62021CC0348
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
A. COLLINS
представено на 7 юли 2022 година (
1
)
Дело C‑348/21
ХЯ,
ИП,
ДД,
ЗИ,
СС
Друга страна в производството:
Специализирана прокуратура
(Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България)
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Директива (ЕС) 2016/343 — Член 6, параграф 1 и член 8, параграф 1 — Тежест на доказване — Право на лицата да присъстват на съдебния процес — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 47, втора алинея и член 48, параграф 2 — Право на справедлив съдебен процес и право на защита — Показания, дадени от свидетел пред съдия в досъдебната фаза на наказателното производство в отсъствието на обвиняемите или на техните представители — Невъзможност обвиняемите и техните представители да разпитат свидетели на обвинението в съдебната фаза на наказателното производство“
I. Въведение
1.
Включва ли правото на обвиняемия да присъства на съдебния процес срещу него и правото да участва или правото да бъде зрител в този процес? Специализираният наказателен съд (България) отправя до Съда искане да се произнесе по този въпрос във второто от петте преюдициални запитвания, които отправя в рамките на едно и също наказателно производство (
2
).
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
2.
В съответствие с член 1 от Директива (ЕС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство (
3
), с тази директива се установяват общи минимални правила относно някои аспекти на презумпцията за невиновност и правото на лицата да присъстват на съдебния процес.
3.
Съгласно съображения 9—11, 22, 33—35, 47 и 48 от Директива 2016/343:
„(9)
Целта на настоящата директива е да се укрепи правото на справедлив съдебен процес в наказателното производство посредством установяване на общи минимални правила във връзка с някои аспекти на презумпцията за невиновност и правото на лицата да присъстват на съдебния процес.
(10)
Чрез въвеждането на общи минимални правила относно защитата на процесуалните права на заподозрените и обвиняемите настоящата директива цели да засили взаимното доверие на държавите членки в техните системи за наказателно правосъдие и по този начин да се улесни взаимното признаване на решенията по наказателни дела. Такива общи минимални правила могат също така да премахнат пречките пред свободното движение на гражданите на територията на държавите членки.
(11)
Настоящата директива следва да се прилага единствено спрямо наказателните производства съгласно тълкуването в съдебната практика на Съда […], без това да засяга съдебната практика на Европейския съд по правата на човека. […]
[…]
(22)
Тежестта на доказване на вината на заподозрения или обвиняемия се носи от обвинението и всяко съмнение следва да е в полза на заподозрения или обвиняемия. Презумпцията за невиновност би била нарушена, ако тежестта на доказване бъде прехвърлена от обвинението към защитата, без да се засягат правомощията на съда за служебно установяване на факти и независимостта на съдебната власт при извършването на преценка за вината на заподозрения или обвиняемия, както и използването на фактически или юридически презумпции по отношение на наказателната отговорност на заподозрения или обвиняемия. […]
[…]
(33)
Правото на справедлив съдебен процес е един от основните принципи на демократичното общество. На него се основава правото на заподозрените и обвиняемите да присъстват на съдебния процес, което следва да бъде гарантирано в целия Съюз.
(34)
Когато заподозрените или обвиняемите нямат възможност да присъстват на съдебния процес по независещи от тях причини, те следва да могат да поискат определянето на нова дата за съдебното заседание в предвидените в националното право срокове.
(35)
Правото на заподозрените и обвиняемите да присъстват на съдебния процес не е абсолютно. При определени обстоятелства заподозреният или обвиняемият следва да може да се откаже от него изрично или мълчаливо, но по недвусмислен начин.
[…]
(47)
Настоящата директива утвърждава основните права и принципи, признати в Хартата [на основните права на Европейския съюз, наричана по-нататък „Хартата“] и ЕКПЧ [Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, наричана по-нататък „ЕКПЧ“], включително […] правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, презумпцията за невиновност и правото на защита. По-конкретно, следва да се вземе предвид член 6 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), съгласно който Съюзът признава правата, свободите и принципите, определени в Хартата, и съгласно който основните права, както са гарантирани от ЕКПЧ и както произтичат от общите конституционни традиции на държавите членки, представляват общи принципи на правото на Съюза.
(48)
Тъй като с настоящата директива се въвеждат минимални предписания, държавите членки следва да могат да разширят правата, установени в нея, за да осигурят по-висока степен на защита. Степента на защита, предоставена от държавите членки, никога не следва да пада под стандартите, определени в Хартата и ЕКПЧ, съгласно тълкуването им от Съда на Европейския съюз и от Европейския съд по правата на човека“.
4.
Член 6 („Тежест на доказване“) от Директива 2016/343 предвижда в параграф 1:
„Държавите членки гарантират, че обвинението носи тежестта на доказване на вината на заподозрените или обвиняемите. Това не засяга евентуалното задължение на съдията или на компетентния съд да търси както уличаващи, така и оневиняващи доказателства, както и правото на защитата да представя доказателства в съответствие с приложимото национално право“.
5.
Член 8 („Право на лицата да присъстват на съдебния процес“) от Директива 2016/343 предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.   Държавите членки гарантират, че заподозрените и обвиняемите имат правото да присъстват на съдебния процес срещу тях.
2.   Държавите членки могат да предвидят възможност съдебният процес, в който може да бъде постановено решение относно вината или невиновността на заподозрения или обвиняемия, да се проведе в негово отсъствие, при условие че:
a)
заподозреният или обвиняемият е бил уведомен своевременно за съдебния процес и за последиците от неговото неявяване; или
б)
заподозреният или обвиняемият, след като е бил уведомен за съдебния процес, се представлява от упълномощен да го защитава адвокат, избран от самия него или назначен от държавата“.
6.
Съгласно член 13 („Запазване на нивото на закрила“) от Директива 2016/343:
„Нищо в настоящата директива не се тълкува като ограничение или дерогация от което и да е от правата или процесуалните гаранции, които са предоставени съгласно Хартата, ЕКПЧ, други разпоредби на международното право в тази област или правото на която и да е държава членка, което осигурява по-високо ниво на защита“.
Б.
Българското право
7.
Съгласно член 12 от Наказателно-процесуалния кодекс (наричан по-нататък „НПК“) (
4
) съдебното производство е състезателно, а защитата и обвинението имат равни процесуални права.
8.
От член 46, алинея 2, точка 1 и член 52 от НПК е видно, че досъдебната фаза на наказателното производство се провежда от разследващите органи под ръководството и надзора на прокурора.
9.
Член 117 от НПК гласи:
„Със свидетелски показания могат да се установят всички факти, които свидетелят е възприел и които допринасят за разкриване на обективната истина“.
10.
В преюдициалното запитване се препраща към член 107, алинея 1 и членове 139 и 224 от НПК, като се посочва, че свидетелят се разпитва в досъдебната фаза на наказателното производство, за да се съберат доказателства, обичайно без присъствието на защитата. Като се прави препращане към член 280, алинея 2 от НПК във връзка с член 253 от него, в преюдициалното запитване също така се посочва, че свидетелят се разпитва отново в съдебното заседание в присъствието на защитата, която именно тогава има възможност да му зададе своите въпроси.
11.
Член 223 („Разпит на свидетеля пред съдия“) от НПК предвижда в алинеи 1 и 2:
„(1)   Когато съществува опасност свидетелят да не може да се яви пред съда поради тежка болест, продължително отсъствие от страната или по други причини, които правят невъзможно явяването му в съдебно заседание, а също и когато е необходимо да се закрепят показания на свидетел, които са от изключително значение за разкриване на обективната истина, разпитът се извършва пред съдия от съответния първоинстанционен съд или от първоинстанционния съд, в района на който се извършва действието. В този случай делото не се предоставя на съдията.
(2)   Органът на досъдебното производство осигурява явяването на свидетеля и възможност на обвиняемия и неговия защитник, ако има такъв, да участват при провеждането на разпита“.
12.
Член 281 („Прочитане на показанията на свидетел“) от НПК предвижда в алинеи 1 и 3:
„(1)   Показанията на свидетел, дадени по същото дело пред съдия в досъдебното производство или пред друг състав на съда, се прочитат, когато:
[…]
3.
свидетелят, редовно призован, не може да се яви пред съда за продължително или неопределено време и не се налага или не може да бъде разпитан по делегация;
4.
свидетелят не може да бъде намерен, за да бъде призован, или е починал;
[…]
(3)   При условията по ал. 1, т. 1—6 показанията на свидетел, дадени пред орган на досъдебното производство, се прочитат, когато при разпита са участвали обвиняемият и неговият защитник, ако такъв е упълномощен или назначен. Когато подсъдимите са повече, за прочитане на показанията е необходимо съгласие на тези от тях, които не са били призовани за разпита или са посочили уважителни причини за неявяването си, и прочетените показания се отнасят до повдигнатото им обвинение“.
III. Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
13.
Специализираната прокуратура (България) образува наказателно производство срещу няколко лица за предполагаемото им участие в организирана престъпна група, чиято цел е неправомерно превеждане през границите на България на граждани на трети държави, неправомерното им подпомагане да преминават в страната, както и получаване или даване на подкупи във връзка с тези дейности.
14.
В досъдебната фаза на наказателното производство разследващите органи, подпомагащи прокурора, разпитват петима граждани на трети държави, а именно ММ, РБ, КХ, ХН и ПР (наричани заедно „свидетелите“), за чието незаконно влизане в България се твърди, че е улеснено от пет лица, а именно ИП, ДД, ЗИ, СС и ХЯ (наричани заедно „обвиняемите“). Първите три обвиняеми лица са служители на „Гранична полиция“ на Аерогара София (България).
15.
В съответствие с член 223 от НПК свидетелите са разпитани пред съдия: ММ, РБ и ПР са разпитани на 30 март и 12 април 2017 г., ХН е разпитан на 30 март 2017 г., а КХ — на 26 май 2017 г. (
5
) Тези разпити са проведени, преди подсъдимите официално да бъдат привлечени като обвиняеми и да им бъде осигурен достъп до адвокат. ИП, ДД, СС и ХЯ са арестувани вечерта на 25 май 2017 г., като са привлечени като обвиняеми на следващия ден (
6
), а ЗИ е арестувана и привлечена като обвиняема на 31 май 2017 г. След това на обвиняемите е наложена мярка за неотклонение задържане под стража и им е осигурена помощ от адвокат.
16.
След като на обвиняемите е повдигнато обвинение, прокурорът не е счел за необходимо да разпита свидетелите в присъствието на обвиняемите или на техните представители, независимо че е знаел, че срещу четирима от тях са издадени заповеди за извеждане от страната, поради което е било малко вероятно тези свидетели да могат да присъстват на съдебния процес срещу обвиняемите.
17.
На 21 юли 2017 г. прокурорът разпитва за втори път свидетелите MM и РБ. ММ е разпитан отново на 22 ноември 2017 г. Тези разпити не са проведени пред съдия и обвиняемите и представителите им не присъстват.
18.
На 18 януари 2018 г. СС отправя изрично искане за разпит на ММ, а ДД отправя такова искане на 30 април 2018 г. Тези искания са подминати с мълчание от прокурора (
7
).
19.
Вследствие на незаконното им пребиваване в България и успоредно с наказателното производство срещу свидетелите MM, РБ, ХН и ПР се водят административни производства и те са принудително настанени в дом за чужденци. Преди освобождаването на тези лица от ареста са им връчени заповеди за отвеждане до границата на страната. КХ е влязъл в страната на 25 май 2017 г. и е напуснал на 29 май 2017 г., като срещу него не е образувано административно производство.
20.
На 19 юни 2020 г. Специализираната прокуратура внася в запитващата юрисдикция обвинителен акт срещу обвиняемите. Опитите на запитващата юрисдикция да намери свидетелите и да ги призове, за да бъдат разпитани в присъствието на обвиняемите или на техните представители, остават безуспешни, тъй като местоположението им е неизвестно (както е в случая с РБ, ХН и ПР), поради официално извеждане от България (както е в случая с ММ) или поради доброволно напускане на страната (както е в случая с КХ). Така запитващата юрисдикция заключава, че няма възможност свидетелите да бъдат разпитани лично в присъствието на обвиняемите или на техните представители, поради което последните няма как да зададат въпроси на тези свидетели.
21.
В съдебно заседание от 9 април 2021 г. прокурорът отправя искане в съдебния процес срещу обвиняемите да се прочетат показанията на свидетелите, дадени пред съдията в досъдебната фаза на наказателното производство, по реда на член 281, алинея 1 от НПК (
8
). Така показанията биха станали част от доказателствения материал, въз основа на който съдът ще се произнесе по обвиненията, повдигнати на обвиняемите. Последните се противопоставят на това искане с мотива, че то би ги лишило от правото им на справедлив процес по смисъла на член 6 от ЕКПЧ.
22.
Запитващата юрисдикция обяснява, че показанията на тези свидетели се намират в основата на повдигнатото обвинение и че са от съществено значение за преценката относно вината на обвиняемите. Тя обаче има съмнения дали е съвместима с правото на Съюза процедурата, предвидена в член 281, алинея 1 от НПК във връзка с член 223 от него, съгласно която показанията на свидетел, който не присъства на съдебния процес срещу обвиняемия, дадени пред съдия в досъдебната фаза на наказателното производство в отсъствието на обвиняемия или на неговите представители, могат да бъдат прочетени по време на съдебния процес, без последният да е имал възможност да зададе въпроси на този свидетел.
23.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че при провеждането на съдебен процес във връзка с престъпление наказателният съд може да изходи от показания на свидетели, дадени в присъствието на обвиняемия или на неговите представители. Съгласно член 281, алинеи 1 и 3 от НПК, когато съдът, който разглежда делото по същество, прочете показания, дадени от свидетел в досъдебната фаза, тези показания стават част от доказателствата в преписката и имат същата доказателствена стойност, както ако свидетелят беше присъствал на съдебния процес и отговорил на въпросите на страните. Запитващата юрисдикция обяснява, че ако има опасност свидетелят да не се яви пред съда, който ще разгледа делото по същество, той може да бъде разпитан в досъдебната фаза пред съдия, чиято роля е да ръководи процеса по разпит, като гарантира неговата формална законосъобразност. Ако заподозреният бъде официално привлечен като обвиняем, той трябва да бъде уведомен за разпита и да получи възможност да участва в него. За да заобиколят това законово задължение обаче, разследващите органи често провеждат разпитите на свидетели в 24‑часовия период от време между ареста на заподозрения и формалното му привличане като обвиняем (
9
). Такъв е и настоящият случай (
10
).
24.
Според запитващата юрисдикция предвиденото в член 8, параграф 1 от Директива (ЕС) 2016/343 право на обвиняемия да присъства на съдебния процес срещу него предполага, че той може да упражни всички свои законови права в рамките на този процес за целите на своята защита, включително правото да зададе въпроси на свидетелите на обвинението. Ето защо съдът, който разглежда делото по същество, може да се основе само на доказателства, получени в присъствието на обвиняемите или на техните представители. В настоящия случай, въпреки че обвиняемите присъстват на съдебния процес срещу тях, на практика те присъстват на прочитането на показанията, дадени от свидетелите на обвинението, без да имат възможност да зададат въпроси на тези свидетели. Като се позовава на член 47, втора алинея от Хартата, запитващата юрисдикция счита, че обвиняемите са в същото положение, както ако прокурорът беше разпитал тези свидетели в съдебното заседание в отсъствието на обвиняемите или на техните представители.
25.
Запитващата юрисдикция отбелязва още, че ако прокурорът събере доказателства в хода на междинно производство като предвиденото в член 223 от НПК без участието на защитата и използва тези доказателства, за да установи вината на обвиняемите в техния съдебен процес, той доказва обвинението по начин, който изключва изобщо възможността на обвиняемите или на техните представители да зададат въпроси на тези свидетели. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали при тези обстоятелства прокурорът е изпълнил правилно своето задължение да докаже вината на обвиняемия, което му е наложено съгласно член 6, параграф 1 от Директива 2016/343. Тази юрисдикция иска да се установи също дали правото на справедлив съдебен процес, гарантирано от член 47, втора алинея от Хартата, изисква на обвиняемите да бъдат осигурени ефективни правни средства на защита срещу уличаващи доказателства, изтъкнати от обвинението, и по-специално възможността да зададат въпроси на свидетелите на обвинението. В тази насока запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 6, параграф 1 от Директива 2016/343 следва да се тълкува във връзка с член 8, параграф 1 от нея.
26.
Тя не счита, че прочитането по време на съдебния процес срещу обвиняемите на показания, дадени от свидетел в досъдебната фаза на производството, без обвиняемите да имат възможност да зададат собствените си въпроси на този свидетел, е несъвместимо с правото на Съюза във всички случаи. Въпреки че тази процедура нарушава правото на обвиняемия да присъства на съдебния процес, тя може да се окаже необходима, когато е обективно невъзможно да се осигури присъствието на даден свидетел на съдебния процес, при добросъвестност на прокурора и при наличие на балансиращи мерки.
27.
В настоящия случай прокурорът е знаел, че свидетелите ще бъдат изведени от България, поради което ще е трудно, ако не и невъзможно, да присъстват на съдебния процес. Следователно той е знаел, че показанията, дадени от свидетелите пред съдия в досъдебната фаза в отговор на въпросите на прокурора и в отсъствието на обвиняемите и на техните представители, ще бъдат прочетени в рамките на съдебния процес и че ще имат същата доказателствена стойност, както ако обвиняемите или техните представители бяха присъствали или бяха представлявани на въпросния разпит в досъдебната фаза (
11
). Освен това националното право не предвижда никакво средство за защита срещу бездействието или отказа на прокурора да осигури възможност на обвиняемите да зададат въпроси на свидетелите, на чиито показания той възнамерява да се позове.
28.
При тези обстоятелства Специализираният наказателен съд решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Съответен ли е на чл. 8 ал.1 и на чл. 6 ал.1 вр. съобр.33—34 от Директива 2016/343 и на чл. 47 ал.2 от Хартата национален закон, който предвижда, че правото на подсъдимия да присъства в процеса е спазено и че прокурорът надлежно упражнява задължението си да докаже вината на обвиняемия, ако в съдебната фаза на наказателния процес, когато свидетели не могат да бъдат разпитани поради обективни причини, бъдат приети показанията на тези свидетели, дадени в досъдебната фаза на процеса — при условие че тези свидетели са били разпитани само от обвинението и без участието на защитата, но пред съдия, и при условие че обвинението още в досъдебната фаза е можело да осигури възможност на защитата да участва в този разпит, но не го е направило?“.
29.
Писмени становища представят ДД, ИП и Европейската комисия.
IV. Правни съображения
А.
Релевантност на член 6 от ЕКПЧ и на членове 47 и 48 от Хартата
30.
Запитващата юрисдикция е на мнение, че е възможно положението, което поражда съмнения в настоящия случай, да е съвместимо с правото на Съюза, ако са изпълнени някои изисквания, установени в практиката на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) (
12
). По-конкретно тя посочва решението на ЕСПЧ по дело Gani с/у Испания (
13
), в което ЕСПЧ разглежда през призмата на член 6, параграф 1 и член 6, параграф 3, буква d) от ЕКПЧ възможността определен съд да приеме като доказателство показанията на единствения свидетел на обвинението, дадени в досъдебната фаза на производството, при обстоятелства, които не са позволявали обвиняемият и неговият защитник да я разпитат по време на съдебния процес, тъй като тя е страдала от посттравматичен стрес.
31.
В тази насока бих искал да отбележа две неща.
32.
Първо, запитващата юрисдикция правилно изхожда от практиката на ЕСПЧ, за да тълкува Директива 2016/343 (
14
).
33.
В съображение 47 от Директива 2016/343 се посочва, че тя утвърждава основните права и принципи, признати в Хартата и ЕКПЧ, включително правото на справедлив съдебен процес, презумпцията за невиновност и правото на защита. От съображение 48 от Директива 2016/343 следва, че степента на защита, предоставена от държавите членки, никога не следва да пада под стандартите, определени в Хартата и ЕКПЧ, съгласно тълкуването им от Съда на Европейския съюз и от ЕСПЧ. Изискването за поддържане на минимални стандарти е тясно свързано с целите да се засили взаимното доверие на държавите членки в техните системи за наказателно правосъдие и да се улесни взаимното признаване на решенията по наказателни дела (
15
).
34.
Както следва от съображение 33 от Директива 2016/343, правото на обвиняемите да присъстват на съдебния процес срещу тях, се основава на правото на справедлив съдебен процес, закрепено в член 6 от ЕКПЧ, в член 47, втора и трета алинея и в член 48 от Хартата. Съгласно разясненията относно Хартата (
16
) член 47, втора алинея от Хартата съответства на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ, а съдържанието на член 48 от Хартата съвпада с това на член 6, параграфи 2 и 3 от ЕКПЧ (
17
). Оттук следва, че залегналото в член 6, параграф 3, буква d) от ЕКПЧ право на всяко лице, обвинено в престъпление, да участва в разпита или да изисква разпит от негово име на свидетелите, свидетелстващи против него, е част от правото на защита, гарантирано от член 48, параграф 2 от Хартата. Това право изисква по-специално на обвиняемия да се даде възможност да изложи надлежно становището си във връзка с повдигнатите му обвинения (
18
) и в по-общ план представлява специфичен аспект на правото на справедлив съдебен процес, гарантирано в член 47, втора алинея от Хартата (
19
).
35.
Второ, по тези съображения стигам до извода, че за да се даде полезен отговор на въпроса, зададен от запитващата юрисдикция, наред с член 47, втора алинея от Хартата, на който запитващата юрисдикция се позовава пряко, трябва да се отчете и член 48, параграф 2 от Хартата (
20
).
Б.
По преюдициалния въпрос
36.
Главното производство попада в приложното поле на Директива 2016/343, тъй като — видно от акта за преюдициално запитване — то се отнася до обвиняеми, обект на преследване в контекста на наказателно производство за предполагаеми престъпления, като все още не е постановено окончателно решение относно тяхната вина (
21
).
37.
В писменото си становище Комисията се опитва да предефинира обхвата на преюдициалното запитване, като посочва, че с въпроса на запитващата юрисдикция по същество се повдига въпрос за допустимостта на доказателствата. Държавите членки са длъжни да гарантират, че при оценката на обясненията, дадени от заподозрени или обвиняеми, или на доказателствата, получени в нарушение на правото на тези лица да запазят мълчание или на правото им да не се самоуличават, се зачита правото на защита и справедливостта на производството. Това задължение обаче се налага, „[б]ез да се засягат националните правила и системи относно допустимостта на доказателствата“ (
22
).
38.
В преюдициалното запитване по настоящото производство, поне доколкото с него се търси тълкуване на член 8, параграф 1 от Директива 2016/343 във връзка с член 47, втора алинея и член 48, параграф 2 от Хартата, не се повдига въпрос за допустимостта на доказателствата. Вместо това в него изрично се посочва правото на обвиняемите да присъстват на съдебния процес срещу тях в контекст, в който запитващата юрисдикция иска да се установи точният обхват и съдържание на това право и евентуално произтичащите от него последици за провеждането на съдебния процес срещу обвиняемите. По-конкретно запитващата юрисдикция иска да се установи дали това право има действие в пълна степен в случая, когато обвиняемите могат да присъстват на съдебния процес срещу тях, за да чуят прочитането от протокола на показанията, дадени от свидетелите на обвинението в досъдебната фаза на производството в отсъствието на обвиняемите и на техните представители, без да им се позволява да зададат въпроси на тези свидетели поради отсъствието на последните. С други думи, правото на участие в съдебния процес, гарантирано от горепосочените разпоредби, включва ли непременно правото на обвиняемия или на неговите представители да участват в този процес, като зададат въпроси на свидетелите на обвинението?
39.
Субсидиарно Комисията твърди, че член 8, параграф 1 от Директива 2016/343 не се прилага при обстоятелства като посочените в акта за преюдициално запитване.
40.
На първо място, Комисията посочва, че член 8, параграф 1 от Директива 2016/343 се прилага само за съдебната фаза на наказателното производство. Следователно той не уреждал събирането на доказателства в досъдебната фаза, включително въпроси, свързани с това дали обвиняемите и/или техните представители имат право да присъстват при разпита на свидетел в тази фаза.
41.
За мен този довод е неубедителен. Както се подчертава в акта за преюдициално запитване, запитващата юрисдикция иска да получи указания относно законосъобразността на прилагането на член 281, алинея 1 от НПК в хода на съдебния процес срещу обвиняемите, а не относно провеждането на досъдебната фаза от наказателното производство.
42.
На второ място, Комисията твърди, че в член 8, параграф 1 от Директива 2016/343 се установява правото на обвиняемия да присъства на съдебния процес срещу него. Той не обхващал правото на обвиняемите или на техните представители да задават въпроси на свидетелите.
43.
Макар че нито в член 8, параграф 1 от Директива 2016/343, нито в друга разпоредба от тази директива не се споменава правото на обвиняемия да разпита свидетелите на обвинението, Комисията тълкува правото на обвиняемите да присъстват на съдебния процес срещу тях така, че свежда ролята им просто до зрители. Това тълкуване лишава от съдържание член 8, параграф 1 от Директива 2016/343, в резултат на което правото на обвиняемите да присъстват на съдебния си процес, става неефективно, ако не и безсмислено. Запитващата юрисдикция правилно счита, че ако бъде възприето такова тълкуване, обвиняемите биха били в същото положение, както ако прокурорът беше разпитал тези свидетели в рамките на съдебния процес в отсъствието на обвиняемите или на техните представители.
44.
Във всеки случай от практиката както на Съда, така и на ЕСПЧ следва, че правото на обвиняемите да зададат въпроси на свидетелите, призовани от обвинението по време на съдебния процес по наказателно обвинение, е част от същността на правото на засегнатото лице да присъства на съдебния процес срещу него.
45.
Като се позовава на практиката на ЕСПЧ, в решение, в което тълкува член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2016/343, Съдът постановява, че „провеждането на публично съдебно заседание е основен принцип, закрепен в член 6 от ЕКПЧ[, който] е от особено значение в наказателноправната област, в която […] обвиняемият има право да иска да бъде „изслушан“, както и да му се предостави по-специално възможност да изложи устно своите защитни доводи, да изслуша показанията на свидетелите на обвинението и да разпита свидетелите, включително тези на обвинението“ (
23
).
46.
Аналогично, по дело относно прилагането на принципа на непосредственост на наказателното производство, съгласно който съдът е длъжен да се запознае пряко и непосредствено с делото, поставено му за разглеждане (
24
), Съдът постановява, че лицата, на които е възложена отговорността да вземат решение относно вината или невиновността на обвиняемия, по принцип трябва лично да разпитат свидетелите и да оценят тяхната надеждност, че оценката на надеждността на свидетел е сложна задача, която по принцип не може да бъде изпълнена само като се прочетат неговите показания, така както са записани в протоколите, както и че „един от важните елементи на справедливия съдебен наказателен процес е възможността обвиняемият да се срещне със свидетелите в присъствието на съдията, който в крайна сметка постановява решението“ (
25
).
47.
ЕСПЧ неколкократно е имал повод да тълкува закрепеното в член 6, параграф 3, буква d) от ЕКПЧ право на лицата, обвинени в престъпление, да участват в разпита или да изискват разпит от тяхно име на свидетелите, свидетелстващи срещу тях, което представлява специфичен аспект на правото на справедлив съдебен процес, признато в член 6, параграф 1 от ЕКПЧ (
26
). Като се позовава на тези разпоредби, ЕСПЧ разглежда въпроса дали наказателното производство е справедливо, когато се разглежда в неговата цялост, включително начина на събиране на доказателства (
27
).
48.
Според ЕСПЧ член 6, параграф 1 и член 6, параграф 3, буква d) от ЕКПЧ по принцип изискват всички уличаващи доказателства да бъдат събрани пред обвинените в извършването на престъпление лица в открито съдебно заседание, за да се улесни обсъждането при условията на състезателност, преди обвиняемите да бъдат осъдени. Използването на получени във фазата на разследването показания като доказателства само по себе си не е в разрез с тези разпоредби, при условие че винаги се зачита правото на защита, което по правило изисква обвиняемият да има адекватна и достатъчна възможност да оспори показанията на свидетелите на обвинението и да участва в разпита им (
28
).
49.
ЕСПЧ си служи с проверка на три етапа, за да прецени дали наказателно производство, в което се използват като доказателства показания, дадени от свидетел, който не присъства на съдебния процес и не е разпитан в хода на същия, е съвместимо с член 6, параграф 1 и член 6, параграф 3, буква d) от ЕКПЧ (
29
).
50.
Първо, трябва да е налице уважителна причина за неявяването на свидетеля на обвинението в съдебния процес, като смърт, здравословно състояние, опасения от даване на показания или невъзможността той да бъде открит (
30
).
51.
Второ, осъдителна присъда, която се основава изключително или в решаваща степен на показания, дадени от лице, което обвиняемият не е имал възможност да разпита или да поиска да бъде разпитано от негово име, независимо дали в хода на разследването или в съдебния процес, ограничава правото на защита до такава степен, че прави съдебния процес несъвместим с гаранциите, предвидени в член 6 от ЕКПЧ (
31
).
52.
Трето, ЕСПЧ определя дали са налице достатъчно компенсиращи фактори, включително солидни процесуални гаранции, които позволяват да се компенсират трудностите, причинени на защитата поради приемането като доказателства на непроверените показания на отсъстващ свидетел, и да се гарантира, че разглеждан като цяло, съдебният процес е справедлив (
32
). В тази насока ЕСПЧ разглежда следните елементи: как подхожда съдът, който разглежда делото по същество, към непроверените доказателства, представени от отсъстващия свидетел (
33
), дали в съдебния процес са налице подкрепящи доказателства и доколко те са солидни (
34
), както и взетите процесуални мерки за компенсиране на липсата на възможност за пряк разпит на свидетелите на обвинението в съдебния процес (
35
).
53.
Именно през призмата на тези съображения трябва да се отговори на въпроса относно тълкуването на член 8, параграф 1 от Директива 2016/343.
54.
Както изяснява запитващата юрисдикция, член 281, алинея 1 от НПК във връзка с член 223 от него позволява на съда, пред който е образувано наказателно производство, при определянето на вината или невиновността на обвиняемия да вземе предвид показанията на свидетел, който не може да се яви в съдебния процес поради уважителна причина, дадени пред съдия при разпит от прокурора в досъдебната фаза на производството, като се има предвид, че обвиняемият не може да участва във въпросния разпит, ако към момента на провеждането му не е привлечен официално като обвиняем.
55.
Доколкото на практика тези разпоредби са пречка обвиняемите или техните защитници да зададат въпроси на свидетеля на обвинението по време на съдебния процес, те може да нарушават правото на тези лица да присъстват на съдебния процес срещу тях, гарантирано от член 8, параграф 1 от Директива 2016/343, както и правото на справедлив съдебен процес и правото на защита, закрепени съответно в член 47, втора алинея и член 48, параграф 2 от Хартата.
56.
Въпреки че Съдът не е длъжен да следва проверката на три етапа, разработена от ЕСПЧ, тя осигурява полезна концептуална рамка, въз основа на която може да се прецени съвместимостта на производства като описаните в акта за преюдициално запитване с член 8, параграф 1 от Директива 2016/343 и на правата, закрепени в член 47, втора алинея и член 48, параграф 2 от Хартата.
57.
Националното законодателство, на което се позовава запитващата юрисдикция, изглежда, отговаря на изискването в първия етап от тази проверка, защото показанията на свидетел на обвинението следва да бъдат допуснати само ако има уважителна причина за отсъствието му от съдебния процес. Запитващата юрисдикция е тази, която трябва да прецени дали обвинението може да докаже, че е налице уважителна причина за отсъствието на свидетелите при обстоятелствата по производството, поставено за разглеждане пред нея.
58.
Изпълнението на втория етап от установената от ЕСПЧ проверка също е въпрос, който трябва да бъде преценен от запитващата юрисдикция през призмата на фактите, с които тя разполага. Ако тя установи, че доказателствата, представени от отсъстващия свидетел, са от решаващо значение за извода за вината на обвиняемите, от това ще следва, че националното законодателство, на което се позовава, ограничава правото на защита на тези лица до степен, която е несъвместима с гаранциите, предвидени в член 6 от ЕКПЧ.
59.
Колкото до третия етап от проверката, информацията на разположение на Съда по-скоро сочи, че не са налице достатъчно компенсиращи фактори, които позволяват да се компенсират трудностите, причинени на обвиняемите поради приемането като доказателства на непроверените свидетелски показания, така че да се гарантира, че съдебният процес, разглеждан като цяло, е справедлив. Според запитващата юрисдикция показанията на свидетелите, дадени пред съдия по реда на член 223 от НПК и прочетени по реда на член 281, алинея 1 от НПК, имат същата доказателствена стойност, както ако свидетелите бяха присъствали на съдебното заседание и бяха отговорили на въпросите на обвинението и на защитата. По-специално, след като разпита свидетел пред съдия по реда на член 223 от НПК без участието на защитата, прокурорът няма задължение да разпита този свидетел отново в присъствието на защитата в досъдебната фаза (
36
). Освен това защитата няма възможност да оспори отказа на прокурора да удовлетвори искане за разпит на свидетели в досъдебната фаза или да изиска от него да отговори на искане в тази насока.
60.
Що се отнася до тълкуването на член 6, параграф 1 от Директива 2016/343, който също е посочен в преюдициалния въпрос, тази разпоредба е един от петте члена, съдържащи се в глава 2 от посочената директива, в която се разглежда презумпцията за невиновност. Както става ясно от съображение 22 от Директивата, тази разпоредба изисква от държавите членки да гарантират, че обвинението носи тежестта на доказване на вината на заподозрените или обвиняемите.
61.
Следователно член 6, параграф 1 от Директива 2016/343 служи за разпределяне на тежестта на доказване в наказателните производства. Обратно на посоченото от запитващата юрисдикция, в тази разпоредба няма изискване, съгласно което за доказване на вината на обвиняемите обвинението може да представи само доказателствата, които е получило в съответствие със закона, включително член 8, параграф 1 от Директива 2016/343. Предметът на Директива 2016/343, както е определен в член 1 от нея, не урежда по какъвто и да било начин въпроси от този вид.
62.
Ето защо считам, че тълкуването на член 6, параграф 1 от Директива 2016/343 не е относимо към фактите по настоящото дело и че съответно не е необходимо да се отговаря на искането на запитващата юрисдикция за тълкуване на тази разпоредба.
V. Заключение
63.
С оглед на изложеното дотук предлагам на Съда да отговори на преюдициалния въпрос, отправен от Специализирания наказателен съд (България), както следва:
„Национален закон, който предвижда, че правото на обвиняемите да присъстват в процеса е спазено, е несъвместим с член 8, параграф 1 от Директива (ЕС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство във връзка с член 47, втора алинея и член 48, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз, ако в съдебната фаза на наказателния процес, когато свидетели не могат да бъдат разпитани поради обективни причини, бъдат приети показанията на тези свидетели, дадени в досъдебната фаза на процеса — при условие че тези свидетели са били разпитани само от обвинението и без участието на защитата, но пред съдия, и при условие че обвинението още в досъдебната фаза е можело да осигури възможност на защитата да участва в този разпит, но не го е направило“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Вж. определение от 25 март 2022 г., ИП и др. (Установяване дали са настъпили фактите по главното производство) (C‑609/21, непубликувано, EU:C:2022:232); дело C‑347/21, ДД (Повторен разпит на свидетел) (ОВ C 338, 2021 г., стр. 12), дело C‑349/21, ХЯ и др. (Мотивиране на разрешения за подслушване на телефони) (ОВ C 338, 2021 г., стр. 13) и дело C‑269/22, ИП и др.
(
3
)	ОВ L 65, 2016 г., стр. 1.
(
4
)	ДВ, бр. 86 от 28 октомври 2005 г.
(
5
)	От 15,05 ч. до 15,50 ч.
(
6
)	Между 17,40 ч. и 20,20 ч.
(
7
)	В своето становище ДД заявява, че е поискал от прокурора разрешение за разпит на MM и РБ и че тези искания изрично са отхвърлени.
(
8
)	Вж. точка 15 от настоящото заключение.
(
9
)	Съгласно член 72, алинея 1 от Закона за Министерството на вътрешните работи (ДВ, бр. 53 от 27 юни 2014 г.) във връзка с член 73 от него лице, за което има данни, че е извършило престъпление, може да бъде задържано за не повече от 24 часа. Официалното привличане на заподозрения като обвиняем обикновено се извършва в края на този период.
(
10
)	Вж. случая на КХ, посочен в точка 15 от настоящото заключение.
(
11
)	Запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно националното право показанията на свидетел, който е разпитан — независимо дали пред съдия или не — с участието на обвинението и защитата, и показанията на свидетел, който е разпитан с участието само на обвинението, но пред съдия, имат една и съща доказателствена стойност.
(
12
)	Вж. точка 26 от настоящото заключение.
(
13
)	ЕСПЧ, 19 февруари 2013 г. (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, §§ 39 и 41). В акта за преюдициално запитване изрично се цитират член 6, параграф 3, буква d) от ЕКПЧ и решения на ЕСПЧ, с които се тълкува тази разпоредба.
(
14
)	Вж. в същия смисъл заключението на генералния адвокат Richard de la Tour по дело Софийска районна прокуратура и др. (Съдебен процес срещу изведен от територията на страната обвиняем) (C‑420/20, EU:C:2022:157, т. 51). По аналогичен начин в заключението си по дело Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (C‑338/20, EU:C:2021:683, т. 82) генералният адвокат Bobek отбелязва, че „Съдът все още не е имал възможност да създаде толкова обширна и подробна съдебна практика относно правото на справедлив съдебен процес като развитата от ЕСПЧ“, както и че „[в] своите актове досега Съдът обаче често и изрично цитира решенията на ЕСПЧ относно член 6, параграф 3 от ЕКПЧ и „включва“ в правния ред на Съюза произтичащите от тях принципи“.
(
15
)	Директива 2016/343, съображение 10.
(
16
)	ОВ C 303, 2007 г., стр. 17.
(
17
)	Освен това в член 52, параграф 3 от Хартата се посочва, че доколкото тя съдържа права, съответстващи на права, гарантирани от ЕКПЧ, техният смисъл и обхват са същите като дадените им в ЕКПЧ. В разясненията относно тази разпоредба се посочва, че смисълът и обхватът на така гарантираните права се определят от текста на ЕКПЧ и от практиката на ЕСПЧ, която го тълкува (вж. и решение от 30 юни 2016 г., Toma и Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci, C‑205/15, EU:C:2016:499, т. 41).
(
18
)	Заключение на генералния адвокат Richard de la Tour по дело Софийска районна прокуратура и др. (Съдебен процес срещу изведен от територията на страната обвиняем) (C‑420/20, EU:C:2022:157, т. 54).
(
19
)	Така в решението си от 19 февруари 2013 г. по дело Gani с/у Испания ЕСПЧ постановява, че „член 6, параграф 3, буква d) от [ЕКПЧ] представлява специфичен аспект на правото на справедлив процес, гарантирано от член 6, параграф 1, който трябва да бъде отчитан при всяка оценка на справедливостта на производството“ (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, § 36). Вж. също заключението на генералния адвокат Bot по дело Gambino и Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:208, т. 92).
(
20
)	Съгласно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран, така че може да се наложи Съдът да вземе предвид норми от правото на Съюза, които националният съд не е посочил (решение от 29 април 2021 г., Banco de Portugal и др., C‑504/19, EU:C:2021:335, т. 30). В писменото си становище Комисията изтъква, че правото на обвиняемия да участва в разпита на свидетел по принцип, е защитено от член 47, втора алинея и член 48, параграф 2 от Хартата.
(
21
)	Член 2 от Директива 2016/343 предвижда, че тя се прилага по отношение на физическите лица, които са заподозрени или обвиняеми в наказателно производство, на всички етапи на това производство от момента, в който лицето е заподозряно или обвинено в извършването на престъпление или на предполагаемо престъпление, до влизането в сила на решение, с което окончателно се установява дали лицето е извършило съответното престъпление.
(
22
)	Член 10, параграф 2 от Директива 2016/343.
(
23
)	Решение от 13 февруари 2020 г., Специализирана прокуратура (Съдебно заседание в отсъствието на обвиняемия) (C‑688/18, EU:C:2020:94, т. 36).
(
24
)	Заключение на генералния адвокат Bot по дело Gambino и Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:208, т. 44).
(
25
)	Решение от 29 юли 2019 г., Gambino и Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, т. 42 и 43).
(
26
)	Вж. бележка под линия 19 от настоящото заключение.
(
27
)	ЕСПЧ, 19 февруари 2013 г., Gani с/у Испания (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, § 37 и цитираната съдебна практика) и 15 декември 2015 г., Schatschaschwili с/у Германия (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, §§ 100 и 101 и цитираната съдебна практика).
(
28
)	ЕСПЧ, 19 февруари 2013 г., Gani с/у Испания (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, § 38 и цитираната съдебна практика) и 15 декември 2015 г., Schatschaschwili с/у Германия (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, § 105 и цитираната съдебна практика).
(
29
)	ЕСПЧ, 15 декември 2015 г., Schatschaschwili с/у Германия (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, § 107). В същия дух в решение Gambino и Hyka Съдът приема, че „за да се определи дали е възможно да се използва като доказателство протоколът от разпита на пострадало лице, държавите членки трябва да проверят дали разпитът на това лице може да е от решаващо значение за целите на постановяване на присъдата на обвиняемия и да представя солидни процесуални гаранции, че събирането на доказателства в рамките на наказателното производство не накърнява справедливия съдебен процес по смисъла на член 47, втора алинея от Хартата и не нарушава правото на защита по смисъла на член 48, параграф 2 от нея“ (решение от 29 юли 2019 г., C‑38/18, EU:C:2019:628, т. 55).
(
30
)	ЕСПЧ, 15 декември 2011 г., Al-Khawaja и Tahery с/у Обединеното кралство (CE:ECHR:2011:1215JUD002676605, § 119 и 120) и 15 декември 2015 г., Schatschaschwili с/у Германия (CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, § 119 и цитираната съдебна практика).
(
31
)	ЕСПЧ, решение от 19 февруари 2013 г., Gani с/у Испания (CE:ECHR:2013:0219JUD006180008, § 38 и цитираната съдебна практика).
(
32
)	Пак там, §§ 41 и 42 и цитираната съдебна практика.
(
33
)	ЕСПЧ проверява по-специално дали съдът, който разглежда делото по същество, подхожда предпазливо към непроверените доказателства, представени от отсъстващия свидетел, дали демонстрира, че е наясно, че показанията на отсъстващия свидетел имат по-малка тежест, както и дали представя подробни мотиви защо счита тези показания за надеждни с оглед на другите налични доказателства (ЕСПЧ, 15 декември 2015 г., Schatschaschwili с/у Германия, CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, § 126).
(
34
)	Пак там, § 128.
(
35
)	Важна предпазна мярка според ЕСПЧ е да се даде възможност на обвиняемите или на техните защитници да зададат въпроси на свидетеля във фазата на разследването. В това отношение той постановява, че „когато разследващите органи са преценили още във фазата на разследването, че даден свидетел няма да бъде изслушан в съдебния процес, е изключително важно по време на предварителното разследване да се даде възможност на защитата да зададе въпроси на пострадалия“ (ЕСПЧ, 15 декември 2015 г., Schatschaschwili с/у Германия, CE:ECHR:2015:1215JUD000915410, § 130).
(
36
)	Освен когато повторният разпит се извършва пред съдия съгласно член 223 от НПК в момент, в който заподозреният официално е привлечен като обвиняем. Изглежда, не съществува задължение за извършване на такъв повторен разпит.