62021CJ0449_RES
Дело C‑449/21
Towercast SASU
срещу
Autorité de la concurrence
и
Ministre chargé de l’économie
(Преюдициално запитване, отправено от Cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж, Франция)
Решение на Съда (втори състав) от 16 март 2023 година
„Преюдициално запитване — Конкуренция — Контрол върху концентрациите между предприятия — Регламент (ЕО) № 139/2004 — Член 21, параграф 1 — Изключително прилагане на този регламент за операции, попадащи в обхвата на понятието „концентрация“ — Обхват — Концентрация без общностно измерение, която е под предвидените в правото на държава членка прагове за задължителен предварителен контрол и за която не е направено препращане до Европейската комисия — Контрол от органите за защита на конкуренцията на тази държава членка върху такава концентрация с оглед на член 102 ДФЕС — Допустимост“
Конкуренция — Правила на Съюза — Прилагане от националните органи по конкуренция — Проверка на концентрация без европейско измерение, която не попада в приложното поле на правната уредба в областта на контрола върху концентрациите на съответната държава членка — Последващ контрол съгласно член 102 ДФЕС — Допустимост
(член 102 ДФЕС, член 21, параграф 1 от Регламент № 139/2004 на Съвета)
(вж. т. 39, 41 и 53 и диспозитива)
Господстващо положение — Злоупотреба — Забрана — Директен ефект — Последици — Възможност националните органи по конкуренция да прилагат член 102 ДФЕС към концентрация без европейско измерение, като прибегнат до собствените си процесуални норми
(член 102 ДФЕС)
(вж. т. 44—47, 50 и 51)
Господстващо положение — Злоупотреба — Понятие — Концентрация без европейско измерение — Включване — Условия
(член 102 ДФЕС)
(вж. т. 52)
Резюме
Френският сектор за разпространение на цифрова наземна телевизия (наричана по-нататък „ЦНТ“) е отворен към конкуренцията от стартирането си през 2005 г. и оттогава претърпява непрекъснат процес на концентрация, така че от 2014 г. са останали само разпространителите Itas, Towercast и Télédiffusion de France (TDF) (
1
). TDF освен това притежава по отношение на националния пазар по-големия пазарен дял на пазарите на едро нагоре и надолу по веригата на честотно разпространение на ЦНТ.
През октомври 2016 г. TDF обявява, че е поело контрола върху своя конкурент Itas. Сделката по придобиване на Itas, която е под съответните прагове, определени в член 1 от Регламента относно концентрациите (
2
) и във френския Code de commerce (Търговски кодекс), не е била предмет на уведомление, нито на предварителен контрол върху концентрациите от страна на Европейската комисия или на Autorité de la concurrence (Орган за защита на конкуренцията, Франция). Във връзка с тази сделка не е направено и препращане до Комисията съгласно член 22 от Регламента относно концентрациите.
При тези обстоятелства Autorité de la concurrence (Органът за защита на конкуренцията) е сезиран с жалба от Towercast, което твърди, че придобиването на контрол върху Itas от TDF представлява злоупотреба с господстващо положение, доколкото възпрепятства конкуренцията на пазарите на едро нагоре и надолу по веригата на разпространението на ЦНТ, като засилва съществено господстващото положение на TDF на тези пазари.
С решение от 16 януари 2020 г. Autorité de la concurrence (Органът за защита на конкуренцията) отхвърля тази жалба. Като възприема анализ, различен от възприетия от неговите служби за разследване, този орган по същество приема, че Регламентът относно концентрациите се прилага изключително по отношение на концентрациите по смисъла на член 3 от този регламент. При липсата на отделно поведение на разглежданото предприятие след тази концентрация, тя вече не попада в обхвата на забраната за злоупотреба с господстващо положение, предвидена в член 102 ДФЕС.
На 9 март 2020 г. Towercast подава жалба срещу това решение пред Cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж, Франция). Тази юрисдикция по същество пита Съда дали е възможно национален орган по конкуренцията да извърши последващ контрол, с оглед на член 102 ДФЕС, на концентрация, извършена от предприятие с господстващо положение, когато тази концентрация остава под праговете за предварителен контрол, предвидени в Регламента относно концентрациите и в националното право относно концентрациите, така че тя не е била предмет на предварителен контрол в този смисъл.
С днешното си решение Съдът отговаря утвърдително на този въпрос.
Съображения на Съда
Съгласно член 21, параграф 1 от Регламента относно концентрациите този регламент „[единствен] се прилага по отношение на концентрациите по смисъла на член 3“, за които Регламент № 1/2003 (
3
) по принцип не се прилага.
За да даде на запитващата юрисдикция исканото тълкуване на тази разпоредба, Съдът разглежда най-напред нейния текст и генезиса ѝ, а след това и целите и общата структура на Регламента относно концентрациите.
С оглед на текста на член 21, параграф 1 от Регламента относно концентрациите Съдът констатира най-напред, че тази разпоредба цели да уреди приложното поле на този регламент, що се отнася до разглеждането на концентрациите в сравнение с това на другите актове от вторичното право на Съюза в областта на конкуренцията. За сметка на това анализът на текста на тази разпоредба не отговаря на въпроса дали разпоредбите на първичното право, и по-специално член 102 ДФЕС, продължават да се прилагат към концентрация на предприятия в хипотеза като разглежданата в главното производство, при която не е бил извършен предварителен контрол с оглед на правото в областта на концентрациите.
По-нататък, що се отнася до генезиса на член 21, параграф 1 от Регламента относно концентрациите, доколкото тази разпоредба възпроизвежда mutatis mutandis съдържанието на приложимия преди това член 22 от Регламент № 4064/89 (
4
), Съдът отбелязва, че разглежданата разпоредба отразява волята на законодателя на Съюза да уточни, че другите регламенти за прилагане на законодателството в областта на конкуренцията по принцип спират да се прилагат към всички концентрации, включително към концентрациите, представляващи злоупотреба с господстващо положение.
При това положение в рамките на последващата проверка на целите и общата структура на Регламента относно концентрациите Съдът отбелязва накрая, че с член 21, параграф 1 от Регламента относно концентрациите законодателят на Съюза е искал да уточни, че този регламент е единственият процесуален инструмент, приложим към предварителния и централизиран контрол върху концентрациите, който трябва да дава възможност за ефективен контрол върху всички концентрации по отношение на тяхното въздействие върху структурата на конкуренцията. Следователно, без изобщо да лишава компетентните органи на държавите членки от възможността да прилагат разпоредбите на Договора в областта на конкуренцията към концентрациите по смисъла на член 3 от Регламента относно концентрациите, последният регламент е част от съвкупност от законодателни разпоредби, които имат за цел да приведат в действие членове 101 и 102 ДФЕС, както и да създадат система за контрол, която да гарантира, че конкуренцията във вътрешния пазар на Съюза не е нарушена.
От структурата на Регламента относно концентрациите следва, че макар той да въвежда предварителен контрол на концентрациите с общностно измерение, той все пак не изключва последващ контрол върху концентрациите, които не достигат този праг.
В това отношение Съдът отбелязва, че възприетото от Autorité de la concurrence (Органа за защита на конкуренцията) тълкуване в крайна сметка означава да се изключи пряката приложимост на разпоредба от първичното право поради приемането на акт на вторичното право, отнасящ се до определено поведение на предприятия на пазара. Член 102 ДФЕС обаче има директен ефект, чието прилагане не зависи от предварителното приемане на процесуален регламент, като освен това се уточнява, че за предвидената в тази разпоредба забрана за злоупотреба с господстващо положение не може да се предоставя освобождаване по какъвто и да било начин и че съдържащото се в нея изброяване на представляващи злоупотреба практики не е изчерпателно.
При тези условия Регламентът относно концентрациите не може да се противопостави на възможността концентрация без общностно измерение като разглежданата в главното производство да бъде предмет на контрол от националните органи по конкуренция и от националните съдилища въз основа на директния ефект на член 102 ДФЕС, като прибегнат до собствените си процесуални норми.
От това следва, че за концентрация, която не достига прага за предварителен контрол, предвиден съответно в Регламента относно концентрациите и в приложимото национално право, може да се приложи член 102 ДФЕС, когато са изпълнени предвидените в този член условия, за да се установи наличието на злоупотреба с господстващо положение. Именно сезираният орган трябва да провери дали приобретателят с господстващо положение на даден пазар, който е придобил контрола върху друго предприятие на този пазар, чрез това поведение съществено е възпрепятствал конкуренцията на същия пазар. В това отношение самата констатация за засилване на положението на дадено предприятие не е достатъчна, за да се възприеме квалификацията за злоупотреба, тъй като трябва да се установи, че постигнатото равнище на господство би възпрепятствало съществено конкуренцията, т.е. биха продължили да съществуват единствено предприятия, чието поведение зависи от предприятието с господстващо положение.
(
1
)	Във Франция телевизионното излъчване чрез наземно аналогово радиоразпръскване в исторически план е било държавен монопол, последно притежаван от TDF. Този монопол приключва с отварянето на сектора за конкуренция в началото на 2004 г.
(
2
)	Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201) (наричан по-нататък „Регламентът относно концентрациите“).
(
3
)	Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
4
)	Регламент (ЕИО) № 4064/89 на Съвета от 21 декември 1989 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 395, 1989 г., стр. 1).