62008CC0120_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A 2008. február 14‑i végzéssel, amely 2008. március 20‑án érkezett a Bírósághoz, a Bundesgerichtshof (szövetségi bíróság, Németország) az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal céljából a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 2006. március 20‑i 510/2006/EK tanácsi rendelet(2) (a továbbiakban: 510/2006 rendelet) értelmezésére vonatkozó kérdéseket terjesztett a Bíróság elé.
2. A kérelmet a Bayerischer Brauerbund eV (a továbbiakban: Bayerischer Brauerbund) és a Bavaria NV (a továbbiakban: Bavaria) közötti, a Bavariának a „Bavaria” szót tartalmazó nemzetközi védjegy folyamatos oltalmához és németországi használatához való joga tárgyában indult jogvita keretében terjesztették elő, tekintettel arra, hogy a „Bayerisches Bier” elnevezést a 2081/92/EGK tanácsi rendelet 17. cikkében megállapított eljárás szerint a földrajzi jelzések és eredetmegjelölések bejegyzéséről szóló 1107/96/EK bizottsági rendelet mellékletének kiegészítéséről szóló, 2001. június 28‑i 1347/2001/EK tanácsi rendelet(3) (a továbbiakban: 1347/2001 rendelet) értelmében 2001. július 5‑i hatállyal oltalom alatt álló földrajzi jelzésként („ofj”) jegyezték be.
3. Az előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy amennyiben az ofj és a védjegy egymással ütközik, miképpen kell megállapítani, hogy a „Bayerisches Bier” ofj időbeli elsőbbséget élvez‑e a Bavaria védjegyével szemben, aminek következtében e védjegy oltalma megszüntethető.
4. E célból az előterjesztő bíróság tudni szeretné, mely közösségi jogi rendelkezés alapján kell megítélni egy, a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 1992. július 14‑i 2081/92/EGK tanácsi rendelet(4) (a továbbiakban: 2081/92 rendelet) 17. cikke szerinti „egyszerűsített” eljárásban bejegyzett ofj‑nek, így a „Bayerisches Biernek”, valamely védjeggyel való összeütközését, konkrétabban pedig azon időpontot, amely a szóban forgó ofj elsőbbsége szempontjából döntő jelentőségű.
5. A jelen ügy szorosan kapcsolódik a C‑343/07. sz., Bavaria és Bavaria Italia ügyhöz, amelyben indítványomat 2008. december 18‑án ismertettem(5), és amelyben a Bíróság 2009. július 2‑án hozott ítéletet, illetve ezen üggyel részben átfedést mutat.
II – Jogi háttér
A – A 2081/92 rendelet
6. A 2081/92 rendelet célja, hogy közösségi szabályrendszert alakítson ki bizonyos mezőgazdasági termékek és élelmiszerek bejegyzett földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmát illetően, amennyiben a termék vagy élelmiszer jellemzői és annak földrajzi eredete között kapcsolat áll fenn. A rendelet létrehozza a földrajzi jelzések és eredetmegjelölések közösségi szintű bejegyzésének rendszerét, amely ezek számára valamennyi tagállamban oltalmat nyújt.
7. A 2081/92 rendelet az oltalom alatt álló eredetmegjelölés („oem”), illetve az ofj bejegyzésének általános és egyszerűsített eljárásáról egyaránt rendelkezik.
8. Az oem, illetve az ofj bejegyzésének általános eljárását a 2081/92 rendelet 5., 6. és 7. cikke szabályozza. Az említett rendelet 6. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha az (1) bekezdés rendelkezéseinek figyelembevételét követően a Bizottság azt állapítja meg, hogy az elnevezés oltalomra jogosult, közzéteszi az Európai [Unió] Hivatalos Lapjában
a bejelentő nevét és címét, a termék elnevezését, a bejelentés főbb pontjait, a termék előállítására, termelésére vagy gyártására vonatkozó nemzeti rendelkezésekre való hivatkozást, illetve – szükség esetén – megállapításának indoklását.”
9. A 2081/92 rendelet hatálybalépésének időpontjában már meglévő elnevezések tekintetében alkalmazandó, az ofj‑k és oem‑ek bejegyzésére vonatkozó egyszerűsített eljárást az említett rendelet 17. cikke állapítja meg, amely a következőképpen rendelkezik:
„(1) A rendelet hatálybalépésétől számított hat hónapon belül a tagállamok tájékoztatják a Bizottságot arról, hogy a náluk jogi oltalom alatt álló elnevezések közül, illetve azokban a tagállamokban, ahol nem létezik oltalmi rendszer, a használat alapján elismert elnevezések közül melyeket szándékoznak e rendeletnek megfelelően bejegyezni.
(2) A 15. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően a Bizottság bejegyzi az (1) bekezdésben említett azon elnevezéseket, amelyek megfelelnek a 2. és a 4. cikknek. A 7. cikk nem alkalmazható. Szokásos elnevezések azonban nem vehetők fel a nyilvántartásba.
(3) A tagállamok mindaddig fenntarthatják az (1) bekezdésnek megfelelően közölt elnevezések nemzeti oltalmát, amíg a bejegyzés tárgyában nem születik határozat.”
10. A 2081/92 rendelet 13. cikke a bejegyzett elnevezéseket megillető oltalom terjedelmét állapítja meg.
11. A 2081/92 rendelet 14. cikke egyrészről az oem‑ek és ofj‑k, másrészről a védjegyek közötti viszonyt szabályozza. Eredeti szövege a következőképpen rendelkezik:
„(1) Amennyiben valamely eredetmegjelölést vagy földrajzi jelzést e rendeletnek megfelelően jegyeznek be, a 13. cikkben említett körülmények valamelyike alá tartozó és ugyanolyan jellegű termékre vonatkozó védjegy bejegyzése iránti kérelmet el kell utasítani, ha a védjegy bejegyzése iránti kérelmet a 6. cikk (2) bekezdésében foglalt közzététel időpontját követően nyújtották be.
Az első albekezdés megsértésével bejegyzett védjegyeket érvénytelennek kell nyilvánítani.
Ezt a bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha a védjegy bejegyzése iránti kérelmet a 6. cikk (2) bekezdésében foglalt bejegyzési kérelem közzétételének időpontja előtt nyújtották be, amennyiben az említett közzététel a védjegy bejegyzése előtt történt.
(2) A közösségi jog megfelelő figyelembevétele mellett, a 13. cikkben említett körülmények valamelyike alá tartozó azon védjegy használata, amelyet az eredetmegjelölés vagy a földrajzi jelzés bejegyzése iránti kérelem benyújtásának időpontját megelőzően jóhiszeműen jegyeztek be, tovább folytatódhat az eredetmegjelölés vagy a földrajzi jelzés bejegyzése ellenére, amennyiben a védjegy érvénytelenségének vagy jogvesztésének [helyesen: oltalma megszűnésének] megállapítása a tagállamok védjegyekre vonatkozó jogszabályai közelítéséről [helyesen: a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről] szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdése c) és g) pontja, illetve 12. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében nem indokolt.
(3) Az eredetmegjelölés vagy a földrajzi jelzés nem jegyezhető be, ha – figyelembe véve a védjegy hírnevét és elismertségét [helyesen: jó hírnevét és közismertségét], valamint használatának eddigi időtartamát – a bejegyzés a termék valódi azonosságát illetően a fogyasztó megtévesztésére alkalmas.”
B – A 692/2003 rendelet
12. A 692/2003 tanácsi rendelet(6) 2003. április 24‑i hatállyal módosította a 2081/92 rendelet 14. cikkét.
13. A 692/2003 rendelet (11) preambulumbekezdése ezzel kapcsolatban a következőket rögzíti:
„A [szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás] 24. cikkének (5) bekezdését nemcsak a bejegyzett vagy a bejegyzési kérelem tárgyát képező védjegyekre kell alkalmazni, hanem azokra is, amelyekre egy adott időpontot – nevezetesen a megnevezés oltalmának megszerzését – megelőzően használat révén szereztek jogot a származási országban. A 2081/92/EGK rendelet 14. cikkének (2) bekezdését ezért módosítani kell: a jelenleg meghatározott hivatkozási időpontot a származási országban az oltalom elnyerésének időpontjára vagy a földrajzi jelzés vagy eredetmegjelölés bejegyzése iránti kérelem benyújtásának időpontjára kell változtatni, attól függően, hogy a megnevezés az említett rendelet 17. vagy 5. cikkének hatálya alá tartozik; valamint az említett rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében a hivatkozási időpont az első közzététel időpontja helyett a kérelem benyújtásának időpontja.”
14. A 2081/92 rendelet – 692/2003 rendelettel módosított – 14. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„Amennyiben valamely eredetmegjelölést vagy földrajzi jelzést e rendeletnek megfelelően jegyeztek be, a 13. cikkben említett körülmények valamelyike alá tartozó, és ugyanolyan jellegű termékre vonatkozó védjegy bejegyzése iránti kérelmet el kell utasítani, ha az eredetmegjelölés vagy földrajzi jelzés bejegyzése iránti kérelem Bizottsághoz való benyújtásának időpontját követően nyújtották be.
Az első bekezdés megsértésével bejegyzett védjegyeket érvénytelennek kell nyilvánítani.”
15. Emellett a 692/2003 rendelet megszüntette a 2081/92 rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárást. E tekintetben az előbbi rendelet (13) preambulumbekezdése a következőket tartalmazza:
„A 2081/92[…] rendelet 17. cikkében foglalt egyszerűsített eljárás a tagállamokban már oltalom alatt álló vagy használat révén megszilárdult megnevezések bejegyzése tekintetében nem rendelkezik a kifogás jogáról. A jogbiztonság és az átláthatóság biztosítása érdekében ezt törölni kell. A következetesség érdekében, a 17. cikk értelmében bejegyzett megnevezések esetében a 13. cikk (2) bekezdésében foglalt ötéves átmeneti időszakot szintén el kell törölni, azonban a már bejegyzett megnevezések tekintetében ezen időtartam elévülésének [helyesen: lejártának] sérelme nélkül.”
16. A 692/2003 rendelet 1. cikkének 15. pontja a következőképpen rendelkezik:
„A [2081/92 rendelet] 13. cikk[ének] (2) bekezdését és a 17. cikket el kell hagyni. Azonban e cikkek rendelkezéseit továbbra is alkalmazni kell a már bejegyzett megnevezésekre vagy olyan megnevezésekre, amelyek tekintetében a bejegyzési kérelmet a 17. cikkben meghatározott eljárás szerint e rendelet hatálybalépését megelőzően tették meg.”
C – Az 510/2006 rendelet
17. A legutóbb a 2003. április 14‑i 806/2003/EK tanácsi rendelettel(7) módosított 2081/92 rendelet helyébe végül a 2006. március 31‑től hatályos 510/2006 rendelet lépett.
18. Az 510/2006 rendelet (19) preambulumbekezdése a következőt mondja ki:
„A […] 2081/92[…] rendelet alapján már bejegyzett elnevezések az e rendelet hatálybalépésének időpontjától is részesülnek [helyesen: Az e rendelet hatálybalépésének időpontjában a […] 2081/92[…] rendelet alapján már bejegyzett elnevezések továbbra is részesülnek] az e rendelet által meghatározott oltalomban, és azokat automatikusan felveszik a nyilvántartásba. Célszerű ezért átmeneti intézkedéseket elfogadni az olyan bejegyzési kérelmekre [helyesen: Átmeneti intézkedéseket kell elfogadni az olyan bejegyzési kérelmekre vonatkozóan is], amelyeket e rendelet hatálybalépését megelőzően juttattak el a Bizottsághoz.”
19. Az 510/2006 rendeletnek „A védjegyek, az eredetmegjelölések és a földrajzi jelzések közötti kapcsolat” címet viselő 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Ha egy eredetmegjelölést vagy földrajzi jelzést e rendelet alapján jegyeznek be, a 13. cikkben említett körülmények valamelyikének megfelelő és ugyanarra a termékcsoportra vonatkozó védjegybejelentést el kell utasítani, ha a védjegybejelentést a bejegyzés iránti kérelem Bizottsághoz való benyújtásának időpontját követően nyújtották be.
Az első albekezdésben foglaltak megsértésével lajstromozott védjegyeket törölni kell.
[…]”
III – A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
20. A Bayerischer Brauerbund olyan német egyesület, amelynek célja a bajor sörgyártók közös érdekeinek előmozdítása. Az Amtsgericht München igazolása szerint alapító okirata 1917. december 7‑én kelt. A Bayerischer Brauerbund (1958 óta) a „Genuine Bavarian Beer”, (1968 óta) a „Bayrisch Bier” és a „Bayerisches Bier”, továbbá (1985 óta) a „Reinheitsgebot seit 1516 Bayrisches Bier” lajstromozott együttes védjegyek jogosultja.
21. A Bavaria egy, a nemzetközi piacon működő, sörgyártással foglalkozó holland kereskedelmi társaság. A korábban „Firma Gebroeders Swinkels” nevet viselő társaság 1925‑ben kezdte meg a „Bavaria” szó használatát, majd 1930‑ban egészítette ki ezzel cégnevét. A Bavaria több olyan védjegy és ábrás elem jogosultja, amelyek a „Bavaria” szót tartalmazzák. Ezek lajstromozására 1947‑ben, 1971‑ben, 1982‑ben, 1991‑ben, 1992‑ben és 1995‑ben került sor. Az említett védjegyek közül egyesek oltalomban részesítését Németországban 1973‑ban, 1992‑ben, illetve 1993‑ban megtagadták.
22. A „Bayerisches Bier” elnevezés a földrajzi jelzések, eredetmegjelölések és egyéb földrajzi nevek oltalmáról szóló, egyrészt a Németországi Szövetségi Köztársaság, másrészt a Francia Köztársaság (1961), az Olasz Köztársaság (1963), a Görög Köztársaság (1964), a Svájci Államszövetség (1967) és a Spanyol Királyság (1970) közötti kétoldalú megállapodások tárgyát képezte.
23. 1993. szeptember 28‑án a Bayerischer Brauerbund a Münchener Brauereien eV egyesülettel és a Verband Bayerischer Ausfuhrbrauereien eV egyesülettel egyetértésben, a 2081/92 rendelet 17. cikkében foglalt „egyszerűsített” eljárásnak megfelelően a „Bayerisches Bier” ofj‑ként történő bejegyzési iránti kérelmet nyújtott be a német kormányhoz.
24. 1994. január 20‑án a 2081/92 rendelet 17. cikkének (1) bekezdése alapján a német kormány tájékoztatta a Bizottságot a „Bayerisches Bier” egyszerűsített eljárás keretében ofj‑ként történő bejegyzése iránti kérelemről.
25. A Bizottság és a német hatóságok közötti levélváltás során számos információval egészítették ki az ügy aktáját, amely 1997. május 20‑án vált teljessé. A termékleírás végleges változatát 2000. március 28‑án levélben küldték meg a Bizottság részére.
26. A földrajzi jelzéseket és eredetmegjelöléseket szabályozó bizottság (a továbbiakban: bizottság) számos alkalommal vitatta meg a Bizottság által előterjesztett, a „Bayerisches Bier” ofj‑ként történő bejegyzéséről szóló két rendelettervezetet. Ezek a megbeszélések többek között azt a kérdést érintették, hogy léteznek olyan védjegyek, amelyek szintén a „Bayerisches Bier” kifejezést vagy annak fordítását tartalmazzák.
27. Mivel azonban a 2081/92 rendelet 15. cikkének második bekezdésében előírt többség nem volt meg, a bizottság az előírt határidőn belül nem tudott véleményt elfogadni. A Bizottság ezért tanácsi rendelettervezetbe foglalta tervét, ezt követően pedig a Tanács elfogadta az 1347/2001 rendeletet, amely ofj‑ként jegyzi be a „Bayerisches Biert”.
28. Az e bejegyzés után több tagállamban zajlott hasonló eljárásokat követően a Bayerischer Brauerbund a Landgericht München előtt keresetet indított, amelyben azt kérte, hogy a bíróság kötelezze a Bavariát arra, hogy járuljon hozzá nemzetközi védjegyei egyikének, nevezetesen a 645 349. számú, Németországban 1995. április 28‑i elsőbbséggel oltalom alatt álló nemzetközi védjegynek („Bavaria védjegye”) a törléséhez.
29. A Landgericht München a keresetnek helyt adott. Az ezen ítélet ellen a Bavaria által benyújtott jogorvoslati kérelmet az Oberlandesgericht München elutasította.
30. A Bundesgerichtshofnak kell döntést hoznia a Bavaria által az említett határozattal szemben benyújtott azon felülvizsgálati kérelem tárgyában, amelyben a Bavaria azon kereset elutasítását kéri, amely a védjegye oltalmának a védjegy sörre vonatkozó lajstromozása tekintetében történő törléséhez való hozzájárulásra irányul.
31. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a jelen ügyben hozandó döntés attól függ, hogy az 1347/2001 rendelet érvényes‑e – ami már a Bavaria és Bavaria Italia ügyben(8) is vizsgálat tárgyát képezte –, továbbá attól, hogy az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése értelmében a „Bayerisches Bier” ofj időbeli elsőbbséget élvez‑e a Bavaria védjegyével szemben, valamint attól is, hogy az említett védjegy az 510/2006 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése alapján az ofj‑vel párhuzamosan használható‑e.
32. Ami konkrétan az ofj elsőbbségének kérdését illeti, a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében megállapított feltételek teljesülnek, hiszen a Bizottság 1994. január 20‑án kapta meg a „Bayerisches Bier” ofj‑ként történő bejegyzése iránti kérelmet, míg a Bavaria védjegye csak 1995. április 28‑tól élvez elsőbbséget. Ugyanez következik a 692/2003 rendelettel módosított 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdéséből is.
33. A kérdést előterjesztő bíróságnak ugyanakkor kétségei vannak az említett szabály alkalmazhatóságát illetően annyiban, amennyiben a 2081/92 rendelet eredeti változatában a 14. cikk (1) bekezdése az időbeli elsőbbség megállapítása céljából nem a kérelem benyújtásának időpontjára, hanem az ugyanazon rendelet 6. cikkének (2) bekezdésében előírt közzététel időpontjára utalt, amely közzététel azonban a 17. cikk szerinti egyszerűsített eljárásban nem jelenik meg. Felmerül ezért a kérdés, hogy mely rendelkezés szabályozza a 2081/92 rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárásnak megfelelően bejegyzett ofj időbeli elsőbbségét, és különösen az a kérdés, hogy ezen elsőbbség szempontjából mely időpont a döntő jelentőségű.
34. Ilyen körülmények között a Bundesgerichtshof az eljárás felfüggesztéséről határozott, és az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„(1) Alkalmazandó‑e az 510/2006/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése, ha az oltalom alatt álló [földrajzi jelzést] a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 1992. július 14‑i 2081/92/EGK rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárásban érvényesen bejegyezték?
(2) a) Az 1. kérdésre adott igenlő válasz esetén: mely időpont irányadó az oltalom alatt álló [földrajzi jelzést] az 510/2006/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alapján megillető elsőbbség megítélése szempontjából?
b) Az 1. kérdésre adott nemleges válasz esetén: mely rendelkezés alapján kell megítélni a 2081/92/EGK rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárásban érvényesen bejegyzett [földrajzi jelzésnek] egy védjeggyel való összeütközését, és mi alapján kell megítélni az oltalom alatt álló [földrajzi jelzés] elsőbbségét?
(3) Alkalmazhatók‑e a földrajzi megjelölések oltalmára vonatkozó nemzeti rendelkezések, ha a »Bayerisches Bier« [földrajzi jelzés] teljesíti ugyan a 2081/92/EGK rendelet és az 510/2006/EK rendelet szerinti bejegyzés feltételeit, az 1347/2001/EK rendelet azonban érvénytelen?”
IV – Jogi elemzés
A – Előzetes megjegyzések
35. Elöljáróban rá kell mutatni arra, hogy a harmadik kérdést – amint megfogalmazásából és az előzetes döntéshozatalra utaló végzésból egyértelműen kiderül – arra az esetre terjesztették elő, ha az 1347/2001 rendeletet – amelynek értelmében a „Bayerisches Bier” elnevezés OFJ‑ként való bejegyzésére sor került – a Bavaria és Bavaria Italia ügyben hozott előzetes döntés(9) eredményeként érvénytelennek kellene tekinteni, amely ügy még folyamatban volt akkor, amikor a Bundesgerichtshof a jelen előzetes döntéshozatalra utalást megtette.
36. Mivel a Bíróság az említett ügyben hozott döntésében időközben megerősítette az 1347/2001 rendelet érvényességét(10), és tekintve, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem említett más olyan tényezőt, amely az említett rendelet érvényességét befolyásolhatná, a harmadik kérdésre nem szükséges választ adni.
37. A másik két kérdés, és azok alkérdései, lényegében annak megállapítására irányulnak, hogy a „Bayerisches Bier” ofj időbeli elsőbbséget élvez‑e a Bavaria védjegyével szemben, aminek következtében az e két jog közötti összeütközés esetén a védjegy érvénytelennek nyilvánítható.
38. Az alábbiakban az ennek kapcsán felmerülő két kérdést kívánom megvizsgálni.
39. Mindenekelőtt azt kell megállapítani, hogy melyik az a közösségi jogi szabály, illetve melyek azok a közösségi jogi szabályok, amely, illetve amelyek alapján egy, a 2081/92 rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárásban („egyszerűsített eljárás”) bejegyzett ofj‑nek valamely védjeggyel szembeni elsőbbsége megítélendő, vagyis azt kell eldönteni, hogy a jelen esetben a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése, vagy az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése tartalmazza‑e a releváns rendelkezést.
40. Másodszor azt az időpontot kell megállapítani, amely döntő jelentőségű annak meghatározása szempontjából, hogy az egyszerűsített eljárásban bejegyzett ofj kizárja‑e egy adott védjegy lajstromozását.
B – A felek főbb érvei
41. A jelen eljárásban a Bayerischer Brauerbund, a Bavaria, a német, a görög, az olasz és a holland kormány, valamint a Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. E felek mindegyike – az olasz kormány kivételével – úgyszintén képviseltette magát a 2010. június 10‑i tárgyaláson.
42. Nem kívánjuk részletekbe menően ismertetni a felek által előterjesztett különféle érveket, amelyek – még ha hasonló eredményre vezetnek is – a felvetett kérdések jogi megközelítéseinek széles skáláján mozognak. Pusztán röviden vázolnánk a felek által az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tekintetében javasolt válaszokat.
43. Azon kérdést illetően, hogy mely közösségi jogi szabály irányadó az OFJ és a Bavaria védjegye közötti viszonyra, a Bavaria, a német és a holland kormány, valamint a Bizottság lényegében egyetértenek abban, hogy az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése nem alkalmazható olyan ofj esetében, amelyet egyszerűsített eljárásban jegyeztek be. A felek túlnyomó többsége szerint az ofj és a Bavaria védjegye közötti viszonyt továbbra is a 2081/92 rendelet eredeti változata 14. cikkének (1) bekezdése szabályozza. Ugyanakkor a Bizottság a jelen összefüggésben az 510/2006 rendeletnek a 14. cikke (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 13. cikke (1) bekezdését tartja relevánsnak.
44. Ezzel szemben a Bayerischer Brauerbund, valamint az olasz és a görög kormány szerint az ilyen ofj időbeli elsőbbségét az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alapján kell megállapítani.
45. Azon kérdést illetően, hogy az egyszerűsített eljárásban bejegyzett elnevezés időbeli elsőbbsége szempontjából mely időpont a döntő jelentőségű, a felek sokféle időpontot javasoltak: i. az a nap, amikor az érintett elnevezésnek a származási tagállam joga szerinti oltalma megkezdődik (a Bizottság és a görög kormány); ii. az a nap, amikor az érintett tagállam a bejegyzés iránti kérelmet a Bizottsághoz benyújtja (a Bayerischer Brauerbund és az olasz kormány); iii. az a nap, amikor a Bizottságnak mindazon dokumentumokat rendelkezésére bocsátják, amelyeket a kérelemnek tartalmaznia kell (a jelen esetben a Bavaria szerint ez 1998 nyara előtt nem történt meg); iv. az a nap, amikortól az érintett gazdasági szereplők a tagállam egyszerűsített eljárásban való részvétele révén tudomást szerezhettek a bejegyzés iránti kérelemről (a német kormány); és végül v. a bejegyzés közzétételének napja (a Bavaria és a holland kormány).
C – Értékelés
1. Az alkalmazandó jogszabály
46. Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a védjegyjog, és általánosabban az ipari tulajdonjog egészének egyik alapelve a korábbi kizárólagos jogosultság elsőbbségének elve, illetve általánosabban az „időbeli elsőbbség = jogosultságbeli elsőbbség” elve, amelynek értelmében egy korábbi szellemi tulajdonjog jogosultja összeütközés esetén felléphet egy későbbi szellemi tulajdonjoggal szemben.(11)
47. Ami az egyrészről az oem‑ek vagy ofj‑k, másrészről a védjegyek közötti viszonyt illeti, az említett elvet tükrözik azok a konkrét szabályok, amelyeket az említett különböző összeütközési helyzetek vonatkozásában mind a 2081/92 rendelet(12), mind az 510/2006 rendelet megállapít. E szabályok mindegyikének eltérő célja és rendeltetése van, és mindegyik szabály különböző feltételekhez kötődik.(13)
48. Az első helyzetre a 2081/91 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése – amely az 510/2006 rendeletben a 3. cikk (4) bekezdése – utal, amely egy oem vagy ofj és egy már létező védjegy közötti összeütközés olyan esete, amikor, figyelembe véve a védjegy jó hírnevét és közismertségét, valamint használatának eddigi időtartamát, az érintett elnevezés bejegyzése a termék valódi azonosságát illetően a fogyasztó megtévesztésére alkalmas lenne. Ilyen esetben a már létező védjegy oltalma a földrajzi jelzés, illetve az eredetmegjelölés bejegyzésének megtagadása révén valósul meg.
49. A második helyzetre vonatkozóan mind a 2081/92 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése, mind pedig az 510/2006 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése alkalmazandó. Az említett rendelkezések olyan helyzetet érintenek, amelyben egy már létező védjegy használata egy oem vagy ofj számára az említett rendeletek 13. cikke alapján biztosított oltalommal ütközik. E rendelkezések a párhuzamos fennállás elvét jelenítik meg, azáltal hogy bizonyos feltételek mellett lehetővé teszik a korábbi védjegynek az ütköző elnevezés bejegyzése ellenére történő további használatát.
50. A harmadik – a jelen ügyben érintett és a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése, valamint az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése által szabályozott – összeütközési helyzet az, amikor egy korábbi oem vagy ofj és egy későbbi védjegy ütközik, amikor is az ilyen védjegy használata az említett rendeletek 13. cikkében leírt helyzetek valamelyikét idézné elő. Az említett rendelkezések értelmében a korábbi eredetmegjelölést vagy földrajzi jelzést kell oltalomban, illetve elsőbbségben részesíteni, azáltal hogy az ütköző védjegy lajstromozását meg kell tagadni, illetve szükség szerint a védjegyet törölni kell. Ha ugyanis létezik korábbi oem vagy ofj – amint az említett rendelkezések feltételezik –, az a nemzeti és a közösségi/európai uniós védjegyjog alapján az ütköző védjegy lajstromozását illetően kizáró oknak minősül.(14)
51. E tekintetben az oem, illetve ofj adott védjeggyel szembeni időbeli elsőbbségét – más szóval a bejegyzési eljárás azon pontját, amikortól az elnevezés összeütközés esetén akadálya lehet egy védjegy lajstromozásának – a 2081/92 rendelet eredeti változata 14. cikkének (1) bekezdése a 6. cikk (2) bekezdésében előírt közzététel időpontjára hivatkozással, vagyis a bejegyzés iránti kérelemnek és a kapcsolódó információknak a Bizottság által történő közzététele időpontjára hivatkozással határozza meg. Ezzel szemben mind az ugyanezen rendelet 692/2003 rendelettel módosított 14. cikkének (1) bekezdése, mind pedig az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése ebben a vonatkozásban lényegében a bejegyzés iránti kérelem Bizottság részére történő benyújtásának (korábbi) időpontjára hivatkozik.
52. A jelen ügyben a probléma lényege az, hogy a 2081/92 rendelet eredeti változata 14. cikkének (1) bekezdése azáltal, hogy a „6. cikk (2) bekezdésében foglalt közzététel időpontjá[ra]” hivatkozik, ismeretlen okból figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy az egyszerűsített eljárást illetően nincs ilyen közzételt előíró rendelkezés, miközben a 692/2003 rendelettel módosított 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése és az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése a tárgyi hatályát illetően összeegyeztethetőnek tűnik az egyszerűsített eljárással, tekintve, hogy a bejegyzés iránti kérelem Bizottság részére történő benyújtásának időpontját veszi alapul.
53. Ez azonban még nem teszi lehetővé azon tény figyelmen kívül hagyását, hogy sem a 692/2003 rendelettel módosított 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése, sem az első kérdés tárgyát képező 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése időbeli hatályát tekintve nem alkalmazható a szóban forgó ofj és védjegy közötti viszonyra.
54. E tekintetben rá kell mutatni először is arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonság elve megköveteli, hogy főszabály szerint bármely ténybeli helyzetet, kifejezett ellentétes rendelkezés hiányában, a megvalósulásakor hatályos jogszabályok fényében vizsgáljanak meg.(15)
55. A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben az összeütközési helyzet abból adódott, hogy a Bavaria védjegyének oltalmát 1995‑ben Németországra is kiterjesztették. Az oltalom e kiterjesztésére tekintettel kell megválaszolni azt a kérdést, hogy a „Bayerisches Bier” elnevezés – amelynek ofj‑ként történő bejegyzése iránt addigra a kérelmet az egyszerűsített eljárásban már benyújtották, de bejegyzése még nem zárult le – oltalmat, illetve konkrétabban elsőbbséget élvezett‑e már a Bavaria védjegyével szemben, aminek következtében az említett védjegy jogi oltalomban részesítése Németországban eleve kizárt volt, és ezért azt vissza kellett volna vonni.
56. Nyilvánvaló, hogy a szóban forgó helyzet bekövetkezésekor a 2081/92 rendelet eredeti változata szabályozta a „Bayerisches Bier” elnevezés bejegyzését és oltalmát, csakúgy mint annak védjegyekhez való viszonyát. Ezért a szóban forgó helyzetet e jogszabály fényében kell megvizsgálni.
57. Hozzátennénk ehhez, hogy jelen esetben nem egy, a 2081/92 rendelet eredeti változatának hatálya alatt keletkezett helyzet jövőbeli hatásairól van szó, amely helyzetre – amint a Bíróság számos esetben megállapította – egy új szabályt, így az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésével megállapított szabályt lehetne alkalmazni.(16)
58. Itt inkább arról van szó, hogy egy bizonyos időpontban egy bizonyos elnevezést úgy kellett‑e tekinteni, hogy az egy vele potenciálisan ütköző védjegyet időben – és ennek megfelelően jogokban – megelőz, aminek eredményeképpen a szóban forgó helyzet az 510/2006 rendelet hatálybalépése előtt befejezettnek minősül. Következésképpen az említett rendelet a szóban forgó helyzetre, illetve a hatálybalépését megelőzően szerzett jogokra visszamenőlegesen csak annyiban vonatkozhat, amennyiben annak szövegéből, céljából és rendszertani elhe lyezkedéséből az ilyen értelmezés világosan következik.(17)
59. Ugyanakkor az 510/2006 rendeletben erre semmi nem utal, az pedig e tekintetben nem elegendő, hogy a 2081/92 rendelet alapján már bejegyzett elnevezések az 510/2006 rendelet alapján – annak 17. cikkével és (19) preambulumbekezdésével összhangban – továbbra is oltalomban részesülnek.
60. Végül meg kell jegyezni, hogy igazán nehezen lehetne amellett érvelni, hogy az egyszerűsített eljáráshoz olyan szorosan kapcsolódó kérdést, mint amilyen az ezen eljárás során valamely elnevezés számára egy védjeggyel szemben biztosítandó oltalom, az 510/2006 rendeletben kellene szabályozni, hiszen magát az egyszerűsített eljárást már a 692/2003 rendelet eltörölte.
61. Ebből következik, hogy az 510/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése nem alkalmazható a jelen esetre, amelyben az ofj‑t a 2081/92 rendelet eredeti változatának 17. cikkében előírtak szerinti egyszerűsített eljárás alapján érvényesen bejegyezték.
62. Ezért azt, hogy egy ofj a bejegyzési eljárás során mely időponttól lehet akadálya egy adott védjegy érvényes lajstromozásának, a 2081/92 rendeletre, és különösen annak 14. és 17. cikkére hivatkozással kell meghatározni, figyelembe véve – amennyiben a válasz az említett rendelkezések megfogalmazásából nem következik egyenesen – azon rendelet hátterét, célját és általános rendszerét, amelynek e rendelkezések a részét képezik.(18)
2. Azon időpont, amelytől az egyszerűsített eljárás hatálya alá tartozó ofj megakadályozhatja a vele állítólagosan összeütköző védjegy lajstromozását
63. Amint arra már rámutattunk, a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése, amely a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy körülményeivel megegyező körülményekre vonatkozik –amennyiben a védjegyek lajstromozását az eredetmegjelölések és földrajzi jelzések említett rendelet által biztosított oltalmának függvényében szabályozza –, az elnevezés bejegyzése iránti kérelem közzétételének időpontját jelöli meg – legalábbis az általános eljárásban bejegyzett elnevezések tekintetében – azon időpontként, amelytől kezdve az ütköző védjegy lajstromozása nem engedélyezhető.(19)
64. Mivel ez az időpont nem alkalmazható azon elnevezések esetében, amelyek bejegyzését az egyszerűsített eljárás alapján kérelmezik, amely eljárásban nem történik meg a bejegyzés iránti kérelemnek a 2081/92 rendelet 6. cikke (2) bekezdése szerinti közzététele,(20) a megválaszolandó kérdés a következő: az egyszerűsített bejegyzési eljárásban melyik az az időpont, amely a 2081/92 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában az említett időponttal funkcióját tekintve egyenértékűnek tekinthető?
65. E tekintetben először is szem előtt kell tartani, hogy a 2081/92 rendeletben mind a 14. cikk (1) bekezdésének, mind a 14. cikk (3) bekezdésének a rendeltetése az, hogy a bejegyzést megakadályozza,(21) az előbbi a védjegyek lajstromozása, az utóbbi pedig az eredetmegjelölések és földrajzi jelzések bejegyzése tekintetében, míg a 2081/92 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése némileg eltérő logikát követ, hiszen bizonyos feltételek mellett, a párhuzamos fennállás elvével összhangban a már létező védjegynek az olyan oem vagy ofj bejegyzése ellenére – és bejegyzését követően – történő további használatáról rendelkezik, amellyel e használat ütközik.
66. Másodszor ennek következtében, míg a 2081/92 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése alapján a bejegyzést követő
vizsgálatra van szükség, amely többek között a szóban forgó rendelkezéseket alkalmazó közigazgatási szervek és bíróságok feladata, addig azt, hogy az említett rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében és 14. cikkének (3) bekezdésében megállapított feltételek teljesülnek‑e, az említett rendelkezéseket alkalmazó közösségi intézményeknek, illetőleg nemzeti hatóságoknak a védjegy, illetőleg az oem vagy ofj bejegyzését megelőzően
kell megvizsgálniuk.(22)
67. Harmadszor, ezzel összefüggésben rá kell mutatni arra, hogy az az időpont, amelyre a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése az általános bejegyzési eljárás tekintetében utal – nevezetesen a bejegyzési kérelem közzététele –, abban az eljárásban az első olyan pont, amikor az eredetmegjelölés vagy földrajzi jelzés folyamatban lévő bejegyzését a védjegylajstromozásért felelős valamennyi nemzeti hatóságnak, valamint az érdekelt harmadik feleknek és gazdasági szereplőknek a tudomására hozzák, hogy e tényt figyelembe lehessen venni azon védjegyek lajstromozásával kapcsolatban, amelyek az érintett oem‑mel vagy ofj‑vel ütközhetnek.
68. Ezzel összefüggésben az egyszerűsített eljárásban bejegyzett elnevezések tekintetében meg kell jegyezni, hogy ezen eljárásban az első olyan pont, amikor valamennyi említett közösségi hatóság és gazdasági szereplő tudomást szerezhet az ezen eljárás hatálya alá tartozó elnevezés bejegyzéséről, az az elnevezésnek a 2081/92 rendelet 15. cikkével összefüggésben értelmezett 17. cikke alapján történő bejegyzésének az Európai Unió Hivatalos Lapjában
való közzététele.
69. Ezért álláspontunk szerint a 2081/92 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének elméleti hátterére és szellemére tekintettel ez az az időpont – nevezetesen azon időpont, amikor az egyszerűsített eljárásban bejegyzett elnevezések számára biztosított oltalmat közösségi szinten első alkalommal nyilvánosságra hozzák – amelyet az említett rendelet 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában az ilyen elnevezések elsőbbségének meghatározása szempontjából döntő jelentőségűnek kell tekinteni.
70. Ezt az értelmezést mindenekelőtt az említett szabály gyakorlati alkalmazásának megvalósulásával kapcsolatos megfontolások is alátámasztják.
71. Ezért szem előtt kell tartani, hogy a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése elsődlegesen – amint e rendelkezés első albekezdéséből kitűnik – kizáró okról rendelkezik azon védjegy tekintetében, amelynek lajstromozását kérelmezik, és csak másodlagosan rendelkezik – amint második albekezdéséből kitűnik – az érintett védjegy törléséről arra az esetre, ha annak lajstromozására az említett lajstromozási akadály megsértésével került sor.
72. Ugyanakkor nyilvánvaló, hogy a védjegylajstromozásért felelős hatóságok csak akkor tudják figyelembe venni egy olyan elnevezés oltalmát, amely bejegyzésének kérelmezése az említett rendelet alapján történt, és különösen csak akkor tudják figyelembe venni az ezzel összefüggő kizáró okot, ha az érintett elnevezést azon védjegy lajstromozása előtt tudomásukra hozták, amely az elnevezéssel ütközhetne.
73. Másodszor, véleményünk szerint a jogbiztonság elvéből is következik, hogy valamely elnevezés egyszerűsített eljárás alapján történő bejegyzése kérelmezésének ténye nem zárhatja ki eleve, hogy egy védjegyet az érintett ofj vagy oem bejegyzésének közzétételét megelőzően lajstromozzanak.
74. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonság elve megköveteli, hogy a közösségi/uniós szabályozás tegye lehetővé, hogy az érintettek pontosan megismerhessék az adott szabállyal rájuk rótt kötelezettségek mértékét.(23)
75. Ily módon a Prosciutto di Parma ügyben, amely egyszerűsített eljárásban bejegyzett oem‑re vonatkozott, a Bíróság megállapította, hogy a jogbiztonság elvével összhangban egy olyan egyedi előírás, mint amilyen az előállítási régióban történő szeletelésre és csomagolásra vonatkozó előírás, magában foglalja azt, hogy harmadik személyek tartózkodni kötelesek ettől a tevékenységtől, és ennek megfelelően, mivel ezt nem hozták megfelelő közzététel útján harmadik személyek tudomására olyan közösségi jogszabály formájában, mint amilyen a jelen esetben érintett bejegyzési rendelet, ezért arra velük szemben nemzeti bíróság előtt nem lehet hivatkozni.(24)
76. Ami a jelen ügyet illeti, rá kell mutatni arra, hogy az az eredetmegjelölések és földrajzi jelzések egyszerűsített eljárásban történő bejegyzésének azon eljárási elemére, illetve intézkedésére vonatkozik, amelynek hatása az lehet, hogy valamely védjegy lajstromozását eleve kizárja.
77. Ily módon a jelen esetben releváns esemény egyértelműen tartózkodási kötelességet eredményez a védjegylajstromozást kérelmező harmadik személyek számára annyiban, amennyiben az adott védjegy az érintett elnevezéssel összeütközésbe kerülhet. Ráadásul a védjegylajstromozás terén hatáskörrel rendelkező hatóságok számára is kötelezettséget keletkeztet, hiszen azok kötelesek az érintett védjegyek lajstromozását megtagadni.
78. Ennek megfelelően, mivel az egyszerűsített eljárás keretében csupán az oem, illetve ofj bejegyzését hozzák megfelelő közzététel útján az érdekelt harmadik felek és az érintett hatóságok tudomására, a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése szerinti, eleve kizárást eredményező joghatást a jogbiztonság elve alapján csak ezen intézkedésre, és nem egy olyan előzetes intézkedésre hivatkozással lehet meghatározni, mint a bejegyzés iránti kérelem Bizottság részére történő benyújtása.
79. Közelebbről, ami az egyszerűsített eljárás alapján történő bejegyzés iránti kérelmet illeti, a nyilvánosság szóban forgó hiányát nyilvánvalóan nem ellensúlyozhatja az az – alapvetően ettől független – tény, hogy – amint arra a felek közül többen helyesen mutattak rá –, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságoknak lehetőségük kell legyen arra, hogy a hatékony bírói jogvédelem követelményével összhangban döntsenek a valamely elnevezésre vonatkozóan az egyszerűsített bejegyzési eljárás keretében benyújtott bejegyzési kérelem jogszerűsége tárgyában.(25)
80. Ugyanígy azzal sem lehet érvelni véleményünk szerint, hogy – ami a gazdasági szereplőket illeti, vagy legalábbis egyes gazdasági szereplőket illet – a 2081/92 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alkalmazásában nincs szükség az egyszerűsített eljárásban történő bejegyzés iránti kérelem egyedi közzétételére, hiszen az ugyanazon rendelet 17. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerint az érintett kérelem egyébként is olyan elnevezésre vonatkozik, amely nemzeti szinten már jogi oltalmat élvez, és amelyet a gazdasági szereplőknek már ismerniük kell.
81. Jóllehet az igaz, hogy az egyszerűsített eljárás alkalmazásának előfeltétele többek között az, hogy a tagállam által bejegyeztetni kívánt elnevezésnek az adott tagállamban jogi oltalom alatt kell állnia, illetve azon tagállamokban, ahol nincs oltalmi rendszer, az elnevezésnek a használat alapján elismertnek kell lennie(26), hangsúlyozni kell, hogy az ezen eljárásban történő bejegyzés nem egyszerűen egy nemzeti szinten már korábban létező oltalom közösségi/uniós szintű kiterjesztése.(27)
82. Ezért eltekintve a területi hatálybeli különbségtől, az eredetmegjelölés vagy földrajzi jelzés számára a nemzeti jog alapján biztosított oltalom terjedelme a 2081/92 rendelet alapján bejegyzett ofj‑k és oem‑ek számára biztosított oltalom terjedelmétől lényegesen eltérhet, és annál lényegesen szűkebb lehet, ami a jelen esetben is kifejezetten így van.
83. Így tehát az eredetmegjelölésnek a nemzeti oltalmi rendszer keretében történő létezése, illetve konkrétabban közzététele, a 2081/92 rendelet 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában nem pótolhatja a nyilvánosság és a jogbiztonság azon hiányát, amely az érintett elnevezésnek az egyszerűsített eljárásban történő bejegyzése iránti kérelem kapcsán merül fel.
84. Végül hangsúlyozni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat alapján a 2081/92 rendelet célja az, hogy a hatálya alá tartozó földrajzi elnevezéseknek egységes oltalmat biztosítson a Közösségben/az Unióban.(28)
85. Az ilyen megközelítés kapcsán nyilvánvalóan felmerülő jogbiztonsági kérdéseken kívül véleményünk szerint a 2081/92 rendelet alapján létrehozott rendszer által ily módon biztosítani kívánt egységes oltalommal ellentétes lenne az, ha az említett rendelet 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában az eredetmegjelölés vagy földrajzi jelzés időbeli elsőbbségét az egyszerűsített eljárást illetően arra az időpontra hivatkozással határoznák meg – amint a felek némelyike javasolta –, amikortól az érintett elnevezés oltalma a származási tagállam nemzeti joga alapján fennállt, illetve nemzeti oltalmi rendszer hiányában, amikortól az elnevezést használat alapján elismerték.
86. Ráadásul az ilyen megközelítés nem veszi kellőképpen figyelembe azt a fentiekben említett különbséget(29), amely a 2081/92 rendelet szerinti eredetmegjelölések és földrajzi jelzések, illetve az ezek alapjául szolgáló, nemzeti oltalomban részesülő elnevezések között áll fenn.
87. A fenti megfontolások egészére tekintettel a második kérdésre azt a választ javaslom, hogy a 2081/92 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy e rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alkalmazásában a bejegyzés közzétételének időpontja a döntő jelentőségű az e rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárásnak megfelelően bejegyzett, oltalom alatt álló földrajzi jelzés időbeli elsőbbségének meghatározása szempontjából.
V – Végkövetkeztetések
88. Mindezek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre az alábbi választ adja:
(1) A mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 2006. március 20‑i 510/2006/EK tanácsi rendelet 14. cikkének (1) bekezdése nem alkalmazható abban az esetben, ha az oltalom alatt álló földrajzi jelzést a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 1992. július 14‑i 2081/92/EGK tanácsi rendelet 17. cikkében előírtak szerinti egyszerűsített eljárás alapján érvényesen bejegyezték;
(2) A 2081/92 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy e rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alkalmazásában a bejegyzés közzétételének időpontja a döntő jelentőségű az e rendelet 17. cikke szerinti egyszerűsített eljárásnak megfelelően bejegyzett, oltalom alatt álló földrajzi jelzés időbeli elsőbbségének meghatározása szempontjából.
(1) .
(2)  –	HL 2006. L 93., 12. o.
(3)  –	HL 2001. L 182., 3. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 97. o.
(4)  –	HL 1992. L 208., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 4. o.
(5)  –	A C‑343/07. sz., Bavaria és Bavaria Italia ügyben 2009. július 2‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑5491. o.).
(6)  –	A mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló 2081/92/EGK rendelet módosításáról szóló, 2003. április 8‑i 692/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 99., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 38. kötet, 454. o.).
(7)  –	A Bizottságot a konzultációs eljárással összhangban (minősített többség) elfogadott tanácsi jogi aktusokban megállapított végrehajtási hatásköreinek gyakorlása során segítő bizottságokkal kapcsolatos rendelkezéseknek az 1999/468/EK határozathoz történő hozzáigazításáról szóló rendelet (HL 2003. L 122., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 301. o.).
(8)  –	Az 5. lábjegyzetben hivatkozott ítélet.
(9)  –	Az 5. lábjegyzetben hivatkozott ítélet.
(10)  –	Az 5. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 115. pontja.
(11)  –	Lásd ebben az értelemben a C‑245/02. sz. Anheuser-Busch ügyben 2004. november 16‑án hozott ítélet (EBHT 2004., I‑10989. o.) 98. pontját.
(12)  –	A következő pontok egyaránt vonatkoznak a 2081/92 rendelet 14. cikkének eredeti változatára, és annak a 692/2003 rendelettel módosított változatára.
(13)  –	Lásd ebben az értelemben a 2081/92 rendelet 14. cikke tekintetében az 5. lábjegyzetben hivatkozott Bavaria és Bavaria Italia ügyben hozott ítélet 117–123. pontját.
(14)  –	Lásd e tekintetben a 2004. február 19‑i 422/2004/EK tanácsi rendelettel (HL 2004. L 70., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 3. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 7. cikke (1) bekezdésének k) pontját, valamint a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.) 7. cikke (1) bekezdésének k) pontját.
(15)  –	Lásd ebben az értelemben például a C‑154/05. sz. J. J. Kersbergen-Lap és D. Dams-Schipper ügyben 2006. július 6‑án hozott ítélet (EBHT 2006., I‑6249. o.) 42. pontját, valamint a 10/78. sz. Belbouab‑ügyben 1978. október 12‑én hozott ítélet (EBHT 1978., 1915. o.) 7. pontját.
(16)  –	Lásd ebben az összefüggésben például a C‑334/07. P. sz., Bizottság kontra Freistaat Sachsen ügyben 2008. december 11‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑9465. o.) 43. pontját, valamint a C‑60/98. sz. Butterfly Music ügyben 1999. június 29‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑3939. o.) 24. pontját.
(17)  –	Lásd ebben az értelemben például a C‑162/00. sz. Pokrzeptowicz‑Meyer ügyben 2002. január 29‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑1049. o.) 49. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. A Bíróság által a jogi szabályok időbeli hatályára vonatkozóan megállapított elveket illetően lásd továbbá a C‑357/09. PPU. sz. Kadzoev‑ügyben (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 2009. november 10‑én ismertetett állásfoglalásom 56–59. pontját.
(18)  –	Vö. ebben az összefüggésben a 292/82. sz . Firma E. Merck ügyben 1983. november 17‑én hozott ítélet (EBHT 1983., 3781. o.) 12. pontjával, valamint a C‑265/08. sz., Federutility és társai ügyben 2010. április 20‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 18. pontjával.
(19)  –	Lásd különösen a fenti 50. pontot.
(20)  –	Rá kell mutatni arra, hogy a 2081/92 rendeletnek nincs olyan eleme, amely eleve kizárná e rendelet 14. cikke (1) bekezdésének az egyszerűsített eljárásban bejegyzett elnevezésekre történő alkalmazását; ráadásul ez nem lenne összhangban azon ténnyel, hogy e rendelet 14. cikkének (2) és (3) bekezdését az egyszerűsített eljárás vonatkozásában következetesen alkalmazandónak tekintették (lásd például az 5. lábjegyzetben hivatkozott Bavaria és Bavaria Italia ügyben hozott ítélet 111. és azt követő pontjait).
(21)  –	Vö. a 2081/92 rendelet 14. cikkének (3) bekezdését illetően az 5. lábjegyzetben hivatkozott Bavaria és Bavaria Italia ügyben tett indítványom 128., 129. és 152. pontjával.
(22)  –	Lásd ebben az összefüggésben az 5. lábjegyzetben hivatkozott Bavaria és Bavaria Italia ügyben hozott ítélet 118. és 119. pontját.
(23)  –	Lásd a C‑469/00. sz. Ravil‑ügyben 2003. május 20‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑5053. o.) 93. pontját, a C‑108/01. sz. Prosciutto di Parma ügyben 2003. május 20‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑5121. o.) 89. pontját és a C‑209/96. sz., Egyesült Királyság kontra Bizottság ügyben 1998. október 1‑jén hozott ítélet (EBHT 1998., I‑5655. o.) 35. pontját.
(24)  –	A 23. lábjegyzetben hivatkozott Prosciutto di Parma ügyben hozott ítélet 91–96. pontja.
(25)  –	Lásd ebben az értelemben különösen a C‑269/99. sz., Carl Kühne és társai ügyben 2001. december 6‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑9517. o.) 57. és 58. pontját, valamint az 5. lábjegyzetben hivatkozott Bavaria és Bavaria Italia ügyben hozott ítélet 57. pontját.
(26)  –	Vö. például a C‑66/00. sz. Bigi‑ügyben 2002. június 25‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑5917. o.) 28. pontjával.
(27)  –	Lásd ebben az értelemben a 23. lábjegyzetben hivatkozott Prosciutto di Parma ügyben hozott ítélet 97. és 98. pontját.
(28)  –	Lásd ebben az értelemben többek között a C‑478/07. sz. Budějovický Budvar ügyben 2009. szeptember 8‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑7721. o.) 107. pontját és a C‑312/98. sz. Warsteiner Brauerei ügyben 2000. november 7‑én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑9187. o.) 50. pontját.
(29)  –	A fenti 80–82. pont.