62022CJ0225_RES
Дело C‑225/22
„R“ S.A.
срещу AW „T“ sp. z o.o.
(Преюдициално запитване, отправено от Sąd Apelacyjny w Krakowie)
Решение на Съда (четвърти състав) от 4 септември 2025 година
„Преюдициално запитване — Правова държава — Независимост на съдиите — Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — Ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза — Национална правна уредба и съдебна практика, забраняващи на националните юрисдикции да поставят под въпрос легитимността на съдилищата и конституционните органи или да установяват или преценяват законосъобразността на назначаването на съдиите в тях — Проверка от низшестоящ съд на спазването от висшестоящ съд на изискванията за гарантиране на независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон — Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (Колегия за извънреден контрол и публични въпроси) на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) — Орган, който не представлява независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон — Предимство на правото на Съюза — Възможност съдебен акт да се приеме за нищожен“
Държави членки — Задължения — Установяване на правните средства, необходими за осигуряването на ефективна съдебна защита — Спазване на принципа на съдийската независимост — Право на независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон — Предимство и директен ефект на правото на Съюза — Национална правна уредба и конституционна съдебна практика, които налагат на национален съд да се съобрази със съдебен акт, постановен от съдебен състав на висшестояща юрисдикция — Съдебен състав, включващ съдии, които не отговарят на изискванията за независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд — Национална правна уредба, която възпрепятства този национален съд да провери редовността на формирането на посочения съдебен състав — Недопустимост
(член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 44, 47, 53, 55—58,62 и 63; т. 1 от диспозитива)
Държави членки — Задължения — Установяване на правните средства, необходими за осигуряването на ефективна съдебна защита — Спазване на принципа на съдийската независимост — Право на независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон — Задължения на националните юрисдикции — Съдебен акт на съдебен орган от последна инстанция, който не отговаря на изискванията за независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд — Връщане на делото пред низшестояща юрисдикция за ново разглеждане — Задължение този съдебен акт да се счита за нищожен — Условие
(член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 66—70; т. 2 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Sąd Apelacyjny w Krakowie (Апелативен съд Краков, Полша), Съдът се произнася относно последиците на съдебен акт, постановен от съдебен орган, който няма качеството на независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.
През октомври 2021 г., сезирана с извънредна жалба, Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (Колегия за извънреден контрол и публични въпроси, Полша) на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) отменя ползващо се със сила на пресъдено нещо решение от 2006 г. и връща съответното дело на запитващата юрисдикция за ново разглеждане.
В този контекст последната счита, че поради нередовностите, опорочаващи процедурата по назначаване на съдиите в колегията за извънреден контрол и публични въпроси, този съдебен състав не е съд, създаден със закон, по смисъла на правото на Съюза. Ето защо последиците от актовете на такъв орган не следвало да се разглеждат.
Запитващата юрисдикция обаче отбелязва, че решения на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд, Полша) и национални разпоредби (
1
) ѝ забраняват да преценява редовността на назначаването на съдии и следователно да проверява дали колегията за извънреден контрол и публични въпроси може да се квалифицира като независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд. Като си поставя въпроса за съответствието на тази конституционна съдебна практика и на това национално законодателство с член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), запитващата юрисдикция пита Съда дали може да ги остави без приложение и да приеме съдебния акт от октомври 2021 г. за нищожен.
Съображения на Съда
На първо място, по отношение на забраната да се разглежда редовността на назначаването на съдии в състав на Върховния съд Съдът счита, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, разглеждан във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на предимство на правото на Съюза не допускат правна уредба на държава членка, както и конституционна съдебна практика, които налагат на национален съд да се съобрази със съдебен акт, постановен от висшестояща юрисдикция, когато въз основа на акт на Съда този национален съд констатира, че един или повече съдии, които са част от съдебния състав, не отговарят на изискванията за независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд, и които го възпрепятстват да провери редовността на формирането на споменатия съдебен състав.
В случая Съдът отбелязва, че съдебният акт от 2021 г., с който се разпорежда преразглеждането, е постановен от орган от последна инстанция, чието качество на юрисдикция е било отхвърлено от Съда в решение Krajowa Rada Sądownictwa (Оставане на съдийска длъжност) (
2
), тъй като този орган не отговаря на условията за независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. В съответствие с принципа на предимство на правото на Съюза, както и с последиците, които поражда такъв акт на Съда, това обстоятелство не може да бъде пренебрегнато от дадена юрисдикция. Така запитващата юрисдикция ще трябва в крайна сметка да провери дали съдиите, които са били част от съдебния състав на колегията за извънреден контрол и публични въпроси, постановил решението от 2021 г., са били назначени при същите условия като тези, които характеризират назначаването на тримата съдии от запитващия орган по делото, по което е постановено решение Krajowa Rada Sądownictwa (Оставане на съдийска длъжност).
В това отношение обаче от преписката, с която разполага Съдът, е видно, че петимата съдии, които заедно с двама съдебни заседатели образуват съдебния състав на тази колегия в главното производство, са били назначени в същия ден и при същите условия като тези, които са съставлявали запитващия орган по делото, по което е постановено посоченото съдебно решение. Присъствието в съответния орган на един-единствен съдия, назначен при същите обстоятелства като разглежданите по това дело, обаче е достатъчно, за да лиши този орган от качеството му на независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон.
Освен това, що се отнася до националните разпоредби и до решенията на Конституционния съд, които възпрепятстват запитващата юрисдикция да провери дали друг орган спазва произтичащите от правото на Съюза изисквания за гарантиране на независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд, Съдът вече е приел, че тези разпоредби са несъвместими с правото на Съюза (
3
). Същият извод трябва да се направи и по отношение на актовете на Конституционния съд, чийто обхват е аналогичен на обхвата на тези разпоредби.
На второ място, по отношение на последиците от акт на орган, който не е спазил изискванията за независим, безпристрастен и предварително създаден със закон съд, Съдът приема, че в положение, прие което въз основа на акта на Съда е установено, че съдебен орган от последна инстанция не отговаря на тези изисквания, постановеният от такъв орган акт, с който съответното дело се връща на низшестоящ съд за ново разглеждане, трябва да се счита за нищожен, когато с оглед на разглежданото процесуално положение такава последица е наложителна, за да се гарантира предимството на правото на Съюза.
В това отношение нито едно съображение, изведено от принципа на правна сигурност или свързано с твърдяна сила на пресъдено нещо, не би могло да бъде основателно изтъкнато, за да се попречи на дадена юрисдикция да приеме такъв акт за нищожен. От преписката по делото обаче е видно, че подобна последица е наложителна в главното производство, тъй като, макар съдебното решение от октомври 2021 г. да е окончателно, това дело е върнато на запитващата юрисдикция. Ето защо при тези обстоятелства запитващата юрисдикция трябва да приеме посоченото съдебно решение за нищожно.
(
1
)	Съгласно член 42а, параграф 2 от Ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (Закон за устройството на общите съдилища) от 27 юли 2001 г. (Dz. U., бр. 98, позиция 1070), изменен с Ustawa o zmianie ustawy — Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Закон за изменение на Закона за устройството на общите съдилища, на Закона за Върховния съд и на някои други закони) от 20 декември 2019 г. (Dz. U. от 2020 г., позиция 190) „[o]бщ съд или друг орган не може да установява, нито да преценява законосъобразността на назначаването на съдия […]“. Освен това член 107, параграф 1 от този закон третира като дисциплинарно нарушение поставянето под въпрос от страна на съдия по-специално на валидността на назначаването на друг съдия или на мандата на конституционен орган на Република Полша.
(
2
)	Решение от 21 декември 2023 г., Krajowa Rada Sądownictwa (Оставане на съдийска длъжност) (C‑718/21, EU:C:2023:1015).
(
3
)	Решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите) (C‑204/21, EU:C:2023:442).