62010CC0338
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
Y. BOT
fremsat den 6. oktober 2011 (
1
)
Sag C-338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
mod
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland))
»Forordning om indførelse af en antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter med oprindelse i Kina — gyldighed — fastsættelse af den normale værdi — eksportlande uden markedsøkonomi — Kommissionens forpligtelse til at udvise omhu ved fastsættelsen af den normale værdi på grundlag af samme produkt i et tredjeland med markedsøkonomi«
1.
Finanzgericht Hamburg (Tyskland) har anmodet Domstolen om at udtale sig om gyldigheden af to forordninger (
2
), ifølge hvilke en tysk virksomhed, der til Fællesskabet importerer konserverede mandariner og andre citrusfrugter med oprindelse i Kina, pålægges midlertidig og derefter endelig antidumpingtold.
2.
Den forelæggende ret er i tvivl om gyldigheden af disse forordninger, da fællesskabsinstitutionerne har fastsat den normale værdi af den pågældende vare på grundlag af den pris, der i Fællesskabet er betalt for samme vare uden at overholde kravene i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (
3
).
3.
Ifølge grundforordningen kan den normale værdi for en vare, der er importeret fra et land uden markedsøkonomi, kun fastsættes ud fra de priser, der anvendes i Fællesskabet, hvis det ikke er muligt at henvise til en lignende vares værdi på et marked i et tredjeland med markedsøkonomi, eller ved import fra et sådant land til en anden stat.
4.
Den forelæggende ret har derfor anmodet Domstolen om at undersøge, om fællesskabsinstitutionerne har udvist den fornødne omhu, inden de baserede sig på de priser, der blev anvendt i Fællesskabet, og således anvendte denne subsidiære beregningsmetode.
5.
Den forelæggende ret stiller sig tvivlende på dette punkt, eftersom de pågældende institutioner har anvendt den nævnte metode efter blot at have konstateret, at de to thailandske virksomheder, der blev adspurgt under undersøgelsen, ikke besvarede de tilsendte spørgeskemaer. Institutionerne undlod at foretage yderligere undersøgelser i Thailand eller at søge efter et andet referenceland, selv om en part i løbet af undersøgelsen havde anført, at samme produkt blev fremstillet i Japan.
6.
Den foreliggende præjudicielle sag giver således Domstolen mulighed for at præcisere Kommissionens forpligtelser, når denne skal fastsætte den normale værdi af en vare, der indføres fra et land, der, som Folkerepublikken Kina, ikke har en markedsøkonomi.
7.
I dette forslag til afgørelse skal indledningsvis anføres, at den foreliggende præjudicielle sag hvad angår spørgsmålet om gyldighed kun kan antages til realitetsbehandling i forhold til forordning nr. 1355/2008, der indfører en endelig antidumpingtold.
8.
Jeg vil herefter bemærke, at selv om Kommissionen inden for rammerne af den undersøgelseprocedure om antidumping, der foreskrives i den pågældende forordning, er forpligtet til at overholde fristerne, og parterne anmodes om at gøre deres synspunkter gældende, navnlig på grundlag af beregning af den normale værdi, som Kommissionen foreslår at anvende, er sidstnævnte ikke desto mindre ifølge grundforordningen forpligtet til at udvise omhu, når den leder efter et tredjeland med markedsøkonomi, der kan tages i betragtning ved beregningen af den normale værdi.
9.
Dernæst bemærkes, at når de oplysninger fra Eurostat, der er tilgængelige på tidspunktet for indledningen af undersøgelsen, viser, at der forekommer eksport til Fællesskabet af varer, der er omfattet af samme toldklassificering som den omtvistede vare, og som kommer fra et eller flere tredjelande med markedsøkonomi, og som ligeledes viser, at importmængden ikke er åbenbart ubetydelig, påhviler det Kommissionen af egen drift at undersøge, om den pågældende vares normale værdi kan fastsættes på grundlag af den pris, der anvendes i et af disse lande eller ved import fra et af disse. Efter min opfattelse kan Kommissionen ikke med føje beregne denne normale værdi på grundlag af de priser, der betales for den samme vare i Fællesskabet uden at have bestræbt sig på at basere sig på prisen i et egnet tredjeland eller fra et sådant land eller at have forklaret, hvorfor det var umuligt at gøre dette.
10.
Jeg når til den konklusion, at forordning nr. 1355/2008 er ugyldig, da det ikke fremgår af denne forordning, at fællesskabsinstitutionerne har ydet en seriøs og tilstrækkelig indsats for at fastsætte den normale værdi af konservede mandariner og andre citrusfrugter på grundlag af de priser, der anvendes i eller fra et af de tredjelande med markedsøkonomi, der nævnes i Eurostats statistikker som lande, fra hvilke produkter med samme toldklassificering som den omhandlede vare er indført i Fællesskabet i 2006 eller i 2007 i mængder, som ikke er åbenbart ubetydelige.
I – Retsforskrifter
A – Grundforordningen
11.
Forordning nr. 642/2008 og nr. 1355/2008 blev vedtaget med hjemmel i grundforordningen. De bestemmelser i sidstnævnte forordning, der synes relevante i den foreliggende sag, vedrører dels fastsættelsen af den normale værdi, dels procedurens forløb.
12.
Det fremgår af anden, tredje og femte betragtning til grundforordningen, at hensigten hermed er, for så vidt muligt, at gennemføre de forpligtelser, der følger af artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (herefter »GATT«) og aftalen om anvendelse af den pågældende artikel.
1. Fastsættelse af den normale værdi
13.
Grundforordningen giver Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen beføjelse til at pålægge en importafgift på alle dumpede produkter, når denne dumping skader en fællesskabsindustri. En vare anses for at være dumpet, når den sælges i Fællesskabet til en pris, der er lavere end dens normale værdi.
14.
Grundforordningen indeholder beregningsregler for denne normale værdi afhængig af, om det tredjeland, hvorfra den pågældende vare importeres, har markedsøkonomi eller ej.
15.
Når det er tilfældet, er den nævnte værdi, i princippet, baseret på de priser, som uafhængige købere i eksportlandet har betalt eller skal betale for denne vare eller en lignende vare ved normal handel. Grundforordningen fastsætter dernæst andre beregningsmåder, såfremt denne første metode ikke finder anvendelse, hvilket er tilfældet, når f.eks. hverken den pågældende vare eller en lignende vare sælges eller sælges i utilstrækkelige mængder til, at det er muligt at foretage en sammenligning, eller når handelen sker inden for samme virksomhedsgruppe.
16.
Når eksportlandet ikke har markedsøkonomi, skal de beregningsmetoder, der er fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a, anvendes. Disse lyder således:
»Ved indførsel fra lande uden markedsøkonomi fastsættes den normale værdi på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi eller prisen ved salg fra et sådant tredjeland til andre lande, herunder Fællesskabet, eller, hvis dette ikke er muligt, på ethvert andet rimeligt grundlag, herunder den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare, om nødvendigt justeret for at indregne en rimelig fortjenstmargen.
Et egnet tredjeland med markedsøkonomi udvælges på en ikke urimelig måde under skyldig hensyntagen til alle pålidelige oplysninger, der er fremlagt på tidspunktet for udvælgelsen. Der tages også hensyn til tidsfrister, og er det relevant, anvendes et tredjeland med markedsøkonomi, som er omfattet af samme undersøgelse.
Umiddelbart efter iværksættelsen af undersøgelsen underrettes parterne i undersøgelsen om det påtænkte tredjeland med markedsøkonomi, og de indrømmes en frist på ti dage til at fremsætte bemærkninger.«
17.
Endvidere fremgår det af grundforordningens artikel 18, stk. 5, at i tilfælde af manglende samarbejde fra en part træffes afgørelser, herunder vedrørende den normale værdi, på grundlag af de tilgængelige oplysninger, bl.a. dem, der er meddelt i klagen, og disse skal, hvor dette er praktisk muligt og under behørig hensyntagen til de tidsfrister, der er fastsat for undersøgelsen, kontrolleres på grundlag af oplysninger fra andre uafhængige kilder, der måtte være tilgængelige, såsom offentliggjorte prislister, officielle importstatistikker og toldindberetninger.
18.
Endelig, efter grundforordningens artikel 1, stk. 4, skal der ved udtrykket »samme vare« forstås en vare, som er identisk med, dvs. i enhver henseende mage til den omhandlede vare eller, hvis en sådan vare ikke findes, en anden vare, der – om end den ikke i enhver henseende er mage til – har egenskaber, som ligger tæt op ad den pågældende vares egenskaber.
2. Procedurereglerne
19.
Ifølge grundforordningens artikel 5, stk. 1-4, indledes proceduren på grundlag af en klage, der for at kunne prøves skal indeholde forskellige oplysninger og hidhøre fra fællesskabsproducenter, der står for en væsentlig del af fællesskabsproduktionen.
20.
Efter grundforordningens artikel 5, stk. 9, har Kommissionen en frist på 45 dage efter klagens indgivelse til at beslutte, om den vil indlede en procedure eller ej. Såfremt der indledes en procedure, skal der offentliggøres en meddelelse herom i Den Europæiske Unions Tidende, hvori det bl.a. oplyses, hvilken vare og hvilke lande der er tale om, og hvori der fastsættes den frist, inden for hvilken berørte parter kan tilkendegive deres synspunkter, meddele oplysninger og anmode om at blive hørt.
21.
Ifølge grundforordningens artikel 6, stk. 1 og 2, omfatter undersøgelsen både dumping og den deraf følgende skade. Kommissionen skal fastsætte en undersøgelseperiode på mindst seks måneder umiddelbart forud for indledningen af proceduren. Parter, som modtager spørgeskemaer, indrømmes en svarfrist på mindst 30 dage, der kan forlænges.
22.
Efter grundforordningens artikel 6, stk. 3 og 4, kan Kommissionen anmode medlemsstaterne om at indgive oplysninger og om at foretage den nødvendige efterprøvning og kontrol.
23.
Efter grundforordningens artikel 6, stk. 5, kan de berørte parter, der har givet sig til kende som følge af offentliggørelsen af beslutningen om at indlede en undersøgelse, indrømmes en høring, hvis de inden for den fastsatte frist godtgør, at de virkelig er berørte parter, og at der er særlige grunde til, at de bør høres.
24.
I grundforordningens artikel 6, stk. 6, fastsættes endvidere, at de pågældende importører, eksportører og repræsentanter for regeringen i eksportlandet samt klagere, indrømmes lejlighed til at møde de parter, der har modstridende interesser, og uden at udeblivelse kan være til skade for den pågældende parts sag. Ifølge grundforordningens artikel 6, stk. 6, sidste punktum, tages der hensyn til mundtlige oplysninger, der meddeles i henhold til det pågældende stykke, for så vidt de efterfølgende gengives skriftligt.
25.
Grundforordningens artikel 6, stk. 8, fastsætter, at det i det omfang, det er muligt, skal sikres, at de oplysninger, som de berørte parter meddeler, og som lægges til grund for de afgørelser, der træffes, er korrekte.
26.
Ifølge grundforordningens artikel 6, stk. 9, skal en undersøgelse så vidt muligt afsluttes inden et år og under alle tilfælde senest 15 måneder efter dens indledning.
27.
Grundforordningens artikel 7 bestemmer, at der kan indføres midlertidig told på de vilkår, der fastsættes i artiklen, ikke tidligere end 60 dage, og ikke senere end ni måneder efter tidspunktet for indledningen af proceduren. Perioden kan højst udgøre ni måneder.
28.
I grundforordningens artikel 9, stk. 4, foreskrives, at når det fremgår af den endelige konstatering af de faktiske omstændigheder, at der finder dumping sted og forvoldes skade som følge heraf, og det er begrundet af hensyn til beskyttelsen af Fællesskabets interesser, træffer Rådet på forslag fra Kommissionen og efter konsultationer i det rådgivende udvalg afgørelse om indførelse af en endelig antidumpingtold. Bestemmelsen foreskriver ligeledes, at antidumpingtolden ikke må overstige den fastsatte dumpingmargen, og den bør være lavere end denne margen, hvis en sådan lavere told er tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er påført den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.
B – Forordning nr. 642/2008 og nr. 1355/2008
29.
Som følge af en klage indgivet den 6. september 2007 af den spanske nationale føderation af sammenslutninger for forarbejdningsindustrien for frugt- og grøntsager besluttede Kommissionen efter offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende den 20. oktober 2007 (
4
) at indlede en antidumpingprocedure vedrørende importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter, såsom mandariner, med oprindelse i Kina.
30.
I den pågældende meddelelses punkt 5.1, litra d), har Kommissionen anført, at da den pågældende vare ikke produceres uden for Fællesskabet og Folkerepublikken Kina, var det hensigten at fastsætte den normale værdi, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), på enhvert andet rimeligt grundlag, dvs. ud fra de priser, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for den samme vare. Den anmodede de interesserede parter om at fremsætte bemærkninger til, hvorvidt dette valg var hensigtsmæssigt, inden for en frist på 10 dage efter offentliggørelsen af den pågældende meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende.
31.
Undersøgelsesperioden var fastsat til perioden fra den 1. oktober 2006 til den 30. september 2007.
32.
Den 4. juli 2008 vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 642/2008. 40.-42. betragtning til denne forordning er affattet som følger:
»(40)
Ifølge oplysninger i klagen fremstilles den pågældende vare ikke i betydelige mængder uden for Fællesskabet og det pågældende land. Det blev derfor i indledningsmeddelelsen foreslået at fastsætte den normale værdi på et andet fornuftigt grundlag, dvs. de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales i Fællesskabet for samme vare. Berørte parter blev opfordret til at fremsætte bemærkninger i så henseende. Kommissionen fortsatte selv med at lede efter potentielle referencelande efter offentliggørelsen af indledningsmeddelelsen. Kommissionen søgte at samarbejde med to virksomheder i Thailand. En af dem gik oprindelig med til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, men fik ikke udfyldt spørgeskemaet. Den anden virksomhed reagerede slet ikke.
(41)
To eksporterende producenter fra det berørte land og en sammenslutning af importører og grossister var uenige i at fastsætte den normale værdi ud fra priser, der var betalt eller skulle betales i Fællesskabet, men fremkom ikke med nogen anden løsning, som var i overensstemmelse med grundforordningen.
(42)
I lyset af ovenstående blev det foreløbigt besluttet at fastsætte den normale værdi for alle eksporterende producenter i stikprøven på ethvert andet rimeligt grundlag, i dette tilfælde på grundlag af de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales i Fællesskabet for samme vare, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).«
33.
Den 18. december 2008 udstedte Rådet forordning nr. 1355/2008. Ordlyden af 17. betragtning til denne forordning er som følger:
»Efter at der var indført midlertidige foranstaltninger, betvivlede alle de tre kinesiske samarbejdsvillige eksporterende producenter, der indgik i stikprøven, og to ikke forretningsmæssigt forbundne EF-importører anvendelsen af EF-erhvervsgrenens priser til beregning af den normale værdi. Det fremførtes, at den normale værdi burde have været beregnet på basis af produktionsomkostningerne i Kina under hensyntagen til relevante justeringer begrundet i forskelligheder mellem fællesskabsmarkedet og det kinesiske marked. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at anvendelsen af oplysninger fra et ikke-markedsøkonomisk land — herunder især fra virksomheder, som ikke er indrømmet markedsøkonomisk behandling — ville være i strid med bestemmelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a). Påstanden afvises derfor. Det fremførtes også, at oplysninger om priser fra alle andre importlande eller andre relevante offentliggjorte oplysninger kunne have været anvendt som en rimelig løsning i betragtning af det manglende samarbejde med et referenceland. Imidlertid ville sådanne generelle oplysninger i modsætning til de oplysninger, Kommissionen anvendte, ikke kunne verificeres og krydskontrolleres med hensyn til korrekthed, jf. bestemmelserne i grundforordningens artikel 6, stk. 8. Påstanden afvises derfor. Der blev ikke fremsat andre påstande, der kunne rejse tvivl om den omstændighed, at den af Kommissionen anvendte metode er i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og især den omstændighed, at den i den foreliggende sag er det eneste resterende rimelige grundlag for beregning af den normale værdi.«
34.
I artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 1355/2008 bestemmes, at der indføres en endelig antidumpingtold på importen af tilberedte eller konserverede mandariner (herunder tangeriner og satsumas), klementiner, wilkings og lignende krydsninger af citrusfrugter, ikke tilsat alkohol, også tilsat sukker eller andre sødemidler, og som defineret i pos. 2008 i den kombinerede nomenklatur (herefter »KN«), med oprindelse i Folkerepublikken Kina, henhørende under KN-kode 2008 30 55, 2008 30 75 og ex 2008 30 90.
35.
I artikel 1, stk. 2, i den pågældende forordning fastsættes det beløb, i EUR pr. tons produkt, som hver virksomhed skal erlægge i told. De øvrige virksomheder skal erlægge 531,20 EUR i told pr. ton produkt.
36.
I artikel 3, stk. 1, i den pågældende forordning foreskrives, at beløb, for hvilke der i henhold til forordning (EF) nr. 642/2008 er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, opkræves endeligt ved anvendelse af den midlertidige toldsats.
II – De faktiske omstændigheder, det præjudicielle spørgsmål og sagen for Domstolen
37.
Grünwald Logistik Service GmbH (herefter »GLS«) (
5
) har importeret konserverede mandariner og andre citrusfrugter fra Kina under KN-kode 2008 30 55 til Fællesskabet. For disse varer har virksomheden skullet erlægge en midlertidig told i form af en garanti på 5311,92 EUR. Denne midlertidige told blev derefter opkrævet som en endelig told.
38.
Da GLS’s klage mod pålæggelsen af denne told blev afvist, anlagde virksomheden sag ved Finanzgericht Hamburg.
39.
Til støtte for sit søgsmål har GLS gjort gældende, at forordning nr. 1355/2008 er ugyldig med den begrundelse, at Kommissionen ikke har udfoldet tilstrækkelige bestræbelser på at indhente de oplysninger fra Kongeriget Thailand, der er nødvendige for at fastslå den normale værdi, og ikke har bestræbt sig på at finde et andet referenceland som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og dét til trods for, at en part har gjort opmærksom på, at samme vare blev fremstillet i Japan.
40.
Den forelæggende ret har anført, at løsningen på den tvist, den er forelagt, afhænger af, om forordning nr. 642/2008 og nr. 1355/2008 er gyldige. Den har anført, at på baggrund af ovenstående er den stærkt i tvivl om, hvorvidt Kommissionens bestræbelser på at finde et egnet tredjeland er i overensstemmelse med kravene i grundforordningen.
41.
Finanzgericht Hamburg har derfor besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er antidumpingbestemmelser, som Kommissionen har vedtaget […] i henhold til [grundforordningen], ugyldige som følge af, at Kommissionen har vedtaget dem på grundlag af en normal værdi, der er fastsat på et »andet rimeligt grundlag« (i det foreliggende tilfælde på grundlag af de priser, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare), uden at foretage yderligere undersøgelser vedrørende den normale værdi, efter at der uden resultat var blevet rettet skriftlig henvendelse til to virksomheder i et land, som Kommissionen i første omgang havde udset sig som referenceland – idet den ene virksomhed slet ikke reagerede, og den anden erklærede sig villig til at samarbejde, men derefter ikke reagerede på det fremsendte spørgeskema – og Kommissionen af berørte parter var blevet gjort opmærksom på et andet potentielt referenceland?«
42.
Efter at Domstolens justitssekretær har givet meddelelse om den pågældende beslutning i overensstemmelse med artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, har GLS, Rådet og Kommissionen indgivet skriftlige indlæg.
43.
På baggrund af oplysningerne fra den forelæggende ret og disse skriftlige indlæg har Domstolen ved kendelse af 15. juni 2011 anmodet Kommissionen om inden for en frist på tre uger at regne fra meddelelsen af den nævnte kendelse at fremlægge:
—
protokollen fra mødet i Kommissionen den 19. december 2007 samt samtlige de indlæg, der blev indgivet herefter, og som ikke allerede er videregivet til Domstolen, og
—
statistikkerne fra Eurostat, for årene 2005 til 2008, der var tilgængelige den 18. december 2008, om import til Fællesskabet af produkter under KN-koderne 2008 30 55, 2008 30 75 og ex 2008 30 90, hvoraf eksportlandene fremgår.
44.
Disse dokumenter blev fremlagt inden for de fastsatte frister. Det fremgår af de statistikker fra Eurostat, der var tilgængelig i slutningen af årene 2006 og 2007, at varerne under KN-koderne 2008 30 55, 2008 30 75 og 2008 30 90 blev indført i Fællesskabet fra flere tredjelande med markedsøkonomi i følgende mængder, udtrykt i tons:
Perioden fra januar til december 2006
Importland
Mængde (tons)
Israel
3 590,30
Marokko
252,90
Filippinerne
149,30
Swaziland
3 241,00
Thailand
576,80
Tyrkiet
2 176,50
Perioden fra januar til december 2007
Importland
Mængde (tons)
Israel
4 319,20
Marokko
234,80
Filippinerne
117,90
Swaziland
3 230,90
Thailand
735,70
Tyrkiet
2 387,30
III – Stillingtagen
45.
Den forelæggende ret har anmodet Domstolen om at tage stilling til, om forordning nr. 642/2008 og nr. 1355/2008 er gyldige. Inden behandlingen af realiteten skal der gøres følgende bemærkninger om, hvorvidt anmodningen om præjudiciel afgørelse kan antages til realitetsbehandling.
A – Formaliteten med hensyn til anmodningen om præjudiciel afgørelse
46.
I lighed med Rådet og Kommissionen mener jeg, at denne sag kun kan prøves hvad angår forordning nr. 1355/2008.
47.
Det er nemlig fastslået, at når midlertidige toldafgifter i en antidumpingprocedure opkræves i henhold til en forordning om en endelig toldafgift, har de erhvervsdrivende ikke længere nogen interesse i at anfægte lovligheden af den forordning, der indfører en midlertidig toldafgift, fordi den er blevet erstattet af en forordning, der indfører en endelig toldafgift (
6
).
48.
I den foreliggende sag fremgår det af oplysningerne fra den forelæggende ret, at de midlertidige antidumpingafgifter på 5311,92 EUR, der blev pålagt GLS, blev opkrævet i sin helhed af de nationale toldmyndigheder som endelige toldafgifter. Det fremgår ligeledes, at den forelæggende ret er forelagt en sag anlagt af GLS med påstand om annullation af disse myndigheders beslutning, der resulterede i, at virksomheden skulle betale denne endelige antidumpingtold, som den blev påført i henhold til forordning nr. 1355/2008.
49.
I henhold til ovennævnte retspraksis har GLS ikke længere nogen interesse i at anfægte lovligheden af forordning nr. 642/2008.
50.
Derimod er det ubestridt, og det forekommer heller ikke at kunne bestrides, at GLS kan gøre indsigelse om gyldigheden af forordning nr. 1355/2008 ved den nationale ret.
51.
Det fremgår ikke af sagsakterne, at GLS bør anses for at være direkte og individuelt berørt af den pågældende forordning og følgelige skulle have været berettiget til at anlægge et annullationssøgsmål ved Retten. Navnlig fremgår det ikke, og det gøres ikke gældende, at GLS skulle være en importør forbundet med en af de virksomheder, der omtales i forordning nr. 1355/2008, og hvis videresalgspriser for den pågældende vare skulle have dannet grundlag for den eksportpris, som ifølge forordningen dannede udgangspunkt for fastsættelsen af dette selskabs dumpingpriser (
7
).
52.
Det følger af retspraksis, at en forordning, der indfører en antidumpingtold, ikke berører en importør som GLS på grundlag af visse egenskaber, som er særlige for denne, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller denne fra alle andre, men alene på grund af dennes objektive egenskab af importør af de omhandlede produkter og i samme omfang som enhver anden erhvervsdrivende, der – aktuelt eller potentielt – befinder sig i en tilsvarende situation (
8
).
53.
I lyset af ovenstående foreslår jeg Domstolen at undersøge den nærværende anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden udelukkende hvad angår forordning nr. 1355/2008.
B – Om realiteten
54.
Som Rådet og Kommissionen har gjort gældende i deres skriftlige indlæg, bør den forelæggende rets spørgsmål omformuleres. Disse institutioner har imidlertid forskellige opfattelser af formuleringen, hvilket afspejler deres forskellige fortolkning af forelæggelsesafgørelsen med hensyn til grundlaget for indsigelsen om gyldigheden af forordning nr. 1355/2008.
55.
Kommissionen mener således, at den forelæggende ret kun har taget hensyn til følgende to annullationsgrunde: dels at Kommissionen ikke foretog videre foranstaltninger i forhold til de to thailandske producenter, som den havde rettet henvendelse til, dels at den ikke undersøgte, om Japan kunne udgøre et egnet tredjeland.
56.
I lighed med GLS og Rådet deler jeg ikke den restriktive fortolkning af forelæggelsesafgørelsen. Efter min opfattelse angiver den forelæggende ret tydeligt heri, at dens tvivl i videre omfang skyldes GLS påstande, hvorefter fællesskabsinstitutionerne ikke har gjort tiltrækkelige anstrengelser for at finde et egnet tredjeland.
57.
Jeg vil derfor foreslå Domstolen at forstå det præjudicielle spørgsmål således, at den forelæggende ret i det væsentlige ønsker oplyst, om forordning nr. 1355/2008 er ugyldig med den begrundelse, at Kommissionen har fastsat den normale værdi af den pågældende vare på grundlag af de priser, der er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare, uden på seriøs og tilstrækkelig vis at have bestræbt sig på at fastsætte denne værdi på grundlag af de priser, der anvendes i et egnet tredjeland, i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).
1. Parternes bemærkninger
58.
GLS har gjort gældende, at Domstolen bør besvare spørgsmålet bekræftende af flere grunde, som kan sammenfattes således.
59.
Kommissionen har tilsidesat bestemmelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), ved at fastsætte den normale værdi på grundlag af den pris, der er betalt i Fællesskabet, selv om denne beregningsmetode er subsidiær, og der var flere tredjelande, såsom Japan, der kunne anvendes som referencelande.
60.
Henset til forpligtelsen fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), og i retspraksis (
9
), burde Kommissionen af egen drift have undersøgt, om der fandtes et egnet tredjeland ved at anvende alle de informationskilder, den havde til rådighed, såsom oplysningerne om import fra Eurostat.
61.
I nærværende sag viser Eurostats oplysninger, at samme vare blev fremstillet i Israel, Filippinerne og i Tyrkiet. Kommissionen burde derfor have undersøgt, om et af disse lande udgjorde et egnet land. Under retsmødet den 19. december 2007 blev det i øvrigt af en part oplyst, at der fandtes en sådan produktion i Japan.
62.
Ligeledes burde Kommissionen, før den tyede til den pris, der blev praktiseret i Fællesskabet, have undersøgt, om en vare, som minder om den omhandlede vare, efter definitionen af »samme vare« i grundforordningens artikel 1, stk. 4, blev fremstillet i et tredjeland med markedsøkonomi.
63.
Da Kommissionen i forordning nr. 642/2008 anførte, at varer under KN-kode 2008 30 90, dvs. citrusfrugter, ikke tilsat alkohol eller sukker, kan betragtes som samme varer, og at disse varer blev fremstillet i bl.a. Israel, Marokko, Swaziland, Tyrkiet og i USA, burde den have undersøgt, om virksomhederne i disse lande var samarbejdsvillige.
64.
Endelig burde Kommissionen ikke have begrænset sig til at sende et enkelt spørgeskema til de to thailandske virksomheder og af deres manglende svar udlede, at det ikke var muligt at fastslå den normale værdi på grundlag af priserne i Thailand.
65.
Subsidiært har GLS gjort gældende, at den normale værdi fastsat på grundlag af Fællesskabets priser var fejlagtig vurderet, for så vidt som Kommissionen ikke har foretaget de nødvendige tilpasninger i forhold til de fordele, som de kinesiske producenter og eksportører har i forhold til de spanske producenter, navnlig hvad angår adgangen til råvarer og fremstillingsprocessen. GLS har anført, at Kommissionen i andre sager har foretaget sådanne tilpasninger.
66.
GLS har gjort gældende, at i den nærværende sag burde Kommissionen have taget hensyn til, at omkostningerne til råvarer er 45% højere i Fællesskabet end i Kina, og at produktionsomkostningerne er betydelig højere i Spanien, da der anvendes kostbare maskiner, der står ubenyttede hen en stor del af året.
67.
Rådet og Kommissionen har bestridt, at den omtvistede forordning er ugyldig og baserer deres standpunkt på følgende argumenter.
68.
Kommissionen har gjort gældende, at det fremgik af klagen, at alene Kongeriget Spanien og Folkerepublikken Kina fremstillede konserverede mandariner, hvilket er grunden til, at den i sin meddelelse om indledning af undersøgelse nævner sin hensigt om at fastsætte den normale værdi på grundlag af priserne i Fællesskabet.
69.
Den har ligeledes gjort gældende, at den rådede over information om, at der ligeledes var to producenter af konserverede mandariner i Thailand.
70.
Hvad angår Kommissionens tiltag i forhold til disse to producenter, har den gjort gældende, at den skrev til dem den 29. oktober 2007, at én af virksomhederne ikke svarede, og den anden svarede gennem en europæisk virksomhed, der ved skrivelse af 5. december 2007 anmodede om at få tilsendt spørgeskemaet via e-mail og ligeledes anmodede om en længere frist til at svare. Kommissionen har gjort gældende, at den straks svarede, at fristen kunne forlænges til den 17. december 2007, og at den pågældende virksomhed ved skrivelse af 14. december 2007 svarede, at den ikke kunne udfylde skemaet inden for denne frist.
71.
Kommissionen har herefter konkluderet, at den har gjort mere end tilstrækkeligt i forhold til disse thailandske producenter.
72.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen burde have undersøgt muligheden for at bruge Japan som egnet tredjeland, har den indledningsvis henvist til omfanget af de forpligtelser, der påhviler den i henhold til grundforordningen.
73.
Den har anført, at den pågældende forordning foreskriver en kontradiktorisk procedure, der sædvanligvis indledes som følge af en klage. Kommissionen har dernæst gjort gældende, at i henhold til den pågældende forordnings artikel 2, stk. 7, litra a), andet afsnit, skal den inden for de fastsatte frister basere sine beslutninger på alle pålidelige oplysninger, der er fremlagt.
74.
Kommissionen har ligeledes erindret om, at parterne blev gjort bekendt med det tredjeland, som den ville anvende som referenceland med henblik på at fastsætte den normale værdi, og at de havde en frist på ti dage til at fremkomme med deres bemærkninger.
75.
Endelig har den gjort gældende, at ifølge retspraksis (
10
) har den en vid skønsmargen i forbindelse med fastsættelsen af den normale værdi. Kommissionen har tilføjet, at det er fastslået, at den ikke kan kritiseres for ikke at have foretaget en grundig undersøgelse af andre eventuelle referencelande, når parterne ikke er fremkommet med forslag herom.
76.
Kommissionen har heraf konkluderet, at den i den foreliggende sag ikke havde nogen som helst grund til at undersøge, om Japan kunne udgøre et egnet land, da der ikke under høringen den 19. december 2007 blev fremsat nogen erklæring om, at der på det pågældende tidspunkt blev produceret konserverede mandariner i Japan. Selv hvis der havde været afgivet en sådan forklaring, ville Kommissionen ikke have været forpligtet til at foretage undersøgelser i forhold til Japan.
77.
Ifølge Kommissionen var Japan for det første ikke blevet nævnt som referenceland inden for fristen på ti dage efter offentliggørelsen af meddelelsen om indledning af undersøgelse, og for det andet skal oplysningerne fra en høring efter grundforordningens artikel 6, stk. 6, kun tages i betragtning, såfremt de er bekræftet skriftligt.
78.
Rådet har baseret sit standpunkt på samme argumenter som Kommissionen og har tilføjet, at de ikke havde nogen som helst grund til på eget initiativ at søge efter egnede tredjelande, eftersom Kommissionen kunne gå ud fra princippet om, at de berørte parter havde kendskab til markedet og kunne oplyse den om mulige referencelande.
2. Stillingtagen
79.
Ligesom GLS mener jeg, at forordning nr. 1355/2008 er vedtaget i strid med bestemmelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), for så vidt som fællesskabsinstitutionerne, nærmere bestemt Kommissionen, ikke har udvist seriøse og tilstrækkelige anstrengelser med henblik på at fastsætte den normale værdi af den pågældende vare på grundlag af priserne i et tredjeland med markedsøkonomi.
80.
Inden jeg redegør for grundene til, at jeg mener, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i den foreliggende sag, synes det hensigtsmæssigt kortfattet at erindre om formålet med den normale værdi i antidumpingproceduren samt dens beregningsmetoder.
a) Formålet med den normale værdi i antidumpingproceduren og dens beregningsmetoder
81.
For det første skal det fremhæves, at den normale værdi udgør en væsentlig oplysning i antidumpingproceduren.
82.
Dels gør den det muligt at fastslå, hvorvidt en vare, der er indført i Fællesskabet, er genstand for dumping eller ej, eftersom en vare ifølge grundforordningens artikel 1, stk. 2, anses for at være dumpet, hvis varens eksportpris i Fællesskabet er lavere end dens normale værdi.
83.
Dels gør den normale værdi det muligt at beregne den højst mulige antidumpingtold, som Fællesskabet kan pålægge en virksomhed, eftersom størrelsen af dette beløb ifølge grundforordningens artikel 9, stk. 4, ikke må overstige den fastsatte dumpingmargen, hvilket skematisk modsvarer forskellen mellem den normale værdi og eksportprisen, efter at disse to beløb er blevet tilpasset med henblik på at kunne sammenlignes.
84.
Heraf følger, at jo størrer antidumpingmargen er ved en konstant eksportpris, desto højere er den normale værdi, og derfor også den maksimale antidumpingtold, der kan pålægges de virksomheder, der eksporterer den pågældende vare.
85.
For det andet er den normale værdi en objektiv værdi. Som det fremgår af grundforordningens artikel 2, stk. 1, er den i princippet fastsat på grundlag af den pris, der er betalt for den pågældende vare i normal handel af uafhængige kunder i eksportlandet, dvs. under ideelle konkurrencevilkår.
86.
Vanskeligheden består i, at i virkeligheden eksisterer denne pris ikke altid, eller den kan ikke altid anvendes. Derfor beskrives det detaljeret i grundforordningen, hvilke beregningsmetoder der kan anvendes for at rekonstruere prisen på bedst mulig måde, enten på grundlag af de priser, der praktiseres af sælgere af samme produkt i eksportlandet, på grundlag af en rekonstruktion af produktionsomkostningerne i dette land eller endelig på grundlag af eksportprisen i et egnet tredjeland.
87.
Når det er muligt, skal grundlaget imidlertid være de priser, som uafhængige købere betaler for den pågældende vare i eksportlandet. At dette kriterium prioriteres frem for de øvrige beregningsmetoder nævnt i grundforordningens artikel 2 skyldes efter min mening den opfattelse, at den bedste fremgangsmåde for fastsættelse af den normale værdi er at konstatere objektive fakta.
88.
Jeg mener, det er samme opfattelse, der ligger til grund for den prioritering, der er udtrykt i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), i forbindelse med import fra lande uden markedsøkonomi.
89.
I et sådant tilfælde er det ikke muligt at tage hensyn til priserne i eksportlandet, for så vidt som disse parametre ikke fremstår som et resultat af markedskræfternes spil (
11
). Fællesskabslovgiver skulle derfor vælge andre parametre. Derfor har denne foreskrevet, at den normale værdi fortrinsvis skal fastsættes på grundlag af priserne i et tredjeland med markedsøkonomi, udvalgt på en fornuftig måde eller, såfremt det ikke er muligt, på ethvert andet fornuftigt grundlag, såsom de priser, som er betalt eller skal betales i Fællesskabet.
90.
Den prioritering, der gives til samme vare i et tredjeland, der er valgt på en hensigtsmæssig måde, forklares efter min opfattelse ligeledes af ønsket om at prioritere konstateringen af objektive fakta, der i dette tilfælde er så tæt som muligt på situationen i eksportlandet. Fællesskabslovgiver har således ønsket, at Kommissionen, hver gang det var muligt, skulle fastsætte den normale værdi på grundlag af priserne i et tredjeland, der i størst mulig omfang ligner eksportlandet, hvad angår bl.a. produktegenskaber, salgsvolumen, adgang til råvarer og energi samt fremstillingsprocessen, og som på grund af disse ligheder kan betragtes som et referenceland.
91.
Priserne for samme vare i Fællesskabet finder derfor kun anvendelse subsidiært, fordi de kan være påvirket af faktorer såsom omkostninger til arbejdskraft og råvarer, der oftest er højere end i tredjelande uden markedsøkonomi.
92.
Som GLS har gjort gældende i sit subsidiære anbringende til støtte for annullationspåstanden, kan og skal Kommissionen ganske vist foretage tilpasninger med henblik på at kompensere for disse forskelle. Disse justeringer udføres imidlertid på baggrund af vurderinger, der naturligvis er mere tvivlsomme end en objektiv konstatering af den egentlige pris i et tredjeland, der er referenceland i forhold til det pågældende eksportland.
93.
Den prioritering, der udtrykkeligt er fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), af priser for samme vare i et referenceland med markedsøkonomi skal således, efter min opfattelse, sikre, at beløbet for antidumpingtolden ikke er højere end dumpingmargen, i overensstemmelse med kravet i grundforordningens artikel 9, stk. 4, og princippet i artikel VI, stk. 2, i GATT samt i artikel 9 i aftalen om gennemførelse af denne artikel VI.
94.
I lyset af disse overvejelser skal der redegøres for, hvorfor jeg mener, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i den foreliggende sag.
b) Grundene til, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser
95.
Det fremgår af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), at Kommissionen kun lovligt kan fastsætte den normale værdi på grundlag af den pris, der er betalt i Fællesskabet, hvis det ikke er muligt for den at vælge et tredjeland med markedsøkonomi, der synes egnet, hvad angår pålideligheden af de oplysninger, der er fremlagt, og under hensyntagen til de tidsfrister, den er pålagt.
96.
Som Retten har fastslået i dom af 23. oktober 2003, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures og Zhejiang Yankon mod Rådet (
12
), kunne Rådet og Kommissionen kun fravige anvendelsen af den generelle regel i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), for fastsættelse af den normale værdi for varer fra lande, der ikke har markedsøkonomi, og benytte et andet rimeligt grundlag i det tilfælde, hvor denne generelle regel ikke kan anvendes. En sådan umulighed kan kun foreligge, når de data, der kræves til fastsættelse af den normale værdi, ikke er til rådighed eller ikke er pålidelige (
13
).
97.
Der kan udledes følgende af den pågældende dom. For det første, i modsætning til hvad Kommissionen har argumenteret for i sine skriftlige indlæg, forholder det sig ikke således, at anvendelsen af den subsidiære beregningsmetode i stedet for priserne i eller fra et egnet tredjeland, er et valg, i relation til hvilket den har en vid skønsmargen. Den retspraksis, som Kommissionen henviser til, og hvorefter den har en vid skønsbeføjelse til at fastsætte den normale værdi, finder ikke anvendelse i dette tilfælde. Spørgsmålet om, hvorvidt det i lyset af de tilgængelige oplysninger, faktisk var umuligt for Kommissionen at basere sig på priserne i eller fra et egnet tredjeland, kræver ikke en analyse af en kompleks økonomisk situation og bør derfor kunne være genstand for en fuldstændig domstolsprøvelse.
98.
For det andet kan begrebet »fremlagte oplysninger« som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), ikke begrænses til de oplysninger, der er fremlagt af sagsøgeren i dennes klage eller til de oplysninger, der efterfølgende er videregivet af parterne i forbindelse med undersøgelsen.
99.
Som Rådet og Kommissionen har erindret om, er den i grundforordningen foreskrevne undersøgelse ganske vist kontradiktorisk, hvilket betyder, at de berørte parter har ret til at fremlægge deres synspunkter, navnlig angående Kommissionens valg af beregningsmetode for den normale værdi. Det er ligeledes korrekt, at undersøgelsen sædvanligvis indledes efter modtagelse af en klage, og at Kommissionen skal tage oplysningerne i klagen i betragtning, navnlig hvad angår fremstillingen af den pågældende vare rundt omkring i verdenen.
100.
Kommissionen kan imidlertid ikke begrænse sig til disse oplysninger. En sådan begrænsning foreskrives ikke i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).
101.
Kommissionen er forpligtet til af egen drift at undersøge samtlige de relevante oplysninger, som den selv kan få adgang til. I en antidumpingundersøgelse skal Kommissionen ikke optræde som en dommer, hvis beføjelser begrænser sig til at træffe afgørelse alene på grundlag af de oplysninger og beviser, som parterne har fremlagt.
102.
Denne analyse bekræftes bl.a. af grundforordningens artikel 6, stk. 3, og 4, der giver Kommissionen beføjelse til at anmode medlemsstatene om oplysninger samt foretage enhver nødvendig efterprøvning og kontrol.
103.
Henset til betydningen af en antidumpingprocedure for de berørte parter er Kommissionen forpligtet til af egen drift at undersøge i de dokumenter, den har til rådighed, og som er tilstrækkelig troværdige, om der findes tredjelande med en markedsøkonomi, hvori der fremstilles produkter, som er ens eller sammenlignelige med den pågældende vare, og som kan vælges som referenceland til eksportlandet.
104.
I denne henseende fortjener statistikkerne fra Eurostat, Den Europæiske Unions statistiske kontor, der er et generaldirektorat i Kommissionen, og som har til opgave at levere statistiske oplysninger af høj kvalitet, uden tvivl at blive taget i betragtning som en informationskilde, som Kommissionen bør undersøge systematisk.
105.
Når de statistikker fra Eurostat, der er tilgængelige ved indledningen af undersøgelsen eller under denne, gør det muligt at antage, at produkter, der er sammenlignelige med det pågældende produkt, fremstilles i forskellige tredjelande med markedsøkonomi og i mængder, der ikke er ubetydelige, påhviler det derfor Kommissionen af egen drift at undersøge, om et af disse lande kan udgøre et referenceland som omhandlet grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).
106.
Ifølge ordlyden i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), tredje afsnit, påhviler det ligeledes Kommissionen hurtigt at underrette de parter, den skønner er interesserede i undersøgelsen, om det tredjeland med markedsøkonomi, som den påtænker at udvælge, således at disse inden for en frist på ti dage kan fremsætte deres bemærkninger.
107.
I den foreliggende sag må det derfor fastslås, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser.
108.
Det fremgår nemlig af de af Eurostats statistikker, der var tilgængelige, da Kommissionen foretog undersøgelsen af den klage, der ligger til grund for den foreliggende sag, at produkter under samme KN-klassifikation som den omhandlede vare blev importeret til Fællesskabet fra Israel, Marokko, Filippinerne, Swaziland, Thailand og Tyrkiet. Den omstændighed, at disse produkter henhørte under samme klassificering i den fælles toldtarif som den pågældende vare, gør det muligt at antage, at de kan anses for at være samme varer i den i grundforordningen omhandlede betydning.
109.
Undersøgelsen af disse oplysninger viser ligeledes, at disse indførelser, selv om de forekommer i mindre mængder end importen fra Kina, ikke synes åbenbart ubetydelige. De pågældende oplysninger kunne således give anledning til at tro, at produkter, der kunne sammenlignes med den pågældende vare, blev fremstillet i disse lande i tilstrækkelige mængder til, at deres pris kunne betragtes som repræsentativ på det pågældende marked.
110.
Kommissionen har under retsmødet forklaret, at Eurostats statistikker, for hvert tredjeland, viser de mængder af importerede produkter, der kumulativt henhører under de tre KN-koder, således at det ikke er muligt at isolere en betydelig mængde produkter, der kan sammenlignes med den pågældende vare. Ikke desto mindre skal det bemærkes, at disse statistikker udgør et objektivt bevis på, at der eksisterer andre tredjelande, i hvilke sådanne produkter kan fremstilles.
111.
Det bemærkes ligeledes, at i 17. betragtning til forordning nr. 1355/2008 har Rådet anført, at den beregning af den normale værdi, som Kommissionen foretog på grundlag af priserne i Fællesskabet, udgjorde det eneste rimelige beregningsgrundlag, uden at det forklarede, hvorfor ingen af de ovennævnte tredjelande med markedsøkonomi kunne anvendes som referencelande.
112.
Det fremgår endelig af sagsakterne, navnlig af meddelelsen om indledning af undersøgelsen, at Kommissionen, i lyset af oplysningerne i klagen, gik ud fra, at den pågældende vare ikke blev fremstillet uden for Fællesskabet og Kina.
113.
Som GLS med rette har anført, har Kommissionen derfor foretaget en fejlagtig vurdering vedrørende fremstillingen af den pågældende vare på verdensplan og i henseende til de referencelande, der eventuelt kunne tages i betragtning, selv om den havde Eurostats statistikker til rådighed, der påviste import i ikke ubetydelige mængder af produkter, der kunne udgøre samme varer fra flere tredjelande med markedsøkonomi.
114.
Kommissionen har i øvrigt erkendt sin fejl, eftersom den i 40. betragtning til forordning nr. 642/2008 har anført, at Kongeriget Thailand kunne udgøre et referenceland, og at den forgæves havde sendt spørgeskemaer til to thailandske virksomheder.
115.
Ganske vist har Kommissionen herved bestræbt sig på at korrigere sin oprindelige vurderingsfejl, og den kan efter min opfattelse ikke kritiseres for ikke at have vist omhu med hensyn til de to pågældende virksomheder.
116.
Det er således ubestridt, at de forhold, under hvilke Kommissionen stillede spørgsmålene til virksomhederne, og de tidsfrister, de fik til at udfylde spørgeskemaerne, gjorde det muligt at besvare dem, således at deres manglende svar alene skyldes virksomhederne selv. Endvidere har Kommissionen ingen pressionsmidler i forhold til virksomheder i tredjelande, der gør det muligt for den at tvinge disse til samarbejde.
117.
Dette tiltag fra Kommissionen gør det imidlertid ikke muligt at konkludere, at den har opfyldt sine forpligtelser korrekt. Efter dette mislykkede forsøg i december 2007 har Kommissionen nemlig ikke, mens der endnu var tid, undersøgt, om det var muligt at vælge et andet tredjeland som referenceland blandt de øvrige lande med markedsøkonomi, der optrådte i Eurostats statistikker og, som i lighed med Kongeriget Thailand, kunne vise sig at fremstille det pågældende produkt. Selv om Kommissionen ikke var forpligtet til at tage et land som Japan i betragtning, da henvisningen hertil under en høring i strid med bestemmelserne i grundforordningens artikel 6, stk. 6, sidste punktum ikke efterfølgende blev bekræftet skriftligt, var Kommissionen imidlertid forpligtet til at foretage de nødvendige undersøgelser vedrørende andre tredjelande på grundlag af oplysninger i dens egne statistikker.
118.
Efter min opfattelse har Kommissionen således tilsidesat bestemmelserne i grundforordningens artikel 18, stk. 5, hvorefter der i tilfælde af manglende samarbejde fra en part træffes afgørelser, herunder vedrørende den normale værdi, på grundlag af de tilgængelige oplysninger, bl.a. dem, der er meddelt i klagen, og disse skal, hvor dette er praktisk muligt og under behørig hensyntagen til de tidsfrister, der er fastsat for undersøgelsen, kontrolleres på grundlag af oplysninger fra andre uafhængige kilder, der måtte være tilgængelige, såsom offentliggjorte prislister, officielle importstatistikker og toldindberetninger.
119.
Derfor mener jeg i lighed med GLS, at Kommissionen i den foreliggende sag ikke har gjort seriøse og tilstrækkelige anstrengelser med henblik på at fastsætte den normale værdi af det pågældende produkt på grundlag af de priser, der er gældende i et tredjeland med markedsøkonomi. Jeg foreslår derfor Domstolen at besvare det forelagte spørgsmål med, at forordning nr. 1355/2008 er ugyldig.
IV – Forslag til afgørelse
120.
Jeg foreslår herefter Domstolen at besvare det af Finanzgericht Hamburg forelagte spørgsmål således:
»Rådets forordning (EF) nr. 1355/2008 af 18. december 2008 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina og om endelig opkrævning af den midlertidige told er ugyldig, for så vidt som Kommissionen har fastsat den normale værdi af det pågældende produkt på grundlag af de priser, der er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare, uden at have gjort tilstrækkelige bestræbelser for at fastsætte denne værdi på grundlag af de priser, der var gældende i et egnet tredjeland, og har herved tilsidesat kravene i artikel 2, stk. 7, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005 af 21. december 2005.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Kommissionens forordning (EF) nr. 642/2008 af 4.7.2008 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 178, s. 19) og Rådets forordning (EF) nr. 1355/2008 af 18.12.2008 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina og om endelig opkrævning af den midlertidige told (EUT L 350, s. 35).
(
3
) – Forordning af 22.12.1995 om ændring af forordning om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (Rådets forordning (EFT 1996 L 56, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005 af 21.12.2005 (EUT L 340, s. 17, herefter »grundforordningen«).
(
4
) – EUT C 246, s. 15.
(
5
) – Herefter »GLS«.
(
6
) – Dom af 11.7.1990, forenede sager C-305/86 og C-160/87, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Rådet, Sml. I, s. 2945, præmis 13 og den deri nævnte retspraksis.
(
7
) – Jf. i denne henseende dom af 15.2.2001, sag C-239/99, Nachi Europe, Sml. I, s. 1197, præmis 39.
(
8
) – Dom af 11.7.1990, sag C-157/87, Electroimpex m.fl. mod Rådet, Sml. I, s. 3021, præmis 10-13.
(
9
) – GLS nævner først og fremmest dom af 22.10.1991, sag C-16/90, Nölle, Sml. I, s. 5163.
(
10
) – Kommissionen har ligeledes henvist til ovennævnte Nölle-dom, samt til dom af 29.5.1997, sag C-26/96, Rotexchemie, Sml. I, s. 2817, og af 28.9.1995, sag T-164/94, Ferchimex mod Rådet, Sml. II, s. 2681.
(
11
) – Rotexchemie-dommen, præmis 9 og den deri nævnte retspraksis.
(
12
) – Sag T-255/10, Sml. II, s. 4741.
(
13
) – Præmis 59.