62023CC0649
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
D. SPIELMANN
представено на 26 юни 2025 година (
1
)
Дело C‑649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
срещу
HK, в качеството му на наследник на TB,
VP,
GR
(Преюдициално запитване, отправено от Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Върховен касационен съд, Румъния)
„Преюдициално запитване — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/EО — Член 2 — Право на възпроизвеждане — Критическа публикация на вече съществуващо произведение, с цел възстановяване на ръкопис на латински език — Понятие за произведение — Зачитане на авторското право“
Въведение
1.
Невинаги авторите са се ползвали със закрила на своите произведения. И ако развитието на печатарството е позволило предоставянето на първите права на използване на произведения на печатниците под формата на лицензии (
2
), то „Statute of Anne“ от 10 април 1710 г. (
3
) се счита за първото законодателство, което защитава интересите на авторите. Правната конструкция на авторското право се основава и на някои философски течения, от които по-специално следва, че като собственик на труда си човек може при определени условия да си присвои част от общите притежания, с която смесва този труд, и по този начин да ги превърне в своя собственост. На това основание е естествено да му бъдат предоставени права върху „плодовете на неговия труд“ (
4
).
2.
Авторското право обаче не е единственото право, което съпътства съществуването на дадено произведение. Правата, сродни на авторското право, се признават на артистите изпълнители, продуцентите и излъчващите организации. Те обаче са по-нови от авторското право и са въведени за първи път с Международната конвенция за закрила на артистите-изпълнители, продуцентите на звукозаписи и излъчващите организации, съставена в Рим на 26 октомври 1961 г. (
5
), в отговор на появата на нови технологии.
3.
Макар понастоящем да е ясно, че авторите на дадено произведение се ползват с авторско право, квалифицирането на резултатите от творчеството като „произведения“ продължава да повдига много въпроси. Така в рамките на настоящото преюдициално запитване Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния) по същество иска да се установи дали е възможно съставената на латински език критическа публикация на литературно произведение на латински, което е станало обществено достояние, да се квалифицира като „произведение“, чието възпроизвеждане подлежи на разрешение от автора съгласно 2, буква а) от Директива 2001/29/ЕО (
6
).
4.
Преюдициалното запитване е отправено в рамките на спор между Institutul de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu“ (Институт за история и теория на литературата „Дж. Калинеску“, наричан по-нататък „IHTR“) и Fundația Națională pentru Știință și Artă (Национална фондация за наука и изкуство, наричана по-нататък „FNSA“), от една страна, и наследниците на професор Dan Slușanschi, който съставя въпросната критическа публикация, от друга страна.
Правна уредба
Международното право
Бернската конвенция
5.
Съгласно член 2 от Конвенцията за закрила на литературните и художествените произведения, подписана в Берн на 9 септември 1886 г. (Парижки акт от 24 юли 1971 г.), в редакцията ѝ след изменението от 28 септември 1979 г. (наричана по-нататък „Бернската конвенция“):
„1)   Понятието „литературни и художествени произведения“ включва всеки продукт от литературната, научната и художествената област, независимо от начина и формата на изразяването му, като книги, брошури и други писмени произведения; лекции, обръщения, проповеди и други произведения от същия характер; драматични или драматично-музикални произведения; хореографски произведения и пантомими; музикални композиции с текст или без текст; кинематографични произведения, към които се приравняват произведенията, създадени по способ, аналогичен на кинематографичния; рисунки, произведения на живописта, архитектурата, скулптурата, графиката и литографията; фотографски произведения, към които се приравняват произведения, създадени по способ, аналогичен на фотографския; произведения на приложното изкуство; илюстрации, карти, планове, чертежи и пластични произведения, свързани с географията, топографията, архитектурата или науката.
[…]
3)   Преводите, преработките, музикалните аранжименти и други изменения на литературно или художествено произведение се закрилят като оригинални произведения без да се накърнява авторското право върху оригиналното произведение.
[…]“.
Договорът на СОИС за авторското право
6.
Договорът на Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) за авторското право, приет в Женева на 20 декември 1996 г., е одобрен с Решение 2000/278/ЕО на Съвета от 16 март 2000 година относно одобрението от името на Европейската общност на Договора на СОИС за авторското право и Договора на СОИС за изпълненията и фонограмите (
7
).
7.
Член 1 от Договора на СОИС за авторското право е озаглавен „Връзка с Бернската конвенция“ и в параграф 4 предвижда, че „[д]оговарящите се страни трябва да спазват членове от 1 до 21 и допълнението към Бернската конвенция“.
Споразумението ТРИПС
8.
Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост (наричано по-нататък „Споразумението ТРИПС“), съставляващо приложение 1В към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г. и одобрено с Решение 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (
8
). Страни по Споразумението ТРИПС са членовете на СТО, сред които всички държави — членки на Съюза, както и самият Съюз.
9.
Член 9 от Споразумението ТРИПС гласи:
„1)   Страните членки следва да спазват разпоредбите на членове от 1 до 21 от Бернската конвенция […] и приложението към нея. […]
2)   Закрилата на авторското право обхваща изразени резултати на творческа дейност, а не идеи, процедури, методи на действие или математически концепции сами по себе си“.
Правото на Съюза
Директива 93/98
10.
Член 5 от Директива 93/98/ЕИО на Съвета от 29 октомври 1993 година за хармонизиране на срока за закрила на авторското право и някои сродни права (
9
) гласи, че „[д]ържавите членки могат да закрилят критичните и научните публикации на произведения, които са станали обществено достояние. Максималният срок на закрила е 30 години от датата, когато публикацията е била законно публикувана за първи път“.
Директива 2006/116
11.
Директива 2006/116/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за срока за закрила на авторското право и някои сродни права (
10
) заменя Директива 93/98 и влиза в сила на 16 януари 2007 г.
12.
Съображение 19 от Директива 2006/116 гласи, че „[д]ържавите членки би следвало да бъдат свободни да поддържат или въвеждат други сродни права, и по-специално във връзка със закрилата на критическите и научните публикации. С оглед да се осигури прозрачност на общностно равнище, е необходимо държавите членки, които въвеждат нови сродни права, да нотифицират за това Комисията“.
13.
Член 1 от Директива 2006/116 е озаглавен „Времетраене на авторските права“ и параграф 1 от него гласи, че „Правата на автор на литературно или художествено произведение по смисъла на член 2 от Бернската конвенция текат приживе и 70 години след смъртта му, независимо от датата, на която произведението е законно предоставено на публиката“.
14.
Член 5 от Директива 2006/116 е озаглавен „Критически и научни публикации“ и гласи, че „[д]ържавите членки могат да закрилят критическите и научните публикации на произведения, които са станали обществено достояние. Максималният срок на закрила е 30 години от датата, на която публикацията е била законно публикувана за първи път“.
Директива 2001/29
15.
Съгласно член 2 от Директива 2001/29, озаглавен „Право на възпроизвеждане“:
„Държавите членки предвиждат изключителното право да разрешават или забраняват пряко или непряко, временно или постоянно възпроизвеждане по какъвто и да е начин и под каквато и да е форма, изцяло или частично:
a)
за авторите — на техните произведения;
[…]“.
Румънското право
16.
Член 16 от Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Закон № 8/1996 за авторското право и сродните му права) от 15 март 1996 г. в редакцията му, която е в сила през 2001 г. (
11
), предвижда, че „[а]вторът на произведение има изключителното имуществено право да разрешава превода, публикуването в сборници, преработката, както и всяко друго преобразуване на неговото произведение, чрез което се получава производно произведение“.
17.
По силата на член 8 от Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Закон № 8/1996 за авторското право и сродните му права) от 14 март 1996 г. в редакцията му, която е в сила през 2015 г. и понастоящем (
12
):
„Без да се накърняват авторските права върху оригиналното произведение, предмет на авторското право са и производните произведения, които са създадени въз основа на едно или повече вече съществуващи произведения, а именно:
a)
преводите, преработките, анотациите, документалните изследвания, музикалните аранжименти и всяко друго преобразуване на литературно, художествено или научно произведение, което представлява интелектуално творческо произведение;
b)
компилации на литературни, художествени или научни произведения, като енциклопедии и антологии, колекции или компилации на материали или данни, защитени или не, включително базите данни, които поради подбора или подредбата на съдържанието им представляват интелектуални творения […]“.
18.
Съгласно член 23 от този закон „[с]ъздаване на производно произведение“ по смисъла на настоящия закон означава превод, публикуване в сборници, преработка, както и всяко друго преобразуване на вече съществуващо произведение, ако това представлява интелектуално творение“.
Фактите, главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
19.
Професор Slușanschi реализира критическа публикация, съставена на латински език, на произведението на латински език на княз Dimitrie Cantemir със заглавие, преведено на румънски език като „Istoria creșterilor și a descreșterilor Curții Othman[n]ice sau Aliothman[n]ice de la primul început al neamului, adusă până în vremurile noastre, în trei cărți“ („История на възхода и упадъка на османския [или алиосманския] двор от произхода до наши дни в три книги“) (наричана по-нататък „критическото издание на Slușanschi“). Тази критическа публикация е публикувана за първи път през 2001 г. от издателство „Amarcord“ в Тимишоара (Румъния), последвана от второ издание през 2008 г., преработено и коригирано от професор Slușanschi, публикувано от издателство „Paideia“ (Румъния), с преиздания през 2010 г. и 2012 г.
20.
Ръкописът на латинския текст на княз Dimitrie Cantemir, въз основа на който е реализирана критическата публикация на Slușanschi, е открит в Харвардския университет (Съединени американски щати) през 1984 г. За реализирането на първото издание професор Slușanschi използва факсимилето, публикувано в Румъния през 1999 г. За второто издание той използва предоставените от Харвардския университет фотографски копия.
21.
Освен реализирането на критическата публикация на Slușanschi на латински език, произведението на Dimitrie Cantemir е публикувано също на румънски език в превод на професор Slușanschi. За целта последният се позовава на латинския текст, пресъздаден в неговата критическа публикация в преработена и коригирана форма.
22.
През 2013 г. след смъртта на професор Slușanschi TB и VP в качеството на негови наследници преотстъпват на IHTR правото да използва записките и преводите на професор Slușanschi на различни текстове на Dimitrie Cantemir — включително и на критическата публикация на Slușanschi — за целите на пълно издание на творчеството на Dimitrie Cantemir. Впоследствие IHTR предоставя на FNSA творбите на професор Slușanschi.
23.
През 2015 г. ответникът FNSA пуска двуезично латино-румънско издание в два тома на произведението „Dimitrie Cantemir — Istoria măririi și decăderii Curții Othomane“ („Димитрие Кантемир — История на възхода и упадъка на османския двор“), което възпроизвежда латинския текст, придружен от критическите бележки на изследователите от FNSA.
24.
На 8 декември 2015 г. TB и VP подават пред Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ, Румъния) иск за нарушение на авторското право и претендират обезщетение за неимуществени и имуществени вреди, претърпени в резултат на публикуването на обединената критическа публикация на FNSA.
25.
На 21 декември 2017 г. Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ) установява, че критическата публикация на Slușanschi, реализирана през 2001 г., е била възпроизведена изцяло в публикацията на FNSA, и че същата е използвала и непубликуваните по онова време допълнения или корекции, които професор Slușanschi е направил към публикацията си и които е възнамерявал да използва в бъдеще. Позоваване на професор Slușanschi е направено обаче единствено в бележки под линия. Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ, Румъния) установява нарушение от страна на IHTR и на FNSA на неимущественото право на професор Slușanschi да бъде признат за автор на критическата публикация Slușanschi, както и на имуществените авторски права на неговите наследници.
26.
По жалба на IHTR и на FNSA на 7 април 2021 г. Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ, Румъния) изменя частично решението на Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ), като намалява размера на неимуществените вреди, солидарно дължими от ответниците IHTR и FNSA, но потвърждава определения размер на дължимото обезщетение за имуществени вреди. Наред с другото, той счита, че критическата публикация на Slușanschi се нуждае от различни намеси в първоначалното произведение, интелектуална работа и творческо усилие, поради което представлява „производно произведение“ по смисъла на Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Закон № 8/1996 за авторското право и сродните му права) и се ползва от закрилата, предвидена с този закон.
27.
IHTR и FNSA подават касационна жалба пред Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния), запитващата юрисдикция, и оспорват по същество квалификацията като „производно произведение“ на дадена критическа публикация. Те твърдят, че в случай на произведение с научен характер, написано на древен език с точни правила за синтаксис и построяване на изречението, свободният творчески избор на автора е изключен, тъй като единствената му цел е да използва професионалната си компетентност, за да идентифицира текстовете, които са най-близки до замисъла на автора на оригиналното произведение. Освен това степента на свобода на автора на критическа публикация е изключително ограничена или несъществуваща.
28.
Запитващата юрисдикция си поставя въпроса за квалификацията като „произведение“, което се ползва с авторскоправна закрила по член 2, буква а) от Директива 2001/29, и по-специално относно двата кумулативни елемента, които следва да се съчетаят за тази цел, а именно i) наличието на оригинален обект, в смисъл че е необходимо и достатъчно той да отразява личността на автора, представлявайки проява на неговия свободен и творчески избор, и ii) наличието на обект, който може да бъде идентифициран достатъчно точно и обективно.
29.
В този смисъл запитващата юрисдикция си поставя въпроса дали действително е налице „свободен и творчески избор“ от страна на автора на критическа публикация, когато той цели да пресъздаде текста на оригинално произведение в пълна, разбираема и възможно най-близка до замисъла на първоначалния автор форма. В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че издателят на критическа публикация прави справки с оригиналния ръкопис и може да внася в него корекции или допълнения, за да гарантира запазването на смисъла, както и коментари и разяснения относно избора на подходящи термини. Макар този труд да не може да се приравни на копиране или препис на факсимиле на посочения ръкопис, пред запитващата юрисдикция все пак възниква въпросът дали този избор и свързаният с него критически инструментариум разкриват творческия дух и „индивидуалния отпечатък“ на автора на критическата публикация или единствено професионалните му способности и неоспоримото интелектуално усилие, които според Съда обаче не са достатъчни, за да създадат оригинално произведение, което може да се ползва с авторскоправна закрила.
30.
Пред запитващата юрисдикция възниква също въпросът дали критическата публикация може да се счита за творение, различно от оригиналното произведение, или напротив, съвпада с него, след като целта на публикацията е да се пресъздаде текстът на вече съществуващото произведение, или евентуално само критическите бележки, коментарите и обясненията на автора на критическата публикация имат обект, който може да бъде точно и обективно идентифициран, и дали само те биха могли да получат статут на „произведение“, което може да се ползва с авторскоправна закрила.
31.
При тези обстоятелства Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли разпоредбите на член 2, буква а) от Директива [2001/29] да се тълкуват в смисъл, че критическа публикация на произведение, чиято цел е да се пресъздаде текстът на оригинално произведение чрез справки с ръкописа, придружени от коментари и от необходимия критически инструментариум, може да се счита за произведение, което се ползва с авторскоправна закрила?“.
32.
Писмени становища представят румънското, френското и италианското правителство, както и Европейската комисия. В съдебното заседание от 19 март 2025 г. IHTR и Комисията представят и устни становища.
Анализ
Предварителни бележки
33.
С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, буква а) от Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че критическата публикация на произведение, станало обществено достояние (
13
), чиято цел е да възпроизведе текста на това произведение, придружен от коментари и необходимия критически инструментариум, може да се счита за произведение, чието възпроизвеждане подлежи на разрешение от автора.
34.
Освен това от доводите на страните, както и изразените от запитващата юрисдикция съмнения, става ясно, че продължава да стои въпросът дали по принцип критическата публикация на оригинално произведение може да се квалифицира като „произведение“, което се ползва с авторскоправна закрила по член 2, буква а) от Директива 2001/29.
35.
В това отношение Комисията насочва вниманието на Съда към член 5 от Директива 2006/116, който предвижда специфичен срок на закрила за „критически и научни публикации“ на произведения, които са станали обществено достояние. Тя счита, че критическата публикация на Slușanschi не би могла да се квалифицира като произведение, което се ползва с авторскоправна закрила по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2001/29, и предлага преюдициалният въпрос да се преформулира, за да се разгледа трудът на професор Slușanschi от гледна точка на член 5 от Директива 2006/116.
36.
Считам обаче, че не е необходимо да се пристъпва към такова разглеждане, нито към предложеното от Комисията преформулиране на преюдициалния въпрос.
37.
Всъщност се налага изводът, че макар Директива 2006/116 да има за цел да хармонизира сроковете за закрила на авторското право и сродните му права, както и началния момент за изчисляването на тези срокове, тя оставя на държавите членки грижата да уредят някои аспекти на областта на сродните права. Така от член 5 от и от съображение 19 от тази директива следва, че държавите членки са свободни да поддържат или създават сродни права на авторското право за закрилата на критическите и научните публикации, които са станали обществено достояние. При това положение максималният срок на такава закрила съгласно член 5, второ изречение от посочената директива е 30 години от датата, на която публикацията е била законно публикувана за първи път (
14
).
38.
От това следва, от една страна, че закрилата, предоставена на „критическите и научните публикации“ на произведения, които са станали обществено достояние по смисъла на член 5 от Директива 2006/116, спада към сродните права, а не към авторското право (
15
). От друга страна, тази специална закрила се прилага само за посочените в тази разпоредба публикации в държавите членки, които са установили такова сродно право.
39.
В случая обаче от материалите по делото е видно, че Румъния не е упражнила възможността да транспонира член 5 от Директива 2006/116 и не е приела законодателна разпоредба, целяща да предостави на критическите и научни публикации на произведения, които са станали обществено достояние, специална закрила като сродни права, което бе потвърдено в съдебното заседание (
16
).
40.
Следователно член 5 от Директива 2006/116 не е приложим към делото в главното производство.
41.
Следва да се добави, че каквото и определение да се предвиди за „критическите и научните публикации“ на произведения, които са станали обществено достояние и които се ползват със закрила по силата на сродните права съгласно член 5 от Директива 2006/116 (
17
), то не обхваща творбите, които могат да бъдат квалифицирани като „произведения“ и които се ползват от авторскоправна закрила съгласно член 2, буква а) от Директива 2001/29.
42.
Предоставената на държавите членки възможност да поддържат или създадат сродно право за закрилата на критическите и научни публикации по смисъла на член 5 от Директива 2006/116, не засяга задължението им да предоставят на авторите изключителното право да разрешават или забраняват възпроизвеждането на техните произведения на основание член 2, буква а) от Директива 2001/29, тъй като последната разпоредба представлява мярка за пълна хармонизация на материалното съдържание на посоченото в нея право (
18
).
43.
Ето защо за целите на настоящото дело, на първо място, ще бъдат разгледани съмненията относно възможността да се приеме, че критическите публикации на оригинални произведения могат да се квалифицират като „закриляни произведения“, за чието възпроизвеждане се изисква разрешение от автора съгласно член 2, буква а) от Директива 2001/29. На второ място, ще бъде изследвано, по-конкретно, дали критическата публикация на произведение, което е станало обществено достояние, чиято цел е да възпроизведе текста на това произведение, придружен от коментари и от необходимия критически инструментариум, може да се счита за произведение, което се ползва с авторскоправна закрила.
По възможността да бъде квалифицирана като произведение критическа публикация на оригинално произведение
44.
Следва да се припомни, че макар Съюзът да не е договаряща страна по Бернската конвенция, на основание на член 1, параграф 4 от Договора на СОИС за авторското право, по който той е страна и който Директива 2001/29 има за цел да приложи, Съюзът все пак е длъжен да се съобразява с членове 1—21 от Бернската конвенция (
19
).
45.
Съгласно член 2, параграф 1 от Бернската конвенция обаче литературните и художествените произведения включват всеки продукт от литературната, научната и художествената област, независимо от начина и формата на изразяването му. В параграф 3 от тази разпоредба обаче се установява по отношение на „производните произведения“, че „[inter alia] [п]реводите, […] и други изменения на литературно или художествено произведение се закрилят като оригинални произведения, без да се накърнява авторското право върху оригиналното произведение“ (
20
).
46.
В допълнение съгласно член 2 от Договора на СОИС за авторското право и съгласно член 9, параграф 2 от Споразумението ТРИПС, който също е част от правния ред на Съюза, обект на авторскоправна закрила могат да бъдат изразите, а не идеите, процедурите, методите на действие или математическите концепции като такива (
21
).
47.
Следователно понятието „произведение“, защитено с авторското право, съдържащо се в член 2, буква а) от Директива 2001/29, трябва да се разбира като понятие, което обхваща както първични, така и вторични произведения, като производните произведения, които са създадени въз основа на едно или повече вече съществуващи произведения.
48.
Производно произведение е произведение, което съдържа заемки от едно или повече първични произведения или дори включва цялото или част от вече съществуващо произведение, и го преработва или на свой ред му придава оригиналност като творение, предоставяйки му авторскоправна закрила. Тогава такова произведение се ползва от авторскоправна закрила като ново произведение, като основанията за тази нова самостоятелна закрила се състоят в оригиналността или креативността, които авторът на производното произведение е вложил в своята дейност. Тази закрила се упражнява, без да се засягат правата на автора на оригиналното произведение или произведения, от което/които е извлечено производното произведение (
22
).
49.
Освен това нищо в Бернската конвенция не позволява да се приеме, че по принцип критическа публикация на оригинално произведение, включително на произведение, което е станало обществено достояние, не би могла евентуално да отговаря на необходимите условия, за да бъде квалифицирано като „производно произведение“ и да се ползва от авторскоправна закрила. Правната уредба на Съюза в областта на авторското право също не съдържа каквото и да било правно основание за това ограничение (
23
).
50.
Подобно общо изключване би било в противоречие с волята на законодателя на Съюза да осигури високо равнище на закрила на интелектуалната собственост посредством авторското право и сродните му права, които закрилят и стимулират развитието и търговията на нови продукти и услуги, които са основни за интелектуалното творчество и за културното продуцентство и които позволяват на авторите, артистите изпълнители и продуцентите да получат съответно възнаграждение за използването на техните произведения, да продължат творческата си и артистична работа, което следва изрично от съображения 2, 4 и 9—11 от Директива 2001/29, както и от съображение 11 от Директива 2006/116.
51.
Следователно критическа публикация на оригинално произведение може да бъде защитена с авторско право на основание член 2, буква а) от Директива 2001/29, стига да може да се квалифицира като „произведение“ по смисъла на тази директива.
52.
При тези обстоятелства на този етап възниква въпросът дали критическата публикация на произведение, което е станало обществено достояние, чиято цел е да възпроизведе текста на това произведение, придружен от коментари и необходимия критически инструментариум, може да се счита за произведение, което се ползва с авторскоправна закрила по член 2, буква а) от Директива 2001/29.
По критическата публикация на произведение, което е станало обществено достояние, чиято цел е да възпроизведе текста на това произведение, придружен от коментари и необходимия критически инструментариум
53.
От текста на член 2, буква а) от Директива 2001/29 следва, че закрилата на правото на автора да разреши или забрани възпроизвеждането има за предмет дадено „произведение“. Що се отнася до определянето на смисъла и обхвата на понятието „произведение“, тъй като тази директива не съдържа изрично препращане към правото на държавите членки, с оглед както на изискванията за еднообразно прилагане на правото на Съюза, така и на принципа за равенство това понятие следва обикновено да се тълкува автономно и еднообразно в целия Съюз (
24
).
54.
Съгласно практиката на Съда, за да може даден обект да бъде квалифициран като „произведение“ по смисъла на Директива 2001/29, е необходимо да са изпълнени две кумулативни условия. От една страна, е необходимо съответният обект да бъде оригинален, в смисъл че той съставлява собствено интелектуално творение на неговия автор. От друга страна, квалификацията като „произведение“ по смисъла на Директива 2001/29, е запазена за елементите, които изразяват такова интелектуално творение в смисъл, че всяко произведение предполага обект, който може достатъчно точно и обективно да бъде идентифициран (
25
).
По критерия за оригиналност
55.
От съдебната практика следва, че за да може даден обект да се разглежда като оригинален, е необходимо и достатъчно той да отразява личността на автора, представлявайки проява на неговия свободен и творчески избор. Когато реализирането на даден обект обаче е било обусловено само от технически съображения, правила или от други изисквания, които не са оставили място за упражняването на творческа свобода (
26
), или до такава степен са ограничили това място, че идеята и нейната обективна форма се смесват (
27
), този обект не може да се разглежда като притежаващ необходимата оригиналност, за да бъде произведение.
56.
За да се определи дали това действително е така в хипотезата на литературно произведение, Съдът уточнява, че националният съд трябва да провери дали при създаването на разглеждания обект авторът е могъл да направи свободен и творчески избор, който е в състояние да предаде на читателя оригиналността на този обект, тъй като такава оригиналност произтича не от самите думи, взети поотделно, а от избора, подредбата и комбинацията от тях, посредством които авторът може да изрази своя творчески дух по оригинален начин и да достигне до резултат, представляващ интелектуално творение, както и че в това отношение са без значение само интелектуалните усилия и умения, вложени за създаването на обекта (
28
).
57.
Освен това, както правилно отбелязва запитващата юрисдикция, Съдът вече е приел, че компютърни програми, бази данни или фотографии могат да представляват защитени с авторско право „произведения“, ако са оригинални, в смисъл че са собствено интелектуално творение на техния автор. Същото се отнася до статиите от пресата, при които собствено интелектуално творение на автора им произтича поначало от начина на представяне на темата и от езиковия изказ (
29
). Що се отнася до портретна снимка, Съдът посочва също, че авторът може да направи своя свободен и творчески избор по няколко начина и в различни моменти при реализирането ѝ, като по този начин свободата, с която разполага, за да упражни своите творчески способности, не е задължително ограничена или несъществуваща (
30
).
58.
За сметка на това Съдът е приел, че военни анализи, които представляват чисто информационни документи, чието съдържание основно се определя от съдържащата се в тях информация, поради което тази информация и нейното изражение в тези анализи съвпадат, и посочените анализи се характеризират единствено с техническата си функция, изключвайки всякаква оригиналност, не представляват „произведение“ (
31
). Същото се отнася за изготвянето на базата данни, по отношение на което критерият за оригиналност не е изпълнен, когато то трябва да бъде съобразено с технически съображения, правила или изисквания, които не оставят място за творческа свобода, трудът и уменията на създателя сами по себе си не могат да оправдаят нейната авторскоправна закрила, ако те не изразяват никаква оригиналност при подбора или подреждането на тези данни (
32
).
59.
При все това Съдът е добавил, че обект, който изпълнява условието за оригиналност, може да получи авторскоправна закрила дори когато реализирането му е било обусловено от технически съображения, стига това да не е попречило на автора да отрази личността си в този обект, като прояви своя свободен и творчески избор (
33
).
60.
От тази съдебна практика следва, че основният критерий, който позволява да се определи дали даден обект представлява собствено интелектуално творение на неговия автор, по същество се отнася до изразяването на творческите способности на автора, до възможността да направи свободен и творчески избор и по този начин да отрази личността си.
61.
Следователно в настоящото дело запитващата юрисдикция трябва да определи дали критическата публикация на произведение, което е станало обществено достояние, чиято цел е да възпроизведе текста на това произведение, придружен от коментари и необходимия критически инструментариум, представлява интелектуално творение, отразяващо свободата на избор и личността на неговия автор, така че да отговаря на изискването за оригиналност.
62.
В това отношение от материалите по делото е видно, че критическата публикация на Slușanschi не представлява просто копиране на ръкописа на латински език на княз Dimitrie Cantemir, нито факсимиле на този ръкопис. В рамките на тази критическа публикация професор Slușanschi се намесва в оригиналния текст, като прави поправки и допълнения, за да пресъздаде текста на оригиналното произведение в пълна, разбираема и възможно най-близка до замисъла на автора на посоченото произведение форма.
63.
Считам обаче, че когато даден автор се опитва да пресъздаде непълно литературно произведение във форма, която според него е възможно най-близка до създадената от автора на оригиналното произведение, по принцип не може да се счита, че той влага само изследователски труд, умения или интелектуално усилие, лишено от лично творчество. Напротив, може би авторът е имал възможност да избира между няколко варианта. Граматическият, лексикалният, литературният и стилистичният избор, които той прави, вероятно ще бъдат продиктувани или най-малкото повлияни от дългогодишния му опит, филологичните му познания, неговите познания и разбиране за епохата, през която е написано оригиналното произведение, и за историческия период, обхванат от това произведение, за познанията му за автора на оригиналното произведение, за неговия стил и езиков изказ, както и от интерпретацията на това, което той възприема като намерение на този автор. Когато се позовава не само на професията си и на познанията си за автора, езика, епохата и оригиналното произведение, но и на собственото си въображение, интуиция и чувствителност към тях, като същевременно се стреми да остане верен на духа на оригиналното произведение, да измисли или да създаде отново загубени или неразбираеми елементи, авторът на критическата публикация създава творческо произведение и оставя отпечатък на личността си в чуждото произведение по такъв начин, че създава производно произведение.
64.
Коментарите и критическият инструментариум, каквито са критичните бележки и обясненията относно поправките, замяната на думи или допълненията, които евентуално са необходими за разбираемостта на оригиналния ръкопис, както и относно текстовете на различните езици или вариантите на думи или изрази, които не са били включени, също представляват собствено интелектуално творение на автора на критическата публикация.
65.
Освен това критерият за оригиналност може да се изрази посредством начина на съставяне на критическата публикация, структурата, придадена на произведението, оформлението му, както и разположението на оригиналния текст спрямо коментарите и критичния инструментариум (
34
). По този начин авторът на такова произведение оставя своя „индивидуален отпечатък“ върху създаденото произведение и не може да се счита, че критическата публикация съвпада с оригиналното произведение.
66.
Освен това, дори да се приеме, че критическата публикация има за цел да възстанови оригиналното произведение, каквото то би трябвало да бъде според идеята, която си е създало за него лицето, което го възстановява, и че езикът на това оригинално произведение се характеризира с точни правила за синтаксис и построяване на изречението, подобни ограничения, както и фактът, че редакцията на тази публикация трябва да бъде съобразена с определен брой правила за синтаксис, не позволяват по принцип да се изключи всякаква оригиналност.
67.
Положението би било различно, ако редакцията на критическата публикация е продиктувана единствено от техническа намеса, правила или изисквания, които не оставят място за творческа свобода. В такъв случай би могло да се окаже, че авторът на критическата публикация се е задоволил да извърши сервилно следващо оригинала възстановяване въз основа на документи, които са достатъчно точни и пълни, за да не се налага да предприема никаква инициатива от творческо естество. Трудът и уменията, колкото и сложни и старателни да са те, сами по себе си не могат да оправдаят авторскоправната закрила на такава публикация, ако не изразяват никаква оригиналност при подбора или подреждането на съдържащите се в нея данни.
68.
Следователно в зависимост от обстоятелствата възстановяването на произведение, което е станало обществено достояние, може да се приравни на създаването на производно произведение, отличаващо се с оригиналност, поради начина, по който авторът е заимствал или е включил вече съществуващи творби. За тази цел е необходимо да се изследва в какво се изразява намесата на автора на критическата публикация в сравнение с оригиналното произведение (
35
). В това отношение сезираната национална юрисдикция следва да вземе предвид всички релевантни обстоятелства по спора в главното производство (
36
). Видът на съответните произведения и специфичните умения на други изследователи, които се занимават със същите или подобни изследвания, могат по-специално да бъдат полезни, за да се разбере какво следва да се квалифицира като „самостоятелно произведение“, обект на самостоятелна авторскоправната закрила, и какво като просто научно възпроизвеждане на познания, които са обществено достояние.
По наличието на обект, който може да бъде идентифициран
69.
Съдът е уточнил, че понятието „произведение“ по смисъла на Директива 2001/29 предполага по необходимост наличието на обект, който може достатъчно точно и обективно да бъде идентифициран. От една страна, органите, на които е поверена закрилата на изключителните права, присъщи на авторското право, трябва да могат да разпознаят ясно и точно закриляния по този начин обект. Същото се отнася за третите лица, на които може да бъде противопоставена търсената от автора на този обект закрила. От друга страна, необходимостта да се отхвърли всеки елемент на субективност, който вреди на правната сигурност в процеса на идентифициране на посочения обект, предполага, че този обект е бил обективно изразен (
37
).
70.
Считам, че критическата публикация на оригинално произведение като цяло може да бъде предмет на точно и обективно идентифициране (
38
). Не е необходимо непременно да се разграничават, от една страна, частите, съответстващи на оригиналното произведение, които евентуално са били предмет на текстови промени, и от друга страна, коментарите, критичните бележки или обясненията, които ги придружават, за да се направи при необходимост разграничение между приноса, който пораждат авторски права, и този, който не води до възникването им. „Отделима защита“, която се предоставя систематично само на коментари, критични бележки или обяснения, би създала опасност от раздробяване на произведение, което има смисъл само в неговата цялост, по-специално когато такива коментари, бележки или обяснения допълват или са свързани с конкретна част от текста на оригиналното произведение, която коментират или анализират (
39
).
71.
Макар че положението може да е различно по отношение на предисловия, въведения или заключения, чиято „отделимост“ от останалата част на произведението е по-лесно да се предвиди, във всеки случай запитващата юрисдикция следва да провери кои са елементите на произведението, които са израз на интелектуалното творение на автора и могат да бъдат идентифицирани достатъчно точно и обективно, независимо дали съставляват произведението в неговата цялост или са само части от него.
По съдържанието на закрилата
72.
Когато даден обект има характеристиките, припомнени в точки 55 и 69 от настоящото заключение, и следователно представлява произведение, в това си качество той трябва да се ползва от авторскоправна закрила в съответствие с Директива 2001/29, като следва да се отбележи, че обхватът на тази закрила не зависи от степента на творческа свобода, с която е разполагал неговият автор, и следователно не е по-слаба от закрилата, от която се ползва всяко произведение, попадащо в обхвата на посочената директива (
40
).
73.
Добавям, че нарушението на авторското право не предполага непременно пълното възпроизвеждане на произведението, а може да се състои в частично възпроизвеждане. В действителност различните части на произведението също се ползват със закрила по член 2, буква а) от Директива 2001/29, при условие че съдържат някои от елементите, които са израз на собственото интелектуално творение на автора на това произведение. Освен това не би могло да се изключи, че някои отделни изречения или дори съставни части от изречения от съответния текст могат да предадат на читателя оригиналността на публикации, като му представят елемент, който сам по себе си е израз на собственото интелектуално творение на автора на тази статия, така че подобни изречения или съставни части от изречения могат да бъдат предмет на закрилата, предвидена в член 2, буква а) от посочената директива (
41
).
74.
Въпреки това следва да не се пренебрегват или подценяват изразените от Комисията в съдебното заседание опасения, че да се приеме наличието на авторско право по отношение на критически публикации на произведения, станали обществено достояние, би означавало да се извадят от публичната сфера, произведения, които принадлежат към нея.
75.
Признаването на авторското право върху производно литературно произведение не води до връщането на оригиналните произведения в частната сфера и не предоставя на автора на това производно произведение никакво изключително право върху оригиналните произведения. Използването на произведения, станали обществено достояние, винаги е възможно, тъй като те не са или вече не са индивидуално защитени с авторско право, така че всеки може да ги възпроизвежда и дори да ги преработва по различен начин от производното произведение (
42
).
76.
В това отношение ми се струва важно да добавя за изчерпателност, че от практиката на Европейския съд по правата на човека следва, че може да има изключителни ситуации, при които авторското право, в зависимост от вида на разглежданите речи или информация, трябва да отстъпи пред правото на свобода на изразяване на мнение, което включва свободата на получаване и разпространяване на информация, прогласена в член 10 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. Това би могло да е така по-специално когато разгласяването на закриляното произведение е част от обсъждането от общ интерес (
43
). При това положение е важно да се претеглят наличните интереси, а именно, от една страна, общият интерес и необходимостта обществеността да може да има свободен достъп до произведение, което е станало обществено достояние, или пък правото да се получава информация, и от друга страна, закрилата на произведенията, включително на производните произведения.
77.
В заключение, макар да е от съществено значение произведенията, станали обществено достояние, да могат да бъдат свободно използвани от всички, по принцип това не се отнася за произведения, производни на тези произведения, които могат по-специално да се състоят от възстановени, коментирани или анализирани варианти. Не става въпрос обаче да се защити работа, лишена от всякакво творчество, тъй като критичната публикация на произведение, което е станало обществено достояние, може да породи авторско право само ако води до създаването на оригинално интелектуално произведение.
Заключение
78.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния) преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 2, буква а) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество
трябва да се тълкува в смисъл, че
критическата публикация на произведение, което е станало обществено достояние, чиято цел е да възпроизведе текста на това произведение, придружен от коментари и необходимия критически инструментариум, може да се счита за произведение, чието възпроизвеждане зависи от разрешението на автора, при условие че представлява интелектуално творение на автора, което отразява личността му и е проява неговия свободен творчески избор, и че има обект, който може да бъде идентифициран достатъчно точно и обективно. Националната юрисдикция следва да провери във всеки конкретен случай дали това е налице“.
(
1
)	Език на производството: френски.
(
2
)	В Обединеното кралство са въведени ограничения върху печатането с Licensing of the Press Act 1662 — An Act for preventing the frequent Abuses in printing seditious treasonable and unlicensed Books and Pamphlets and for regulating of Printing and Printing Presses (Закон от 1662 г. за лицензиране на печатарството — Закон за предпазване от честите злоупотреби при печатането на размирни, предателски и неразрешени книги и брошури и за регламентиране на печатането и печатниците).
(
3
)	An Act for the Encouragement of Learning, by Vesting the Copies of Printed Books in the Authors or Purchasers of such Copies, during the Times therein mentioned (Закон за насърчаване на обучението чрез предоставяне на екземпляри от печатни книги на авторите или купувачите на такива екземпляри за посочените в закона периоди).
(
4
)	Вж. в това отношение теорията на собствеността (или на присвояването) на Джон Лок и Георг Уилям Фридрих Хегел, както и теорията на правото на личността на Емануел Кант. Вж. също Strowel, A. Droit d’auteur et Copyright. Divergences et Convergences. Étude de droit comparé. 1993, Bruylant, 90—93, 98 et 99, 174—190 et 491, Hughes, J. Locke’s 1694 Memorandum (and More Incomplete Copyright Historiographies). — Cardozo Arts & Entertainment Law Journal, vol. 27, No. 167, 2010, 555—572, Fabri, E. De l’appropriation à la propriété: John Locke et la fécondité d’un malentendu devenu classique. — Philosophiques, vol. 43, No. 2, 2016, 343—369.
(
5
)	Наричана по-нататък Римската конвенция.
(
6
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г. стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 10, том 1, стр. 230).
(
7
)	ОВ L 89, 2000 г., стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 20, стр. 212 (наричан по-нататък „Договорът на СОИС за авторското право“).
(
8
)	ОВ L 336, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3.
(
9
)	ОВ L 290, 1993 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 141.
(
10
)	ОВ L 372, 2006 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 3, стр. 7.
(
11
)	M.Of., част I, бр. 60/26 март 1996 г.
(
12
)	M.Of., част I, бр. 489 юни 1996 г.
(
13
)	Разглежданото в главното производство дело не се отнася до публикуването на критическата публикация на оригинално произведение, за което все още се прилага авторското право.
(
14
)	Член 5 и съображение 19 от Директива 2006/116, чиято формулировка по същество е идентична с тази на член 5 и съображение 20 от Директива 93/98, са създадени по искане на Италианската република, която по онова време е единствената държава членка, в която е съществувало такова право. Вж., inter alia, „Note from Presidency to COREPER attaching consolidated text of Amended Proposal“ на Съвета, 17 май 1993 г., Документ № 6614/93, стр. 7; „Report from Presidency to COREPER“ на Съвета, 7 юни 1993 г., Документ № 1700/93, стр. 6
(
15
)	Разделението между авторското право в тесен смисъл и сродните му права се изразява на международно равнище в отделната закрила, предоставена по-специално от Бернската конвенция и от Римската конвенция. Вж. заключение на генерален адвокат Collins по дело Seven.One Entertainment Group (C‑260/22, EU:C:2023:583, бележка под линия 12).
(
16
)	В съдебното заседание Комисията посочва, че само седем държави членки са транспонирали изрично член 5 от Директива 2006/116, а именно Федерална република Германия, Република Естония, Кралство Испания, Италианската република, Република Полша, Португалската република и Република Словения.
(
17
)	Следва да се уточни, че понятието „критически и научни публикации“, съдържащо се в член 5 от Директива 2006/116 не прави каквото и да било препращане към правото на държавите членки с оглед на определянето на неговия смисъл и обхват, и затова трябва по принцип да получи навсякъде в Съюза самостоятелно и еднакво тълкуване (вж. в този смисъл по-специално решение от 6 март 2025 г., ONB и др. (C‑575/23, EU:C:2025:141, т. 87 и цитираната съдебна практика). Следователно това понятие не би могло систематично да включва произведенията, попадащи в приложното поле на различните определения за „критически публикации“, съдържащи се в националните речници на общоупотребимия език, които към настоящия момент могат да разкрият различни значения.
(
18
)	Вж. решение от 29 юли 2019 г., Funke Medien NRW (C‑469/17, наричано по-нататък „решение Funke Medien NRW, EU:C:2019:623, т. 38 и цитираната съдебна практика).
(
19
)	Вж. решение от 13 ноември 2018 г., Levola Hengelo (C‑310/17, наричано по-нататък „решение Levola Hengelo, EU:C:2018:899, т. 38 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Курсивът е мой.
(
21
)	Решение Levola Hengelo (т. 39 и цитираната съдебна практика).
(
22
)	В това отношение вж., inter alia, Léger, P., La mise à l’épreuve des limites au droit d’auteur par les œuvres transformatrices. — In: La propriété intellectuelle renouvelée par le numérique, Paris, Dalloz, 2020, p. 184; Margony, T., M. Perry. Scientific and Critical Editions of Public Domain Works: An Example of European Copyright Law (Dis)Harmonization — Canadian Intellectual Property Review, No. 27, p. 164; Desbois, H. Le droit d’auteur en France, Paris, Dalloz, 1978 (3. ed.), т. 6 и 22—30.
(
23
)	Отбелязвам, че в заключението си по дело Sony Music Entertainment (C‑240/07, EU:C:2008:303, т. 51 и 52) генерален адвокат Ruiz-Jarabo Colomer посочва, че що се отнася до критичните и научните публикации, които са станали обществено достояние, както и до фотографиите, които не са оригинални, тъй като на държавите членки не е наложено никакво задължение да ги гарантират в цялата Общност, „ще бъде безуспешен всеки опит да се търси закрилата им в държави членки, които при упражняване на правото си на избор не са ги признали“. Според мен този въпрос следва да се разгледа в неговия контекст. От една страна, генералният адвокат иска да подчертае „ограничение на европейската обединителна цел“ в областта на авторското право и сродните му права. От друга страна, с оглед на доктрината, към която препраща за тази цел, според мен става въпрос да се уточни, че влизането в сила на Директива 2006/116 не е имало за последица да породи защита за критическите и научните публикации, когато те не са били защитени преди това от националното право. Това обаче може да важи само за творби, които сами по себе си не биха могли да бъдат квалифицирани като „произведения“.
(
24
)	Вж. решение Levola Hengelo (т. 33).
(
25
)	Вж. в този смисъл решения от 4 октомври 2011 г., Football Association Premier League и др. (C‑403/08 и C‑429/08, EU:C:2011:631, т. 156 и 159), Levola Hengelo (т. 35—40) и от 12 септември 2019 г., Cofemel (C‑683/17, наричано по-нататък „решение Cofemel, EU:C:2019:721, т. 32).
(
26
)	Вж. решение Cofemel (т. 30 и 31 и цитираната съдебна практика).
(
27
)	Вж. решение от 11 юни 2020 г., Brompton Bicycle (C‑833/18, наричано по-нататък „решение Brompton Bicyle, EU:C:2020:461, т. 31).
(
28
)	Вж. в този смисъл решения от 16 юли 2009 г., Infopaq International (C‑5/08, наричано по-нататък „решение Infopaq International, EU:C:2009:89, т. 45 и 46), от 1 март 2012 г., Football Dataco и др. (C‑604/10, EU:C:2012:115, т. 33) и решение Funke Medien NRW (т. 23).
(
29
)	Вж. в този смисъл решение Infopaq International (т. 35, 44—46).
(
30
)	Вж. решение от 1 декември 2011 г., Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, т. 90—93).
(
31
)	Вж. решение Funke Medien NRW (т. 24).
(
32
)	Вж. решение от 1 март 2012 г., Football Dataco и др. (C‑604/10, EU:C:2012:115, т. 39 и 42).
(
33
)	Вж. в този смисъл решение Brompton Bicycle (т. 26).
(
34
)	По същия начин, както следва от съображение 13 от Директива 2006/116, „[к]олективните произведения са закриляни съгласно член 2, параграф 5 от Бернската конвенция, когато поради подбора и подреждането на тяхното съдържание те представляват интелектуални произведения. Тези произведения се закрилят като такива, без да се накърнява авторското право върху всяко от произведенията, съставляващи част от такива колективни произведения. Като последица от това, към произведенията, включени в колективни произведения, могат да се прилагат специфични срокове на закрила“. В този смисъл колективните произведения като самостоятелни произведения изразяват оригиналност поради начина, по който съставени.
(
35
)	В съдебното заседание от 19 март 2025 г. представих за обсъждане примера от областта на музиката, изведен от работните издания на пианиста Алфред Корто, известен с това, че е добавял към партитурите на някои велики композитори различни коментари, съвети, практически упражнения и т.н., вплетени в нотния текст на партитурите на оригиналното произведение, като при необходимост към тях се добавят елементи, които могат да се считат за бележки под линия. С цел да помогне на учениците да постигнат напредък не само в овладяването на движенията на пръстите, но и в разбирането на музикални шедьоври, Алфред Корто прави личен артистичен избор въз основа на собствената си интерпретация на тези произведения. В това отношение вж. Gavoty, B., Alfred Cortot. Biographie, Buchet/Chastel, Paris, 2012, стр. 357 (пропусната бележка под линия) и стр. 358: „Съвсем естествено, с оглед на успеха, постигнат от неговия Méthode, у Корто възниква идеята да публикува Éditions de Travail, посветени на шедьоврите на майсторите-романтици: Шопен, Шуман, Шуберт, Лист, Вебер и Менделсон — общо 76 нотни книги, включващи, разбира се, самите произведения, с нанесена пръстовка и преработени, а в долната част на страниците — коментарите и упражненията, предложени за преодоляването на много трудни пасажи. В […] Éditions de Travail има изтънчени естетически разсъждения, предназначени да стимулират въображението на изпълнителя“. Вж. също Anselmini, F., Jacobs, R., Alfred Cortot, Fayard, Paris, 2018, p. 285—298.
(
36
)	Вж. в това отношение решение Brompton Bicycle (т. 38 и диспозитивa), като Съдът е уточнил, че става въпрос за релевантни обстоятелства по случая, налице към момента на разработване на този обект, независимо от външните и последващи създаването на продукта фактори (т. 37).
(
37
)	Вж. решение Cofemel (т. 32 и 33 и цитираната съдебна практика).
(
38
)	Главното производство се отнася до литературна творба. Уточнявам обаче, че положението би могло да е различно по отношение на художествено произведение, което е било предмет на възстановяване и чийто оригинал по дефиниция вече не съществува, тъй като възстановените или преработени елементи са станали неделими от първоначалното произведение.
(
39
)	Според мен същото се отнася за работните издания на Alfred Cortot, вече посочени в бележка под линия 35 от настоящото заключение. Не може да се приеме, че само различните коментари на Alfred Cortot биха могли да получат защита, отделно от партитурите, които съпровождат и без които те биха станали неразбираеми.
(
40
)	Решение Cofemel (т. 35 и цитираната съдебна практика).
(
41
)	Вж. решение Infopaq International (т. 38, 39 и 47). Уточнявам, че в случай на „отделима“ закрила, която би била предоставена на някои части от дадена творба, като например предисловията, въведенията и заключенията, както е посочено в точка 71 от настоящото заключение, възпроизвеждането на пасаж или дори на изречение от защитената/защитените част(и) би могло да представлява нарушение на авторското право.
(
42
)	Така, ако се върнем на примера, посочен от Комисията в съдебното заседание, след като станат обществено достояние, писмените произведения на държавниците или дневниците на политиците могат да бъдат предмет на критически публикации, които евентуално ще се ползват с авторскоправна закрила, при условие че авторите на такива публикации са могли да проявят свободен и творчески избор, отразяващ тяхната личност. За сметка на това авторите на тези критически публикации не могат да възпрепятстват възпроизвеждането на оригиналното произведение, на което са се основали.
(
43
)	Вж. Voorhoof, D. Freedom of expression and the right to information: Implications for copyright. — In; Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property, Geiger, C. (éd.), Elgar publishing, 2015, p. 331, решение на ЕСПЧ от 10 януари 2013 г., Ashby Donald и др./Франция (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), и решение на ЕСПЧ от 19 февруари 2013 г., Fredrik Neij и Peter Sunde Kolmisoppi/Швеция (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Вж. също решение от 29 юли 2019 г., Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625, т. 57—59), както и заключение на генерален адвокат Szpunar по дело Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2018:870, т. 40—42).