62019CJ0398_RES
Lieta C‑398/19
BY
(Kammergericht Berlin
lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2020. gada 17. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības pilsonība – LESD 18. un 21. pants – Savienības pilsoņa izdošana trešai valstij – Persona, kas Savienības pilsonību ir ieguvusi pēc savu interešu centra pārcelšanas uz dalībvalsti, kurai lūdz izdošanu – Savienības tiesību piemērošanas joma – Izdošanas aizliegums, kas tiek piemērots tikai attiecīgās valsts valstspiederīgajiem – Brīvas pārvietošanās ierobežojums – Attaisnojums, kas balstīts uz nesodāmības novēršanu – Samērīgums – Tās dalībvalsts informēšana, kuras pilsonība ir pieprasītajai personai – Dalībvalsts, kam lūdz izdošanu, un piederības dalībvalsts pienākums lūgt, lai trešā valsts, kura lūdz izdošanu, pārsūta krimināllietas materiālus – Neesamība
Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Dalībvalstij adresēts trešās valsts lūgums izdot Savienības pilsoni, kurš ir citas dalībvalsts pilsonis, kas izmanto savas tiesības uz brīvu uzturēšanos pirmajā dalībvalstī – Attiecīgā pilsoņa situācija, kas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā – Savienības pilsoņa statusa iegūšana pēc viņa interešu centra pārcelšanas uz pirmo dalībvalsti – Ietekmes neesamība
(LESD 18. un 21. pants)
(skat. 29.–34. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Dalībvalstij adresēts trešās valsts lūgums izdot Savienības pilsoni, kurš ir citas dalībvalsts pilsonis, kas izmanto savas tiesības uz brīvu uzturēšanos pirmajā dalībvalstī – Starptautiska nolīguma izdošanas jomā neesamība starp Savienību un attiecīgo trešo valsti – Dalībvalsts, kurai lūdz izdošanu, tiesībās paredzēts izdošanas aizliegums, ko piemēro tikai valsts pilsoņiem – Pieļaujamība – Nosacījumi
(LESD 18. un 21. pants; Padomes Pamatlēmums 2002/584)
(skat. 39.–44. punktu)
Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Dalībvalstij adresēts trešās valsts lūgums izdot Savienības pilsoni, kurš ir citas dalībvalsts pilsonis, kas izmanto savas tiesības uz brīvu uzturēšanos pirmajā dalībvalstī – Šīs dalībvalsts pienākums informēt dalībvalsti, kuras pilsonība ir minētajam pilsonim, un vajadzības gadījumā pēc pēdējās minētās valsts lūguma nodot tai šo pilsoni atbilstoši tiesību normām par Eiropas apcietināšanas orderi un nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Pieļaujamība – Dalībvalstij, kurai lūdz izdošanu, noteiktā informēšanas pienākuma apjoms
(LES 4. panta 3. punkta pirmā daļa; LESD 18. un 21. pants; Padomes Pamatlēmums 2002/584)
(skat. 43., 47.–51. un 56. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Dalībvalstij adresēts trešās valsts lūgums izdot Savienības pilsoni, kurš ir citas dalībvalsts pilsonis, kas izmanto savas tiesības uz brīvu uzturēšanos pirmajā dalībvalstī – Dalībvalsts, kam lūdz izdošanu, tiesības veikt izdošanu, ja valsts, kuras pilsonība ir attiecīgajai personai, nav izsniegusi Eiropas apcietināšanas orderi – Nosacījums – Pienākums pārbaudīt Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. pantā paredzēto garantiju ievērošanu
(LESD 18. un 21. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. pants)
(skat. 45. punktu)
Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Dalībvalstij adresēts trešās valsts lūgums izdot Savienības pilsoni, kurš ir citas dalībvalsts pilsonis, kas izmanto savas tiesības uz brīvu uzturēšanos pirmajā dalībvalstī – Dalībvalsts, kam lūdz izdošanu, tiesības veikt izdošanu, ja valsts, kuras pilsonība ir attiecīgajai personai, nav izsniegusi Eiropas apcietināšanas orderi – Nosacījums – Pienākums norādīt saprātīgu termiņu, lai pilsonības dalībvalsts novērtētu Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas lietderīgumu – Vērtējuma elementi
(LESD 18. un 21. pants)
(skat. 53.–56. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Dalībvalstij adresēts trešās valsts lūgums izdot Savienības pilsoni, kurš ir citas dalībvalsts pilsonis, kas izmanto savas tiesības uz brīvu uzturēšanos pirmajā dalībvalstī – Dalībvalsts, kurai lūdz izdošanu, tiesības, kas tai ļauj veikt kriminālvajāšanu pret citas dalībvalsts pilsoni par ārpus tās teritorijas izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem – Dalībvalsts, kurai lūdz izdošanu, pienākums atteikt izdošanu un pašai veikt kriminālvajāšanu – Neesamība
(LESD 18. un 21. pants)
(skat. 64.–67. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Rezumējums
Savienības pilsoni var izdot trešai valstij tikai pēc apspriešanās ar dalībvalsti, kuras pilsonība viņam ir
Šīs apspriešanās ietvaros pilsonības dalībvalstij no dalībvalsts, kurai lūdz izdošanu, ir jāsaņem visi tiesību un faktiskie elementi, ko izdošanas lūgumā ir paziņojusi trešā valsts, un tai ir jāpiešķir saprātīgs termiņš, lai attiecībā uz šo pilsoni izsniegtu iespējamu Eiropas apcietināšanas orderi
Ukrainas un Rumānijas valstspiederīgais BY ir dzimis Ukrainā un tur dzīvoja, līdz 2012. gadā pārcēlās uz Vāciju. 2014. gadā pēc paša pieprasījuma viņš ieguva Rumānijas pilsonību kā bijušo Rumānijas pilsoņu pēcnācējs, lai gan Rumānijā viņš nekad nav dzīvojis.
2016. gada martā Ukrainas Ģenerālprokuratūra vērsās Vācijas iestādēs ar lūgumu izdot BY kriminālvajāšanas veikšanai. 2016. gada novembrī Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Berlīnes Ģenerālprokuratūra, Vācija) informēja Rumānijas Tieslietu ministriju par izdošanas lūgumu un jautāja, vai Rumānijas iestādes pašas plāno veikt kriminālvajāšanu pret BY. Šī ministrija atbildēja, pirmkārt, ka Rumānijas iestādes var lemt par kriminālvajāšanas veikšanu, tikai pamatojoties uz Ukrainas iestāžu lūgumu, un, otrkārt, ka valsts apcietināšanas ordera izsniegšanas kā nosacījuma Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanai priekšnoteikums ir pietiekami pierādījumi par attiecīgās personas vainu. Tādējādi tā lūdza Vācijas iestādes iesniegt pierādījumus, ko tām ir nosūtījušas Ukrainas iestādes.
Vācijas tiesībās ir aizliegts izdot Vācijas pilsoņus, bet ne citu dalībvalstu pilsoņus. Līdz ar to Kammergericht Berlin (Berlīnes federālās zemes Augstākā tiesa, Vācija) uzskata, ka BY izdošana Ukrainai ir likumīga, bet šaubās, vai tā nav pretrunā principiem, ko Tiesa ir izstrādājusi spriedumā Petruhhin (
1
), ņemot vērā, ka Rumānijas tiesu iestādes nav formāli lēmušas par iespējamo Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanu. Iepriekš minētajā spriedumā Tiesa tostarp ir atzinusi, ka tad, ja dalībvalstij, uz kuru ir pārvietojies citas dalībvalsts pilsonis, ir iesniegts trešās valsts izdošanas lūgums, tai ir pienākums informēt dalībvalsti, kuras pilsonība ir pieprasītajai personai, lai dotu pēdējās minētās valsts iestādēm iespēju izsniegt Eiropas apcietināšanas orderi viņa nodošanai, lai veiktu kriminālvajāšanu.
Šauboties par minētā sprieduma sekām attiecībā uz tajā izskatāmās lietas iznākumu, šī tiesa uzdeva Tiesai trīs prejudiciālus jautājumus par to, kā interpretēt LESD 18. un 21. pantu (respektīvi attiecībā uz diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma principu un Savienības pilsoņu pārvietošanās un uzturēšanās brīvību dalībvalstu teritorijā), kā arī spriedumu Petruhhin.
Tiesas vērtējums
Tiesa virspalātas sastāvā, pirmkārt, izvērtē jautājumu, vai LESD 18. un 21. pants ir piemērojams tāda Savienības pilsoņa situācijai, kāda ir attiecīgā persona pamatlietā. Šajā ziņā tā norāda, ka saskaņā ar tās judikatūru dalībvalsts pilsonim, kuram tāpēc ir Savienības pilsoņa statuss un kurš uzturas citas dalībvalsts teritorijā, ir tiesības atsaukties uz LESD 21. panta 1. punktu un uz viņu attiecas Līgumu piemērošanas joma LESD 18. panta izpratnē. To neietekmē apstāklis, ka BY kādas dalībvalsts pilsonību ir ieguvis tikai laikā, kad viņš jau uzturējās citā dalībvalstī, nevis tajā, kuras pilsonību viņš vēlāk ieguva.
Otrkārt, Tiesa precizē dalībvalstu pienākumus saistībā ar spriedumā Petruhhin minētās informācijas apmaiņas īstenošanu. Šajā ziņā tā norāda, ka pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij ir jārada tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kuras pilsonība ir pieprasītajai personai, iespēja pieprasīt šīs personas izdošanu, izsniedzot Eiropas apcietināšanas orderi. Lai to izdarītu, tai ir šīs iestādes jāinformē ne tikai par izdošanas lūguma esamību, bet arī par visiem tiesību un faktiskajiem apstākļiem, kurus saistībā ar šo izdošanas lūgumu ir paziņojusi trešā valsts, kas lūdz izdošanu. Ir jāziņo arī par jebkādām izmaiņām situācijā, kādā atrodas pieprasītā persona, ja tām ir nozīme saistībā ar iespējamo Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanu attiecībā uz to. Turpretim ne vienai, ne otrai no šīm dalībvalstīm saskaņā ar Savienības tiesībām nevar būt pienākums lūgt, lai trešā valsts, kas lūdz izdošanu, pārsūta krimināllietas materiālus, lai ļautu dalībvalstij, kuras pilsonība ir attiecīgajai personai, novērtēt iespēju pašai veikt pret to kriminālvajāšanu.
Tiesa uzsver, ka tad, ja šis informēšanas pienākums ir ievērots, tās dalībvalsts iestādes, kurai lūdz izdošanu, var turpināt izdošanas procedūru un vajadzības gadījumā izdot attiecīgo personu, ja tās dalībvalsts iestādes, kuras pilsonība tai ir, nav saprātīgā termiņā izsniegušas Eiropas apcietināšanas orderi. Šāds termiņš dalībvalstij, kurai lūdz izdošanu, ir jānorāda minētajām iestādēm, un tam ir jābūt noteiktam, ņemot vērā visus lietas apstākļus, it īpaši iespējamo apcietinājuma piemērošanu attiecīgajai personai, pamatojoties uz izdošanas procedūru, un lietas sarežģītību.
Treškārt, Tiesa nospriež, ka LESD 18. un 21. pants nevar tikt interpretēts tādējādi, ka dalībvalstij, kurai lūdz izdošanu, būtu pienākums atteikties izdot Savienības pilsoni, kas ir citas dalībvalsts pilsonis, un pašai veikt pret to kriminālvajāšanu par nodarījumiem, kas izdarīti trešā valstī, ja, kā tas ir pamatlietā, tās dalībvalsts, kurai lūdz izdošanu, valsts tiesības pēdējo minēto pilnvaro veikt kriminālvajāšanu pret šo Savienības pilsoni par noteiktiem trešā valstī izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem.
Šādā gadījumā pienākums atteikt izdošanu un patstāvīgi veikt kriminālvajāšanu izraisītu to, ka dalībvalstij, kurai lūdz izdošanu, tiktu atņemta iespēja pašai spriest par lietderīgumu ierosināt kriminālvajāšanu pret minēto pilsoni, pamatojoties uz valsts tiesībām, un pārsniegtu robežas, ko Savienības tiesības var noteikt šīs dalībvalsts novērtējuma brīvības īstenošanai attiecībā uz kriminālvajāšanas lietderīgumu. Vienīgais jautājums, kas Savienības tiesībās rodas tādā lietā kā pamatlieta, ir par to, vai dalībvalsts, kurai lūdz izdošanu, attiecībā uz šo Savienības pilsoni var rīkoties veidā, kas mazāk apdraud viņa tiesību uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos izmantošanu, apsverot iespēju drīzāk nodot šo pilsoni dalībvalstij, kuras pilsonība viņam ir, nekā viņu izdot trešai valstij, kas lūdz izdošanu.
(
1
)	Spriedums, 2016. gada 6. septembris, Petruhhin (C‑182/15, EU:C:2016:630; it īpaši 48. un 50. punkts).