62013TO0539(01)
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (neljäs jaosto)
20 päivänä huhtikuuta 2021 (
*1
)
Kumoamis- ja vahingonkorvauskanne – Seitsemäs tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelma (2007–2013) – MARE-, Senior- ja ECRN‑hankkeet – Komission päätös periä takaisin perusteettomasti maksetut määrät – Kantaja ei vastaa enää unionin yleisen tuomioistuimen yhteydenottoihin – Lausunnon antamisen raukeaminen
Asiassa T‑539/13 RENV,
Inclusion Alliance for Europe GEIE, kotipaikka Bukarest (Romania),
kantajana,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehenään F. Moro,
vastaajana,
jossa on kyse yhtäältä SEUT 263 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta, joka koskee 17.7.2013 tehdyn komission päätöksen C(2013) 4693 final, joka koskee kantajalle MARE-, Senior- ja ECRN‑hankkeiden yhteydessä maksetun yhteensä 212411,89 euron suuruisen määrän perimistä takaisin kantajalta, kumoamista, ja toisaalta SEUT 268 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta saada korvausta kantajalle kyseisestä päätöksestä väitetysti aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Gervasoni sekä tuomarit L. Madise ja P. Nihoul (esittelevä tuomari),
kirjaaja: E. Coulon,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Kantaja, Inclusion Alliance for Europe GEIE, on Romaniaan sijoittautunut yhtiö, joka harjoittaa toimintaansa terveyden ja yhteiskuntaan sopeuttamisen alalla.
2
Euroopan yhteisön seitsemännestä tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstroinnin puiteohjelmasta (2007–2013) 18.12.2006 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1982/2006/EY (EUVL 2006, L 412, s. 1) perusteella Euroopan yhteisöjen komissio teki kantajan kanssa 19.12.2007 tukisopimuksen, jonka otsikko oli ”Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap” (jäljempänä Senior-sopimus), ja 2.9.2008 tukisopimuksen, jonka otsikko oli ”Market Requirements, Barriers and Cost-Benefits Aspects of Assistive Technologies” (jäljempänä MARE-sopimus).
3
Kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (2007–2013) perustamisesta 24.10.2006 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä (EUVL 2006, L 310, s. 15) hyväksyttyyn kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaan kuuluvista kolmesta erityisohjelmasta yhden yhteydessä komissio teki 6.10.2008 kantajan kanssa lisäksi kolmannen tukisopimuksen, jonka otsikko oli ”European Civil Registry Network” (jäljempänä ECRN-sopimus).
4
Useiden tarkastusten, joista kävi ilmi, että kyseessä olevien hankkeiden rahoitushallintoa ei ollut suoritettu MARE-, Senior- ja ECRN-sopimusten ehtojen sekä vastaavien puiteohjelmien yleisten ehtojen mukaisesti, jälkeen komissio teki 17.7.2013 päätöksen C(2013) 4693 final, joka koski 212411,89 euron suuruisen kokonaismäärän perimistä korkoineen Inclusion Alliance for Europe GEIElta (jäljempänä riidanalainen päätös).
5
SEUT 299 artiklan mukaan riidanalainen päätös on täytäntöönpanoperuste, jolla voidaan periä takaisin osa kantajan MARE-, Senior- ja ECRN‑sopimusten yhteydessä saamista tuista sekä näille summille suoritettavat viivästyskorot.
6
Kantaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 2.10.2013 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä, ”komission tai muiden järjestöjen sen pyynnöstä toteuttamien kaikkien muiden tutkintamenettelyjen” kumoamista, riidanalaisen päätöksen kumoamista SEUT 263 artiklan nojalla ja komission velvoittamista maksamaan SEUT 268 artiklan nojalla vahingonkorvausta korkoineen kantajalle mainitun päätöksen soveltamisesta aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä.
7
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi 21.4.2016 antamallaan määräyksellä Inclusion Alliance for Europe v. komissio (T-539/13, ei julkaistu, EU:T:2016:235; jäljempänä alkuperäinen määräys) kanteen, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset osittain selvästi puuttuivat ja koska se oli muilta osin oikeudellisesti selvästi täysin perusteeton. Riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimuksen osalta se katsoi, että useiden kanneperusteiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat, koska niillä ei pyritty riidanalaisen toimen lainmukaisuuden arviointiin unionin oikeussäännön kannalta vaan ne perustuivat sopimusmääräysten tulkintaan ja rikkomiseen, jotka kuuluvat SEUT 272 artiklan eivätkä SEUT 263 artiklan soveltamisalaan.
8
Kantaja haki unionin tuomioistuimen kirjaamoon 7.7.2016 toimittamallaan valituskirjelmällä muutosta alkuperäiseen määräykseen.
9
Kantaja teki unionin tuomioistuimen kirjaamoon samana päivänä toimittamallaan erillisellä asiakirjalla SEUT 278 artiklaan perustuvan välitoimihakemuksen, jossa se vaati alkuperäisen määräyksen ja riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä.
10
Välitoimihakemus hylättiin 6.9.2016 annetulla määräyksellä Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668).
11
Unionin tuomioistuin kumosi 16.7.2020 antamallaan tuomiolla Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P, EU:C:2020:575; jäljempänä valituksesta annettu tuomio) alkuperäisen määräyksen sillä perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin oli tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että SEUT 263 artiklan nojalla nostetun kanteen yhteydessä unionin tuomioistuinten on arvioitava riidanalaisen toimen laillisuutta yksinomaan unionin oikeuden kannalta ja että kyseessä olevan sopimuksen ehtojen täyttämättä jättämiseen tai tähän sopimukseen sovellettavan oikeuden rikkomiseen voidaan vedota ainoastaan SEUT 272 artiklan nojalla nostetun kanteen yhteydessä.
12
Koska asia ei ollut ratkaisukelpoinen, unionin tuomioistuin palautti asian unionin yleiseen tuomioistuimeen (valituksesta annetun tuomion 117–119 kohta) ja määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 88 artiklan mukaisesti valituksesta annettu tuomio on annettu tiedoksi asianosaisille. Kantajan osalta tiedoksianto osoitettiin A. D’Amicolle, joka ei ollut kantajan asianajaja vaan sen laillinen edustaja.
13
Unionin yleinen tuomioistuin kehotti 31.7.2020 asianosaisia toimittamaan unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 217 artiklan 1 kohdan mukaisesti kirjalliset huomautuksensa päätelmistä, jotka valituksesta annetusta tuomiosta on tehtävä riidan ratkaisemiseksi. Koska kyseinen tuomio oli annettu tiedoksi D’Amicolle, tämä kehotus osoitettiin hänelle.
14
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo lähetti 18.8.2020 kantajalle sähköpostiviestin, jossa kantajaa pyydettiin vahvistamaan, että se oli vastaanottanut 31.7.2020 päivätyn kirjeen.
15
Tähän sähköpostiin ei vastattu.
16
Unionin yleinen tuomioistuin toisti 28.9.2020 päivätyllä kirjeellä pyyntönsä ja kehotti kantajaa esittämään huomautuksensa valituksesta annetusta tuomiosta tehtävistä johtopäätöksistä riidan ratkaisemiseksi.
17
Myöskään tähän kirjeeseen ei vastattu.
18
Tässä yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo osoitti 16.10.2020 sähköpostiviestin asianajaja S. Famianille – joka oli ollut kantajan asianajaja menettelyissä, jotka johtivat alkuperäiseen määräykseen ja 6.9.2016 annettuun määräykseen Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668), ja aluksi menettelyssä, joka johti valituksesta annettuun tuomioon – tiedustellakseen, edustiko Famiani yhä kantajaa.
19
Myöskään tähän sähköpostiviestiin ei vastattu.
20
Näiden eri toimenpiteiden päätteeksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kantaja ei enää vastannut sen yhteydenottoihin, ja kehotti 21.12.2020 päivätyllä kirjeellä asianosaisia esittämään työjärjestyksen 89 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena huomautuksensa unionin yleisen tuomioistuimen mahdollisuudesta todeta työjärjestyksen 131 artiklan 2 kohdan mukaisesti omasta aloitteestaan perustellulla määräyksellä, ettei lausunnon antamiseen ollut enää aihetta.
21
Tähän kehotukseen liitettiin 8.1.2021 päättyvä määräaika. Kantajan osalta kehotus osoitettiin sekä sen lailliselle edustajalle D’Amicolle että sen asianajajalle Famianille.
22
Edellä 21 kohdassa mainittuna ajankohtana unionin yleinen tuomioistuin oli saanut komission vastauksen, mutta D’Amicolta tai asianajaja Famianilta ei saatu mitään vastausta.
23
Näin ollen on sovellettava työjärjestyksen 131 artiklan 2 kohtaa, jossa määrätään, että jollei kantaja enää vastaa unionin yleisen tuomioistuimen yhteydenottoihin, unionin yleinen tuomioistuin voi asianosaisia kuultuaan todeta omasta aloitteestaan perustellulla määräyksellä, ettei lausunnon antamiseen ole enää aihetta.
24
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin vastaanotti 18.1.2021 asianajajalta kirjeen, joka oli laadittu englanniksi ja siis muulla kielellä kuin oikeudenkäyntikielellä ja jossa tämä totesi edustavansa kantajaa ja pyysi saada esittää huomautuksia kantajan nimissä erikseen määritettävässä määräajassa sekä selitti, ettei kantaja ollut saanut tietoa unionin yleisen tuomioistuimen viimeisimmistä ilmoituksista viestintäongelmien ja pandemian seurausten vuoksi. Hän ilmoitti lisäksi vastaanottaneensa 21.12.2020 päivätyn kirjeen vasta 18.1.2021 ja pyysi lisäaikaa voidakseen tutustua paremmin asiakirja-aineistoon.
25
Tällä kirjeellä ei voida kyseenalaistaa edellä 23 kohdassa tehtyä toteamusta.
26
Ensinnäkin on todettava, ettei tätä kirjettä ole osoitettu unionin yleiselle tuomioistuimelle edellä 21 kohdassa tarkoitetussa määräajassa vaan kymmenen päivää sen päättymisen jälkeen.
27
Lisäksi kantajan uusi asianajaja on tyytynyt viittaamaan yleisesti viestintäongelmiin ja pandemian seurauksiin esittämättä mitään täsmällistä ja konkreettista seikkaa, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että nämä olosuhteet olisivat voineet estää vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen yhteydenottoihin valituksesta annetun tuomion tiedoksiantamisen jälkeen.
28
Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen on todettava käsiteltävässä asiassa omasta aloitteestaan – ottaen huomioon kantajan toimimatta jättämisen ja sen, ettei kantaja ole esittänyt konkreettista selitystä, jolla tämä toimimatta jättäminen voitaisiin perustella, eikä seikkoja, jotka tukisivat mainitun toimimatta jättämisen syitä – ettei lausunnon antamiseen käsiteltävästä kanteesta ole enää aihetta työjärjestyksen 131 artiklan 2 kohdan mukaisesti (ks. vastaavasti määräys 22.6.2016, Marcuccio v. Euroopan unioni, T-409/14, ei julkaistu, EU:T:2016:398, 24 ja 25 kohta).
Oikeudenkäyntikulut
29
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 219 artiklan mukaan ratkaisuissa, jotka unionin yleinen tuomioistuin tekee sille ratkaisun kumoamisen jälkeen palautetussa asiassa, unionin yleinen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista, jotka ovat aiheutuneet yhtäältä asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa ja toisaalta muutoksenhakuasian käsittelystä unionin tuomioistuimessa.
30
Mainitussa 6.9.2016 annetussa määräyksessä Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668) ja sittemmin valituksesta annetussa tuomiossa määrättiin, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
31
Unionin yleisen tuomioistuimen asiana on siis tässä määräyksessä päättää tähän oikeudenkäyntiin liittyvistä oikeudenkäyntikuluista sekä oikeudenkäyntikuluista, jotka liittyvät menettelyihin, jotka johtivat alkuperäiseen määräykseen, 6.9.2016 annettuun määräykseen Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668) ja valituksesta annettuun tuomioon.
32
Työjärjestyksen 134 artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan. Työjärjestyksen 137 artiklassa määrätään lisäksi, että jos lausunnon antaminen asiassa raukeaa, unionin yleinen tuomioistuin määrää oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.
33
Käsiteltävässä asiassa kantaja on hävinnyt asian menettelyssä, joka johti 6.9.2016 annettuun määräykseen Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668).
34
Alkuperäisestä määräyksestä ja valituksesta annetusta tuomiosta ilmenee, että unionin tuomioistuin ei ole hyväksynyt komission väitteitä unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyn kumoamisvaatimuksen tueksi esitettyjen useiden kanneperusteiden tutkittavaksi ottamisesta.
35
Näistä päätöksistä ei sitä vastoin seuraa, ettei unionin yleinen tuomioistuin olisi hyväksynyt komission väitteitä näiden kanneperusteiden perusteltavuudesta, täytäntöönpanon lykkäämistä koskevasta vaatimuksesta, komission tai muiden järjestöjen sen pyynnöstä toteuttamien kaikkien muiden tutkintamenettelyjen kumoamista koskevasta vaatimuksesta ja vahingonkorvausvaatimuksesta.
36
Lopuksi edellä olevista 13–27 kohdasta ilmenee, että päätös, jonka mukaan lausunnon antamiseen ei ole enää aihetta tässä oikeudenkäynnissä, johtuu suoraan kantajan menettelystä eli siitä, että kantaja ei ole asetetussa määräajassa vastannut unionin yleisen tuomioistuimen eri yhteydenottoihin.
37
Näin ollen on päätettävä, että kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka ovat aiheutuneet tästä oikeudenkäynnistä sekä menettelyistä, jotka johtivat alkuperäiseen määräykseen, 6.9.2016 annettuun määräykseen Inclusion Alliance for Europe v. komissio (C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668) ja valituksesta annettuun tuomioon.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Lausunnon antaminen kanteesta raukeaa.
2)
Euroopan komissio ja Inclusion Alliance for Europe GEIE vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka liittyvät menettelyihin asioissa T-539/13, C‑378/16 P-R, C‑378/16 P ja T‑539/13 RENV.
Annettiin Luxemburgissa 20 päivänä huhtikuuta 2021.
E. Coulon
kirjaaja
S. Gervasoni
jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.