62021CJ0568_RES
Дело C‑568/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
срещу
E._S.,
(Преюдициално запитване, отправено от Raad van State)
Решение на Съда (първи състав) от 21 септември 2023 година
„Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Система от Дъблин — Регламент (ЕС) № 604/2013 — Критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила — Компетентност на държавата членка, издала документ за пребиваване на кандидата — Член 2, буква л) — Понятие „документ за пребиваване“ — Дипломатическа карта, издадена от държава членка — Виенска конвенция за дипломатическите отношения“
Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила — Регламент № 604/2013 — Понятие за документ за пребиваване — Дипломатическа карта, издадена въз основа на Виенската конвенция от 1961 г. за дипломатическите отношения — Включване
(съображения 4 и 5, член 2, буква л) и членове 12—14 от Регламент № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 35—37, 44—48 и 53 и диспозитива)
Резюме
Гражданин на трета държава е работил в посолството на държавата на своя произход, установено в държавата членка X. Той е живял на територията на последната със съпругата и децата си. По време на това пребиваване Министерството на външните работи на тази държава членка предоставя дипломатически карти на семейството в съответствие с Виенската конвенция за дипломатическите отношения (
1
). След няколко години семейството напуска държавата членка Х и подава молби за международна закрила в Нидерландия.
През януари 2020 г. компетентният орган в Нидерландия отказва да разгледа молбите за международна закрила на жалбоподателите в главното производство, като приема, че съгласно член 12, параграф 1 от Регламент „Дъблин III“ (
2
) държавата членка Х е компетентна да ги разгледа. Всъщност дипломатическите карти, издадени от органите на тази държава членка, представлявали документи за пребиваване по смисъла на член 2, буква л) от този регламент, които могат да доведат до компетентност на посочената държава членка да разглежда молбите.
През март 2020 г. Rechtbank Den Haag (Първоинстанционен съд Хага, Нидерландия), сезиран от жалбоподателите в главното производство, уважава жалбите им, като приема, че дипломатическите карти, издадени от органите на държавата членка Х, не могат да се считат за разрешение за пребиваване, тъй като жалбоподателите в главното производство вече са имали право на пребиваване в посочената държава членка въз основа на Виенската конвенция, независимо от издаването на дипломатически карти.
Компетентният орган в Нидерландия обжалва това съдебно решение пред Raad van State (Държавен съвет, Нидерландия). За да определи държавата членка, компетентна за разглеждането на молбите за международна закрила, подадени от жалбоподателите в главното производство, тази юрисдикция сезира Съда с въпроса дали дипломатическа карта, издадена от държава членка въз основа на Виенската конвенция, представлява „документ за пребиваване“ по смисъла на член 2, буква л) от Регламент „Дъблин III“. С решение си Съдът отговаря утвърдително на този въпрос.
Съображения на Съда
За да стигне до този извод, Съдът уточнява, на първо място, че изразът „всяко разрешение“, използван в член 2, буква л) от Регламент „Дъблин III“, се разбира в широк смисъл. Определението, което тази разпоредба дава на понятието „документ за пребиваване“, не препраща към конститутивния или декларативен характер на разрешението, нито изрично изключва дипломатическите карти, издавани въз основа на Виенската конвенция.
На второ място, що се отнася до контекста, в който се вписва тази разпоредба, Съдът отбелязва, че понятието „документ за пребиваване“ е един от определящите критерии за прилагането на член 12 от Регламент „Дъблин III“. Всъщност съгласно член 12, параграф 1 от посочения регламент, ако кандидатът притежава валиден документ за пребиваване, компетентна за разглеждането на молбата за международна закрила е държавата членка, която го е издала. Прилагането на различните критерии за определяне на компетентната държава членка, прогласени в членове 12—14 от Регламент „Дъблин III“, обаче по принцип трябва да позволява на държавата членка, която е в основата на влизането или пребиваването на гражданин на трета държава на територията на държавите членки, да се възложи компетентността да разгледа подадената от този гражданин молба за международна закрила, като се отчита ролята на посочената държава членка за присъствието на този гражданин на територията на държавите членки. В това отношение Съдът отбелязва, че в рамките на Виенската конвенция на приемащата държава се признават някои правомощия относно допускането на лица на нейна територия като членове на дипломатическия персонал на дадено представителство, като например възможността дадено лице да се обяви за persona non grata или за неприемливо, да откаже да признае на въпросното лице качеството на сътрудник на представителството (
3
), или да откаже да даде агреман за онова лице, което се планира за шеф на представителството (
4
). При тези условия издаването на дипломатическа карта на дадено лице от държава членка е израз на приемането от нейна страна посоченото лице да пребивава на нейна територия като член на дипломатическия персонал на дадено представителство и по този начин показва ролята, която играе тази държава членка за присъствието на споменатото лице на територията на държавите членки.
На трето място, що се отнася до целта на Регламент „Дъблин III“, в съображения 4 и 5 от него се подчертава значението на ясен и работещ метод за определяне на компетентната държава членка, който е основан на обективни и справедливи критерии както за държавите членки, така и за заинтересованите лица, и позволява бързо да се определи тази държава членка. Отчитането на факта, че е издадена дипломатическа карта, допринася за постигането на тази цел за бързина и така позволява да се избегне опасността гражданите на трети страни да могат да избират държавата членка, в която подават молба за международна закрила.
(
1
)	Виенската конвенция за дипломатическите отношения, сключена във Виена на 18 април 1961 г. и влязла в сила на 24 април 1964 г. (Recueil des traités des Nations unies, том 500, стр. 95, наричана по-нататък „Виенската конвенция“).
(
2
)	Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31, наричан по-нататък „Регламент „Дъблин III“). Съгласно член 12, параграф 1 от този регламент: „Ако кандидатът притежава валиден документ за пребиваване, държавата членка, която е издала документа, е компетентна за разглеждането на молбите за международна закрила“.
(
3
)	Вж. член 9 от Виенската конвенция.
(
4
)	Вж. член 4 от Виенската конвенция.