkozó szabályozás alkalmazása azt jelenti, hogy a hulladékok ártalmatlanítását biztosító vagy az ezek szállítására vagy összegyűjtésére jogosult vállalkozásoknak részt kell venniük a szóban forgó munkákban, ami jelentősen megnövelheti azok költségeit, a Bizottság helyesen emelte ki, hogy e helyzet az olasz szabályozásból, nem pedig az irányelvből ered. Bejelentési vagy adott esetben engedélyezési kötelezettségeinek sérelme nélkül a hulladék termelője vagy birtokosa egyszerűen saját maga hasznosíthatja vagy ártalmatlaníthatja azt, az irányelv rendelkezéseinek megfelelően (
18
).
49.
A fentiek fényében úgy vélem, hogy a Bizottság kifogása megalapozott.
V – Végkövetkeztetések
50.
Következésképpen azt javasolom, hogy a Bíróság:
„(1)
Állapítsa meg, hogy az Olasz Köztársaság – mivel a 2001. március 23-i 93. sz. törvény 10. cikke, valamint a 2001. december 21-i 443. sz. törvény 1. cikkének (17) és (19) bekezdése kizárja a hulladékokra vonatkozó nemzeti szabályozás hatálya alól a töltés, tömedékelés, feltöltés céljából, valamint őrleményként történő ismételt felhasználásra szánt kifejtett földet és köveket, az olyan szennyezett helyekről és a meliorizált területekről származó anyagok kivételével, amelyek szennyezőanyag-koncentrációja meghaladja a hatályos jogszabályokban előírt határértékeket – nem teljesítette a 91/156/EGK tanácsi irányelvvel módosított, a hulladékokról szóló 75/442/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének a) pontjából eredő kötelezettségeit.
(2)
Az Olasz Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.”
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	HL L 78., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 3. o.
(
3
)	HL L 194., 39. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 23. o.
(
4
)	A Bíróság előtt folyamatban lévő C-195/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyre vonatkozó 2007. március 22-én ismertetett indítvány.
(
5
)	A hulladékjegyzéknek a hulladékokról szóló 75/442/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében történő meghatározásáról szóló 94/3/EK határozat, valamint a veszélyes hulladékok jegyzékének a veszélyes hulladékokról szóló 91/689/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (4) bekezdése értelmében történő meghatározásáról szóló 94/904/EK tanácsi határozat felváltásáról szóló, 2000. május 3-i 2000/532/EK bizottsági határozat (HL 2000. L 226., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 151. o., a továbbiakban: európai hulladékjegyzék vagy EHJ).
(
6
)	A GURI 1997. február 15-i 38. számának 33. sz. rendes melléklete.
(
7
)	A Bizottság e tekintetben különösen a C-9/00. sz., Palin Granit és Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus ügyben 2002. április 18-án hozott ítéletre (EBHT 2002., I-3533. o., a továbbiakban: Palin Granit ügyben hozott ítélet), a C-114/01. sz., AvestaPolarit Chrome ügyben 2003. szeptember 11-én hozott ítéletre (EBHT 2003., I-8725. o.) és a C-457/02. sz. Niselli-ügyben 2004. november 11-én hozott ítéletre (EBHT 2004., I-10853. o.) hivatkozik.
(
8
)	Különösen a 7. lábjegyzetben hivatkozott Palin Granit ügyben, a 7. lábjegyzetben hivatkozott AvestaPolarit Chrome ügyben, valamint a 7. lábjegyzetben hivatkozott Niselli-ügyben hozott ítélet.
(
9
)	Lásd többek között a C-177/03. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2004. december 9-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-11671. o.) 19. pontját és a C-104/06. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben 2007. január 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-671. o.) 28. pontját.
(
10
)	Részletesebb áttekintés és hivatkozások céljából utalok a C-195/05. sz. ügyre vonatkozó indítványom 36–55. pontjára.
(
11
)	E pontok vonatkozásában lásd többek között a 7. lábjegyzetben hivatkozott Palin Granit ügyben hozott ítélet 22–25. pontját, valamint a C-418/97. és C-419/97. sz., ARCO Chemie Nederland és társai egyesített ügyekben 2000. június 15-én hozott ítélet (EBHT 2000., I-4475. o.) 83. és 84. pontját; a további pontok tekintetében lásd a C-195/05. sz. ügyre vonatkozó indítványom 36–45. pontját.
(
12
)	E pontok tekintetében lásd többek között a 7. lábjegyzetben hivatkozott Niselli-ügyben hozott ítélet 44., 45. és 52. pontját és a C-416/02. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2005. szeptember 8-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-7487. o.) 90. pontját; lásd továbbá a C-195/05. sz. ügyre vonatkozó indítványom 46–54. pontját.
(
13
)	Lásd különösen a C-195/05. sz. ügyre vonatkozó indítványom 52. és 55. pontját.
(
14
)	Lásd többek között a 7. lábjegyzetben hivatkozott Palin Granit ügyben hozott ítélet 23. pontját.
(
15
)	Lásd a 7. lábjegyzetben hivatkozott Palin Granit ügyben hozott ítélet 38. és 39. pontját.
(
16
)	Ebben az értelemben lásd a 11. lábjegyzetben hivatkozott ARCO Chemie Nederland és társai ügyben hozott ítélet 42. pontját.
(
17
)	Lásd többek között a 7. lábjegyzetben hivatkozott AvestaPolarit Chrome ügyben hozott ítélet 61. pontját.
(
18
)	Lásd különösen a 75/442 irányelv 8. cikkét. A tevékenységük folyamán szokásosan és rendszeresen saját maguk vagy mások által termelt hulladék szállítását végző létesítmények vagy vállalkozások nyilvántartásba vételi kötelezettségével kapcsolatban lásd a C-270/03. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. június 9-én hozott ítéletet [EBHT 2005., I-5233. o.].