62023CJ0543_RES
Дело C‑543/23 [Gnattai] (
i
)
AR
срещу
Ministero dell’Istruzione e del Merito
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Padova)
Решение на Съда (четвърти състав) от 4 септември 2025 година
„Преюдициално запитване — Социална политика — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клауза 4 — Преподаватели, които са придобили професионален опит в определени учебни заведения, чието функциониране и организация не са от компетенциите на държавата — Назначаване на постоянен договор в държавни учебни заведения — Определяне на трудовия стаж с оглед на определянето на възнаграждението — Национална правна уредба, която не предвижда да се вземе предвид трудовият стаж, придобит в някои учебни заведения, чието функциониране и организация не са от компетенциите на държавата — Различно третиране, основано на критерий, различен от срочния или безсрочния характер на трудовото правоотношение — Членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Приложимост — Липса на прилагане на правото на Съюза“
Преюдициални въпроси — Допустимост — Въпроси относно приложимостта на правото на Съюза — Въпроси, отнасящи се към съществото на делото — Допустими въпроси
(член 267 ДФЕС)
(вж. т. 27)
Преюдициални въпроси — Допустимост — Необходимост от предоставяне на Съда на достатъчно точни сведения за фактическия контекст и връзката между спора в главното производство и разпоредбите от правото на Съюза, посочени в преюдициалните въпроси — Обхват — Запитване, в което са предоставени достатъчно сведения за фактическия и правния контекст — Възможност за Съда да даде полезен отговор на запитващата юрисдикция — Допустимост
(член 267 ДФЕС; членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 94, буква в) от Процедурния правилник на Съда)
(вж. т. 28—31)
Социална политика — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Директива 1999/70 — Приложно поле — Различно третиране на работниците на срочен трудов договор спрямо намиращите се в сходно положение работници на постоянен трудов договор — Включване
(клауза 4 от приложението към Директива 1999/70 на Съвета)
(вж. т. 34 и 35)
Социална политика — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Директива 1999/70 — Забрана на дискриминацията на работниците на срочен трудов договор — Работник на срочен трудов договор, назначен като работник на постоянен трудов договор — Периоди на заетост в учебни заведения, чието функциониране и организация не са от компетенциите на държавата — Неотчитане на тези периоди на заетост при определянето на трудовия стаж и възнаграждението при назначаването като преподавател на постоянен трудов договор в държавно учебно заведение — Допустимост
(клауза 4, точка 1 от приложението към Директива 1999/70 на Съвета)
(вж. т. 36—46, 49 и 50 и диспозитива)
Преюдициални въпроси — Компетентност на Съда — Граници — Искане за тълкуване на Хартата на основните права на Съюза — Национална правна уредба, която не съставлява мярка за прилагане на правото на Съюза — Липса на компетентност на Съда
(член 267 ДФЕС, член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 56—64)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Tribunale di Padova (Първоинстанционен съд Падуа, Италия) по повод назначаването на постоянен трудов договор в държавни учебни заведения, Съдът се произнася по клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, приложено към Директива 1999/70/ЕО на Съвета (
1
), относно национална правна уредба, която не предвижда да се вземе предвид трудовият стаж на преподаватели, придобили професионален опит в учебни заведения, чието функциониране и организация не са от компетенциите на държавата, но които са официално приравнени на държавни учебни заведения.
AR, преподавател с призната квалификация да преподава италиански език, история и география, е работел в „официално приравнено“ училище по смисъла на италианското законодателство (
2
) в периода 2002—2007 г. въз основа на пет срочни договора. На 1 септември 2008 г. AR е назначен от Ministero dell’Istruzione e del Merito (Министерство на образованието и постиженията, Италия) (наричано по-нататък „Министерството на образованието“) на постоянен договор като преподавател в държавно училище. При назначаването му, министерството го класира този преподавател в категория на заплащане, съответстваща на „нулев трудов стаж“, тъй като член 485 от Законодателен декрет № 297/1994 (
3
) не позволява при изчисляването на трудовия стаж на AR да се вземат предвид годините труд, прослужени в това официално приравнено училище.
AR сезира Първоинстанционен съд Падуа с иск Министерството на образованието да вземе предвид трудовия стаж, придобит от него въз основа на работата му в официално приравнено училище, като поддържа, че член 485 от Законодателен декрет № 297/1994 нарушава клауза 4 от Рамковото споразумение и членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
В този контекст запитващата юрисдикция отправя преюдициално запитване до Съда. Тя се съмнява по-специално дали невъзможността при определянето на възнаграждението на този преподавател да се вземе предвид професионалният опит, придобит в официално приравнени училища, е съвместимо с клауза 4 от Рамковото споразумение.
Съображения на Съда
В самото начало Съдът припомня, че принципът на недопускане на дискриминация, прогласен в член 21, параграф 1 от Хартата, е особено проявление на принципа на равно третиране, който е общ принцип на правото на Съюза и е закрепен в член 20 от Хартата. Що се отнася обаче до различното третиране на работниците на срочен договор спрямо намиращите се в сходно положение работници на постоянен договор, тези принципи са приложени и конкретизирани с Директива 1999/70, и по-специално с клауза 4 от Рамковото споразумение, което се съдържа в приложението към тази директива.
Що се отнася до приложимостта на Рамковото споразумение по отношение на преподавател, който се намира в положението на AR, това рамково споразумение се прилага за всички работници, полагащи труд срещу възнаграждение в рамките на възникнало с работодателя им срочно трудово правоотношение. Сам по себе си фактът, че заинтересованото лице е придобило качеството на работник на постоянен трудов договор, не изключва възможността при определени обстоятелства то да се позове на принципа на недопускане на дискриминация, прогласен в клауза 4 от Рамковото споразумение. Тъй като AR твърди, че спрямо него е налице различно третиране, що се отнася до зачитането на периодите на преподаване, прослужени като работник на срочен трудов договор, Рамковото споразумение по принцип се прилага за преподавател в положението на ищеца.
Съдът припомня, че клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение въвежда забрана работниците на срочни трудови договори да се третират — само защото работят по срочен договор — по по-неблагоприятен начин от гледна точка на условията за наемане на работа спрямо работниците на постоянни трудови договори в сходно положение, освен ако различното третиране не е оправдано от обективни причини. Точка 4 от тази клауза формулира същата забрана по отношение на критериите за прослужено време, свързани с определени условия за наемане на работа.
Макар правилата относно периоди на трудов стаж, който трябва да се придобие, за да стане възможно класирането в дадена категория възнаграждение като предвидените в член 485 от Законодателен декрет № 297/1994, да попадат в обхвата на понятието „условия за наемане на работа“ по смисъла на клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение, принципът на недопускане на дискриминация е приложен и конкретизиран с клауза 4 от Рамковото споразумение единствено по отношение на различното третиране на работниците на срочен трудов договор спрямо работниците на постоянен трудов договор, които се намират в сходно положение. Всъщност тази клауза има за цел да приложи принципа на недопускане на дискриминация спрямо работниците на срочен договор, за да се попречи на работодателите да използват подобно трудово правоотношение като средство за лишаване на тези работници от права, признати на работниците на постоянен договор. От това следва, че различно третиране, което се основава на критерий, различен от този дали трудовото правоотношение е срочно, или безсрочно, не попада в обхвата на забраната по клауза 4 от Рамковото споразумение.
В случая Съдът констатира, че различното третиране, произтичащо от член 485 от Законодателен декрет № 297/1994, се основава не на това дали трудовото правоотношение е срочно, или безсрочно, а на естеството на учебното заведение, в което съответните работници са придобили професионалния опит.
При тези условия, дори да се предположи, че може да се приеме, че преподавателите, които са били назначени на срочен трудов договор в официално приравнени училища (
4
), преди да бъдат назначени на постоянен договор от Министерството на образованието, и преподавателите, които са били назначени на постоянен договор в държавни училища, работят в същото ведомство по смисъла на клауза 3, точка 2 от Рамковото споразумение и че тези две групи работници се намират в сходно положение, различно третиране като произтичащото от член 485 от този законодателен декрет не попада в обхвата на забраната, прогласена в клауза 4 от това рамково споразумение.
Поради това Съдът счита, че клауза 4 от Рамковото споразумение допуска национална правна уредба, която не предвижда при определянето на трудовия стаж и възнаграждението на преподаватели при назначаването им на постоянен договор в държавно учебно заведение да се вземат предвид периодите на заетост, прослужени преди това от тези преподаватели на срочен или постоянен договор в някои учебни заведения, чието функциониране и организация не са от компетенциите на държавата, но които по силата на тази правна уредба са официално приравнени на държавни учебни заведения, макар посочената правна уредба да предвижда, че трудовият стаж на преподаватели, наети в държавни учебни заведения, по-специално на постоянен договор, се взема предвид при определянето на трудовия стаж и на възнаграждението им.
Що се отнася до въпроса дали принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, закрепени в членове 20 и 21 от Хартата, допускат посочената национална правна уредба, Съдът заключава, че Хартата не е приложима към същата национална правна уредба, тъй като тя не прилага правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата. Съдът счита, че след като различното третиране, произтичащо от член 485 от Законодателен декрет № 297/1994, не се основава на това дали трудовото правоотношение на съответните работници е срочно или безсрочно, няма пряка връзка между прилагането на този член 485 и забраната за дискриминация, съдържаща се в клауза 4 от Рамковото споразумение. Освен това посоченият член 485 няма връзка с която и да било друга разпоредба от правото на Съюза. Следователно не е от компетентността на Съда да отговори на този въпрос.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Рамково споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г. (наричано по-нататък „Рамковото споразумение“), което е приложено към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 75, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).
(
2
)	Член 1, параграф 2 от Legge n. 62 — Norme per la parità scolastica e disposizioni sul diritto allo studio e all’istruzione (Закон № 62 — Правила за равенство в образованието и разпоредби относно правото на обучение и образование) от 10 март 2000 г. (GURI, бр. 67 от 21 март 2000 г.).
(
3
)	Decreto legislativo n. 297 — Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (Законодателен декрет № 297 — Одобряване на консолидирания текст на действащите законодателни разпоредби в областта на образованието, отнасящи се до училищата от всички степени) от 16 април 1994 г. (GURI, бр. 115 от 19 май 1994 г., редовна притурка бр. 79, наричан по-нататък „Законодателен декрет № 297/1994“)
(
4
)	По смисъла на член 1, параграф 2 от Закон № 62/2000.