62023CJ0511_RES
C‑511/23. sz. ügy
Caronte & Tourist SpA
kontra
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM)
(a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio [Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (második tanács), 2025. január 30.
„Előzetes döntéshozatal – Verseny – EUMSZ 102. cikk – Erőfölénnyel való visszaélés – A nemzeti versenyhatóságok felruházása a versenyszabályok érvényesítéséhez szükséges eszközökkel – (EU) 2019/1 irányelv – A nemzeti versenyhatóságok függetlensége – A 4. cikk (5) bekezdése – Az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk érvényesítésével kapcsolatos eljárások vonatkozásában a prioritások meghatározása – Vállalkozásokkal és vállalkozások társulásaival szemben kiszabott bírságok – 13. cikk – A versenyjogi szabályok megsértése miatt indított eljárások – Észszerű határidő betartása – A nemzeti hatóság azon kötelezettségét előíró nemzeti szabályozás, hogy a jogsértés lényeges elemeiről való tudomásszerzéstől számított 90 napos jogvesztő határidőn belül közölje kifogásait – E határidő be nem tartása esetén a nemzeti versenyhatóság határozatának teljes és automatikus megsemmisítése – A ne bis in idem elve – Az ugyanazon tényállás miatt új jogsértési eljárás indítására vonatkozó jogkör elvesztése – A tényleges érvényesülés elve – A vállalkozások védelemhez való joga”
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – A nemzeti jog által alkalmazhatóvá tett uniós jogi rendelkezésnek a belső vonatkozású helyzetre való alkalmazása okán kért értelmezése – Ezen értelmezésre vonatkozó hatáskör
(EUMSZ 267. cikk)
(lásd: 29–34. pont)
Intézmények jogi aktusai – Irányelvek – A tagállamok általi végrehajtás – A tagállamokat az átültetési határidő alatt terhelő kötelezettségek – Az irányelvben meghatározott cél veszélyeztetésére alkalmas rendelkezések meghozatalától való tartózkodás kötelezettsége – A nemzeti bíróságokat terhelő azon kötelezettség, hogy az irányelv hatálybalépésétől kezdve a lehető legteljesebb mértékben akként értelmezzék a nemzeti jogot, hogy az ne veszélyeztesse a kitűzött cél elérését
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; EUMSZ 288. cikk, harmadik bekezdés)
(lásd: 36–40. pont)
Verseny – Uniós szabályok – A nemzeti versenyhatóságok általi alkalmazás – Az uniós versenyjog megsértését megállapító és bírságot kiszabó határozat – A nemzeti eljárási szabályok alkalmazhatósága – Feltételek – A tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása – A nemzeti hatóság azon kötelezettségét előíró nemzeti szabályozás, hogy a jogsértés lényeges elemeiről való tudomásszerzéstől számított 90 napos jogvesztő határidőn belül közölje kifogásait – Olyan szabályozás, amely sértheti a nemzeti versenyhatóság működési függetlenségét – Az uniós versenyjogi jogsértések büntetlenségének szisztematikus kockázatát jelentő szabályozás – Megengedhetetlenség
(EUMSZ 102. cikk; 2019/1 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 4. cikk, (5) bekezdés, és 13. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 43–61., 66–76., 81. pont és a rendelkező rész)
Verseny – Uniós szabályok – A nemzeti versenyhatóságok általi alkalmazás – Az uniós versenyjog megsértését megállapító és bírságot kiszabó határozat – A nemzeti eljárási szabályok alkalmazhatósága – Feltételek – A tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása – Az érintett vállalkozások védelemhez való jogának tiszteletben tartása – A jogsértési eljárásokra alkalmazandó határidők meghatározása során az említett feltételek egymással szembeni mérlegelése
(EUMSZ 102. cikk; 2019/1 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 3. cikk, (1) és (2) bekezdés)
(lásd: 62–65. pont)
Verseny – Uniós szabályok – A tagállamok kötelezettségei – E szabályok hatékony érvényesülését sértő intézkedések meghozatalára vagy hatályban tartására vonatkozó tilalom – A nemzeti bíróságok kötelezettségei – A nemzeti szabályozás uniós joggal összhangban álló értelmezésének kötelezettsége – Terjedelem
(EUMSZ 102. cikk; 2019/1 európai parlamenti és tanácsi irányelv)
(lásd: 78–80. pont)
Összefoglalás
A Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előzetes döntéshozatal iránti kérelmére válaszolva a Bíróság megállapítja, hogy a 2019/1 irányelvvel (
1
) és az EUMSZ 102. cikkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a nemzeti versenyhatóságot, hogy az állítólagos jogsértés lényeges elemeiről való tudomásszerzésétől számított 90 napos határidőn belül indítsa meg az általa folytatott versenyfelügyeleti eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszát.
2018. március 24‑én az Autorità garante della concorrenza e del mercatóhoz (verseny‑ és piacfelügyeleti hatóság, Olaszország; a továbbiakban: AGCM) panasz érkezett, amely a Messinai‑szorosban (Olaszország) komppal járműszállítási szolgáltatásokat nyújtó Caronte & Tourist SpA társaság (a továbbiakban: C&T) által alkalmazott árakat kifogásolta.
Az AGCM, miután további információk beszerzése érdekében felvette a kapcsolatot a messinai kikötői hatósággal, 2020. augusztus 4‑én értesítette a C&T‑t azon határozatáról, hogy versenyjogi jogsértés megállapítására irányuló eljárást indít.
2022. április 11‑i határozatában az AGCM a nemzeti jogszabály alapján megállapította, hogy a C&T visszaélt erőfölényével azáltal, hogy a Messinai‑szorosban nyújtott járműszállítási szolgáltatásért túlzott árakat számított fel. Következésképpen e hatóság arra kötelezte a C&T‑t, hogy a jövőben tartózkodjon az ilyen magatartástól, és bírságot szabott ki vele szemben.
A C&T a 2022. április 11‑i határozatot Lazio tartomány közigazgatási bírósága előtt többek között arra hivatkozva vitatta, hogy az e határozat alapjául szolgáló eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszát megkésve indították meg.
E tekintetben az említett bíróság kifejti, hogy a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) által értelmezett nemzeti jogszabálynak megfelelően az AGCM a kifogásközléssel köteles megindítani a versenyfelügyeleti eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszát attól az időponttól számított 90 napos határidőn belül, amikor tudomást szerez az állítólagos jogsértés lényeges elemeiről, amely elemeket már pusztán a jogsértés első bejelentése is tartalmazhatja (a továbbiakban: szóban forgó határidő). E határidő bármilyen túllépése az AGCM által a jogsértési eljárás végén hozott határozat teljes egészében történő megsemmisítését vonja maga után, anélkül hogy az érintett vállalkozásnak bizonyítania kellene, hogy a szóban forgó határidő be nem tartása miatt sérelem érte. A ne bis in idem elve alapján az AGCM ugyanazon gyakorlat tekintetében nem indíthat új jogsértési eljárást sem, még abban az esetben sem, ha az érintett vállalkozás soha nem szüntette meg az adott gyakorlatot.
Lazio tartomány közigazgatási bírósága, mivel kétségei vannak az ilyen szabályozás uniós versenyjoggal való összeegyeztethetőségét illetően, úgy határozott, hogy ezzel kapcsolatban kérdést terjeszt a Bíróság elé.
A Bíróság álláspontja
Elöljáróban a Bíróság rámutat arra, hogy a jelen ügyben az AGCM a C&T‑vel szembeni jogsértési eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszának megindításáról szóló határozatát a 2019/1 irányelv átültetésére előírt határidőn belül hozta meg, amely irányelv célja, hogy a tagállami versenyhatóságokat felruházza a versenyszabályok hatékonyabb érvényesítéséhez szükséges eszközökkel, és biztosítsa a belső piac megfelelő működését. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a valamely irányelv átültetésére rendelkezésre álló határidőn belül a címzett tagállamoknak tartózkodniuk kell az olyan jellegű rendelkezések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék az ezen irányelv által kitűzött eredmény megvalósulását.
E pontosításra tekintettel a Bíróság megállapítja, hogy előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2019/1 irányelvet és az EUMSZ 102. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van.
E tekintetben a Bíróság először is emlékeztet arra, hogy bár konkrét uniós szabályozás hiányában a jogsértéseknek a nemzeti versenyhatóságok általi megállapítására és a szankciók kiszabására vonatkozó eljárási határidőket előíró szabályok megállapítása és alkalmazása a tagállamok hatáskörébe tartozik, a tagállamoknak e hatáskört az uniós jog tiszteletben tartásával kell gyakorolniuk.
Így az ilyen határidőket megállapító nemzeti szabályoknak a jogbiztonság elvét tiszteletben tartva arra kell irányulniuk, hogy a versenyhatóságok az ügyeket észszerű időn belül bírálják el, ugyanakkor e szabályok nem veszélyeztethetik az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikknek, valamint a 2019/1 irányelvnek a belső jogrendben való hatékony érvényesülését.
Márpedig az uniós versenyjog érvényesítésére vonatkozó kötelezettségük hatékony teljesítése érdekében a nemzeti versenyhatóságoknak képeseknek kell lenniük arra, hogy az eléjük terjesztett panaszokat prioritási sorrendben kezeljék, és e célból széles mérlegelési mozgástérrel kell rendelkezniük. Egyébiránt az ilyen széles mérlegelési mozgástér elismerése a 2019/1 irányelvre tekintettel is indokolt.
Ebben az összefüggésben mind magából a versenyjogi jogsértéssel kapcsolatos eljárás kifogásközlést megelőző szakaszának céljából, mind pedig abból a széles mérlegelési mozgástérből, amellyel a nemzeti versenyhatóságnak az EUMSZ 102. cikk érvényesítése keretében lefolytatott eljárásokkal kapcsolatos prioritásainak meghatározása során rendelkeznie kell, az következik, hogy az eljárás e szakaszában e hatóságnak nemcsak arra kell képesnek lennie, hogy lefolytassa az összes előzetes bizonyításfelvételt, valamint elvégezze azon – gyakran összetett – ténybeli és jogi értékeléseket, amelyek szükségesek számára annak értékeléséhez, hogy indokolt‑e megindítani a kontradiktórius vizsgálati szakaszt, hanem arra is, hogy működési függetlenségének gyakorlása során a folyamatban lévő jogsértési eljárás tekintetében általa meghatározott prioritás alapján választhassa meg a legmegfelelőbb időpontot ahhoz, hogy adott esetben megindítsa az eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszát.
Így a nemzeti versenyhatóságnak rendelkeznie kell azzal a lehetőséggel, hogy egy adott eljárásban ideiglenesen elhalassza a kontradiktórius vizsgálati szakasz megindítását, noha már megállapította az állítólagos jogsértés lényeges elemeinek fennállását. Mindazonáltal az ilyen ideiglenes elhalasztás nem eredményezheti azon észszerű határidő túllépését, amelyen belül a jogsértési eljárás kifogásközlést megelőző szakaszát le kell zárni.
A fentiekre tekintettel a Bíróság megjegyzi, hogy a szóban forgó határidőnek az AGCM által folytatott vizsgálati eljárások előzetes szakaszára való alkalmazása azzal a veszéllyel jár, hogy e hatóságot arra kényszeríti, hogy az előtte folyamatban lévő összes jogsértési eljárást különbségtétel nélkül kezelje, az egyes eljárások sajátos körülményeit figyelmen kívül hagyva, és kizárólag időrendi sorrendet követve, megakadályozva őt ezáltal abban, hogy az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk érvényesítésére irányuló eljárásaira vonatkozóan prioritásokat határozzon meg, és azok szerint járjon el.
Ezenkívül a szóban forgó határidő túllépéséhez kapcsolódó következmények megakadályozhatják az AGCM‑et abban, hogy teljes mértékben együttműködjön az Európai Versenyhatóságok Hálózatán belül, amely hálózatot – amint az a 2019/1 irányelvből következik – a nemzeti versenyhatóságok és az Európai Bizottság alkotja az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk alkalmazása és érvényesítése terén folytatott szoros együttműködés céljából.
Egyébiránt a Bíróság rámutat egyrészt arra, hogy a jogsértési eljárás alá vont vállalkozások védelemhez való joga semmiképpen nem tud sérülni pusztán a szóban forgó határidő be nem tartása miatt. Másrészt úgy tűnik, hogy a szóban forgó határidő be nem tartásából eredő, a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett jogkövetkezmények az uniós versenyjogba ütköző jogsértést megvalósító cselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatával járhatnak, ami ellentétes a tényleges érvényesülés elvével.
E körülmények között a Bíróság megállapítja, hogy a szóban forgó határidőnek az AGCM tevékenységére való alkalmazása azzal a következménnyel járhat, hogy sérül e hatóság működési függetlensége, valamint az EUMSZ 102. cikkbe ütköző jogsértést megvalósító cselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatát idézheti elő. Ebből következik, hogy a szóban forgó határidőt előíró nemzeti rendelkezések komolyan veszélyeztetik a 2019/1 irányelv által kitűzött eredmény megvalósulását.
A fentiekre tekintettel a Bíróság megállapítja, hogy a 2019/1 irányelvet, valamint az EUMSZ 102. cikket a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a nemzeti versenyhatóság által lefolytatott, versenyellenes magatartás megállapítására irányuló eljárás során egyrészt arra kötelezi e hatóságot, hogy az állítólagos jogsértés lényeges elemeiről való tudomásszerzésétől számított 90 napos határidőn belül indítsa meg ezen eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszát a kifogások érintett vállalkozással való közlése útján, amely elemeket már pusztán a jogsértés első bejelentése is tartalmazhatja, másrészt pedig e határidő be nem tartását az említett hatóság által a jogsértési eljárás végén hozott végleges határozat teljes egészében történő megsemmisítésével, valamint azzal szankcionálja, hogy e hatóság elveszíti azon jogkörét, hogy ugyanezen magatartással kapcsolatban új jogsértési eljárást indítson.
Egyébiránt, mivel az olasz jog értelmében a jelen ügyben szóban forgó 90 napos jogvesztő határidő a vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatainak az AGCM általi vizsgálatára irányuló előzetes szakaszra is alkalmazandó, a Bíróság a Lazio tartomány közigazgatási bírósága által párhuzamosan előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemre válaszolva ugyanezen a napon hozott ítéletében (
2
) a fent említettekhez hasonló indokok alapján megállapította, hogy a 2005/29 irányelv (
3
) 11. és 13. cikkét a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a fent leírtakkal azonos körülmények között arra kötelezi a fogyasztóvédelmi jogszabályok végrehajtásáért felelős nemzeti hatóságot, hogy az állítólagos jogsértés lényeges elemeiről való tudomásszerzésétől számított 90 napos határidőn belül indítsa meg az általa folytatott jogsértési eljárás kontradiktórius vizsgálati szakaszát.
(
1
)	A tagállami versenyhatóságok helyzetének a hatékonyabb jogérvényesítés céljából történő megerősítéséről és a belső piac megfelelő működésének biztosításáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2019/1 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 11., 3. o.; helyesbítés: HL 2019. L 175., 83. o.).
(
2
)	2025. január 30‑i Trenitalia ítélet (C‑510/23).
(
3
)	A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv”) (HL 2005. L 149., 22. o.).