РЕШЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА
НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
(втори състав)
18 март 2016 година
Дело F‑23/15
Petrus Kerstens
срещу
Европейска комисия
„Публична служба — Длъжностни лица — Задължения — Действия, уронващи престижа на публичната служба — Разпространяване на обидни твърдения за друго длъжностно лице — Член 12 от Правилника — Дисциплинарно производство — Разследване под формата на проверка на фактите — Забележка — Член 9, параграф 1, буква б) от приложение IX към Правилника — Общи изпълнителни разпоредби — Процесуално нарушение — Последици от нарушението“
Предмет:      Жалба на основание член 270 ДФЕС, приложим към Договора за ЕОАЕ по силата на член 106а от последния, с която г‑н Petrus Kerstens иска по същество отмяната на решението на Европейската комисия от 15 април 2014 г., с което му се налага дисциплинарно наказание забележка
Решение:      Отхвърля жалбата. Осъжда г‑н Petrus Kerstens да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати тези на Европейската комисия.
Резюме
1.      Длъжностни лица — Дисциплинарен режим — Режим, приложим за Комисията — Разследване, предхождащо образуването на дисциплинарното производство — Задължение за провеждане на разследване преди образуване на дисциплинарното производство — Обхват
(член 110 от Правилника за длъжностните лица и член 2 от приложение IХ към него)
2.      Длъжностни лица — Задължение на администрацията за оказване на съдействие — Обхват
(член 24 от Правилника за длъжностните лица и член 10 от приложение IХ към него)
3.      Длъжностни лица — Права и задължения — Действия, които могат да уронят престижа на службата — Обиди — Понятие
(член 12 от Правилника за длъжностните лица)
4.      Длъжностни лица — Дисциплинарен режим — Санкция — Принцип на пропорционалност — Понятие — Право на преценка на органа по назначаване — Съдебен контрол — Граници
(член 86 от Правилника за длъжностните лица)
5.      Длъжностни лица — Права и задължения — Действия, които могат да уронят престижа на службата — Обиди — Степен на публичност — Ирелевантност
(член 86 от Правилника за длъжностните лица)
6.      Длъжностни лица — Дисциплинарен режим — Дисциплинарно производство — Срокове — Задължение на администрацията да действа в разумен срок — Неспазване — Последици
(раздел 5 от приложение IХ към Правилника за длъжностните лица)
1.      В рамките на приложимото за Комисията производство по дисциплинарни въпроси изискването за провеждане на административно разследване преди образуването на дисциплинарно производство произтича от приетите от нея общи изпълнителни разпоредби за провеждане на административни разследвания и дисциплинарни производства. Следователно, когато Комисията образува дисциплинарно производство, без да проведе административно разследване за доказване на вина или оневиняване и направи изводи по отношение на заинтересованото лице, без да му даде възможност да изложи становището си, тя нарушава задълженията си по член 3, параграф 2 и по член 4, параграф 4 от посочените общи изпълнителни разпоредби.
(вж. т. 65 и 82)
2.      За да се осигури полезно действие на член 10 от приложение IX към Правилника, изискването наказанието да е пропорционално на тежестта на нарушението не представлява само защита на длъжностното лице, което не е изпълнило задълженията си, но съставлява и задължение на органа по назначаването да наложи наказание, което отразява по подходящ начин тежестта на извършеното нарушение. Впрочем по силата на член 24 от Правилника всяка институция има задължение да защитава своите длъжностни лица от заплахите, обидите, клеветническите действия или твърдения или нападенията, на които те могат да бъдат подложени, също в случаите, когато те са жертви на нападения от страна на други длъжностни лица, при условие че въпросните факти са установени. Подобно задължение включва не само задължението да се предприемат действия, когато се установи такова поведение, но и задължението да се възпре, доколкото е възможно, проявата на такова поведение в бъдеще, съгласно задължението за полагане на грижа, което урежда отношенията между институциите и техния персонал.
(вж. т. 105)
Позоваване на:
Съд — решение от 26 януари 1989 г., Koutchoumoff/Комисия, 224/87, EU:C:1989:38, т. 14
Съд на публичната служба — решение от 12 май 2011 г., Missir Mamachi di Lusignano/Комисия, F‑50/09, EU:F:2011:55, т. 220
3.      Могат да се считат за обиди твърденията, засягащи почтеността — както личната, така и професионалната — на лицата, до които се отнасят, без да е от значение формата на посочените твърдения, като в това понятие се включват както преките нападки, така и твърденията, изразени под формата на съмнение, в непряка или прикрита форма, или чрез намеци.
(вж. т. 107)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — решение от 12 септември 2000 г., Teixeira Neves/Съд, T‑259/97, EU:T:2000:208, т. 29 и 30
4.      За да прецени дали санкцията е пропорционална на тежестта на вменените деяния, съдът на Съюза трябва да вземе предвид факта, че наказанието се определя въз основа на цялостна оценка от органа по назначаването на всички конкретни факти и обстоятелства във всеки отделен случай, като се има предвид, че Правилникът не предвижда точно определено съотношение между посочените в него наказания и различните видове нарушения, допуснати от длъжностните лица, и не уточнява в каква степен наличието на отегчаващи или смекчаващи обстоятелства трябва да се използва при избора на наказание. Поради това съдът проверява само дали извършеното от този орган претегляне на отегчаващите и смекчаващите обстоятелства е пропорционално, като се има предвид, че при тази проверка съдът не може да замести посочения орган, що се отнася до извършените от същия съответни субективни преценки.
(вж. т. 109)
Позоваване на:
Общ съд — решение от 22 май 2014 г., BG/Омбудсман, T‑406/12 P, EU:T:2014:273, т. 64 и цитираната съдебна практика
5.      Уронването на престижа на службата, в което е упрекнато длъжностното лице, не зависи от степента на публичност, която са имали отправените от него обиди.
(вж. т. 116)
Позоваване на:
Първоинстанционен съд — решение от 26 ноември 1991 г., Williams/Сметна палата, T‑146/89, EU:T:1991:61, т. 76
6.      От принципа на добра администрация следва, че дисциплинарните органи са длъжни да проведат дисциплинарното производство с дължимата грижа и да действат така, че всяко следващо процесуално действие да се извършва в разумен срок спрямо предходното.
Все пак нарушаването на принципа на спазване на разумен срок в по-голямата част от случаите не обосновава отмяна на решение, взето след провеждане на дисциплинарно производство. Всъщност неспазването на принципа на разумния срок засяга действителността на дисциплинарното производство само при изключителни обстоятелства, при които изтичането на прекомерно дълъг период от време може да повлияе на самото съдържание на решението, взето след провеждане на дисциплинарното производство. Такъв именно може да е случаят, когато прекомерно дългият период от време засяга възможността на заинтересованите лица да се защитят ефективно или когато прекомерната продължителност на този срок създава у заинтересованото лице оправдани правни очаквания, че няма да му бъде наложено дисциплинарно наказание.
(вж. т. 131 и 132)
Позоваване:
Съд — решение от 27 ноември 2001 г., Z/Парламент, C‑270/99 P, EU:C:2001:639, т. 43
Първоинстанционен съд — решение от 1 април 2004 г., N/Комисия, T‑198/02, EU:T:2004:101, т. 125 и цитираната съдебна практика
Съд на публичната служба — решения от 13 януари 2011 г., Nijs/Сметна палата, F‑77/09, EU:F:2011:2, т. 146 и от 8 март 2012 г., Kerstens/Комисия, F‑12/10, EU:F:2012:29, т. 124