62022CJ0697_RES
Lieta C‑697/22 P
Koiviston Auto Helsinki Oy, iepriekš Helsingin Bussiliikenne Oy
pret
Eiropas Komisiju
Tiesas (ceturtā palāta) 2024. gada 29. jūlija spriedums
Apelācija – Valsts atbalsts – SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP) – Attiecīgais jautājums pēc lēmuma par formālas izmeklēšanas procedūras sākšanu publicēšanas – Atbalsta saņēmēja noteikšana – Pienākums publicēt labotu lēmumu par procedūras sākšanu – Atbalsta saņēmēja tiesības iesniegt apsvērumus – Būtiska formas prasība – Nesaderība ar iekšējo tirgu – Eiropas Komisijas uzdota atbalsta atgūšana – Atgūstamā summa – Attiecīgās dalībvalsts kompetence
Valsts atbalsts – Izmeklēšana, ko veic Komisija – Administratīvais process – Komisijas pienākums likt ieinteresētajām personām iesniegt to apsvērumus – Būtiska formas prasība – Apjoms – Komisijas pienākums lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru rezumēt attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus – Lēmumā sākt formālo izmeklēšanas procedūru identificēts atbalsta saņēmējs uzņēmums, kuru vēlāk pārņēmusi cita sabiedrība – Galīgais lēmums, ar kuru atbalsta atgūšanas pienākums attiecināts uz pārņēmēju sabiedrību saimnieciskās pēctecības dēļ – Komisijas pienākums pieņemt labotu vai paplašinātu lēmumu par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu, kurā paziņots par pienākuma paplašināšanu
(LESD 108. panta 2. punkts; Padomes Regulas Nr. 2015/1589 6. panta 1. punkts)
(skat. 45.–56., 60. un 61. punktu)
Valsts atbalsts – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Agrākā stāvokļa atjaunošana – Samērīguma principa pārkāpums – Neesamība
(LESD 108. pants)
(skat. un 79. un 80. punktu)
Valsts atbalsts – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Parādnieka noteikšana aktīvu nodošanas gadījumā – Atbalsta saņēmējs uzņēmums, kuru formālās izmeklēšanas procedūras laikā pārņēmusi cita sabiedrība – Atgūšanas pienākuma attiecināšana uz pārņēmēju sabiedrību saimnieciskās pēctecības gadījumā – Samērīguma principa ievērošana – Apjoms – Atbalsta atgūšana, kas nepārsniedz konkurences priekšrocības summu, ko faktiski saglabājusi pārņēmēja sabiedrība
(LESD 108. panta 2. punkts)
(skat. 81. punktu)
Valsts atbalsts – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Atgūstamās summas aprēķins – Komisijas iespēja atstāt valsts iestāžu ziņā atgūstamās summas precīzu aprēķinu – Samērīguma principa pārkāpums – Neesamība
(LESD 108. pants)
(skat. 83.–85. punktu)
Valsts atbalsts – Izmeklēšana, ko veic Komisija – Administratīvais process – Komisijas pienākums likt ieinteresētajām personām iesniegt to apsvērumus – Būtiska formas prasība – Apjoms – Komisijas pienākums lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru rezumēt attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus – Pārkāpums – Sekas – Pieņemtā lēmuma atcelšana pēc formālās izmeklēšanas procedūras
(LESD 108. panta 2. punkts un 263. panta 2. daļa)
(skat. 92. punktu)
Rezumējums
Saņēmusi apelācijas sūdzību, ko Koiviston Auto Helsinki Oy (iepriekš – Helsingin Bussiliikenne Oy) iesniegusi par spriedumu Bussiliikenne/Komisija (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”) (
1
), Tiesa precizē procesuālos pienākumus, kas Eiropas Komisijai LESD 108. panta 2. punktā paredzētajā formālajā izmeklēšanas procedūrā noteikti attiecībā uz vienību, kura turpina sākotnējā valsts atbalsta saņēmēja saimniecisko darbību un kurai saimnieciskās pēctecības kritērija piemērošanas dēļ ir pienākums atmaksāt atbalstu. Turklāt tā lemj par Komisijas un konkrētās dalībvalsts attiecīgajām lomām, aprēķinot no atbalsta saņēmēja – aktīvu pārņēmēja – atgūstamo atbalstu. Sabiedrība Helsingin Bussiliikenne (turpmāk tekstā – “bijusī HelB”), kas pilnībā piederēja Helsinku pilsētai (Somija), apkalpoja autobusu maršrutus Helsinku reģionā un piedāvāja līgumpārvadājumus un autobusu nomas pakalpojumus. 2015. gada decembrī bijusī HelB tika pārdota Viikin Linja Oy. Atbilstoši pirkuma līguma noteikumiem tā tika pārsaukta par Helsingin Bussiliikenne Oy (turpmāk tekstā – “jaunā HelB”).
Saņēmusi sūdzību, Komisija uzsāka formālu izmeklēšanas procedūru par vairākiem iekārtu aizdevumiem un kapitāla aizdevumiem, ko Helsinku pilsēta laikposmā no 2002. līdz 2012. gadam bija piešķīrusi bijušajai HelB un tās priekštecei HKL‑Bussiliikenne (turpmāk tekstā – “strīdīgie pasākumi”). Lēmums par procedūras sākšanu tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2015. gada 10. aprīlī (
2
), un ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt apsvērumus viena mēneša laikā pēc šīs publicēšanas. Komisija, kas 2015. gada jūnijā tika informēta par gaidāmo bijušās HelB nodošanu jaunajai HelB, apsvērumus no jaunās HelB nesaņēma.
Ar 2019. gada 28. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) (
3
) Komisija konstatēja, ka strīdīgie pasākumi ir ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, kas Somijas Republikai jāatgūst no saņēmēja. Ņemot vērā saimniecisko pēctecību starp bijušo HelB un jauno HelB, Komisija pienākumu atmaksāt nelikumīgo atbalstu attiecināja uz pēdējo minēto.
Tā kā Vispārējā tiesa noraidīja jaunās HelB prasību par strīdīgo lēmumu, jaunā HelB par tās spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, Tiesa izvērtē pamatu, kas attiecas uz Vispārējās tiesas tiesību kļūdu, ciktāl tā nosprieda, ka Komisija, nesniedzot jaunajai HelB iespēju iesniegt apsvērumus strīdīgā atbalsta formālās izmeklēšanas procedūras laikā, nav pārkāpusi būtisku formas prasību.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pēc bijušās HelB pārdošanas Komisijai bija pienākums labot vai papildināt lēmumu par formālās procedūras sākšanu, jo šis pārdošanas darījums bija jauns elements, kas nebija ietverts minētajā lēmumā.
Tiesa iesākumā atgādina, ka saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, tiklīdz Komisija nolemj uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru par atbalsta pasākumu, tai jādod iespēja ieinteresētajām personām iesniegt apsvērumus. Šādam pienākumam ir būtiskas formas prasības raksturs, jo tas ir būtisks nosacījums procedūrai, kas nesaraujami saistīta ar akta izdevēja pareizu gribas formulēšanu vai paušanu. Šajā ziņā paziņojuma publicēšana Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir piemērots līdzeklis, lai visām ieinteresētajām personām paziņotu par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu un lai no tām iegūtu visu informāciju, kas ļautu Komisijai skaidri noteikt tās turpmāko rīcību.
Tomēr, lai ieinteresētās personas varētu lietderīgi iesniegt apsvērumus, publicētajā lēmumā ir skaidri un nepārprotami jāmin attiecīgie faktiskie un tiesiskie jautājumi, kā tas paredzēts Regulas Nr. 2015/1589 (
4
) 6. panta 1. punktā. Šie jautājumi ir tie, kuri jāpārbauda, lai pieņemtu galīgo lēmumu, ar ko Komisija lemj par attiecīgā valsts atbalsta esamību un saderību, kā arī vajadzības g adījumā par pienākumu atgūt šo atbalstu.
Ja tādi attiecīgi faktiski un tiesiski jautājumi, kā šajā gadījumā bijušās HelB pārdošana jaunajai HelB, rodas pēc lēmuma par formālās procedūras sākšanu, Komisijas pienākums ir izpildīts tikai tad, ja tiek publicēts papildu lēmums par procedūras sākšanu. Tādējādi, nepieņemot šādu lēmumu, Komisija ir pārkāpusi būtisku formas prasību.
Otrkārt, Tiesa analizē pamatu par to, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi samērīguma principu, uzskatīdama, ka Komisijai nebija pienākuma noteikt, kādā apmērā no strīdīgajiem pasākumiem izrietošais valsts atbalsts bija jāatgūst no jaunās HelB.
Šajā ziņā pastāvīgajā judikatūrā ir precizēts, ka nelikumīga atbalsta atgūšanas mērķis ir agrākā stāvokļa atjaunošana un to var uzskatīt par nesamērīgu pasākumu attiecībā pret LESD noteikumu valsts atbalsta jomā mērķiem tikai tad, ja summa, kas saņēmējam jāatmaksā, ir lielāka par tā saņemto aktualizēto atbalsta summu.
Ja nelikumīgā valsts atbalsta saņēmēju sabiedrību ir pārpirkusi cita sabiedrība, šis atbalsts jāatgūst no sabiedrības, kura turpina atbalstu saņēmušā uzņēmuma saimniecisko darbību, ja tiek pierādīts, ka šī sabiedrība faktiski saglabā ar minētā atbalsta piešķiršanu saistīto konkurences priekšrocību. Šādā gadījumā samērīguma princips ierobežo pienākumu atmaksāt konkurences priekšrocību, attiecinot to tikai uz summu, ko sabiedrība faktiski ir saglabājusi.
Šajā lietā, lai gan Komisija strīdīgajā lēmumā konstatēja saimniecisko pēctecību starp bijušo HelB un jauno HelB un no tā secināja, ka pienākums atmaksāt nelikumīgo atbalstu jāattiecina arī uz pēdējo minēto, tā nelēma par bijušajai HelB piešķirtā atbalsta apmēru, kura izmantošanas tiesības faktiski saglabāja jaunā HelB. Tiesa, tāpat kā Vispārējā tiesa, norāda, ka pastāv atšķirība starp saimnieciskās pēctecības konstatējumu un tās daļas noteikšanu, kādā nelikumīgais atbalsts jāatgūst no šī atbalsta saņēmējiem.
Tāpēc Vispārējā tiesa pamatoti nosprieda, ka Somijas Republikai ir jānosaka valsts atbalsta summa, kas jāatgūst no jaunās HelB.
Tādējādi Tiesa atceļ pārsūdzēto spriedumu, kā arī apstrīdēto lēmumu, jo saistībā ar pirmo pamatu konstatētās būtiskās formas prasības pārkāpums izraisa tiesību akta pilnīgu atcelšanu.
(
1
)	Vispārējās tiesas 2022. gada 14. septembra spriedums Helsingin Bussiliikenne/Komisija (T‑603/19, EU:T:2022:555).
(
2
)	2015. gada 16. janvāra lēmums C(2015) 80 final “Valsts atbalsts – Somija – Valsts atbalsts SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP) – Helsingin Bussiliikenne Oy” (OV 2015, C 116, 22. lpp.).
(
3
)	Komisijas Lēmums (ES) 2020/1814 (2019. gada 28. jūnijs) par valsts atbalstu SA.33846 – (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), ko Somija piešķīra Helsingin Bussiliikenne Oy (OV 2020, L 404, 10. lpp.).
(
4
)	Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 2015, L 248, 9. lpp.).