62024CJ0076_RES
C‑76/24. sz. ügy
Tradeinn Retail Services S.L.
kontra
PH
(a Bundesgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2025. augusztus 1.
„Előzetes döntéshozatal – Szellemi tulajdon – Védjegyek – (EU) 2015/2436 irányelv – A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítése – A 10. cikk (3) bekezdésének b) pontja – A védjegyoltalom tartalma – A megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálásának, forgalomba hozatalának vagy e célból történő raktáron tartásának harmadik személyek számára történő megtiltásához való jog – Online kereskedelem – A lajstromozás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamból eladásra felkínált áruk – A »raktáron tartás« fogalma”
Európai uniós jog – Értelmezés – Módszerek – Szó szerinti, rendszertani és teleologikus értelmezés
(lásd: 25. pont)
Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 2015/2436 irányelv – A védjegyoltalom tartalma – Valamely tagállamban oltalom alatt álló védjeggyel ellátott áruk – A védjegy lajstromozása helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamból harmadik személy által online hirdetés útján eladásra felkínált áruk – E védjegy jogosultjának joga, hogy megtiltsa e harmadik személynek az áruk eladásra való felkínálását, forgalomba hozatalát és e célból történő raktáron tartását a lajstromozás szerinti tagállam fogyasztói számára
(2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 10. cikk, (2) bekezdés, és (3) bekezdés, b) pont)
(lásd: 27–37., 39. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 2015/2436 irányelv – A védjegyoltalom tartalma – A raktáron tartás fogalma – Az érintett áruk tekintetében közvetett, mégis tényleges rendelkezéssel bíró harmadik személy – Bennfoglaltság
(2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 10. cikk, (2) bekezdés, és (3) bekezdés, b) pont)
(lásd: 44–47. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Összefoglalás
A Bíróság ezen ítéletben tisztázza azokat a helyzeteket, amelyekben a védjegyjogosult megtilthatja valamely harmadik személynek egy megjelölés használatát, (
1
) és értelmezi a 2015/2436 irányelvet. (
2
)
PH két német védjegy jogosultja, amelyeket többek között búvárfelszerelések tekintetében lajstromoztak.
A spanyolországi székhelyű Tradeinn Retail Services S.L. (a továbbiakban: TRS) e védjegyekkel azonos megjelölésekkel ellátott búvárfelszereléseket kínált fel eladásra online.
PH többek között a megjelölések e használatának megtiltása iránt indított keresetet a TRS ellen a Landgericht Nürnberg‑Fürth (nürnberg‑fürth‑i regionális bíróság, Németország) előtt. E bíróság arra kötelezte a TRS‑t, hogy hagyjon fel a szóban forgó védjegyekkel azonos megjelöléssel ellátott búvárfelszerelések eladásra való felkínálásával és reklámozásával.
PH fellebbezése alapján az Oberlandesgericht Nürnberg (nürnbergi regionális felsőbíróság, Németország) e tilalmat kiterjesztette ezen áruk forgalmazására és birtokban tartására.
A TRS felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország), amelynek – mivel kétségei voltak a 2015/2436 irányelv 10. cikke (3) bekezdése b) pontjának értelmezését illetően – a Bírósághoz fordult a valamely tagállamban oltalom alatt álló védjegy jogosultját megillető jogok terjedelmével és az irányelv említett cikkében szereplő „raktáron tartás” (a német nyelvi változatban „besitzen” [birtokol]) fogalmával kapcsolatban.
A Bíróság álláspontja
Először is a Bíróság megállapítja, hogy a 2015/2436 irányelv 10. cikke (3) bekezdése b) pontjának szövege nem tartalmaz kifejezett utalást arra vonatkozóan, hogy az egyik tagállamban lajstromozott védjegy jogosultja megtilthatja‑e valamely harmadik személynek, hogy egy másik tagállam területén az említett megjelöléssel ellátott árukat raktáron tartsa. Ezt követően a Bíróság emlékeztet arra, hogy a nemzeti védjegy lajstromozásával járó oltalom főszabály szerint a lajstromozás szerinti tagállam területére korlátozódik, így az általános szabály értelmében a védjegyjogosult nem hivatkozhat az említett oltalomra e tagállam területén kívül. Továbbá, a védjegyoltalomból eredő kizárólagos jog célja, (
3
) hogy lehetővé tegye a védjegyjogosult számára különös jogosulti érdekeinek védelmét, azaz annak biztosítását, hogy a védjegy betölthesse rendeltetését. E jog gyakorlásának ezért azokra az esetekre kell korlátozódnia, amikor a megjelölés harmadik személy általi használata sérti vagy sértheti a védjegy funkcióit. E funkciók között szerepel nemcsak a védjegy azon alapvető funkciója, amely a fogyasztók számára szavatolja a szóban forgó áru vagy szolgáltatás származását, hanem olyan egyéb funkciók is, mint az ezen áru vagy szolgáltatás minőségének szavatolása, vagy a kommunikációval, a befektetésekkel, illetve a reklámmal kapcsolatos funkciók.
Így a védjegyoltalom e célja és földrajzi hatálya több következménnyel jár a 2015/2436 irányelv 10. cikke (3) bekezdése b) pontjának értelmezésére nézve. Először is, a nemzeti védjegy jogosultja megtilthatja azon harmadik személynek, hogy a lajstromozás szerinti tagállamban olyan megjelöléssel ellátott árukat hozzon forgalomba, amelynek használata sérti e védjegyet, azzal, hogy az ilyen árukat nem lehet forgalomba hozottnak tekinteni, ha olyan felfüggesztő eljárás alá tartoznak, mint a külső árutovábbítási eljárás, és azokat nem bocsátották szabad forgalomba.
Másodszor, a nemzeti védjegy jogosultja megtilthatja valamely harmadik személynek, hogy a lajstromozás szerinti tagállam területén e megjelöléssel ellátott árukat kínáljon fel eladásra. A jogosult így felléphet az ilyen eladásra való felkínálással szemben, még akkor is, ha az külső árutovábbítási eljárás alá vont árukra vonatkozik, amennyiben az szükségszerűen magában foglalja ezen áruk szabad forgalomba bocsátását. Ezenkívül a Bíróság emlékeztet arra, hogy a védjegy jogosultja megtilthatja valamely harmadik személynek, hogy az említett megjelöléssel ellátott árukat például online hirdetés útján eladásra kínálja fel – ideértve azt az esetet is, amikor e harmadik személy, az általa használt internetes oldal szervere vagy a szóban forgó áruk a lajstromozás helye szerinti tagállamon kívül találhatók –, ha az eladásra felkínálás vagy hirdetés az e tagállam területén található fogyasztókat célozza. Ellenkező esetben ugyanis azok a gazdasági szereplők, akik elektronikus kereskedelmet folytatnak, és az e területen található fogyasztóknak az említett területen kívül található árukat kínálnak eladásra, megkerülhetnék a védjegy által biztosított jogok tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségeket, ami sértené a 2015/2436 irányelv által biztosított védelem hatékony érvényesülését. Mindazonáltal valamely internetes oldalnak a védjegyoltalommal érintett területen való puszta elérhetősége nem elegendő azon következtetés levonásához, hogy az ott feltüntetett eladásra való felkínálás az említett területen található fogyasztókat célozza. A nemzeti bíróságok feladata annak esetenként történő értékelése, hogy vannak‑e arra utaló jelek, hogy a védjeggyel érintett területen elérhető internetes oldalon vagy online értékesítési platformon közzétett eladásra történő felkínálás az e területen található fogyasztóknak címezték‑e.
Harmadszor, a 2015/2436 irányelv 10. cikke (3) bekezdésének b) pontja lehetővé teszi a védjegyjogosult számára, hogy megtiltsa valamely harmadik személynek nemcsak azt, hogy olyan megjelöléssel ellátott árukat kínáljon fel eladásra és hozzon forgalomba, amelynek használata védjegybitorlást valósít meg, hanem azt is, hogy az ilyen árukat e „cél[ok]ból raktáron tartsa”. E rendelkezés tehát csak akkor vonatkozik az ilyen áruk harmadik személy általi raktáron tartására, ha az az eladásra való felkínálás vagy a forgalomba hozatal megelőző szakaszát képezi, amelyet a védjegyjogosult megtilthat.
Márpedig a védjegyjogosult megtilthatja valamely harmadik személynek, hogy az érintett megjelöléssel ellátott árukat például online hirdetés útján eladásra kínálja fel – annak ellenére, hogy e harmadik személy, az általa használt internetes oldal szervere vagy a szóban forgó áruk a lajstromozás helye szerinti tagállamon kívül találhatók –, ha az eladásra felkínálás az e tagállam területén található fogyasztókat célozza. Egy ilyen helyzetben a védjegyjogosultnak arra is lehetősége van, hogy megtiltsa az említett harmadik személynek a szóban forgó áruk e területen kívül való raktáron tartását, amennyiben e raktározás az eladásra való felkínálás közzétételét vagy végrehajtását megelőző szakasznak minősül, ezért úgy tekinthető, hogy arra e célból került sor.
Végül a Bíróság megállapítja, hogy a 2015/2436 irányelv 10. cikke (3) bekezdésének b) pontjában szereplő „raktáron tartás” kifejezés nemcsak azokat az eseteket foglalja magában, amelyekben a harmadik személy közvetlenül és ténylegesen rendelkezik az érintett árukkal, hanem azokat az eseteket is, amikor e harmadik személy közvetett, de mégis tényleges rendelkezéssel bír ezen áruk tekintetében, azáltal, hogy joga van ellenőrzést, illetve irányítást gyakorolni azon személy felett, aki az említett árukkal közvetlenül és ténylegesen rendelkezik. Ha e rendelkezés csak olyan harmadik személlyel szemben lenne alkalmazandó, aki az érintett áruk felett tényleges rendelkezést gyakorol, a védjegyjogosultnak nem állna módjában a használat abbahagyását kérni attól a gazdasági szereplőtől, aki a hozzájárulása nélkül ezen áruk eladásra való felkínálása vagy forgalomba hozatala céljából azokat valamely szolgáltatónak átadja, hogy ez utóbbi az említett célból nyújtson számára olyan szolgáltatásokat, mint a szóban forgó áruk raktározása vagy szállítása. Az ilyen értelmezés összeegyeztethetetlen lenne a 2015/2436 irányelv céljával, és részben megakadályozná az irányelv által biztosított védelem hatékony érvényesülését.
(
1
)	Ezeket a helyzeteket a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése szabályozza.
(
2
)	A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 71., 325. o.; HL 2016. L 110., 5. o.).
(
3
)	E kizárólagos jogokat a 2015/2436 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése biztosítja.