Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 5 юни 2025 година(1)
Дело C‑111/24 P
Герман Хан
срещу
Съвет на Европейския съюз
(Жалба — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна — Замразяване на средства — Включване на името на жалбоподателя в списъците на засегнатите лица, образувания и органи — Член 2, параграф 1, буква ж) от Решение 2014/145/ОВППС — Тълкуване — Понятие за виден бизнесмен — Конкретно лично поведение, изразяващо се в оказване на влияние върху правителството на Руската федерация — Разглеждане по същество от Общия съд на основанията, с които се оспорват всички критерии за включване в списъка — Процесуална икономия — Ефективна съдебна защита — Право на добро име — Неотносимост)
I.      Въведение
1.        Настоящото заключение се отнася до жалба, подадена от г‑н Герман Хан(2) за отмяна на решение от 29 ноември 2023 г., Хан/Съвет (T‑333/22, EU:T:2023:758)(3). С това решение Общият съд отхвърля подадения от жалбоподателя иск на основание член 263 ДФЕС срещу:
–        Решение (ОВППС) 2022/429 на Съвета от 15 март 2022 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (OВ L 87 I, 2022 г., стр. 44) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/427 от 15 март 2022 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (OВ L 87 I, 2022 г., стр. 1)(4), и
–        Решение (ОВППС) 2022/1530 на Съвета от 14 септември 2022 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (OВ L 239, 2022 г., стр. 149) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/1529 на Съвета от 14 септември 2022 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (OВ L 239, 2022 г., стр. 1),(5)
доколкото тези актове включват името на жалбоподателя в приложените към тях списъци. С тези актове Съветът на Европейския съюз забранява на жалбоподателя да влиза или да преминава транзитно през териториите на държавите членки и замразява всички негови средства и икономически ресурси на тези територии.
2.        Настоящото дело има за предмет една от първите жалби, подадени до Съда относно ограничителните мерки, приети от Съвета през 2022 г. след нахлуването на въоръжените сили на Руската федерация в Украйна(6). То основно предоставя на Съда, заседаващ в голям състав, възможността да даде тълкуване на критерия, предвиден в член 1, параграф 1, буква д) и член 2, параграф 1, буква ж) от Решение 2014/145/ОВППС(7), изменено с Решение (ОВППС) 2022/329(8), и в член 3, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕС) № 269/2014(9), изменен с Регламент (ЕС) 2022/330(10). Този критерий, обикновено наричан „критерият по буква ж)“, предвижда включването в списъка на видни бизнесмени, активни в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация.
3.        Жалбоподателят изтъква по-специално, че Общият съд е тълкувал неправилно член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145(11), като по същество заключава, че изпълнението на съдържащия се в него критерий не изисква Съветът да докаже конкретно поведение или принос на включеното в списъка лице, по-специално по отношение на влиянието върху правителството на Руската федерация, или да установи връзка с режима на тази държава. Освен това той твърди, че Общият съд неправилно е отказал да разгледа изложените в първоинстанционното производство основания, с които се оспорва включването му в списъка съгласно
член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145.
4.        Това дело е свързано с дела C‑696/23 P, C‑704/23 P, C‑711/23 P и C‑35/24 P, които са образувани по жалби, подадени съответно от г‑н Дмитрий Александрович Пумпянский, г‑н Тигран Худаведрян, г‑н Виктор Филиппович Рашников и г‑н Дмитрий Аркадьевич Мазепин срещу решенията на Общия съд, с които се потвърждава включването на имената им в списъците на лицата, подлежащи на ограничителни мерки съгласно член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145. Заключенията по тези дела също са представени днес, като в тях се съсредоточавам върху конкретните въпроси, които Общият съд поиска от мен да разгледам, относно по-специално тълкуването на критерия за включване в списъка, предвиден в тази разпоредба, по-специално с оглед на основни общи доводи, изтъкнати от жалбоподателите.
II.    Факти и производство
А.      Обстоятелства, предхождащи спора
5.        Обстоятелствата, предхождащи спора, са описани в точки 2—18 от обжалваното съдебно решение. За целите на настоящото заключение тези обстоятелства могат да бъдат обобщени чрез следните безспорни факти.
6.        Жалбоподателят е бизнесмен с руско и израелско гражданство.
7.        На 17 март 2014 г. на основание член 29 ДЕС Съветът на Европейския съюз приема Решение 2014/145. На същата дата на основание член 215 ДФЕС Съветът приема Регламент № 269/2014. И двата акта се отнасят до ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
8.        На 25 февруари 2022 г. Съветът приема както Решение 2022/329 за изменение на Решение 2014/145, така и Регламент 2022/330 за изменение на Регламент № 269/2014, с които се изменят по-специално критериите, съгласно които физически или юридически лица, образувания или органи могат да бъдат обект на въпросните ограничителни мерки.
9.        Член 1, параграф 1, букви б) и д) от Решение 2014/145 в редакцията, изменена с Решение 2022/329(12), забранява влизането или транзитното преминаване през териториите на държавите членки на физически лица, които отговарят на определени критерии, които са по същество идентични с критериите, посочени в член 2, параграф 1, букви г) и ж) от това решение. Последната разпоредба на свой ред предвижда замразяване на финансови средства и икономически ресурси на физическите лица, които отговарят на тези критерии.
10.      По-конкретно член 2, параграф 1, букви г) и ж) от измененото Решение 2014/145 гласят следното:
„1.      Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи, притежавани, държани или контролирани от:
[…]
г)      физически или юридически лица, образувания или органи, които осигуряват материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна, или които извличат ползи от тези вземащи решения лица;
[…]
ж)      видни бизнесмени или юридически лица, образувания или органи, активни в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна,
[…]“.
11.      Регламент № 269/2014 в редакцията му, изменена с Регламент 2022/330(13), изисква да се приемат мерки за замразяване на финансови средства и определя подробни правила, уреждащи това замразяване на финансови средства, използвайки формулировки, които по същество са идентични с използваните в измененото Решение 2014/145. Член 3, параграф 1, букви г) и ж) от изменения Регламент № 269/2014 по същество възпроизвежда член 2, параграф 1, букви г) и ж) от това решение.
12.      На 15 март 2022 г. с оглед на сериозността на положението в Украйна Съветът приема първоначалните актове. Името на жалбоподателя е добавено в списъка, приложен към измененото Решение 2014/145, и към списъка в Приложение I към изменения Регламент № 269/2014, на следните основания:
„[Жалбоподателят] е основен акционер на конгломерата Alfa Group, който включва Alfa Bank — един от най-големите данъкоплатци в Русия. Смята се, че той е
една от най-влиятелните личности в
Русия. Подобно на други собственици на Alfa Bank (Михаил Фридман и Пëтр Авен), той поддържа близки отношения с Владимир Путин, като двамата продължават да си правят взаимно значителни услуги. Собствениците на Alfa Group извличат търговски и правни облаги от тези отношения. Най-голямата дъщеря на Владимир Путин Мария е ръководила благотворителен проект Alfa-Endo, който е бил финансиран от Alfa Bank. Владимир Путин награждава лоялността на Alfa Group към руските власти, като предоставя политическа помощ за чуждестранните инвестиционни планове на Alfa Group.
Следователно той активно осигурява материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна, и извлича ползи от тези вземащи решения лица. Наред с това той е един от видните руски бизнесмени, осъществяващи дейност в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна.“
13.      На 16 март 2022 г. Съветът публикува в Официален вестник на Европейския съюз известие на вниманието на лицата, спрямо които се прилагат ограничителните мерки, предвидени в първоначалните актове (ОВ C 121I, 2022 г., стр. 1).
14.      На 21 март 2022 г. жалбоподателят иска от Съвета да му предостави достъп до документите, въз основа на които са приети ограничителните мерки, които го засягат. Съветът удовлетворява това искане на 29 март 2022 г.
15.      На 1 юни 2022 г. жалбоподателят подава до Съвета искане за преразглеждане.
16.      На 14 септември 2022 г. Съветът приема актовете за оставяне в списъците, с които срокът на действие на мерките срещу жалбоподателя е удължен до 15 март 2023 г., без да изменя основанията за включване на името му в разглежданите списъци.
Б.      Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
17.      С искова молба, подадена в секретариата на Общия съд на 6 юни 2022 г., жалбоподателят иска отмяна на първоначалните актове. Освен това жалбоподателят подава изявление за изменение на петитума на исковата си молба, като включва в нея искане за отмяна на актовете за оставяне в списъците.
18.      В подкрепа на иска си жалбоподателят изтъква три основания, изведени по същество, първо, от липсата на правно основание за приемането на критерия, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, второ, от неспазването на принципа на пропорционалност и трето, от явна грешка в преценката. В съдебното заседание жалбоподателят уточнява, че с първите две посочени по-горе основания всъщност иска да повдигне
възражение за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС срещу член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145. Освен това в изявлението си за изменение жалбоподателят изтъква четвърто основание, насочено срещу актовете за оставяне в списъците, като твърди, че е налице
съществено процесуално нарушение, и по-специално, нарушение на задължението за периодично преразглеждане и на задължението за мотивиране.
19.      С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля иска на жалбоподателя, като освен това посочва следните мотиви.
20.      Първо, Общият съд отхвърля възражението на жалбоподателя, че критерият, предвиден в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, е незаконосъобразен поради липса на правно основание. В това отношение Общият съд отбелязва, че спорните
актове се основават на Договорите, и по-специално на член 29 ДЕС, що се отнася до Решение 2022/429 и Решение 2022/1530, и на член 215 ДФЕС, що се отнася до Регламент за изпълнение 2022/427 и Регламент за изпълнение 2022/1530. Следователно тези актове имат релевантно правно основание в областта на общата външна политика и политика на сигурност(14).
Освен това Общият съд постановява, че член 215, параграф 2 ДФЕС позволява на Съвета да приема ограничителни мерки само
при условие че решение, прието съгласно дял V,
глава 2
от ДЕС, предвижда такива мерки. Според Общия съд, ако това условие е изпълнено, член 215, параграф 2 ДФЕС служи като подходящо правно основание за приемането на актове, с които се налагат ограничителни мерки, дори по отношение на адресати, които нямат връзка с управляващия
режим на трета държава(15).
21.      Второ, що се отнася до твърдяното нарушение на принципа на пропорционалност, Общият съд счита, че единствено явно неподходящият характер на приета мярка в области, които предполагат политически избор, с оглед на целта, която компетентната институция възнамерява да постигне, може да засегне законосъобразността на такава мярка. Според Общия съд е налице рационална връзка между i) насочването на мерките срещу видни бизнесмени, активни в икономически сектори, които осигуряват значителни приходи на правителството, с оглед на значението на тези сектори за руската икономика, и ii) целта на ограничителните мерки в настоящия случай, която е да се увеличи натискът върху Руската федерация и тя да плати по-висока цена за действията си за подкопаване на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна. Ето защо Общият съд стига до извода, че подходът за приемане на мерки, насочени срещу тези лица, трябва да се разглежда като съответстващ на тази цел и не може да се счита за явно неподходящ с оглед на тази цел(16).
22.      Трето, що се отнася до твърдяната грешка в преценката при прилагането на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, по отношение на жалбоподателя, Общият съд счита, че съдържащият се в него критерий включва понятието за влияние във връзка с упражняването на дейност в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, без да се поставя допълнително условие за наличие на връзка с режима на това правителство. Според Общия съд с този критерий Съветът е искал да се възползва от влиянието, което съответната категория лица може да упражни върху руския режим, като ги подтикне да окажат натиск върху него да промени политиката си. Поради това понятието „виден бизнесмен“ трябва да се разбира като визиращо значимостта на съответните бизнесмени от гледна точка, по-специално на професионалния им статут, значимостта на икономическите им дейности, мащаба на капиталовите им участия или функциите им в едно или повече предприятия, в които осъществяват тези дейности(17). Относно настоящия случай Общият съд уточнява, че Съветът е представил съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани доказателства, които могат да докажат, че жалбоподателят е активен в икономически сектор, а именно в банковия сектор, който представлява значителен източник на приходи за правителството на Руската федерация(18).
23.      С оглед на изложените по-горе съображения Общият съд стига до извода, че включването на името на жалбоподателя в първоначалните актове в съответствие с критерия, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, е достатъчно обосновано. В този контекст Общият съд уточнява още, че не е необходимо да разглежда основанието на жалбоподателя, изведено от липсата на достатъчно доказателства, които да обосноват прилагането на критерия, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145(19).
III. Исканията и производството пред Съда
24.      С жалбата си, подадена в Съда на 8 февруари 2024 г., жалбоподателят моли Съда:
–        да отмени обжалваното съдебно решение,
–        да отмени спорните актове,
–        при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,
–        да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
25.      В писмения си отговор, подаден на 15 май 2024 г., Съветът иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
26.      На 11 февруари 2025 г. е проведено съдебно заседание, на което жалбоподателят и Съветът отговорят на поставените от Съда въпроси за устен отговор, по-конкретно относно тълкуването на израза „видни бизнесмени“ в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, и относно въпроса дали Общият съд е трябвало да разгледа по същество основанията, с които се оспорват всички критерии за включване в списъка, приложени спрямо жалбоподателя от Съвета в спорните актове,
в светлината на решение от 29 ноември 2018 г., Bank Tejarat/Съвет (C‑248/17 P, EU:C:2018:967).
IV.    Анализ
27.      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят по същество изтъква седем основания, с които твърди:
–        първо, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е разгледал дали прилагането спрямо жалбоподателя на член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145, е основателно,
–        второ, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на израза „видни бизнесмени“, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145,
–        трето, че Общият съд е нарушил член 215, параграф 2 ДФЕС,
–        четвърто, че възприетото
от Общия съд тълкуване на израза „видни бизнесмени“, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, нарушава принципа на правна сигурност, правото на собственост и свободата на стопанска инициатива,
–        пето, че Общият съд е изопачил значението на доказателствата, изтъкнати срещу жалбоподателя, и е нарушил задължението за мотивиране,
–        шесто, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че банковият сектор представлява сектор, който осигурява значителни източници на приходи на правителството
по смисъла на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145,
–        седмо, че Общият съд е нарушил правото на справедлив съдебен процес и принципа на равни процесуални възможности на страните.
28.      Съдът поиска да бъдат разгледани конкретните доводи относно тълкуването на израза „видни бизнесмени“ в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, които по същество се отнасят до второто и четвъртото основание за обжалване. Освен това Съдът поиска да се анализират доводите на жалбоподателя по въпроса дали Общият съд е допуснал грешка, като не е разгледал основателността на прилагането спрямо жалбоподателя на член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145. Тези доводи се съдържат в първото основание за обжалване. Моят анализ ще се съсредоточи върху тези основни въпроси, върху които са се съсредоточили страните по време на устните състезания в съдебното заседание, както бе поискано от Съда.
А.      По второто и четвъртото основание за обжалване
29.      С второто и четвъртото основание за обжалване жалбоподателят твърди, че Общият съд е тълкувал неправилно критерия, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145. По същество той оспорва констатацията на Общия съд, че изразът „видни бизнесмени“
в тази разпоредба не изисква от Съвета да докаже конкретно поведение на включеното в списъка лице по-специално по отношение на влиянието му върху правителството на Руската федерация, нито да установи каквато и да било връзка с режима на тази държава. Той твърди, че от текста някои езици на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 — както е в случая с текста на френски език, който използва израза „femmes et hommes d'affaires influents“ — следва, че прилагането на тази разпоредба изисква наличието на поведение за оказване на влияние върху това правителство или наличието на връзка с него, за да се упражни това влияние.
30.      Съветът оспорва тези доводи.
31.      Както става ясно от точка 10 от настоящото заключение, в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 се предвижда замразяване на всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи, притежавани, държани или контролирани от „видни бизнесмени […], активни в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна“.
32.      Съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на дадена разпоредба от правото на Съюза е необходимо да се отчита не само нейният текст, но и контекстът и целите на правната уредба, от която тя е част. Това е така по-специално, когато текстът на съответната разпоредба от правото на Съюза не съдържа изрично препращане към правото на държавите членки с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, какъвто е настоящият случай във връзка с член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145(20).
33.      Първо, що се отнася до буквалното тълкуване на израза „видни бизнесмени“, общоизвестно е, че думата „бизнесмен“ се отнася до лице, което работи в сферата на бизнеса обикновено на ръководно ниво в дадено дружество. Освен това думата „бизнес“ се отнася до упражняването на икономическа или търговска дейност. Следователно понятието „бизнесмени“ в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, се отнася до лица, които упражняват икономическа или търговска дейност в рамките на дадено дружество, което те притежават или в което заемат отговорна длъжност(21).
34.      От своя страна, думата „виден“ е прилагателно, което на английски език означава „много важен или най-важен“(22).
Доколкото в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 след израза „видни бизнесмени“ следва изразът „активни в икономически сектори“, понятието „виден“ трябва да се разбира като отнасящо се до значимостта на съответния бизнесмен в сектора, в който извършва дейност и влиянието, което това лице е способно да упражнява в рамките на този сектор, което по същество е констатацията, направена от Общия съд в точка 91 от обжалваното съдебно решение. Освен това, както е отбелязано в същата тази точка, „видният“ характер на даден бизнесмен може да бъде установен по-специално с оглед на професионалния му статут, значимостта на икономическите му дейности, мащаба на капиталовите му участия или функциите му в едно или повече предприятия, в които осъществява тези дейности. Тази констатация не се посочва изрично от жалбоподателя в жалбата му.
35.      От това следва, че от буквална гледна точка Общият съд не е допуснал никаква грешка като в точки 88—90 от обжалваното съдебно решение по същество е приел, че единственото, което Съветът е длъжен да докаже, за да установи, че дадено лице е „виден бизнесмен“ по смисъла на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, е, че съответното лице извършва икономическа или търговска дейност и че в съответствие с обстоятелствата, описани в точка 91 от обжалваното съдебно решение, това лице се счита за много важен или за най-важния бизнесмен в икономическия сектор, в който извършва дейност, така че да може да упражнява влияние в този сектор.
36.      Вярно е, че в текста на някои езици на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145/ЕО, съществителното „бизнесмени“ се квалифицира с дума, еквивалентна на „влиятелни“ на английски език, вместо с „видни“. Жалбоподателят се позовава на това обстоятелство, за да твърди, че визираните в тази разпоредба бизнесмени трябва да могат да упражняват влияние не само в рамките на икономическия сектор, в който извършват дейност, но и конкретно върху самото правителство на Руската федерация.
37.      В това отношение обаче припомням, че съгласно постоянната практика на Съда формулировката, използвана в текста на правна разпоредба на Съюза на един или на няколко от езиците, не може да служи като единствена основа за тълкуването на разпоредбата. Разпоредбите на правото на Съюза трябва да се тълкуват и прилагат по еднакъв начин с оглед на текстовете, изготвени на всички езици на Съюза(23).
38.      В настоящия случай в съответствие с обясненията, представени от Съвета в съдебното заседание, отбелязвам, че в текста на 12 езика на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, съществителното „бизнесмени“ се квалифицира по същество с дума, която е еквивалентна на думата „leading“ на английски език(24). В допълнение към тези текстове, в текстът на някои други езици се използва дума, която може да се преведе като „prominent“ („изтъкнат“) или „principal“ („главен“) на английски език, която от семантична гледна точка е огледална на думата „leading“ („виден“)(25). Следователно съображенията, изложени в точка 34 от настоящото заключение, относно тълкуването на израза „leading businesspersons“ („видни бизнесмени“) на английски език, са напълно приложими към текста на всички тези езици.
39.      За разлика от тях само текстът на френски, латвийски и литовски език квалифицира съществителното „бизнесмени“ в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, с прилагателно, което на английски език би било преведено като „influential“ („влиятелен“). При все това дори на тези езици едно от основните значения на „influential“ е качеството „важен“ („important“)(26). Следователно, за да се гарантира еднаквото тълкуване и прилагане на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, както се изисква от съдебната практика, цитирана в точка 37 по-горе, изразът „видни бизнесмени“ в текста на френски, латвийски и литовски език следва да се тълкува по същия начин, както в текста на тази разпоредба на повечето езици, а именно като отнасящ се до значимостта на съответния бизнесмен в икономическия сектор, в който той е активен и в който може да упражнява влияние. Следователно Общият съд не е допуснал никаква грешка в точка 92 от обжалваното съдебно решение, като е стигнал до същия извод.
40.      От изложените по-горе съображения следва, че от буквална гледна точка доводът на жалбоподателя, че изразът „видни бизнесмени“, както е употребен в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, изисква Съветът да докаже конкретно поведение на включеното в списъка лице, по-специално по отношение на влиянието му върху правителството на Руската федерация, или да установи връзка с режима на тази държава, е неоснователен.
41.      Второ, що се отнася до контекстуалното тълкуване, бих искала да припомня в самото начало, че критерият за включване в списъка, визиращ „видни бизнесмени“, както е предвидено в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, е въведен за първи път с Решение 2022/329. Последното решение е прието на 25 февруари 2022 г., т.е. в деня след като президентът на Руската федерация обяви военна операция в Украйна и руските въоръжени сили започнаха нападение срещу тази страна(27).
42.      Освен това е важно да се отбележи, че преди да бъде изменен с Решение 2022/329, член 2, параграф 1 от Решение 2014/145 вече съдържа критерий за включване в списъка, който по същество дава възможност да се насочи към лица, способни да оказват индивидуално влияние върху правителството на Руската федерация. Такъв е по-специално случаят с член 2, параграф 1, буква г) от Решение 2014/145, който по същество се отнася до физически лица, които активно осигуряват материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за подкопаване или застрашаване на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, или които извличат ползи от тези вземащи решения лица. Както вече беше посочено в настоящото заключение(28), този критерий е запазен и в измененото Решение 2014/145, което ми подсказва, че тълкуването на член 2, параграф 1, буква ж) от него като изискващо доказване на поведение, оказващо влияние, върху правителството на Руската федерация и наличие на връзка с режима, управляващ тази държава, както твърди жалбоподателят, би било просто излишно и следователно непоследователно от контекстуална гледна точка.
43.      Ето защо, не считам, че контекстуалното тълкуване на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 подкрепя довода на жалбоподателя.
44.      Трето, що се отнася до телеологичното тълкуване, член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 е част от правна уредба, която въвежда безпрецедентен набор от ограничителни мерки, целящи, както правилно припомня Общият съд в точки 52 и 88 от обжалваното съдебно решение(29), да упражнят максимален натиск върху Руската федерация да плати по-висока цена за действията си за подкопаване на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
45.      Действително това са целите на приетите срещу Русия ограничителни мерки, както те са формулирани по същество в решение на Съда от 25 юни 2020 г., VTB Bank/Съвет (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, т. 59)(30), в което се цитира и решение от 28 март 2017 г., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 123)(31). И двете решения се отнасят до тълкуването на секторни ограничителни мерки, приети с оглед на действията, дестабилизиращи положението в Украйна, които предшестват нападението на тази държава от руските въоръжени сили на 24 февруари 2022 г.(32). Въпреки това, противно на доводите на жалбоподателя, целите, определени от Съда в тези решения, остават валидни за тълкуването на индивидуалните ограничителни мерки, разглеждани по настоящото дело, като се има предвид, че както секторните, така и индивидуалните ограничителни мерки са приети в рамките на общ отговор на положението, което се е влошило още повече след руското нападение, както изрично се посочва в съображения 10 и 11 от Решение 2022/329, с което се изменя Решение 2014/145(33).
46.      В този контекст в съответствие с констатациите на Общия съд в точки 52 и 53 от обжалваното съдебно решение, считам, че приемането на ограничителни мерки по отношение на видните бизнесмени, визирани с член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, може разумно да се очаква, че ще увеличи максимално натиска върху правителството на Руската федерация да преустанови военната си агресия на украинска територия. В крайна сметка тези видни бизнесмени имат основна роля за поддържане на рентабилността на икономическите сектори, в които участват и които в крайна сметка увеличават финансовите ресурси, с които разполага правителството на Руската федерация, за да провежда своите действия и политики. Следователно, като се намесват в дейността на съответните видни бизнесмени, ограничителните мерки, разглеждани в настоящото дело, могат да намалят приходите, които правителството на Руската федерация получава от съответните сектори на икономиката си, като по този начин увеличат разходите за военните му действия и ограничат способността му да подкопава териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
47.      От това следва, че, както отбелязва Общият съд в точки 54 и 89 от обжалваното съдебно решение, съществува разумна връзка между, от една страна, насочването на мерките срещу видни бизнесмени, активни в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, и от друга страна, целта на ограничителните мерки в настоящия случай. Противно на доводите на жалбоподателя, тази връзка съществува дори при липса на конкретно поведение на включеното в списъка лице, по-специално по отношение на влиянието му върху правителството на Руската федерация, или при липса на връзка между това лице и режима на управление на тази държава.
48.      Следователно телеологичното тълкуване на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 не налага преразглеждане на буквалното и контекстуалното тълкуване на тази разпоредба, както е посочено в точки 40 и 43 от настоящото заключение. Всъщност то подкрепя становището, че съдържащият се в тази разпоредба израз „видни бизнесмени“ изисква от Съвета да докаже единствено, че съответното лице извършва икономическа или търговска дейност и че това лице се счита най-малкото за много важен бизнесмен в сектора, в който е активен, като по този начин може да упражнява влияние в него.
49.      Освен това, доколкото жалбоподателят твърди, че е трудно да се определи как трябва да действат включените в списъка лица, за да не бъдат включени в списъка или да бъдат заличени от него, важно е да се посочи, че видните бизнесмени могат да бъдат заличени от списъка, ако могат да докажат, че са напуснали позицията, която е била основание за включването им в списъка. И в този случай, въпреки че подобна позиция може да оправдае първоначалното включване в списъка, тя не може да доведе до фиксиране на положението на съответното лице във времето и до лишаване на периодичното преразглеждане от всякакво полезно действие, освен ако Съветът все още може да докаже, че съществува риск от заобикаляне, което е въпрос, който не е конкретно повдигнат по настоящото дело.
50.      С оглед на гореизложените съображения нито един от определените в практиката на Съда методи за тълкуване на значението на разпоредба от правото на Съюза не изисква, както твърди жалбоподателят, наличието на поведение за оказване влияние на лицето, срещу което е насочена мярката, по отношение на правителството на Руската федерация или наличието на връзка с него, за да може да се определи дадено лице като „виден бизнесмен“ по смисъла на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145.
51.      Поради това според мен не може да се твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото или че е нарушил принципа на правна сигурност при тълкуването на израза „видни бизнесмени“, посочен в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145.
52.      Поради това второто и четвъртото основание за обжалване следва да се отхвърлят.
Б.      По първото основание за обжалване
53.      С първото основание за обжалване жалбоподателят упреква Общия съд, че е отказал да разгледа изтъкнатите в първоинстанционното производство основания, с които се оспорва включването му в списъка съгласно
член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145. Той твърди, че дори да се предположи, че Общият съд правилно е заключил, че това включване в списъка
е основателно съгласно член 2, параграф 1, буква ж) от това изменено решение, обстоятелството, че не е разгледал доводите му, свързани с член 2, параграф 1, буква г) от него, нарушава правото му на ефективна съдебна защита и правото му на добро име. По-конкретно жалбоподателят твърди, че когато оспорваният акт почива на
различни правни основания, Общият съд не може да се ограничи до проверка на валидността само на едно от тези правни основания. Това важало в още по-голяма степен в настоящия случай, в който критериите, съдържащи се съответно в член 2, параграф 1, букви г) и ж) от измененото Решение 2014/145, се отнасяли до напълно различни положения.
54.      Съветът оспорва тези доводи. Той посочва, че подходът, възприет от Общия съд в обжалваното съдебно решение, се подкрепя
надлежно от постоянната практика на Съда. Освен това Съветът възразява срещу направеното от жалбоподателя разграничение по отношение на критериите, съдържащи се съответно в член 2, параграф 1, букви г) и ж) от измененото Решение 2014/145. Той поддържа, че и двата критерия са неутрални, тъй като нито един от тях не прави ценностна оценка на поведението на съответното лице,
нито предполага осъждане от страна на Съвета на поведението на това лице.
55.      Като предварителна бележка следва да припомня, че в спорните
актове по настоящото дело(34) Съветът основава включването на жалбоподателя в списъка не само на критерия, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, но
и на критерия, съдържащ се в член 2, параграф 1, буква г) от него. По същество Съветът счита, че жалбоподателят активно е осигурявал материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна, както и че е извличал ползи от тях. Както е видно от изложените от Съвета мотиви(35),
сред основанията, подкрепящи включването в списъка, са близките отношения на жалбоподателя с президента на Руската федерация Владимир Путин и значителните услуги, направени
между тях. За тази цел Съветът се позовава и на политическата помощ, предоставена от г‑н Путин на Alfa Group, чийто основен акционер е жалбоподателят, за да развие чуждестранните си инвестиционни планове като награда за лоялността на
Alfa Group.
56.      Важно е да се отбележи, че в точки 133—135 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че основанието за включване на името на жалбоподателя в спорните списъци на базата на
статута му на виден бизнесмен, активен в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, което съответства на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, е достатъчно обосновано. В този контекст Общият съд счита, че не е необходимо да разглежда по същество основателността на останалите
оплаквания на жалбоподателя, целящи да поставят под съмнение преценката на Съвета относно включването му в списъка съгласно член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145.
57.      Съгласно практиката на Съда, цитирана от Общия съд в точка 134 от обжалваното съдебно решение, що се отнася до контрола за законосъобразност на решението за приемане на ограничителни мерки, предвид превантивния характер на тези мерки, ако съдът на Съюза приеме, че поне един от посочените мотиви е достатъчно точен и конкретен, че е подкрепен с доказателства и сам по себе си представлява достатъчно основание за поддържането на това решение, обстоятелството, че други мотиви не са такива, не би могло да обоснове отмяната на споменатото решение.
58.      Това становище е формулирано първоначално в решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518)(36),
в което Съдът изрично се позовава на мотивите, които са в основата на прилагането на даден критерий за включване в списъка спрямо съответното лице. Ако поне един от тези мотиви е подкрепен с доказателства и е достатъчен, то обстоятелството, че други мотиви не са такива, не означава, че този критерий е приложен неправилно и следователно, че решението на Съвета е незаконосъобразно(37).
В последващата си практика, а именно в решение от 29 ноември 2018 г., Bank Tejarat/Съвет (C‑248/17 P, EU:C:2018:967)(38), Съдът прилага същите съображения
по аналогия към положение, при което един от критериите за включване в списъка — а не само мотивите, обосноваващи прилагането на този критерий —
се счита за основателен
в рамките на производство по обжалване. По същество според Съда при тези обстоятелства основанието за обжалване, свързано с всеки допълнителен критерий за включване в списъка, става неотносимо, тъй като диспозитивът на обжалваното съдебно решение трябва да се приеме за основателен(39).
59.      Що се отнася до настоящия случай, бих искала да отбележа преди всичко, че практиката на Общия съд в областта на ограничителните мерки не изглежда да е последователна, както показват висящите дела, по които неотдавна предоставих заключения (Тимченко/Съвет,
C‑702/23 P, EU:C:2025:273, и Тимченко/Съвет,
C‑703/23 P, EU:C:2025:274). В обжалваните съдебни решения по тези дела Общият съд не се е позовал на практиката на Съда, произтичаща например от решение Bank Tejarat. Той е изследвал законосъобразността на разглежданите решения на Съвета с оглед, от една страна, на член 2, параграф 1, буква а) от измененото Решение 2014/145, и от друга страна, на член 2, параграф 1, буква г) от него. Това означава, че възприетият от Съда подход по настоящото дело, може да има значителни последици за практиката на Общия съд по вземане на решения.
60.      При това положение е важно да се припомни, че в производство по искане за отмяна неотносимостта на изтъкнато основание се отнася до неспособността му,
в случай че е обосновано,
да доведе до исканата от жалбоподателя
отмяна(40).
Типичен пример за неотносимо правно основание е това, което критикува определен аспект на даден акт в случаи, когато актът може легитимно да се основе и само на други основания или аспекти(41).
При тези обстоятелства принципът на процесуална икономия позволява на Общия съд да не разглежда такова основание, тъй като във всички случаи то не се отразява на законосъобразността на разглеждания акт(42).
61.      В случая, дори Общият съд да бе констатирал, че Съветът е приложил неправилно член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145 по отношение на жалбоподателя, диспозитивът на решението на Съвета, с който по същество му се забранява да влиза на територията на държавите членки и се замразяват всичките му средства на тези територии, не би бил засегнат и спорните актове трябва да бъдат обявени за законосъобразни. Именно такъв е случаят в решение Bank Tejarat, което се основава на трайно установената предпоставка, че отмяната на даден акт засяга само диспозитива на акта, подлежащ на съдебен контрол, но не и мотивите, на които съответната институция е основала решението си.
62.      Освен това, макар актовете на институциите на Съюза да се ползват от презумпция за законосъобразност, както твърди жалбоподателят, тази презумпция обхваща само диспозитива на разглеждания акт, но не и мотивите, на които се основава този диспозитив. Това означава, че когато по съображения за процесуална икономия Общият съд откаже да разгледа основателността на един от критериите за включване в списъка, приложени по отношение на лице, на което са наложени ограничителни мерки, какъвто е настоящият случай, не може да се презумира, че преценката на Съвета относно алтернативен критерий се подкрепя в решението на Общия съд. В това отношение считам, че жалбоподателят неправилно твърди, че фактът, че Общият съд не е разгледал включването му в списъка съгласно член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145, може да засегне правото му на ефективна съдебна защита.
63.      Освен това
вярно е, че за разлика от решение Bank Tejarat двата критерия за включване в списъка, приложени в настоящия случай, не само са насочени към различни положения, но също така се различават значително по своя характер. Както става ясно от първата част на настоящото заключение, член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 в крайна сметка позволява
дадено
лице да бъде включено в списъка поради участието му като виден бизнесмен в печеливш за правителството на Руската федерация икономически сектор. За разлика от това член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145 приписва на включеното в списъка лице поведение за осигуряване на материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна, или за извличане на ползи от тези вземащи решения лица.
64.      Различното естество обаче на критериите за включване в списъка, приложени по отношение на жалбоподателя в спорните актове, не може да постави под въпрос концептуалните съображения, изложени в точки 61 и 62 по-горе. Освен това посочения различен
характер не превръща тези критерии за включване в списъка в отделни елементи, които могат да бъдат отделени от останалата част на решението на Съвета, като по този начин в съответствие с практиката на Съда(43) да позволява частична отмяна на това решение.
65.      Накрая, Съдът е постановил, че лице, което е било вписано в списъка на лицата, чиито активи са замразени, продължава да има най-малкото морален интерес от отмяната на това вписване, с цел да се установи от съда на Съюза, че името му никога не е трябвало да бъде вписано в такъв списък, с оглед на последиците за неговата репутация, включително и след като неговото име е било заличено от посочения списък(44). В това решение Съдът потвърждава, че дадено лице запазва интереса си, основан на правото му на добро име, да иска отмяна на решение на Съвета за включване в списъка, дори когато след периодично преразглеждане тази институция реши да го заличи от списъка. Положението в настоящия случай обаче е различно, тъй като и в този случай разглеждането от Общия съд на алтернативен критерий за включване в списъка при всички положения не може да доведе до отмяна на спорните актове. По тази причина и в съответствие с разискванията, проведени в съдебното заседание, правното средство за защита, с което разполага жалбоподателят, за да защити доброто си име, е иск за обезщетение за вреди по член 340 ДФЕС(45).
66.      С оглед на изложените по-горе съображения считам, че Общият съд има право да заключи, че когато един от критериите, обосноваващи включването на дадено лице в списъка, се счита за обоснован, не е необходимо да се разглеждат по-нататък мотивите, на които се основава алтернативният критерий за включване в списъка, на който Съветът се е позовал като основание за същото решение.
Следователно и тъй като Общият съд не е трябвало да разгледа основателността на
включването
в списъка съгласно
член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145, жалбоподателят неправилно твърди, че този съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
67.      Следователно първото основание за обжалване трябва
да се отхвърли по същество.
V.      Заключение
68.      С оглед на анализа, направен в настоящото заключение, предлагам на Съда да отхвърли жалбата по отношение на второто и четвъртото основание за обжалване, доколкото се отнасят до тълкуването на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145. Освен това предлагам на Съда да отхвърли жалбата по отношение на първото основание за обжалване.
69.      Не изразявам становище по останалите основания на жалбата, изтъкнати от жалбоподателя, нито по въпроса коя от страните следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски на основание член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Наричан по-нататък „жалбоподателят“.
3      Наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“.
4      Наричани по-нататък заедно „първоначалните актове“.
5      Наричани по-нататък заедно „актовете за оставяне в списъците“, а заедно с първоначалните актове — „спорните актове“.
6      Вж. и решение от 13 март 2025 г., Шувалов/Съвет (C‑271/24 P, EU:C:2025:180), и моите заключения по дела Тимченко/Съвет (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) и Тимченко/Съвет (C‑703/23 P, EU:C:2025:274).
7      Решение на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи, териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 16).
8      Решение на Съвета от 25 февруари 2022 г. за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 50, 2022 г., стр. 1).
9      Регламент на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 6).
10      Регламент на Съвета от 25 февруари 2022 година за изменение на Регламент № 269/2014 (ОВ L 51, 2022 г., стр. 1).
11      С оглед на краткост позоваванията на критерия, установен в член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, следва да се разбират като отнасящи се и до критерия, установен в член 1, параграф 1, буква д) от посоченото решение и в член 3, параграф 1, буква ж) от изменения Регламент № 269/2014. Вж. точки 9 и 11 от настоящото заключение.
12      Наричано по-нататък „измененото Решение 2014/145“.
13      Наричан по-нататък „изменения Регламент № 269/2014“.
14      Обжалваното съдебно решение, точки 31 и 32.
15      Обжалваното съдебно решение, точки 37—39.
16      Обжалваното съдебно решение, точки 51—56.
17      Обжалваното съдебно решение, точки 88—91.
18      Обжалваното съдебно решение, точка 111.
19      Обжалваното съдебно решение, точки 133 и 134.
20      Решение от 20 март 2025 г., DL (C‑61/24, EU:C:2025:197, т. 38 и цитираната съдебна практика).
21      Вж. в тази връзка определението, дадено от Cambridge Dictionary, достъпен на адрес: https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson.
22      Вж. по-специално определението, дадено от Cambridge Dictionary, достъпен на адрес: https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner-english/leading.
23      Вж. решение от 28 ноември 2024 г., Másdi (C‑169/23, EU:C:2024:988, т. 42 и цитираната съдебна практика).
24      Вж. текста на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 на български, чешки, немски, естонски, хърватски, италиански, унгарски, полски, словашки, словенски, финландски и шведски език.
25      Вж. текста на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145 на нидерландски, португалски, испански, ирландски и румънски език.
26      Вж. по-специално определението, дадено от Le Robert, достъпно на адрес: https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent.
27      Вж. съображение 9 от Решение 2022/329.
28      Вж. точка 10 по-горе.
29      Накратко искам да отбележа, че констатациите на Общия съд, направени в точки 52—54 от обжалваното съдебно решение относно целите, преследвани от разглежданите в настоящото дело ограничителни мерки, са част от преценката на този съд на възражението за незаконосъобразност, повдигнато от жалбоподателя в първоинстанционното производство на основание член 277 ДФЕС, в светлината на принципа на пропорционалност. Те обаче са в съответствие с констатацията, направена от Общия съд в точка 88 от обжалваното съдебно решение в рамките на преценката му относно тълкуването на член 2, параграф 1, буква ж) от измененото Решение 2014/145, което позволява всички тези констатации да бъдат разгледани заедно.
30      Вж. и решение от 17 септември 2020 г., Rosneft и др./Съвет (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, т. 85).
31      Вж. заключението ми по дело Тимченко/Съвет (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, т. 52).
32      Вж. измененото Решение 2014/512/ОВППС на Съвета от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 13) и Регламент на Съвета (ЕС) № 833/2014 от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 1).
33      Трябва също така да насоча вниманието на Съда към съображения 2 и 4 от Решение 2022/329, в които се заявява, че Европейския съюз остава „непоколебим в подкрепата си за суверенитета и териториалната цялост на Украйна“, и се посочва необходимостта от приемане на допълнителни ограничителни мерки, имащи огромни и тежки последици за Русия поради нейната военна агресия. Освен това в съображение 10 от Решение 2022/329 се посочва, че отговорът на Европейския съюза „ще включва както секторни, така и индивидуални ограничителни мерки“ като ответна реакция на „непровокираното нахлуване в Украйна на въоръжени сили на Руската федерация“. От това изявление е видно, че тези два вида мерки са взаимосвързани елементи, преследващи една и съща цел.
34      Вж. точка 13 от настоящото заключение.
35      Вж. точка 12 от настоящото заключение.
36      Наричано по-нататък „решение Kadi II“.
37      Решение Kadi II, точка 130.
38      Наричано по-нататък „решение Bank Tejarat“.
39      Решение Bank Terejarat, точки 60 и 61. Термините, използвани от Съда в тези точки, изглеждат двусмислени, тъй като се позовават на „мотиви“ вместо на
„критерии“. Въпреки това от точка 57 става ясно, че Съдът се позовава на критериите за включване
в списъка, разглеждани по това дело, а не на мотивите, обосноваващи прилагането на тези критерии.
40      Вж. решение от 21 септември 2000 г., EFMA/Съвет (C‑46/98 P, EU:C:2000:474, т. 38).
41      Вж. заключението на генерален адвокат Mengozzi по дело Evropaïki Dynamiki/ЕЦБ (C‑401/09 P, EU:C:2011:31, т. 88).
42      Вж. заключението на генерален адвокат La Pergola по дело EFMA/Съвет (C‑46/98 P, EU:C:1999:547, т. 10).
43      Вж. в този смисъл решение от 16 юли 2015 г., Комисия/Съвет (C- 425/13, EU:C:2015:483, т. 94 и цитираната съдебна практика).
44      Вж. решение от 31 януари 2019 г., Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, т. 31 и цитираната съдебна практика).
45      Вж. в този смисъл решение от 30 май 2017 г., Safa Nicu Sepahan/ Съвет (C--45/15 P, EU:C:2017:402, т. 49).