62018TJ0432_RES
Дело T‑432/18
Peeter Palo
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (втори състав) от 16 октомври 2019 година
„Публична служба — Срочно наети служители — Пенсии — Условия за прилагане на пенсионната схема — Обезщетение при прекратяване на служебното правоотношение — Член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника — Принципи на равно третиране и на недопускане на дискриминация — Оправдани правни очаквания — Принцип на добра администрация — Задължение за полагане на дължимата грижа“
Длъжностни лица — Срочно наети служители — Обезщетение при прекратяване на служебното правоотношение — Условия за предоставяне — Член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника — Стриктно тълкуване
(член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 23—25, 27 и 28)
Длъжностни лица — Равно третиране — Граници — Неправомерно предоставено предимство
(вж. т. 37—39)
Длъжностни лица — Принципи — Защита на оправданите правни очаквания — Условия
(член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица)
(вж. т. 45, 46 и 49)
Длъжностни лица — Задължение на администрацията за полагане на грижа — Обхват — Граници
(член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 60—62)
Резюме
В решение Palo/Комисия (T‑432/18), постановено на 16 октомври 2019 г., Общият съд отхвърля искането на бивш срочно нает служител с предмет, от една страна, отмяна на решението на Комисията да не му изплати обезщетението при прекратяване на служебното правоотношение, предвидено в член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, и на решението, с което се отхвърля подадената по административен ред жалба срещу посоченото решение на Комисията, и от друга страна, обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял вследствие на тези решения.
Жалбоподателят е бил срочно нает служител в Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането (Европол) от 1 декември 2010 г. до 31 август 2017 г. На 19 юни 2017 г. той иска да му бъде предоставено обезщетение при прекратяване на служебното правоотношение съгласно член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника. В това отношение жалбоподателят е удостоверил, от една страна, че от момента на встъпването си в длъжност в Европол е извършвал плащания в размер на 14200 EUR на частно пенсионноосигурително дружество с цел придобиване или запазване на пенсионните си права, а от друга страна, че на 1 декември 2014 г. е сключила втори осигурителен договор със същото дружество, чийто размер е трябвало да възлиза на 87460 EUR. На 5 октомври 2017 г. Комисията отхвърля искането на жалбоподателя, като изтъква, че член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника изисква вноските по частна пенсионна схема да „съответстват“ на вноските, преведени по пенсионната схема на институциите на Европейския съюз (наричана по-нататък „RPIUE“), за същия период, какъвто не е конкретният случай, тъй като вноските, направени в RPIEC, възлизат на 65334,95 EUR. Освен това вторият договор не може да бъде взет предвид, тъй като не бил сключен след постъпването му на служба. Накрая, Комисията припомня, че все пак жалбоподателят отговаря на условията за прехвърляне към друг режим на основание член 12, параграф 1, буква б) от приложение VIII към Правилника. В този контекст жалбоподателят се позовава и на нарушение на член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника.
Най-напред Общият съд припомня, че предвиденото в член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника обезщетение при прекратяване на служебното правоотношение не представлява обезщетение за прекратяване на служебното правоотношение, на което съответният служител би имал право служебно към момента на прекратяването или изтичането на срока на договора му, а имуществена и дерогационна мярка, която е част от разпоредбите на Правилника в областта на социалното осигуряване. Следователно тази разпоредба трябва да се тълкува стриктно. Според Общия съд от текста на тази разпоредба следва, че плащанията по националната или частната пенсионна схема, избрана от служителя, трябва да бъдат извършени с цел придобиване или запазване на пенсионните му права. Следователно, за да се избегнат случаите, в които даден служител би се оказал без достатъчно доходи при навършване на пенсионна възраст и ще бъде принуден да разчита на социалното подпомагане на държавите членки, независимо че е придобил права в рамките на RPIUE, които могат да бъдат прехвърлени към друга схема, тази разпоредба изисква плащанията да гарантират на служителя пенсия за осигурителен стаж, т.е. месечен доход, който ще получава при навършване на пенсионна възраст. От това следва, че стриктното тълкуване на член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника по необходимост предполага, че плащанията по подобна национална или частна пенсионна схема трябва да могат като такива да предоставят на съответния служител достатъчно осигуряване при навършване на пенсионна възраст, като му гарантират пенсия за осигурителен стаж, която изключва необходимостта да се разчита на социалното подпомагане на държавите членки.
В това отношение Общият съд уточнява, че за да се определи дали тези плащания могат да гарантират пенсия за осигурителен стаж, която да изключва възможността да се разчита на социалното подпомагане на държавите членки, следва да се извърши преценка на всеки отделен случай. Тази преценка предполага да се вземат предвид релевантните за конкретния случай фактически обстоятелства, каквито са по-специално естеството на разглежданата осигуровка за пенсия, размерът на плащанията, извършени на това основание от съответния служител след встъпването му в длъжност, или разумно предвидимите доходи, които могат да бъдат генерирани от тези плащания и да бъдат получени при навършване на пенсионна възраст.
В конкретния случай Общият съд прави извода, че плащанията в размер на 14200 EUR, извършени от жалбоподателя на частното пенсионноосигурително дружество от момента на встъпването му в длъжност, явно не са в състояние да му гарантират задоволителна пенсия за осигурителен стаж, която да изключва всяка възможност да се разчита на социалното подпомагане на държавите членки. Що се отнася до плащанията, извършени по силата на втория договор, сключен от жалбоподателя със същото частно пенсионноосигурително дружество, Общият съд потвърждава, че те не могат да бъдат взети предвид от Комисията, тъй като не са били извършени след постъпването му на служба, както изисква член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника.
При това положение, след като отхвърля и другите предявени от жалбоподателя основания, изведени от нарушение на принципа на равно третиране и на недопускане на дискриминация, на защита на оправданите правни очаквания, на добра администрация, както и на задължението за полагане на дължимата грижа, Общият съд отхвърля жалбата в нейната цялост.