Lieta C‑418/16 P
mobile.de GmbH
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO)
Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 15. panta 1. punkts – 57. panta 2. un 3. punkts – 64. pants – 76. panta 2. punkts – Regula (EK) Nr. 2868/95 – 22. noteikuma 2. punkts – 40. noteikuma 6. punkts – Spēkā neesamības atzīšanas process – Pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatoti ar agrāku valsts preču zīmi – Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana – Pierādījumi – Pieteikumu noraidīšana – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) apelācijas padomes veikta jaunu pierādījumu ņemšana vērā – EUIPO Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelšana – Lietas nodošana atpakaļ – Sekas
Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 28. februāra spriedums
1.        Apelācija – Pamati – Kāda Vispārējās tiesas argumentācijas aspekta precīzas kritikas nepieciešamība
(LESD 256. panta 1. punkta otrā daļa; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 169. panta 2. punkts)
2.        Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Apelācijas sūdzība par Biroja Anulēšanas nodaļas lēmumu – Pārbaude, ko veic apelācijas padome – Apjoms – Fakti un pierādījumi, kas nav iesniegti iebildumu pamatojumam tam noteiktajā termiņā – Ņemšana vērā – Apelācijas padomes rīcības brīvība
(Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts)
3.        Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Apelācijas sūdzība par Biroja Anulēšanas nodaļas lēmumu – Pārbaude, ko veic apelācijas padome – Apjoms – Fakti un pierādījumi, kas nav iesniegti iebildumu pamatojumam tam noteiktajā termiņā – Ņemšana vērā – Apelācijas padomes rīcības brīvība – Tiesību normas, kurā paredzēts citādi, neesamība
(Padomes Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts, 63. panta 2. punkts un 76. panta 2. punkts; Komisijas Regulas Nr. 2868/95 1. panta 40. noteikuma 6. punkts un 50. noteikuma 1. punkts)
4.        Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu un pierādījumu vērtējums – Nepieņemamība – Faktu un pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu – Pamats par pierādījumu sagrozīšanu – Nepieciešamība precīzi norādīt sagrozītos elementus un pierādīt šo sagrozīšanu izraisījušās kļūdas analīzē
(EKL 256. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkts)
5.        Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Pieteikuma izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Iepriekšējs jautājums
(Padomes Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts)
6.        Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Lēmums par apelācijas sūdzību – Apelācijas padomes veikta lietas nodošana atpakaļ instancei, kas pieņēmusi apstrīdēto lēmumu
(Padomes Regulas Nr. 207/2009 64. panta 2. punkts un 76. panta 2. punkts)
1.      Skat. nolēmuma tekstu.
(skat. 35. punktu)
2.      Skat. nolēmuma tekstu.
(skat. 48. un 49. punktu)
3.      Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94, 50. noteikuma 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka, ja vien nav paredzēts citādi, noteikumus attiecībā uz procesiem instancē, kas pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, apelācijas procesiem piemēro mutatis mutandis.
Tomēr, runājot par agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumu iesniegšanu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. vai 3. punktam spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas ierosināts saskaņā ar šīs regulas 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu, Īstenošanas regulas 40. noteikuma 6. punktā ir paredzēts, ka Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) ir jāaicina agrākās preču zīmes īpašnieks termiņā, ko nosaka Birojs, sniegt pierādījumus par šīs zīmes izmantošanu.
Lai gan no minētās tiesību normas formulējuma izriet, ka, ja Biroja noteiktajā termiņā nav iesniegti nekādi pierādījumi par attiecīgās preču zīmes izmantošanu, Birojam pēc savas ierosmes ir jānoraida pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, tomēr šādu secinājumu nevar izdarīt tad, ja daži elementi, kas paredzēti šīs izmantošanas pierādīšanai, ir tikuši iesniegti minētajā termiņā.
Proti, šādā gadījumā, ja vien neizrādās, ka minētajiem pierādījumiem nav nekādas nozīmes, lai pierādītu attiecīgas agrākas preču zīmes faktisku izmantošanu, procedūrai ir jānotiek tālāk savā gaitā. Tādējādi Birojam, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 207/2009 57. panta 1. punktā, tostarp ir jāaicina puses, cik bieži tas vajadzīgs, iesniegt savus apsvērumus par otras puses vai Biroja iesniegtiem paziņojumiem. Šādā kontekstā, ja pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu tiek noraidīts tāpēc, ka attiecīga agrāka preču zīme nav faktiski izmantota, šī noraidīšana notiek, nevis pamatojoties uz Īstenošanas regulas 40. noteikuma 6. punktu, kas būtībā ir procesuāla rakstura norma, bet pamatojoties vienīgi uz materiāltiesiskām normām, kas ietvertas Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. vai 3. punktā.
No tā izriet, ka attiecīgas agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījumu, ar kuriem tiek papildināti pierādījumi, kas paši tikuši iesniegti Biroja noteiktajā termiņā saskaņā ar Īstenošanas regulas 40. noteikuma 6. punktu, iesniegšana joprojām ir iespējama pēc minētā termiņa beigām un ka Birojam nekādi nav aizliegts ņemt vērā tādējādi novēloti iesniegtos papildu pierādījumus, izmantojot rīcības brīvību, kas tam piešķirta ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu.
No tā izriet, ka Īstenošanas regulas 40. noteikuma 6. punkts nav uzskatāms par normu, kurā būtu paredzēts citādi, t.i., pretēji Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktam, kā rezultātā apelācijas padomei nebūtu tiesību ņemt vērā papildu pierādījumus par attiecīgas agrākas preču zīmes izmantošanu, kurus sniedzis pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs, pamatojot savu apelācijas sūdzību procesā minētajā padomē.
Attiecībā uz apelācijas procesu Tiesa turklāt jau ir nospriedusi, ka no Regulas Nr. 207/2009 63. panta 2. punkta, to aplūkojot kopsakarā ar šīs regulas 76. panta 2. punktu, izriet, ka, izskatot tai iesniegto apelācijas sūdzību pēc būtības, apelācijas padome ne tikai aicina puses, cik bieži tas vajadzīgs, tās noteiktajā termiņā iesniegt savus apsvērumus par paziņojumiem, ko tā tiem adresējusi, bet var arī lemt par pierādījumu savākšanas pasākumiem, tostarp faktu vai pierādījumu iesniegšanu. Šīs tiesību normas savukārt apliecina to, ka faktiskā bāze var tikt paplašināta dažādās Birojā notiekošā procesa stadijās.
Saskaņā ar minētās Īstenošanas regulas 50. noteikuma 1. punkta trešās daļas formulējumu, ja apelācijas sūdzība ir iesniegta par Iebildumu nodaļas lēmumu, apelācijas padome, izskatot apelācijas sūdzību, aprobežojas ar faktiem un pierādījumiem, kas sniegti Iebildumu nodaļas noteiktajos vai precizētajos termiņos, ja vien tā neuzskata, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu jāņem vērā papildu vai papildinoši fakti un pierādījumi.
Īstenošanas regulā tātad ir tieši paredzēts, ka apelācijas padomei, izskatot apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu, ir no šīs Īstenošanas regulas 50. noteikuma 1. punkta trešās daļas un no Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta izrietošā rīcības brīvība izlemt, vai tai būtu vai nebūtu jāņem vērā papildu vai papildinoši fakti un pierādījumi, kas netika iesniegti Iebildumu nodaļas noteiktajos vai precizētajos termiņos.
Tomēr no tā nevar a contrario tikt secināts, ka, izskatot apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu, apelācijas padomei nav šādas rīcības brīvības. Proti, Īstenošanas regulas 50. noteikuma 1. punkta trešajā daļā ir tikai izpausts – saistībā ar apelācijas sūdzības, kas vērsta pret Iebildumu nodaļas lēmumu, izskatīšanu – princips, kas izriet no Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta, kurš ir juridiskais pamats minētajam 50. noteikumam un kurš ietver normu, kurai ir horizontāla loma minētās regulas sistēmā un kura tādēļ ir piemērojama neatkarīgi no konkrētā procesa rakstura.
(skat. 51.–57. un 59.–61. punktu)
4.      Skat. nolēmuma tekstu.
(skat. 65. un 66. punktu)
5.      Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 57. panta 2. un 3. punktu, ja agrākas valsts preču zīmes īpašnieks, kurš ierosinājis Eiropas Savienības preču zīmes spēkā neesamības atzīšanas procesu, pēc šīs pēdējās minētās preču zīmes īpašnieka lūguma nav sniedzis pierādījumus par šīs agrākās valsts preču zīmes faktisku izmantošanu dalībvalstī, kurā tā ir aizsargāta, piecu gadu laikā pirms pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā ir reģistrēta un ar kuriem bija pamatots šis pieteikums, minētais pieteikums ir jānoraida.
Tā kā apstāklis, ka agrākā preču zīme nav faktiski izmantota, ja uz šo apstākli atsaucas ar pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieks, tādējādi – saskaņā ar šīs tiesību normas formulējumu – ir iemesls, kas pats par sevi vien pamato šī pieteikuma noraidījumu, jautājums par minētās izmantošanas pierādījumiem ir jāatrisina, pirms tiek pieņemts lēmums par pašu pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, un tāpēc šajā ziņā tas ir iepriekšējs jautājums.
(skat. 87. un 88. punktu)
6.      Tiesību akta rezolutīvā daļa ir jālasa tā motīvu daļas gaismā.
Tādējādi Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 64. panta 2. punktā ir skaidri paredzēts, ka, ja apelācijas padome nodod lietu turpmākai izskatīšanai tai instancei, kas pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, šai instancei ir saistošas apelācijas padomes lēmuma motīvu daļa un rezolutīvā daļa, ciktāl lietas fakti ir tie paši.
Ja apelācijas padome ir atcēlusi Anulēšanas nodaļas lēmumus, pamatojoties uz to, ka, pretēji tam, kas tajos bija secināts, konkrētās agrākās valsts preču zīmes īpašnieks šīs preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumus ir sniedzis tikai attiecībā uz daļu no pakalpojumiem, uz kuriem attiecas pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu, Anulēšanas nodaļai šis motīvs ir saistošs saistībā ar apelācijas padomes veikto lietas nodošanu atpakaļ saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 64. panta 2. punktu. Tātad minētās padomes veiktā Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelšana noteikti ir jāsaprot tādējādi, ka tā skar šos lēmumus tikai, ciktāl ar tiem ir noraidīti pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu, pamatojoties uz to, ka nav pierādījumu par agrākās valsts preču zīmes faktisku izmantošanu attiecībā uz minēto pakalpojumu daļu.
Savukārt, tā kā Apelācijas padome ir uzskatījusi, ka agrākās valsts preču zīmes īpašnieks nav sniedzis šīs preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumus attiecībā uz pārējiem pakalpojumiem, uz kuriem attiecas pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu, Anulēšanas nodaļas lēmumi, ņemot vērā, ka Vispārējā tiesā par šo jautājumu prasība nav celta, ir jāuzskata par tādiem, ar kuriem galīgi noraidīti pieteikumi par spēkā neesamības atzīšanu attiecībā uz šiem pakalpojumiem.
No tā izriet, ka Anulēšanas nodaļa saistībā ar lietu nodošanu atpakaļ atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 64. panta 2. punktam, izvērtējot pēc būtības pieteikumus par spēkā neesamības atzīšanu saistībā ar šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto relatīvo atteikuma pamatu, var ņemt vērā tikai pakalpojumus, attiecībā uz kuriem apelācijas padome ir nolēmusi, ka attiecīgās agrākās preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumi ir tikuši sniegti.
Ir taisnība, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 64. panta 2. punkta formulējumu apelācijas padomes lēmumu motīvu daļa Anulēšanas nodaļai ir saistoša tikai, ciktāl fakti ir tie paši.
Tomēr Anulēšanas nodaļa nevar – neapšaubot savu lēmumu galīgo raksturu un neapdraudot tiesisko drošību – saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu izskatīt jaunus pierādījumus par konkrētās agrākās valsts preču zīmes faktisku izmantošanu attiecībā uz pakalpojumiem, saistībā ar kuriem apelācijas padome ir secinājusi – un pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs to nav apstrīdējis, ceļot prasību Vispārējā tiesā, – ka šie pierādījumi netika iesniegti.
(skat. 100.–107. punktu)