62023CJ0744
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2025. gada 23. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Ar PVN apliekamie darījumi – 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Pakalpojumu sniegšana par atlīdzību – 9. panta 1. punkts – Nodokļa maksātājs – Palīdzība tiesā, ko advokāts bez maksas sniedz vienam lietas dalībniekam tiesvedībā – Šī advokāta honorāru samaksa, ko veic pretējā puse, kurai spriedums ir nelabvēlīgs
Lietā C‑744/23 [Zlakov] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija) iesniedza ar 2023. gada 29. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 1. decembrī, tiesvedībā
T.P.T.
pret
“Financial Bulgaria” EOOD,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda pirmās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši I. Ziemele, A. Kumins [A. Kumin] (referents) un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
“Financial Bulgaria” EOOD vārdā – P. Damyanov un M. Kozhuharova,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Herold un G. Koleva, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 8. maija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, 24. panta 1. punktu, 26. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 28. pantu un 75. pantu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp T.P.T. un “Financial Bulgaria” EOOD saistībā ar T.P.T. advokāta iesniegto prasību piespriest Financial Bulgaria papildus viņa honorāriem samaksāt viņam pievienotās vērtības nodokli (PVN), kas aprēķināts no šo honorāru summas.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēts, ka PVN uzliek “pakalpojumu sniegšanai, ko par atlīdzību kādā dalībvalsts teritorijā veic nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds”.
4
Šīs direktīvas 9. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts:
““Nodokļa maksātājs” ir jebkura persona, kas patstāvīgi jebkurā vietā veic jebkuru saimniecisku darbību, neatkarīgi no šīs darbības mērķa vai rezultāta.”
5
Minētās direktīvas 24. panta 1. punktā ir noteikts:
““Pakalpojumu sniegšana” ir jebkurš darījums, kas nav preču piegāde.”
6
Šīs pašas direktīvas 26. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šādus darījumus uzskata par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību:
[..]
b)
pakalpojumu sniegšanu, ko bez maksas veic nodokļa maksātājs savām vai sava personāla privātajām vajadzībām, vai, plašākā nozīmē, citiem mērķiem nekā savas saimnieciskās darbības vajadzībām.”
7
Atbilstoši PVN direktīvas 28. pantam:
“Ja nodokļa maksātājs, kas darbojas savā vārdā, bet kādas citas personas interesēs, ir iesaistīts pakalpojumu sniegšanā, uzskata, ka tas pats saņēmis un sniedzis šos pakalpojumus.”
8
Šīs direktīvas 75. pants izteikts šādā redakcijā:
“Attiecībā uz šīs direktīvas 26. pantā minēto pakalpojumu sniegšanu, ja preces, kas ir saimnieciskās darbības aktīvu daļa, lieto privātajām vajadzībām vai nolūkā sniegt pakalpojumus bez maksas, summu, kurai uzliek nodokli, veido izmaksas, kas nodokļa maksātājam radušās, lai veiktu pakalpojumu sniegšanu.”
Bulgārijas tiesības
9
Zakon za advokaturata (Likums par advokāta profesiju), redakcijā, kas bija spēkā pamatlietas faktu norises laikā (turpmāk tekstā – “ZA”), 38. pantā ir paredzēts:
“(1)   Advokāts vai kādas Eiropas Savienības dalībvalsts advokāts bez maksas var sniegt juridisko palīdzību un atbalstu [..]:
[..]
2.
personām, kas nonākušas finansiālās grūtībās;
[..]
(2)   Ja 1. punktā minētajos gadījumos pretējai pusei ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokātam vai advokātam no Eiropas Savienības [..] ir tiesības saņemt advokāta honorāru. Tiesa nosaka honorāru vismaz [ZA] 36. panta 2. punktā paredzētajā apmērā un piespriež pretējai pusei to samaksāt.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
10
T.P.T. cēla civilprasību pret Financial Bulgaria, lūdzot atzīt, ka starp viņiem patēriņa kredīta ietvaros noslēgtais galvojuma līgums nav spēkā. Šajā nolūkā T.P.T. tiesā pārstāvēja advokāts, kurš rīkojās advokāta vienpersonīgās sabiedrības ietvaros, pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts ar viņu. Šī juridiskā palīdzība viņam tika sniegta bez maksas atbilstoši ZA 38. panta 1. punkta 2. apakšpunktam.
11
Tā kā spriedums T.P.T. bija labvēlīgs, Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa, ar 2023. gada 3. augusta nolēmumu piesprieda Financial Bulgaria samaksāt T.P.T. advokātam 400 Bulgārijas levas (BGN) saskaņā ar ZA 38. panta 2. punktu, tomēr PVN netika iekļauts.
12
2023. gada 13. oktobrī T.P.T. advokāts iesniedzējtiesā iesniedza pieteikumu grozīt 2023. gada 3. augusta lēmumu, lai viņam papildus honorāriem tiktu piespriests samaksāt no 400 BGN aprēķinātu PVN, kas ir 80 BGN.
13
Financial Bulgaria iebilda pret šo lūgumu, norādot, ka PVN par advokāta honorāriem nav jāmaksā, jo juridiskā palīdzība T.P.T. tika sniegta bez maksas.
14
Iesniedzējtiesa norāda, ka T.P.T. advokāts ir reģistrēts saskaņā ar Bulgārijas Likumu par pievienotās vērtības nodokli un ka, ja šis advokāts sniedz savus pakalpojumus, pamatojoties uz līgumu, kurā ir paredzēta atlīdzība, kas jāmaksā viņa klientam, advokāta honorāri būtu jāapliek ar PVN.
15
Šī tiesa uzskata, ka būtu jānoskaidro, vai tas tā ir arī tad, ja klienta pārstāvība tiesā, ko veic viņa advokāts, tiek nodrošināta bez maksas un ja kompetentā tiesa piespriež pretējai pusei, kurai spriedums ir nelabvēlīgs, tieši samaksāt šim pašam advokātam līdzvērtīgu summu, ko viņš būtu saņēmis, ja šis pakalpojums būtu sniegts kā atlīdzība par honorāru. It īpaši iesniedzējtiesa jautā, vai šādos apstākļos advokāts ir jāuzskata par nodokļa maksātāju un vai juridiskās palīdzības sniegšana ir pakalpojumu sniegšana par atlīdzību, proti, bezmaksas pakalpojumu sniegšana, kas jāpielīdzina pakalpojumu sniegšanai par atlīdzību.
16
Šādos apstākļos Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai jēdziens “pakalpojumu sniegšana” PVN direktīvas 2. panta 1. punkta [c)] apakšpunkta, 24. panta 1. punkta, 26. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 28. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ietver:
1.
juridisko pakalpojumu sniegšanu bez maksas (pro bono), ko veic puses advokāts tiesvedībā;
2.
juridisko pakalpojumu sniegšanu bez maksas (pro bono), ko veic tās puses advokāts, attiecībā uz kuru ir ticis pieņemts labvēlīgs spriedums tiesvedībā, ja tiesa ir piespriedusi samaksāt advokātam honorāru, kuru viņš būtu saņēmis, ja par to būtu bijusi panākta vienošanās līgumā par juridisko aizsardzību un palīdzību tiesvedībā[?]
2)
Vai jēdziens “pakalpojumu sniegšana, ko [bez maksas veic]” PVN direktīvas 26. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver:
1.
juridisko pakalpojumu sniegšanu bez maksas (pro bono), ko veic puses advokāts tiesvedībā;
2.
juridisko pakalpojumu sniegšanu bez maksas (pro bono), ko veic tās puses advokāts, attiecībā uz kuru ir ticis pieņemts labvēlīgs spriedums tiesvedībā, ja tiesa ir piespriedusi samaksāt advokātam honorāru, kuru viņš būtu saņēmis, ja par to būtu bijusi panākta vienošanās līgumā par juridisko aizsardzību un palīdzību tiesvedībā[?]
3)
Vai jēdziens “pakalpojumu [sniegšana], ko veic par atlīdzību” PVN direktīvas 2. panta 1. punkta [c)] apakšpunkta, 24. panta 1. punkta un 26. punkta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ietver juridiskā pakalpojuma sniegšanu, ko advokāts bez maksas (pro bono) ir sniedzis pusei, attiecībā uz kuru tiesvedībā ir ticis pieņemts labvēlīgs spriedums, ja tiesa ir piespriedusi samaksāt advokātam honorāru, kuru viņš būtu saņēmis, ja par to būtu bijusi panākta vienošanās līgumā par juridisko aizsardzību un palīdzību tiesvedībā [?]
4)
Vai PVN direktīvas 28. pants un 75. pants jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “nodokļa maksātājs” ietver:
1.
advokātu (viena īpašnieka advokātu sabiedrību), kas bez maksas (pro bono) ir sniedzis juridiskos pakalpojumus kādai no pusēm[;]
2.
advokātu (viena īpašnieka advokātu sabiedrība), kas ir veicis juridisko pakalpojumu sniegšanu bez maksas (pro bono) pusei, attiecībā uz kuru ir ticis pieņemts labvēlīgs spriedums tiesvedībā, ja tiesa ir piespriedusi samaksāt advokātam (viena īpašnieka advokātu sabiedrībai) honorāru, kuru viņš būtu saņēmis, ja par to būtu bijusi panākta vienošanās līgumā par juridisko aizsardzību un palīdzību tiesvedībā [?]”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
17
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā noteiktajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai jāsniedz valsts tiesai lietderīga atbilde, kas ļautu atrisināt strīdu, kuru izskata valsts tiesa. No šāda viedokļa raugoties, Tiesai attiecīgā gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma ir tiesības izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (šajā ziņā skat. spriedumus, 1984. gada 13. decembris, Haug‑Adrion, 251/83, EU:C:1984:397, 9. punkts, un 2024. gada 30. aprīlis, M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 78. punkts).
18
Šajā gadījumā, ņemot vērā iesniedzējtiesas nolēmumā izklāstītos faktiskos apstākļus, uzdotie jautājumi ir jāsaprot tādējādi, ka ar tiem Tiesa tiek aicināta noteikt, vai PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta, 24. panta 1. punkta, 26. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 28. panta un 75. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka lietas dalībnieka advokāta pārstāvība tiesā ir uzskatāma par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību vai pakalpojumu sniegšanu bez maksas, kas ir pielīdzināma pakalpojumu sniegšanai par atlīdzību, apstākļos, kad šis pakalpojums tiek sniegts bez maksas, bet attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka pretējai pusei gadījumā, ja tai ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tiek piespriests arī samaksāt šim advokātam honorārus, kuru apmērs ir noteikts šajos tiesību aktos.
19
Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāatgādina, ka atbilstoši PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktam PVN uzliek pakalpojumu sniegšanai, ko par atlīdzību kādas dalībvalsts teritorijā veic nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds.
20
PVN direktīvas 9. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka “nodokļa maksātājs” ir jebkura persona, kas patstāvīgi veic jebkuru saimniecisku darbību neatkarīgi no šīs darbības mērķiem vai rezultātiem. Atbilstoši PVN direktīvas 24. panta 1. punktam “pakalpojumu sniegšana” ir jebkurš darījums, kas nav preču piegāde.
21
Šajā gadījumā, kā ģenerāladvokāte būtībā ir norādījusi secinājumu 33. un 34. punktā, T.P.T. advokāts, kurš ir reģistrēts saskaņā ar Bulgārijas Likumu par pievienotās vērtības nodokli, ir jāuzskata par nodokļa maksātāju PVN direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē, un šajā kontekstā nav nozīmes tam, ka advokāta honorāri viņam ir piešķirti personai, kurai viņš bez maksas ir sniedzis juridisko palīdzību un kurai spriedums ir labvēlīgs.
22
Turklāt jānorāda, ka klienta pārstāvība tiesā, ko veic advokāts, ir pakalpojumu sniegšana PVN direktīvas 24. panta 1. punkta izpratnē.
23
Attiecībā uz jautājumu, vai tāds pakalpojums kā pamatlietā aplūkotais ir pakalpojumu sniegšana “par atlīdzību”, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai pakalpojumu sniegšanu kvalificētu kā darījumu “par atlīdzību” PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ir jāpastāv tikai tiešai saiknei starp šo pakalpojumu sniegšanu un atlīdzību, ko faktiski ir saņēmis nodokļa maksātājs. Šāda tieša saikne ir, ja starp pakalpojuma sniedzēju un tā saņēmēju ir tiesiskas attiecības, kurās ir savstarpējs izpildījums, un pakalpojumu sniedzēja saņemtā samaksa ir faktiska atlīdzība par pakalpojuma saņēmējam sniegto pakalpojumu [spriedums, 2023. gada 21. decembris, Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA (PVN – Valdes loceklis), C‑288/22, EU:C:2023:1024, 33. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
24
Savukārt tiešā saikne starp pakalpojumu un atlīdzību tiek pārtraukta, ja atlīdzība tiek piešķirta pilnīgi brīvprātīgi un nejauši, kā dēļ tās apmēru praktiski nav iespējams noteikt vai ja tās apmērs ir grūti aprēķināms vai nenoteikts, ņemot vērā tās noteikšanas apstākļus [spriedums, 2023. gada 21. decembris, Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA (PVN – Valdes loceklis), C‑288/22, EU:C:2023:1024, 36. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
25
Šajā lietā, no vienas puses, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka starp T.P.T. un viņa advokātu pastāv līgums, kura priekšmets ir bezmaksas juridiskās palīdzības sniegšana atbilstoši ZA 38. panta 1. punkta 2. apakšpunktam. No otras puses, šajā tiesvedībā ir pieņemts nolēmums, kas ir labvēlīgs T.P.T., jo pretējai pusei tika piespriests atbilstoši ZA 38. panta 2. punktam samaksāt šim advokātam viņa honorāru, kura apmērs ir noteikts saskaņā ar likumā paredzētajām norādēm, atsaucoties uz minimāliem advokāta honorāra apmēriem.
26
Līdz ar to tas, ka pastāv tieša saikne starp T.P.T. advokāta sniegto juridisko palīdzību un viņam samaksātajiem advokāta honorāriem, ir materializējies gan līgumā, gan likumā.
27
Šajā kontekstā nav nozīmes tam, ka advokāta honorāri tiek saņemti nevis no lietas dalībnieka, kuram ir sniegta juridiskā palīdzība, bet gan no pretējās puses, tātad – no trešās personas. Proti, lai pakalpojumu sniegšanu varētu uzskatīt par tādu, kas veikta “par atlīdzību” PVN direktīvas izpratnē, nav nepieciešams, ka atlīdzība par šo pakalpojumu tiek saņemta tieši no pakalpojuma saņēmēja (spriedums, 2023. gada 21. decembris, Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA (PVN – Valdes loceklis), C‑288/22, EU:C:2023:1024, 40. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
28
Turklāt šī sprieduma 26. punktā formulēto apsvērumu neatspēko neskaidrība par advokāta honorāru samaksu tādēļ, ka nav garantijas par tiesvedības panākumiem un līdz ar to attiecībā uz pretējās puses pienākumu samaksāt šos honorārus.
29
Lai gan ir taisnība, ka no Tiesas judikatūras un, konkrētāk, no spriedumiem, 1994. gada 3. marts, Tolsma (C‑16/93, EU:C:1994:80, 19. punkts) un 2016. gada 10. novembris, Baštová (C‑432/15, EU:C:2016:855, 29. punkts) izriet, ka pašas atlīdzības pastāvēšanas nenoteiktība var izjaukt tiešo saikni starp pakalpojuma saņēmējam sniegto pakalpojumu un attiecīgā gadījumā saņemto atlīdzību, tomēr situācija pamatlietā nav salīdzināma ar situācijām, kas ir pamatā lietām, kurās pasludināti šie spriedumi.
30
Tādējādi 1994. gada 3. marta spriedums Tolsma (C‑16/93, EU:C:1994:80) attiecās uz mūziķi, kas uzstājās uz koplietošanas ceļa un saņēma ziedojumus no garāmgājējiem. Šajā ziņā minētā sprieduma 16. un 17. punktā Tiesa uzskatīja, ka šie ieņēmumi nav atlīdzība par garāmgājējiem sniegtu pakalpojumu, jo, pirmkārt, starp pusēm nepastāvēja nekāda vienošanās – garāmgājēji brīvprātīgi maksāja ziedojumus, kuru summu tie noteica pēc saviem ieskatiem, un, otrkārt, nepastāvēja nekāda nepieciešamā saikne starp muzikālo sniegumu un veiktajiem maksājumiem.
31
Savukārt 2016. gada 10. novembra spriedums Baštová (C‑432/15, EU:C:2016:855) attiecās tostarp uz jautājumu, vai tas, ka nodokļa maksātājs savu zirgu “nodod” zirgu skriešanās sacīkšu organizatora rīcībā šī zirga dalībai šajās sacīkstēs, ir pakalpojumu sniegšana par atlīdzību.
32
Šajā ziņā Tiesa minētā sprieduma 35. un 37. punktā nosprieda, ka principā par šādu nodošanu rīcībā sacīkšu organizators kā faktisku atlīdzību nevar sniegt pakalpojumu, kas īstenojas kā šim zirga īpašniekam sniegta atļauja zirgam piedalīties sacīkstēs, jo par šo pakalpojumu tiek saņemta atlīdzība, zirga īpašniekam samaksājot reģistrēšanās un dalības maksu, kas atspoguļo faktisko atlīdzību par dalību sacīkstēs, un ka jebkāda peļņa, ko zirga īpašnieks, iespējams, varētu gūt no šīs dalības, pateicoties zirga vērtības pieaugumam vai reklāmai, ko tam sniedz šī dalība, ir grūti aprēķināma un nenoteikta. Turklāt šajā gadījumā saņemto balvu, ko saņem sacīkšu beigās pēc sacensību pabeigšanas, arī nevar uzskatīt par faktisku atlīdzību par zirga nodošanu, jo šī nav šī zirga īpašnieka veiktā nodošana zirgu skriešanas sacīkšu organizatora rīcībā, kas kā tāda dotu tiesības uz balvas saņemšanu, bet gan konkrēta rezultāta sasniegšana sacensību beigās.
33
Lai gan pamatlietā advokāta honorāru samaksa ir pakļauta riskam sakarā ar tiesvedības iznākumu, tie savukārt ir faktiska atlīdzība par pakalpojumu, ko veido klienta pārstāvība tiesā.
34
Ciktāl iesniedzējtiesa turklāt atsaucas uz PVN direktīvas 26. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 28. un 75. pantu, vien jānorāda, ka neviena no šīm tiesību normām nav piemērojama tādam pakalpojumam kā pamatlietā aplūkotais.
35
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību šīs tiesību normas izpratnē ir uzskatāma viena lietas dalībnieka advokāta veikta pārstāvība tiesā apstākļos, kad šis pakalpojums tiek sniegts bez maksas, bet attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka pretējai pusei, ja tai ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tiek piespriests arī samaksāt šim advokātam honorārus, kuru apmēri ir noteikti šajos tiesību aktos.
Par tiesāšanās izdevumiem
36
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību šīs tiesību normas izpratnē ir uzskatāma viena lietas dalībnieka advokāta veikta pārstāvība tiesā apstākļos, kad šis pakalpojums tiek sniegts bez maksas, bet attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka pretējai pusei, ja tai ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tiek piespriests arī samaksāt šim advokātam honorārus, kuru apmēri ir noteikti šajos tiesību aktos.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.