Дела T‑910/16 и T‑911/16
Kurt Hesse и Wedl & Hofmann GmbH
срещу
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
Решение на Общия съд (пети състав) от 4 април 2019 година
„Марка на Европейския съюз — Производство по отмяна — Фигуративна марка на Европейския съюз „TESTA ROSSA“ — Частична отмяна — Член 51, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 58, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Доказване на използването — Насочено навън използване на спорната марка — Равно третиране“
1.      Марка на Европейския съюз — Производство по обжалване — Обжалване пред съда на Съюза — Компетентност на Общия съд — Контрол за законосъобразност на решенията на апелативните състави
(член 65, параграф 2 от Регламент № 207/2009 на Съвета)
(вж. т. 22)
2.      Марка на Европейския съюз — Отказ, отмяна и недействителност — Разглеждане на заявката — Доказване на използването на по-ранната марка — Реално използване — Понятие — Критерии за преценка
(член 15, параграф 1 и член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 на Съвета; член 1, правило 22, параграф 3 от Регламент № 2868/95 на Комисията)
(вж. т. 28—31, 37—40, 45—47, 66 и 68)
3.      Марка на Европейския съюз — Отказ, отмяна и недействителност — Разглеждане на заявката — Доказване на използването на по-ранната марка — Реално използване — Критерии за преценка — Публично и насочено навън използване на марката — Продажби на стоки посредством франчайзополучатели и лицензополучатели — Включване
(член 15 и член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 на Съвета)
(вж. т. 37—40)
Резюме
В решение Hesse и Wedl & Hofmann/EUIPO (TESTA ROSSA) (T‑910/16 и T‑911/16), постановено на 4 април 2019 г., Общият съд отхвърля жалбите срещу решението на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), с което последната е отменила правата на притежателя на фигуративната марка „TESTA ROSSA“ за една част от регистрираните продукти, въз основа на член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009(1).
В основата на настоящото дело стои производството за отмяна между г‑н Hesse (жалбоподател по дело T‑910/16 и встъпила страна по дело T‑911/16) и Wedl & Hofmann (жалбоподател по дело T‑911/16 и встъпила страна по дело T‑910/16). Г‑н Hesse счита, че EUIPO е трябвало да потвърди пълната отмяна на оспорваната марка, чийто притежател е Wedl & Hofmann. От своя страна Wedl & Hofmann изтъква, че е представило доказателство за реалното използване за всички стоки и услуги, за които неговата марка е регистрирана, а не само за стоките, спадащи към класове 21 и 25.
Общият съд е призован да се произнесе по въпроса дали доказателствата за използването, които не се отнасят до продажбите на крайни потребители, а до продажбите на лизензополучателите или франчайзополучателите на Wedl & Hofmann, могат да се считат за доказателства за реално използване. В това отношение г‑н Hesse поддържа, че тези доказателства не доказват, че стоките са стигнали до крайните потребители, и поради това с тях не се доказва публичното и насочено навън използване на оспорваната марка.
В тази връзка Общият съд припомня, че реалното използване на марка изисква използването на последната да е публично и насочено навън, но при все това насоченото навън използване не означава, че става въпрос непременно за употреба, насочена към крайните потребители. В този смисъл изводът, че насоченото навън използване на марка задължително се състои в употреба, насочена към крайните потребители, би означавал да се изключат марките, използвани само в отношенията между дружествата в приложното поле на Регламент № 207/2009. Вследствие на това Общият съд приема, че представените от Wedl & Hofmann доказателства за продажби на стоки посредством неговите франчайзополучатели и лицензополучатели могат да докажат публично и насочено навън използване на оспорваната марка.
Освен това Общият съд констатира, че напълно правилно EUIPO е стигнала до извода, от една страна, че документите относно използването на спорната марка доказват, че спорната марка не е била използвана по напълно вътрешен начин за спорните стоки от класове 21 и 25 с единствената цел да насърчи продажбата на други стоки, и от друга страна, че липсва реално използване на посочената марка за стоките и услугите, различни от тези, които спадат към класове 21 и 25.
Освен това Общият съд отхвърля основанието, изведено от нарушение на принципа на равно третиране при преценката на реалното използване в зависимост от размера на предприятието.
С оглед на гореизложеното жалбите по дела T‑910/16 и T‑911/16 се отхвърлят.
1      Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).