62019TJ0526
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети разширен състав)
27 ноември 2024 година (
*1
)
„Енергетика — Вътрешен пазар на природен газ — Директива (ЕС) 2019/692 — Изменение на Директива 2009/73/ЕО — Правна сигурност — Равно третиране — Пропорционалност — Злоупотреба с власт — Процесуални нарушения“
По дело T‑526/19 RENV,
Nord Stream 2 AG, установено в Щайнхаузен (Швейцария), представлявано от T. Winter и K. Hobér, адвокати,
жалбоподател,
срещу
Европейски парламент, представляван от A. Tamás, O. Денков и J. Etienne,
и
Съвет на Европейския съюз, представляван от K. Pavlaki, L. Vétillard и A. Jensen,
ответници,
подпомагани от
Република Естония, представлявана от M. Kriisa,
Република Латвия, представлявана от K. Pommere,
Република Литва, представлявана от K. Dieninis, R. Dzikovič, S. Grigonis и V. Kazlauskaitė-Švenčionienė,
Република Полша, представлявана от B. Majczyna, K. Rudzińska, S. Żyrek и M. Rzotkiewicz,
и от
Европейската комисия, представлявана от O. Beynet и B. De Meester,
встъпили страни,
ОБЩИЯТ СЪД (пети разширен състав),
състоящ се от: M. van der Woude, председател, J. Svenningsen (докладчик), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares и M. Stancu, съдии,
секретар: I. Kurme, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид решението на Съда от 12 юли 2022 г.,
предвид изложеното в съдебното заседание от 11 април 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят Nord Stream 2 иска отмяна на Директива (ЕС) 2019/692 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2019 година за изменение на Директива 2009/73/ЕО относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ (ОВ L 117, 2019 г., стр. 1, наричана по-нататък „обжалваната директива“).
I. Обстоятелствата по спора
А. Директива 2009/73
2
Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 94) се вписва в по-широка правна рамка, наречена „трети енергиен пакет“. Директива 2009/73 има за цел да установи общи правила за преноса, разпределението, доставката и съхранението на природен газ, за да се позволи достъп до пазара и да се насърчи лоялната и недискриминационната конкуренция.
3
Директива 2009/73 предвижда няколко задължения за постигането на тази цел. В това отношение по-специално посочената директива предвижда в член 9 от нея задължението за отделяне на газопреносните системи и операторите на газопреносни системи, а в член 32 от нея въвежда система за достъп на трети страни до газопреносната и газоразпределителната система и съоръженията за втечнен природен газ (ВПГ), на базата на публикувани тарифи, която трябва да се прилага обективно и без дискриминация между ползвателите на системата (наричани по-нататък заедно „задълженията, предвидени в Директива 2009/73“).
4
Член 36 от Директива 2009/73 предвижда по същество, че големи нови газови инфраструктури, а именно междусистемни газопроводи, съоръжения за ВПГ и съоръжения за съхранение, при поискване могат да бъдат освободени за определен период от време от някои от задълженията, предвидени в тази директива при условията, посочени в параграф 1 от същия член.
Б. Жалбоподател
5
Жалбоподателят е дружество по швейцарското право, чийто единствен акционер е руското публично акционерно дружество ПАО „Газпром“. То отговаря за проектирането, изграждането и експлоатацията на газопровода „Северен поток 2“.
6
Подобно на газопровода „Северен поток 1“, който представлява система от два преносни газопровода, чието изграждане е завършено през 2012 г., и чийто капацитет е 55 милиарда кубични метра годишно, газопроводът „Северен поток 2“, който също представлява система от два преносни газопровода, преминаващи през Балтийско море, има за цел да осигури преноса на газ между Усть-Луга (Русия) и Лубмин (Германия), с което общият капацитет за пренос на двата газопровода „Северен поток 1“ и „Северен поток 2“ ще достигне 110 милиарда кубически метра на година. От Лубмин газът, пренасян чрез газопровода „Северен поток 2“, трябва да се пренася чрез наземни газопроводи.
В. Обжалваната директива
7
На 8 ноември 2017 г. Европейската комисия представя предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета за изменение на Директива 2009/73 относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ (COM(2017) 660 final, наричано по-нататък „предложението за директива“).
8
На 17 април 2019 г. Европейският парламент и Съветът на Европейския съюз приемат обжалваната директива, която влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник, тоест на 23 май 2019 г.
9
Член 2, точка 17 от Директива 2009/73, заменен с член 1, точка 1 от обжалваната директива, предвижда, че понятието „междусистемен газопровод“ обхваща не само всеки преносен газопровод, който пресича или следва границата между две държави членки за целите на свързването на националните газопреносни системи на тези държави членки, но вече и всеки преносен газопровод между държава членка и трета държава до територията на държавата членка или до нейните териториални води (наричан по-нататък „газопроводът между държава членка и трета държава“).
10
По отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, завършени преди 23 май 2019 г., член 49а, параграф 1 от Директива 2009/73, добавен с член 1, точка 9 от обжалваната директива, предвижда, че държавата членка, в която е разположена първата точка на свързване на такъв газопровод с мрежата на тази държава членка, може да вземе решение за дерогация от някои задължения, предвидени в Директива 2009/73, за участъците от този газопровод, разположени на нейна територия и в нейните териториални води (наричан по-нататък „член 49а“). Тази дерогация е предоставена по обективни причини, като например осигуряване на възможност за възстановяване на направени инвестиции или от съображения, свързани със сигурността на доставките, при условие че дерогацията няма да е във вреда на конкуренцията или на ефективното функциониране на вътрешния пазар на природен газ, или на сигурността на доставките в Европейския съюз.
11
Член 49а предвижда още, от една страна, че срокът на подобни дерогации е ограничен до 20 години и основан на обективна обосновка, като дерогацията може да бъде подновена, ако това е обосновано, и може да бъде обвързана с условия, които спомагат за изпълнението на горепосочените условия, и от друга страна, че такива дерогации не се прилагат за газопроводи между държава членка и трета държава, от която се изисква да транспонира изменената Директива 2009/73 съгласно споразумение, сключено със Съюза.
12
Освен това член 1, точка 5, буква а) от обжалваната директива изменя член 36 от Директива 2009/73, като добавя по същество в параграф 1, буква д) от този член, че освобождаването, предоставено по същия този член, не трябва да във вреда на сигурността на доставките на природен газ в Съюза (наричан по-нататък „измененият член 36“).
13
Що се отнася до транспонирането на измененията, направени с обжалваната директива в Директива 2009/73, член 2 от обжалваната директива предвижда, че държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с последната директива, до 24 февруари 2020 г., без да се засягат дерогациите съгласно член 49а.
II. Предходни производства пред Общия съд и пред Съда
14
В точка 4 от диспозитива на определение от 20 май 2020 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (T‑526/19, EU:T:2020:210), Общият съд отхвърля подадената от жалбоподателя жалба като недопустима.
15
С решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), от една страна, Съдът отменя посочената точка 4 от диспозитива на определението от 20 май 2020 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (T‑526/19, EU:T:2020:210). От друга страна, Съдът приема, че подадената от жалбоподателя жалба е допустима, в частта, в която се оспорват членове 36 и 49а от Директива 2009/73, съответно изменени и въведени с обжалваната директива.
III. Искания на страните
16
Жалбоподателят моли Общия съд:
–
да отмени изцяло обжалваната директива,
–
да осъди Парламента и Съвета да заплатят съдебните разноски.
17
Парламентът и Съветът, поддържани от Комисията, молят Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
18
Кралство Естония, Република Литва и Република Полша молят Общия съд да отхвърли жалбата.
IV. От правна страна
А. По исканията за отмяна на обжалваната директива в нейната цялост
19
В отговор на поставен от Общия съд писмен въпрос жалбоподателят обяснява, че след постановяването на решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), той продължава да иска отмяна на обжалваната директива в нейната цялост, с мотива че това съдебно решение не се противопоставя на това. По същество той поддържа, че посоченото съдебно решение ограничава контрола на Общия съд само до преценката на законосъобразността на изменения член 36 и на член 49а. Той счита, че ако Общият съд стигне до извода, че тези две разпоредби или една от тях не са в съответствие с правото на Съюза, той трябва да провери дали незаконосъобразността на тези разпоредби може да доведе до отмяна на обжалваната директива в нейната цялост. В това отношение жалбоподателят подчертава, че поради естеството и целта си обжалваната директива е специално насочена срещу него и следователно е лишена от законосъобразно правно основание и трябва да бъде отменена изцяло.
20
В същия отговор жалбоподателят добавя, че ако Общият съд реши да не отмени обжалваната директива в нейната цялост, при условията на евентуалност той иска отмяната на член 49а.
21
В съдебното заседание жалбоподателят потвърждава, че в тази хипотеза, а именно ако Общият съд реши да не отмени обжалваната директива в нейната цялост, той не иска отмяна на изменения член 36.
22
В това отношение е вярно, както поддържа жалбоподателят, че когато съдът на Съюза установи незаконосъобразност на разпоредба от даден акт и възнамерява да отмени тази разпоредба, той трябва да провери дали тази отмяна трябва да доведе до отмяна на разглеждания акт в неговата цялост.
23
Вярно е също, че съгласно постоянната съдебна практика частичната отмяна на акт от правото на Съюза е възможна само ако елементите, чиято отмяна се иска, могат да бъдат отделени от останалата част на този акт (решения от 27 юни 2006 г., Парламент/Съвет, C‑540/03, EU:C:2006:429, т. 27 и от 26 април 2022 г., Полша/Парламент и Съвет, C‑401/19, EU:C:2022:297, т. 17).
24
В случая обаче Съдът е постановил в точка 3 от диспозитива на решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), че подадената от жалбоподателя жалба е допустима в частта, в която се оспорват разпоредбите на членове 36 и 49а от Директива 2009/73, както съответно са изменени и въведени с обжалваната директива.
25
За да стигне до този извод, Съдът по-специално приема в точка 165 от решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), че посочените членове 36 и 49а могат да бъдат отделени от другите разпоредби на Директива 2009/73, изменена с обжалваната директива.
26
С други думи, Съдът е приел, че член 1, точка 5 от обжалваната директива, с която се изменя член 36 от Директива 2009/73 и член 1, точка 9 от обжалваната директива, с която се въвежда член 49а в Директива 2009/73 (вж. т. 10 и 12 по-горе), могат да бъдат отделени от останалите разпоредби на обжалваната директива, и по-специално от член 1, точка 1 от нея, който разширява приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, като заменя член 2, точка 17 от последната директива (вж. т. 9 по-горе).
27
Съгласно член 61, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато делото е върнато на Общия съд, този съд е обвързан от всяко решение на Съда по правни въпроси.
28
От това следва, че Съдът окончателно е постановил, че искането на жалбоподателя за отмяна на обжалваната директива в нейната цялост е недопустимо. Освен това Общият съд е обвързан по този правен въпрос съгласно член 61, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз.
29
С оглед на гореизложеното първото искане в жалбата трябва да се отхвърли в частта, в която се иска отмяна на обжалваната директива в нейната цялост.
30
За сметка на това първото искане в жалбата, както е уточнено от жалбоподателя в съдебното заседание (вж. т. 20 по-горе), действително е допустимо, доколкото с него се иска отмяната на член 1, точка 9 от обжалваната директива, с който се въвежда член 49а в Директива 2009/73.
Б. По искането за отмяна на член 49а
31
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква шест основания, първото — нарушение на принципа на равно третиране, второто — нарушение на принципа на пропорционалност, третото — нарушение на принципа на правна сигурност, четвъртото — злоупотреба с власт, петото — съществено процесуално нарушение, и шестото — нарушение на задължението за мотивиране.
32
В съдебното заседание жалбоподателят посочва, че се отказва от шестото основание.
33
Що се отнася до останалите пет правни основания, изтъкнати от жалбоподателя, Общият съд счита, че след предварителните бележки следва да се започне с разглеждането на третото основание, изведено от нарушение на принципа на правната сигурност.
1.
Предварителни бележки
34
На първо място, съдът на Съюза е признал широко право на преценка на законодателя на Съюза при упражняване на предоставените му правомощия, когато действията му предполагат избор от политическо, икономическо и социално естество и когато е призван да извършва комплексни преценки и оценки. Дори при наличието на такова право на преценка обаче законодателят на Съюза е длъжен да основава избора си на критерии, които са обективни и подходящи с оглед на преследваната от разглежданото законодателство цел, като взема предвид всички фактически обстоятелства, както и наличните технически и научни данни към момента на приемане на въпросния акт (вж. решение от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др., C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 57 и 58).
35
В случая обжалваната директива се основава на член 194, параграф 2 ДФЕС, който по същество предвижда, че без да се засяга прилагането на други разпоредби на Договорите, Парламентът и Съветът установяват необходимите мерки за постигане на целите на политиката на Съюза в областта на енергетиката, посочени в параграф 1 от същия член.
36
Така Договорът за функционирането на ЕС оправомощава Парламента и Съвета да определят съдържанието на своята намеса в областта на енергетиката, ако предприетите мерки са необходими за постигане на целите на политиката на Съюза.
37
Следователно, що се отнася до съдебния контрол върху упражняването на подобно правомощие, съдът на Съюза не може да заменя преценката на законодателя на Съюза със своята собствена, а трябва само да провери дали тази преценка е опорочена от явна грешка или злоупотреба с власт, или дали въпросният орган не е превишил явно границите на нормотворческите си правомощия (вж. по аналогия решения от 12 май 2011 г., Люксембург/Парламент и Съвет, C‑176/09, EU:C:2011:290, т. 35, и от 21 юни 2018 г., Полша/Парламент и Съвет, C‑5/16, EU:C:2018:483, т. 150).
38
На второ място, съгласно постоянната съдебна практика в рамките на производство по жалба за отмяна законосъобразността на обжалвания акт трябва да се преценява въз основа на фактическите и правните обстоятелства, които са съществували към датата на приемане на акта (вж. решение от 10 септември 2019 г., HTTS/Съвет, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, т. 37 и цитираната съдебна практика, и от 17 септември 2007 г., Microsoft/Комисия, T‑201/04, EU:C:2007:289, т. 260).
39
Така твърденият от жалбоподателя факт, че другите морски газопроводи между държава членка и трета държава, завършени преди 23 май 2019 г., са получили дерогация на основание член 49а след приемането на обжалваната директива, не може да се вземе предвид. Същото се отнася и за твърдения по-специално от Съвета факт, че газопроводът на жалбоподателя все още не е в експлоатация.
40
Именно с оглед на тези съображения следва да се прецени основателността на изтъкнатите от жалбоподателя правни основания.
2.
По третото основание: нарушение на принципа на правна сигурност
41
Жалбоподателят поддържа, че фактът, че газопроводите, които не са завършени преди 23 май 2019 г., са единствените газопроводи между държава членка и трета държава, чиито оператори не могат да се позовават нито на освобождаване на основание на изменения член 36, нито на дерогация на основание на член 49а, е източник на правна несигурност. Жалбоподателят обяснява, че към датата на приемане на обжалваната директива вече е направил значителни и необратими инвестиции в газопровода „Северен поток 2“, за разлика от операторите, които все още не са взели окончателно решение за инвестиране.
42
Той уточнява, че при извършването на тези инвестиции не се е считало, че газопроводът „Северен поток 2“, както и газопроводът „Северен поток 1“, попадат в приложното поле на Директива 2009/73. Ето защо той не е поискал освобождаване на основание на член 36 от Директива 2009/73. Той добавя, че е можел с основание да вярва, че неговите инвестиции няма да бъдат лишени от всякаква рентабилност поради неочаквана и внезапна промяна на законодателството.
43
Така законодателят на Съюза е трябвало да вземе предвид особеното му положение, за да адаптира прилагането на обжалваната директива, и по-специално времевия обхват на член 49а.
44
Парламентът и Съветът, подкрепяни от Република Естония, Република Литва, Република Полша и Комисията, оспорват доводите на жалбоподателя.
45
Принципът на правна сигурност изисква действието на правните норми да е ясно, точно и предвидимо, за да могат заинтересованите лица да се ориентират в правни положения и отношения, свързани с правния ред на Съюза (вж. решение от 3 декември 2019 г., Чешка република/Парламент и Съвет, C‑482/17, EU:C:2019:1035, т. 148 и цитираната съдебна практика). Такъв по-специално е случаят, когато тези правила могат да имат неблагоприятни последици за физическите лица и за предприятията (вж. в този смисъл решение от 30 април 2019 г., Италия/Съвет (Квота за риболов на средиземноморската риба меч), C‑611/17, EU:C:2019:332, т. 111).
46
Право да иска защита на оправданите правни очаквания като следствие от принципа на правна сигурност, има всяко лице, намиращо се в положение, от което следва, че администрацията на Съюза е създала у него основателни очаквания. Уверения, които могат да породят такива очаквания, представляват конкретните, безусловни и непротиворечиви сведения, произтичащи от оправомощени и достоверни източници. За сметка на това никой не може да се позовава на нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания при липсата на конкретни уверения, дадени му от администрацията. По същия начин, когато един предпазлив и съобразителен икономически оператор е в състояние да предвиди приемането на мярка на Съюза, която може да засегне неговите интереси, той не може да се позовава на този принцип, ако мярката бъде приета (вж. в този смисъл решение от 3 декември 2019 г., Чешка република/Парламент и Съвет, C‑482/17, EU:C:2019:1035, т. 153 и цитираната съдебна практика).
47
Икономическите оператори нямат основание да възлагат оправдани правни очаквания за запазването на съществуващо положение, което може да бъде променяно от институциите на Съюза в рамките на тяхното право на преценка (вж. решение от 26 юни 2012 г., Полша/Комисия, C‑335/09 P, EU:C:2012:385, т. 180 и цитираната съдебна практика).
48
В случая е вярно, че в точка 80 от решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), Съдът по-специално е постановил, че към момента на приемането и на влизането в сила на обжалваната директива жалбоподателят вече е направил значителни инвестиции за изграждането на междусистемния газопровод, по смисъла на член 2, точка 17 от изменената Директива 2009/73 и че този междусистемен газопровод е в напреднал стадий.
49
Освен това в точки 104 и 160 от решение от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), Съдът по същество приема, че към момента на приемане на обжалваната директива жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаването въз основа на изменения член 36, нито от дерогация въз основа на член 49а. Всъщност Съдът подчертава, от една страна, че към момента на приемане на обжалваната директива вече е било прието решението за инвестициите за газопровода „Северен поток 2“, което изключва възможността този газопровод да се ползва от освобождаване по изменения член 36, а от друга страна, към този момент е било очевидно, че посоченият газопровод не може да бъде завършен преди 23 май 2019 г., което е пречка за предоставянето на дерогация по член 49а.
50
В това отношение следва да се отбележи, че обстоятелството, че към датата на приемане на обжалваната директива жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаване въз основа на изменения член 36, нито от дерогация въз основа на член 49а, както е приел Съдът в решение от 12 юли 2022 г. по дело Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, EU:C:2018:6), не може да докаже, че законодателят е нарушил принципа на правна сигурност и произтичащия от него принцип, а именно принципа на защита на оправданите правни очаквания.
51
Всъщност спазването на принципа на правна сигурност и на произтичащия от него принцип трябва да се разглежда с оглед на познанията, които съобразителен и осведомен икономически оператор може разумно да има относно развитието на правната уредба и последиците, които той трябва да изведе от това, за да определи поведението си. Това спазване трябва да се разглежда и с оглед на обстоятелствата, свързани с това развитие на правната уредба, и по-специално на поведението на компетентните институции.
а)
По обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва от освобождаването, предвидено в изменения член 36
52
Представените пред Общия съд доказателства не позволяват да се провери твърдението на жалбоподателя, че той е взел окончателното си решение да инвестира в проекта „Северен поток 2“ през септември 2015 г. Всъщност жалбоподателят не се позовава на никакво приложение в подкрепа на твърдението си. Впрочем други материали по делото сочат, че това решение е било взето не през септември 2015 г., а през 2016 г., след което е приложено от пролетта на 2017 г.
53
Независимо от точната дата, на която жалбоподателят действително е приел окончателното решение за инвестиране, следва да се констатира, първо, че жалбоподателят е решил да инвестира в предвидим контекст на прилагане на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, и второ, че е продължил инвестициите си, след като тази възможност се е реализирала.
1) По контекста, в рамките на който жалбоподателят е решил да инвестира
54
Жалбоподателят е решил да инвестира в контекст, в рамките на който няколко институции на Съюза ясно и отдавна са изразили желание да прилагат задълженията, предвидени в Директива 2009/73, първо, по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава като цяло, и второ, в частност по отношение на газопровода „Северен поток 2“.
55
В това отношение, първо, жалбоподателят е решил да инвестира в контекст, белязан от многобройни становища на Комисията, Европейския съвет, Съвета и Парламента, които имат за цел по принцип вносът на енергия в Съюза и газопроводите между държава членка и трета държава да бъдат изцяло подчинени на правилата, уреждащи вътрешния енергиен пазар, въз основа на съществуващото право или въз основа на право, което ще трябва да бъде изменено.
56
Всъщност в съображение 22 от Директива 2009/73 вече се пояснява, че сигурността на доставките на енергия е основен елемент от обществената сигурност, и от това се прави изводът, че лица от трети държави следва да имат възможността да контролират газопреносна система или оператор на газопреносна система, единствено ако отговарят на изискванията за реално отделяне, които се прилагат в рамките на Съюза. В същото съображение, когато е уместно, Комисията се насърчава да представи препоръки за договаряне на съответни споразумения с трети държави, които разглеждат въпроса за сигурността на доставките на енергия за Съюза.
57
Още през 2010 г. в отговор на въпроси, поставени от руския министър на енергетиката, Комисията по същество заявява, че газопроводите между държава членка и трета държава са подчинени на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, на територията на тази държава членка, освен ако правната уредба не бъде изменена с международно споразумение.
58
Впоследствие Парламентът и Съветът в съображение 3 от тяхното Решение № 994/2012/ЕС от 25 октомври 2012 година за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката (ОВ L 299, 2012 г., стр. 13) поясняват, че правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар.
59
През декември 2013 г. представител на Комисията изразява публично становището на тази институция, че междуправителствените споразумения, сключени от няколко държави членки с Руската федерация относно проект за газопровод, наречен „South Stream“ („Южен поток“), който е трябвало да свърже Русия с Италия и Австрия през Черно море и за който са започнали някои строителни работи, не са в съответствие със задълженията, предвидени в Директива 2009/73.
60
В отговор на парламентарен въпрос на 31 март 2014 г. членът на Комисията, отговарящ за енергетиката, посочва, че Комисията ще разгледа решенията на националните регулаторни органи, приети в резултат на искане за освобождаване по член 36 от Директива 2009/73, отправено от организаторите на проекта South Stream („Южен поток“).
61
В съобщението си до Парламента и Съвета от 28 май 2014 г., озаглавено „Европейска стратегия за енергийна сигурност“ (COM(2014) 330 final), Комисията подчертава, че в краткосрочен план при нови инвестиции в инфраструктурата, извършвани от доставчици в доминиращо положение, трябва да се спазват всички правила на вътрешния пазар и конкуренцията. По-конкретно, според Комисията проектът South Stream („Южен поток“) следва да бъде преустановен, докато не бъде гарантирано неговото пълно съответствие със законодателството на Съюза, и да бъде отново оценен в светлината на приоритетите на Съюза в областта на енергийната сигурност.
62
В съобщението си до Парламента, Съвета, Европейския икономически и социален комитет, Комитета на регионите и Европейската инвестиционна банка от 25 февруари 2015 г., озаглавено „Рамкова стратегия за устойчив енергиен съюз с ориентирана към бъдещето политика по въпросите на изменението на климата“ (COM(2015) 80 final), Комисията посочва, че важен елемент на стратегията за гарантиране на енергийната сигурност е пълното съответствие на споразуменията за закупуване на енергия от трети държави с правото на ЕС.
63
На 15 март 2015 г. Комисията изразява също желанието си да наложи на оператора на полския участък от газопровода „Ямал-Европа“, който пренася газ от Русия, задълженията, предвидени в Директива 2009/73.
64
От своя страна в Резолюция 2015/2113 (INI) от 15 декември 2015 г., озаглавена „Към постигане на Европейски енергиен съюз“, Парламентът счита по-специално, че ЕС е силно зависим от вноса на енергия от Русия, която доказва, че е ненадежден партньор, използващ енергийните си доставки като политическо оръжие. Парламентът допълва, че споровете за газта през 2006 г. и 2009 г. между Русия и транзитната държава Украйна са поставили много от държавите в Съюза в ситуация с остър недостиг. Според Парламента смущенията в снабдяването показвали, че предприетите досега мерки не са били достатъчни да се премахне зависимостта от руския газ. Така Парламентът призовава Комисията да прилага правото на Съюза, за да се предотвратят изкривяванията в рамките на вътрешния пазар.
65
Накрая, материалите по делото показват, че в заключенията си от 18 декември 2015 г. (EUCO 28/15) Европейският съвет е посочил, че всяка нова инфраструктура трябва да бъде в пълно съответствие с „трети енергиен пакет“ и с другото приложимо законодателство на Съюза, както и с целите на енергийния съюз.
66
Така от точки 56—65 по-горе следва, че между 2009 г. и 2015 г. няколко институции на Съюза са взели позиция в полза на прилагането на правилата, уреждащи вътрешния енергиен пазар, по отношение на всички газопроводи между държава членка и трета държава.
67
Второ, в този контекст редица държави членки, Парламентът и Комисията ясно са изразили волята си газопроводът „Северен поток 2“ да бъде подчинен на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, когато са узнали за съществуването на този проект.
68
Всъщност представените по-специално от жалбоподателя доказателства показват, че през ноември 2015 г., а след това през март 2016 г. няколко държави членки са изпратили две писма до Комисията, в които са изразили загриженост по отношение на проекта за газопровод на жалбоподателя и са поискали от Комисията да предприеме действия, за да наложи по същество на този бъдещ газопровод задълженията, предвидени в Директива 2009/73.
69
На 15 декември 2015 г. членът на Комисията, отговарящ за енергетиката, обяснява в отговор на парламентарен въпрос, че проектът на жалбоподателя трябва да бъде в пълно съответствие с правото на Съюза в областта на конкуренцията. Той добавя, че Съюзът би подкрепил само инфраструктурни проекти, които са в съответствие с основните принципи на енергийния съюз. На 21 януари 2016 г. същият член на Комисията дава подобен отговор на друг парламентарен въпрос.
70
На 15 декември 2015 г. Парламентът приема посочената в точка 64 по-горе резолюция, от която изрично следва, че тази институция иска правото на Съюза да се прилага по отношение на газопровода „Северен поток 2“.
71
По време на конференция, проведена в Парламента на 6 април 2016 г., на тема „Nord Stream II — Energy Union at the crossroads“ („Северен поток 2 — Енергийният съюз на кръстопът“), заместник-председателят на Комисията заявява, че изграждането на толкова важен инфраструктурен проект като газопровода „Северен поток 2“ не може да се осъществи в правен вакуум и че той не може също така да бъде експлоатиран единствено съгласно руското право. В това отношение той уточнява, че ако бъде построен, газопроводът „Северен поток 2“ ще трябва да се експлоатира в правна рамка, която надлежно отчита ключовите принципи на енергийния пазар на Съюза.
72
Други материали по делото показват, че в началото на 2017 г. няколко членове на Европейския парламент са поискали от Комисията да предприеме спешни мерки във връзка с проекта на жалбоподателя. По същото време две държави членки са поискали от Комисията да предприеме действия, преди да издадат на жалбоподателя поисканите от него разрешения за трасето на газопровода „Северен поток 2“ в Балтийско море съгласно член 79 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право, подписана в Монтего Бей на 10 декември 1982 г.
73
От гореизложеното следва, че жалбоподателят е решил да инвестира в контекст, който отдавна се характеризира с твърдо и многократно изразено желание, по-специално от няколко държави членки, Парламента и Комисията, да се подчинят газопроводите между държава членка и трета държава, като цяло, и в частност, газопроводът „Северен поток 2“, на предвидените в Директива 2009/73 задължения.
74
Така към момента, в който жалбоподателят твърди, че е взел решението си да инвестира, той не е разполагал с никакви уверения, че правото на Съюза ще продължи да не се прилага по отношение на газопровода „Северен поток 2“.
75
Напротив, можело е да се предвиди, че институциите на Съюза ще използват правомощията, с които разполагат, за да се уверят, че газопроводите между държава членка и трета държава, като цяло, и в частност, газопроводът „Северен поток 2“, попадат в приложното поле на Директива 2009/73.
2) По продължаването на инвестициите
76
Жалбоподателят продължава инвестициите си, след като възможността газопроводът „Северен поток 2“ да бъде подчинен на предвидените в Директива 2009/73 задължения се реализира чрез предложения, представени от Комисията.
77
Всъщност в края на март 2017 г. Комисията припомня, че газопроводът „Северен поток 2“ създава трудности, и обявява, че е в процес на изготвяне на проект за мандат до Съвета с цел да ѝ бъде разрешено да преговаря с Руската федерация относно експлоатацията на този газопровод.
78
Така на 9 юни 2017 г. Комисията обявява публично чрез прессъобщение, че е поискала мандат от страна на държавите членки за договаряне на споразумение за газопровода „Северен поток 2“ с Руската федерация. Това искане е под формата на препоръка, приета същия ден от Комисията до Съвета, за приемане на решение за разрешаване на започването на преговори за международно споразумение между Съюза и Руската федерация относно експлоатацията на газопровода „Северен поток 2“ (наричано по-нататък „искането за мандат“).
79
Както е видно от прессъобщението ѝ, в искането си за мандат Комисията обяснява, че проектът „Северен поток 2“ не допринася за целите на енергийния съюз, тъй като, от една страна, той би могъл да улесни разширяването на позицията на Газпром на основните пазари на газ в Съюза, и от друга страна, би поставил под въпрос съществуващите маршрути за пренос.
80
Поради тази причина Комисията е поискала от Съвета да ѝ предостави мандат за договаряне на международно споразумение, което да вземе предвид основните принципи, произтичащи от правото на Съюза в областта на енергетиката, и по-специално принципите на прозрачност при експлоатацията, определянето на недискриминационни тарифи, подходящо ниво на недискриминационен достъп на трети страни и ниво на отделяне между дейностите по доставка и пренос.
81
През август 2017 г. членът на Комисията, отговарящ за енергетиката, припомня в отговор на парламентарен въпрос волята на Комисията газопроводът „Северен поток 2“ да не бъде подчинен само на правото на държавата си на произход, но и на правото на Съюза.
82
На 8 ноември 2017 г. Комисията приема предложението за директива. Това предложение вече е предвиждало разширяване на приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на газопроводи като този на жалбоподателя, както и възможност за получаване на дерогация за газопроводите между държава членка и трета държава, завършени преди датата на влизане в сила на бъдещата директива. Същността на това предложение е обявена през септември 2017 г. Освен това през октомври 2017 г. представител на Комисията уточнява, че според него това предложение ще бъде представено през ноември 2017 г., че ще следва процедура „fast-track“ и че ще влезе в сила най-късно в края на 2018 г., ако предложените изменения бъдат приети.
83
От това следва, че към датата на искането за мандат, а след това към датата на предложението за директива, възможността жалбоподателят да бъде подчинен на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, се е реализирала и е можел да очаква посочените задължения да се прилагат в краткосрочен план за газопровода „Северен поток 2“. Така въз основа на данните, с които разполага, жалбоподателят е бил в състояние да предвиди приемането на мярка на Съюза, която може да засегне неговите интереси.
84
Жалбоподателят обаче не доказва, че се е оказал в невъзможност да се адаптира, за да може да се ползва от освобождаването, предвидено в изменения член 36, когато обжалваната директива влезе в сила.
85
Всъщност, от една страна, жалбоподателят не поддържа, че към датата на искането за мандат, отправено от Комисията до Съвета, и най-късно към датата на предложението за директива, той се е опитал да прекрати или да спре изпълнението на договорите, които по-рано е сключил, или се е опитал да ги предоговори.
86
От друга страна, жалбоподателят не доказва, че на същите тези дати е бил в невъзможност да прекрати или да спре проекта си, и по-общо, че инвестициите му са станали необратими.
87
В това отношение Общият съд отбелязва, че жалбоподателят не е представил договорите за придобиване на тръбите, договора за тежкото бетонно покритие на тръбите и договора за полагане на тръбите, които той обяснява, че е сключил съответно на 6 април 2016 г., 6 септември 2016 г. и 6 април 2017 г. Две представени от жалбоподателя приложения доказват единствено, че [поверително] (
1
).
88
Освен това, както е видно от решение на Bundesnetzagentur (Федерална агенция за мрежите, Германия) от 22 февруари 2009 г. относно искане за освобождаване на основание на разпоредбата на германското право, с която е транспониран член 36 от Директива 2009/73 (BK7—08—009), сключването на договор за придобиване на тръбите за голяма сума не доказва непременно наличието на твърдо решение за инвестиране и че към датата на сключване на такъв договор е била направена необратима инвестиция, по-специално тъй като тези тръби все още могат да бъдат препродадени.
89
Така жалбоподателят не доказва, че към датата на искането за мандат, отправено от Комисията до Съвета, и най-късно към датата на предложението за директива, инвестициите, свързани с посочените в точка 87 по-горе договори, са станали необратими.
90
Що се отнася до споразумението за пренос на газ, сключено от жалбоподателя на 23 април 2017 г., следва да се подчертае, че това споразумение, което се отнася до бъдещата експлоатация на газопровода „Северен поток 2“, не предоставя никаква информация относно хронологията и размера на направените от жалбоподателя инвестиции. Освен това споразумението е сключено на дата, на която Комисията вече е обявила, че подготвя искане за предоставяне на мандат (вж. т. 77 по-горе). Освен това жалбоподателят не доказва чрез точни позовавания на самите извлечения от това споразумение, които е представил като приложение към жалбата, че за него е било невъзможно да прекъсне или да спре изпълнението му, или да предоговори условията му няколко седмици след подписването му, а именно след като на 9 юни 2017 г. Комисията действително е представила искането си за мандат. Впрочем, като се има предвид, че това споразумение е подписано с „Газпром Експорт ООО“, а именно дружество, учредено по руското право, което е 100 % дъщерно дружество на единствения акционер на жалбоподателя, не може да се изключи възможността за предоговаряне на това споразумение към датата на искането за мандат и към датата на предложението за директива.
91
Що се отнася до споразуменията за финансиране, сключени от жалбоподателя през април и юни 2017 г., те не предоставят допълнителна информация относно хронологията и размера на направените от него инвестиции. Освен това дадените от жалбоподателя обяснения и представените от него извлечения от тези споразумения не позволяват да се прецени с необходимата точност датата, на която те действително са влезли в сила. Освен това тези споразумения са подписани на дата, на която Комисията вече е обявила през март 2017 г., че изготвя проект за мандат за водене на преговори за сключване на споразумение с Руската федерация и няколко седмици или, що се отнася до споразумението от юни 2017 г., няколко дни преди действително да бъде изпратено искането за предоставяне на мандат до Съвета. Накрая, и по-общо, обясненията, дадени от жалбоподателя пред Общия съд, не доказват, че за него е било невъзможно да предоговори тези споразумения към датата на искането за мандат и най-късно към датата на предложението за директива. Впрочем следва да се отбележи, че финансирането, гарантирано от тези споразумения, е било предоставено наполовина от единствения му акционер, ОАО „Газпром“.
92
Следователно жалбоподателят не доказва, че обстоятелството, че не е могъл да се ползва от предвиденото в изменения член 36 освобождаване към датата на приемане на обжалваната директива, е пряка последица от непредвидима промяна в правната уредба и че той не е бил в състояние да се приспособи навреме към подобно положение.
93
Напротив, данните, с които разполага Общият съд, показват, че жалбоподателят е направил и продължил без прекъсване инвестициите си, въпреки факта че е можел разумно да предвиди бъдещо прилагане на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, включително по отношение на газопровода „Северен поток 2“.
94
Предвид контекста на приемането на обжалваната директива, и по-специално положението на жалбоподателя преди приемането ѝ, обстоятелството, че към датата на приемане на тази директива жалбоподателят не може да се ползва от освобождаването, предвидено в изменения член 36, не задължава законодателят на Съюза да адаптира приложното поле на член 49а към особеното положение на последния, за да спази принципа на правна сигурност.
б)
По обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва от дерогацията, предвидена по член 49а
95
На първо място, следва да се отбележи, че критерият за завършеност преди датата на влизане в сила на обжалваната директива, чието спазване обуславя възможността да се ползва предвидената в член 49а дерогация, вече е бил посочен в предложението за директива и жалбоподателят е бил в състояние да предвиди, че газопроводът „Северен поток 2“ няма да бъде завършен към датата на приемане и влизане в сила на посочената директива.
96
В това отношение от материалите по делото е видно, че към датата на предложението за директива, 8 ноември 2017 г., същинското изграждане на газопровода „Северен поток 2“, а именно по-специално полагането на тръбите на дъното на Балтийско море, все още не е започнало.
97
Всъщност жалбоподателят е получил от компетентните германски органи различните разрешения, необходими за изграждането и експлоатирането на инфраструктурата му в териториалните води и изключителната икономическа зона (ИИЗ) на Федерална република Германия едва между 2 ноември 2017 г. и 27 март 2018 г.
98
Впрочем строителните работи по полагане на тръбите и изграждане на терминала за пристигане в зоната, за която отговаря тази държава членка, са започнали едва през февруари 2018 г. и са продължили в териториалните води и в германската ИИЗ едва от средата на 2018 г.
99
Освен това необходимите разрешения от страна на руските, финландските и шведските власти, засегнати от трасето на газопровода „Северен поток 2“, са издадени едва между 5 април и 14 август 2018 г.
100
При тези условия към датата на приемане на обжалваната директива, а именно 17 април 2019 г., голяма част от всяка от двете газопреносни тръби, от които се състои газопроводът „Северен поток 2“, все още не е била положена на дъното на морето, както е видно от посочените от жалбоподателя цифрови данни, изразени в километри. По-специално към датата на приемане и към датата на влизане в сила на обжалваната директива жалбоподателят все още е бил в очакване на разрешителното за 147 km газопреносни тръби, което е от компетентността на датските власти. В крайна сметка това разрешение е дадено на 30 октомври 2019 г. и става окончателно на 28 ноември 2019 г. Следователно към датата на приемане и към датата на влизане в сила на обжалваната директива тръбите не са били разположени в датските териториални води. На същите дати не всички вече разположени на морското дъно тръбни участъци са били свързани помежду си чрез процеса, наречен „above water tie-in“, поне в териториалните води и ИИЗ на Германия и руските води.
101
Следователно жалбоподателят е бил в състояние да предвиди, че ако предложението на Комисията да се включи дерогация за газопроводи, завършени преди влизането в сила на обжалваната директива, бъде възприето от законодателя на Съюза, той няма да може да се ползва от нея към датата на влизането ѝ в сила.
102
На второ място, обстоятелството, че към датата на приемане на обжалваната директива жалбоподателят не може да се ползва от дерогация по член 49а, не само е било предвидимо от последния, но и произтича от прилагането на критерий, съответстващ на принципа на правна сигурност и на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
103
Всъщност критерият за завършеност преди датата на влизане в сила на обжалваната директива е ясен, точен и обективен.
104
В това отношение този критерий отразява принципа, че новата правна норма се прилага от момента на влизане в сила на акта, с който тя се въвежда. Макар да не се прилага към правните положения, възникнали и окончателно установени при действието на стария закон, новата правна норма се прилага спрямо бъдещите последици на положение, възникнало при действието на старата норма, както и спрямо новите правни положения. Без да се засяга принципът на забрана на прилагането на правните актове с обратна сила, изключения са възможни единствено ако новата правна норма е придружена от особени разпоредби, които определят изрично условията за прилагането ѝ във времето (вж. решение от 22 юни 2022 г., Volvo и DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, т. 32 и цитираната съдебна практика).
105
Впрочем подходът, който се състои в това да се възприеме датата на влизане в сила на акт, за да се определи приложното поле ratione temporis на разпоредба в областта на природния газ, вече е бил следван от Директива 2003/55/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и отменяне на Директива 98/30/ЕО (ОВ L 176, 2003 г., стр. 57; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 80). Всъщност член 2, точка 33 от Директива 2003/55 определя „нова инфраструктура“ като инфраструктура, която не е завършена преди влизането в сила на посочената директива. Нова инфраструктура може да се ползва от освобождаване на основание член 22 от същата директива, понастоящем член 36 от Директива 2009/73.
106
Обективният критерий за завършеност преди датата на влизане в сила на Директивата показва, че законодателят е взел предвид особеното положение на завършените газопроводи, като е позволил на тези газопроводи да поискат да се ползват от предвидената в член 49а дерогация.
107
Що се отнася до особеното положение на газопровода „Северен поток 2“, от точка 100 по-горе следва, че той все още е бил в процес на изграждане към датата на влизане в сила на обжалваната директива и следователно положението на жалбоподателя не е било окончателно установено към тази дата по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 104 по-горе.
108
Освен това жалбоподателят не само бил в състояние да предвиди, че няма да бъде в състояние да се ползва от предвидената в член 49а дерогация към датата на влизане в сила на обжалваната директива, но и е разполагал с допълнителен срок, за да измени предвидените условия за експлоатация на газопровода „Северен поток 2“, като се има предвид, че срокът за транспониране на тази директива е бил определен за не по-късно от 24 февруари 2020 г., тоест десет месеца след приемането ѝ.
109
В това отношение следва да се добави, че обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва от предвидената в член 49а дерогация, не е пречка той да експлоатира газопровода „Северен поток 2“ по икономически приемлив начин и да получи подходяща възвръщаемост на инвестициите си, както следва по-специално от член 13, параграф 1, буква а) от Директива 2009/73 и от член 13 от Регламент (ЕО) № 715/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно условията за достъп до газопреносни мрежи за природен газ и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1775/2005 (ОВ L 211, 2009 г., стр. 36).
110
Следователно жалбоподателят не е доказал, че законодателят е нарушил принципа на правна сигурност и произтичащия от него принцип на защита на оправданите правни очаквания, като е приел в член 49а, че само газопроводите между държава членка и трета държава, завършени преди 23 май 2019 г., могат да се ползват от дерогация въз основа на тази разпоредба.
111
С оглед на гореизложеното обстоятелството, че към датата на приемане на обжалваната директива жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаване въз основа на изменения член 36, нито от дерогация въз основа на член 49а, не може да докаже, че законодателят е нарушил принципа на правна сигурност и произтичащия от него принцип, а именно принципа на защита на оправданите правни очаквания.
112
Следователно третото основание трябва да се отхвърли.
3.
По първото основание: нарушение на принципа на равно третиране
113
Общият принцип на равно третиране, в качеството си на общ принцип на правото на Съюза, изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (вж. решение от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др., C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 23 и цитираната съдебна практика).
114
Следва да се разгледат последователно доводите на жалбоподателя, свързани с наличието на диференцирано третиране на сходни положения, и доводите, свързани с липсата на обективна обосновка.
а)
По твърдяното диференцирано третиране на сходни положения
115
Жалбоподателят поддържа, че газопроводът „Северен поток 2“ очевидно се намира в положение, сходно с това на морските газопроводи между държава членка и трета държава, завършени преди датата на влизане в сила на обжалваната директива, които попадат в приложното поле на член 49а.
116
Всъщност, първо, газопроводът „Северен поток 2“ и завършените газопроводи били „газопроводи между държава членка и трета държава“ по смисъла на член 2, точка 17 от изменената Директива 2009/73 и попадали в приложното поле на тази директива, тъй като били „междусистемни газопроводи“.
117
Второ, газопроводът „Северен поток 2“ и завършените морски газопроводи между държава членка и трета държава били газопроводи, по отношение на които измененият член 36 не можел да се приложи обективно и по отношение на които този член не можел да изпълни своята роля, състояща се в предоставяне на сигурност „преди“ инвестицията. За газопровода „Северен поток 2“ и завършените морски газопроводи между държава членка и трета държава направената инвестиция била необратима и не можела да бъде изоставена по същия начин, както за газопроводите, които се намират на етапа на планирането. В това отношение вече били направени почти всички инвестиции в газопровода „Северен поток 2“ и този газопровод бил почти завършен. Така газопроводът „Северен поток 2“ и завършените морски газопроводи между държава членка и трета държава се намирали в сходно положение с оглед на целта на член 49а, която е да се позволи възстановяването на направените инвестиции.
118
Трето, инвестициите в газопровода „Северен поток 2“ се основавали на същия вид дългосрочни споразумения за пренос на газ като тези, които са в основата на завършените морски газопроводи, сключени няколко години преди приемането на обжалваната директива.
119
Четвърто, фактът, че за завършените и вече в експлоатация газопроводи е по-лесно да се прецени тяхното въздействие върху функционирането на вътрешния пазар, върху конкуренцията и върху сигурността на доставките, не позволявал да се приеме, че газопроводът „Северен поток 2“ не е сходен с тези завършени газопроводи. Всъщност подобна оценка се изисквала от изменения член 36 за планираните газопроводи и тази разпоредба довела до практика по вземане на решения.
120
Пето и по същата причина не било възможно да се твърди, че критерият за „окончателното решение за инвестиране“ бил неточен, за разлика от критерия за „завършеност“, съдържащ се в член 49а. Всъщност измененият член 36 предполагал, че не е взето никакво окончателно решение за инвестиране.
121
Парламентът и Съветът, подкрепяни от Република Естония, Република Литва, Република Полша и Комисията, оспорват доводите на жалбоподателя.
122
Нарушението на принципа на равно третиране поради диференцирано третиране предполага, че разглежданите положения са сходни по отношение на всички характеризиращи ги елементи. Елементите, които характеризират различните положения, и в този смисъл сходния им характер, трябва по-специално да бъдат определени и преценени в светлината на предмета и целта на акта на Съюза, който установява разглежданото различие. Освен това трябва да се вземат предвид принципите и целите в областта, към която се отнася разглежданият акт (вж. решение от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др., C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 25 и 26, и цитираната съдебна практика).
123
В случая, що се отнася до принципите и целите в областта, към която се отнася обжалваната директива, член 194, параграф 1 ДФЕС предвижда, че в рамките на установяването или функционирането на вътрешния пазар и предвид необходимостта от опазване и подобряване на околната среда политиката на Съюза в областта на енергетиката има за цел да осигури функционирането на енергийния пазар, да обезпечи сигурността на енергийните доставки в Съюза, да насърчава енергийната ефективност и спестяването на енергия, както и разработването на нови и възобновяеми енергийни източници и да подпомага взаимната свързаност на енергийните мрежи (вж. в този смисъл решение от 4 май 2016 г., Комисия/Австрия, C‑346/14, EU:C:2016:322, т. 72 и цитираната съдебна практика).
124
Обжалваната директива като цяло има за цел да разшири приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава.
125
Както е видно от съображение 3 от нея, общата цел на обжалваната директива е да се преодолеят препятствията пред завършването на вътрешния пазар, дължащи се на факта, че пазарните правила на Съюза не се прилагат по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава. В това съображение се уточнява, че въведените изменения имат за цел, първо, да гарантират, че правилата, които се прилагат по отношение на преносните газопроводи, свързващи две или повече държави членки, се прилагат и по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, второ, да осигурят последователност на нормативната уредба, като същевременно се избягват нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките, и трето, да се повиши прозрачността и да се установи правна сигурност за участниците на пазара, особено за инвеститорите в инфраструктурата и ползвателите на системата, по отношение на приложимия правен режим.
126
Що се отнася до член 49а, той има за цел да позволи на държавата членка, в която е разположена първата точка на свързване на газопровод между тази държава членка и трета държава, завършен преди 23 май 2019 г., да реши да дерогира задълженията, предвидени в Директива 2009/73. Тази дерогация трябва да се основава на обективни причини, като например осигуряване на възможност за възстановяване на направени инвестиции или от съображения, свързани със сигурността на доставките, при условие че тази дерогация няма да е във вреда на конкуренцията или на ефективното функциониране на вътрешния пазар на природен газ, или на сигурността на доставките в Съюза.
127
Както следва от съображение 4 от обжалваната директива, целта на член 49а е да се отчете липсата на конкретни правила на Съюза, приложими за газопроводите между държава членка и трета държава преди влизането в сила на тази директива.
128
В това отношение в самото начало е важно да се отбележи, че е безспорно, че член 49а води до различно третиране, от една страна, на газопроводите, завършени преди 23 май 2019 г., които могат да поискат да се ползват от дерогация на основание на тази разпоредба, и от друга страна, на газопроводите, които не са завършени към тази дата и не могат да поискат да се ползват от такава дерогация.
129
На първо място, следва да се подчертае, че завършеният газопровод е газопровод, който притежава всички необходими атрибути за пренос на газ, тъй като изграждането му е завършено. Следователно един завършен газопровод може да бъде пуснат в употреба и да се експлоатира. Впрочем в изложението на мотивите към предложението си за директива Комисията описва завършените газопроводи, за които се отнася предвидената понастоящем в член 49а дерогация, като съществуващи инфраструктури, които вече са в експлоатация.
130
За сравнение газопровод, който не е завършен, не притежава всички атрибути на газопровод и следователно не е годен да пренася газ и да бъде експлоатиран.
131
На второ място, с оглед на целта на член 49а, която е да се отчете липсата на конкретни правила на Съюза, приложими по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава преди влизането в сила на обжалваната директива, газопровод, който все още не е завършен към 23 май 2019 г., не се намира в положение, сходно с това на газопровод, който е завършен към тази дата.
132
Всъщност газопровод, който е завършен към датата на влизане в сила на обжалваната директива и е в експлоатация, задължително е довел до предварителна инвестиция, от която вече не възможно да се направи отказ. Освен това завършен към тази дата газопровод ще започне да се експлоатира в рамките на правен режим, който не предвижда прилагането по отношение на него на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, нито възможността да се ползва от освобождаване по силата на изменения член 36, приложим към новата газова инфраструктура.
133
За сметка на това, най-напред, инвеститор в газопровод, който не е завършен към датата на влизане в сила на обжалваната директива, може да е направил по-малко разходи или да разполага с по-големи възможности за адаптиране на инвестицията си, за прекратяване на вече поети договорни задължения, за изменение на посочените задължения или за препродажба на вече придобити активи за изграждането на своя газопровод.
134
По-нататък, макар газопроводът, който не е завършен към датата на влизане в сила на обжалваната директива, да е довел до значителни инвестиции и строителни работи, решенията за тези инвестиции и строителни работи могат да бъдат взети съзнателно в предвидим контекст на изменение на правната уредба, приложима към датата на влизане в сила на такова изменение.
135
В случая, по-специално от точки 75, 83, 93 и 101 по-горе следва, че жалбоподателят действително е взел решение да инвестира съзнателно в контекст, който му е позволявал да разбере, дори преди Комисията да представи предложението за директива, и най-късно към този момент, че газопроводът „Северен поток 2“ ще бъде подчинен на задълженията, предвидени в Директива 2009/73.
136
На последно място, и по-общо, инвеститор в газопровод, който не е завършен към датата на влизане в сила на обжалваната директива, какъвто е газопроводът „Северен поток 2“, има време да се адаптира към предвидените в нея законодателни промени. Възможностите и времето, с което разполага инвеститор в газопровод, който не е завършен, за да се адаптира към последиците от законодателна промяна, извършена чрез директива, са още по-големи, тъй като, от една страна, този инвеститор е информиран много месеци преди приемането на съответния законодателен акт за предмета и целта на предвидените законодателни промени, и от друга страна, държавите членки разполагат със срок за транспониране на такива промени във вътрешното право.
137
На трето място, с оглед на предмета на член 49а, но и на предмета и целите на обжалваната директива, както и на принципите и целите на политиката на Съюза в областта на енергетиката, положението на газопровод, завършен към датата на влизане в сила на тази директива, се различава от положението на газопровод, чието изграждане не е завършено към тази дата.
138
Всъщност въздействието на вече завършен газопровод върху функционирането на вътрешния пазар, по-специално по отношение на последиците за конкуренцията и за сигурността на доставките, може да се оцени ex post. Тази оценка ex post се извършва въз основа на опита, придобит при експлоатацията на съответния газопровод и въз основа на емпирични данни, получени в рамките на тази експлоатация. Така оценката на въздействието на завършен газопровод върху вътрешния пазар е по-лесна и следователно може да се извърши бързо по обикновена процедура, за която отговарят единствено компетентните държави членки.
139
Освен това прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите, които са завършени и вече се експлоатират към датата на влизане в сила на обжалваната директива, представлява риск да се нарушат капацитетът и потокът на доставките и по този начин да се навреди на конкуренцията и на сигурността на доставките. Този риск обосновава и бързо разглеждане на положението им с оглед на условията, предвидени в член 49а.
140
За сметка на това, когато е налице газопровод, който не е завършен към датата на влизане в сила на обжалваната директива, какъвто е газопроводът „Северен поток 2“, оценката на въздействието му върху вътрешния пазар и сигурността на доставките може да бъде само прогнозна и да се основава на хипотези. Така, макар подобна оценка действително да е възможна, тя изисква по-задълбочени и по-сложни преценки на въздействието на експлоатацията на бъдещия газопровод върху постигането на целите, преследвани от обжалваната директива в нейната цялост и от политиката на Съюза в областта на енергетиката.
141
Освен това, доколкото незавършен газопровод, какъвто е газопроводът на жалбоподателя, не е в състояние да пренася газ и да бъде експлоатиран, прилагането на обжалваната директива към такава категория газопроводи не създава риск от нарушение на потока на доставките, или дори от прекъсване на доставките.
142
С оглед на гореизложеното следва да се констатира, че газопроводите, завършени до 23 май 2019 г., от една страна, и газопроводите, които не са завършени към тази дата, и по-специално газопроводите в процес на изграждане като газопровода „Северен поток 2“, от друга страна, не се намират в сходно положение по отношение на всички характеризиращи ги елементи.
143
Така член 49а води до различно третиране на различните положения, и по-специално до третиране на газопровода „Северен поток 2“ по различен начин от завършените газопроводи, тъй като към датата на влизане в сила на обжалваната директива посоченият газопровод се е намирал в различно положение.
144
Дори да се предположи, че член 49а води до различно третиране на сходни положения, тъй като жалбоподателят вече е направил значителни инвестиции за изграждането на газопровода „Северен поток 2“, тази разлика в третирането и произтичащото от това неблагоприятно положение във всички случаи биха били обосновани (вж. т. 145 и сл. по-долу).
б)
По обосноваването на евентуално диференцирано третиране на сходни положения
145
Жалбоподателят твърди, че диференцираното третиране на газопровода „Северен поток 2“ не е обективно обосновано.
146
Фактът, че газопроводът „Северен поток 2“ не бил завършен преди 23 май 2019 г., не можело да представлява обективна обосновка за различното третиране на този газопровод. Всъщност подобна обосновка била несъвместима със специфичната цел на член 49а. Тази цел се отнасяла до вече поетите инвестиционни рискове и се състояла в допълване на изменения член 36, приложим към все още непоетите инвестиционните рискове. Ограничаването във времето на приложното поле на член 49а до инфраструктурите, „завършени преди 23 май 2019 г.“, създавало празнота във времето по отношение на приложното поле на изменения член 36.
147
Жалбоподателят поддържа, че е имал същите оправдани правни очаквания като операторите на газопроводи, които вече са в експлоатация, с мотива че вече е направил значителни инвестиции преди влизането в сила на обжалваната директива, а именно 23 май 2019 г. Подобно на посочените оператори жалбоподателят взел решение за изпълнение на проекта си, извършил необратими инвестиции и сключил повечето обвързващи договорни споразумения въз основа на правното положение, което съществувало преди влизането в сила на Директивата.
148
Освен това критерият за „завършеност“ не бил обективен критерий. Не била ясна причината, поради която определянето на толкова ранен краен срок било необходимо, за да не бъдат изправени завършените инфраструктури пред ситуация на правна несигурност. Законодателят можел да определи по-късен срок, без да засегне положението на завършените инфраструктури. Жалбоподателят подчертава, че в хода на законодателната процедура прилагането на член 49а по отношение на газопроводите, за които строителните дейности са започнали преди влизането в сила на обжалваната директива, е било предложено като алтернатива на възприетия в крайна сметка вариант.
149
Парламентът и Съветът, подкрепяни от Република Полша и Комисията, оспорват доводите на жалбоподателя.
150
Следва да се припомни, че разликата в третирането е обоснована, когато се основава на обективен и разумен критерий, т.е. когато е свързана с допустима от закона цел на разглежданото законодателство и когато е съразмерна на целта на съответното третиране (решение от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др., C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 47).
151
В самото начало е важно да се подчертае, че противно на поддържаното от жалбоподателя, конкретната цел на член 49а не се отнася единствено до инвестиционните рискове. Всъщност член 49а има по-широка цел, която е да се отчете липсата на правила, приложими по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава преди влизането в сила на обжалваната директива. Ето защо съгласно тази разпоредба предвидената в нея дерогация трябва да се основава на обективни причини, като например осигуряване на възможност за възстановяване на направени инвестиции или на съображения, свързани със сигурността на доставките.
152
В настоящия случай, на първо място, следва да се констатира, че критерият за завършеност преди датата на влизане в сила на обжалваната директива представлява обективен критерий, който отразява принципите, от които се ръководи прилагането във времето на акт на Съюза (вж. т. 104 по-горе). Освен това този критерий е тясно свързан с преследваната от член 49а цел, а именно да се отчете липсата на конкретни правила на Съюза, приложими по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава преди влизането в сила на обжалваната директива. Впрочем този критерий вече е бил приложен в член 2, точка 33 от Директива 2003/55, за да се определи „нова инфраструктура“ (вж. т. 105 по-горе).
153
Следователно критерият за завършеност преди датата на влизане в сила на обжалваната директива представлява обективен и разумен критерий.
154
На второ място, евентуалната разлика в третирането, произтичаща от прилагането на критерия за завършеност преди 23 май 2019 г., е в състояние да постигне целта да се отчете липсата на правила, приложими по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава преди датата на влизане в сила на обжалваната директива.
155
От една страна, той позволява лесно на собствениците на газопроводи да преценят дали техният газопровод попада в приложното поле на предвидената в член 49а дерогация.
156
От друга страна, този критерий лесно може да бъде приложен от държавите членки, за да се прецени бързо дали дадено искане за дерогация действително е отправено във връзка с газопровод, който попада или не в приложното поле на член 49а. С други думи, този критерий позволява лесно да се идентифицират газопроводите, за които може да е необходима гъвкавост с оглед, от една страна, на принципа на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания на техния собственик, и от друга страна, на рисковете от нарушаване на снабдяването, които би могло да предизвика прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на тези газопроводи, които вече са в експлоатация.
157
На трето място, евентуалната разлика в третирането, която произтича от прилагането на критерия за завършеност преди 23 май 2019 г., не надхвърля границите на необходимото за постигането на преследваната с член 49а цел.
158
Всъщност следва да се отхвърли доводът на жалбоподателя, че преследваната с член 49а цел е могла да бъде постигната, като предвидената в тази разпоредба дерогация бъде предоставена за газопроводите, за които строителните дейности са започнали преди 23 май 2019 г. или за които преди тази дата вече е било взето окончателно решение за инвестиране.
159
В това отношение е вярно, че посочените от жалбоподателя критерии също биха позволили на газопроводите, завършени преди 23 май 2019 г., да поискат дерогация на основание член 49а.
160
Най-напред обаче, тези критерии нямат същото ниво на точност, като се има предвид, че понятията „започване на строителните работи“ и „окончателно решение за инвестиране“ могат да доведат до сложна дейност по тълкуване, за да се прецени дали даден газопровод попада в приложното поле на предвидената в член 49а дерогация.
161
По-нататък, тези критерии водят до включване в приложното поле на предвидената в член 49а дерогация на газопроводи, които все още не са в експлоатация. Следователно държавите членки не биха могли лесно да преценят дали са спазени предвидените в член 49а условия, въпреки че установената с тази разпоредба процедура е замислена именно като обикновена процедура, която трябва да се прилага бързо от държавите членки и която не трябва да води до прогнозни и сложни анализи.
162
Накрая, за разлика от критерия за завършеност преди 23 май 2019 г., посочените от жалбоподателя критерии имат за последица да разширят приложното поле на член 49а по отношение на газопроводи като „Северен поток 2“, които са довели до инвестиции и започване на строителни работи към момент, в който разширяването на приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на газопроводи между държава членка и трета държава е предвидимо.
163
Що се отнася до ограниченията, понасяни от инвеститорите в незавършени газопроводи, като цяло, и в частност от жалбоподателя, важно е да се подчертае, че прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения не е пречка инвеститорите в газопроводи между държава членка и трета държава да експлоатират своя газопровод по икономически приемлив начин и да получат подходяща възвръщаемост на своите инвестиции (вж. т. 109 по-горе).
164
Тази преценка впрочем се потвърждава от многобройните примери, посочени от Комисията, за газопроводи между държава членка и трета държава, които, понякога от много години, вече са били подчинени на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, преди влизането в сила на обжалваната директива.
165
При това положение значимостта на целта да се отчете предвидимата липса на правила, приложими по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, завършени преди 23 май 2019 г., обосновава ограниченията, понасяни от инвеститорите в газопроводи, които не са завършени към тази дата, какъвто е жалбоподателят.
166
Впрочем, както по същество следва от точки 261—263 по-долу, жалбоподателят не доказва, че ограниченията, които понася поради прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопровода „Северен поток 2“, са явно неподходящи с оглед на преследваните с обжалваната директива цели.
167
С оглед на гореизложеното жалбоподателят не доказва, че направеният от законодателя в член 49а избор, който се състои в определяне на приложното поле на предвидената в тази разпоредба дерогация чрез критерия за завършеност преди 23 май 2019 г., е явно неподходящ и че евентуална разлика в третирането е необоснована.
168
Следователно първото основание трябва да се отхвърли.
4.
По второто основание: нарушение на принципа на пропорционалност
169
На първо място, в жалбата си жалбоподателят поддържа, че разширяването на приложното поле на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на морските газопроводи между държава членка и трета държава не е пропорционално на целите, преследвани с обжалваната директива или с Директива 2009/73.
170
Жалбоподателят подчертава също, че ако прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава представлява разрешение на действителен проблем, тези задължения трябвало да се прилагат по един и същи начин за всички газопроводи между държава членка и трета държава. Жалбоподателят обаче поддържа, че предвидените в Директива 2009/73 задължения се прилагат само по отношение на част от капацитета за внос от трети държави, а именно капацитета на газопровода „Северен поток 2“, а не по отношение на капацитета на всички газопроводи между държава членка и трета държава.
171
На второ място, в репликата жалбоподателят твърди, първо, че не е доказано, че подчиняването на малък участък от един-единствен газопровод с произход от трета държава, а именно газопровода „Северен поток 2“, на предвидените в Директива 2009/73 задължения било необходимо за постигане на преследваните с обжалваната директива цели.
172
Второ, жалбоподателят подчертава, че предвидените в Директива 2009/73 задължения се прилагат само по отношение на част от капацитета за внос от трети държави, а именно на капацитета на газопровода „Северен поток 2“, а не по отношение на капацитета на всички газопроводи между държава членка и трета държава. Трудно било обаче да се разбере как прилагането на тези задължения към толкова малка част от общия капацитет на газопроводите за внос би могло да постигне целите на обжалваната директива.
173
Трето, жалбоподателят поддържа, че количествените и качествените аспекти на целта да се обезпечи сигурността на доставките могат да се гарантират, дори ако се включи газопроводът „Северен поток 2“ в приложното поле на член 49а. Всъщност освобождаването и дерогацията, предвидени съответно в изменения член 36 и в член 49а, които се предоставят именно с оглед на условие, свързано със сигурността на доставките, показвали, че тази сигурност не се гарантира само с прилагането на задълженията, предвидени с Директива 2009/73.
174
На трето място, жалбоподателят изтъква, че дори да се допусне, че може да се приеме, че обжалваната директива има незначителна полза за вътрешния пазар, което не е така, тази полза била по-малка от значителните неудобства, които тази директива налага на Съюза, на държавите членки и на собствениците, като него, на морски газопроводи между държава членка и трета държава.
175
Жалбоподателят уточнява, че икономическите последици от Директивата за неговото положение са значителни и неразумни, тъй като тази директива не му позволява да си възвърне инвестициите, направени преди приемането ѝ. Той не бил в състояние да изпълни законосъобразно основни аспекти на споразумението за пренос на газ, което е сключил с „Газпром“, и финансовото му положение било засегнато много отрицателно.
176
Парламентът и Съветът, подкрепяни от Република Естония, Република Литва, Република Полша и Комисията, оспорват доводите на жалбоподателя.
177
Принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да бъдат в състояние да осъществят легитимните цели, преследвани от съответната правна уредба, и да не надхвърлят границите на необходимото за тяхното постигане (вж. в този смисъл решение от 12 юли 2012 г., Association Kokopelli, C‑59/11, EU:C:2012:447, т. 38 и цитираната съдебна практика).
178
В самото начало е важно да се подчертае, както отбелязва жалбоподателят, че предвидената с обжалваната директива обща цел действително е да се осигури функционирането на вътрешния пазар.
179
В съображение 3 от обжалваната директива обаче се посочват по-конкретни цели, които не се свеждат до предотвратяване на нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките, а са насочени също, първо, към гарантиране, че правилата, които се прилагат по отношение на газопроводите, свързващи две или повече държави членки, се прилагат и по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, и по-общо към осигуряване на последователност на нормативната уредба, и второ, към установяване на правна сигурност за участниците на пазара.
180
Общата цел и по-конкретните цели, преследвани с обжалваната директива, очевидно представляват легитимни цели. Освен това член 194 ДФЕС се позовава на установяването и функционирането на вътрешния пазар, и посочва целите за осигуряване на функционирането на енергийния пазар и обезпечаване на сигурността на доставките в Съюза.
181
Именно в светлината на тези съображения следва да се прецени дали обжалваната директива е способна да постигне преследваните от нея цели и не надхвърля границите на необходимото за тяхното осъществяване, доколкото газопроводът „Северен поток 2“ би бил единственият газопровод между държава членка и трета държава, който не може да се ползва нито от освобождаването, предвидено в изменения член 36, нито от дерогацията, предвидена в член 49а.
а)
По способността на обжалваната директива да постигне преследваните цели, доколкото жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаване, нито от дерогация
182
Най-напред следва да се разгледа способността на обжалваната директива да постигне целите за правна сигурност и последователност на нормативната уредба, а след това — способността на същата директива да предотврати нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките.
1) По способността на обжалваната директива да постигне целите за правна сигурност и последователност на нормативната уредба
183
На първо място, следва да се отбележи, че обжалваната директива е способна да постигне преследваната от нея цел за правна сигурност.
184
Всъщност в изложението на мотивите към предложението за директива Комисията обяснява, че правото на Съюза не определя изрично правна рамка за газопроводите между държава членка и трета държава.
185
В това отношение разширяването на понятието „междусистемен газопровод“ по отношение на газопроводите до и от трети държави, осъществено с обжалваната директива чрез изменението на понятието „междусистемен газопровод“ в член 2, точка 17 от Директива 2009/73, осигурява ясно разграничаване на материалното приложно поле на последната директива и предоставя уточнения относно нейното териториално приложно поле.
186
От една страна, обжалваната директива разширява приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на всички газопроводи между държава членка и трета държава, включително газопровода „Северен поток 2“, а именно съществуващи или бъдещи наземни и морски газопроводи.
187
От друга страна, в съображение 9 от обжалваната директива се уточнява, че по отношение на морските преносни газопроводи Директива 2009/73 следва да се прилага в териториалните води на държавата членка, където е разположена първата точка на междусистемно свързване с мрежата на държавите членки.
188
Така обжалваната директива има по-специално за последица да предвиди, че посочените в Директива 2009/73 задължения се прилагат по отношение на участъка от морски газопроводи между държава членка и трета държава, пресичащи териториалните води на държава членка, като участъка от газопровода „Северен поток 2“, който пресича германските териториални води. Следователно в това отношение обжалваната директива избягва празнота в правото.
189
На второ място, разширяването на приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на всички газопроводи между държава членка и трета държава, като газопровода „Северен поток 2“, гарантира и последователността на нормативната уредба в рамките на Съюза.
190
Първо, както по същество вече е обяснила Комисията в изложението на мотивите към предложението за директива, разширяването на приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава гарантира, че операторите на тези газопроводи са подчинени на същия правен режим като останалите участници на пазара, за които Директива 2009/73 вече се прилага напълно, а именно операторите на газопроводи, свързващи различните държави членки или операторите на газопреносни системи в държавите членки.
191
Второ, от една страна, както обяснява и Комисията в изложението на мотивите към предложението за директива, основните принципи на регулаторната рамка, установена в Директива 2009/73, са отразени в редица международни споразумения, сключени между държави членки и трети държави или между Съюза и трети държави, и се прилагат систематично по отношение на наземните газопроводи между държава членка и трета държава.
192
По този начин прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на всички газопроводи между държава членка и трета държава допринася за съгласуваността на приложимото право между, от една страна, газопроводите между държава членка и трета държава, които вече са били подчинени на посочените задължения по силата на други правни инструменти, като международни споразумения, и от друга страна, газопроводите между държава членка и трета държава, които не са били подчинени на тях, като газопровода „Северен поток 2“.
193
От друга страна, както по същество обяснява Комисията в изложението на мотивите към предложението за директива във връзка със спазването на принципа на субсидиарност, разширяването на приложното поле на Директива 2009/73 по отношение на всички газопроводи между държава членка и трета държава гарантира еднаквото прилагане на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, и избягва фрагментиран подход, основан на национални мерки. По-специално с това разширяване се избягва положение, при което междусистемен газопровод, който преминава през няколко държави членки, би се уреждал от различни национални режими, и също така позволява на Комисията да упражнява определен контрол за спазването на релевантните правила.
194
При това положение обжалваната директива е способна да постигне целите за правна сигурност и последователност на нормативната уредба, които основно преследва, тъй като разширява приложното поле на Директива 2009/73 и следователно на предвидените в нея задължения.
195
В това отношение обстоятелството, че жалбоподателят е единственият, който не може да се ползва нито от освобождаване по изменения член 36, нито от дерогация по член 49а, е без значение за способността на обжалваната директива да постигне целите, които преследва, чрез разширяване на приложното поле на Директива 2009/73.
2) По способността на обжалваната директива да предотврати нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките
196
В самото начало, що се отнася до проблемите, свързани с конкуренцията и сигурността на доставките, които са мотивирали предложението за директива, в изложението на мотивите към това предложение Комисията по-специално обяснява, че Съюзът е силно зависим от вноса на газ от трети държави и че е в интерес на Съюза и на потребителите на газ прозрачността и конкурентоспособността да бъдат правило и за газопроводите от тези държави.
197
Комисията също така обосновава посоченото предложение за директива във връзка с принципа на субсидиарност с факта, че газопроводите между държава членка и трета държава в повечето случаи имат капацитет, който може да окаже въздействие върху вътрешния пазар на природен газ и сигурността на доставките в няколко държави членки.
198
В работния документ, придружаващ предложението ѝ за директива, Комисията уточнява, че през 2016 г. 70,4 % от търсенето на газ в Съюза е било покрито с внос и че 87 % от този внос е бил осъществен чрез газопроводи.
199
В този контекст, на първо място, следва да се подчертае, че независимо от дължината на участъците от газопровода или газопроводите между държава членка и трета държава, обхванати от предвидените в Директива 2009/73 задължения, прилагането на тези задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, като цяло, и в частност по отношение на газопровода „Северен поток 2“, е способно да постигне целта за завършване на вътрешния пазар на природен газ, като се избегнат нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките.
200
Всъщност Директива 2009/73 предвижда по-специално, първо, задължение за отделяне (unbundling) на газопреносната система и на оператора на газопреносна система, второ, задължение за достъп на трети страни до системата, и трето, други задължения, свързани по-специално с тарифната и нетарифната прозрачност.
201
Първо, що се отнася до задължението за отделяне, предвидено в член 9 от Директива 2009/73, Съдът по същество вече е постановил, че в положение, при което природният газ, произведен извън Съюза от предприятие, се пренася в рамките на Съюза посредством газопреносна система, принадлежаща на същото предприятие, личи ясно рискът от дискриминационни прояви при експлоатацията на тази система (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., Комисия/Германия (Транспониране на Директиви 2009/72 и 2009/73), C‑718/18, EU:C:2021:662, т. 37).
202
В това отношение от съображения 6, 8 и 22 от Директива 2009/73 по същество следва, че със задължението за отделяне се избягва възможността доминиращите доставчици на газ да контролират преносната инфраструктура и така да благоприятстват собствената си дейност по доставка, от една страна, и че това задължение представлява ефикасно и стабилно средство за разрешаване на присъщия конфликт на интереси и за гарантиране на сигурността на доставките, от друга страна.
203
Способността на задължението за отделяне да постигне преследваните с обжалваната директива цели се подсилва от факта, че спазването на задължението за отделяне трябва да се проверява в рамките на процедура по сертифициране на оператора на газопреносна система, предвидена в член 10 от Директива 2009/73. Полученото сертифициране обуславя възможността за собственика на газопровод между държава членка и трета държава да извършва сделки за пренос на газ към Съюза.
204
Съгласно член 11 от Директива 2009/73 при проверката, извършена от компетентния национален регулаторен орган в рамките на процедурата по сертифициране, се вземат предвид и рисковете, които съответният газопровод би могъл да представлява за сигурността на доставките в Съюза.
205
При прилагането на член 10 във връзка с член 11 от Директива 2009/73 процедурата по сертифициране би могла евентуално да бъде възобновена в случай на неизпълнение на задълженията за отделяне или на риск за сигурността на доставките.
206
Второ, що се отнася до задължението за достъп на трети страни, предвидено в член 32, вярно е, че газопроводите между държава членка и трета държава, и по-специално газопроводът „Северен поток 2“, не разполагат непременно с точка на междусистемно свързване и че наличието на искане за достъп на трета страна може да бъде само евентуално.
207
Задължението за достъп на трети страни, предвидено в член 32 от Директива 2009/73, обаче обхваща съществуващите и бъдещите искания за достъп и съдържа два аспекта: задължението да се позволи физическото свързване с газопровода и задължението да се позволи достъп до капацитет за пренос при справедливи условия.
208
От това следва, че третите страни имат право да поискат да се свържат или да получат достъп до капацитета за пренос на газопроводи между държава членка и трета държава, що се отнася до участъка от тези газопроводи, който попада в териториалния обхват на правото на Съюза. От член 41, параграфи 6, 8 и 10 от Директива 2009/73 следва, че условията за свързване или достъп на трети страни са обективни, недискриминационни и основани на пропорционални тарифи, одобрени от компетентния регулаторен орган.
209
Трето, както отбелязва Комисията в работния документ, който придружава нейното предложение за директива, разширяването на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава води до приложимост по отношение на тези газопроводи на предвидените в нея изисквания за тарифна и нетарифна прозрачност. Тези изисквания за прозрачност произтичат по-специално от член 41, параграф 1, буква а) и параграф 7 от посочената директива или от по-общите разпоредби на член 16, параграф 3 от същата директива.
210
В това отношение в работния документ, който придружава нейното предложение за директива, Комисията по-специално обяснява, че липсата на прозрачност при експлоатацията на газопроводи между държава членка и трета държава може да представлява рисков фактор от гледна точка на сигурността на доставките. От това тя заключава, че е важно да се следи информацията относно експлоатацията и поддръжката на значима инфраструктура да е предоставена на разположение на пазара и да може да бъде използвана от съответните национални органи и органи на Съюза.
211
От гореизложеното следва, че предвидените в Директива 2009/73 задължения се отнасят до начина на експлоатация на газопроводите, техния капацитет за пренос или тарифната или нетарифната прозрачност при тяхната експлоатация. Като се има предвид предметът на тези задължения, фактът, че те се прилагат само по отношение на участък от газопроводи между държава членка и трета държава, по никакъв начин не засяга способността на посочените задължения да предотвратят нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките, и следователно да постигнат преследваните с обжалваната директива цели, както обясняват Парламентът, Съветът и Комисията в отговор на процесуално-организационни действия.
212
На второ място, твърдяното от жалбоподателя обстоятелство, че обжалваната директива се прилага само за част от капацитета за внос от трети държави, а именно капацитета на газопровода „Северен поток 2“, не може да постави под въпрос способността на обжалваната директива да предотврати нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките.
213
В това отношение, първо, е важно да се подчертае, че проектът за газопровод „Северен поток 2“ е стартиран в особен контекст. Всъщност многократно преди стартирането на този проект много държави членки са били изправени пред недостиг на газ поради спорове с участието на Руската федерация. Трите основни маршрута, по които по това време преминава газът от тази трета държава, са украинската транзитна система, газопроводът „Северен поток 1“ и газопроводът Yamal-Europe („Ямал-Европа“), който преминава през Беларус.
214
Освен това газопроводът „Северен поток 2“ е хронологично вторият морски газопровод, който след газопровода „Северен поток 1“ свързва директно Русия с Германия. По този начин газопроводът „Северен поток 2“ води до удвояване на капацитета на газ, който може да се пренася по маршрут, разположен единствено в морето (вж. т. 6 по-горе). Следователно газопроводите „Северен поток 1“ и „Северен поток 2“ имат капацитет за пренос на повече от 80 % от внесения от Русия газ, като се има предвид, че вносът на газ от Русия представлява 42 % от вноса в Съюза през 2016 г.
215
От това следва най-напред, че проектът на жалбоподателя може да доведе до концентрация на източниците на газ. Всъщност той има потенциал да засили позицията на вноса от Русия, тъй като допринася за увеличаване на капацитета за внос на газ от тази трета държава. Следователно той може да възпре изграждането или развитието на инфраструктури, които свързват Съюза с други трети държави.
216
По-нататък, има опасност проектът на жалбоподателя да доведе до по-голяма концентрация на доставчици на газ в Съюза. Всъщност този проект може да засили позицията на „Газпром“ на пазарите на едро и на дребно в Съюза в качеството му на вертикално интегриран оператор.
217
В това отношение е вярно, че жалбоподателят не е нито доставчик на газ, нито страна по договорите за доставка на газ, които са свързани с пренасяния чрез газопровода „Северен поток 2“ газ. Доставчикът на газ обаче и подписалият договорите за доставка на газ са или неговият единствен акционер или дъщерно дружество на същия.
218
Накрая, проектът на жалбоподателя води до концентрация на входящите точки за внасяния в Съюза газ и на маршрутите за пренос. Всъщност този проект може да доведе до концентрация в една-единствена държава членка на влизането на газ от Русия и да промени посоката на движение на потоците газ в рамките на Съюза. Следователно този проект може да доведе до изоставяне на наземните газопроводи и съществуващите маршрути, за които се прилагат предвидените в Директива 2009/73 задължения, в полза на коридор, представляващ газопроводите „Северен поток 1“ и „Северен поток 2“. Тази опасност е още по-голяма, тъй като, както е видно от представените пред Общия съд материали по делото, капацитетът на действащите газопроводи, по които вече се пренася газ от Русия, не е напълно използван.
219
Второ, обжалваната директива се прилага за всички съществуващи и бъдещи, наземни или морски газопроводи.
220
В това отношение обстоятелството, че газопроводите, завършени преди 23 май 2019 г., могат да поискат дерогация въз основа на член 49а и че новата газова инфраструктура може да поиска освобождаване въз основа на изменения член 36, не означава, че посочените газопроводи автоматично получават дерогация или освобождаване. Всъщност освобождаването и дерогацията, предвидени съответно в изменения член 36 и в член 49а, се предоставят само след разглеждане на всеки отделен случай от компетентните органи. Освен това те са ограничени във времето и могат да бъдат обвързани с изпълнението на определени условия.
221
Трето, важно е да се подчертае, че обжалваната директива е приета в контекст, в който множество завършени газопроводи между държава членка и трета държава, по-специално наземни газопроводи, вече са били подчинени на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, по силата на други правни инструменти, като международни споразумения.
222
При това положение, макар към датата на приемане и на влизане в сила на обжалваната директива газопроводът „Северен поток 2“ да е бил единственият, който не може да се ползва от освобождаване или дерогация, тази директива увеличава капацитета за внос от трети държави, който е обхванат от задълженията, предвидени в Директива 2009/73.
223
В същото време обжалваната директива гарантира еднакви условия на конкуренция между, от една страна, газопроводите между държава членка и трета държава, които вече са били подчинени на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, и от друга страна, газопроводите между държава членка и трета държава, за които подобно на газопровода „Северен поток 2“ ще бъдат наложени посочените задължения по силата на обжалваната директива.
224
От гореизложеното следва, че прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, като цяло, и в частност по отношение на газопровода „Северен поток 2“, е в състояние да предотврати нарушаването на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките.
225
Този извод не се поставя под съмнение от другите доводи, изложени от жалбоподателя.
226
Жалбоподателят поддържа, че прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на морските газопроводи между държава членка и трета държава, и по-специално по отношение на газопровода „Северен поток 2“, не допринася за постигането на интегриран пазар за продажба на едро на газ в рамките на Съюза.
227
В това отношение следва да се подчертае, че безспорно съответните трети държави не се стремят да интегрират пазарите си за продажба на едро помежду си.
228
Операторите от тези трети държави обаче се стремят да продават своя газ на едро в рамките на Съюза и да пренасят този газ чрез газопроводи между държава членка и трета държава, от които поне един участък се намира на територията на Съюза.
229
Жалбоподателят твърди също, че морските газопроводи между държава членка и трета държава, и по-специално газопроводът „Северен поток 2“, по своята същност се различават от газопреносните системи по смисъла на Директива 2009/73 и имат повече сходство с добивните газопроводни мрежи.
230
В това отношение следва да се подчертае, че член 2, точка 2 от Директива 2009/73 определя „добивна газопроводна мрежа“ като газопровод или мрежа от газопроводи, които се експлоатират и/или са изградени като част от проект за добив на нефт или газ, или се използват за преноса на природен газ от един или няколко такива проекта до инсталация за преработка, терминал или краен брегови терминал.
231
От една страна обаче, жалбоподателят не доказва, че газопроводите между държава членка и трета държава, като газопровода „Северен поток 2“, са предвидени в рамките на конкретен проект за производство на газ или са предвидени за пренос на природен газ от производствени площадки до инсталация за преработка, терминал или краен брегови терминал.
232
Що се отнася по-специално до газопровода „Северен поток 2“, намиращите се в Русия производствени полета са свързани с посочения газопровод не пряко, а само посредством газопреносната система на Руската федерация. Така газопроводът „Северен поток 2“ свързва руската газопреносна система и газопреносната система на държава членка и потенциално е в състояние да пренася от началната си точка газ, който е добиван чрез различни средства от различни източници.
233
От друга страна, обжалваната директива цели именно да отстрани проблемите, свързани с конкуренцията и сигурността на доставките, породени от факта, че газопроводите между държава членка и трета държава, като газопровода „Северен поток 2“, се притежават пряко или непряко от доминиращи доставчици на газ и се използват единствено от посочените доставчици.
234
Впрочем Директива 2009/73 се прилага за добивни газопроводни мрежи, разположени на територията на Съюза, а член 34 от нея гарантира достъпа на трети лица до тези газопроводи.
235
Следователно жалбоподателят не е доказал, че обжалваната директива, и по-конкретно прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, не е в състояние да постигне всички цели, които тази директива преследва (вж. т. 179 и 180 по-горе), доколкото газопроводът „Северен поток 2“ е единственият газопровод между държава членка и трета държава, който не може да се ползва нито от освобождаването, предвидено в изменения член 36, нито от дерогацията, предвидена в член 49а.
б)
По липсата на превишаване на границите на необходимото, доколкото жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаване, нито от дерогация
236
Първо, следва да се разгледат доводите на жалбоподателя, изведени от достатъчния характер на правната уредба на първата входяща точка в Съюза, и второ, доводите на жалбоподателя, изведени от ограниченията, които той трябва да понесе, тъй като не може да се ползва нито от освобождаване по изменения член 36, нито от дерогация по член 49а.
1) По твърдения достатъчен характер на правната уредба на първата входяща точка в Съюза
237
Жалбоподателят твърди, че правната уредба на входящата точка в газопреносната система на Съюза е достатъчна за постигане на целите, преследвани с обжалваната директива.
238
В това отношение следва да се отбележи, че този довод се основава на отхвърлената в точки 229—234 по-горе предпоставка, че газопроводите между държава членка и трета държава, като газопровода „Северен поток 2“, могат да се приравнят на добивни газопроводни мрежи.
239
Следователно жалбоподателят не доказва, че правната уредба на първата входяща точка в Съюза позволява да се постигнат преследваните с обжалваната директива цели.
240
При всички положения, напротив, от Директива 2009/73 следва, че предвидените в нея задължения не се прилагат само за конкретната входяща точка в дадена газопреносна система, а по-общо за газопреносните системи, за операторите на газопреносна система или за преносните газопроводи. Освен това тези задължения, приложими за преноса на газ, имат допълнителен принос в сравнение с правна уредба само на доставката на газ, която би била ограничена до първата входяща точка в Съюза.
241
Така данните, с които разполага Общият съд, показват, че правната уредба само в първата входяща точка в Съюза с нищо не би променила положението, което е съществувало преди приемането на обжалваната директива, и че следователно жалбоподателят би бил в състояние да експлоатира газопровода „Северен поток 2“ и да пренася газ, доставян от единствения му акционер, без да е подчинен на правото на Съюза, което не е целта, преследвана от тази директива.
2) По понасяните от жалбоподателя ограничения
242
На първо място, вярно е, че както е видно от изложението на мотивите към предложението за директива и от работния документ, придружаващ това предложение, предвидената в член 49а дерогация допринася за пропорционалността на обжалваната директива, тъй като гарантира достатъчна гъвкавост, за да се избегнат всякакви отрицателни последици от прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения.
243
При все това обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва нито от предвиденото в изменения член 36 освобождаване, нито от дерогацията, предвидена в член 49а, не позволява да се заключи, че обжалваната директива надхвърля границите на необходимото за постигането на преследваните от нея цели.
244
Всъщност, първо, положението на жалбоподателя се обяснява с факта, че той е решил да инвестира и продължава инвестициите си в газопровода „Северен поток 2“ в предвидим контекст на прилагане на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на всички газопроводи между държава членка и трета държава, сред които газопровода „Северен поток 2“ (вж. т. 54—94 по-горе).
245
Второ, обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва от предвидената в член 49а дерогация, не води до необоснована разлика в третирането в негова вреда. Всъщност, доколкото газопроводът „Северен поток 2“ не е бил завършен преди 23 май 2019 г., жалбоподателят не се е намирал в сходно положение с газопроводите, завършени преди тази дата (вж. т. 122—143 по-горе). Във всички случаи евентуална разлика в третирането е обективно обоснована с оглед на целта на член 49а да се отчете липсата на конкретни правила на Съюза преди датата на влизане в сила на обжалваната директива (вж. т. 150—168 по-горе).
246
На второ място, фактът, че жалбоподателят не може да експлоатира газопровода „Северен поток 2“, както първоначално е предвиждал, не доказва, че обжалваната директива му налага непропорционални ограничения.
247
Всъщност, първо, Директива 2009/73 предвижда избор между три модела за отделяне, които са транспонирани в германското право, а именно модела на пълно отделяне на собствеността, модела на независим системен оператор и модела на независим оператор на газопреносна система.
248
Следва да се добави, че приемането на обжалваната директива е било предвидимо от жалбоподателя и че държавите членки са имали задължението да транспонират тази директива най-късно до 24 февруари 2020 г. Следователно жалбоподателят е разполагал с достатъчно дълъг срок, за да предположи и предвиди задължението за сертифициране и свързаната с него процедура.
249
Второ, задължението за предоставяне на достъп до газопровода „Северен поток 2“ за трети лица несъмнено е пречка жалбоподателят да запази дългосрочно 100 % от капацитета за пренос на този газопровод в полза на дъщерно дружество на единствения си акционер.
250
От извлеченията от споразумението за пренос на газ, представени от жалбоподателя, обаче не следва, че това споразумение предвижда резервиране на капацитет от 100 %. Във всички случаи жалбоподателят признава, че макар предвидените в Директива 2009/73 задължения да са приложими спрямо него, той запазва правото си да резервира 80 % от капацитета на газопровода „Северен поток 2“ за максимален срок от петнадесет години.
251
Трето, що се отнася до въздействието на тарифната правна уредба върху неговото положение, доводите на жалбоподателя се основават на недоказаната, но от полза за третите лица хипотеза, че Федерална агенция за мрежите (Bundesnetzagentur) ще одобри тарифи, значително по-ниски от договорената тарифа в споразумението за пренос на газ.
252
Освен това тарифната правна уредба, предвидена в Директива 2009/73, не е пречка жалбоподателят да експлоатира газопровода „Северен поток 2“ по икономически приемлив начин и да получи подходяща възвръщаемост на инвестициите си (вж. т. 109 по-горе).
253
Четвърто, жалбоподателят поддържа, че прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения ще има съществени последици за неговото положение поради клаузите на споразумението за пренос на газ и на споразуменията за финансиране, които той е сключил преди приемането на обжалваната директива.
254
Жалбоподателят обаче е сключил споразумението за пренос на газ с дъщерно дружество на единствения си акционер и не е доказал, че е в невъзможност да предоговори това споразумение.
255
Що се отнася до споразуменията за финансиране, те несъмнено са тясно свързани със споразумението за пренос на газ. При все това финансирането, гарантирано от тези споразумения за финансиране, е било предоставено наполовина от единствения акционер на жалбоподателя.
256
Пето, жалбоподателят не е доказал финансовите последици, свързани с прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопровода „Северен поток 2“.
257
В това отношение, като се има предвид, че прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопровода „Северен поток 2“ не е пречка жалбоподателят да експлоатира този газопровод по икономически приемлив начин и да получи подходяща възвръщаемост от инвестициите си, представените от него цифрови данни относно размера на инвестициите му към датата на приемане на обжалваната директива или числото от 8 милиарда евро, посочено в съдебното заседание, не позволяват на Общия съд да прецени посочените финансови последици.
258
Всъщност тези финансови последици очевидно не могат да се преценяват с оглед на равнището на направените инвестиции. Тези последици съответстват единствено на разходите, които жалбоподателят ще трябва да понесе, за да се съобрази с обжалваната директива, и по-специално на евентуалната загуба на рентабилност, в резултат от прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопровода „Северен поток 2“.
259
Жалбоподателят обаче не е предоставил тези цифрови данни.
260
На трето място, обжалваната директива не възпрепятства възможността Комисията да договори международно споразумение с Руската федерация, за да се уреди специфичното положение на газопровода „Северен поток 2“.
261
Следователно, от една страна, жалбоподателят не доказва, че обжалваната директива му налага задължения, които не са необходими с оглед на целта за завършване на вътрешния пазар.
262
От друга страна, жалбоподателят не доказва, че неудобствата за него или за Съюза и неговите държави членки, в резултат от прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения, са явно несъразмерни спрямо значимостта на преследваните цели и на предимствата, които Съюзът извлича от тези задължения.
263
С оглед на гореизложеното и с оглед на свободата на преценка, с която разполага законодателят (вж. т. 34—37 по-горе), жалбоподателят не доказва, че прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава, като цяло, и в частност по отношение на газопровода „Северен поток 2“, е явно неподходящо за постигане на преследваните с обжалваната директива цели.
264
Следователно второто основание трябва да се отхвърли.
5.
По четвъртото основание: злоупотреба с власт
265
Според жалбоподателя от второто му основание, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност, следва, че обжалваната директива не може да допринесе по полезен начин за постигането на заявените в нея цели и във всички случаи не допринася за постигането на посочените цели.
266
Напротив, действителната цел на обжалваната директива била просто да се постави в по-неблагоприятно положение и да се обезсърчи проектът „Северен поток 2“, за да се защити очевидно транзитното преминаване на газ през Украйна и транзитните държави членки на Източна Европа, като Полша, Словакия, Чехия, Унгария и Румъния, и за да се преследват някои цели, свързани с общата външна политика и политика на сигурност на Съюза. В това отношение жалбоподателят се позовава на изявления на Комисията, на Съвета и на Парламента, на писма на група държави членки, които се противопоставят на проекта, на информационен документ на Комисията, придружаващ предложението за директива, и накрая, на факта, че обжалваната директива е била предложена единствено, за да се заобиколят правните трудности, породени от посоченото в точка 78 по-горе искане за мандат.
267
Парламентът и Съветът, подкрепяни от Република Естония, Република Литва и Комисията, оспорват доводите на жалбоподателя.
268
В това отношение даден акт е опорочен поради злоупотреба с власт само ако въз основа на обективни, относими и непротиворечиви доказателства изглежда, че е бил приет с единствената или поне определяща цел да постигне цели, различни от целите, с оглед на които е предоставено съответното правомощие, или да избегне процедура, специално предвидена от Договорите, за да се противодейства на конкретните обстоятелства (вж. решение от 16 април 2013 г., Испания и Италия/Съвет, C‑274/11 и C‑295/11, EU:C:2013:240, т. 33 и цитираната съдебна практика).
269
В случая следва да се припомни, че обжалваната директива се основава на член 194 ДФЕС и че жалбоподателят не твърди, че правното основание на тази директива е неправилно.
270
Само фактът, че обжалваната директива засяга неблагоприятно газопровода „Северен поток 2“, не може сам по себе си да се тълкува в смисъл, че намерението на законодателя е било да преследва цел, различна от посочените в член 194, параграф 1 ДФЕС.
271
Както е видно от разглеждането на второто основание, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност, жалбоподателят не доказва, че обжалваната директива е приета, за да се преследват цели, различни от споменатите в посочената директива, и че волята да се постави в по-неблагоприятно положение газопроводът „Северен поток 2“ е представлявала цел, преследвана с обжалваната директива.
272
За сметка на това обжалваната директива действително има за цел да отстрани по-широки проблеми, за чието разкриване е допринесъл проектът на жалбоподателя.
273
Всъщност обжалваната директива се отнася до пречките за завършването на вътрешния пазар на природен газ, а именно по същество една от целите, посочени в член 194, параграф 1 ДФЕС. За тази цел посочената директива постига по-конкретните цели за правна сигурност, последователност на нормативната уредба и предотвратяване на нарушенията на конкуренцията и вредните последици за сигурността на доставките чрез разширяване на обхвата на предвидените в Директива 2009/73 задължения, обхващайки всички газопроводи до и от трети държави, независимо дали тези газопроводи са наземни или морски, бъдещи или съществуващи.
274
Освен това жалбоподателят не доказва, че обжалваната директива, която не го възпрепятства да експлоатира газопровода си по икономически приемлив начин и да получи подходяща възвръщаемост на инвестициите си, надхвърля границите на необходимото за постигане на преследваните цели, тъй като не може да се ползва от предвидената в член 49а дерогация.
275
Накрая, без да се засяга разпределението на правомощията между Съюза и държавите членки, обжалваната директива цели да се изведат последиците от приложимостта на принципите на Директива 2009/73 към съществуващите и бъдещите газопроводи, по отношение на съществуващите или бъдещи международни споразумения, които са сключени или предстои да бъдат сключени между Съюза или държава членка, от една страна, и трета държава, от друга страна.
276
Жалбоподателят също така няма основание да твърди, че обжалваната директива има за цел да заобиколи правните трудности, породени от искането за мандат, отправено от Комисията до Съвета, за да ѝ бъде разрешено да договори международно споразумение с Руската федерация във връзка с газопровода „Северен поток 2“.
277
Всъщност, както е видно от изложението на мотивите към предложението за директива, обжалваната директива не заменя решение на Съвета, с което се разрешава на Комисията да договори такова споразумение. Напротив, обжалваната директива и договарянето на международно споразумение от Комисията са допълващи се инструменти.
278
Освен това посочените от жалбоподателя изявления и становища са точно мотивирани от една или няколко от целите, посочени в член 194 ДФЕС и преследвани с обжалваната директива.
279
Следователно четвъртото основание трябва да се отхвърли.
6.
По петото основание: съществено процесуално нарушение
280
Петото основание, изтъкнато от жалбоподателя, се състои от три части.
281
В първата част жалбоподателят се позовава на липсата на широки консултации в съответствие с член 2 от Протокол № 2 относно прилагането на принципите на субсидиарност и на пропорционалност, приложен към Договора за ЕС и към Договора за функционирането на ЕС. Комисията не извършила и проверка на качеството на съществуващото законодателство. Според жалбоподателя предложението за директива не се основава на установена и постоянна практика за прилагане на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на трети държави.
282
С втората част жалбоподателят се позовава на липсата на оценка на въздействието. Такава оценка била явно необходима и представлявала предварително и съществено условие за валидността на предложението за директива, поради по същество значителните му последици, по-специално за жалбоподателя.
283
Непровеждането на широки консултации и оценка на въздействието представлявало съществено процесуално нарушение.
284
С третата част жалбоподателят изтъква, че не са изяснени действителните цели на предложението за директива и последиците от него, по-специално чрез оценка на въздействието. Така не би могла да се проведе надлежна правна консултация в нарушение на Протокол № 1 относно ролята на националните парламенти в Европейския съюз, приложен към Договора за ЕС и към Договора за функционирането на ЕС.
285
Освен това предложението за директива не съдържало обосновка по същество в съответствие с член 5 от Протокол № 2 от гледна точка на принципите на субсидиарност и на пропорционалност.
286
Парламентът и Съветът, подкрепяни от Република Естония, Република Литва, Република Полша и Комисията, оспорват доводите на жалбоподателя.
287
В самото начало е важно да се подчертае, че дори когато съдилищата на Съюза упражняват съдебен контрол с ограничен обхват поради широкото право на преценка, с което разполага законодателят на Съюза, такъв съдебен контрол изисква институциите на Съюза, автори на разглеждания акт, да бъдат в състояние да докажат пред съдилищата на Съюза, че при приемането на акта действително са упражнили правото си на преценка, което предполага да са взели предвид всички фактори и обстоятелства от значение за положението, което този акт има за цел да регламентира. Следователно тези институции трябва поне да могат да представят и изложат ясно и недвусмислено изходните данни, които е трябвало да бъдат взети предвид, за да се обосноват оспорваните мерки от този акт, и от които е зависело упражняването на правото им на преценка (вж. в този смисъл решение от 3 декември 2019 г., Чешка република/Парламент и Съвет, C‑482/17, EU:C:2019:1035, т. 81).
288
Освен това, от една страна, от Протокол № 2, и по-специално от член 2 от него, и от друга страна, от Междуинституционално споразумение от 13 април 2016 година между Европейския парламент, Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия за по-добро законотворчество (ОВ L 123, 2016 г., p. 1), следва, че широките консултации, последващите оценки на съществуващото законодателство и оценките на въздействието имат за цел да гарантират качеството на законодателството и да позволят на различните участници в законодателната процедура, да направят информирана преценка с оглед на принципите на субсидиарност и/или пропорционалност съгласно съответните им правомощия.
289
В настоящия случай най-напред е безспорно, че Комисията, от една страна, не е провела широки консултации относно специфичния предмет на предложението за директива, преди да представи това предложение, и от друга страна, не е обосновала подхода си с наличието на изключително спешен случай.
290
По-нататък, в изложението на мотивите към предложението за директива Комисията приема, че не е необходим отделен и последващ процес на оценка на съществуващото законодателство.
291
Накрая, в изложението на мотивите към предложението за директива и в работния документ, придружаващ това предложение, Комисията обяснява, че предложението ѝ не изисква подробна оценка на въздействието.
292
За да се прецени дали следваната в случая процедура е законосъобразна, следва трите части от петото основание да се разгледат заедно и да се проверят, първо, елементите, взети предвид от Комисията при изготвянето на предложението за директива, а след това предоставени на другите участници в законодателния процес, и второ, допълнителните елементи, с които са разполагали Парламентът и Съветът в момента, в който са разгледали това предложение за директива, а след това са приели обжалваната директива.
а)
По елементите, взети предвид от Комисията при изготвянето на предложението за директива
293
На първо място, важно е да се припомни, че предложението за директива е резултат от политически насоки, ясно изразени, понякога многократно, от институциите на Съюза и от Европейския съвет, както е видно от точки 56—72 по-горе. Освен това тези насоки са конкретизирани в искането за мандат, отправено от Комисията до Съвета, а след това и в предложението за директива (вж. т. 78—82 по-горе).
294
На второ място, най-напред, обжалваната директива води до разширяване на принципите и механизмите, които съгласно Директива 2009/73 вече са приложими по отношение на газопроводите, които пресичат или преминават границата между две държави членки, единствено с цел свързване на газопреносните системи на тези държави членки.
295
По-нататък, що се отнася до газопроводите между държава членка и трета държава, следва да се отбележи, че предложението за директива на Комисията е предшествано от приемането на Решение (ЕС) 2017/684 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2017 година за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения и необвързващи инструменти между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката и за отмяна на Решение № 994/2012/ЕС (ОВ L 99, 2017 г., стр. 1).
296
В рамките на процедурата, предхождаща приемането на Решение 2017/684, Комисията е предприела множество действия, организирала е множество срещи и е провела обществена консултация в периода от юли до октомври 2015 г. Освен това тя е извършила оценка на въздействието, от която е видно, че е разполагала със задълбочени познания по въпросите, разгледани в предложението за директива. Всъщност Комисията е познавала подробно характеристиките на съществуващите газопроводи, по отношение на които е възможно да се приложи предложената директива. В рамките на своя преглед на междуправителствените споразумения, за които е уведомена от държавите членки при действието на Решение № 994/2012, Комисията е била в състояние да анализира последиците от прилагането на задълженията, предвидени в Директива 2009/73, по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава.
297
В това отношение е вярно, че от около 50 междуправителствени споразумения относно доставката, вноса или транзита на енергийни продукти, за които е уведомена в съответствие с Решение № 994/2012, Комисията е изразила съмнения относно съвместимостта на 17 споразумения с „трети енергиен пакет“ или с правото в областта на конкуренцията.
298
Шест от тези споразумения обаче се отнасят до проекта „Южен поток“, който е бил изоставен.
299
Освен това поставените от Директива 2009/73 изисквания се съдържат в много други междуправителствени споразумения. Всъщност тези изисквания се прилагат систематично към наземните газопроводи между държава членка и трета държава.
300
Освен това някои трети държави вече са били задължени да спазват правото на Съюза поради принадлежността си към Европейското икономическо пространство или към Енергийната общност.
301
Именно в този контекст в изложението на мотивите към предложението за директива Комисията подчертава по същество, че съществува практика, която се изразява в прилагане на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на трети държави, по-специално чрез междуправителствени споразумения.
302
Така, от една страна, преди приемането на предложението за директива Комисията вече е провела консултации и е направила оценка на въздействието по въпроси, които са тясно свързани с въпросите, разгледани в посоченото предложение. От друга страна, Комисията основателно се е позовала на наличието на съществуваща практика, състояща се в прилагането на предвидените в Директива 2009/73 задължения по отношение на газопроводите между държава членка и трета държава.
303
На трето място, както е видно от анализа на второто основание, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност (вж. т. 181—263 по-горе), работният документ, придружаващ предложението за директива, съдържа представяне на проблемите, породени от съществуващото положение, и преценка на правното и икономическото въздействие на това предложение.
304
В този смисъл е вярно, че предложението за директива не е придружено от отделна оценка на качеството на съществуващото законодателство и подробна оценка на въздействието на предложените изменения.
305
Комисията обаче основателно е приела, че е била достатъчно информирана, като се имат предвид контекстът на предложението за директива, предметът на предложените изменения на съществуващото законодателство, консултациите и оценките на въздействието, които е извършила предварително, и накрая, преценката на въздействието на предложението ѝ, съдържаща се в работния документ, придружаващ това предложение.
306
По същите причини Комитетът на регионите, Европейският икономически и социален комитет (ЕИСК), националните парламенти, както и Парламентът и Съветът разполагат с достатъчно данни, за да направят преценка на предложението за директива в рамките на съответните си правомощия.
307
Съдържащата се в предходната точка преценка не се поставя под въпрос от доводите на жалбоподателя, изведени, първо, от становищата на Комитета на регионите и на ЕИСК, и второ, от факта, че информацията, предоставена на националните парламенти, не им позволила да дадат становище след пълно запознаване със случая и следователно да упражнят контрол.
308
Първо, следва да се отбележи, че наистина в становището си по предложението за директива Комитетът на регионите посочва значението на оценката на въздействието, като се има предвид Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество. От своя страна ЕИСК подчертава, че за съжаление липсва оценка на въздействието.
309
Тези два консултативни органа обаче не са посочили, че не са в състояние да представят становище по предложението за директива. Тези органи са подкрепили предложението за директива, като същевременно са препоръчали изменения, които считат за необходими. Прочитът на становищата, приети от тези два органа, показва, че те са били достатъчно информирани за проблемите, които предложението за директива е имало за цел да разреши, и за въздействието на предложението за директива, по-специално по отношение на инвестициите в съществуваща или бъдеща инфраструктура. Впрочем ЕИСК подчертава, че някои от фактическите елементи, които подкрепят доводите в полза на предложените изменения, са включени в работния документ, придружаващ предложението за директива или в задълбочените анализи, извършени от Комисията, като например оценката на въздействието на Директива 2009/73. ЕИСК също така подчертава, че е ясно, че целта на предложението е да се създаде значителна възможност за намеса, която би могла да ограничи увеличаването на зависимостта от руския газ и по този начин да насърчи разнообразието на доставките.
310
Второ, що се отнася до националните парламенти, важно е най-напред да се отбележи, че както изтъква Съветът, протоколите, на които се позовава жалбоподателят, предоставят роля на националните парламенти единствено във връзка със спазването на принципа на субсидиарност.
311
Ето защо, доколкото жалбоподателят поддържа, че националните парламенти не са били „достатъчно“ консултирани, що се отнася до спазването на принципа на пропорционалност, тези доводи трябва да се отхвърлят.
312
По-нататък, що се отнася до доводите на жалбоподателя срещу мотивите на предложението за директива с оглед на принципа на субсидиарност, следва да се отбележи, че в изложението на мотивите към това предложение ясно са изложени причините, поради които е необходимо действие на равнището на Съюза (вж. т. 193 и 197 по-горе).
313
Работният документ, придружаващ предложението за директива, съдържа допълнителни разяснения относно необходимостта от законодателни действия на равнището на Съюза.
314
Така предложението за директива е достатъчно мотивирано от гледна точка на принципа на субсидиарност.
315
Съдържанието на мотивираното становище на Сената на Френската република, потвърждава, че въз основа на информацията, с която са разполагали, националните парламенти са били в състояние да заемат позиция относно спазването на принципа на субсидиарност. Впрочем в хода на производството пред Общия съд Съветът е представил становищата на други три национални парламента, в които последните не са повдигнали възражения с оглед на посочения принцип.
316
Следователно липсата на консултации относно специфичния предмет на предложението за директива и липсата на отделна и подробна оценка на качеството на съществуващото законодателство, и на въздействието на предложението за директива преди представянето ѝ, не могат да засегнат законосъобразността на обжалваната директива.
317
Това важи в още по-голяма степен, тъй като Парламентът и Съветът са събрали допълнителна информация след представянето на предложението за директива (вж. т. 318 и сл. по-долу).
б)
По допълнителните данни, събрани след представянето на предложението за директива
318
При приемането на обжалваната директива Парламентът и Съветът са разполагали не само с посочените в точки 293—303 по-горе данни, но и с данни, събрани след представянето на предложението за директива.
319
Всъщност между 6 декември 2017 г. и 31 януари 2018 г. Комисията провежда обществена консултация по предложението за директива. В отговор на тази консултация тази институция получава 37 становища, по-специално от публични органи, неправителствени организации, професионални сдружения и частни предприятия като жалбоподателя. В това отношение Съветът твърди, без това да се оспорва от жалбоподателя, че тази обратна информация е била взета предвид от него при разглеждането на законодателната преписка.
320
Освен това на 21 февруари 2018 г. Парламентът е организирал публично изслушване относно „преразглеждането на Директивата за природния газ“.
321
Накрая, от представените от жалбоподателя доказателства е видно, че законодателят е разполагал с редица проучвания и публикации, свързани с предложението за директива.
322
С оглед на гореизложеното жалбоподателят не е доказал, че липсата на широки консултации относно специфичния предмет на предложението за директива преди приемането му, както и липсата на отделна оценка на съществуващото законодателство и на подробна оценка на въздействието, могат да засегнат законосъобразността на обжалваната директива.
323
Доколкото жалбоподателят твърди, че посочените от него нередности са накарали законодателят да допусне злоупотреба с власт или да наруши принципите на равно третиране и на пропорционалност, тези доводи вече бяха отхвърлени в точки 113—279 по-горе.
324
Що се отнася до твърдяното нарушение на принципа на субсидиарност, жалбоподателят не представя никакво доказателство за такова нарушение. Освен това, с оглед на член 7 от Протокол № 2, издаденото от Сената на Френската република мотивирано становище, което има изолиран характер, не изисква конкретен отговор от законодателя.
325
Поради това петото основание се отхвърля, а следователно и искането за отмяна на член 49а в неговата цялост.
В. По искането за провеждане на процесуално-организационни действия
326
С отделна писмена молба, подадена на 29 ноември 2019 г., жалбоподателят иска от Общия съд да предприеме процесуално-организационни действия, за да може Съветът да представи пълните версии без заличавания на 25 документа, които съдържат по-специално становищата, представени от държавите членки по предложението за директива и до които един от служителите му е получил само частичен достъп на основание Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001г., стр. 43). Това искане се отнася и до други два документа, достъпът до които е бил отказан на служителя.
327
В това отношение след постановяването на определение от 17 февруари 2023 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (T‑526/19 RENV, непубликувано, EU:T:2023:85), липсва основание за произнасяне по искането за процесуално-организационни действия, доколкото то се отнася до представянето на пълните версии без заличавания на становищата на Федерална република Германия от 11 декември 2017 г. и от 21 януари 2019 г.
328
Що се отнася до другите документи, за които се отнася искането на жалбоподателя, следва да се подчертае, първо, че това искане има за цел да докаже, че специфичният статут на жалбоподателя е бил в основата на мотивите на обжалваната директива и че тази директива е насочена към жалбоподателя.
329
В това отношение предвид съображенията, поради които четвъртото основание — злоупотреба с власт, е отхвърлено (вж. т. 269—278 по-горе), фактът, че държавите членки са взели предвид положението на жалбоподателя и че този факт може да бъде подкрепен с по-голям брой документи от тези, с които той вече разполага, не може да докаже злоупотреба с власт.
330
Второ, доколкото искането за процесуално-организационни действия има за цел да докаже и основателността на другите правни основания, изтъкнати от жалбоподателя, и по-специално нарушението на принципа на равно третиране, следва да се констатира, че жалбоподателят разполага със и е представил пред Общия съд значителен брой документи относно разискванията в рамките на Съвета в хода на процедурата по приемане на обжалваната директива, и че въз основа на тези документи жалбоподателят е бил в състояние да изложи доводите си.
331
Освен това, въпреки факта че след подаването на жалбата жалбоподателят, чрез своя служител, е получил от Съвета пълен достъп до 23 документа, които е поискал, и частичен достъп до 25 други документа, в писмената си реплика жалбоподателят не е използвал посочените документи в подкрепа на различните си правни основания. Всъщност жалбоподателят използва само три от тези документи, за да изтъкне, че измененият член 36 и член 49а не могат да бъдат отделени от останалата част на обжалваната директива (вж. т. 19 по-горе).
332
Трето, от разглеждането на първото, второто и третото основание, изтъкнати от жалбоподателя, е видно, че законодателят не е нарушил принципите на равно третиране, на пропорционалност и на правна сигурност, когато е решил, че предвидената в член 49а дерогация е приложима по отношение на газопроводи, завършени преди 23 май 2019 г.
333
В това отношение фактът, че в хода на откритите и развиващи се обсъждания, осъществени в рамките на законодателната процедура, някои държави членки, сред които Федерална република Германия, са изразили съмнения относно законосъобразността на различните редакции на предложението за директива с оглед на общите принципи на правото, на които се позовава жалбоподателят, не означава, че тази директива е непременно незаконосъобразна. Впрочем от представен от Съвета документ е видно, че 27 държави членки са гласували в полза на директивата и че една държава членка, която не е Федерална република Германия, се е въздържала.
334
В светлината, първо, на мотивите на искането за извършване на процесуално-организационни действия, второ, на документите, до които жалбоподателят е имал достъп, и на начина, по който ги е използвал, и трето, на мотивите, поради които различните изтъкнати от него основания са отхвърлени, следва да се отхвърли искането за процесуално-организационни действия във връзка с документите, за които посоченото искане не е загубило своя предмет.
335
Предвид всичко изложено по-горе жалбата трябва да се отхвърли в нейната цялост.
По съдебните разноски
336
В съответствие с член 195 от Процедурния правилник на Общия съд с настоящото решение Общият съд трябва да се произнесе, от една страна, по всички съдебни разноски, свързани с образуваните пред него производства, а именно производствата по дела T‑526/19 и T‑526/19 RENV, и от друга страна, по съдебните разноски, свързани с производството по обжалване пред Съда, а именно производството по дело C‑348/20 P.
337
В това отношение, тъй като Парламентът и Съветът по същество са загубили делото в рамките на производството по обжалване, в съответствие с исканията на жалбоподателя те следва да бъдат осъдени да понесат съдебните разноски по дела T‑526/19 и C‑348/20 P.
338
Тъй като жалбоподателят е загубил делото в рамките на настоящото производство, с изключение на искането в хода на производството от страна на Съвета за изваждане на някои документи от преписката (вж. т. 327 по-горе), в съответствие с исканията на Парламента и на Съвета, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски по това производство.
339
Освен това съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник Република Естония, Република Латвия, Република Литва, Република Полша и Комисията понасят направените от тях съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети разширен състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Европейският парламент и Съветът на Европейския съюз понасят направените от тях съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Nord Stream 2 AG в рамките на производствата по дела T‑526/19 и C‑348/20 P.
3)
Nord Stream 2 AG понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Парламента и Съвета в рамките на производството по дело T‑526/19 RENV.
4)
Република Естония, Република Латвия, Република Литва, Република Полша и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.
van der Woude
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 27 ноември 2024 година.
Подписи
Съдържание
I. Обстоятелствата по спора
А. Директива 2009/73
Б. Жалбоподател
В. Обжалваната директива
II. Предходни производства пред Общия съд и пред Съда
III. Искания на страните
IV. От правна страна
А. По исканията за отмяна на обжалваната директива в нейната цялост
Б. По искането за отмяна на член 49а
1. Предварителни бележки
2. По третото основание: нарушение на принципа на правна сигурност
а) По обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва от освобождаването, предвидено в изменения член 36
1) По контекста, в рамките на който жалбоподателят е решил да инвестира
2) По продължаването на инвестициите
б) По обстоятелството, че жалбоподателят не може да се ползва от дерогацията, предвидена по член 49а
3. По първото основание: нарушение на принципа на равно третиране
а) По твърдяното диференцирано третиране на сходни положения
б) По обосноваването на евентуално диференцирано третиране на сходни положения
4. По второто основание: нарушение на принципа на пропорционалност
а) По способността на обжалваната директива да постигне преследваните цели, доколкото жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаване, нито от дерогация
1) По способността на обжалваната директива да постигне целите за правна сигурност и последователност на нормативната уредба
2) По способността на обжалваната директива да предотврати нарушенията на конкуренцията и отрицателните последици за сигурността на доставките
б) По липсата на превишаване на границите на необходимото, доколкото жалбоподателят не може да се ползва нито от освобождаване, нито от дерогация
1) По твърдения достатъчен характер на правната уредба на първата входяща точка в Съюза
2) По понасяните от жалбоподателя ограничения
5. По четвъртото основание: злоупотреба с власт
6. По петото основание: съществено процесуално нарушение
а) По елементите, взети предвид от Комисията при изготвянето на предложението за директива
б) По допълнителните данни, събрани след представянето на предложението за директива
В. По искането за провеждане на процесуално-организационни действия
По съдебните разноски
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
1
)	Заличени поверителни данни.