62022TJ0579_RES
Kohtuasi T‑579/22
ClientEarth AISBL
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (kuues koda laiendatud koosseisus) 10. septembri 2025. aasta otsus
Keskkond – Århusi konventsioon – Vaide rahuldamata jätmine – Määruse (EÜ) nr 1367/2006 artikkel 10 – Delegeeritud määrus (EL) 2021/2139 – Bioenergiaga seotud tegevus – Metsa biomass – Orgaaniliste põhikemikaalide tootmine – Toorplasti tootmine – Taksonoomia – Tehnilistele sõelumiskriteeriumidele esitatavad nõuded – Määruse (EL) 2020/852 artikkel 19 – Oluline panus kliimamuutuste leevendamisse – Määruse 2020/852 artikkel 10 – Üleminekutegevus – Kvantitatiivne piirmäär – Veenvad teaduslikud tõendid – Olelusring – Ettevaatuspõhimõte – Põhimõte, et keskkonnaeesmärke ei kahjustata oluliselt – Määruse 2020/852 artikkel 17 – Ringmajandus – Vee- ja mereressursid – Saastus
Keskkond – Århusi konventsioon – Kohaldamine liidu institutsioonide suhtes – Valitsusväliste organisatsioonide võimalus esitada keskkonnaasjades haldusakti peale vaie – Vaide põhjenduste täpsustamine – Vajadus ära näidata tõendid, mis võiksid tekitada kahtlusi kõnealuse akti põhjendatuse kohta
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1367/2006, artikli 10 lõige 1)
(vt punktid 27 ja 28)
Keskkond – Århusi konventsioon – Kohaldamine liidu institutsioonide suhtes – Valitsusväliste organisatsioonide võimalus esitada keskkonnaasjades haldusakti peale vaie – Vaide põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätmine – Kohtulik kontroll – Piirid – Ilmne hindamisviga – Puudumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1367/2006, artikkel 10, ja määrus 2020/852, artikli 19 lõige 1)
(vt punktid 29–33, 87, 104–108, 122, 143–147, 151 ja 152)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Eri kohaldatavate nõuete kaalumine komisjoni poolt – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2020/852, artikli 10 lõiked 3 ja 5, artikli 11 lõiked 3 ja 5 ning artikli 19 lõike 1 punkt f)
(vt punktid 52–57 ja 94)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Kehtiva asjaomase liidu õiguse arvesse võtmine – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2018/841 ja määrus 2020/852, artikli 10 lõike 1 punkt a ja artikli 19 lõike 1 punkt d; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2018/2001)
(vt punktid 61–71 ja 95–100)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Kohustus võtta arvesse toodete olelusringi või teenuseid – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2020/852, põhjendused 34, 40 ja 47 ning artikli 19 lõike 1 punkt g ja lõige 5; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/87)
(vt punktid 75–86 ja 139–142)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Kehtestamine komisjoni poolt – Bioenergiaga seotud tegevuse jaoks kehtestatud kriteeriumid – Metsa biomassi astmelise kasutamise põhimõttega seonduva kriteeriumi lisamata jätmine – Teaduslike tõendite ebapiisavus – Etapiviisilise lähenemise kasutamine – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2020/852, artikli 19 lõiked 1 ja 5; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2018/2001)
(vt punktid 114–128)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Orgaaniliste põhikemikaalide tootmise jaoks kehtestatud kriteeriumid – Järgneva majandustegevuse arvesse võtmine – Välistamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2020/852, artikli 3 punkt b, artikli 9 punkt c, artikli 10 lõike 3 punkt b, artikli 17 lõike 1 punkti c alapunktid i ja ii ning lõige 2 ja artikli 19 lõike 1 punkt g; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/60)
(vt punktid 156–172)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Orgaaniliste põhikemikaalide tootmise jaoks kehtestatud kriteeriumid – Üleminekutegevuseks klassifitseerimine – Ilmne hindamisviga – Puudumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrused nr 1907/2006 ja nr 1272/2008 ning määrus 2020/852, artikli 9 punkt e, artikli 10 lõike 3 punkt b ning artikli 17 lõike 1 punkt e)
(vt punktid 177–191)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Toorplasti tootmise jaoks kehtestatud kriteeriumid – Taastuvate materjalide kasutamist käsitleva piirmäära puudumine – Lubatavus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2020/852, artikli 19 lõike 1 punktid c ja k)
(vt punktid 201–207)
Õigusaktide ühtlustamine – Kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik – Majandustegevuse keskkonnasäästlikkuse kindlaks määramine – Tehnilised sõelumiskriteeriumid – Kehtestamine komisjoni poolt – Toorplasti tootmise jaoks kehtestatud kriteeriumid – Üleminekutegevuseks klassifitseerimine – Lubatavus – Sellise kriteeriumi lisamata jätmine, mis võimaldab kindlaks teha, et asjaomane majandustegevus ei kahjusta oluliselt ringmajandusele ülemineku eesmärki – Teaduslike tõendite ebapiisavus – Ilmne hindamisviga – Puudumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2020/852, artikli 9 punkt d, artikli 10 lõike 3 punkt b, artikli 17 lõike 1 punkt d ning artikli 19 lõike 1 punktid g ja k ning lõige 5)
(vt punktid 220–231)
Kokkuvõte
Üldkohus jättis muutmata Euroopa Komisjoni otsuse jätta rahuldamata vaie delegeeritud määruse 2021/2139 (
1
) peale, millega täiendatakse määrust 2020/852, millega kehtestatakse kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik (
2
) (edaspidi „taksonoomiamäärus“). Seda tehes tegi ta esimest korda otsuse taksonoomiamääruse teatavate sätete kohta, mis käsitlevad bioenergia, orgaaniliste põhikemikaalide tootmise ja toorplasti tootmisega seotud majandustegevust.
Taksonoomiamääruses on kehtestatud ühtne klassifitseerimissüsteem, et ühtlustada liidu tasandil kriteeriumid, mille alusel tehakse kindlaks, kas majandustegevus on keskkonnasäästlik, pidades silmas eri keskkonnaeesmärke, nagu näiteks kliimamuutuste leevendamine (
3
).
Selles kontekstis võttis komisjon taksonoomiamääruse täiendamiseks vastu delegeeritud määruse. Seal on kehtestatud tehnilised sõelumiskriteeriumid, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib teatavat bioenergia, orgaaniliste põhikemikaalide tootmise ja toorplasti tootmisega seotud majandustegevust pidada kliimamuutuste leevendamise eesmärgile oluliselt kaasa aitavaks ning selliseks, mis ei kahjusta oluliselt ühtegi teist selle määrusega määratletud keskkonnaeesmärkidest.
ClientEarth, mis on Belgia õiguse alusel asutatud mittetulunduslik organisatsioon, mille eesmärk on eelkõige keskkonnakaitse, esitas Århusi määruse (
4
) alusel delegeeritud määruse peale vaide, sest see delegeeritud määrus eirab tema arvates taksonoomiamäärust.
Komisjon jättis vaide rahuldamata 6. juuli 2022. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“), mis on käsitletava hagi ese.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus analüüsis esiteks ClientEarthi väidet, mille kohaselt on komisjon sisuliselt rikkunud õigusnorme seoses taksonoomiamääruse artiklis 19 kehtestatud tehniliste sõelumiskriteeriumide suhtes kohaldatavate nõuetega.
Selle artikli lõike 1 punkti f kohaselt peavad tehnilised sõelumiskriteeriumid põhinema veenvatel teaduslikel tõenditel ja ELTL artiklis 191 sätestatud ettevaatuspõhimõttel.
Selles kontekstis lükkas Üldkohus esimesena tagasi etteheite, et komisjon tõlgendas mõistet „veenvad teaduslikud tõendid“ liiga kitsalt nii, et nendeks on „teaduslikud tõendid, mis võimaldavad teha järelduse“.
Alustuseks märkis Üldkohus, et ClientEarth ei selgita, miks ta leiab, et komisjoni valitud tõlgendus muudab vaidlustatud otsuse ebaseaduslikuks, ega ka seda, miks ei vasta sellele tõlgendusele „parimad olemasolevad tõendid“ või „kõige uuemad ja usaldusväärsemad teaduslikud tõendid“.
Järgmiseks lükkas ta tagasi ClientEarthi argumendi, mille kohaselt komisjon leidis, et on õigus jätta tähelepanuta kõige paremad ja uuemad teaduslikud tõendid, kuna delegeeritud määrust pidevalt ajakohastakse. See argument põhineb nimelt vaidlustatud otsuse ekslikul tõlgendusel, milles on pelgalt märgitud, et nende elementidega arvestamise nõude liiga kitsas tõlgendamine seaks ohtu taksonoomiamääruse eesmärgid ja võtaks kogu soovitava toime komisjoni kohustuselt vaadata korrapäraselt läbi tehnilised sõelumiskriteeriumid, võttes arvesse teaduse ja tehnika arengut.
Hageja ei ole lõpetuseks ka tõendanud ettevaatuspõhimõtte rikkumist, sest ta ei ole selgitanud, kuidas rikub vaidlustatud otsuses valitud taksonoomiamääruse artikli 19 lõike 1 punkti f tõlgendus seda põhimõtet. Käsitletaval juhul piirdub ta väitega, et juhul, kui puuduvad veenvad teaduslikud tõendid, ei saa komisjon teatavat tegevust nimetatud määruse alusel klassifitseerida.
Teisena lükkas Üldkohus ümber teesi, mille kohaselt komisjon tõlgendas vääralt taksonoomiamääruse artikli 19 lõiget 1, sest ta leidis, et tuleb kaaluda selles sättes ette nähtud erinevaid nõudeid. Ta märkis sellega seoses, et nimetatud sättes on loetletud rida nõudeid, mis puudutavad ühtaegu nii tehniliste sõelumiskriteeriumide sisu kui ka vormi. Lisaks peavad tehnilised sõelumiskriteeriumid arvesse võtma mitut tegurit, millel on erinevad eesmärgid, nimelt keskkonna-, teadus-, majandus-, finants- ja teostatavuseesmärgid. Seega peab komisjon tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisel võtma arvesse kõiki taksonoomiamääruse artikli 19 lõikes 1 ette nähtud nõudeid, leides vajaduse korral nende vahel sobiva tasakaalu või praktilise vastavuse.
Kolmandana analüüsis Üldkohus väidet, et komisjon rikkus õigusnorme, tuginedes üksnes kehtivatele liidu õigusele, eelkõige II taastuvenergia direktiivile (
5
) ning maakasutuse ja metsanduse määrusele (
6
). ClientEarth väidab, et need õigusaktid, mida komisjon võttis arvesse selleks, et kehtestada tehnilised sõelumiskriteeriumid bioenergiaga seotud tegevuse jaoks, täidavad taksonoomiamääruse ülesannetest erinevaid ülesandeid ja põhinevad aegunud teaduslikel tõenditel, mis ei vasta taksonoomiamääruse artikli 19 lõike 1 nõuetele.
Kõigepealt märkis Üldkohus, et vastavalt sellele määrusele peab komisjon tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisel arvesse võtma „kõiki asjaomaseid kehtivaid liidu õigusakte“, mistõttu ei saa talle ette heita, et ta võttis arvesse kehtivaid liidu õigusakte.
Seoses II taastuvenergia direktiivis ning maakasutuse ja metsanduse määruses kehtestatud kriteeriumide väidetava aegumisega märkis Üldkohus täpsemalt, et õigusakti vastuvõtmise kuupäev ei tõenda iseenesest mittevastavust taksonoomiamääruses sätestatud nõuetele. Järelikult ei saa seda direktiivi ja määrust nende eset arvestades pidada bioenergiaga seotud tegevuse tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisel asjakohatuks. Sellega seoses lisas Üldkohus, et taksonoomiamäärus viitab sõnaselgelt II taastuvenergia direktiivile ja kaudselt maakasutuse ja metsanduse määrusele ning et nende kahe õigusaktiga kehtestatud kriteeriumid on lahutamatult seotud metsa biomassist toodetud biokütuste, vedelate biokütuste ja biomasskütuste puhul.
Neljandana leidis Üldkohus, et vastupidi ClientEarthi väidetele ei eiranud komisjon taksonoomiamääruse artikli 19 lõike 1 punktis g sätestatud kohustust võtta arvesse olelusringi seoses orgaaniliste põhikemikaalide ja toorplasti tootmise tegevusega.
Üldkohus märkis sellega seoses, et komisjon väitis küll vaidlustatud otsuses, et olelusringiga seotud kaalutluste tehnilistesse sõelumiskriteeriumidesse universaalselt sisse viimine on keeruline, kuna puuduvad kasutatavad ja võrreldavad andmed. Ent ta võttis seoses orgaaniliste põhikemikaalide tootmisega arvesse eeskätt kasvuhoonegaaside otsest heidet ning seoses toorplasti tootmisega põhinesid tehnilised sõelumiskriteeriumid eksperdiarvamustel ja olelusringi analüüsil.
Lisaks rõhutas Üldkohus, et taksonoomiamääruse artikli 19 lõike 1 punkt g ei nõua, et nähakse ette tehnilised sõelumiskriteeriumid, mis puudutavad konkreetselt olelusringi, ega kohusta olelusringi analüüsiks kõikidel juhtudel. Seevastu nõutakse, et komisjon arvestaks tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisel olelusringiga ja eelkõige olemasolevate olelusringi hindamistega.
Teiseks analüüsis Üldkohus ClientEarthi väidet, et seoses bioenergiaga seotud tegevusega on tehtud ilmseid hindamisvigu.
Hageja väitis ühelt poolt sisuliselt, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta järeldas, et metsa biomassi põletamine aitab oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamisele ega kahjusta oluliselt keskkonnaeesmärke. Täpsemalt heitis hageja komisjonile ette, et viimane kohtles kõiki metsast saadud tooraineid ühetaoliselt, järgimata kestliku rahanduse tehniliste ekspertide rühma soovitusi. Selles küsimuses tõdes Üldkohus, et hageja ei ole tõendanud, et seoses põhjustega, millele komisjon nende soovituste järgimata jätmisel tugines, on tehtud ilmne hindamisviga, mis võib nende usutavuse kahtluse alla seada. Üldkohus lisas, et vastupidi ClientEarthi väidetele võeti ka imporditud puitu bioenergiaga seotud majandustegevuse tehniliste sõelumiskriteeriumide kehtestamisel arvesse, arvestades II taastuvenergia direktiivi artikli 29 lõikeid 6 ja 7.
Teiselt poolt leidis komisjon hageja sõnul ekslikult, et puuduvad piisavad teaduslikud tõendid, et kehtestada tehnilised sõelumiskriteeriumid põhimõtte kohta, mille kohaselt ei tohi kahjustada oluliselt ringmajandusele ülemineku eesmärki seoses metsa biomassi astmelise kasutamise põhimõttega bioenergiaga seotud tegevuses, et võtta arvesse metsa biomassi astmelise kasutamise põhimõtet.
Sellega seoses märkis Üldkohus, et komisjon väitis vaidlustatud otsuses, et see põhimõte on äärmiselt keeruline ning et piisavad teaduslikud tõendid on sobivate kriteeriumide määratlemiseks väga olulised. Komisjon leidis, et selles kontekstis on tal vastavalt taksonoomiamääruse artikli 19 lõikele 5 võimalik kasutada etapiviisilist lähenemist. Komisjon leidis eeskätt, et II taastuvenergia direktiiv nägi ettevõtjatele juba ette jäätmehierarhiat ja ringmajandust käsitlevad kohustused ning et ettepanekus võtta vastu direktiiv, millega muudetakse II taastuvenergia direktiivi, oli ette nähtud, et liikmesriigid võtavad meetmeid, et tagada biomassist toodetava energia tootmine viisil, mis võtab arvesse jäätmehierarhiat ja astmelise kasutamise põhimõtet.
Hageja ei esitanud aga konkreetseid argumente, mis võimaldaksid ümber lükata komisjoni järelduse teaduslike tõendite ebapiisavuse kohta, ega tõendanud, et analüüsis, mille tulemusel kasutati eespool nimetatud etapiviisilist lähenemist, oli tehtud ilmne hindamisviga.
Kolmandaks käsitles Üldkohus väidet, et on tehtud ilmsed hindamisvead seoses orgaaniliste põhikemikaalide tootmisega, mille komisjon klassifitseeris vääralt üleminekutegevuseks taksonoomiamääruse artikli 10 lõike 2 tähenduses (
7
).
Hageja väitis selles raamistikus eeskätt, et komisjon ei võtnud arvesse toodete olelusringi mõju. Ent Üldkohus tuletas meelde, et komisjon ei ole kohustatud kehtestama tehnilisi sõelumiskriteeriume, mis puudutavad konkreetselt olelusringi, ega analüüsima olelusringi kõikidel juhtudel.
Hageja väitis lisaks, et komisjon tegi ilmse hindamisvea seoses kriteeriumidega, mille alusel kohaldatakse saastuse vältimise ja vähendamise eesmärgi olulise kahjustamise vältimise põhimõtet, kui ta klassifitseeris orgaaniliste põhikemikaalide tootmise tegevuse üleminekutegevuseks, sest see on mõeldud üksnes kasutamiseks, mis on ühiskonna jaoks tähtis.
Üldkohus märkis siiski, et vaidlustatud otsusest tuleneb, et orgaaniliste põhikemikaalide tootmine klassifitseeritakse üleminekutegevuseks üksnes siis, kui see toimub vähem süsinikumahuka protsessi teel. Lisaks ei kohaldata üleminekutegevuseks klassifitseerimist orgaaniliste põhikemikaalide tootmise suhtes, kui tegemist on selliste ainete tootmisega, mida võib teatavate ohtude ja ohukategooriate puhul liigitada, „välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et nende kasutamine on ühiskonna jaoks tähtis“. Järelikult ei saanud hageja komisjonile ette heita seda, et viimane ei esitanud piisavaid tõendeid ohtlike ainete hilisema kasutamise ja nende kasutamise kohta, mis on ühiskonna jaoks tähtis.
Üldkohus lisas, et vastupidi ClientEarthi väidetele on REACH-määrus (
8
) ja CLP-määrus (
9
), millele vaidlustatud otsus viitab, selles osas asjakohased. Nimelt tuleneb kemikaaliohutusega seotud õiguslikest nõuetest, mis on ette nähtud eelkõige viidatud määrustes, et orgaaniliste põhikemikaalide hilisem kasutamine on reguleeritud ning et nende toodete tootjatel ja teistel tarneahelas osalejatel on mitmesugused kohustused, mis puudutavad eelkõige registreerimist, teavitamist ja teabevahetust.
Neljandaks ja viimaseks analüüsis Üldkohus ClientEarthi väidet toorplasti tootmise tegevuse kohta.
Hageja sõnul oleks komisjon pidanud kehtestama selle tegevuse jaoks kvantitatiivse kriteeriumi, millega nähakse ette taastuva tooraine minimaalne osakaal selleks, et toorplasti tootmise saaks klassifitseerida tegevuseks, mis aitab oluliselt kaasa kliimamuutuste leevendamisele. Üldkohus märkis siiski, et komisjon kehtestas delegeeritud määruses ühelt poolt kvalitatiivse kriteeriumi, mis kohustab kasutama kindlaksmääramata koguses taastuvaid tooraineid, ja teiselt poolt kvantitatiivse kriteeriumi, mille alusel peab kasvuhoonegaaside heide jääma alla kehtestatud piirmäära. See valik on kooskõlas taksonoomiamääruse artikliga 19, mis ei tee kvantitatiivsete kriteeriumide või piirmäärade lisamist tehnilistesse sõelumiskriteeriumidesse kohustuslikuks.
Samuti ei saa komisjonile ette heita, et ta viitas vaidlustatud otsuses tehniliste sõelumiskriteeriumide tulevastele läbivaatamistele. Taksonoomiamääruse artikli 19 lõike 5 esimese ja viimase lõigu kohaselt on selline läbivaatamine kohustuslik vähemalt iga kolme aasta järel üleminekutegevuseks klassifitseeritud tegevuse puhul, mille hulka kuulub toorplasti tootmine.
Lisaks heitis ClientEarth komisjonile ette, et viimane ei kehtestanud tehnilisi sõelumiskriteeriume, et teha kindlaks, kas toorplasti tootmine kahjustab oluliselt ringmajandusele ülemineku eesmärki. Peale selle ei järginud komisjon tema sõnul kestliku rahanduse eksperdirühma soovitust selles küsimuses.
Sellega seoses tõdes Üldkohus kõigepealt, et eksperdirühma soovitused ei ole komisjonile siduvad. Taksonoomiamääruse artikli 19 lõike 1 punktide g ja k kohaselt tuleb tehniliste sõelumiskriteeriumide puhul pealegi arvesse võtta asjaomase tegevuse olelusringi, kuid need peavad olema ka lihtsasti kasutatavad ja kontrollitavad. Komisjon leidis vaidlustatud otsuses, et olelusringiga seotud elementide tehnilistesse sõelumiskriteeriumidesse universaalselt sisse viimine on keeruline, kuna puuduvad kasutatavad ja võrreldavad andmed ning biopõhiste plastide rakendusi on palju. Üldkohus ei saa aga asendada enda omaga komisjoni hinnangut teaduslike ja keeruliste tõendite toimivuse või piisavuse kohta selleks, et teha kindlaks, kas sellist tehnilist sõelumiskriteeriumi on võimalik kehtestada.
Kuna Üldkohus lükkas kõik ClientEarthi argumendid tagasi, jättis ta hagi tervikuna rahuldamata.
(
1
)	Komisjoni 4. juuni 2021. aasta delegeeritud määrus (EL) 2021/2139, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2020/852, kehtestades tehnilised sõelumiskriteeriumid, millega määratakse kindlaks, millistel tingimustel võib majandustegevust pidada kliimamuutuste leevendamisele või nendega kohanemisele oluliselt kaasa aitavaks, ja mille alusel otsustatakse, et see majandustegevus ei kahjusta oluliselt muid keskkonnaeesmärke (ELT 2021, L 442, lk 1; edaspidi „delegeeritud määrus“).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuni 2020. aasta määrus (EL) 2020/852, millega kehtestatakse kestlike investeeringute hõlbustamise raamistik ja muudetakse määrust (EL) 2019/2088 (ELT 2020, L 198, lk 13).
(
3
)	Taksonoomiamääruse artiklid 9 ja 10.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT 2006, L 264, lk 13), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 2021. aasta määrusega (EL) 2021/1767 (ELT 2021, L 356, lk 1) (edaspidi „Århusi määrus“).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2018. aasta direktiiv (EL) 2018/2001 taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise kohta (ELT 2018, L 328, lk 82; edaspidi „II taastuvenergia direktiiv“).
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määrus (EL) 2018/841, millega lisatakse maakasutusest, maakasutuse muutusest ja metsandusest tulenev kasvuhoonegaaside heide ja sellest tulenevate kasvuhoonegaaside sidumine 2030. aasta kliima- ja energiapoliitika raamistikku ning millega muudetakse määrust (EL) nr 525/2013 ja otsust nr 529/2013/EL (ELT 2018, L 156, lk 1; edaspidi „maakasutuse ja metsanduse määrus“).
(
7
)	Üleminekutegevus on majandustegevus, mille jaoks ei ole tehnoloogiliselt ja majanduslikult teostatavat vähese süsinikuheitega alternatiivi, kuid mis toetab üleminekut kliimaneutraalsele majandusele, järgides teatud kriteeriume.
(
8
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT 2006, L 396, lk 1).
(
9
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1272/2008, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist ning millega muudetakse direktiive 67/548/EMÜ ja 1999/45/EÜ ja tunnistatakse need kehtetuks ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1907/2006 (ELT 2008, L 353, lk 1).