62015CC0177
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. BOBEK
представено на 22 юни 2016 година (
1
)
Дело C‑177/15
Nelsons GmbH
срещу
Ayonnax Nutripharm GmbH
Bachblütentreff Ltd
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Федерален съд, Германия)
„Обществено здраве — Здравни претенции за храните — Понятие за напитки, съдържащи над 1,2 % vol. алкохол — Включване на течност под формата на спрей или капки, съдържащи повече от 27 % vol. алкохол — Изискване за предоставяне на научни доказателства — Преходен режим за съществуващите търговски марки“
I – Въведение
1.
Nelsons GmbH (наричано по-нататък „Nelsons“ или „жалбоподателят“) продава в Германия лекарствените продукти „Цветя на д‑р Бах“, в това число и така наречените „RESCUE продукти“ във флакончета с капкомер от 10 ml или 20 ml и като спрей (наричани по-нататък „RESCUE продуктите“). RESCUE продуктите съдържат 27 % vol. алкохол.
2.
Регламент (ЕО) № 1924/2006 (
2
) установява определени правила относно маркирането с хранителни и здравни претенции за храни. Тези правила включват обща забрана за маркиране със здравни претенции на „напитки“, съдържащи над 1,2 % vol. алкохол.
3.
Представляват ли RESCUE продуктите на Nelsons „напитки“ по смисъла на Регламент № 1924/2006? Ако отговорът е положителен, високото съдържание на алкохол в RESCUE продуктите по принцип би изключило всякаква възможност за маркирането им със здравни претенции. При отрицателен отговор, какви (ако въобще трябва да се представят някакви) доказателства трябва да се представят в подкрепа на такива здравни претенции? Накрая, могат ли RESCUE продуктите да се ползват от режим на освобождаване от обичайните правила, прилагани съгласно Регламент № 1924/2006, в следствие на дългогодишното им предлагане на пазара в Германия? Това са поставените от националната юрисдикция въпроси в настоящото производство.
II – Правна уредба
А – Право на ЕС
1. Регламент № 1924/2006
4.
Регламент № 1924/2006 определя условията, при които „храна“ (
3
), продавана в ЕС, може да бъде предмет на хранителни и здравни претенции.
5.
Регламент № 1924/2006 предвижда, че разрешение за използване на здравни претенции по принцип следва да бъде предоставено след научна оценка (съображение 23).
6.
Член 1, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 предвижда:
„Търговска марка, търговско наименование или популярно наименование върху етикета, които при представянето или рекламата на храната могат да бъдат изтълкувани като хранителна или здравна претенция, могат да бъдат използвани, без да се предприемат предвидените в настоящия регламент процедури за получаване на разрешение, при условие че са съпроводени от хранителна или здравна претенция върху същия етикет, при представянето или реклама, отговарящи на разпоредбите на настоящия регламент“.
7.
Член 2, параграф 2 от Регламент № 1924/2006 определя понятията „претенция“ и „здравна претенция“ по следния начин:
„1)   „претенция“ означава всяко съобщение или представяне, което не е задължително по силата на национално законодателство или законодателство на Общността, включително представяне с картина, графика или символ, под всякаква форма, което заявява, създава впечатление или внушава, че дадена храна има определени характеристики;
[…]
5)   „здравна претенция“ означава претенция, която заявява, създава впечатление или внушава, че съществува връзка между дадена категория храна, отделна храна или една от нейните съставки и здравето;“.
8.
Член 4, параграф 3 от Регламента гласи:
„Напитки, съдържащи над 1,2 % vol. алкохол, не се маркират със здравни претенции“.
9.
Регламент № 1924/2006 не съдържа определение за „напитка“. Съгласно съображение 13 обаче „хранителните добавки“, предвидени в Директива 2002/46/ЕО (
4
), представени в течна форма и съдържащи над 1,2 % vol. алкохол, не се смятат за напитки.
10.
Член 5, параграф 1, буква а) предвижда, че се разрешава използване на хранителни и здравни претенции единствено ако:
„наличието, отсъствието или намаленото съдържание в храна или категория храна на хранително вещество или друго вещество, по отношение на което се прави претенцията, се е оказало, че има благоприятен хранителен или физиологичен ефект, както е установено в общоприето научно доказателство“.
11.
Член 5, параграф 1, букви б)—г) предвижда също, че съответното „хранително вещество или друго вещество“, по отношение на което се прави претенцията, трябва действително да се съдържа в крайния продукт в значително количество и под форма, която може да се използва от организма.
12.
Член 6, параграф 1 предвижда още, че:
„Хранителните и здравните претенции се основават и потвърждават от общоприети научни доказателства“.
13.
Член 10 установява специфични условия, на които здравните претенции също трябва да отговарят, по следния начин:
„1.   Здравните претенции се забраняват, освен ако не отговарят на общите изисквания от глава II и специфичните изисквания от настоящата глава и не са разрешени в съответствие с настоящия регламент и включени в списъците на разрешени претенции по членове 13 и 14.
[…]
3.   Позоваване на общите, неспецифични ползи от хранително вещество или храната за цялостното добро здраве или здравно благополучие е допустимо единствено ако е съпроводено от специфична здравна претенция, включена в списъците по членове 13 и 14“.
14.
Член 13 предвижда, че Комисията приема списъци на разрешените здравни претенции (
5
). Списъкът на разрешените претенции по член 13 най-напред е приет като приложение към Регламент (ЕС) № 432/2012 (
6
), като впоследствие няколкократно е обновяван.
15.
Член 14 се прилага за някои специфични видове претенции (
7
). Той предвижда създаване на списък с претенции след подаване на заявление съгласно процедурите, посочени в членове 15—17 и 19. Списъкът на разрешените претенции по член 14 най-напред е приет като приложение към Регламент (ЕО) № 983/2009 (
8
), като впоследствие няколкократно е обновяван.
16.
Член 28, параграф 2 предвижда следните преходни мерки:
„Продукти с търговски марки или търговско наименование, които съществуват преди 1 януари 2005 г., неотговарящи на изискванията на настоящия регламент, могат да продължат да бъдат продавани до 19 януари 2022 г., след която дата се прилагат разпоредбите на настоящия регламент“.
2. Регламент (ЕО) № 110/2008 (
9
)
17.
Член 2, параграф 1 от Регламент № 110/2008 определя „спиртна напитка“ като „алкохолна напитка“ с определени характеристики. Член 9 предвижда, че спиртните напитки, които нямат конкретно наименование (brandy, whisky и др.), трябва да се етикетират като „спиртни напитки“.
III – Фактически обстоятелства, производство и преюдициални въпроси
А – RESCUE продуктите на жалбоподателя
18.
Nelsons продава в аптеки в Германия лекарствените продукти „Цветя на д‑р Бах“, в това число и „RESCUE“ продуктите във флакончета с капкомер или като спрей от 10 ml или 20 ml. Тези продукти са обозначени като „Spirituose“ („спиртна напитка“) и съдържат 27 % vol. алкохол. В указанията за дозировка се препоръчват по четири капки или две впръсквания дневно.
19.
Nelsons започва да продава RESCUE продуктите в Германия още преди 1 януари 2005 г. (
10
). Оттогава насам съдържанието на продуктите не е променяно, като още преди 1 януари 2005 г. те се продават, като се използва марката на Общността „RESCUE“.
20.
Първоначално RESCUE продуктите на Nelsons се продават като лекарства и марката „RESCUE“ е регистрирана за лекарства (не за храни). През 2007 г. Nelsons регистрира марката „RESCUE“ и като марка на Общността за храни. През февруари 2008 г. по дело, по което Nelsons не е страна, Oberlandesgericht Hamburg (Върховен областен съд Хамбург) постановява решение, в което приема, че подобни на „Цветята на Бах“ продукти, продавани от конкуренти на Nelsons, не са лекарства, а храни (
11
). След това решение на Oberlandesgericht Hamburg (Върховен областен съд Хамбург) Nelsons започва да продава RESCUE продуктите в Германия като храни.
Б – Производство, в рамките на което е отправено настоящото преюдициално запитване
21.
Ответниците в главното производство Ayonnax Nutripharma GmbH и Bachblütentreff Ltd (наричани по-нататък „ответниците“) продават свои собствени лекарствени продукти „Цветя на д‑р Бах“ в Германия, които се конкурират с RESCUE продуктите на Nelsons.
22.
Ответниците предявяват иск срещу Nelsons пред германски съд. В относимата към настоящия случай част на иска те обвиняват Nelsons в нелоялна конкуренция, изразяваща се основно в продажба на алкохолни напитки с маркирани на тях здравни претенции. Твърдяната здравна претенция е думата „RESCUE“ („спасявам“), която според тях внушава, че потребителите на продуктите на Nelsons по някакъв начин ще се „спасят“ от лошо здраве.
23.
Ответниците искат от съда да наложи забрана на Nelsons да продава своите продукти под наименованието „RESCUE“.
24.
Искът на ответниците в по-голямата си част е отхвърлен от първоинстанционния съд. Във въззивното производство обаче исканата съдебна забрана е наложена на основание, че RESCUE продуктите са „напитки“ по смисъла на член 4, параграф 3 от Регламент № 1924/2006. Поради това маркирането им с каквито и да било здравни претенции е забранено.
25.
Решението на второинстанционния съд, с което се постановява забраната, на свой ред е обжалвано пред Bundesgerichtshof (Федерален съд). Bundesgerichtshof (Федерален съд) изхожда от положението, че терминът „RESCUE“, използван за RESCUE продуктите, представлява здравна претенция. Той обаче изразява съмнения относно квалификацията на RESCUE продуктите като „напитки“. В случай че тези продукти не се считат за „напитки“, Bundesgerichtshof (Федерален съд) пита още как в настоящия случай следва да се прилагат различните предвидени в членове 5 и 6 от Регламент № 1924/2006 изисквания за научна обоснованост на здравните претенции. Накрая Bundesgerichtshof (Федерален съд) изразява съмнения във връзка с преходните разпоредби в член 28 от Регламент № 1924/2006 и тяхното прилагане по отношение на марка, която съществува преди 1 януари 2005 г., но съответният продукт по това време се продава като лекарство.
26.
Предвид гореизложеното националната юрисдикция спира производството и отправя до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Представляват ли течности — които са обозначени като спиртни напитки, съдържащи 27 % vol. алкохол и които се разпространяват в аптеки под формата на флакончета с капкомер от 10 ml или 20 ml и като спрей — напитки, съдържащи над 1,2 % vol. алкохол по смисъла на член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1924/2006, когато според дадените на опаковката указания за дозировка
a)
четири капки от течността се разтварят в чаша вода, от която се пие на части през деня, или при нужда се приемат четири капки без разреждане,
б)
продаваната под формата спрей течност се впръсква два пъти върху езика?
2)
При отрицателен отговор на първия въпрос, букви а) и б):
Трябва ли и при позоваване на общите, неспецифични ползи по смисъла на член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 да са налице доказателства по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1 от този регламент?
3)
Прилага ли се разпоредбата на член 28, параграф 2, първа част на изречението от Регламент (ЕО) № 1924/2006, когато съответният продукт се предлага на пазара под своето търговско наименование преди 1 януари 2005 г. не като храна, а като лекарствен продукт?“.
27.
Страните в главното производство, Гърция и Комисията представят писмени становища. С изключение на Гърция, всички те изразяват становища и в съдебното заседание от 6 април 2016 г.
IV – Преценка
А – По въпроса дали RESCUE продуктите са
„напитки
“
28.
С първия си въпрос националната юрисдикция иска да се установи дали продукти, притежаващи характеристики като тези на RESCUE продуктите, попадат в обхвата на понятието „напитка“ съгласно Регламент № 1924/2006.
29.
Според мен не.
30.
Регламент № 1924/2006 не съдържа правна дефиниция на „напитка“. Все пак съображение 13 от същия регламент пояснява, че хранителните добавки, представени в течна форма и съдържащи над 1,2 % обемни алкохол, не се смятат за „напитки“ (
12
).
31.
Съгласно практиката на Съда (
13
) значението и обхватът на термините, на които правото на Съюза не дава никаква дефиниция (
14
), следва да се определят в съответствие с обичайното им значение в говоримия език, като се държи сметка за контекста, в който те се използват, и за целите, преследвани от правната уредба, от която са част.
32.
Речниковите значения на „напитка“ по принцип са доста широки, обхващат всичко, което теоретически би могло да се погълне и което технически не е твърдо или газообразно вещество (
15
). Ясно е обаче, че в ежедневната реч „напитка“ не се използва с толкова широко значение: например оцетът е течност, която се поглъща, но едва ли в говоримия език бихме го нарекли „напитка“ или „питие“. При фино впръскване в гърлото е възможен конденз от капки течност по езика или небцето, които да бъдат погълнати, но в обикновен разговор също никой не би казал, че ги „пие“.
33.
Освен това някои свързани с контекста и целта обстоятелства потвърждават, че думата „напитка“ в член 4, параграф 3 не означава всички течности, а само тези, които са преназначени за консумация в значителни количества (тоест повече от няколко капки или две-три впръсквания).
34.
Първо, забраната в член 4, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 има за цел да предостави защита срещу особено вредното въздействие на алкохола върху здравето (
16
). За да се прояви обаче това въздействие, алкохолът трябва да се приеме в количество, което не е пренебрежимо малко. Според мен в настоящия случай твърде малките количества течност, както и начинът на приемане (накапване в устата, смесване с други течности или впръскване) най-общо означават, че здравословните проблеми, чието предотвратяване се цели с член 4, параграф 3 от Регламент № 1924/2006, по принцип не биха могли да се причинят от RESCUE продуктите на Nelsons (
17
).
35.
Второ, съображение 13 от Регламент № 1924/2006 пояснява, че хранителните добавки, представени в течна форма и съдържащи над 1,2 % обемни алкохол, не се смятат за „напитки“. В съобщението на Комисията, с което тя отговаря на общата позиция на Съвета и приема съдържащото се в съображение 13 пояснение, изрично се посочва като raison d’être на съображение 13, че „количеството алкохол, което се приема при консумацията на такива храни, е пренебрежимо малко“ (
18
). Оттук може да се предположи, че здравословните проблеми, свързвани с алкохола, чието предотвратяване се цели с член 4, параграф 3 от Регламент № 1924/2006, не се причиняват от течности, приети в изключително малки количества, поради което в такива случаи могат да се допускат здравни претенции.
36.
Трето, в приложение XIII към Регламент (ЕС) № 1169/2011 (
19
) (общия регламент за етикетирането) се посочва, че в напитките се допускат по-ниски концентрации на витамини и минерали, отколкото в храните, които не са напитки. Както изтъква Комисията в писменото си становище, това може да се приеме за показател, че по принцип се очаква „напитките“ да се приемат в по-големи количества от другата храна (
20
).
37.
Поради изложените по-горе съображения считам, че терминът „напитка“не обхваща продукти с посочените във въпроса на националната юрисдикция характеристики. С оглед целта на член 4, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 и на контекстуалното и систематично тълкуване се налага телеологично стесняване на широкото речниково значение на „напитка“. Терминът следва да обхваща само течности, съдържащи над 1,2 % vol. алкохол, които при обичайна и стандартна употреба могат да окажат вредно въздействие върху човешкото здраве.
38.
Трябва да се подчертае, както следва от предходните доводи, че на подточки а) и б) от първия въпрос на националната юрисдикция следва да се даде еднакъв отговор, отнасящ се за една и съща течност, продавана съответно под формата на капки или спрей. Действително, както вече предполага зададеният от националната юрисдикция въпрос, съдържанието на продукта остава непроменено (течност), като се променя само формата на доставка.
39.
Като последна бележка относно значението на понятието „напитка“ следва да се отбележи, че някои страни се позовават на факта на етикетирането на RESCUE продуктите като „спиртни напитки“.
40.
Възможно е целта на това етикетиране да е прилагане на Регламент № 110/2008 (който изисква етикетиране на „алкохолните напитки“ като „спиртни напитки“).
41.
Това обаче не променя моето заключение. Дори ако RESCUE продуктите технически се считат за „алкохолни напитки“ по смисъла на Регламент № 110/2008, това със сигурност не води автоматично до класифицирането им като „напитки“ съгласно Регламент № 1924/2006. В действителност конкретни правила за координиране или употреба на общи дефиниции между двата регламента липсват (
21
).
42.
В светлината на гореизложеното препоръчвам на първия въпрос на националната юрисдикция Съдът да отговори, че течности, притежаващи характеристики като тези на продуктите в главното производство, които съдържат 27 % vol. алкохол, описани са като спиртни напитки, продават се в аптеките под формата на флакончета с капкомер от 10 ml или 20 ml или под формата на спрей и съгласно приложените към тях указания са предназначени за прием в много малки количества под формата на капки или на впръскване, не представляват „напитки“ по смисъла на член 4, параграф 3 от Регламент № 1924/2006.
Б – Трябва ли позоваването на общите, неспецифични ползи да се подкрепя от научни доказателства?
1. Въведение
43.
С втория си въпрос националната юрисдикция пита дали позовавания на общите, неспецифични ползи по смисъла на член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 трябва да бъдат подкрепени от научни доказателства по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1 от същия регламент.
44.
Поради съображенията, които излагам по-долу, считам, че не е нужно такива позовавания да бъдат съпроводени от преки научни доказателства. Все пак, съгласно ясната формулировка на член 10, параграф 3, такива позовавания трябва да бъдат съпроводени от „специфичн[и]“ здравни претенции. Тези специфични здравни претенции от своя страна трябва да бъдат подкрепени от научни доказателства по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1. Следователно позовавания на общите, неспецифични ползи винаги трябва да бъдат поне непряко подкрепени от научни доказателства.
2. Обхват на член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006
45.
Член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 посочва два вида информация: а) „позоваване на общите, неспецифични ползи“ и б) „специфична здравна претенция“. Преди да се отговори на въпроса на националната юрисдикция относно изискванията за доказателства, е необходимо да се разгледат значението и обхватът на тези две понятия, които не са дефинирани в Регламент № 1924/2006.
46.
Предвид определението „специфична“ буквалното значение на термина „специфична здравна претенция“ е по-тясно от понятието „здравна претенция“ (което е дефинирано в Регламента). То се отнася за по-конкретни претенции за въздействието на даден продукт върху човешкото здраве. С други думи, „специфичните здравни претенции“ са логическа подгрупа на „здравните претенции“.
47.
Обратно, „позоваван[ия] на общите, неспецифични ползи […]“ са по-общи твърдения за положителното въздействие на даден продукт върху „здраве[то]“ или „здравно[то] благополучие“. Предположението, че такива „позоваван[ия] на общите, неспецифични ползи“ представляват „здравни претенции“ съгласно определението в член 2, параграф 2, точка 5 от Регламента, не е напълно очевидно.
48.
Въпреки това едно от възможните тълкувания на член 10, параграф 3 е че тази разпоредба установява правила относно „здравните претенции“ и има същия обхват като член 2, параграф 2, точка 5 от Регламент № 1924/2006. За разлика от член 2, параграф 2, точка 5 обаче член 10, параграф 3 прави разграничение между два различни вида „здравни претенции“, а именно „общи здравни претенции“ (наричани в Регламента „общи, неспецифични ползи […]“ и „специфични здравни претенции“.
49.
Точното значение на понятията, използвани в член 10, параграф 3, остава неясно. Следователно трябва да се разгледат целта и контекстът на разпоредбата.
50.
Подготвителните работи за приемането на Регламент № 1924/2006 са показателни. Член 10 от първоначалното предложение на Комисията (
22
) установява специфични условия, при които се допускат здравни претенции. Обратно, в член 11 се изброяват няколко здравни претенции, които са недопустими. По-специално член 11, параграф 1, буква а) предвижда, че „следните мълчаливи здравни претенции са недопустими: а) претенции, които се позовават на общите, неспецифични ползи от хранително вещество или храната за цялостното добро здраве или здравно благополучие […]“.
51.
След първо четене Европейският парламент отхвърля общата забрана, съдържаща се в член 11, параграф 1, буква а), и я заличава (
23
). Това заличаване се приема от Съвета в неговата Обща позиция (
24
). Въвежда се нов член 10, параграф 3 с формулировката, която се съдържа в окончателния текст. В Обяснителния меморандум (
25
) Съветът посочва, че е съгласен с предложената от Комисията забрана на някои претенции, но е решил да допусне други при определени условия, изрично посочвайки в това отношение сегашния член 10, параграф 3.
52.
Изменението е прието от Комисията (
26
), както и от Европейския парламент след второ четене (
27
).
53.
Считам, че споменатите аспекти от подготвителните работи за приемането на Регламента потвърждават посоченото по-горе тълкуване. Така, въпреки че не е изрично посочено, член 10, параграф 3 се отнася за здравни претенции по смисъла на член 2, параграф 2, точка 5 от Регламент № 1924/2006. Следователно член 10, параграф 3 трябва да се тълкува в смисъл, че прави разграничение между а) „общи здравни претенции“ (наричани в Регламента „позовавания на общи, неспецифични ползи […]“) и б) „специфични здравни претенции“.
54.
Контекстуалното и систематично тълкуване на член 10, параграф 3 също потвърждава, или поне не противоречи на посоченото разбиране.
55.
В това отношение съществува ясен паралел между член 10, параграф 3 и член 1, параграф 3 от Регламента. Член 1, параграф 3 посочва, че търговска марка, която може да бъде изтълкувана като здравна претенция (за която не се изисква разрешение), трябва да бъде съпроводена от свързана здравна претенция (отговаряща на разпоредбите на Регламент № 1924/2006).
56.
Както член 10, параграф 3, така и член 1, параграф 3 отчитат евентуалните опасения, че някои видове здравни претенции са във форма, която може да затрудни пълното съответствие с Регламент № 1924/2006, като допускат изключение от (някои) изисквания на Регламента. Според мен член 10, параграф 3 и член 1, параграф 3 нямат за цел да установят нова, различна категория информация върху продуктите, а да признаят два конкретни вида здравни претенции — общи и специфични — които подлежат на различно третиране.
57.
Така според мен изразът „позоваван[ия] на общите, неспецифични ползи […]“ в член 10, параграф 3 означава „общи здравни претенции“, които са различни от „специфични здравни претенции“. Затова в следващия си анализ относно задълженията за доказателства ще използвам тази терминология вместо по-тромавия израз „позоваван[ия] на общите, неспецифични ползи […]“.
3. Задължения за представяне на доказателства за позовавания на общи, неспецифични ползи съгласно член 10, параграф 3
58.
Член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 налага изискване общите здравни претенции да са съпроводени от специфична здравна претенция, включена в списъците по членове 13 и 14 от същия регламент.
59.
От това ясно следва, че изискването за включване в списъците по член 13 или член 14 не се отнася за общите здравни претенции. Това обаче не води автоматично до заключението, че общите здравни претенции са освободени от всички други изисквания на Регламента (включително изискванията съгласно член 5, параграф 1, буква а) или член 6, параграф 1). В действителност съществуват силни доводи в подкрепа на обратното, основаващи се на самия член 10.
60.
Член 10, параграф 1 от Регламент № 1924/2006 въвежда правилото, че здравните претенции трябва да отговарят на общите изисквания по глава II (в която се съдържат членове 5 и 6). Член 10, параграф 3 създава изключение от правилото на член 10, параграф 1 и следователно трябва да се тълкува стеснително. Разширяването на член 10, параграф 3 извън рамките на изключение от изискванията за включване в списъците по членове 13 и 14 се нуждае от много силна обосновка (
28
).
61.
За да се разбере точният обхват на изискванията за доказателства, въведени с член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1, се налага по-обстойно разглеждане на тези разпоредби.
62.
Какво ни казва буквалното значение на член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1 за тяхното прилагане по отношение на общите здравни претенции?
63.
Нито член 5, параграф 1, буква а), нито член 6, параграф 1 разграничава изрично научните доказателства, необходими за общите здравни претенции, от една страна, и за специфичните здравни претенции, от друга.
64.
Член 5, параграф 1, буква а) от Регламент № 1924/2006 изисква общоприето научно доказателство за благоприятния ефект на „хранително вещество или друго вещество, по отношение на което се прави претенцията“ (
29
) . Според мен буквалното значение на тези думи е, че е необходимо научно доказателство поне във връзка с претенции относно „хранителните или други вещества“. Не е ясно обаче дали такова изискване се прилага (или може да се прилага) по идентичен начин по отношение на здравни претенции, които са по-общо свързани с продукта и не могат да бъдат приписвани на специфични „хранителни[..] или други вещества“.
65.
Член 6, параграф 1 от Регламента съдържа по-общо изискване здравните претенции да се „основават и потвърждават от“ общоприети научни доказателства. Буквалното значение на тази разпоредба е, че тя се прилага по отношение и на общите, и на специфичните здравни претенции. При това положение не става съвсем ясно дали изискването за доказателства трябва (или дори може) да бъде изпълнено по идентичен начин за общите и за специфичните здравни претенции.
66.
В светлината на гореизложеното буквалният текст на член 5, параграф 1, буква а), член 6, параграф 1 и член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 не води до категорично заключение относно обхвата на изискването за доказателства, което се прилага по отношение на общите здравни претенции. Все пак според мен тези разпоредби не въвеждат пълно и общоприложимо освобождаване от задължението за предоставяне под някаква форма на научно доказателство в подкрепа на общите здравни претенции.
67.
Изясняването на този въпрос се подпомага от систематичното тълкуване и от тълкуването с оглед на целта. Първо, ясното послание на много от разпоредбите на Регламент № 1924/2006 е, че здравните претенции създават опасност от подвеждане на клиентите, поради което трябва да бъдат научно подкрепени (вж. например съображения 9, 14, 16, 17 и 23). Повтарям, че тук не се прави разграничение между общи и специфични здравни претенции. Все пак това принципно положение не е пречка за прилагането на изискването за научни доказателства по различен начин за общите и специфичните здравни претенции.
68.
Второ, според запитващата юрисдикция, както и според писмените становища на Nelsons и Комисията, съществуват общи здравни претенции, които на практика са прекалено общи, за да бъдат оценени, и следователно е изначално невъзможно да бъдат установени въз основа на научни доказателства (
30
). В резултат на това може да се твърди, че налагането на изискване за доказване чрез общоприети научни доказателства на общи здравни претенции би било равносилно на фактическа забрана за общи здравни претенции. Това би противоречало на изрично отхвърленото от Европейския парламент и Съвета предложение за пълна забрана на маркирането с общи здравни претенции (вж. т. 51 по-горе).
69.
При все това обаче пълно и общоприложимо освобождаване от задължението за предоставяне на научни доказателства за общите здравни претенции би било проблематично. То би противоречало не само на буквалното значение на текста, но и на целта на Регламента за защита на потребителите, и по-конкретно за предпазване от подвеждащи претенции, които включват такива без научна основа.
70.
В контекста на гореизложеното считам, че член 10, параграф 3 не може да се тълкува в смисъл, че предвижда общо изключение от изискванията за доказателства в член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1 от Регламента.
71.
Съгласен съм обаче с Комисията, че не е необходимо да се предоставят преки научни доказателства за общите здравни претенции. Вместо това тези претенции трябва да са съпроводени от специфични здравни претенции, които да са подкрепени от такива доказателства. Това води до предоставяне на непреки доказателства за общата претенция.
72.
Това тълкуване съответства на систематичния прочит на Регламента при зачитане на ясното намерение на законодателя да не се налага пълна забрана на общите здрави претенции, а да се изисква тяхното научно обосноваване, макар и непряко.
73.
Накрая, ще отбележа, че горното тълкуване на член 10, параграф 3 изисква наличието на връзка между общата претенция и съпътстващата я специфична претенция. Подробно обсъждане на точното естество на тази връзка е извън обхвата на въпросите на запитващата юрисдикция и няма да бъде детайлно разглеждано тук. Все пак в контекста на горните мотиви връзката между общите и специфичните претенции трябва да бъде такава, че доказателствата, подкрепящи специфичната претенция, да са относими към общата претенция и годни непряко да я подкрепят (
31
).
4. Заключение
74.
В светлината на гореизложеното предлагам на втория въпрос на националната юрисдикция да се отговори в смисъл, че позовавания на общи, неспецифични ползи по смисъла на член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 не изискват преки научни доказателства по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1 от същия регламент. Те обаче изискват непреки доказателства под формата на общоприети научни доказателства, подкрепящи специфичната претенция, която трябва да съпровожда позоваванията на общи, неспецифични ползи.
75.
Накрая ще отбележа, макар да не е изрично поставено като част от въпросите на националната юрисдикция, че според мен в това преюдициално запитване се застъпва позицията, че изискването общите здравни претенции да са съпроводени от специфични здравни претенции влиза в сила едва след финализирането на списъците по член 13 или член 14.
76.
Не считам, че това е правилното тълкуване на член 10, параграф 3. Такова ограничаване на прилагането във времето на разпоредбата не е предвидено. То не може да се изведе и въз основа на тълкуване, което отчита в по-голяма степен мястото на разпоредбата в системата на акта или неговата цел. По-специално член 28 от Регламент № 1924/2006 изрично предвижда няколко преходни мерки (
32
). Те не включват каквото и да било спиране на прилагането на изискванията по член 10, параграф 3. Като цяло по своето естество списъците по членове 13 и 14 подлежат на постоянно развитие и никога няма да станат неизменими (
33
). Ето защо считам, че изискванията по член 10, параграф 3 вече са напълно приложими.
В – Ако продуктът се предлага като лекарство, изключението по член 28, параграф 2 релевантно ли е?
1. Въведение
77.
С третия си въпрос националната юрисдикция по същество иска да се установи дали изключението по член 28, параграф 2 изисква съответният продукт да се е предлагал като храна преди 1 януари 2005 г.
78.
Като начало във връзка с този въпрос считам за полезно да припомня някои твърде особени аспекти на настоящия случай.
79.
RESCUE продуктите са съществували в съвсем същата физическа форма и под същата търговска марка преди 1 януари 2005 г. Това, което се променя, е начинът, по който се продават RESCUE продуктите и категориите продукти, за които е регистрирана търговската марка.
80.
До 2007 г. RESCUE продуктите се продават като лекарства и търговската марка е регистрирана (inter alia) за лекарства. От 2007/2008 г. RESCUE продуктите се продават като храни и търговската марка е регистрирана за храни. Промяната в маркетинговия подход обаче не настъпва в резултат на едностранно решение на жалбоподателя. Напротив, тя е следствие от съдебно решение на Oberlandersgericht Hamburg (Върховен областен съд Хамбург), което предполага, че предходният маркетингов подход на жалбоподателя е бил неправилен. Съответните продукти не е трябвало да се продават като лекарства, а като храни.
81.
Тези фактически елементи очертават проблема в основата на третия въпрос на националната юрисдикция, а именно: кои са релевантните преди 2005 г. фактори за прилагането на изключението по член 28, параграф 2 (физически характеристики на продукта, правна класификация (от продавача или компетентните органи), маркетинг и др.).
2. Анализ
82.
Според текста на член 28, параграф 2 същият се прилага по отношение на „продукти“ с търговски марки (или търговско наименование) (
34
), които „съществуват“ преди 1 януари 2005 г. и не отговарят на изискванията на Регламент № 1924/2006.
83.
От текста на член 28, параграф 2 не става ясно какво точно трябва да „съществува“ преди 1 януари 2005 г. (продуктът, съответната търговска марка или продуктите със съответната търговска марка). Думата „съществува“ сама по себе си също е неопределена. Тя не изглежда да обозначава някаква конкретна форма на пазарна реализация на продукта (или въобще някаква пазарна реализация).
84.
Ясно е обаче, че при изцяло контекстуално тълкуване лекарствата, продавани преди 2005 г. с търговска марка, която също е отпреди 2005 г., попадат в обхвата на понятието „[п]родукти с търговски марки или търговско наименование, които съществуват преди 1 януари 2005 г.“.
85.
Член 28, параграф 2 освен това изисква продуктите с търговски марки да „[не отговарят] на изискванията в настоящия регламент“. Глаголът „отговарят“ е в сегашно време. Следователно буквално погледнато посочената разпоредба не изисква „продуктите с търговски марки“ да са били в нарушение на Регламента към 1 януари 2005 г., а да са в състояние на несъответствие в момента, в който се прави позоваване на предвиденото в нея изключение. На това основание член 28, параграф 2 може да се прилага и по отношение на случаи като описания във въпроса на националната юрисдикция, при които продуктите, които са се продавали като лекарства, понастоящем се продават и определят от закона като храни.
86.
В становищата си ответниците и Комисията застъпват позицията, че член 28, параграф 2 не може да се приложи. Основният им довод по същество е, че член 28, параграф 2 се отнася за храни. Само храните можели да се маркират с претенции и поради това евентуално да не отговарят на Регламента. Следователно член 28, параграф 2 не бил приложим за лекарства.
87.
Недостатъкът на този довод е, че не разглежда конкретния проблем в настоящия случай, който се изразява в това, че съответните продукти са променили категорията си съгласно закона. Ако RESCUE продуктите бяха продължили да се продават и да бъдат категоризирани от закона като лекарства, изключението по член 28, параграф 2 не би могло да се приложи. Целият регламент също би бил по принцип ирелевантен.
88.
Поради посочените по-горе съображения считам, че текстът на член 28, параграф 2 определено може да обхваща такъв тип (много особени) случаи. Въпреки това думата „продукти“ в член 28, параграф 2 се разглежда в различна светлина в решението на Съда по дело Green-Swan (
35
), което всички страни цитират.
а) Решение по дело Green-Swan и значението на „продукти“ съгласно член 28, параграф 2
89.
В решение по дело Green-Swan Съдът приема, че член 28, параграф 2 от Регламент № 1924/2006 „трябва да се тълкува в смисъл, че той се позовава единствено на храните, носещи търговска марка или търговско наименование, които трябва да се считат за хранителна или здравна претенция по смисъла на този регламент и които са съществували в този вид преди 1 януари 2005 г.“ (
36
).
90.
Следователно може да се разбира, че в решение по дело Green-Swan Съдът е изтълкувал „продукти“ като „храни“ в член 28, параграф 2. Позовавайки се на това решение, ответниците и Комисията основно твърдят, че продукт, който преди това се е продавал като лекарство, никога не може да попадне в обхвата на изключението по член 28, параграф 2.
91.
Не съм съгласен с това. Заключението, че „продукти“ следва да се разбира като „храни“, не е толкова очевидно и според мен всъщност Съдът не се е произнесъл изрично по него в решение по дело Green-Swan.
92.
Приетото от Съда в отговор на отделни преюдициални запитвания следва да се разглежда в съответния контекст и да се тълкува с оглед на фактите по конкретното дело. Приетото в решение по дело Green-Swan, на което ответниците и Комисията се позовават, е само междинно становище, формулирано конкретно в отговор на отправения от националната юрисдикция въпрос. То възпроизвежда точната формулировка на въпроса на националната юрисдикция, който от своя страна се отнася за храни, а не за продукти. Все пак въпросът дали под „продукти“ следва да се разбира „храни“ не е съществен за делото Green-Swan. Той и не е разгледан подробно.
93.
Поради тези съображения позоваването на решение по дело Green-Swan може само до известна степен да даде насоки в настоящото дело.
94.
По принцип буквалното значение на „продукти“ явно е различно и по-широко от понятието „храни“. Систематично погледнато, понятието „храни“ се използва над 70 пъти в Регламента, включително в самия член 28, параграф 2. „Продукти“ се среща два пъти — в съображение 1 и в член 28, параграф 2. Следователно може да се приеме, че законодателят е бил наясно с терминологичното разграничение, което е искал да приложи в формулировката на разпоредбата, която се оказва една и съща на всички официални езици. Действително, при това положение ще бъдат необходими доста по-подробни и конкретни съдебни мотиви за замяната на „продукти“ с „храни“.
95.
В допълнение считам, че дори тълкуването на думата „продукти“ като „храни“ в член 28, параграф 2 не изключва прилагането на тази разпоредба по отношение на случаи като разглеждания.
96.
В това отношение подчертавам, че настоящото дело се отнася до много специфичен случай. Съответните продукти на практика са храни, но са се продавали като лекарства до момента, в който тяхната правилна правна квалификация се изяснява с решение на национална юрисдикция. Това се случва малко след крайния срок 1 януари 2005 г., посочен в изключението по член 28, параграф 2.
97.
Тези фактически обстоятелства очертават специфични характеристики на приложимия регулаторен режим. Съгласно правото на Съюза квалифицирането на даден продукт като лекарство или храна има значителни регулаторни последици. На практика обаче граничната линия между храни и лекарства не е непременно винаги ясна и може да варира през различни периоди или за различните държави членки (
37
). В резултат от това в настоящия случай не е достатъчно само да се констатира, че в член 28, параграф 2 „продукти“ следва да се разбира като „храни“, за да се даде пълен отговор. Оттук възниква въпросът: храни в какъв момент и според кого?
98.
Това е странен въпрос, който възниква само поради твърде особените конкретни обстоятелства. Продуктите могат да се прехвърлят между законовите категории лекарства и храни, но това трябва да става по изключение, а не по правило. С други думи, въпросът „храни в какъв момент и според кого“ следва да се поставя само в краен случай.
99.
Ще се върна на този въпрос по-нататък. В заключение на настоящата част е достатъчно да се каже, че дори тълкуването на „продукти“ като „храни“ не изключва ipso facto прилагането на член 28, параграф 2 по отношение на продукти, които са се продавали като лекарства преди 2005 г., но понастоящем се квалифицират и продават като храни (и имат същата физическа форма със същата търговска марка както преди).
б) По-широко тълкуване с оглед на контекста, системата и целите
100.
Съображение 4 от Регламент № 1924/2006 потвърждава, че Регламентът се прилага по отношение на търговски марки, които могат да се тълкуват като хранителни претенции (
38
). Регламентът съдържа още две свързани с търговските марки разпоредби. Първата е член 1, параграф 3, по същество освобождаващ от изискванията за разрешение по Регламента всички търговски марки, които могат да се тълкуват като здравни претенции, при условие че са съпроводени от свързани, разрешени здравни претенции. Втората такава разпоредба е изключението по член 28, параграф 2.
101.
Член 1, параграф 3 и член 28, параграф 2, взети заедно, изясняват начина, по който Регламент № 1924/2006 следва да се прилага по отношение на търговски марки. Тези разпоредби липсват в първоначалното предложение на Комисията за регламент, което не предвижда специално третиране за търговските марки (
39
). На първо и на второ четене Европейският парламент предлага да се премахнат напълно търговските марки от Регламента. Той счита, че прилагането на Регламента по отношение на търговските марки ще доведе до правна несигурност и „поставяне в неблагоприятно положение на съществуващите притежатели на търговски знаци, които отчасти са силно зависими от признаването на търговската марка“ (
40
). В крайна сметка това пълно премахване е отхвърлено, като окончателният резултат е постигнатият компромис, отразен в член 1, параграф 3 и член 28, параграф 2.
102.
Въз основа на тези съображения правя следните общи изводи за тълкуването на член 28, параграф 2.
103.
Първо, търговски марки, които могат да се тълкуват като здравни претенции, са изрично признати като представляващи специфични проблеми съгласно Регламент № 1924/2006, за които обикновеният режим не може да се прилага по идентичен начин.
104.
Второ, според мен горните съображения потвърждават, че член 8, параграф 2 изисква и въпросният продукт, и търговската марка да са съществували преди 1 януари 2005 г. (а не само продуктът или само търговската марка).
105.
От подготвителните работи за приемането на Регламента става ясно, че член 28, параграф 2 има за цел да даде временна защита на установените търговски марки. Дружествата, които са инвестирали в марка и разчитат на печалба от нея, а след признаването ѝ — на продажби на стоките си, биха понесли непропорционални последици, ако Регламентът въвеждаше внезапна забрана на съответната търговска мярка.
106.
Това според мен ясно сочи, че член 28, параграф 2 не може да се тълкува в смисъл, че допуска общо освобождаване за търговските марки, които могат да се тълкуват като здравни претенции и съществуват преди 1 януари 2005 г., независимо от продуктите, за които се използват. Вместо това член 28, параграф 2 предлага защита, когато съответен продукт, съчетан с определена търговска марка (съответна комбинация от продукт/търговска марка) са съществували преди 1 януари 2005 г. В противен случай търговска марка, съществуваща преди 1 януари 2005 г., може да се използва след тази дата за съвсем нови продукти и да продължи да се ползва от освобождаването, въпреки че в такива случаи няма да понесе явно непропорционално и несправедливо ощетяване.
107.
Този подход съответства и на решение по дело Green-Swan, в което се посочва, че храните, носещи съответни търговски марки, трябва да са съществували „в този вид“ преди 1 януари 2005 г. От въпроса на националната юрисдикция по дело Green-Swan и от отговора на Съда става ясно, че изразът „в този вид“ се отнася за храните, носещи съответни търговски марки (а не само за храната (
41
) или само търговската марка).
108.
Трето, член 28, параграф 2 изисква съответната комбинация продукт/търговска марка да е съществувала преди 1 януари 2005 г. Според мен буквалното значение на „съществува“ в този контекст е съответната комбинация от продукт/търговска марка да е съществувала в същата физическа форма към тази дата. Не откривам нищо в контекста, системата или целта на Регламент № 1924/2006, което да обосновава различно тълкуване.
109.
По-специално не виждам основание за промяна на начина на прилагане на член 28, параграф 2 в зависимост от начина, по който продуктът е продаван в миналото, или поради явно неправилната правна квалификация от страна на продавача.
110.
Четвърто, член 28, параграф 2 въвежда условие съответната комбинация от продукт/търговска марка да „не отговаря“ на Регламента. Отново, разглеждайки предназначението на тази разпоредба, тя има за цел предотвратяване на непропорционално въздействие върху притежателя на търговска марка вследствие на внезапно оттегляне на правото на ползване на тази марка, поради това че не отговаря на Регламента. В настоящия случай действително става дума за предполагаемо несъответствие с Регламента (разбирам, че това е основанието на делото на жалбоподателя). Дали това състояние на несъответствие е възникнало в резултат на промяна в маркетинга или в правната квалификация на продукта, според мен е ирелевантно. Не става въпрос за случай, при който нова комбинация продукт/търговска марка се въвежда на пазара в състояние на несъответствие. Съответната комбинация продукт/търговска марка се е предлагала на пазара години преди 1 януари 2005 г. в една и съща физическа форма. Струва ми се, че точно този вид продукти са обект на временното изключение по член 28, параграф 2.
111.
Накрая, при тълкуването по принцип на обхвата на временното изключение в член 28, параграф 2, трябва да се вземе предвид не само фактът, че изключенията подлежат на стриктно тълкуване, но и фактът, че търговските марки са вид собственост (
42
). Както вече стана ясно от очертания по-горе в точка 101 законодателен процес, непредвиждането на подходящи преходни разпоредби може в извънредни случаи да се разглежда като форма на лишаване от собственост.
3. Заключение
112.
В светлината на гореизложените съображения предлагам на третия въпрос на националната юрисдикция да се отговори, че разпоредбата на член 28, параграф 2, първа част на изречението от Регламент (ЕО) № 1924/2006 се прилага, когато съответният продукт се предлага на пазара под своето търговско наименование преди 1 януари 2005 г. не като храна, а като лекарствен продукт. В такива случаи член 28, параграф 2 изисква съответният продукт да съществува към тази дата а) в същата физическа форма и б) със същата търговска марка.
V – Заключение
113.
Предлагам на Съда да отговори на поставените от Budesgerichtshof (Федерален съд) въпроси по следния начин:
На първия въпрос:
„Течности, притежаващи характеристики като тези на продуктите в главното производство, които съдържат 27 % vol. алкохол, описани са като спиртни напитки и се продават в аптеките под формата на флакончета с капкомер от 10 ml или 20 ml или под формата на спрей и които съгласно придружаващите указания са предназначени за прием в много малки количества под формата на капки или на впръскване, не представляват „напитки“ по смисъла на член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните“.
На втория въпрос:
„Позовавания на общите, неспецифични ползи по смисъла на член 10, параграф 3 от Регламент № 1924/2006 не изискват преки научни доказателства по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1 от същия регламент. Те обаче изискват непреки доказателства под формата на общоприети научни доказателства, подкрепящи специфичната претенция, която трябва да съпровожда претенциите за общи, неспецифични ползи“.
На третия въпрос:
„Разпоредбата на член 28, параграф 2, първа част на изречението от Регламент № 1924/2006 се прилага, когато съответният продукт се предлага на пазара под своето търговско наименование преди 1 януари 2005 г. не като храна, а като лекарствен продукт. В такива случаи член 28, параграф 2 изисква съответният продукт да съществува към тази дата а) в същата физическа форма и б) със същата търговска марка“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244).
(
3
)	Съгласно определението в член 2 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (ОВ L 31, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 8, стр. 68).
(
4
)	Член 2, буква а) от Директива 2002/46 на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 година за сближаване на законодателствата на държавите членки по отношение на добавките към храни (ОВ L 183, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 39).
(
5
)	Член 13 се прилага за здравни претенции, различни от тези, които се отнасят до намаляване на риска от заболяване и развитието и здравето на децата. Последните се уреждат в член 14.
(
6
)	Регламент от 16 май 2012 година за създаване на списък на разрешените здравни претенции за храни, различни от претенциите, които се отнасят до намаляване на риска от заболяване и до развитието и здравето на децата (ОВ L 136, стр. 1).
(
7
)	Претенции за намаляване на риска от заболяване и претенции, отнасящи се до развитието и здравето на децата.
(
8
)	Регламент от 21 октомври 2009 година за разрешение и отхвърляне на дадени здравни претенции за храните, които се отнасят до намаляване на риска от заболяване и развитието и здравето на децата (ОВ L 277, стр. 3).
(
9
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 1576/89 на Съвета (ОВ L 39, стр. 16).
(
10
)	Потенциално релевантна дата, като се има предвид член 28, параграф 2 от Регламент № 1924/2006 (вж. т. 16 по-горе).
(
11
)	Решение на Oberlandesgericht Hamburg (Върховен областен съд Хамбург) (21 февруари 2008 г. — 3 U 235/06).
(
12
)	Според запитващата юрисдикция лекарствата „Цветя на Бах“ не са хранителни добавки съгласно определението в член 2, буква а) от Директива 2002/46.
(
13
)	Вж. например решение от 3 септември 2014 г., Deckmyn и Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, т. 19).
(
14
)	Решения от 3 април 2008 г., Endendijk (C‑187/07, EU:C:2008:197, т. 15), от 27 януари 2000 г., DIR International Film и др./Комисия (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, т. 26) и от 27 януари 1988 г., Дания/Комисия (349/85, EU:C:1988:34, т. 9).
(
15
)	На английски: „a drink of any type“ („всякакъв вид напитка“) (Cambridge dictionary); на немски: „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit“ (Duden); на френски: „tout liquide qui peut être bu“ (Académie française); на чешки: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně“ (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
)	В това отношение вж. например решение от 6 септември 2012 г., Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, т. 48 и сл.).
(
17
)	Този извод се потвърждава още повече от факта, че се продават в аптеки.
(
18
)	COM(2006) 2 окончателен.
(
19
)	Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (ОВ L 304., стр. 18).
(
20
)	Освен това приложение XIII изрично посочва продукти, различни от напитки, които се измерват в милилитри, като показва ясно, че не всички течности са „напитки“.
(
21
)	Вж. Директива 2002/46: Регламент № 1924/2006 се прилага, „без да се засяга“ тази директива (член 1, параграф 5, буква г) от Регламент № 1924/2006); вж. още Регламент № 178/2002, чието определение за „храна“ е възприето в Регламент № 1924/2006 (член 2, параграф 1, буква а) от Регламент № 1924/2006).
(
22
)	Предложение за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно хранителни и здравни претенции за храните, COM(2003) 424 окончателен (ОВ C 96, стр. 8), изменение 42.
(
23
)	Доклад относно предложението за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно хранителни и здравни претенции за храните, A6‑0128/2005.
(
24
)	Обща позиция (ЕО) 2/2006, приета от Съвета на 8 декември 2005 г. (ОВ C 80E/43), вж. по-специално точки 3 и 7.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 8 декември 2005 г., 2003/0165 (COD), стр. 7.
(
26
)	Съобщение от Комисията до Европейския парламент, COM(2006) 2 окончателен, стр. 4.
(
27
)	Препоръка за второ четене относно Общата позиция на Съвета за приемане на регламент на Европейския парламент и на Съвета относно хранителни и здравни претенции за храните, A6‑0122/2006.
(
28
)	Това е особено видно, като се вземе предвид основополагащият характер на някои от останалите изисквания в глава II, от които се иска освобождаване (например претенциите не трябва да бъдат фалшиви, двузначни или подвеждащи, нито да насърчават свръхконсумацията на храна). Вж. член 3, букви а) и в) от Регламент № 1924/2006.
(
29
)	Курсивът мой. Тези думи се срещат и в член 5, параграф 1, букви б), в) и г).
(
30
)	Вж. още Решение 2013/63/ЕС за изпълнение на Комисията от 24 януари 2013 година за приемане на насоки за прилагането на специфичните условия за здравни претенции, изложени в член 10 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 22, стр. 25), последна алинея, стр. 28.
(
31
)	Вж. още Решение 2013/63/ЕС за изпълнение на Комисията, което изисква специфичните здравни претенции „да имат известна връзка“ с общата претенция: член 1, параграф 3 от Регламент № 1924/2006, който е аналогичен на член 10, параграф 3 (вж. т. 55 по-горе), посочва, че „разрешените здравни претенции“ трябва да са „свързани“ с претенцията, сдържаща се в търговската марка.
(
32
)	В това число член 28, параграф 5, който предвижда преходни мерки до приемането на списъка съгласно член 13, параграф 3.
(
33
)	Вж. още по този въпрос заключението на генералния адвокат Wathelet по дело Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2013:746, т. 97).
(
34
)	С цел опростяване на изложението по-нататък ще говоря само за търговски марки.
(
35
)	Решение от 18 юли 2013 г., Green — Swan Pharmaceuticals CR (C‑299/12, EU:C:2013:501).
(
36
)	Точка 37.
(
37
)	Пример за това е разглежданият по настоящото дело случай. Вж. например решения от 21 март 1991 г., Delattre (C‑369/88, EU:C:1991:137, т. 27 и 29), от 9 юни 2005 г., HLH Warenvertrieb и Orthica (C‑211/03, C‑299/03 и C‑316/03—C‑318/03, EU:C:2005:370, т. 56) и от 5 март 2009 г., Комисия/Испания (C‑88/07, EU:C:2009:123, т. 69).
(
38
)	Съображение 4: „Настоящият регламент следва да се прилага и по отношение на търговски марки и други подобни, които могат да се тълкуват като хранителни или здравни претенции“.
(
39
)	COM(2003) 424 окончателен (ОВ C 96, стр. 8).
(
40
)	Доклад относно предложението за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно хранителни и здравни претенции за храни, A6‑0128/2005, изменение 19.
(
41
)	Националната юрисдикция по дело Green-Swan основно пита дали изключението по член 28, параграф 2 се прилага по отношение на а) храни „в този вид“ или б) храни с търговска марка „в този вид“.
(
42
)	Член 17, параграф 2 от Хартата на основните права; вж. по принцип решение от 16 юли 2015 г., Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:485, т. 29); вж. още решение на Европейския съд по правата на човека от 11 януари 2007 г., Anheuser-Busch Inc. с/у Portugal (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901, т. 66—78) (което разширява защитата по член 1 от Протокол № 1 дори върху обикновените заявления за регистриране на търговска марка).