61986CC0253_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Sagsoegeren, der er indehaver af en vingaard i Portugal, indgav den 20 . juni 1986 en ansoegning til statssekretaeren for landbrug og ministeren for landbrug, fiskeri og ernaering om ydelse af en praemie i henhold til Raadets forordning nr . 777/85 af 26 . marts 1986 ( 1 ) for endelig nedlaeggelse af et vinareal paa 30 hektar, der skulle ryddes som et led i en samlet omlaeggelse af ejendommen .
2 . Raadet vedtog den 14 . juli 1986 forordning nr . 2239/86 om en faelles specifik foranstaltning til forbedring af vinstrukturerne i Portugal, hvis artikel 6, stk . 6, bestemmer, at
" i det tidsrum, hvor den faelles foranstaltning loeber, kan vindyrkerne ikke modtage den i forordning ( EOEF ) nr . 777/85 fastsatte praemie for endelig nedlaeggelse ".
3 . Ifoelge sagsoegeren er ordningen, der ved forordning nr . 2239/86 specifikt blev indfoert for Portugal, i flere henseender mindre gunstig end ordningen i forordning nr . 777/85 . Det sagsoegende selskab har isaer gjort gaeldende, at forordning nr . 2239/86 i sin 10-aarige gyldighedspeirode kun kan finde anvendelse paa et areal paa i alt 15 000 hektar . De portugisiske myndigheder overlades saaledes et vidt skoen, hvorfor givetvis ikke alle ansoegere kan profitere af forordningen . Desuden er det praemiebeloeb for endelig nedlaeggelse, der er fastsat i forhold til det gennemsnitlige udbytte pr . hektar, mindre end det i forordning nr . 777/85 fastsatte .
4 . Principielt har sagsoegeren nedlagt paastand om annullation af forordning nr . 2239/86, artikel 6, stk . 6, der udelukker selskabet fra praemien i forordning nr . 777/85, under henvisning til, at denne tilsidesaetter de almindelige faellesskabsretlige principper om retssikkerhed, overholdelse af velerhvervede rettigheder, om ikke at give love med tilbagevirkende kraft og beskyttelsen af den berettigede forventning .
5 . Subsidiaert har sagsoegeren nedlagt paastand om erstatning for det tab paa 150 000 ecu, selskabet har lidt som foelge af, at forordning nr . 777/85 ikke fandt anvendelse .
Annullationspaastanden
6 . Raadet, som sagsoegte, og Republikken Portugal og Kommissionen, som intervenienter, har principielt anfoert, at annullationssoegsmaalet maa afvises, idet sagsoegeren ikke er umiddelbart og individuelt beroert af forordning nr . 2239/86 .
7 . Som Domstolen gentagne gange har udtalt,
" kan ifoelge Traktatens artikel 173, stk . 2, et af private anlagt annullationssoegsmaal kun antages til behandling i realiteten, saafremt den anfaegtede retsakt, selv om den er udfaerdiget i form af en forordning, dog reelt er en beslutning, der beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt . Denne bestemmelse har navnlig til formaal at undgaa, at Faellesskabets institutioner alene ved at anvende forordningsformen kan afskaere en privatpersons sagsanlaeg i anledning af en beslutning, der beroerer den paagaeldende umiddelbart og individuelt og saaledes at tydeliggoere, at den valgte form ikke kan aendre en retsakts beskaffenhed .
En privatpersons soegsmaal maa imidlertid afvises, saafremt det er rettet mod en almengyldig forordning, jfr . Traktatens artikel 189, stk . 2 . Afgoerelsen om, hvorvidt der foreligger en forordning eller en beslutning beror paa, om den omhandlede retsakt er almengyldig eller ej . Det afgoerende er derfor den anfaegtede retsakt beskaffenhed og navnlig de retsvirkninger, den skal have eller faktisk har" ( 2 ).
8 . Imidlertid kan der ikke vaere tvivl om, at forordning nr . 2239/86 i sin helhed har et generelt sigte . Som dens titel viser, angaar den en forbedring af vinstrukturerne i Portugal, hvilket skal opnaas dels ved omstrukturering af vindyrkningsarealerne og dels ved at tilskynde til en endelig nedlaeggelse af vinarealer . Den er udformet paa en generel og teoretisk maade, finder anvendelse paa objektivt afgraensede situationer og har retsvirkninger for nogle generelt og teoretisk afgraensede persongrupper .
9 . Den er rettet til de portugisiske vindyrkere som helhed og angaar sagsoegeren, som enhver anden erhvervsdrivende, der er omfattet af direktivet udelukkende i kraft af, at selskabet er vinproducent : Sagsoegeren er derfor ikke individuelt beroert .
10 . Sagsoegeren er heller ikke umiddelbart beroert . I saerdeleshed da ydelsen af praemie for endelig nedlaeggelse i henhold til forordning nr . 2239/86, kraever en skriftlig afgoerelse fra de portugisiske myndigheder, hvortil ansoegningerne skal indsendes . De portugisiske myndigheder raader ved udoevelsen af denne kompetence raader over et vidt skoen, hvilket sagsoegeren selv erkender, og for hele varigheden af den faelles foranstaltning i henhold til artikel 6 i forordning nr . 729/70 ( 3 ), dvs . 10 aar ( artikel 10, stk . 1 ) er ydelsen af praemier for endelig nedlaeggelse begraenset til et samlet areal paa i alt 15 000 hektar af de portugisiske vindyrkningsarealer ( artikel 6, stk . 4 ), hvilke ifoelge Raadets oplysninger, der ikke er blevet bestridt, udgoer 279 000 hektar .
11 . I sin replik ( s . 25 ) har sagsoegte, hvilket er blevet bekraeftet under retsmoedet, fremhaevet, at man ikke oensker hele forordning nr . 2239/86 annulleret, da man ikke bestrider, at denne i sin helhed har karakter af en forordning, "men kun den del ... der tilsidesaetter det faellesskabsretlige hjemmelskrav ". I indledningen til staevningen ( s . 2 ) har sagsoegeren i oevrigt praeciseret, at "naervaerende soegsmaal har til formaal :
a ) at det statueres, at de almindelige principper om retssikkerhed, overholdelse af velerhvervede rettigheder, ikke at give love med tilbagevirkende kraft og beskyttelsen af den berettigede forventning, som er bestanddele af faellesskabsretten, er blevet tilsidesat, idet Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2239/86 af 14 . juli 1986 bestemmer, at i hele perioden for den faelles foranstaltning, der blev indfoert ved omhandlede forordning, kan vindyrkerne ikke opnaa den praemie for endelig nedlaeggelse, der er fastsat i forordning ( EOEF ) nr . 777/85 ...".
12 . Men dette indebaerer, at sagsoegeren nedlaegger paastand om, at det for produktionsaaret 1986/1987 og for alle de efterfoelgende produktionsaar ikke er afsnit II i forordning nr . 2239/86, der finder anvendelse, men derimod forordning nr . 777/85 . Ved at nedlaegge paastand om annullation af artikel 6, stk . 6, har sagsoegeren reelt nedlagt paastand om annullation af samtlige bestemmelser i forordning nr . 2239/86, der vedroerer rydning af vindyrkningsarealer, dvs . annullation af en raekke forordningsbestemmelser .
13 . Under retsmoedet har sagsoegeren imidlertid givet det indtryk, at staevningen ogsaa kan fortolkes udelukkende som en paastand om, at forordning nr . 2239/86 kun skal saettes ud af kraft for saa vidt angaar produktionsaaret 1986/1987 og kun for sagsoegerens vedkommende . Dette minder meget om en begraeing om en midlertidig foranstaltning .
14 . Selskabet Agro-Pecuaria har gjort gaeldende, at det maa betragtes som individuelt beroert af artikel 6, stk . 6, i forordning nr . 2239/86, idet det var den eneste portugisiske landbrugsvirksomhed, der indgav en ansoegning om ydelse af praemie i henhold til forordning nr . 777/85 paa dagen for forordning 2239/86' s vedtagelse og ikrafttraeden . Selskabet er saaledes individuelt beroert af artikel 6, stk . 6, idet denne bestemmelse afskaerer det fra praemien i forordning nr . 777/85, og herved paavirker dets juridiske situation ved en faktisk situation, der udskiller selskabet fra enhver anden person og individualiserer selskabet paa en maade, der ligestiller det med adressaten for en beslutning .
15 . Raadet, Republikken Portugal og Kommissionen har bestridt, at sagsoegeren er individuelt beroert af bestemmelsen og har herved henvist til, at ansoegningen blev indsendt inden den 1 . september 1986, dvs . inden begyndelsen af det vinproduktionsaar, hvor den under andre omstaendigheder havde kunnet komme i betragtning, samt at ansoegningen ikke i sig selv kan have nogen retsvirkning .
16 . Sagsoegeren finder paa den anden side, at der er en klar lighed mellem denne sag og sag 11/82, SA Piraiki-Patraiki m.fl . mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ( 4 ). I denne sag havde sagsoegeren gjort gaeldende, at selv om den anfaegtede bestemmelse fandt anvendelse paa alle graeske eksportoerer, aktuelle eller potentielle, af bomuldsgarn til Frankrig, var deres situation saerlig i den forstand, at de inden bestemmelsens vedtagelse havde indgaaet nogle kontrakter, hvis opfyldelse skulle finde sted efter dennes ikrafttraeden . For dem, der kunne bevise eksistensen af saadanne kontrakter, anerkendte Domstolen, at de befandt sig i en faktisk situation, der adskilte dem fra alle andre, der beroertes af den anfaegtede beslutning,
" for saa vidt som de helt eller delvis blev forhindret i at opfylde kontrakterne som foelge af vedtagelsen af beslutningen" ( Sml . 1985, s . 244, praemis 19 ).
17 . Som foelge af Kommissionens indvending om, at den paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse ikke kendte og ikke havde mulighed for at faa oplyst eksistensen af disse privatretlige aftaler, undersoegte Domstolen igen ud fra denne synsvinkel formaliteten samtidig med paadoemmelsen af sagens realitet ( praemis 21 ) og fastslog slutteligt vedroerende de erhvervsvirksomheder, der havde indgaaet saadanne kontrakter, at
" de virksomheder, hvis kontrakter opfyldte disse kriterier, maa antages at vaere individuelt beroert, idet de udgjorde en lille gruppe erhvervsdrivende, som Kommissionen kendte til, og som paa grund af de naevnte kontrakter blev saerligt beroert" ( Sml . 1985, s . 245, praemis 31 ).
18 . I naervaerende sag kan det ikke bestrides, at sagsoegerens indgivelse af en ansoegning i henhold til forordning nr . 777/85 med sikkerhed gjorde det muligt at udskille selskabet som en af de portugisiske vinproducenter, der faktisk blev beroert af, at forordningen blev sat ud af kraft .
19 . Men man kan ikke sige, at Sociedade Agro-Pecuaria blev langt mere beroert af denne beslutning end de oevrige portugisiske vinproducenter, der skulle til at indgive deres ansoegninger ved begyndelsen af det nye vinproduktionsaar . Selskabet blev blot tidligere ramt af dens virkning .
20 . Domstolen har gentagne gange udtalt, at
" den omstaendighed, at det er muligt at fastlaegge antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, som paa et givet tidspunkt vil blive beroert af en retsakt, er ikke til hinder for, at retsakten har karakter af en generel normfastsaettende foranstaltning, naar det kan fastslaas, at denne retsvirkning som grundlag har objektive retlige eller faktiske kriterier, som er opstillet i retsakten, og som har tilknytning til det tilsigtede formaal med denne" ( praemis 8 i ovennaevnte dom Firma Deutz und Geldermann, Sektkellerei Breisach/Baden GmbH mod Raadet for De Europaeiske Faellesskaber ).
21 . Saa vidt jeg ved, eksisterer der kun en eneste dom i Domstolens praksis, hvor Domstolen har statueret, at privatpersoners soegsmaal kan realitetsbehandles, blot fordi disse havde indgivet nogle ansoegninger . Det er dom af 13 . maj 1971, N . V . International Fruit Company m.fl . mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ( forenede sager 41-44/70, Rec . s . 411/Sml . 1971, s . 83 ). I denne sag fandt den anfaegtede forordning kun anvendelse paa virksomheder, der dels havde ansoegt om importlicenser inden en vis dato, der var fastsat i forordningen, og dels havde ansoegt inden forordningens vedtagelse . Domstolen fastslog da, at
" antallet af ansoegninger, som den naevnte forordning kunne vedroere, stod altsaa fast, da den blev udstedt; ingen nye ansoegninger kunne komme til" ( praemis 17 og 18 i ovennaevnte dom ).
22 . I naervaerende sag ville situationen kun have vaeret den samme, dersom den anfaegtede forordning var udstedt efter den 31 . december 1986, dvs . efter den fastsatte frist for indgivelse af ansoegninger om praemie for rydning i produktionsaaret 1986/1987 . Kun paa det tidspunkt ville antallet og identiteten af de beroerte vinproducenter have vaeret bestemt og fast "ne varietur ". Retsakten ville saaledes, i det mindste for saa vidt angaar dette produktionsaar have beroert en sluttet kreds af erhvervsdrivende . Den anfaegtede forordning blev imidlertid udstedt den 14 . juli 1986 .
23 . For at en privatperson i oevrigt kan betragtes som individuelt beroert af en bestemmelse i en forordning, skal denne gribe ind i privatpersonens retsstilling ( dom af 18 . november 1975, sag 100/74, Selskabet CAM A/S mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, praemis 19, Sml . s . 1393, 1403 ). Med andre ord skal privatpersonens initiativ have haft retsvirkninger paa grund af den anfaegtede retsakt .
24 . Domstolen har saaledes statueret, at nogle eksportoerer var individualiserede derved, at de havde opnaaet en forudgaaende fastsaettelse af restitutionerne i nogle certifikater, der var udstedt inden en bestemt dato ( 5 ).
25 . I det tilfaelde, hvor Kommissionen har truffet en beslutning, efter at denne fra de nationale interventionsorganer har faaet meddelelse om de bud, de har modtaget i forbindelse med periodiske licitationer om salg af frossent oksekoed, som interventionsorganerne ligger inde med, har Domstolen tilladt realitetsbehandling af et soegsmaal fra en bydende, fordi Kommissionens beslutning, selv om den er adresseret til medlemsstaterne, afgoer, direkte, hvilken skaebne, gunstig eller ugunstig, hvert enkelt af de bud skal have, der er afgivet ( 6 ).
26 . Ogsaa i dommen SA Piraiki-Patraiki, som specielt er blevet paaberaabt af sagsoegeren, baserede Domstolen sig paa eksistensen af allerede indgaaede kontrakter, hvis eksistens var blevet bevist og hvis opfyldelse helt eller delvis var umuliggjort af den anfaegtede foranstaltning, og statuerede, at de virksomheder, der havde saadanne kontrakter, var individuelt beroert .
27 . I den sag, vi beskaeftiger os med her, kan sagsoeger naturligvis ikke paaberaabe sig en kontraktsmaessig forpligtelse, hvis opfyldelse umuliggoeres af, at forordning nr . 2239/86 blev udstedt .
28 . Skulle man i oevrigt som sagsoeger antage, at medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for rammerne af forordning nr . 777/85 ikke raader over noget skoen med hensyn til ydelsen af praemier til de ansoegere, der har ansoegt og som opfylder betingelserne, maatte myndighederne kontrollere, om betingelserne faktisk var opfyldt og afgoere, hvorledes vindyrkningsarealerne skulle klassificeres, paa stedet fastlaegge deres afkast, og under hensyn til alle disse forhold tildele et beloeb til hver enkelt . En ansoegning i henhold til forordning nr . 777/85 har altsaa ingen automatisk retsvirkning .
29 . Da ansoegningen som bekendt ikke gav anledning til en afgoerelse fra de kompetente myndigheder, kan jeg slutte, at den anfaegtede bestemmelse ikke har grebet ind i sagsoegerens retsstilling . Under henvisning til samtlige ovenfor anfoerte betragtninger boer annullationssoegsmaalet afvises .
Erstatningen
30 . Selv om jeg er kommet frem til at annullationssoegsmaalet maa afvises, kan jeg ikke undlade at undersoege erstatningssoegsmaalet, idet
" i henhold til Domstolens faste praksis er erstatningssoegsmaalet efter Traktatens artikel 178 og artikel 215, stk . 2, indfoert som et selvstaendigt retsmiddel med en saerlig funktion i forhold til andre retsmidler og er underlagt betingelser, som er udformet med henblik paa dets formaal" ( 7 ).
Afvisningen af paastanden om annullation medfoerer altsaa ikke noedvendigvis afvisning af paastanden om erstatning .
31 . Raadet, Republikken Portugal og Kommissionen finder imidlertid, at den subsidiaere paastand om erstatning maa afvises, idet den ikke opfylder betingelserne i Domstolens procesreglement, artikel 38, stk . 1, litra c ), der bestemmer, at staevningen indeholder soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af de soegsmaalsgrunde, der paaberaabes .
32 . Det er korrekt, at det skriftlige materiale fra sagsoegeren er yderst ordknapt paa dette omraade . I sin staevning har sagsoegeren alene nedlagt paastand om, "at det tilpligtes Faellesskabet at betale erstatning for de tab, som den manglende anvendelse af Raadets forordning nr . 777/85 ( EOEF ) af 25 . marts 1985 har paafoert sagsoeger ". Yderligere har sagsoegeren i sin replik ( s . 52 ) opgjort det tab, som det paastaar at have lidt, til 150 000 ecu med tillaeg af morarenter fra det tidspunkt, da staevningen blev forkyndt for sagsoegte .
33 . Efter min mening fremgaar det tilstraekkelig klart af selve staevningen, at der med paastanden tilsigtes at opnaa erstatning svarende til den praemie, som sagsoegeren paastaar sig berettiget til i henhold til forordning nr . 777/85 for de 30 hektar vindyrkningsarealer, selskabet havde til hensigt at rydde ( dvs . 150 000 ecu ).
34 . Med hensyn til de soegsmaalsgrunde, der paaberaabes, er det tydeligvis de samme, som annullationssoegsmaalet er baseret paa .
35 . Den omstaendighed, at det tilstraebte resultat og de soegsmaalsgrunde, der paaberaabes i begge soegsmaal, er de samme, forekommer mig ikke tilstraekkelig til at slutte, at erstatningssoegsmaalet skal afvises .
36 . I sagen Compagnie d' approvisionnement de transport et de crédit SA og Grands Moulins de Paris SA mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ( 8 ) stod Domstolen over for en lignende situation . Kommissionen havde bestridt, at erstatningskravene kunne realitetsbehandles og gjort gaeldende, at den omstaendighed, at sagsoegerne havde opgjort deres tab til praecis forskellen mellem stoetten efter de anfaegtede forordninger og stoetten efter den tilstraebte ordning, maatte bedoemmes saaledes, at sagsoegerne via erstatningssoegsmaal soegte at omgaa den afvisning, som de maatte taale, hvis de anlagde sag til annullation af de omhandlede direktiver efter EOEF-Traktatens artikel 173 .
37 . Domstolen udtalte hertil imidlertid at
" erstatningssoegsmaalet er indfoert som et selvstaendigt middel med en saerlig funktion i forhold til andre retsmidler og er underlagt betingelser, som er udformet med henblik paa dets specielle formaal . Det adskiller sig fra annullationssoegsmaalet ved, at det tilsigter, ikke ophaevelse af en bestemt foranstaltning, men erstatning for et tab, som er foraarsaget af en institution under udoevelsen af dens hverv; at erstatningssoegsmaalene tager alene sigte paa at anerkende et erstatningskrav og som foelge heraf paa en ydelse, der kun skal have virkning i forhold til sagsoegerne; at disse soegsmaal kan saaledes paakendes i realiteten ".
38 . I naervaerende sag ville sagsoegeren i oevrigt ikke kunne beskyldes for at have villet omgaa betingelserne i artikel 173, eftersom selskabets soegsmaal principalt er anlagt efter denne artikel . Desuden maa man notere sig, at erstatningssoegsmaalet er blevet anlagt subsidiaert . Det bliver kun relevant, hvis forordning nr . 2239/86 ikke annulleres ( enten fordi det principale soegsmaal afvises, eller sagsoegte frifindes ). Hvis forordningen bliver annulleret af Domstolen, vil forordning nr . 777/85 fortsat finde anvendelse paa Portugal, og sagsoegeren ville ikke lide noget tab .
39 . Jeg foreslaar derfor ikke, at erstatningssoegsmaalet afvises, men at det fremmes til realitetsbehandling .
40 . Med hensyn til dette foelger det af fast praksis
" at ifoelge Traktatens artikel 215, stk . 2, og de generelle grundsaetninger, hvortil der henvises i denne bestemmelse, forudsaetter Faellesskabets ansvar, at der er opfyldt en raekke betingelser, for saa vidt angaar retsstridigheden af institutionernes adfaerd, tabets indtraeden og eksistensen af en aarsagssammenhaeng mellem denne adfaerd og det paaberaabte tab ".
I denne sag er retsakten, der paastaas at vaere aarsagen til tabet, en generel retsakt . Herom gaelder efter Domstolens praksis, at
" efter fast praksis ( jfr . navnlig dom af 2 . december 1971 i sag 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt, Sml . s . 275 ) kan Faellesskabet imidlertid kun ifalde ansvar for saadanne generelle retsakter, saafremt der foreligger en tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private ". ( 9 )
Det er under hensyntagen til disse krav, at naervaerende erstatningssoegsmaal maa bedoemmes .
41 . Som jeg allerede har anfoert, kan vi antage, at de hoejere retsregler til beskyttelse af private, som sagsoegeren paastaar er tilsidesatte er de samme som dem, selskabet stoettede sit annullationssoegsmaal paa, nemlig principperne om overholdelse af velerhvervede rettigheder, beskyttelsen af den berettigede forventning, retssikkerhed og princippet om ikke at give love med tilbagevirkende kraft .
42 . Som anfoert tidligere har ansoegningen om ydelse af praemie for rydning, der var indsendt af sagsoegeren til de portugisiske myndigheder, imidlertid hverken kunnet fremkalde nogen retsvirkning, eller a fortiori skabt en ret til praemie i henhold til forordning nr . 777/85 .
43 . Under disse omstaendigheder kan der ikke vaere tale om en tilsidesaettelse af princippet om overholdelse af velerhvervede rettigheder . I oevrigt har Domstolen for nyligt under henvisning til sin dom af 27 . september 1979 i sagen Eridania mod Ministère de l' agriculture et des forêts bekraeftet, ( 10 ), at
" en virksomhed kan nemlig ikke paaberaabe sig en velerhvervet ret til bevarelse af en fordel, som for denne virksomhed er et resultat af udformningen af en markedsordning paa et givet tidspunkt" ( 11 ).
Dette gaelder saa meget desto mere, naar der er tale om en potentiel fordel .
44 . Derfor kan man heller ikke fastholde, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om den berettigede forventning . Det foelger desforuden af Domstolens praksis, at hvis en forudseende og paapasselig erhvervsdrivende maa paaregne, at der vil blive indfoert strenge foranstaltninger paa faellesskabsplan, kan han ikke paaberaabe sig en berettiget forventning, naar denne retsakt udstedes ( Domstolens dom af 1 . februar 1978, sag 78/77, Firma Johann Loehrs mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Sml . s . 169 ) ( 12 ). Det skal desuden her bemaerkes, at forordning nr . 777/85 i artikel 7 bestemmer, at Raadet kan aendre de fastsatte praemiebeloeb .
45 . I denne sammenhaeng har Kommissionen ret i at understrege, "at det ville vaere urimeligt, hvis en privatperson via en for tidligt indgivet ansoegning ( der endnu ikke har medfoert retsvirkninger for ansoeger ) kan tvinge Faellesskabet til at opretholde en ordning uaendret fra det ene produktionsaar til det andet uanset de oekonomiske forhold ". Domstolen har flere gange udtalt ( 13 ), at
" anvendelsesomraadet for princippet om beskyttelse af den berettigede forventning maa ikke udvides i en saadan grad, at princippet generelt forhindrer, at en ny ordning kan finde anvendelse paa de fremtidige virkninger af situationer, som er opstaaet under den tidligere ordning (...)".
46 . I oevrigt kan sagsoeger ikke kraeve oprettelse af en overgangsordning til egen fordel, naar selskabet ikke havde velerhvervede rettigheder under den tidligere ordning .
47 . For saa vidt angaar princippet om retssikkerhed og om ikke at give love med tilbagevirkende kraft, skal jeg alene anfoere, at forordning nr . 2239/86, der blev udstedt den 14 ., offentliggjort den 18 . og traadte i kraft den 21 . juli 1986, kun fandt anvendelse paa vinproduktionsaaret 1986/1987, der begyndte den 1 . september 1986 . Dens anvendelse paa sagsoegerens ansoegning, der var indgivet for dette aar, kan saaledes i intet tilfaelde have tilsidesat de naevnte almindelige principper .
Under henvisning til de ovennaevnte begrundelser boer erstatningskravet afvises som ubegrundet .
48 . Jeg foreslaar derfor Domstolen, at annullationssoegsmaalet afvises, og at erstatningssoegsmaalet afvises som ubegrundet, samt at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de intervenerende parters .
( 1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 777/85 af 26 . marts 1985 om ydelse af praemier for endelig nedlaeggelse af visse vinarealer i produktionsaarene 1985/1986 til 1989/1990 ( EFT L 88 af 28.3.1985, s . 8 ).
( 2 ) Domstolens dom af 24 . februar 1987, Firma Deutz und Geldermann, Sektkellerei, Breisach/Baden GmbH mod Raadet for De Europaeiske Faellesskaber, sag 26/86, Sml . s . 941, praemis 6 og 7; se ogsaa Domstolens kendelse af 20 . maj 1987, Champlor SA m.fl . mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, sag 233/86 til 235/86, Sml . s . 2251, praemis 6 og 7 .
( 3 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 729/70 af 21 . april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik ( EFT L 94 af 28.4.1970, s . 13 ).
( 4 ) Domstolens dom af 17 . januar 1985, Sml . s . 207 .
( 5 ) Domstolens dom af 18 . november 1975, sag 100/74, Selskabet CAM A/S mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 1393; Domstolens dom af 31 . marts 1977, sag 88/76, Société pour l' exportation des sucres SA mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 709; Domstolens dom af 3 . maj 1978, sag 112/77, Gesellschaft mbH in Firma August Toepfer & Co . mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 1029 .
( 6 ) Dom af 6 . marts 1979, sag 92/78, Simmenthal SpA mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 777 .
( 7 ) Se isaer Domstolens dom af 26 . februar 1986, sag 175/84, Krohn & Co . Import-Export ( GmbH & Co . KG ) mod Kommissionen for De Europaeiske Faelllesskaber, Sml . s . 753, praemis 26 ).
( 8 ) Domstolens dom af 13 . juni 1972, forenede sager 9 og 11/71, Sml . i sammendrag s . 101 .
( 9 ) Dom af 14 . janaur 1987, Zuckerfabrik Bedburg AG m.fl . mod Raadet og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, sag 281/84, Sml . s . 49, praemis 17 og 18 .
( 10 ) Sag 230/78, SpA Eridania, Sml . 1979, s . 2749 .
( 11 ) Se Domstolens dom af 11 . marts 1987, Walter Rau Lebensmittelwerke m.fl . mod BALM, forenede sager 133 til 136/85, Sml . s . 2289, praemis 18 .
( 12 ) Se dom af 11 . marts 1987, Van den Bergh en Jurgens BV mod Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, sag 265/85, Sml . s . 1155, praemis 44 .
( 13 ) Se isaer Domstolens dom af 14 . januar 1987, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 1, praemis 36 .