62022TJ0412
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
2025. gada 19. novembrī (
*1
)
Augu aizsardzības līdzekļi – Darbīgā viela dimoksistrobīns – Darbīgās vielas apstiprinājuma atjaunošanas pieteikums – Apstiprinājuma perioda pagarināšana – Pagarinājuma ilgums – Pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu – Regulas (EK) Nr. 1367/2006 10. panta 1. punkts – Lēmums par pieteikuma noraidīšanu – Regulas (EK) Nr. 1107/2009 17. pants
Lietā T‑412/22
Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Brisele (Beļģija), ko pārstāv A. Bailleux, advokāts,
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv A. Becker, G. Gattinara un M. ter Haar, pārstāvji,
atbildētāja,
ko atbalsta
Eiropas Parlaments, ko pārstāv M. Menegatti un W. Kuzmienko, pārstāvji,
Eiropas Savienības Padome, ko pārstāv A. Nowak‑Salles, A. Maceroni un M. P. Pecheux, pārstāves,
un
CropLife Europe
, Brisele, ko pārstāv D. Waelbroeck un I. Antypas, advokāti,
personas, kas iestājušās lietā,
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
apspriedes laikā šādā sastāvā: priekšsēdētājs R. da Silva Pasošs [R. da Silva Passos], tiesneši N. Pultoraka [N. Półtorak], I. Reine, T. Pinne [T. Pynnä] (referente) un E. Kasaņabērs [H. Cassagnabère],
sekretārs: P. Kullens [P. Cullen], administrators,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu, it īpaši:
–
iebildi par nepieņemamību, ko Komisija izvirzījusi ar aktu, kurš Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2022. gada 23. septembrī,
–
prasītājas apsvērumus par iebildi par nepieņemamību, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2022. gada 18. novembrī,
pēc 2025. gada 13. februāra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) lūdz atcelt Komisijas 2022. gada 27. aprīļa Lēmumu Ares(2022) 3275139, ar ko noraidīts pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu, kuru tā bija iesniegusi par Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2021/2068 (2021. gada 25. novembris), ar ko attiecībā uz apstiprinājuma periodu pagarināšanu darbīgajām vielām benfluralīnam, dimoksistrobīnam, fluazināmam, flutolanilam, mekopropam‑P, mepikvatam, metirāmam, oksamilam un piraklostrobīnam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2021, L 421, 25. lpp.) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums), ciktāl ar to ir pagarināts dimoksistrobīna apstiprinājuma periods.
Tiesvedības priekšvēsture un fakti pēc prasības celšanas
2
Prasītāja ir Briselē (Beļģija) reģistrēta bezpeļņas apvienība, kuras mērķis ir veicināt darbības, lai samazinātu un likvidētu pesticīdus.
3
Dimoksistrobīns ietilpst strobilurīnu ķīmisko vielu grupā, kurā iekļauti dažādi pesticīdi ar līdzīgu iedarbību, ko izmanto kā fungicīdus lauksaimniecībā.
4
Dimoksistrobīns pirmoreiz tika apstiprināts ar Komisijas Direktīvu 2006/75/EK (2006. gada 11. septembris), ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu dimoksistrobīnu kā aktīvo vielu (OV 2006, L 248, 3. lpp.). Atbilstoši šīs direktīvas pielikumam apstiprinājums stājās spēkā 2006. gada 1. oktobrī un tam bija jābeidzas 2016. gada 30. septembrī.
5
2009. gadā stājās spēkā Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.). Tika uzskatīts, ka dimoksistrobīns ir apstiprināts atbilstoši šīs regulas 78. panta 3. punktam.
6
2013. gada 24. jūlijā tika iesniegts dimoksistrobīna apstiprinājuma atjaunošanas pieteikums.
7
2013. gada 12. novembrī ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1136/2013, ar ko attiecībā uz apstiprinājuma perioda pagarināšanu darbīgajām vielām klotianidīnam, dimoksistrobīnam, oksamilam un petoksamīdam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2013, L 302, 34. lpp.), dimoksistrobīna apstiprinājuma periods atbilstoši Regulas Nr. 1107/2009 17. pantam tika pagarināts līdz 2018. gada 31. janvārim. Minētās regulas 2. apsvērumā paskaidrots, ka “nepieciešams pieteikuma iesniedzējiem dot pietiekami ilgu laiku, lai pabeigtu atjaunošanas procedūru”, ka “tādējādi šo darbīgo vielu apstiprinājumi, visdrīzāk, zaudēs spēku, pirms tiks pieņemts lēmums par to atjaunošanu”, un ka “tādēļ ir jāpagarina to apstiprinājuma derīguma termiņi”.
8
2015. gadā dimoksistrobīns ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/408 (2015. gada 11. marts) par Regulas Nr. 1107/2009 attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū 80. panta 7. punkta īstenošanu un aizstājamo vielu saraksta izveidošanu (OV 2015, L 67, 18. lpp.) tika iekļauts aizstājamo vielu sarakstā. Šīs regulas 5. un 6. apsvērumā paskaidrots, ka šīs vielas akūtā standartdeva (ARfD), kas ir noturīga un toksiska, ir ievērojami zemāka nekā lielākajai daļai apstiprināto darbīgo vielu attiecīgajā vielu grupā. Šīs regulas 9. apsvērumā piebilsts, ka dimoksistrobīns jāuzskata par vielu, kam piemīt endokrīnās sistēmas darbības traucējumus izraisošas īpašības, kuras var nelabvēlīgi ietekmēt cilvēku veselību.
9
2017. gada augustā ziņotāja dalībvalsts (Ungārija) un otra ziņotāja dalībvalsts (Īrija) izdeva atjaunošanas novērtējuma ziņojumu. Šajā ziņojumā ir identificēti punkti, kuros riska novērtēšanu nebija iespējams pabeigt, kā arī kritiskās jomas, kas rada bažas.
10
2018. gada 19. janvārī ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/84, ar ko attiecībā uz apstiprinājuma periodu pagarināšanu darbīgajām vielām hlorpirifosam, hlorpirifosmetilam, klotianidīnam, vara savienojumiem, dimoksistrobīnam, mankocebam, mekopropam‑P, metirāmam, oksamilam, petoksamīdam, propikonazolam, propinebam, propizamīdam, piraklostrobīnam un zoksamīdam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 16, 8. lpp.), dimoksistrobīna apstiprinājums tika pagarināts otrreiz līdz 2019. gada 31. janvārim. Šīs regulas 7. apsvērumā paskaidrots – “ņemot vērā to, ka no pieteikumu iesniedzējiem neatkarīgu iemeslu dēļ vielu novērtēšana ir aizkavējusies, minēto darbīgo vielu apstiprinājuma periodi, visdrīzāk, beigsies, pirms tiks pieņemts lēmums par to atjaunošanu”, un “tāpēc to apstiprinājuma periodi ir jāpagarina”.
11
2018. gada 20. novembrī ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/1796, ar ko attiecībā uz apstiprinājuma periodu pagarināšanu darbīgajām vielām amidosulfuronam, bifenoksam, hlorpirifosam, hlorpirifosmetilam, klofentezīnam, dikambam, difenokonazolam, diflubenzuronam, diflufenikānam, dimoksistrobīnam, fenoksapropam‑P, fenpropidīnam, lenacilam, mankocebam, mekopropam‑P, metirāmam, nikosulfuronam, oksamilam, piklorāmam, piraklostrobīnam, piriproksifēnam un tritosulfuronam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 294, 15. lpp.), dimoksistrobīna apstiprinājums tika pagarināts trešo reizi līdz 2020. gada 31. janvārim. Šīs regulas 6. apsvērumā ir pārņemts Īstenošanas regulas 2018/84 7. apsvēruma pamatojums.
12
2019. gada 29. novembrī ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/2094, ar ko attiecībā uz apstiprinājuma periodu pagarināšanu darbīgajām vielām benfluralīnam, dimoksistrobīnam, fluazināmam, flutolanilam, mankocebam, mekopropam‑P, mepikvatam, metirāmam, oksamilam un piraklostrobīnam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2019, L 317, 102. lpp.), dimoksistrobīna apstiprinājums tika pagarināts ceturto reizi līdz 2021. gada 31. janvārim. Šīs regulas 5. apsvērumā ir pārņemts Īstenošanas regulas 2018/84 7. apsvēruma pamatojums.
13
2021. gada 22. janvārī ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2021/52, ar ko attiecībā uz apstiprinājuma periodu pagarināšanu darbīgajām vielām benfluralīnam, dimoksistrobīnam, fluazināmam, flutolanilam, mekopropam‑P, mepikvatam, metirāmam, oksamilam un piraklostrobīnam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2021, L 23, 13. lpp.), dimoksistrobīna apstiprinājums tika pagarināts piekto reizi līdz 2022. gada 31. janvārim. Šīs regulas 4. apsvērumā ir pārņemts Īstenošanas regulas 2018/84 7. apsvēruma pamatojums.
14
2021. gada 25. novembrī dimoksistrobīna apstiprinājums ar Īstenošanas regulu 2021/2068 tika pagarināts sesto reizi līdz 2023. gada 31. janvārim. Šīs regulas 4. apsvērumā ir pārņemts Īstenošanas regulas 2018/84 7. apsvēruma pamatojums.
15
2022. gada 14. janvārī prasītāja iesniedza pieprasījumu veikt Īstenošanas regulas 2021/2068 iekšēju pārskatīšanu, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.), 10. pantu.
16
Ar 2022. gada 27. aprīļa vēstuli Eiropas Komisija noraidīja prasītājas pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu.
17
Pēc šīs prasības iesniegšanas Komisija dimoksistrobīna apstiprinājumu ar Īstenošanas regulu (ES) 2023/115 (2023. gada 16. janvāris), ar ko attiecībā uz darbīgās vielas dimoksistrobīna apstiprinājuma perioda pagarināšanu groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 (OV 2023, L 15, 13. lpp.), pagarināja septīto reizi līdz 2024. gada 31. janvārim.
18
2023. gada 10. jūlijā ar Īstenošanas regulu (ES) 2023/1436, ar ko saskaņā ar Regulu Nr. 1107/2009 neatjauno darbīgās vielas dimoksistrobīna apstiprinājumu un ar ko groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 un (ES) 2015/408 (OV 2023, L 176, 10. lpp.), Komisija nolēma neatjaunot dimoksistrobīna apstiprinājumu.
Lietas dalībnieku prasījumi
19
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas uz dimoksistrobīna apstiprinājuma perioda pagarināšanu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
20
Komisijas, ko atbalsta Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un CropLife
Europe, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
21
Prasītāja prasības pamatošanai izvirza divus pamatus: pirmais pamats attiecas uz kļūdainu Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretāciju apstrīdētajā lēmumā, un otrais, kas izvirzīts pakārtoti, – uz iebildi par minētā panta prettiesiskumu.
Par intereses celt prasību saglabāšanos
22
Padome atgādina, ka pēc dimoksistrobīna apstiprinājuma neatjaunošanas ar Īstenošanas regulu 2023/1436 šīs darbīgās vielas apstiprinājuma pagarinājuma periods beidzas. No tā izriet, ka prasībai vairs nav priekšmeta un prasītājai vairs nav intereses celt prasību. Tādējādi Vispārējai tiesai būtu jāpiemēro Reglamenta 131. panta 1. punkts.
23
Vispārējā tiesa atgādina, ka prasītājas interesei celt prasību jābūt tādai, kas ir radusies un pastāv. Šai interesei, ņemot vērā prasības priekšmetu, jāpastāv prasības celšanas brīdī, jo pretējā gadījumā prasība būtu nepieņemama, un jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība jāizbeidz pirms sprieduma pasludināšanas (skat. spriedumu, 2015. gada 17. septembris, Mory u.c./Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 56. un 57. punkts un tajos minētā judikatūra).
24
Šajā gadījumā, kā norāda Padome, no Īstenošanas regulas 2023/1436 izriet, ka tika pieņemts lēmums neatjaunot dimoksistrobīna apstiprinājumu.
25
Tomēr, pirmkārt, Komisija apstrīdēto lēmumu nav atsaukusi, tāpēc strīda priekšmets ir saglabājies (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 4. septembris, ClientEarth/Komisija, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
Otrkārt, no judikatūras izriet, ka prasītājs saglabā interesi lūgt atcelt Eiropas Savienības iestādes aktu, lai nepieļautu, ka nākotnē atkārtojas tā iespējamais prettiesiskums. Šāda interese celt prasību izriet no LESD 266. panta pirmās daļas – saskaņā ar to iestādei, kuras pieņemtie akti ir pasludināti par spēkā neesošiem, jāveic vajadzīgie pasākumi, lai pildītu Tiesas spriedumu. Tomēr šī interese celt prasību var pastāvēt tikai tad, ja apgalvotais prettiesiskums var atkārtoties nākotnē neatkarīgi no tās lietas apstākļiem, kura bijusi pamatā prasītāja celtajai prasībai (spriedumi, 2007. gada 7. jūnijs, Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 50.–52. punkts, un 2018. gada 27. septembris, Mellifera/Komisija, T‑12/17, EU:T:2018:616, 28. punkts).
27
Tā tas ir šajā gadījumā, jo prasītājas apgalvotais prettiesiskums ir balstīts uz Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretāciju, ko Komisija varētu atkārtot, ja tiktu iesniegts pieprasījums veikt iekšēju kādas darbīgās vielas, kas nav dimoksistrobīns, apstiprinājuma perioda pagarināšanas pārskatīšanu.
28
No tā izriet, ka, neraugoties uz Īstenošanas regulas 2023/1436 pieņemšanu, prasītājai šajā gadījumā saglabājas interese celt prasību.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz kļūdainu Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretāciju
Par pirmā pamata pieņemamību
29
Komisija ar atsevišķu dokumentu, pamatojoties uz Reglamenta 130. panta 1. punktu, iesniedza iebildi par nepieņemamību, ar kuru tā norāda, ka abi prasītājas pamati ir nepieņemami.
30
Pirmām kārtām, Komisija uzskata, ka ar pirmo pamatu prasītāja neapstrīd vērtējumu, kas ietverts atbildē uz tās pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu, bet savus argumentus vērš pret dimoksistrobīna apstiprinājuma perioda pagarināšanu ar Īstenošanas regulu 2021/2068, kas bija pieprasījuma veikt iekšēju pārskatīšanu priekšmets. Aplūkojot kopā Regulas Nr. 1367/2006 10. un 12. pantu un judikatūru, izriet – ja prasītājs iesniedz atcelšanas prasību par atbildi uz pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu atbilstoši minētās regulas 12. panta 1. punktam, tas var apstrīdēt tikai minētās atbildes likumību.
31
Otrām kārtām, pakārtoti Komisija norāda – ja pieņem, ka pirmais pamats ir pieņemams, argumenti, ar kuriem apstrīdēta Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretācijas likumība, jānoraida kā nepieņemami, jo nav konsekvences starp prasības pieteikumu un pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu, ciktāl tie netika izvirzīti pēdējā minētajā pieteikumā.
32
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa atgādina – Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktā paredzēts, ka “jebkura nevalstiska organizācija vai citi sabiedrības locekļi, kas atbilst 11. pantā izklāstītajiem kritērijiem, ir tiesīgi Savienības iestādei vai struktūrai, kura ir pieņēmusi administratīvu aktu vai – ja ir konstatēta iespējama administratīva bezdarbība – kurai būtu bijis jāpieņem šāds akts, iesniegt pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu, pamatojoties uz to, ka šāds akts vai bezdarbība pārkāpj tiesību aktus vides jomā”. Šīs regulas 12. panta 1. punktā noteikts, ka “nevalstiska organizācija, kas saskaņā ar 10. pantu ir iesniegusi pieprasījumu veikt iekšēju pārskatīšanu, var celt prasību Tiesā”.
33
Tādējādi pieprasījuma veikt administratīva akta iekšēju pārskatīšanu mērķis ir konstatēt iespējamu attiecīgā akta prettiesiskumu vai nepamatotību. Pēc tam persona, kas pieprasa pārskatīšanu, saistībā ar lēmumu, ar kuru pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu noraidīts kā nepamatots, var vērsties Savienības tiesā, ceļot prasību sakarā ar kompetences neesību, būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu, Līgumu vai jebkuru tiesību normu, kas saistītas ar to piemērošanu, pārkāpumu vai pilnvaru nepareizu izmantošanu (spriedums, 2019. gada 12. septembris, TestBioTech u.c./Komisija, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 38. punkts). No tā izriet, ka, ceļot minēto prasību, prasītājam nav tiesību izvirzīt argumentus, ar kuriem tieši tiek apstrīdēts tā akta tiesiskums vai pamatotība, uz ko attiecas pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu (skat. spriedumu, 2018. gada 27. septembris, Mellifera/Komisija, T‑12/17, EU:T:2018:616, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Līgumos paredzētā tiesas kontroles sistēma neparedz iespēju Vispārējai tiesai atcelt lēmumu, kas nav tādas tiešas prasības atcelt tiesību aktu priekšmets, kura celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu (spriedums, 2019. gada 4. aprīlis, ClientEarth/Komisija, T‑108/17, EU:T:2019:215, 28. punkts).
34
Šajā gadījumā vispirms no prasības pieteikuma skaidri izriet, ka atcelšanas prasības priekšmets ir apstrīdētais lēmums, ciktāl tas attiecas uz dimoksistrobīnu.
35
Pēc tam no pirmā pamata nosaukuma un abām tā daļām tieši izriet, ka prasītāja norāda – apstrīdētais lēmums balstīts uz kļūdainu Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretāciju.
36
Visbeidzot, aplūkojot pirmo pamatu kopumā un it īpaši šim pamatam veltītās prasības pieteikuma daļas ievada punktu, skaidri redzams, ka prasītājas argumentācija attiecas uz to, kā Komisija apstrīdētajā lēmumā interpretējusi Regulas Nr. 1107/2009 17. pantu. Tas, ka – ņemot vērā pašu iekšējās pārskatīšanas procedūras priekšmetu un Regulas Nr. 1367/2006 10. un 12. panta loģiku – pieprasījumā veikt iekšēju pārskatīšanu izvirzītie argumenti zināmā mērā varētu pārklāties ar tiem, kas izvirzīti, lai pamatotu prasību atcelt lēmumu, ar kuru minētais pieprasījums noraidīts kā nepamatots, nevar atspēkot šo secinājumu.
37
Tādējādi Komisijas argumentācija, saskaņā ar kuru pirmais pamats ir nepieņemams, jo neattiecas uz apstrīdēto lēmumu, jānoraida.
38
Otrām kārtām, runājot par pieprasījuma veikt pārskatīšanu un prasības pieteikuma savstarpējas atbilstības neesību, Vispārējā tiesa atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasības atcelt lēmumu, ar ko noraidīts pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu, pamatā nevar būt jauns pamatojums vai pierādījumi, kuri nav iekļauti pieprasījumā veikt pārskatīšanu, jo pretējā gadījumā tiktu atņemta prasības par šāda pieprasījuma pamatojumu, kas ir ietverta Regulas Nr. 1367/2006 10. panta 1. punktā, lietderīgā iedarbība un tiktu grozīts ar šo pieprasījumu uzsāktās procedūras priekšmets (spriedumi, 2019. gada 12. septembris, TestBioTech u.c./Komisija, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, 39. punkts, un 2024. gada 17. aprīlis, FöreningenSvensktLandskapsskydd/Komisija, T‑346/22, nav publicēts, EU:T:2024:246, 70. punkts).
39
Turklāt pamatus un argumentus, kas izvirzīti Vispārējā tiesā celtā prasībā atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu, var atzīt par pieņemamiem vienīgi tad, ja prasītājs tos ietvēris jau pieprasījumā veikt iekšēju pārskatīšanu tādējādi, ka Komisijai ir bijusi iespēja uz tiem atbildēt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 15. decembris, TestBioTech u.c./Komisija, T‑177/13, nav publicēts, EU:T:2016:736, 68. un 69. punkts). Tomēr prasītājam, kas ceļ prasību Vispārējā tiesā atbilstoši Regulas Nr. 1367/2006 12. pantam, nevar prasīt, lai tas tikai burtiski atkārto argumentus, kurus tas izvirzījis pieprasījumā veikt iekšēju pārskatīšanu.
40
Šajā gadījumā no prasītājas pieprasījuma veikt iekšēju pārskatīšanu skaidri izriet, ka tā apšaubījusi it īpaši Regulas Nr. 1107/2009 17. panta piemērošanu, ko Komisija veikusi, pieņemot Īstenošanas regulu 2021/2068. It īpaši tā ir izvirzījusi argumentus, kas attiecas uz piesardzības principu un Regulā Nr. 1107/2009 paredzēto pagarinājumu un izvērtēšanas termiņu automātisko raksturu, un ir atsaukusies uz šīs regulas 4., 5., 7., 9., 14. un 15. pantu. Tādējādi jāuzskata, ka šāda argumentācija pārklājas ar šīs atcelšanas prasības pirmo pamatu.
41
Tāpēc Komisijas arguments par pieprasījuma veikt iekšēju pārskatīšanu un prasības pieteikuma sasvstarpējas atbilstības neesību jānoraida.
42
No tā izriet, ka pirmais pamats ir pieņemams.
Par lietas būtību
43
Pirmajā pamatā prasītāja atgādina, ka Regulas Nr. 1107/2009 mērķis ir nodrošināt cilvēkiem augsta līmeņa veselības aizsardzību un tā balstīta uz piesardzības principu un vides aizsardzību.
44
Pirmā pamata otrajā daļā prasītāja apgalvo, ka Regula Nr. 1107/2009 tika pieņemta galvenokārt ar mērķi paātrināt darbīgo vielu novērtēšanu. Katram atjaunošanas procesa posmam esot noteikti stingri termiņi, un tas ļauj sagatavošanas procesu pabeigt divarpus gados un sniedz Komisijai un dalībvalstīm vairāk nekā sešus mēnešus laika, lai izlemtu, vai apstiprinājumu atjaunot.
45
Šajā kontekstā Regulas Nr. 1107/2009 17. pantu var saprast tikai tā, ka tas paredz pagarināšanu ne vairāk kā par dažiem mēnešiem vai ne vairāk kā par gadu, un to nevar interpretēt tādējādi, ka tas ļauj veikt secīgus pagarinājumus, kas kopā veidotu vairāk nekā sešus gadus ilgu pagarinājumu, proti, vairāk nekā divkāršu laikposmu, kāds paredzēts atjaunošanas procesa norisei, Komisijai nesniedzot nekādu pamatojumu vai paskaidrojumus. Tas, ka par termiņu neievērošanu netiek uzlikts nekāds sods, sistēmu pakļauj stratēģiski ļaunprātīgai rīcībai.
46
Iesākumā Vispārējā tiesa atgādina – LESD 191. panta 2. punktā paredzēts, ka vides politika ir balstīta tostarp uz piesardzības principu, kas ir piemērojams arī citās Savienības politikās, it īpaši sabiedrības veselības aizsardzības politikā, kā arī tad, kad Savienības iestādes kopējās lauksaimniecības politikas vai iekšējā tirgus politikas ietvaros veic pasākumus cilvēku veselības aizsardzībai (skat. spriedumu, 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c., C‑616/17, EU:C:2019:800, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
47
Tādējādi Savienības likumdevējam, kad tas pieņem tādus noteikumus par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū kā Regulā Nr. 1107/2009 paredzētie, jāievēro piesardzības princips, lai tostarp atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 35. pantam, kā arī LESD 9. pantam un 168. panta 1. punktam nodrošinātu augstu cilvēku veselības aizsardzības līmeni (skat. spriedumu, 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c., C‑616/17, EU:C:2019:800, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Piesardzības princips nozīmē, ka tad, ja joprojām nav skaidrības par cilvēku veselības apdraudējumu vai tā apmēru, aizsardzības pasākumus var veikt, negaidot, kamēr tiek pilnībā pierādīta šī riska faktiskā esība un smagums (skat. spriedumu, 2019. gada 1. oktobris, Blaise u.c., C‑616/17, EU:C:2019:800, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
49
Piesardzības princips, kas ir vispārējs Savienības tiesību princips, attiecīgajām iestādēm paredz pienākumu, īstenojot savas ar attiecīgo tiesisko regulējumu piešķirtās pilnvaras, veikt pasākumus, kuri ir piemēroti, lai novērstu atsevišķus iespējamos draudus sabiedrības veselībai, drošībai un videi, ar šo interešu aizsardzību saistītajām prasībām piešķirot prioritāru spēku pār ekonomikas interesēm (skat. spriedumus, 2003. gada 21. oktobris, SolvayPharmaceuticals/Padome, T‑392/02, EU:T:2003:277, 121. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2013. gada 12. aprīlis, Du Pont de Nemours (France) u.c./Komisija, T‑31/07, nav publicēts, EU:T:2013:167, 134. punkts un tajā minētā judikatūra). Piesardzības princips ir pamatā visiem Regulas Nr. 1107/2009 noteikumiem.
50
Regulas Nr. 1107/2009 8. apsvērumā precizēts, ka būtu jāpiemēro piesardzības princips un ka šīs regulas mērķis ir nodrošināt, lai ražotāji sniegtu pierādījumus, ka saražotajām un tirgū laistajām vielām un līdzekļiem nav nekādas kaitīgas ietekmes uz cilvēku vai dzīvnieku veselību un nekādas nevēlamas iedarbības uz apkārtējo vidi. Šajā ziņā jānorāda, ka ar šo regulu ieviestās atļauju piešķiršanas un iepriekšējas apstiprināšanas procedūras augu aizsardzības līdzekļiem un to darbīgajām vielām ir viena no piesardzības principa izpausmēm (skat. spriedumu, 2021. gada 17. marts, FMC/Komisija, T‑719/17, EU:T:2021:143, 60. un 61. punkts un tajos minētā judikatūra).
51
No tā izriet, ka Komisijai, kad tā īsteno savu kompetenci atbilstoši Regulai Nr. 1107/2009, jāņem vērā piesardzības princips. Konkrētāk, runājot par darbīgajām vielām, no judikatūras izriet, ka Komisija var veikt pasākumus, kas ierobežo vielas izmantošanu, tādējādi dodot priekšroku patērētāju drošības interesēm, negaidot šīs vielas apstiprinājuma atjaunošanas procedūras iznākumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 19. septembris, Arysta LifeScience Netherlands/Komisija, T‑476/17, EU:T:2019:618, 97. punkts).
52
Runājot par Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretāciju, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi. Arī Savienības tiesību normas ģenēze var būt svarīga tās interpretācijai (skat. spriedumus, 2021. gada 2. septembris, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, 31. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2017. gada 25. janvāris, Rusal Armenal/Padome, T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Pirmām kārtām, no Regulas Nr. 1107/2009 17. panta pirmās daļas formulējuma izriet, ka tad, “ja tādu iemeslu dēļ, kurus iesniedzējs nespēj ietekmēt, gaidāms, ka apstiprinājuma termiņš beigsies, pirms pieņem lēmumu par tā atjaunošanu, saskaņā ar 79. panta 3. punktā paredzēto regulatīvo procedūru pieņem lēmumu, ar ko attiecībā uz minēto iesniedzēju atliek apstiprināšanas laikposma beigu termiņu tā, lai būtu pietiekami daudz laika novērtēt iesniegumu”. Šīs regulas 17. panta trešajā daļā ir paredzēti elementi, kas jāņem vērā, kad tiek noteikts pagarināšanas laikposms, proti, “a) laiks, kas vajadzīgs lūgtās informācijas sniegšanai; b) procedūras beigšanai vajadzīgais laiks; c) vajadzības gadījumā nepieciešamība nodrošināt saskaņotas darba programmas izstrādi, kā paredzēts 18. pantā”.
54
Tādējādi no šīs tiesību normas izriet, ka tad, ja tādu iemeslu dēļ, kurus iesniedzējs nespēj ietekmēt, gaidāms, ka apstiprinājuma termiņš beigsies, pirms pieņem lēmumu par tā atjaunošanu, tiek pieņemts “lēmums, ar ko atliek apstiprināšanas laikposma beigu termiņu” tā, lai “būtu pietiekami daudz laika novērtēt iesniegumu”. Lai gan, pamatojoties uz šīs tiesību normas formulējumu, nevar izslēgt, ka šī laikposma beigās tiks pieņemts jauns lēmums par pagarināšanu, šī pagarināšana, kas tiek veikta, tikai lai varētu pabeigt atjaunošanas procedūru, var būt tikai pagaidu, kā Padome to paskaidro iestāšanās rakstā.
55
Tādējādi pagarināšanas laikposma ilgums jāpielāgo konkrētiem lietas apstākļiem, tāpēc to nevar piemērot automātiski vai pat sistemātiski.
56
Turklāt saskaņā ar judikatūru Regulas Nr. 1107/2009 17. panta sekas ir darbīgās vielas apstiprinājuma atjaunošanas procedūras pagarināšana tādu apstākļu dēļ, kas iestājušies pašas procedūras gaitā un kas agrāk nebija zināmi (spriedums, 2019. gada 19. septembris, ArystaLifeScienceNetherlands/Komisija, T‑476/17, EU:T:2019:618, 104. punkts).
57
Otrām kārtām, jāņem vērā konteksts, kādā iekļaujas Regulas Nr. 1107/2009 17. panta pirmajā daļā paredzētais noteikums.
58
Šis noteikums ietilpst Regulas Nr. 1107/2009 sadaļā, kas attiecas uz darbīgo vielu apstiprināšanu.
59
Pirmkārt, apstiprinājumu var piešķirt tikai uz laikposmu, kas nepārsniedz desmit gadus (Regulas Nr. 1107/2009 5. pants), un šajā ierobežojumā ir pārņemts tas, kāds paredzēts Padomes Direktīvā 91/414/EEK (1991. gada 15. jūlijs) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV 1991, L 230, 1. lpp.), kura bija spēkā dimoksistrobīna apstiprināšanas laikā. Kā paskaidrots Regulas Nr. 1107/2009 15. apsvērumā, nekaitīguma interesēs darbīgo vielu apstiprinājuma perioda ilgums jāierobežo laikā un tam jābūt proporcionālam iespējamiem riskiem, kas saistīti ar šādu vielu lietošanu. Atjaunojums ir uz laiku līdz 15 gadiem (Regulas Nr. 1107/2009 14. panta 2. punkts).
60
No tā izriet, ka likumdevējs ir paredzējis ierobežotus apstiprināšanas un atjaunošanas periodus, lai novērstu tādu darbīgo vielu saglabāšanu tirgū, kas rada nepieņemamus riskus Regulas Nr. 1107/2009 4. panta izpratnē. Šī mērķa sasniegšana, ņemot vērā piesardzības principu, prasa, lai vielas periodiski tiktu pārskatītas, kā to pamatoti uzsver Komisija, kad tā skaidro Regulas Nr. 1107/2009 periodisko pieeju.
61
Otrkārt, atjaunošanas pieteikums jāiesniedz vēlākais trīs gadus pirms apstiprinājuma termiņa beigām (Regulas Nr. 1107/2009 15. pants). Tādējādi tiek uzskatīts, ka ar šo termiņu principā pietiek, lai pabeigtu šo procedūru un pieņemtu lēmumu par apstiprinājuma atjaunošanu, vienlaikus garantējot šī sprieduma 60. punktā atgādinātās periodiskās pieejas efektivitāti.
62
Šajā ziņā Regulas Nr. 1107/2009 19. pantā Komisijai ir piešķirta kompetence ar īstenošanas regulu pieņemt noteikumus, kas vajadzīgi, lai piemērotu atjaunošanas procedūru.
63
Tādējādi tika pieņemta Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 844/2012 (2012. gada 18. septembris), ar ko nosaka noteikumus, kas vajadzīgi darbīgo vielu apstiprinājumu atjaunošanas procedūras īstenošanai, kā paredzēts Regulā Nr. 1107/2009 (OV 2012, L 252, 26. lpp.); šī regula paredzēt termiņus dažādiem atjaunošanas procedūras posmiem, lai garantētu tās pienācīgu norisi (3. apsvērums). Šīs regulas priekšmets ir īstenot jau iepriekš Regulā Nr. 1107/2009 noteiktas normas, vienlaikus nodrošinot vienādus piemērošanas nosacījumus Savienībā.
64
It īpaši Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 1.–8. pantā ir paredzētas normas par pieteikuma, ko darbīgās vielas ražotājs iesniedz dalībvalstij, pieņemamību, un šim pirmajam procedūras posmam ir noteikti daži termiņi. Atbilstoši šīs regulas 3. pantam pieteikumu vispirms pārbauda ziņotāja dalībvalsts, kas pārliecinās, ka tas iesniegts minētās regulas 1. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētajā termiņā un ka tajā ir ietverti visi 2. pantā paredzētie elementi. Konkrētāk, atbilstoši minētās regulas 2. panta 2. punktam atjaunošanas pieteikumā jāuzskaita jaunā informācija, ko pieteikuma iesniedzējs plāno iesniegt un kas vajadzīga saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 15. panta 2. punkta pirmo daļu. Pēc tam atbilstoši šīs regulas 6. pantam pēc ziņotājas dalībvalsts apstiprinošas atbildes saņemšanas par šo pārbaudi pieteikuma iesniedzējs ziņotājai dalībvalstij, otrai ziņotājai dalībvalstij, Komisijai un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei (EFSA) iesniedz papildu dokumentāciju. Visbeidzot saskaņā ar šīs regulas 8. pantu, ja papildu dokumentācija iesniegta termiņā un ietver visus paredzētos elementus, ziņotāja dalībvalsts informē pieteikuma iesniedzēju, otru ziņotāju dalībvalsti, Komisiju un EFSA par papildu dokumentācijas saņemšanas dienu un pieteikuma pieņemamību.
65
Tāpat arī Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 11.–14. pantā ir noteikta darbīgās vielas apstiprinājuma atjaunošanas pieteikuma novērtēšanas procedūra un paredzēti precīzi termiņi, kādos dažādiem procedūras dalībniekiem jāsagatavo un jānosūta ziņojums vai piezīmes. Vispirms ziņotāja dalībvalsts pēc apspriešanās ar otru ziņotāju dalībvalsti sagatavo un iesniedz Komisijai ziņojumu un EFSA tā kopiju; šajā ziņojumā novērtē, vai ir sagaidāms, ka darbīgā viela atbildīs Regulas Nr. 1107/2009 4. pantā noteiktajiem apstiprināšanas kritērijiem (Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 11. pants). No ziņotājas dalībvalsts saņemto novērtējuma ziņojuma projektu EFSA nosūta pieteikuma iesniedzējam un citām dalībvalstīm (Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 12. pants). Pēc rakstveida apsvērumu iesniegšanai paredzētā termiņa beigām EFSA pieņem secinājumu par to, vai ir sagaidāms, ka darbīgā viela atbildīs Regulas Nr. 1107/2009 4. pantā noteiktajiem apstiprināšanas kritērijiem, ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, kā arī izmantojot papildu dokumentācijas iesniegšanas dienā piemērojamās vadlīnijas. Vajadzības gadījumā EFSA rīko apspriedi ar ekspertiem, kurā piedalās eksperti no ziņotājas dalībvalsts un otras ziņotājas dalībvalsts. Tā paziņo par savu secinājumu pieteikuma iesniedzējam, dalībvalstīm un Komisijai un to dara pieejamu sabiedrībai (Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 13. pants). Visbeidzot pēc EFSA secinājuma saņemšanas, ņemot vērā ziņotājas dalībvalsts sagatavoto novērtējuma ziņojuma projektu, pieteikuma iesniedzēja un citu dalībvalstu piezīmes un EFSA secinājumu, Komisija tā saukto “atjaunošanas” ziņojumu un regulas projektu iesniedz pastāvīgajai komitejai. Pieteikuma iesniedzējam tiek dota iespēja par atjaunošanas ziņojumu iesniegt piezīmes (Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 14. panta 1. punkts). Pamatojoties uz atjaunošanas ziņojumu un ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja piezīmes, Komisija pieņem regulu saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 20. panta 1. punktu (Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 14. panta 2. punkts).
66
Tikai pēdējam Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 14. panta 2. punktā paredzētajam procedūras posmam, kas attiecas uz regulas par apstiprinājuma atjaunošanu pieņemšanu saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 20. panta 1. punktu, nav noteikts termiņš.
67
No tā izriet, ka atjaunošanas procedūra ir balstīta uz precīza laika grafika ievērošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 19. septembris, Arysta LifeScienceNetherlands/Komisija, T‑476/17, EU:T:2019:618, 103. punkts). Turklāt šo termiņu noteikšana un vajadzība tos ievērot ir saderīgas ar prasību, ka procedūra kopumā nav ilgāka par trim gadiem, kā izriet no Īstenošanas regulas Nr. 844/2012 1. panta 1. punkta (spriedums, 2021. gada 9. decembris, Agrochem‑Maks/Komisija, C‑374/20 P, nav publicēts, EU:C:2021:990, 82. punkts).
68
Šo termiņu un procedūras ātras norises prasības ievērošana ir vēl jo svarīgāka tāpēc, ka īstenošanas regulai, kas pieņemta, pamatojoties uz Regulas Nr. 1107/2009 17. panta pirmo daļu, un ar ko attiecīgās darbīgās vielas apstiprinājumu pagarina uz konkrētu periodu, ir tādas pašas sekas kā īstenošanas regulai, ar kuru šāda viela sākotnēji apstiprināta atbilstoši minētās regulas 13. panta 2. punktam, vai kā regulai, ar kuru apstiprinājums atjaunots atbilstoši šīs regulas 20. pantam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 27. septembris, Mellifera/Komisija, T‑12/17, EU:T:2018:616, 57. un 58. punkts).
69
Tādējādi jāuzskata, ka Regulas Nr. 1107/2009 17. pantā ir paredzēts mehānisms, kas jāpiemēro izņēmuma kārtā, ja ir izpildīti tajā paredzētie nosacījumi. Tāpēc sistemātiska šī mehānisma piemērošana darbīgās vielas apstiprinājuma atjaunošanas procedūrās nav saderīga ar Regulas Nr. 1107/2009 prasībām un vispārīgi ar šīs regulas būtību.
70
Tieši pretēji, ikreiz, kad Komisija pagarina apstiprinājuma periodu, tai jānovērtē konkrētais gadījums un jāņem vērā atbilstošie elementi, lai noteiktu “pietiekami ilgu laiku”, kāds vajadzīgs, lai pabeigtu notiekošo novērtējumu.
71
Turklāt Regulas Nr. 1107/2009 17. pantā Komisijai ir piešķirta rīcības brīvība, lai noteiktu, kāds ir “pietiekami ilgs laiks”. Šī rīcības brīvība nav absolūta, bet to nosaka minētā panta trešā daļa, kurā ir paredzēti elementi, kas jāņem vērā, nosakot pagarinājuma periodu.
72
Tādējādi Regulas Nr. 1107/2009 17. panta pirmo daļu nevar aplūkot un piemērot izolēti, bet tikai kopā ar trešās daļas noteikumiem, kas to papildina. Šī minētā panta pirmās un trešās daļas saikne izriet it īpaši no Komisijas priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes regulai COM(2006) 388 final (2006. gada 12. jūlijs) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū oriģinālā teksta, kurā pašreizējā Regulas Nr. 1107/2009 17. panta pirmā un otrā daļa veidoja tikai vienu daļu, kurai tieši sekoja daļa par pagarinājuma ilgumu. Tas liecina par likumdevēja nodomu paredzēt elementus, kas jāņem vērā, lai noteiktu pagarinājuma ilgumu situācijās, kas šobrīd paredzētas šīs regulas 17. panta pirmajās divās daļās. Turklāt, kā pamatoti norāda Padome, pagarinājuma perioda ilgums tiek noteikts, ņemot vērā lietas elementus katrā atsevišķā gadījumā.
73
Treškārt, kā atgādināts šī sprieduma 46.–51. punktā, piesardzības princips ir pamatā visiem Regulas Nr. 1107/2009 noteikumiem.
74
Šajā kontekstā frāze “pietiekami ilgs laiks” jāsaprot tādējādi, ka tā prasa noteikt periodu, kas nav nedz īsāks par, nedz pārsniedz to, kas katrā konkrētā gadījumā vajadzīgs, lai pabeigtu atjaunošanas procedūru.
75
Trešām kārtām, jāņem vērā Regulas Nr. 1107/2009 mērķi.
76
Saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 1. panta 3. punktu tās mērķis ir nodrošināt cilvēku un dzīvnieku veselības, kā arī vides augsta līmeņa aizsardzību un uzlabot iekšējā tirgus darbību, saskaņojot noteikumus par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, vienlaikus veicinot lauksaimniecisko ražošanu. Tāpēc Komisija pamatoti norāda, ka Regulai Nr. 1107/2009 ir vairāki mērķi. Tomēr, kā izriet no Regulas Nr. 1107/2009 24. apsvēruma, piešķirot atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, mērķim aizsargāt cilvēku un dzīvnieku veselību un vidi būtu jābūt prioritāram attiecībā pret mērķi uzlabot augu ražību.
77
Nosakot, ka jāsaglabā augsts vides aizsardzības līmenis, ar Regulu Nr. 1107/2009 tiek piemērots LESD 11. pants, kas paredz, ka vides aizsardzības prasības jāņem vērā, definējot un īstenojot Savienības politiku un darbības, it īpaši, lai sekmētu ilgtspējīgu attīstību, un LESD 114. panta 3. punkts, kurā šis pienākums ir konkretizēts. Pēdējā minētajā faktiski ir noteikts, ka priekšlikumos, kas tostarp attiecas uz vides aizsardzību un kas tiek sagatavoti, lai īstenotu tiesību aktu tuvināšanu ar mērķi izveidot iekšējo tirgu un nodrošināt tā darbību, Komisija par galveno uzskata augstu aizsardzības līmeni, īpašu uzmanību pievēršot visiem atklājumiem, kas pamatojas uz zinātnes faktiem, un ka atbilstoši savai attiecīgajai kompetencei Parlaments un Padome arī tiecas sasniegt šo mērķi. Šai aizsardzībai ir lielāka vērtība salīdzinājumā ar ekonomiska rakstura apsvērumiem, tādējādi tā var attaisnot pat ievērojamas nelabvēlīgas ekonomiska rakstura sekas atsevišķiem tirgus dalībniekiem (skat. spriedumu, 2021. gada 17. marts, FMC/Komisija, T‑719/17, EU:T:2021:143, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
78
No tā izriet, ka no dažādiem Regulas Nr. 1107/2009 mērķiem Komisijai īpaša nozīme jāpiešķir mērķim nodrošināt cilvēku un dzīvnieku veselības, kā arī vides augsta līmeņa aizsardzību, kad tā vada darbīgās vielas apstiprinājuma atjaunošanas procedūru, a fortiori kad šī procedūra pārsniedz tās norisei paredzēto laiku, un ka apstiprinājuma perioda pagarinājumu tā piešķir saskaņā ar minētās regulas 17. pantu.
79
Turpmāk minētos principus var izsecināt no visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem. Pirmkārt, apstiprinājuma perioda pagarinājums ir pagaidu un ārkārtas rakstura un ir atļauts, ņemot vērā apstākļus, kas radušies pašas procedūras gaitā un kas iepriekš nebija zināmi. Pagarinājums jāveic, ņemot vērā konkrētus lietas apstākļus, un tāpēc to nevar piemērot automātiski vai pat sistemātiski. Otrkārt, pagarinājuma ilgumam jābūt pietiekamam, lai varētu pārbaudīt atjaunošanas pieteikumu. Ja Komisija nosaka šo ilgumu, tai jāņem vērā Regulas Nr. 1107/2009 17. panta trešajā daļā paredzētie elementi un jāvērtē katrs atsevišķs gadījums. Treškārt, šis periods nedrīkst būt nedz īsāks par, nedz pārsniegt to, kāds vajadzīgs, lai pabeigtu atjaunošanas procedūru.
80
Ceturtkārt, vispārīgāk, ja Komisija vēlas piemērot Regulas Nr. 1107/2009 17. pantu, tai jāņem vērā atjaunošanas procedūras kopējais ilgums, lai pārliecinātos, ka tas paliek saprātīgās robežās, ņemot vērā šī sprieduma 68. punktā atgādināto procedūras ātras norises principu. It īpaši, ņemot vērā apstiprināšanas ierobežoto ilgumu un likumdevēja izvēlēto periodisko pieeju, kas balstīta uz regulāru darbīgo vielu risku atkārtotu izvērtēšanu, nevar atzīt, ka apstiprinājuma pagarināšana, kam ir pagaidu un ārkārtas raksturs, ļauj darbīgo vielu paturēt tirgū laikposmā, kas būtiski pārsniedz sākotnējā apstiprinājuma laikposmu, pretējā gadījumā ar šo regulu ieviestā atjaunošanas sistēma zaudētu jebkādu lietderīgo iedarbību.
81
Interpretēts šādā veidā, Regulas Nr. 1107/2009 17. pants liecina par dažādu attiecīgo interešu līdzsvarošanu, kas atbilst minētās regulas mērķiem un piesardzības principam. No vienas puses, ir ņemtas vērā intereses, kas liecina par labu tam, ka viela, kura apstiprināta atbilstoši Savienības tiesību normām, netiek aizliegta neparedzamā veidā, ņemot vērā kavējumus atjaunošanas procedūras norises grafikā, kas nav atkarīgi no pieteikuma iesniedzēja gribas.
82
No otras puses, piešķirtais pagarinājums ir tikai pagaidu rakstura, tas var tikt pārtraukts ar lēmumu par neatjaunošanu vai tam var tikt noteikti ierobežojumi vielu lietošanā, un – galvenokārt – tas nedrīkst pārsniegt to, kas vajadzīgs, ņemot vērā katra atsevišķa gadījuma apstākļus.
83
Šajā gadījumā saskaņā ar apstrīdēto lēmumu Komisija uzskata, ka Regulas Nr. 1107/2009 17. pants tai uzliek pienākumu atkāpties no vispārējiem termiņiem, kas paredzēti vielu apstiprināšanai, ja ir izpildīti šajā pantā paredzētie nosacījumi. Komisija paskaidro, ka dimoksistrobīna apstiprinājuma pagarinājumi, kas piešķirti ar turpmākām īstenošanas regulām, bijuši ierobežoti līdz vienam gadam, jo tā bija izvēlējusies drīzāk ierobežota ilguma pagarinājumus, ko vajadzības gadījumā varētu atjaunot, nevis vienu pagarinājumu uz ilgāku laikposmu. Ir minēts arī, kā izklāstīts Īstenošanas regulā 2021/2068 iekļautajā standarta apsvērumā, ka pagarināšanas laikposms tiktu atcelts, ja pagarinājuma laikposmā tiktu pieņemta regula par neatjaunošanu.
84
Tādējādi apstrīdētajā lēmumā Komisija ir uzskatījusi, ka Regulas Nr. 1107/2009 17. pantā paredzētie kritēriji ir izpildīti, tomēr nav pārbaudījusi dažādus lietas apstākļus, lai pārliecinātos, ka tā piemēro pietiekami ilgu pagarinājumu, lai varētu pārbaudīt dimoksistrobīna apstiprinājuma atjaunošanas pieteikumu.
85
Turklāt Komisijas paskaidrojumi par to, ka tā izvēlējusies drīzāk ierobežota ilguma pagarinājumus, ko vajadzības gadījumā no jauna var pagarināt, nevis vienu pagarinājumu uz ilgāku laikposmu, nav saderīgi ar šī sprieduma 79. un 80. punktā noteiktajiem principiem. Faktiski no šiem principiem izriet, ka pagarinājuma periods jāaprēķina konkrēti un atkarībā no procedūras posmiem, kas vēl jāīsteno, un ka tas nedrīkst būt nedz īsāks par, nedz pārsniegt to, kas vajadzīgs, lai pabeigtu atjaunošanas procedūru.
86
Bez tam ar Īstenošanas regulu 2021/2068 dimoksistrobīna apstiprinājuma laikposms ir pagarināts jau sesto reizi pēc kārtas. Šī pagarinājuma iznākumā šīs darbīgās vielas apstiprinājuma ilgums, kas sākotnēji saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 5. pantu bija desmit gadi, bija vairāk nekā sešpadsmit gadi un trīs mēneši. Šis pagarinājuma ilgums vairāk nekā divreiz pārsniedz trīs gadu ilgumu, kas Īstenošanas regulā Nr. 844/2012 paredzēts atjaunošanas procedūras pabeigšanai. Tomēr Komisija šajā ziņā uzskatīja, ka Regulas Nr. 1107/2009 17. pants tai ļauj pagarināt dimoksistrobīna apstiprinājuma laikposmu bez jebkāda ierobežojuma laikā, neraugoties uz kopējo atjaunošanas procedūras ilgumu.
87
Jānorāda arī, ka Īstenošanas regula 2021/2068 tika pieņemta saistībā ar tādas darbīgās vielas atjaunošanas pieteikumu, ko pati Komisija bija klasificējusi kā “noturīgu un toksisku” vielu, kuru paredzēts aizstāt, ņemot vērā, ka tai ir īpašības, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus un var nelabvēlīgi ietekmēt cilvēkus (skat. šī sprieduma 8. punktu).
88
Runājot par vielām, ko paredzēts aizstāt, Regulas Nr. 1107/2009 24. pantā paredzēts, ka pagarinājums nedrīkst būt ilgāks par septiņiem gadiem.
89
Tādējādi pēc sestās dimoksistrobīna apstiprinājuma perioda pagarināšanas kopējais pagarinājuma periods ar dažu mēnešu starpību atbilst maksimālajam apstiprinājuma atjaunošanas ilgumam, par ko varēja lemt attiecīgās atjaunošanas procedūras beigās, ja pieņem, ka citi kritēriji ir izpildīti.
90
Apstrīdētajā lēmumā apgalvojot, ka tā varēja sesto reizi pagarināt dimoksistrobīna apstiprinājumu, neņemot vērā šos apstākļus, Komisija nav ievērojusi darbīgās vielas apstiprinājuma pagarināšanas mehānisma pagaidu un ārkārtas raksturu, kā arī ātras norises prasības, ko paredz sistēma, kura ieviesta šāda apstiprinājuma atjaunošanai.
91
No tā izriet, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta tiesību kļūda.
92
Komisijas argumenti nav tādi, ar ko var atspēkot šo secinājumu.
93
Pirmkārt, Komisija pamatoti norāda, ka Regulai Nr. 1107/2009 ir vairāki mērķi. Šis elements apstiprina un neliek apšaubīt minētās regulas 17. panta interpretāciju, kas veikta šī sprieduma 52. un nākamajos punktos (skat. it īpaši šī sprieduma 76. punktu).
94
Otrkārt, Komisija norāda, ka kritisko jomu, kuras rada bažas, un datu par dimoksistrobīnu iztrūkuma konstatēšanai nav nozīmes Regulas Nr. 1107/2009 17. panta piemērošanas nolūkā un ka šīs regulas 17. pantā paredzētā apstiprinājuma perioda pagarināšana nav pamatota ar materiāltiesiskiem kritērijiem.
95
Faktiski no Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretācijas izriet, ka tajā nav apsvērumu, kas saistīti ar darbīgo vielu vērtējumu pēc būtības. Tomēr, no vienas puses, šī sprieduma 54.–82. punktā veiktā šīs regulas 17. panta interpretācija nav balstīta uz šādiem apsvērumiem. No otras puses, pienākums veikt apstākļu konkrētu analīzi, kas ļauj pagarināt tādas darbīgās vielas kā dimoksistrobīns apstiprinājuma periodu, ieskaitot šīs vielas raksturu (skat. šī sprieduma 85. pantu), arī neparedz vērtēšanu pēc būtības.
96
Tādējādi šie Komisijas argumenti neietekmē Vispārējās tiesas secinājumu.
97
Visbeidzot nevar piekrist arī CropLife
Europe argumentam, ka prasītājas piedāvātā Regulas Nr. 1107/2009 17. panta interpretācija esot pretrunā tiesiskajai drošībai, jo tā pagarināšanas mehānismu padara ļaunprātīgu. Pirmām kārtām, Komisijas pienākums pārbaudīt, vai ir ievēroti minētās regulas 17. pantā paredzētie kritēriji, ņemot vērā lietas apstākļus un šai regulai raksturīgās ātras norises prasības, izriet no paša tās teksta.
98
Otrām kārtām, kā izklāstīts šī sprieduma 81. un 82. punktā, tiesiskā drošība ir ņemta vērā, līdzsvarojot dažādas attiecīgās intereses, un tas atbilst Regulas Nr. 1107/2009 mērķiem.
99
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītājas pirmā pamata otrā daļa ir pamatota.
100
Tādējādi apstrīdētais lēmums jāatceļ, ciktāl tas attiecas uz dimoksistrobīnu, un nav jāpārbauda pirmā pamata pirmā daļa vai otrais pamats.
Par tiesāšanās izdevumiem
101
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar pēdējās minētās prasījumiem.
102
Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. un 3. punktu Parlaments, Padome un CropLife Europe savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Komisijas 2022. gada 27. aprīļa Lēmumu Ares(2022) 3275139, ar ko noraidīts pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu, kuru Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) iesniegusi par Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2021/2068 (2021. gada 25. novembris), ar ko attiecībā uz apstiprinājuma periodu pagarināšanu darbīgajām vielām benfluralīnam, dimoksistrobīnam, fluazināmam, flutolanilam, mekopropam‑P, mepikvatam, metirāmam, oksamilam un piraklostrobīnam groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011, atcelt, ciktāl tas attiecas uz dimoksistrobīnu.
2)
Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina PAN Europe tiesāšanās izdevumus.
3)
Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un CropLife
Europe savus tiesāšanās izdevumus sedz paši.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 19. novembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.