Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI [ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. martā (1)
Lieta C‑117/25
Canal Sea Services SRL,
Maritime Pilot SRL,
Asociația Piloților Maritimi din România “Euxin Pilot”,
Black Sea Pilots SRL,
Asociația Piloților Maritimi “Trident”,
Black Waters SA,
Asociația Piloților Maritimi Independenți “Tomis”
pret
Ministerul Transporturilor, Infrastructurii și comunicațiilor,
Compania Națională “Administrația Porturilor Maritime” SA,
piedaloties
RJ,
NC,
FR
(Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) 2017/352 – Jūras un upju kuģiem obligātie loča pakalpojumi – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru obligātos loča pakalpojumus sniedz tikai publisko tiesību subjekti – Tādu privātu saimnieciskās darbības subjektu izslēgšana, kuriem iepriekš bija atļauts sniegt minētos pakalpojumus – Jēdziens “valsts atbalsts ”
I.      Ievads
1.        Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kuru iesniegusi Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija), iekļaujas labi iemītā judikatūras taciņā, pa kuru ejot Tiesai vairākkārt nācies lemt par tādu valsts tiesisko regulējumu atbilstību Savienības tiesībām, ar kuriem reglamentē ostu infrastruktūru darbību vai šajās infrastruktūrās notiekošās darbības (2). Šajā lietā Tiesa tiek aicināta lemt par nosacījumiem, ar kādiem loča pakalpojumu sniegšana, kas nozīmē kuģu pavadību, kad tie ienāk ostā vai iziet no tās, ir uzticēta vienīgi ostu pārvaldēm. Šie nosacījumi rada dažus jautājumus, kuri attiecas it īpaši uz saikni starp Savienības primārajām tiesībām un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/352 (2017. gada 15. februāris), ar ko izveido ostas pakalpojumu sniegšanas sistēmu un kopīgos noteikumus par ostu finanšu pārredzamību (3), un vispārīgāk – uz jautājumu par šī pakalpojuma saimniecisko raksturu vai ar to saistīto valsts varas prerogatīvu.
2.        Tādējādi Rumānijā 1999. gada 29. janvāra Ordonanță guvernului nr. 22/1999 privind administrarea porturilor și a căilor navigabile, utilizarea infrastructurilor de transport naval aparținând domeniului public, precum și desfășurarea activităților de transport naval în porturi și pe căile navigabile interioare (Valdības rīkojums Nr. 22/1999 par ostu un ūdensceļu pārvaldību, valsts īpašumā esošo kuģniecības infrastruktūru izmantošanu, kā arī kuģniecības darbības veikšanu ostās un iekšzemes ūdensceļos) (4) loča pakalpojums definēts kā drošības pakalpojums, kuru valsts kontrolē nodrošina ar Ministerul Transporturilor, Infrastructurii și Comunicațiilor (Satiksmes, infrastruktūras un komunikāciju ministrija; turpmāk tekstā – “Ministrija”) starpniecību un kuru sniedz visiem lietotājiem pastāvīgi, nediskriminējošā, vienotā un nepārtrauktā veidā, nodrošinot vienādu kvalitāti, ilgumu un cenu (5). Ministrijai jānosaka ostas, iekšzemes ūdensceļi, zonas, to daļas un kuģu kategorijas, kurām loča pakalpojumi ir obligāti (6). No šī rīkojuma 50. panta (7) izriet, ka loča pakalpojumu sniegšanu var organizēt trīs veidos, proti, vai nu izmantojot [ostas] pārvaldei piederošu loču korpusu vai izmantojot specializētus saimnieciskās darbības subjektus, kuriem ir atļauja, saskaņā ar līgumu, kas nediskriminējošā veidā noslēgts ar pārvaldi, vai arī pārvaldei piešķirot loča pakalpojumu koncesiju specializētiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuriem ir atļauja.
3.        Sākotnēji loča pakalpojumu sniegšanu uzticējusi tādiem specializētiem saimnieciskās darbības subjektiem kā Canal Sea Services SRL, Black Waters SA, Black Sea Pilots SRL un Maritime Pilot SRL saskaņā ar otro iepriekš minēto veidu, pēc tam – autonomā valsts uzņēmuma “Administrația Fluvială a Dunării de Jos” Galați (turpmāk tekstā – “AFDJ Galați”) loču korpusam dažās no šīm ostām, 2020. gada 19. maijā Ministrija beidzot izdeva Ordinul nr. 991 pentru stabilirea porturilor și a căilor navigabile interioare pentru care serviciul de pilotaj al navelor maritime și fluviomaritime este obligatoriu și a modului de derulare a acestui serviciu (Rīkojums Nr. 991, ar ko nosaka ostas un iekšzemes ūdensceļus, kuros loča pakalpojumi jūras kuģiem un upju un jūras kuģiem ir obligāti, kā arī šo pakalpojumu sniegšanas kārtību; turpmāk tekstā – “Rīkojums Nr. 991/2020”), ar kuru tā noteica jaunu obligāto loča pakalpojumu jūras kuģiem un upju un jūras kuģiem organizēšanas kārtību.
4.        Tādējādi ar Rīkojuma Nr. 991/2020 1., 2. un 3. pantu no 2021. gada 1. janvāra loča pakalpojumi jūras kuģiem un upju un jūras kuģiem tika padarīti obligāti atsevišķās ostās (Konstanca [Constanta], Breila [Brăila], Galaca [Galați], Tulča [Tulcea] un Sulina), kā arī noteiktos apstākļos. Tagad šis pakalpojums tiek sniegts tikai ar tādu publisko tiesību subjektu loču korpusu starpniecību, kuriem ir valsts uzņēmuma vai autonoma valsts uzņēmuma statuss; tie ir AFDJ Galați, valsts kapitālsabiedrība “Administrația Porturilor Maritime” SA Constanța (turpmāk tekstā – “APM”) un valsts kapitālsabiedrība Administrația Canalelor Navigabile SA un katrs no tiem darbojas to kompetencē esošajās ostās vai zonās.
5.        Uzskatīdama, ka Rīkojums Nr. 991/2020 ir pretrunā konkurences tiesībām, LESD 107. pantam, kā arī Regulai 2017/352, jo tas rada likumīgu monopolu obligāto loča pakalpojumu jomā jūras kuģiem un upju un jūras kuģiem, slēdzot konkurētspējīgu tirgu, likvidējot ar jūras loča pakalpojumiem saistītās darbības un apdraudot loču tiesības un intereses, Canal Sea Services un citi skartie saimnieciskās darbības subjekti, profesionālās jūras loču apvienības, kā arī trīs loči savā vārdā Curtea de Apel Constanța (Konstancas apelācijas tiesa, Rumānija) cēla prasību atcelt Rīkojumu Nr. 991/2020.
6.        2021. gada 22. decembrī Curtea de Apel Constanța (Konstancas apelācijas tiesa, Rumānija) šo prasību noraidīja. Tādējādi tā nosprieda, ka ar Regulu 2017/352 sabiedriskais loča pakalpojums ir atbrīvots no konkurences noteikumu piemērošanas, lai loči nebūtu pakļauti nekādiem komerciāliem apsvērumiem un lai viņu integritāte tiktu saglabāta nolūkā nodrošināt izvirzīto drošuma, drošības un vides aizsardzības mērķu sasniegšanu. Turklāt tā uzskatīja, ka ar Rīkojumu Nr. 991/2020 likumīgi varēts ierobežot prasītāju tiesības sniegt loča pakalpojumus, jo Rumānijas Konkurences padome tostarp bija konstatējusi, ka Canal Sea Services un Black Sea Pilots un
Maritime Pilot ir pārkāpušas LESD 101. pantu, koordinēdamas konkurējošās darbības, ierobežojot konkurenci loča pakalpojumu tirgū (8).
7.        Attiecīgie saimnieciskās darbības subjekti, profesionālās apvienības un loči iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā, kura lūdza Eiropas Komisiju sniegt atzinumu (9), pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 2015/1589 (10). Komisija būtībā uzskatīja, ka ar strīdīgo rīkojumu ostas pārvaldei ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības sniegt loča pakalpojumus atsevišķās zonās vai ostās; šis pasākums tiekot veikts par valsts līdzekļiem, esot attiecināms uz valsti, radot selektīvu priekšrocību saņēmējiem un varot ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm; valsts tiesai esot jānosaka, vai loča pakalpojumu sniegšana ir saimnieciskā darbība un vai tā izkropļo konkurenci.
8.        Tādējādi iesniedzējtiesai ir šaubas par attiecīgo loču pakalpojumu kvalificēšanu par “saimniecisko darbību” un attiecīgā gadījumā par to, vai šī pakalpojuma nodošana publisko tiesību subjektiem ar Rīkojumu Nr. 991/2020 ir atbilstoša Savienības tiesībām. It īpaši tā jautā, vai šo pakalpojumu sniegšana var tikt izslēgta no konkurences noteikumiem saskaņā ar Regulu 2017/352 vai arī tās organizēšanas kārtība, kā tā noteikta pamatlietā aplūkotajā rīkojumā, var būt valsts monopols, kas ir aizliegts ar LESD 107. pantu un kas var izraisīt brīvības veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvības pārkāpumu.
9.        Šādos apstākļos Înalta Curte de Casa įi Justiňie (Augstā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un ar lēmumu, kas Tiesas kancelejā saņemts 2025. gada 4. februārī, uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai, interpretējot LESD 107. panta 1. punktu un [Regulu 2017/352], dalībvalsts noteikts pasākums, kura mērķis ir nodrošināt, lai obligātos ostas loča pakalpojumus sniegtu vienīgi konkrēti valstij piederoši tiesību subjekti, kaut gan iepriekš šos pakalpojumus snieguši arī citi privāti (valstij nepiederoši) uzņēmumi, izveido tādu likumīgu monopolu saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām, kas uzskatāms par pieļaujamu atkāpes no konkurences tirgus formu, vai arī tieši pretēji – veido valsts atbalstu, kurš nav saderīgs ar iekšējo tirgu un kura raksturs izslēdz konkurenci tirgū un konkurenci par tirgu?”
10.      Rakstveida apsvērumus iesniedza Canal Sea Services, Rumānijas, Beļģijas, Francijas un Itālijas valdības, kā arī Komisija.
II.    Juridiskā analīze
11.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai valsts pasākumu kvalificētu par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jābūt izpildītiem visiem turpmāk izklāstītajiem nosacījumiem. Pirmkārt, pasākumam jābūt saistītam ar valsts iejaukšanos vai valsts līdzekļu izmantošanu. Otrkārt, jābūt iespējamībai, ka šī iejaukšanās ietekmēs tirdzniecību starp dalībvalstīm. Treškārt, ar to jāsniedz selektīva priekšrocība saņēmējam. Ceturtkārt, tam jābūt tādam, ar ko tiek izkropļota konkurence vai tiek radīti draudi to izkropļot (11).
12.      Pamatlietā iesniedzējtiesa Tiesai uzdod jautājumu tikai par to, vai, pirmkārt, ostu pārvaldes, kam uzticēta loča pakalpojumu sniegšana, veic vai neveic saimniecisko darbību un tātad tās var kvalificēt par “uzņēmumu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un, otrkārt, vai ar Rīkojumu Nr. 991/2020, ar kuru ostu pārvaldēm piešķirtas ekskluzīvas tiesības nodrošināt loča pakalpojumus, ir izraisīts konkurences izkropļojums (12).
13.      Manuprāt, lai atbildētu uz Tiesai uzdoto jautājumu, būs jāņem vērā ievērojami plašāks konteksts nekā vienīgi jautājums par to, vai pamatlietā aplūkotais valsts pasākums ir vai nav jākvalificē par “valsts atbalstu”. Šeit runa ir par dalībvalsts lēmumu, ar kuru tiek apgalvots, ka tirgus un ekonomikas dalībnieki nav bijuši spējīgi sniegt efektīvu un drošu pakalpojumu tā, ka dalībvalstij pašai esot bijis noteikti jāiejaucas, lai tieši sniegtu šos pakalpojumus. Citiem vārdiem sakot, šajā lietā runa ir par lēmumu par pakalpojuma renacionalizāciju un likumīga monopola radīšanu. Lai arī tas pats par sevi nav nekas slikts, tomēr tik invazīvam lēmumam ir arī pilnībā jāatbilst Savienības ekonomisko tiesību pamatprincipiem (13).
14.      Tātad, lai nodrošinātu iesniedzējtiesai noderīgu atbildi, būs jāatsaucas ne tikai uz LESD 107. pantu, bet, iespējams, arī uz LESD 106. pantu.
15.      Paturot prātā šos apsvērumus, ierosinu izmantot šādu argumentāciju. Tā kā prejudiciālajā jautājumā minēta gan Regula 2017/352, gan LESD 107. pants un tā kā, izskatot Tiesas rīcībā esošos lietas materiālus, ir atklājušās vairākas neskaidrības par saistību starp šo regulu un šo primāro tiesību normu, tās jākliedē nekavējoties. Pēc tam jākonstatē, ka ostas pārvaldes, kurām piešķirtas ekskluzīvas tiesības sniegt loča pakalpojumus, var tikt uzskatītas par uzņēmumiem, un tādēļ jānosaka, vai šai darbībai ir vai nav saimniecisks raksturs. Pēc tam, kad secināts, ka šai darbībai piemīt saimniecisks raksturs un ka šīm pārvaldēm ir “uzņēmumu” statuss, vēl jāpārbauda nosacījumi, ar kādiem šī darbība tikusi ekskluzīvi uzticēta attiecīgajām ostu pārvaldēm, un jāizvērtē it īpaši, vai šie nosacījumi ir izraisījuši konkurences izkropļojumu, jo tas ir nepieciešams nosacījums kvalifikācijai par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
A.      Par saikni starp Regulu 2017/352 un LESD 107. pantu
1.      Lietas virzības stadija valsts tiesā
16.      No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pirms Regulas 2017/352 pieņemšanas loča pakalpojumi bija atvērti konkurencei.
17.      Starp pamatlietas dalībniekiem radusies diskusija par šīs regulas spēkā stāšanās izraisītajām sekām. Šķiet, ka prasītāji pamatlietā savu argumentāciju un savu lūgumu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu fokusējuši uz LESD 107. pantu. Uz Regulu 2017/352 ir atsaucies atbildētājs pamatlietā, kurš iebilst pret vēršanos Tiesā. Tas apgalvo, ka LESD 107. pants nav piemērojams tieši tāpēc, ka ar šo regulu loča pakalpojumi esot atbrīvoti no konkurences noteikumu piemērošanas. Šo interpretāciju izmantoja arī apelācijas tiesa, kura lietu izskatīja pirms iesniedzējtiesas un kura kā pirmās instances tiesa lēma par Rīkojuma Nr. 991/2020 likumību. Regula 2017/352 ir pieminēta arī Komisijas argumentācijā, kas izklāstīta Komisijas atzinumā – gan darbības rakstura analīzes posmā, gan no Rumānijas tiesiskā regulējuma izrietošā likumīgā monopola pārbaudes posmā.
18.      Savukārt iesniedzējtiesa norāda, ka tā vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai loča pakalpojumu sniegšana saskaņā ar Regulu 2017/352 izslēgta no konkurences noteikumiem un, otrkārt, vai saskaņā ar šo regulu tāda pasākuma veikšana, ar kuru loča pakalpojumu sniegšana nodota valsts pārvaldītiem tiesību subjektiem, var būt valsts monopols, kas var izslēgt konkurenci tirgū un konkurenci par tirgu, vai atbalsts, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām.
2.      Regula, ar kuru vienīgi izveidota jūras ostu pakalpojumu sniegšanas sistēma
19.      Regula 2017/352 ir akts, uz kuru attiecas Eiropas Savienības transporta politika (14). Ar to izveido ostas pakalpojumu sniegšanas sistēmu, kā arī kopīgus noteikumus par finanšu pārredzamību un par ostas pakalpojumu un ostas infrastruktūras lietošanas maksām (15). Tā ir turpinājums Komisijas paziņojumam “II vienotā tirgus akts: kopā jaunai izaugsmei”, kurā Komisija uzsvēra, ka jūras transporta pievilcība ir atkarīga no ostas pakalpojumu pieejamības, efektivitātes un uzticamības (16). Atvieglotai piekļuvei ostas pakalpojumu tirgum bija jāuzlabo sniegto pakalpojumu kvalitāte un efektivitāte, jāveicina tāda situācija, kas būs labvēlīgāka investēšanai ostās, un jāsekmē jūras transporta veicināšana (17). Tā ir piemērojama tikai Eiropas transporta tīkla jūras ostām (18).
20.      Turklāt skaidra regulējuma izveidei jāpalīdz “nodrošinā[t] ostas komercstratēģijas un investīciju plānu [..] pilnīgu atbilstību konkurences noteikumiem. Jo īpaši – finansiālo attiecību pārredzamība ļauj nodrošināt godīgu un efektīvu valsts atbalsta kontroli, tādējādi novēršot tirgus izkropļojumus” (19). Tāpat ir precizēts, ka Regula 2017/352 “neparedz, ka būtu jāizmanto konkrēts jūras ostu pārvaldības modelis, un nekādā veidā neskar dalībvalstu kompetenci nodrošināt – saskaņā ar Savienības tiesību aktiem – ar ekonomiku nesaistītus pakalpojumus ar vispārēju nozīmi” (20) un tai “nebūtu jāskar dalībvalstu tiesības uzlikt ar ostas pakalpojumiem saistītas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības” (21). Kompetentajām iestādēm jāvar “piešķirt kompensāciju par darbībām, kas veiktas, izpildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ar noteikumu, ka šāda kompensācija atbilst piemērojamajiem valsts atbalsta noteikumiem” (22).
21.      Loča pakalpojumi ietilpst to pakalpojumu kategorijās, uz kurām attiecas Regulas 2017/352 piemērošanas joma (23). Regulā sniegta loča pakalpojuma definīcija, kas formulēta šādi: “ūdens transportlīdzekļa pavadoņa pakalpojums, ko veic locis vai loču stacija nolūkā nodrošināt ūdens transportlīdzekļa drošu ienākšanu ostā vai iziešanu no tās pa ūdens pievadceļu vai drošu navigāciju ostā” (24). Tomēr, tā kā Savienības likumdevējs vēlas “novērs[t] potenciālus interešu konfliktus starp darbību sabiedrības interesēs un komerciāliem apsvērumiem” (25), Regulas 2017/352 II nodaļa principā nav piemērojama loča pakalpojumiem, lai gan dalībvalstīm ir brīvība izlemt citādi ar nosacījumu, ka tās pienācīgi informē Komisiju (26).
22.      No šīs principiālās izslēgšanas izriet, ka tiesību normas par ostas pakalpojumu organizēšanu, par minimālajām prasībām, kas piemērojamas ostas pakalpojumu sniegšanai, par minimālo prasību izpildes kontroles procedūru, par ostas pakalpojumu sniedzēju skaita ierobežojumu, par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, par iekšējo operatoru un par darbinieku tiesību aizsardzību nav piemērojamas loča pakalpojumiem (27).
23.      Regulas 2017/352 10. pantā paredzētā izslēgšana attiecas tikai uz šīs regulas II nodaļas noteikumiem. Tālab III nodaļā iekļautās tiesību normas par finanšu pārredzamību un autonomiju ir piemērojamas loča pakalpojumiem. Tas pats attiecas uz IV nodaļas vispārīgajiem un nobeiguma noteikumiem (28).
24.      No šiem apsvērumiem var izcecināt trīs atziņu virknes.
25.      Pirmkārt, atbildētāja pamatlietā iesniedzējtiesā izvirzītais apgalvojums, kurš balstīts arī uz pirmajā instancē lēmušās apelācijas tiesas vērtējumiem par Rīkojuma Nr. 991/2020 likumību un atbilstoši kuram ar Regulu 2017/352 loča pakalpojumi ir atbrīvoti no konkurences noteikumu piemērošanas vispār un it īpaši no LESD 107. panta piemērošanas, ir acīmredzami juridiski kļūdains.
26.      Otrkārt, regulā nav noteikts modelis attiecībā uz nosacījumiem, ar kādiem tiek sniegti loča pakalpojumi. Kā norādījusi Komisija, Regulā 2017/352 nav nostiprināts, ka šim pakalpojumam piemīt valsts varas prerogatīvas raksturs. Jautājums par to, vai darbībai, kas ar Rīkojumu Nr. 991/2020 nodota trim ostu pārvaldēm, ir saimniecisks raksturs, risināms, pamatojoties uz Savienības primārajām tiesībām.
27.      Treškārt, un lai argumentācija būtu pilnīgi izsmeļoša, nekas Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos neļauj apgalvot, ka Rumānija būtu izmantojusi dalībvalstīm ar Regulas 2017/352 10. panta 2. punktu piešķirto brīvību nolemt piemērot šīs regulas II nodaļas prasības loča pakalpojumiem. Rumānijas valdība rakstveida apsvērumos vienīgi norādījusi, ka Rīkojuma Nr. 991/2020 pieņemšanas brīdī tā ir “ņēmusi vērā” Regulu 2017/352. No Komisijas rakstveida apsvērumiem arī neizriet, ka tā būtu saņēmusi paziņojumu atbilstoši šai tiesību normai. Tamdēļ vajadzības gadījumā un turpmākās analīzes vajadzībām būs jāuzskata, ka Regulas 2017/352 II nodaļa loča pakalpojumiem Rumānijā nav piemērojama.
28.      Jāatgādina, ka šāds secinājums katrā ziņā neskar dalībvalstu pienākumu organizēt šo pakalpojumu sniegšanu, ievērojot noteikumus, it īpaši noteikumus par valsts atbalstu, kā to vairākkārt atgādinājis Savienības likumdevējs Regulā 2017/352 (29).
B.      Par ostas pārvalžu “uzņēmumu” statusu un loča pakalpojumu raksturu
29.      No Tiesas atkārtotas judikatūras izriet – lai pasākumu kvalificētu par “valsts atbalstu”, LESD 107. panta 1. punktā it īpaši tiek prezumēta uzņēmumam dotas priekšrocības esība. Pirmkārt, Savienības konkurences tiesību piemērošanas kontekstā uzņēmums apzīmē ikvienu tiesību subjektu, kas veic saimniecisko darbību, neatkarīgi no šī subjekta juridiskā statusa un finansējuma veida (30). Otrkārt, saimnieciskā darbība ir visu veidu darbība, kas ietver preču vai pakalpojumu piedāvāšanu attiecīgajā tirgū (31). Tātad “uzņēmuma” statuss ir atkarīgs no attiecīgās darbības rakstura (32).
30.      Lai noteiktu ostas pārvalžu “uzņēmumu” statusu, Tiesas izmantotā analītiskā pieeja sastāv no četriem posmiem. Darbības raksturs tiks pārbaudīts otrajā posmā.
1.      Attiecīgā tiesību subjekta publiskā vai privātā rakstura ietekmes neesība
31.      Pirmām kārtām, jāatgādina, ka tiesību subjekta, kas veic attiecīgo darbību, publiskais vai privātais raksturs, kā tas definēts valsts tiesībās, neietekmē to, vai šis subjekts ir vai nav uzskatāms par “uzņēmumu”, tāpat kā to neietekmē tā finansēšanas veids (33). Proti, pati valsts vai valsts struktūra var darboties kā uzņēmums. Turklāt tiesību subjekts, tostarp publisko tiesību subjekts, var tikt uzskatīts par uzņēmumu vienīgi attiecībā uz daļu tā darbības, ja tai atbilstošās darbības kvalificējamas kā “saimnieciskā” darbība (34).
32.      Tamdēļ jākonstatē, ka to ostu pārvalžu publiskais raksturs, kurām ar Rīkojumu Nr. 991/2020 piešķirtas ekskluzīvas tiesības sniegt loča pakalpojumus katrai no tām noteiktajās zonās, pats par sevi nav šķērslis tam, lai tās atzītu par “uzņēmumiem” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
2.      Par loča pakalpojumu saistības ar valsts varas prerogatīvu īstenošanu neesību
33.      Otrām kārtām, jāatgādina, ka darbībām, kuras attiecas uz valsts varas pilnvaru īstenošanu, nav saimnieciska rakstura, kas pamatotu LESD paredzēto konkurences noteikumu piemērošanu, it īpaši gadījumā, ja infrastruktūras apsaimniekošana ir nesaraujami saistīta ar tādu funkciju izpildi, kuras ietilpst uzdevumā sniegt sabiedriskos pakalpojumus, kas uzticēts tiesību subjektam, kurš to apsaimnieko, un ja šis subjekts darbojas, īstenojot publiskās varas prerogatīvas (35). Tomēr tas, ka subjektam, veicot daļu tā darbības, ir valsts varas prerogatīvas, neliedz to kvalificēt kā uzņēmumu (36), ja darbības, kas saistītas ar šādām prerogatīvām, ir nošķiramas no darbībām, kurām ir saimniecisks raksturs (37).
34.      Pakalpojumi, kas – lai gan nav saistīti ar publiskās varas pilnvaru īstenošanu – tiek nodrošināti sabiedrības interesēs un bez peļņas gūšanas nolūka, tiek kvalificēti kā saimnieciskā darbība (38).
35.      Turklāt šaubas par darbības saimniecisko raksturu nerodas tikai tāpēc, ka dalībvalsts izvēlas sabiedrības interešu apsvērumu dēļ šo darbību izslēgt no konkurences, izveidojot likumīgu monopolu par labu tiesību subjektam, kam uzticētas ekskluzīvas tiesības (39).
36.      Jāpiebilst – tā kā konstatējums par valsts varas prerogatīvu īstenošanu izraisa Savienības tiesību normu konkurences jomā nepiemērojamību, pirmkārt, darbības, uz kurām attiecas šādas prerogatīvas, ir jāsaprot šauri un, otrkārt, darbības kvalificēšana par saimniecisko darbību neskar iespēju, ka tā atbilst vispārējo interešu uzdevumam, uz kuru tādēļ attiecas īpašas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības kā uz pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi.
37.      Lai noteiktu darbības raksturu, judikatūrā noteikta prasība pārbaudīt tās raksturu, noteikumus, kuri uz to attiecas, un tās mērķi (40).
38.      Kā man jau ir bijusi iespēja atgādināt citā kontekstā, ostas jāuzskata par “uzņēmumiem”, ja un ciktāl tās faktiski veic vienu vai vairākas saimnieciskās darbības. Tiesa un Vispārējā tiesa atzinušas, ka noteiktos apstākļos infrastruktūras, tostarp ostas infrastruktūras, komerciāla apsaimniekošana un izbūvēšana uzskatāma par saimniecisko darbību konkurences noteikumu piemērošanas mērķiem (41).
39.      Rumānijas valdība būtībā apgalvo, ka loča pakalpojumi ir darbība, kas nesaraujami saistīta ar valsts varas prerogatīvu īstenošanu, kuras mērķis nav gūt maksimālu peļņu, bet nodrošināt pakalpojumu sniegšanas standartus kuģošanas drošībai, ostu infrastruktūru aizsardzībai un vides aizsardzībai. Šī valdība it īpaši uzsver riskus kuģošanas drošībai, kuri esot izrietējuši no prakses, kas bija spēkā pirms Rīkojuma Nr. 991/2020 pieņemšanas (42).
40.      Par šādu apgalvojumu jāsniedz divas komentāru virknes.
41.      Vispirms iespējamās tirgus nepilnības pagātnē nevar būt izšķirošas attiecībā uz pašu darbības rakstura kvalifikāciju.
42.      Jānorāda arī, ka loča pakalpojums pēc sava rakstura, noteikumiem, kas uz to attiecas, un mērķa man nešķiet nesaraujami saistīts ar satiksmes kontroli vai drošību, kas savukārt ietilpst valsts pamatfunkcijās, ko īsteno ar ostu pārvalžu starpniecību.
43.      Attiecībā uz minēto pakalpojumu raksturu no lietas materiāliem izriet, ka ostu pārvaldēm uzticētā loča pakalpojumu sniegšana nozīmē obligāti un par samaksu palīdzēt jūras kuģiem, kad tie ienāk ostās un iziet no tām, vai starp vienas un tās pašas ostas pietauvošanās vietām, vai arī kad tie atrodas iekšzemes ūdensceļos, lai nodrošinātu drošu pārvietošanos pašiem kuģiem, kā arī citiem ostas infrastruktūras lietotājiem. Šos pakalpojumus nodrošina loči, kuri ar kuģi jānogādā līdz kuģim, kuram tiem jāpalīdz. Šie loči, kas labi pārzina katras tās ostas teritorijas specifiku, attiecībā uz kuru tie specializējušies, īsteno kuģa pavadību, atrodoties attiecīgajā kuģī un dodot norādījumus kapteinim.
44.      Jākonstatē, ka šī darbība, kā tā pirmīt izklāstīta, neietver nekādu likumdošanas pilnvaru vai administratīvās policijas pilnvaru īstenošanu (43), kas joprojām ir tikai valsts monopols, kuru realizē ar ministra starpniecību.
45.      Runājot par noteikumiem, kas attiecas uz loča pakalpojumiem, jānorāda, ka loča pakalpojumi definēti kā drošības pakalpojums, kas jāsniedz pastāvīgi, nediskriminējošā, vienotā un nepārtrauktā veidā, nodrošinot vienādu kvalitāti, ilgumu un cenu (44). Šie pakalpojumu sniegšanas nosacījumi nevar būt pietiekams iemesls lai izslēgtu loča pakalpojumu sniegšanas darbības kvalifikāciju par “saimniecisko darbību”. Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar Rumānijas tiesībām paredzēti trīs pakalpojuma sniegšanas veidi (45), un iespēja uzticēt loča pakalpojumu sniegšanu privātiem saimnieciskās darbības subjektiem joprojām pastāv. Iesniedzējtiesa pati aprakstījusi loča pakalpojumu sniegšanu, kā tā tika organizēta pirms Rīkojuma Nr. 991/2020 pieņemšanas, kā atvērtu konkurencei. Manā ieskatā tā ir īpaši pārliecinoša norāde par šīs darbības saimniecisko raksturu (46).
46.      Visbeidzot, attiecībā uz loča pakalpojumu mērķi, tas acīmredzami ir saistīts ar vēlmi nodrošināt drošu kuģošanu ostā. Tomēr drošības aspekts nav vienīgais, kas jāņem vērā. Loča pakalpojumi arī palīdz uzturēt optimālus satiksmes apstākļus ostā ienākšanas vai iziešanas no tās brīdī. Tādējādi loča pakalpojumi sekmē kuģošanas raitumu un ostas zonas konkurētspēju un pievilcību (47). Atgādinu, ka visas ostas, uz kurām attiecas Rīkojums Nr. 991/2020, ir Eiropas transporta tīkla jūras ostas un tātad tām ir būtiska nozīme Kopienas iekšējā tirdzniecībā (48). Šķiet – nekādi nevar uzskatīt, ka loča pakalpojumu darbībai nav saimnieciskas nozīmes.
47.      Šādos apstākļos – tāpat kā Komisija (49) – uzskatu, ka jānošķir, no vienas puses, jūras satiksmes kontroles un drošības darbības, kas vienīgās, ja tās aplūko šauri, ietilpst valsts varas prerogatīvās, kurām nepiemēro Savienības konkurences tiesību noteikumus, un, no otras puses, tāda pakalpojuma sniegšana, kam jāatbilst jūras satiksmes drošības noteikumiem vai noteikumiem, kuri veicina satiksmes drošību. Citiem vārdiem sakot, lai gan drošības normu noteikšana būtībā ietilpst valsts varas prerogatīvās, visas turpmākās darbības, uz kurām attiecas šīs normas vai ar kurām šīs normas tiek īstenotas, šajās prerogatīvās neietilpst.
48.      Šādos apstākļos loča pakalpojumi jāuzskata par saimniecisko darbību.
3.      Par konkrētas darbības identificēšanu
49.      Trešām kārtām, “saimnieciskās darbības” kvalifikācijai vienmēr jābūt saistītai ar konkrētu darbību (50) un jāizvērtē ikviena no dažādajām darbībām, ko veic konkrētais tiesību subjekts (51).
50.      Pamatlietas kontekstā šis nosacījums nerada grūtības (52).
4.      Par preču vai pakalpojumu piedāvāšanu noteiktā tirgū
51.      Visbeidzot, ceturtām kārtām, saimnieciskā darbība nozīmē preču vai pakalpojumu piedāvāšanu noteiktā tirgū (53). Par pakalpojumiem, kas var tikt kvalificēti kā “saimnieciskā darbība”, uzskatāmi pakalpojumi, kuri parasti tiek sniegti par atlīdzību, ko uzskata par attiecīgā pakalpojuma ekonomisko ekvivalentu (54), ņemot vērā, ka darbību principā nevar uzskatīt par saimniecisku, ja tā vismaz ilgtermiņā nav saistīta ar ieņēmumiem, kuri ļauj gūt peļņu vai vismaz segt izmaksas (55).
52.      Šajā ziņā jānorāda uz šādiem apstākļiem.
53.      Neskarot turpmākas pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka Rumānijas tiesiskajā regulējumā paredzēts, ka loča pakalpojumi tiek sniegti par maksu (56). Attiecīgo ostu pārvalžu piemērotie tarifi, protams, jāapstiprina Valsts Jūrniecības uzraudzības padomei (57). Tie nav noteikti likumā (58). Attiecīgās pārvaldes saglabā rīcības brīvību cenu noteikšanā. APM tos apraksta kā nediskriminējošus un pārskatāmus. Šīs iezīmes ir līdzīgas tām, kādas ir tarifiem, ko piemēro pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kuri noteikti ir saimnieciskā darbība un tāpēc uz tiem principā attiecas valsts atbalsta tiesības (59).
54.      Ostu pārvaldes, kurām uzticēts sniegt loča pakalpojumus, šķiet, ir reģistrētas valsts komercreģistrā kā uzņēmumi ar peļņas gūšanas nolūku (60). Tomēr no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem neapstrīdami neizriet, ka ostu pārvaldes, uz kurām attiecas Rīkojums Nr. 991/2020, kad tās sniedz loča pakalpojumus, darbojas tikai ar peļņas gūšanas nolūku. Katrā ziņā jāatgādina, ka apstāklis, ka preču vai pakalpojumu piedāvāšana tiek veikta bez peļņas gūšanas nolūka, nav šķērslis, lai tiesību subjekts, kas tirgū veic šādus darījumus, tiktu uzskatīts par uzņēmumu, jo šis piedāvājums konkurē ar tādu tirgus dalībnieku piedāvājumiem, kuri darbojas ar peļņas gūšanas nolūku (61).
55.      Nosacījumi, ar kādiem loča pakalpojumu sniegšana tika organizēta pirms Rīkojuma Nr. 991/2020 stāšanās spēkā, ļoti skaidri liecina par labu konstatējumam par šādu tirgus dalībnieku pastāvēšanu, no kuriem daži turklāt ir tiešas ieinteresētās personas pamatlietā. Iesniedzējtiesa pati apstiprina, ka loča pakalpojumu sniegšana bija atvērta konkurencei, pamatojoties uz pakalpojumu sniegšanas līgumiem, kas nediskriminējošā veidā bija noslēgti starp privātajiem saimnieciskās darbības subjektiem un ostu pārvaldēm (62) pēc tam, kad šie saimnieciskās darbības subjektiem bija no ministra saņēmuši atļauju sniegt attiecīgo pakalpojumu (63). Turklāt, ja Konkurences padome ir secinājusi, ka pastāvēja aizliegta vienošanās starp saimnieciskās darbības subjektiem, kuri darbojas loča pakalpojumu tirgū (64), tas nozīmē, ka – pretēji tam, ko apgalvo Rumānijas valdība un APM – patiešām pastāvēja tirgus attiecībā uz šiem pakalpojumiem, kurus sniedza ostu pārvalžu konkurenti ar nolūku gūt peļņu.
56.      Tāpēc, manuprāt, nav šaubu, ka loča pakalpojumi faktiski ir pakalpojuma piedāvājums tirgū, kurā pastāv konkurence ar citiem saimnieciskās darbības subjektiem.
5.      Starpsecinājumi
57.      Tālab no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka loča pakalpojumu darbība ir jākvalificē kā “saimnieciskā” darbība. Ostas pārvaldes, kurām ekskluzīvi uzticēta šī pakalpojuma sniegšana, tātad ir uzņēmumi LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
C.      Par konkurences izkropļojumu
58.      Pieņemot, ka loča pakalpojumi Rumānijas tiesībās tiek uzskatīti par sabiedrisko pakalpojumu – kas būs jāpierāda iesniedzējtiesai (65) –, jānorāda, ka likumīgs monopols, kurš uzticēts valsts uzņēmumam, kam jāsniedz šis sabiedriskais pakalpojums, ne vienmēr rada konkurences izkropļojumu, un tādas infrastruktūras apsaimniekotājam, uz kuru attiecas likumīgs monopols, piešķirta priekšrocība atsevišķos apstākļos var nekropļot konkurenci. Ir jābūt izpildītiem šādiem kumulatīviem nosacījumiem: a) uz pakalpojumu attiecas likumīgs monopols, kas izveidots saskaņā ar Savienības tiesībām; b) likumīgais monopols izslēdz ne vien konkurenci tirgū, bet arī konkurenci par tirgu; c) pakalpojums nekonkurē ar citiem pakalpojumiem un d) ja pakalpojumu sniedzējs darbojas citā tirgū, kas atvērts konkurencei, jābūt izslēgtām šķērssubsīdijām (66).
59.      Likumīgs monopols pastāv, ja ar normatīviem vai reglamentējošiem aktiem paredzēts, ka konkrētu pakalpojumu ekskluzīvi sniedz noteikts pakalpojumu sniedzējs un jebkuram citam saimnieciskās darbības subjektam ir skaidri aizliegts sniegt šo pakalpojumu. Lēmums par tirgus slēgšanu ir jāpieņem kompetentajām valsts iestādēm vai publisko tiesību subjektiem saskaņā ar Savienības tiesībām.
60.      No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka valsts ir rīkojusies ar Ministrijas starpniecību, tai izdodot Rīkojumu Nr. 991/2020, kas tātad ir reglamentējošs pasākums. Lai gan OG Nr. 22/1999 joprojām ir spēkā un turpina paredzēt trīs pieļaujamos loča pakalpojumu sniegšanas veidus (67), jākonstatē, ka šī rīkojuma sekas ir tādas, ka privātajiem saimnieciskās darbības subjektiem ir aizliegts veikt to darbību. Katrai no trim ostu pārvaldēm tika piešķirtas ekskluzīvas tiesības sniegt loča pakalpojumus teritorijās, kas ir to kompetencē. Rumānijas valdība pati atzīst, ka ar Rīkojumu Nr. 991/2020 pieņemšanu ir atjaunots likumīgs monopols (68).
61.      Vēl tikai jānoskaidro, vai šis likumīgais monopols tika izveidots atbilstoši Savienības tiesībām.
62.      Šajā ziņā jāatgādina, ka Regulas 2017/352 II nodaļa nav piemērojama loča pakalpojumiem. Komisija no tā secina, ka šajā gadījumā LESD 56. pants nav piemērojams. Tās apgalvojums bez šaubām ir izskaidrojams ar to, ka pakalpojumi transporta jomā ir izslēgti no šīs tiesību normas piemērošanas jomas, kuru var piemērot šiem pakalpojumiem tikai tad, ja, pamatojoties uz tiesību normām par transportu, ir pieņemts Savienības tiesību akts, kurš minēto pantu ir padarījis piemērojamu minētajiem pakalpojumiem (69), taču tas tā neesot Regulas 2017/352 gadījumā.
63.      Tomēr, lai gan loča pakalpojumi ir minēti Regulā 2017/352, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 100. pantu, neesmu pārliecināts, ka šie pakalpojumi paši par sevi ir uzskatāmi par pasažieru vai kravu pārvadājumu pakalpojumu (70). Tālab varētu paredzēt analīzi saskaņā ar LESD 56. pantu. Savukārt LESD 49. panta piemērojamība nerada nekādas problēmas (71).
64.      Katrā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka valsts tiesiskais regulējums, kurā uz saimnieciskas darbības veikšanu tiek attiecināta ekskluzivitāte par labu vienam privātam vai publiskam saimnieciskās darbības subjektam, ir gan brīvības veikt uzņēmējdarbību, gan pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, attiecībā uz kuru ir jāizvērtē, vai tas var tikt attaisnots ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem un, attiecīgā gadījumā, vai tas ir piemērots, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai šo mērķi sasniegtu (72).
65.      Turklāt sniegtajiem pakalpojumiem pašiem par sevi skaidri ir pārrobežu raksturs (73) aplūkotā tirgus “starptautiskā rakstura” dēļ (74). Saikne starp situāciju, kas ir pamatlietas pamatā, un minētajām pamatbrīvībām dabiski izriet no tā, ka katra no attiecīgajām ostām ietilpst ar Regulu Nr. 1315/2013 izveidotajā Eiropas ostu tīklā – tīklā, kurā koncentrēta “lielākā daļa Savienības jūras satiksmes” (75). Tādēļ, neriskējot – ja vien risks neslēpjas apzinātā vārdu spēlē – var secināt, ka loču pakalpojumu saņēmēji nav tikai Rumānijas pilsoņi (76). Visbeidzot – ir skaidrs, ka pamatlietai piemīt pārrobežu raksturs, ņemot vērā loča pakalpojumu izpildes vietu un to ekonomisko nozīmi (77). Šķiet, nav nozīmes APM apgalvojumam par to, ka neviens citas dalībvalsts privāts pakalpojumu sniedzējs neesot ieinteresēts sniegt loča pakalpojumus Rumānijā (78)..
66.      Lai pamatotu jebkādu pamattiesību aizskārumu, Rumānijas valdība atsaucas uz apsvērumiem, kas saistīti ar jūras satiksmes drošību (79). Šis attaisnojošais pamatojums ir jāpieņem, jo no Tiesas atkārtotas judikatūras izriet, ka mērķis nodrošināt drošību ostas ūdeņos ir primārs vispārējo interešu apsvērums (80).
67.      Vēl jānoskaidro, vai pirmīt aprakstītais pakalpojumu sniegšanas brīvības un brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums tomēr ir piemērots, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai šo mērķi sasniegtu.
68.      Lai noteiktu, vai ierobežojums atbilst samērīguma prasībai, dalībvalsts, kas vēlas atsaukties uz piemērotu mērķi, kas padara leģitīmu pamatbrīvības vai pamattiesību ierobežojumu, ir tā, kurai jāsniedz valsts tiesai visi pierādījumi, kas šai tiesai ļautu pārliecināties, attiecīgais pasākums patiešām atbilst prasībām, kuras izriet no samērīguma principa (81). Tomēr Tiesas kompetencē ir
sniegt iesniedzējtiesai norādes, kas izriet no tās rīcībā esošajiem lietas materiāliem, lai ļautu minētajai tiesai pieņemt nolēmumu (82).
69.      Rīkojumam Nr. 991/2020 jābūt gan piemērotam, lai sasniegtu izvirzīto leģitīmo mērķi, gan šajā ziņā nepieciešamam un samērīgam.
70.      No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka, izdodot Rīkojumu Nr. 991/2020, Rumānijas iestādes ir galvenokārt vēlējušās reaģēt uz nepilnībām, kas izrietējuši no iepriekšējiem loča pakalpojumu organizēšanas noteikumiem, kuri esot izraisījuši kuģošanas negadījumu pieaugumu, drošības riska palielināšanos loča pakalpojumu un vilkšanas pakalpojumu sajaukšanas dēļ, izmaksu pieaugumu, loču pakļaušanu komerciālajam spiedienam, kā arī pārtraukumus šī pakalpojuma sniegšanā. Tātad saskaņā ar šo loģiku optimizētai drošībai ostas ūdeņos noteikti bija nepieciešama konkurences likvidēšana loča pakalpojumu tirgū.
71.      Interesanti, ka, lai gan Rumānijas valdības ieskatā drošības uzlabošanai šķietami bija nepieciešama to tirgus dalībnieku izslēgšana, kuri ir atbildīgi par situācijas pasliktināšanos, Ministrija tomēr nav uzskatījusi par problēmu piešķirt ekskluzīvas tiesības APM ostas pārvaldei, attiecībā uz kuru Konkurences padome tomēr bija secinājusi, ka šī pārvalde ir pārkāpusi Konkurences likumu un LESD 102. pantu (83), un līdz ar to netieši bija atzinusi tās atbildību saistībā ar drošības situācijas pasliktināšanos. Šāds novērojums – mazākais – vājina ideju par saistību starp drošības situācijas uzlabošanu un ekskluzīvu tiesību piešķiršanu ostu pārvaldēm (84).
72.      Saskaroties ar tirgu, kurš ir atvērts, taču ar nepilnībām, Rumānijas iestāžu rīcībā bija plašs mazāk ierobežojošu pasākumu klāsts tā vietā, lai izvēlētos radikālu risinājumu slēgt tirgu, piešķirot ekskluzīvas tiesības. Kā norādījusi Komisija, pirmais no šiem pasākumiem bija to efektīvo sankciju piemērošana, kādas noteikt bija nolēmusi Konkurences padome. Šīs iestādes varēja arī iejaukties likumdošanas ceļā, regulējot un reglamentējot loča profesiju tā, lai nodrošinātu, ka loči var darboties neatkarīgi (85). Piedevām, ņemot vērā, ka ostu pārvaldes ir kvalificētas par uzņēmumiem, ir vērts pārbaudīt apgalvojumu, ka loči, kuriem uzdots sniegt loča pakalpojumus, būdami piederīgi ostu pārvaldei, neesot pakļauti nekādam komerciālam spiedienam.
73.      Tālab, neskarot turpmāku pārbaudi, kura jāveic iesniedzējtiesai, nopietni šaubos par to, ka likumīgais monopols, kas izveidots par labu ostu pārvaldēm, ir samērīgs ar minēto drošības ostas ūdeņos mērķi. Būtu jākonstatē nepamatots brīvības veikt uzņēmējdarbību un/vai pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. Tā kā likumīgais monopols nešķiet atbilstošs Savienības tiesībām, analizēt pārējos šo secinājumu 57. punktā minētos nosacījumus nav nepieciešams.
74.      Tomēr iesniedzējtiesa jāinformē par turpmāko.
75.      Pat gadījumā, ja tiktu secināts, ka pastāv konkurences izkropļojums, vēl varētu konstatēt, ka ar Rīkojumu Nr. 991/2020 noteikto pasākumu kvalifikācija par “valsts atbalstu” ir izslēgta gadījumā, ja būtu izpildīti četri Altmark judikatūrā (86) definētie nosacījumi, bet tas būs jāpārbauda iesniedzējtiesai vajadzības gadījumā ar Tiesas palīdzību, iesniedzot jaunu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
III. Secinājumi
76.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Înalta Curte de Casaįie įi Justiįie (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
LESD 107. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
publisko tiesību subjekts, kuram dalībvalsts piešķīrusi ekskluzīvas tiesības sniegt loča pakalpojumus tās kompetencē esošajā ostā, uzskatāms par tādu, kas veic saimniecisko darbību, un tādējādi – par uzņēmumu.
Lai konstatētu iespējamu valsts atbalsta esību, iesniedzējtiesai būs jāpārbauda, vai ir izpildīti pārējie nosacījumi, kuru kumulatīva izpilde šajā ziņā ir nepieciešama, un it īpaši nosacījums par konkurences izkropļojumu. Šajā kontekstā iesniedzējtiesai būs jāpārliecinās, ka ir izpildīts nosacījums, ka monopolam jābūt izveidotam Savienības tiesībām atbilstošā veidā. Minētajai tiesai it īpaši būs jāpārbauda ekskluzīvo tiesību piešķiršana ar pamatlietā aplūkoto rīkojumu, ņemot vērā pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību, un jāpārliecinās, ka tā nerada nepamatotu ierobežojumu.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Skat., piemēram, spriedumus, 1994. gada 17. maijs, Corsica Ferries (C‑18/93, EU:C:1994:195), 2001. gada 20. februāris, Analir u.c. (C‑205/99, EU:C:2001:107), 2003. gada 30. septembris, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española (C‑405/01, EU:C:2003:515), 2010. gada 10. jūnijs, Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑140/09, EU:C:2010:335), 2011. gada 17. marts, Naftiliaki Etaireia Thasou un Amaltheia I Naftiki Etaireia (C‑128/10 un C‑129/10, EU:C:2011:163), 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902), kā arī 2026. gada 22. janvāris, Vlaams Gewest (C‑413/24, EU:C:2026:30).
3      OV 2017, L 57, 1. lpp., grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2020. gada 25. maija Regulu (ES) 2020/697 (OV 2020, L 165, 7. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula 2017/352”).
4      Atkārtoti publicēts 2010. gada 22. jūlija Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 511 (turpmāk tekstā – “OG Nr. 22/1999”).
5      Skat. OG Nr. 22/1999 47. un 48. pantu.
6      Skat. OG Nr. 22/1999 49. pantu.
7      Šī tiesību norma formulētā šādi:
“(1) Jūras kuģu un upju un jūras kuģu loča pakalpojumu ostās, kurās šis pakalpojums ir obligāts, nodrošina ostas pārvaldes:
a) izmantojot pārvaldes pašas loču korpusu;
b) izmantojot specializētus saimnieciskās darbības subjektus, kuriem ir atļauja atbilstoši 19. panta 2. punktam, saskaņā ar līgumu, kas noslēgts nediskriminējošā veidā starp pārvaldi un šiem saimnieciskās darbības subjektiem;
c) izmantojot likumā paredzēto loča pakalpojumu koncesiju, ko pārvalde piešķir specializētiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuriem ir atļauja atbilstoši 19. panta 2. punktam.
[..]
(4) Pārvaldes publisko to saimnieciskās darbības subjektu sarakstu, kuriem ir atļauja un ar kuriem tās noslēgušas līgumus par loča pakalpojumu sniegšanu, šo subjektu piemērotos tarifus un piedāvātās priekšrocības.
(5) Šī panta 1. punktā minētie saimnieciskās darbības subjekti maksā pārvaldes noteiktu lietošanas maksu par ostas infrastruktūras izmantošanu.
(6) Kārtību, kādā loča pakalpojumi tiek sniegti jūras kuģiem, apstiprina ar satiksmes ministra rīkojumu.”
8      Konkurences padomes 2016. gada 10. augusta lēmums Nr. 51/2016 (pieejams https://www.consiliulconcurentei.ro/wp-content/uploads/2017/02/decizia_51.pdf) (turpmāk tekstā – “Konkurences padomes lēmums”). Skat. it īpaši šī lēmuma 1. un 2. pantu.
9      Skat. Eiropas Komisijas 2024. gada 31. maija atzinumu sj.c (2024) 426312 lietā Nr. 458/36/2020 Canal Sea Services/Ministerul Transporturilor, Infrastructurii și Comunicațiilor (turpmāk tekstā – “Komisijas atzinums”).
10      Padomes Regula (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.). Skat. šīs regulas 29. pantu.
11      Kā piemēru no bagātīgās judikatūras skat. 2025. gada 20. novembra spriedumu Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
12      Atgādinu – lai arī atbalsta pasākumu saderības ar iekšējo tirgu izvērtēšana ir ekskluzīvā Komisijas kompetencē un šīs iestādes darbību kontrolē Savienības tiesas, šis apstāklis neskar valsts tiesas iespēju uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu par jēdziena “atbalsts” interpretāciju (skat. spriedumu, 2021. gada 3. marts, Poste Italiane et Agenzia delle entrate – Riscossione (C‑434/19 un C‑435/19, EU:C:2021:162, 33. punkts)).
13      Skat. spriedumu, 1991. gada 23. aprīlis, Höfner un Elser (C‑41/90, EU:C:1991:161).
14      Saskaņā ar tās juridisko pamatu, kas ir LESD 100. panta 2. punkts.
15      Skat. Regulas 2017/352 1. panta 1. punktu.
16      Skat. Komisijas paziņojumu COM(2012)573 final, minēts Regulas 2017/352 3. apsvērumā.
17      Skat. Regulas 2017/352 4. apsvērumu.
18      Skat. Regulas 2017/352 1. panta 4. punktu. Šīs ostas uzskaitītas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1315/2013 (2013. gada 11. decembris) par Savienības pamatnostādnēm Eiropas transporta tīkla attīstībai un ar ko atceļ Lēmumu Nr. 661/2010/ES (OV 2013, L 348, 1. lpp.) II pielikumā. No šī pielikuma 2. sarakstā iekļautās tabulas ieraksta par Rumāniju izriet, ka tajā iekļautas visas ostas, uz kurām attiecas Rīkojums Nr. 991/2020s.
19      Regulas 2017/352 6. apsvērums. Mans izcēlums.
20      Regulas 2017/352 10. apsvērums. Skat. arī šīs regulas 24. apsvērumu.
21      Regulas 2017/352 23. apsvērums.
22      Regulas 2017/352 32. apsvērums. Mans izcēlums. No šī apsvēruma arī izriet – ja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības var uzskatīt par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, ir jānodrošina atbilstība Komisijas Lēmumam 2012/21/ES (2011. gada 20. decembris) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (OV 2012, L 7, 3. lpp.) un Komisijas Regulai (ES) Nr. 360/2012 (2012. gada 25. aprīlis) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam, ko piešķir uzņēmumiem, kuri sniedz pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (OV 2012, L 114, 8. lpp.), kā arī Komisijas paziņojumam “Eiropas Savienības nostādnes par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu” (OV 2012, C 8). Plašākā nozīmē – Regulas 2017/352 preambulā ir daudz atsauču uz konkurences noteikumiem, efektīvu konkurenci, konkurences tirgu, vienlīdzīgiem konkurences apstākļiem un tirgus izkropļojumiem, kā arī uz valsts atbalstu: skat. it īpaši šīs regulas 34., 40.–46. un 50. apsvērumu.
23      Skat. Regulas 2017/352 1. panta 2. punktu.
24      Regulas 2017/352 2. panta 8) punkts. Šķiet, ka šīs regulas piemērošanas jomā neietilpst tikai atklātās jūras loča pakalpojumi – skat. minētās regulas 8. apsvērumu.
25      Regulas 2017/352 39. apsvērums.
26      Skat. Regulas 2017/352 10. pantu.
27      Skat. attiecīgi Regulas 2017/352 3.–9. pantu, kuriem pievienots šīs regulas 21. pants, kā izriet no minētās regulas 10. panta 1. punkta, kas attiecas uz pārejas pasākumiem.
28      Izņemot Regulas 2017/352 21. pantu – skat. šo secinājumu 24. punktu.
29      Par to, ka Regulai 2017/352 nav ietekmes uz novērtējumiem, ko Komisija veic, pamatojoties uz LESD 107. un 108. pantu, skat. 2019. gada 30. aprīļa spriedumu UPF/Komisija (T‑747/17, EU:T:2019:271, 140. punkts).
30      Skat. spriedumu, 1991. gada 23. aprīlis, Höfner un Elser (C‑41/90, EU:C:1991:161, 21. punkts).
31      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 21. punkts).
32      Skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija un Slovākijas Republika/Dôvera zdravotná poist'ovňa (C‑262/18 P un C‑271/18 P, EU:C:2020:450, 29. punkts).
33      Skat. spriedumus, 2006. gada 10. janvāris, Cassa di Risparmio di Firenze u.c. (C‑222/04, EU:C:2006:8, 107. punkts) un 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
34      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 23. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī spriedumus, 2012. gada 12. jūlijs, Compass-Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, 37. un 38. punkts), 2019. gada 7. novembris, Aanbestedingskalender u.c./Komisija(C‑687/17 P, EU:C:2019:932, 18. un 19. punkts), kā arī 2022. gada 24. marts, GVN/Komisija (C‑666/20 P, EU:C:2022:225, 71. punkts).
35      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      Skat. spriedumu, 2002. gada 24. oktobris, Aéroports de Paris/Komisija (C‑82/01 P, EU:C:2002:617, 74. punkts).
37      Skat. spriedumu, 2002. gada 24. oktobris, Aéroports de Paris/Komisija (C‑82/01 P, EU:C:2002:617, 77. punkts). Tādā pašā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 12. jūlijs, Compass-Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, 35.–38. punkts), kā arī 2024. gada 18. janvāris, Lietuvos notarų rūmai u.c. (C‑128/21, EU:C:2024:49, 62. punkts).
38      Skat. spriedumu, 2011. gada 6. septembris, Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, 44. punkts).
39      Skat. spriedumu, 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569, 55. punkts).
40      Skat. spriedumu, 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
41      Skat. manus secinājumus lietā Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:415, 10. punkts un tajā minētā judikatūra). Par saimniecisko darbību, ko var veikt ostas, kā ilustrēts Komisijas lēmumu pieņemšanas praksē, skat. 2019. gada 30. aprīļa spriedumus UPF/Komisija (T‑747/17, EU:T:2019:271, 53. punkts) un Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-Ouest(port de Brest)/Komisija (T‑754/17, EU:T:2019:270, 65. punkts), kā arī 2019. gada 20. septembra spriedumu Port autonome du Centre et de l’Ouest u.c./Komisija (T673/17, EU:T:2019:643, 63. punkts). Par piekļuves nodrošināšanas ostām un valstij piederošo teritoriju un piestātņu nodošanas koncesijā saimniecisko raksturu skat. arī 2023. gada 20. decembra spriedumu Autorità di sistema portuale del Mar Ligure occidentale u.c./Komisija (T‑166/21, EU:T:2023:862, 81. un 82. punkts).
Gluži pretēji, Tiesa ir noteikusi, ka piesārņojuma uzraudzība naftas ostā ir vispārējo interešu uzdevums, kas ietilpst valsts pamatfunkcijās jūras vides aizsardzības jomā un tālab tai nav saimnieciska rakstura (skat. spriedumu, 1997. gada 18. marts, Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1997:160, 22. un 23. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra)). Tā arī ir nospriedusi, ka darbības, kas saistītas ar gaisa telpas kontroli un uzraudzību, parasti ir valsts varas prerogatīvas (skat. spriedumu, 1994. gada 19. janvāris, SAT Fluggesellschaft (C‑364/92, EU:C:1994:7, 30. punkts). Skat. arī spriedumu, 2012. gada 19. decembris, Mitteldeutsche Flughafen un Flughafen Leipzig-Halle/Komisija (C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 42. punkts)). Vēl nesen Tiesa ir atgādinājusi, ka tādas darbības kā upju satiksmes kontrole un drošība, ūdensceļu policijas funkcijas ir jāuzskata par tādām, kas nesaraujami saistītas ar valsts varas pilnvaru īstenošanu (skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 26. punkts). Skat. arī manus secinājumus lietā Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:415, 18. punkts)).
42      Rumānijas valdība vispārīgi atsaucas uz riskiem kuģošanas drošībai, kas esot īstenojušies laikposmā, kad loča pakalpojumu nodrošinājuši saimnieciskās darbības subjekti, kuriem bija atļauja (skat. šīs valdības rakstveida apsvērumu 43. punktu).
43      Skat. pēc analoģijas spriedumu, 2018. gada 25. janvāris, BSCA/Komisija (T‑818/14, EU:T:2018:33, 100.–102. punkts).
44      Skat. Rīkojuma Nr. 22/1999 48. pantu.
45      Skat. Rīkojuma Nr. 22/1999 50. pantu, kas minēts šo secinājumu 2. punktā.
46      Turklāt, piemērojot konkurences noteikumus loča pakalpojumiem, Tiesa netieši, bet noteikti ir atzinusi šādas darbības saimniecisko raksturu: skat. spriedumu, 1994. gada 17. maijs, Corsica Ferries (C‑18/93, EU:C:1994:195, 38. un nākamie panti). Savienības likumdevējs ir darījis tāpat, neizslēgdams loča pakalpojumu saimniecisko raksturu Regulā 2017/352 (par to skat. Komisijas atzinuma 36. punktu).
47      Skat. pēc analoģijas spriedumu, 2018. gada 25. janvāris, BSCA/Komisija (T‑818/14, EU:T:2018:33, 103. punkts).
48      Skat. it īpaši Regulas Nr. 1315/2013 2. apsvērumu.
49      Skat. it īpaši Komisijas atzinuma 30. punktu.
50      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
51      Skat. spriedumu, 2017. gada 27. jūnijs, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, 44. punkts).
52      Jānorāda, ka citas ostu pārvalžu darbības Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nav detalizēti aprakstītas.
53      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 29. punkts).
54      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 30. punkts).
55      Skat. spriedumu, 2025. gada 20. novembris, Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 32. punkts).
56      Saskaņā ar valdības rīkojuma Nr. 22/1999, ko Komisija minējusi savu rakstveida apsvērumu 41. punktā, 48. pantu.
57      No Rumānijas valdības rakstveida apsvērumu 52. punkta izriet, ka Jūrniecības uzraudzības padome apstiprina noteikumus, kuri pamato tarifus, ko pārvaldes piemēro par tādu drošības pakalpojumu sniegšanu, kuros, šķiet, tātad ietilpst arī loča pakalpojumi, kā arī šo tarifu sadalījumu pa izdevumu posteņiem. Šai padomei ir arī jāpārbauda to samērīgums ar sniegtā pakalpojuma izmaksām. Tomēr no šīs informācijas neizriet, ka ostu pārvaldēm, uz kurām attiecas Rīkojums Nr. 991/2020, būtu liegta jebkāda kontrole pār loča pakalpojumiem piemērojamo tarifu noteikšanu.
58      Ja darbība nav saimnieciskā darbība, likumā noteiktas atlīdzības saņemšana var tikt uzskatīta par nesaraujami saistītu ar šo darbību un izrādīties tāda, kas nevar mainīt attiecīgās darbības raksturu: skat. spriedumu, 2012. gada 12. jūlijs, Compass-Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, 42. punkts). Šāds apstāklis pats par sevi arī nav pietiekams iemesls, lai izslēgtu attiecīgās darbības kvalifikāciju par “saimniecisko darbību” (skat. spriedumu, 2012. gada 12. jūlijs, Compass-Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, 49. punkts)).
59      Tādā pašā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 20. septembris, Port autonome du Centre et de l'Ouest u.c./Komisija (T‑673/17, EU:T:2019:643, 82. punkts).
60      Skat. Canal Sea Services rakstveida apsvērumu 45. punktu.
61      Skat. spriedumu, 2017. gada 27. jūnijs, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, 46. punkts).
62      Skat. lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 3. lappusi.
63      Skat. Komisijas rakstveida apsvērumu 5. punktu.
64      Skat. šo secinājumu 8. zemsvītras piezīmē minēto Konkurences padomes lēmumu.
65      Rumānijas valdība tos kvalificē kā pakalpojumus “sabiedrības interesēs” (skat. tās apsvērumu 24. punktu).
66      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija (C‑174/19 P un C‑175/19 P, EU:C:2021:801, 130. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Skat. arī Komisijas paziņojuma par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (OV 2016, C 262, 1. lpp.) 188. punktu.
67      Skat. šo secinājumu 44. punktu.
68      Skat. Rumānijas valdības rakstveida apsvērumu 40. punktu.
69      Skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 352.–356. punkts).
70      Šaubos, vai loča pakalpojumu sniedzējus patiešām var uzskatīt par “pārvadātājiem”. Pakalpojumu sniegšanas brīvība transporta jomā ir definēta kā pārvadātāju tiesības uz transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību (skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 357. punkts))
71      Jo katrā ziņā brīvība veikt uzņēmējdarbību ir tieši piemērojama pārvadājumiem: skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lietuva u.c./Parlaments un Padome (Mobilitātes pakotne) (no C‑541/20 līdz C‑555/20, EU:C:2024:818, 361. punkts). Par brīvību veikt uzņēmējdarbību vispārīgāk skat. minētā sprieduma 362. un nākamos punktus.
72      Skat. spriedumu, 2016. gada 23. februāris, Komisija/Ungārija (C‑179/14, EU:C:2016:108, 164. un 165. punkts). Skat. arī spriedumu, 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569, 117. punkts).
73      Nesenā Tiesas judikatūrā ir uzsvērts, ka tiesību normas par brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību principā nav piemērojamas situācijā, kad visi elementi ir saistīti tikai ar vienu dalībvalsti (skat. spriedumu, 2023. gada 2. marts, Bursa Română de Mărfuri (C‑394/21, EU:C:2023:146, 48. punkts)).
74      Pārfrāzējot 2001. gada 8. marta spriedumu Gourmet International Products (C‑405/98, EU:C:2001:135, 39. punkts).
75      Skat. Regulas 2017/352 7. apsvērumu. Šajā tīklā Rumānijas ostām ir būtiska komerciāla nozīme. Konstancas osta, kas ir lielākā Melnās jūras osta, ir stratēģisks mezgls.
76      Skat. pēc analoģijas spriedumu, 2015. gada 1. oktobris, Trijber un Harmsen (C‑340/14 un C‑341/14, EU:C:2015:641, 41. punkts).
77      Skat. pēc analoģijas spriedumus, 2008. gada 17. jūlijs, ASM Brescia (C‑347/06, EU:C:2008:416, 62. punkts) un 2019. gada 21. marts, Unareti (C‑702/17, EU:C:2019:233, 28. un 30. punkts).
78      Skat. APM rakstveida apsvērumu 12. lpp..
79      Skat. Rumānijas valdības rakstveida apsvērumu 42. punktu.
80      Skat. spriedumu, 2026. gada 22. janvāris, Vlaams Gewest (C‑413/24, EU:C:2026:30, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
81      Skat. spriedumu, 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569, 101. punkts un tajā minētā judikatūra).
82      Skat. spriedumu, 2025. gada 10. jūlijs, INTERZERO u.c. (C‑254/23, EU:C:2025:569, 124. punkts un tajā minētā judikatūra).
83      Skat. Konkurences padomes lēmuma 7. pantu.
84      Jānorāda arī, ka Konkurences padomes lēmumā secināts, ka ir pārkāpti vairāki noteikumi attiecībā uz vilkšanas pakalpojumiem. Lai pārliecinātos par Rumānijas iestāžu īstenotās rīcības konsekvenci, būtu interesanti noteikt, vai tika nolemts slēgt arī vilkšanas pakalpojumu tirgu.
85      Saskaņā ar Konkurences padomes lēmuma 11. pantu tā turklāt rekomendēja precizēt loča pakalpojumu un vilkšanas pakalpojumu tiesisko regulējumu.
86      Spriedums, 2003. gada 24. jūlijs, Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), kuru Tiesa ir apstiprinājusi vairākkārt un pēdējo reizi, ņemot vērā šo secinājumu sniegšanas datumu, 2025. gada 20. novembra spriedumā Stockholms Hamn (C‑401/24, EU:C:2025:902, 41. un 42. punkts). Pārbaude par to, vai attiecīgais pasākums ir kvalificējams par “valsts atbalstu” LESD 107. panta izpratnē, kas var ietvert no minētā sprieduma izrietošajā judikatūrā paredzēto nosacījumu izpildes kontroli, notiek pirms atbalsta pasākuma izvērtēšanas saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu, jo uz šo jautājumu patiesībā ir jāatbild pirms jautājuma, ar kura palīdzību attiecīgā gadījumā ir jāpārbauda, vai ar iekšējo tirgu nesaderīgs atbalsts tomēr ir vajadzīgs, lai izpildītu attiecīgā pasākuma adresātam uzticēto uzdevumu atbilstoši LESD 106. panta 2. punktam (skat. spriedumu, 2021. gada 3. marts, Poste Italiane un Agenzia delle entrate –Riscossione (C‑434/19 un C‑435/19, EU:C:2021:162, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).