62023CJ0326
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2024. gada 7. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Jēdziens “tiesa” – Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) civillietu palātas tiesnesis – Tiesnesis, kuru Polijas Republikas prezidents iecēlis, pamatojoties uz Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tieslietu padome, Polija) jaunā sastāva pieņemtu rezolūciju – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedzis iztiesāšanas sastāvs, kuram nav neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas statusa – Nepieņemamība
Lietā C‑326/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) viena tiesneša sastāvā iesniegusi ar 2023. gada 15. marta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 25. maijā, tiesvedībā
C.W. S.A.,
C.O. S.A.,
D. sp. z o.o.,
G. S.A.,
C. sp. z o.o.,
C.1 S.A.
pret
Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów,
piedaloties
L. S.A.,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents), kas pilda piektās palātas priekšsēdētāja pienākumus, D. Gracijs [D. Gratsias] un J. Regans [E. Regan],
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
C. sp. z o.o. vārdā – P. K. Rosiak, M. Sendrowicz un K. Szczepanowska-Kozłowska, radcowie prawni,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna un S. Żyrek, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – K. Herrmann un P. J. O. Van Nuffel, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LES 19. panta 1. punkta otro daļu, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta 1. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts C.W. S.A., C.O. S.A_. D. sp. z o.o., G. S.A., C. sp. z o.o. (turpmāk tekstā – “sabiedrība C”) un C.1 S.A. tiesvedībā pret Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Konkurences un patērētāju tiesību aizsardzības biroja priekšsēdētājs, Polija) par lēmumu, ar kuru šiem uzņēmumiem ir uzlikti naudas sodi par konkurences tiesību normu pārkāpumu.
Polijas tiesības
Polijas Republikas konstitūcija
3
Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Polijas Republikas Konstitūcija) 179. pantā noteikts:
“Republikas prezidents uz nenoteiktu laiku ieceļ tiesnešus pēc Krajowa Rada Sądownictwa [(Valsts tieslietu padome, Polija; turpmāk tekstā – “KRS”)] priekšlikuma.”
4
Polijas Republikas Konstitūcijas 180. pantā noteikts:
“1.   Tiesneši tiek iecelti uz mūžu.
2.   Tiesnesi var atcelt no amata, atstādināt no amata, pārcelt uz citu darbības teritoriju vai citu amatu pret viņa gribu tikai saskaņā ar tiesas nolēmumu un tikai likumā paredzētajos gadījumos.
[..]”
Likums par Augstāko tiesu
5
2017. gada 8. decembraustawa o Sądzie Najwyższym (Likums par Augstāko tiesu; 2018. gada Dz. U., 5. pozīcija), kas grozīts ar 2022. gada 9. jūnijaustawa o zmianie ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Likums par grozījumiem Likumā par Augstāko tiesu un dažos citos likumos; 2022. gada Dz. U., 1259. pozīcija) (turpmāk tekstā – “likums par Augstāko tiesu”), 29. pantā noteikts:
“[..]
2.   Saistībā ar [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] vai tās struktūrvienību darbību nav pieļaujams apšaubīt [tiesu], valsts konstitucionālo struktūru vai kontroles un tiesību aizsardzības struktūru leģitimitāti.
3.   [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] vai kāda cita varas struktūra nevar ne konstatēt, ne izvērtēt tiesneša iecelšanas amatā vai no tās izrietošo pilnvaru spriest tiesu likumīgumu.
4.   Apstākļi, kas saistīti ar [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] tiesneša iecelšanu, nevar būt vienīgais iemesls, lai apstrīdētu lēmumu, kas pieņemts ar šī tiesneša piedalīšanos, vai lai apšaubītu viņa neatkarību un objektivitāti.
5.   Pārbaudīt, vai [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] tiesnesis vai [šīs] tiesas sastāvā deleģēts tiesnesis ir ievērojis neatkarības un objektivitātes prasības, ņemot vērā viņa iecelšanas amatā apstākļus un viņa rīcību pēc viņa iecelšanas amatā, ir atļauts pēc 7. punktā minētās personas lūguma, ja konkrētās lietas apstākļos, ņemot vērā attiecīgās personas situāciju un lietas raksturu, var tikt pārkāpts neatkarības vai objektivitātes princips, ietekmējot lietas iznākumu.
6.   Pieteikumu par 5. punktā minēto prasību izpildes konstatēšanu var iesniegt pret [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] tiesnesi vai minētās tiesas sastāvā deleģētu tiesnesi, kas norīkots iztiesāšanas sastāvā, kurā tiek izskatīta:
1)
pārsūdzība;
[..]
7.   Ikvienam procesa dalībniekam procesā [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] 6. punktā minētajos gadījumos ir tiesības iesniegt šādu pieteikumu.
[..]
15.   [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] pieteikumu izskata slēgtā sēdē piecu tiesnešu sastāvā, kurus izvēlas ar izlozes palīdzību no visiem [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] locekļiem pēc tam, kad tā ir uzklausījusi tiesnesi, uz kuru attiecas pieteikums, ja vien uzklausīšana nav neiespējama vai ļoti apgrūtināta. Uzklausīšana var notikt rakstveidā. Tiesnesis, uz kuru attiecas pieteikums, tiek izslēgts no izlozes.
[..]
21.   Rīkojumu, kas izdots pēc pieteikuma izskatīšanas, var pārsūdzēt [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] iztiesāšanas sastāvam, kas sastāv no septiņiem tiesnešiem, kurus izlozes kārtībā izvēlas no visiem [Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa)] locekļiem. Attiecīgais tiesnesis un tiesnesis, kas ir piedalījies pārsūdzētā rīkojuma izdošanā, ir izslēgti no izlozes.”
Civilprocesa kodekss
6
1964. gada 17. novembraustawa – Kodeks postępowania cywilnego (Civilprocesa kodekss; Dz. U. Nr. 43, 296. pozīcija), redakcijā, kas piemērojama pamatlietai, 49. panta 1. punktā noteikts:
“[..] tiesa pēc tiesneša paša vai puses pieteikuma noraida tiesnesi, ja pastāv apstākļi, kas var radīt pamatotas šaubas par šī tiesneša objektivitāti attiecīgajā lietā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
7
2009. gada 8. decembra lēmumā Konkurences un patērētāju tiesību aizsardzības biroja priekšsēdētājs konstatēja, ka attiecīgo uzņēmumu noslēgtais nolīgums ir darbība, kas ierobežo konkurenci Polijas pelēkā cementa ražošanas un pārdošanas tirgū. Līdz ar to viņš šiem uzņēmumiem uzlika naudas sodus par valsts tiesību un Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu.
8
Ar 2013. gada 13. decembra spriedumu Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija) daļēji grozīja šo lēmumu un samazināja attiecīgajiem uzņēmumiem uzliktos naudas sodus.
9
Pēc apelācijas sūdzībām, kas tika iesniegtas par šo spriedumu, Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varšavas apelācijas tiesa, Polija) ar 2018. gada 27. marta spriedumu samazināja šī sprieduma 7. punktā minēto naudas sodu apmēru.
10
Par pēdējo minēto spriedumu tika iesniegtas kasācijas sūdzības. Ar 2020. gada 29. jūlija spriedumu Sąd Najwyższy
Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (Augstākās tiesas Ārkārtas kontroles un publisko lietu palāta, turpmāk tekstā –“Ārkārtas kontroles un publisko lietu palāta”) daļēji atcēla 2018. gada 27. marta spriedumu un nodeva lietu atpakaļ Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varšavas apelācijas tiesa), kura ar 2021. gada 21. maija spriedumu vēlreiz izskatīja lietu.
11
Sabiedrība C pēdējo minēto spriedumu pārsūdzēja Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), apstrīdot tostarp Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varšavas apelācijas tiesa) iztiesāšanas sastāva, kas taisīja pēdējo minēto spriedumu, un Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) iztiesāšanas sastāva, kurš pasludināja 2020. gada 29. jūlija spriedumu, likumību.
12
Saņēmusi informāciju par Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas, kuras kompetencē ir izskatīt pārsūdzību, sastāvu, sabiedrība C, pamatojoties uz Likuma par Augstāko tiesu 29. panta 5. punktu, iesniedza pieteikumu, lūdzot konstatēt, ka viens no šīs iztiesāšanas sastāva tiesnešiem, ņemot vērā apstākļus, kādos viņš pēc KRS priekšlikuma tika iecelts, neatbilst neatkarības un objektivitātes nosacījumiem. Tādējādi tā lūdza šo tiesnesi noraidīt.
13
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa viena tiesneša T. S., kurš ietilpst Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) Civillietu palātā (turpmāk tekstā – “civillietu palāta”), sastāvā norāda, ka lieta tika izskatīta 2023. gada 15. martā“slēgtā tiesas sēdē Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātā”. Tomēr no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka iesniedzējtiesnesis ir daļa no piecu tiesnešu – kuri izlozēti no visiem Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) locekļiem – iztiesāšanas sastāva, kas saskaņā ar Likuma par Augstāko tiesu 29. panta 15. punktu iecelts, lai izskatītu pēc sabiedrības C lūguma uzsākto blakusprocesu par neatkarības un objektivitātes prasību ievērošanas pārbaudi (turpmāk tekstā – “neatkarības un objektivitātes pārbaude”).
14
Šis iesniedzējtiesnesis pauž šaubas par Polijas tiesībās paredzētās neatkarības un objektivitātes pārbaudes, kā arī noraidīšanas procedūras saderību ar Savienības tiesībām.
15
Uzskatot, ka ir iespējams “judikatūras dialogs”, kas ļautu izvairīties no nesamierināmas pretrunas starp Savienības tiesībām un Polijas konstitucionālajām tiesībām, minētais iesniedzējtiesnesis uzskata, ka ne pirmās, ne otrās no šīm tiesībām neļauj apšaubīt tiesneša iecelšanu un apstrīdēt šī tiesneša spēju pieņemt nolēmumu, ja nepastāv saikne starp apstākļiem, kas saistīti ar minētā tiesneša iecelšanu, un viņa izskatāmās lietas apstākļiem, ne arī viņa neatkarības un objektivitātes apstrīdēšanas pamats, izņemot to, kas saistīts ar iecelšanas procesa tiesiskumu.
16
Šādos apstākļos Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [LES] 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar [Hartas] 47. panta pirmo daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesai, kas izskata lietu, ir pienākums neņemt vērā lietas dalībnieka darbību (pieteikumu) – ar kuru tiek apstrīdēta (un šāda apstrīdēšana atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām un dalībvalsts konstitūcijai ir atzīstama par nepieļaujamu) tiesneša iecelšana, kas valsts tiesību un Savienības tiesību gaismā nav pakļauta kontrolei tiesā, tādējādi, ka tiek apšaubīta šī tiesneša spēja spriest tiesu –, jo nepastāv saikne starp šī tiesneša amatā iecelšanas procesa apstākļiem un izskatāmās lietas apstākļiem un nepastāv patiesi pamati, kas liktu apšaubīt viņa objektivitāti un neatkarību, pamatojoties uz citiem apstākļiem, kas nav šī lietas dalībnieka apšaubītais tiesneša iecelšanas procedūras atbilstīgums, tostarp šī tiesneša rīcību pēc viņa iecelšanas amatā un viņa ietekmējamību no likumdevējvaras vai izpildvaras puses, un tādēļ atbilstoši valsts tiesībām šāda lietas dalībnieka darbība ir pielīdzināma nepieļaujamai actio popularis un ir uzskatāma par klaju un acīmredzamu valsts procesuālo tiesību ļaunprātīgu izmantošanu?
2)
Vai [LES] 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopsakarā ar [Hartas] 47. panta pirmo daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par efektīvu un pietiekamu mehānismu, lai izpildītu tiesību aktos noteiktās tiesas kritēriju Eiropas Savienības tiesību izpratnē, ir atzīstams tas, ka lietas dalībniekiem valsts tiesībās ir atzītas tiesības pieprasīt pārbaudīt to, kā visu ar iecelšanas procedūru saistīto apstākļu kopums un tiesneša rīcība pēc viņa iecelšanas ir ietekmējuši viņa objektivitāti un neatkarību izskatāmajā lietā, veicot tā saukto [neatkarības un objektivitātes] testu vai iesniedzot pieteikumu par tiesneša noraidīšanu?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
17
Sabiedrība C pauž šaubas par to, vai iesniedzējinstitūcija, kuras sastāvā ir tikai tiesnesis T. S., ir neatkarīga un objektīva, tiesību aktos noteikta tiesa LES 19. panta 1. punkta otrās daļas, lasot to Hartas 47. panta gaismā, izpratnē, ņemot vērā apstākļus, kādos šis tiesnesis tika iecelts Civillietu palātā. Sabiedrība C it īpaši uzsver, ka minētais tiesnesis ir viens no tiesnešiem, attiecībā uz kuriem Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir pasludinājusi 2022. gada 3. februāra spriedumu Advance Pharma sp. z o.o. pret Poliju (CE:ECHR:2022:0203JUD00146920, turpmāk tekstā – “spriedums Advance Pharma pret Poliju”).
18
Eiropas Komisija piekrīt sabiedrības C. paustajam šaubām. Konstatējusi, ka lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir vienpersoniski iesniedzis tiesnesis, kas iecelts civillietu palātā tādos pašos apstākļos kā tie, kas bija to tiesnešu iecelšanas pamatā, kuri iesnieguši Tiesā lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu lietās, kurās pasludināts 2023. gada 21. decembra spriedums Krajowa Rada Sądownictwa (Tiesneša atstāšana amatā) (C‑718/21, turpmāk tekstā – “spriedums Krajowa Rada Sądownictwa, EU:C:2023:1015), 2024. gada 15. maija rīkojums Rzecznik Finansowy (C‑390/23, EU:C:2024:419), kā arī 2024. gada 29. maija rīkojumiRzecznik Praw Obywatelskich (Ārkārtas pārsūdzība Polijā) (C‑720/21, EU:C:2024:489) un Prokurator Generalny (Ārkārtas pārsūdzība Polijā II) (C‑43/22, EU:C:2024:459), tā uzskata, ka šī iesniedzējinstitūcija nevar tikt uzskatīta par tiesību aktos noteiktu tiesu LES 19. panta 1. punkta otrās daļas, lasot to kopā ar Hartas 47. panta otro daļu, izpratnē.
19
Atbildot uz procesa organizatorisko pasākumu, kas noteikts, piemērojot Tiesas Reglamenta 62. panta 1. punktu, Polijas valdība apstiprināja, ka 2018. gada 10. oktobrī Polijas Republikas prezidents civillietu palātā iecēla iesniedzējinstitūcijas vienpersonisko tiesnesi, pamatojoties uz KRS jaunā sastāva priekšlikumu, kas ietverts šīs iestādes 2018. gada 28. augustā pieņemtajā Rezolūcijā Nr. 330/2018. Tā arī apstiprināja, ka šī iecelšana notika laikā, kad Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa, Polija) ar 2018. gada 27. septembra rīkojumu bija apturējusi Rezolūcijas Nr. 330/2018 izpildāmību; šo rezolūciju šī tiesa galu galā ar 2021. gada 6. maija spriedumu atcēla.
20
Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai izvērtētu, vai attiecīgajai iesniedzējinstitūcijai ir “tiesas” statuss LESD 267. panta izpratnē – un tas ir jautājums, uz kuru attiecas vienīgi Savienības tiesības –, un tātad lai izvērtētu, vai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams, Tiesa ņem vērā virkni aspektu, kā, piemēram, vai šī institūcija ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās jurisdikcija ir obligāta, vai procedūra tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1966. gada 30. jūnijs, Vaassen‑Göbbels, 61/65, EU:C:1966:39, 395. lpp.; Krajowa Rada Sądownictwa (Tiesneša atstāšana amatā), 40. punkts, kā arī 2024. gada 7. maijs, NADA u.c., C‑115/22, EU:C:2024:384, 35. punkts).
21
Tiesa ir norādījusi, ka Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) pati par sevi atbilst iepriekš atgādinātajām prasībām, un precizējusi – ja lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegusi valsts tiesa, ir jāpieņem, ka tā atbilst šīm prasībām, neatkarīgi no tās konkrētā sastāva (spriedumi, 2022. gada 29. marts, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, 68. un 69. punkts, kā arī Krajowa Rada Sądownictwa, 41. punkts).
22
Tā ir arī atgādinājusi, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka LESD 267. pantā paredzētajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesas ziņā nav – ņemot vērā funkciju sadali starp to un dalībvalsts tiesu – pārbaudīt, vai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemts atbilstoši dalībvalsts noteikumiem par tiesu organizāciju un procesu tajās. Tiesai ir jābalstās uz dalībvalsts tiesas nolēmumu [par prejudiciālu jautājumu uzdošanu], ja vien tas nav atcelts, izmantojot valsts tiesībās eventuāli paredzētās pārsūdzības procedūras (spriedums Krajowa Rada Sądownictwa, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
23
Tādējādi šajā gadījumā, lai gan ne no iesniedzējtiesas nolēmuma, ne no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem skaidri neizriet, ka iesniedzējinstitūcijas, kuras sastāvā ir viens tiesnesis, kompetencē būtu vienai pašai lemt par sabiedrības C iesniegtajiem neatkarības un objektivitātes pārbaudes un noraidīšanas pieteikumiem, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nevar tikt uzskatīts par nepieņemamu šīs tiesas kompetences neesamības dēļ.
24
Tomēr Tiesa ir arī precizējusi, ka šī sprieduma 21. punktā izklāstīto prezumpciju tomēr var atspēkot, ja valsts vai starptautiskas tiesas pieņemts galīgs tiesas nolēmums liktu uzskatīt, ka tiesnesim, kas veido iesniedzējtiesu, nav neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas statusa LES 19. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē, skatot to kopsakarā ar Hartas 47. panta otro daļu (spriedumi, 2022. gada 29. marts, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, 72. punkts, kā arī Krajowa Rada Sądownictwa, 44. punkts).
25
Tiesa, kad tajā vērsās iztiesāšanas sastāvi, kuros ietilpst Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas tiesneši, ir nospriedusi, ka, ņemot vērā tās judikatūru par LES 19. panta 1. punkta otrās daļas, skatot to kopsakarā ar Hartas 47. panta otro daļu, interpretāciju, dažādās konstatācijas un vērtējumi, ko izdarījusi, pirmkārt, Eiropas Cilvēktiesību tiesa 2021. gada 8. novembra spriedumā Dolińska‑Ficek un Ozimek pret Poliju (CE:ECHR:2021:1108JUD004986819, turpmāk tekstā – “spriedums Dolińska‑Ficek un Ozimek pret Poliju”) un, otrkārt, Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) 2021. gada 21. septembra spriedumā, tai lika uzskatīt, ka šādam iztiesāšanas sastāvam to veidojošo tiesnešu iecelšanas kārtības dēļ nebija neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas statusa šo Savienības tiesību normu izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu Krajowa Rada Sądownictwa, 46.–58. punkts; rīkojumus, 2024. gada 29. maijs, Rzecznik Praw Obywatelskich (Ārkārtas pārsūdzība Polijā), C‑720/21, EU:C:2024:489, 24. punkts, un 2024. gada 21. jūnijs, Kancelaria B., C‑810/23, EU:C:2024:543, 23. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
26
Sprieduma Krajowa Rada Sądownictwa 77. punktā Tiesa uzskatīja, ka visi sistēmiskie un faktiskie elementi, kuri, pirmkārt, minēti šī sprieduma 47.–57. punktā un, otrkārt, tā 62.–76. punktā un kuri raksturoja trīs tiesnešu, kuri veidoja iesniedzējinstitūciju attiecīgajā pamatlietā, iecelšanu Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātā, aplūkoti kopsakarā, radīja tādas sekas, ka šai institūcijai nebija šāda statusa. Proti, visi šie apstākļi tiesību subjektiem varēja radīt pamatotas šaubas par šo tiesnešu un iztiesāšanas sastāva, kurā tie ietilpa, ārējo neietekmējamību, it īpaši saistībā ar Polijas likumdošanas varas un izpildvaras tiešu vai netiešu ietekmi, un par viņu neitralitāti attiecībā uz pretnostatītajām interesēm. Tādējādi minētie elementi varēja izraisīt to, ka šie tiesneši nešķiet neatkarīgi vai objektīvi, bet tas varēja apdraudēt uzticēšanos, kāda tiesu varai ir jārada tiesību subjektiem demokrātiskā sabiedrībā un tiesiskā valstī (spriedums Krajowa Rada Sądownictwa, 77. punkts; rīkojumi, 2024. gada 29. maijs, Rzecznik Praw Obywatelskich (Ārkārtas pārsūdzība Polijā), C‑720/21, EU:C:2024:489, 25. punkts, un 2024. gada 21. jūnijs, Kancelaria B., C‑810/23, EU:C:2024:543, 24. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
27
Tādējādi sprieduma Krajowa Rada Sądownictwa 78. punktā Tiesa secināja, ka šī sprieduma 21. punktā atgādinātā prezumpcija jāuzskata par atspēkotu un līdz ar to jākonstatē, ka Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas iztiesāšanas sastāvs, kas bija vērsies Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, nav “tiesa” LESD 267. panta izpratnē, un tāpēc šis lūgums bija jāatzīst par nepieņemamu
28
Vēl jānosaka, vai apsvērumi, ko Tiesa izklāstījusi sprieduma Krajowa Rada Sądownictwa 47.–57. punktā un 62.–76. punktā attiecībā uz elementiem, kuri raksturo to tiesnešu iecelšanu Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātā, kuri veidoja iesniedzējinstitūciju, kas tai bija iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā, kurā taisīts minētais spriedums, ir attiecināmi uz vienīgā tiesneša, kurš veido iesniedzējinstitūciju pamatlietā, situāciju, neraugoties uz to, ka šis tiesnesis tika iecelts nevis Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātā, bet gan civillietu palātā.
29
Šajā ziņā jākonstatē, pirmām kārtām, ka spriedumam Dolińska‑Ficek un Ozimek pret Poliju un Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) 2021. gada 21. septembra spriedumam, kas attiecas uz apstākļiem, kādos Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas tiesneši tika iecelti amatā, pamatojoties uz Rezolūciju Nr. 331/2018, attiecībā uz septiņiem Civillietu palātas tiesnešiem, kas iecelti, pamatojoties uz Rezolūciju Nr. 330/2018, atbilst attiecīgi spriedums Advance Pharma pret Poliju un Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) 2021. gada 6. maija spriedums, ar kuru šī tiesa atcēla pēdējo minēto rezolūciju.
30
Tā kā šie septiņi civillietu palātas tiesneši, tostarp tiesnesis T. S., bija iecelti amatā tādas pašas procedūras rezultātā, kāda tika izmantota Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas tiesnešu iecelšanai, Eiropas Cilvēktiesību tiesa sprieduma Advance Pharma pret Poliju 321. un 334. punktā izdarīja tādus pašus secinājumus, kādus tā bija izdarījusi sprieduma Dolińska‑Ficek un Ozimek pret Poliju 320. un 338. punktā. Tādējādi tā konstatēja, ka, tā kā šīs iecelšanas amatā notika, pirmkārt, pamatojoties uz priekšlikumiem, ko bija izteicis KRS jaunais sastāvs, kurš nesniedza pietiekamas garantijas par neatkarību no likumdošanas varas un izpildvaras, un, otrkārt, tās notika, lai gan Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) bija apturējusi KRS rezolūciju izpildāmību, ar šīm iecelšanām acīmredzami tika pārkāpti valsts pamatnoteikumi, kas reglamentē tiesnešu iecelšanas procedūru.
31
Otrām kārtām, attiecībā uz Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) 2021. gada 6. maija spriedumu jānorāda, ka ar šo spriedumu šī tiesa atcēla Rezolūciju Nr. 330/2018, tostarp tās daļu, kurā ieteikts iecelt amatā tiesnešus, it īpaši pamatojoties uz konstatācijām un vērtējumiem, kas sprieduma Krajowa Rada Sądownictwa 54. punktā minētajā 2021. gada 21. septembra spriedumā ir vienīgi vārds vārdā pārņemti.
32
Tā tas ir it īpaši ar šo divu Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa) spriedumu 7.1.–7.6. punktā ietvertajām konstatācijām, saskaņā ar kurām grozījumu, kas izdarīti valsts tiesību normās, kuras reglamentē iespēju pārsūdzēt KRS rezolūcijas, tos izvērtējot to faktiskajā un juridiskajā kontekstā, mērķis acīmredzami bija novērst, ka tiesa var pārbaudīt, cik lielā mērā dažādo faktoru kombinācijas sekas varēja būt tādas, ka pēc KRS jaunā sastāva priekšlikuma nesen ieceltie Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) tiesneši neatbilst no LES 19. panta 1. punkta otrās daļas izrietošajām prasībām, un liegt Tiesai iespēju par to lemt.
33
Ir taisnība, ka vispārējā juridiskā un faktiskā konteksta, kurā izdarīti grozījumi Polijas tiesību aktos, vērtējumā Tiesa sprieduma Krajowa Rada Sądownictwa 52. un 66. punktā norādījusi uz Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas īpašajiem elementiem. 52. punktā Tiesa tādējādi atsaucās uz sprieduma Dolińska‑Ficek un Ozimek pret Poliju 331.–333. punktu, kuros Eiropas Cilvēktiesību tiesa uzsvēra, ka 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punkta pārkāpuma smagums vēl jo vairāk ir pierādīts, ņemot vērā šai palātai piešķirto pilnvaru fundamentālo nozīmi un sensitīvo raksturu. Savukārt sprieduma Krajowa Rada Sądownictwa 66. punktā ir minēta Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas izveide ex nihilo, tas, ka šīs palātas sastāvā ir tikai tiesneši, kas iecelti pēc KRS tās jaunajā sastāvā priekšlikuma, un tas, ka minētajai palātai ir piešķirta kompetence īpaši sensitīvās jomās.
34
Lai gan lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir norādīts, ka lieta tika izskatīta Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas tiesas sēdē, tomēr nav strīda par to, ka tiesnesis, kurš veido iesniedzējinstitūciju un kurš tika izlozēts, lai ietilptu īpašā iztiesāšanas sastāvā, kas lemj par neatkarības un objektivitātes pārbaudi, bija iecelts civillietu palātā.
35
Tomēr šī sprieduma 30. un 31. punktā atgādinātie trūkumi, kas ietekmēja procesu, kura rezultātā tika iecelts tiesnesis T. S., ir identiski tiem, kas ietekmējuši Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas tiesnešu iecelšanas amatā procesu, un paši par sevi ir pietiekami, lai indivīdiem radītu pamatotas un nopietnas šaubas par šī tiesneša neatkarību un objektivitāti, lai gan tas iecelts palātā, kurai nav tādu pašu īpašību kā Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātai.
36
Šajā ziņā jāuzsver, ka apstākļi, kas var radīt šādas sistēmiskas šaubas, principā ir saistīti ar tiesneša vai tiesnešu, kas iesniedz lūgumu saskaņā ar LESD 267. pantu, individuālo situāciju un it īpaši ar pārkāpumiem, kas pieļauti, ieceļot šos tiesnešus konkrētā tiesu sistēmā, nevis ar šo tiesnešu norīkošanu noteiktā iztiesāšanas sastāvā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 29. marts, Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, 72., 73. un 75. punkts).
37
Šādos apstākļos šī sprieduma 21. punktā atgādinātā prezumpcija šajā gadījumā jāuzskata par atspēkotu un līdz ar to jākonstatē, ka civillietu palātas tiesnesis, kurš viens pats veido iztiesāšanas sastāvu, kas vērsies Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, nav “tiesa” LESD 267. panta izpratnē, un tāpēc šis lūgums jāatzīst par nepieņemamu.
Par tiesāšanās izdevumiem
38
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) viena tiesneša sastāvā iesniegusi ar 2023. gada 15. marta lēmumu, ir nepieņemams.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.