62021TJ0167_RES
Lieta T‑167/21
European Gaming and Betting Association
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2023. gada 15. novembra spriedums
Valsts atbalsts – Valsts pasākums, ar kuru tiek pagarinātas Nīderlandes piešķirtās azartspēļu licences – Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība – Formālas izmeklēšanas procedūras nesākšana – Nopietnas grūtības – Ieinteresēto personu procesuālās tiesības
Valsts atbalsts – Pārbaude, ko veic Komisija – Iepriekšējas izskatīšanas stadija un stadija, kas balstīta uz sacīkstes principu – Komisijas pienākums nopietnu grūtību gadījumā sākt procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu – Apstākļi, kas ļauj apstiprināt šādu grūtību esamību – Komisijas veiktās pārbaudes nepietiekamība vai nepilnīgums
(LESD 108. panta 2. un 3. punkts; Padomes Regulas 2015/1589 4. pants)
(skat. 29.–39. un 44.–51. punktu)
Rezumējums
Nīderlandes tiesību akti par azartspēlēm ir balstīti uz ekskluzīvu atļauju jeb licenču sistēmu, saskaņā ar kuru ir aizliegts organizēt vai veicināt azartspēles, ja vien šim nolūkam nav izsniegta administratīva atļauja.
Piemērojot Nīderlandes drošības un tieslietu valsts sekretāra pieņemto vispārējās politikas noteikumu, Nīderlandes azartspēļu iestāde pagarināja sešas licences, kuru derīguma termiņš tuvojās beigām un kuras tostarp attiecās uz izložu un sporta un zirgu skriešanās sacīkšu derību organizēšanu (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētais pasākums”).
Uzskatīdama, ka šis vispārējās politikas noteikums un sešu ekskluzīvo licenču pagarināšana ir valsts atbalsts esošajiem licenču saņēmējiem, apvienība, kura ietver Eiropas tiešsaistes azartspēļu un derību organizētājus – European Gaming and Betting Association (turpmāk tekstā – “prasītāja”) iesniedza sūdzību Eiropas Komisijā.
Komisija šo sūdzību noraidīja, nesākot LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru (
1
).
Savā lēmumā Komisija atzina, ka apstrīdētais pasākums nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo licences saņēmējiem nav piešķirta priekšrocība. Šajā ziņā Komisija uzsvēra, ka saskaņā ar Nīderlandes tiesību aktiem aplūkotajiem licenču saņēmējiem ir pienākums ieņēmumus, kas gūti no azartspēļu darbībām, pārskaitīt licencēs norādītajām organizācijām, kuras darbojas vispārējās interesēs, atskaitot savus izdevumus un saprātīgas izmaksas.
Pēc prasītājas celtās atcelšanas prasības Vispārējā tiesa atceļ šo Komisijas lēmumu, jo tā nav pārbaudījusi, vai apstrīdētais pasākums nerada netiešu priekšrocību tām organizācijām, kurām licences saņēmējiem ir jāpārskaita daļa savu ieņēmumu, un tādējādi ir liegusi iespēju, ka, kvalificējot minēto pasākumu kā valsts atbalstu, šis jautājums varētu radīt nopietnas grūtības, ko būtu iespējams atrisināt tikai LESD 108. panta 2. punktā paredzētajā formālās izmeklēšanas procedūrā. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa precizē tās pārbaudes apjomu, kura Komisijai jāveic, kad tā pārbauda, vai konkrēts pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
Vispārējās tiesas vērtējums
Prasības pamatojumam prasītāja tostarp atsaucās uz tās procesuālo tiesību pārkāpumu Komisijas atteikuma sākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru dēļ, lai gan saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu veiktajā sākotnējā pārbaudē nebija iespējams novērst visas šaubas par atbalsta esamību. Šajā ziņā prasītāja būtībā apgalvoja, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini atzinusi šaubu neesamību, ka apstrīdētais pasākums tā labuma guvējiem sniedza priekšrocību.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tāda Komisijas lēmuma necelt iebildumus, kurš pamatots ar Regulas 2015/1589 (
2
) 4. panta 3. punktu, tiesiskums ir atkarīgs no tā, vai Komisijai, izskatot informāciju un pierādījumus, kas ir vai varēja būt tās rīcībā sākotnējās pārbaudes procedūras laikā, objektīvi vajadzēja rasties šaubām par atbalsta pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, ņemot vērā, ka šādu šaubu gadījumā ir jāsāk formālā izmeklēšanas procedūra.
Šajā kontekstā prasītāja tostarp apgalvoja, ka Komisijas rīcībā bija informācija un pierādījumi, kas radīja aizdomas par netiešas priekšrocības esamību organizācijām, kurām licences saņēmējiem bija jāpārskaita daļu ieņēmumu, kas gūti no azartspēļu darbībām. Tomēr, neizvērtējot šo apstākli, Komisija nebūtu varējusi novērst visas šaubas par valsts atbalsta esamību.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa konstatē, ka no Komisijas izvērtētajiem Nīderlandes tiesību aktiem par azartspēlēm nepārprotami izriet, ka daļu ieņēmumu licences saņēmējiem bija jāpārskaita licencēs norādītajām organizācijām, kuras darbojas vispārējās interesēs.
Turklāt Vispārējā tiesa uzsver, ka analīzi par priekšrocības neesamību licences saņēmējiem Komisija pamatoja tieši ar pienākumu daļu savu ieņēmumu pārskaitīt organizācijām, kas darbojas vispārējās interesēs.
No tā izriet, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Komisijas rīcībā bija informācija, kam vajadzēja tai likt uzdot jautājumu, vai Nīderlandes tiesību akti par azartspēlēm nav veidoti tā, lai ieņēmumus, kuri gūti no aplūkoto licences saņēmēju darbības, novirzītu galvenokārt šajās licencēs norādītajām organizācijām, kas darbojas vispārējās interesēs, – un tas varēja būt netieša priekšrocība un līdz ar to valsts atbalsts pēdējām minētajām.
Bez tam Komisijas paziņojuma par valsts atbalsta jēdzienu (
3
) 115. punktā ir precizēts, ka netiešu priekšrocību var piešķirt uzņēmumam, kas nav uzņēmums, kuram tieši tika pārskaitīti valsts līdzekļi. Turklāt minētā paziņojuma 116. punktā ir noteikts, ka jēdziens “netieša priekšrocība” attiecas uz gadījumu, kad pasākums ir paredzēts tā sekundārās ietekmes vēršanai uz identificējamiem uzņēmumiem vai uzņēmumu grupām.
Tālab Komisijai esot bijis jāizvērtē, vai ar apstrīdēto pasākumu netika piešķirta netieša priekšrocība organizācijām, kas darbojas vispārējās interesēs, un līdz ar to – vai tas nebija valsts atbalsts pēdējām minētajām.
Tomēr, tā kā Komisija sākotnējās pārbaudes posmā nebija pienācīgi izvērtējusi šo jautājumu un lai gan tas, ka daļas no licences saņēmēju darbības gūto ieņēmumu pārskaitīšana šajās licencēs norādītajām organizācijām, kuras darbojas vispārējās interesēs, bija viena no galvenajām apstrīdēto tiesību aktu iezīmēm, Vispārējās tiesas ieskatā minētā jautājuma neaplūkošana apstrīdētajā lēmumā neļauj izslēgt, ka šajā ziņā pastāv nopietnas grūtības.
Tādējādi Vispārējā tiesa apmierina iebildumu par prasītājas procesuālo tiesību pārkāpumu, kas pamatots ar faktu, ka Komisija nav izvērtējusi, vai ar licencēm nav piešķirta netieša priekšrocība organizācijām, kurām minētās licences saņēmējiem ir pienākums pārskaitīt daļu ieņēmumu, kas gūti no azartspēļu darbībām.
(
1
)	Komisijas Lēmums C(2020) 8965 final (2020. gada 18. decembris) lietā SA.44830 (2016/FC) – Nīderlande – Azartspēļu licenču pagarināšana Nīderlandē (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kurš minēts 2021. gada 15. janvāraEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV 2021, C 17, 1. lpp.).
(
2
)	Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus LESD 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).
(
3
)	Paziņojums par [LESD] 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (OV 2016, C 262, 1. lpp.).