Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
3 päivänä heinäkuuta 2025 (1)
Asia C‑453/24 [Hadenov](i)
Rikosoikeudellinen menettely, jossa vastaajana on
BC
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Sofiyska gradska prokuratura
(Ennakkoratkaisupyyntö – Sofiyski gradski sad (Sofian kaupungin alioikeus, (Bulgaria))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2005/214/YOS – Taloudellisten seuraamusten vastavuoroinen tunnustaminen – 7 artiklan 2 kohdan g alakohta – Peruste tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle – Seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle ilmoittaminen hänen oikeudestaan riitauttaa taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös ja riitauttamisen määräajasta – 7 artiklan 3 kohta – Velvollisuus kuulla päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista
I       Johdanto
1.        Tämä ennakkoratkaisupyyntö koskee vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS,(2) sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS,(3) 6 artiklan sekä 7 artiklan 2 kohdan g alakohdan ja 3 kohdan tulkintaa.
2.        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jonka Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (Neusiedl am Seen aluehallintoviranomainen, Itävalta; jäljempänä BHM) on pannut vireille BC:lle Itävallassa moottoritien tiemaksun maksamatta jättämisestä määrätyn taloudellisen seuraamuksen tunnustamiseksi ja täytäntöön panemiseksi Bulgariassa.
3.        Puitepäätöksen 2005/214 6 artiklan mukaan täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava päätös, joka on lähetetty saman puitepäätöksen 4 artiklan mukaisesti, ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, jollei toimivaltainen viranomainen päätä vedota johonkin kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan mukaisista perusteista tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.
4.        Sofiyski gradski sad (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria), joka on ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin, aikoo soveltaa puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädettyä perustetta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.
5.        Tämän säännöksen mukaisesti täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä, jos todetaan, että kyseisen puitepäätöksen 4 artiklassa edellytetyn todistuksen mukaan asianomainen henkilö ei ole kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti saanut henkilökohtaisesti tai kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisen edustajan kautta ilmoitusta oikeudestaan riitauttaa asia ja tällaista oikeuskeinoa koskevista määrärajoista.
6.        Puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 3 kohdassa säädetään kuitenkin, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on, ennen kuin se tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain, kuultava päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan mahdolliset tarvittavat tiedot viipymättä.
7.        Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää kysymyksillään unionin tuomioistuinta tarkentamaan tämän kuulemisvelvollisuuden kohdetta ja laajuutta sekä päätöksen antaneen jäsenvaltion ja täytäntöönpanojäsenvaltion viranomaisten välistä toimivaltajakoa.
II     Pääasiantosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
8.        BHM antoi 24.11.2023 päätöksen, jolla määrättiin Bulgarian kansalainen BC maksamaan 350 euron suuruinen taloudellinen seuraamusmaksu liittovaltion tiemaksuista 16.7.2002 annetun lain (Bundesstrassen-Mautgesetz 2002)(4) useiden säännösten rikkomisesta (jäljempänä 24.11.2023 annettu päätös). Päätöksestä tuli lainvoimainen 12.1.2024.
9.        BHM vaati Sofiyski gradski sadia puitepäätöksessä 2005/214 tarkoitettuna toimivaltaisena täytäntöönpanoviranomaisena tunnustamaan ja panemaan täytäntöön 24.11.2023 annetun päätöksen.
10.      Päätöksen kanssa Sofiyski gradski sadille lähetetystä todistuksesta(5) ilmenee, että asia on käsitelty kirjallisessa menettelyssä ja että BC on saanut Itävallan lainsäädännön mukaisesti henkilökohtaisesti tai toimivaltaisen edustajan kautta tiedon oikeudestaan riitauttaa päätös ja riitauttamisen määräajasta mutta hän ei ole riitauttanut päätöstä asetetussa määräajassa. Todistuksen liitteenä olevassa 24.11.2023 annetussa bulgarian- ja saksankielisessä päätöksessä mainitaan rikkomus, määrätty taloudellinen seuraamus sekä oikeuskeinon tyyppi ja sen käyttämiselle asetettu määräaika eli kaksi viikkoa. Tämän päätöksen sanamuodosta ilmenee, että päätös oli lähetetty seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle tiedoksiantoa varten.
11.      Kyseinen todistus sisältää kuitenkin myös maininnan ”ilman tiedoksiantotodistusta”.
12.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päättelee tästä maininnasta, ettei 24.11.2023 annetun päätöksen tosiasiallisesta tiedoksiannosta BC:lle ole näyttöä. Kyseisen päätöksen tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettelyn aikana tämä tuomioistuin on lisäksi todennut, että BC oli ilmoittanut Bulgarian paikallisviranomaiselle kaksi osoitetta, joista yksi oli ”vakituinen” ja sama kuin todistuksessa ja 24.11.2023 annetussa päätöksessä, ja toinen ”nykyinen”. BC:tä ei kuitenkaan ollut tavoitettu kummastakaan osoitteesta, eikä hän myöskään ole ollut yhteydessä hänelle viran puolesta nimettyyn oikeudelliseen avustajaan.
13.      Tämä oikeudellinen avustaja vastustaa 24.11.2023 annetun päätöksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa korostaen erityisesti, ettei kyseistä päätöstä ollut annettu tiedoksi BC:lle eikä tämä näin ollen ole voinut käyttää oikeuttaan riitauttaa päätös.
14.      Koska ei ole näyttöä siitä, että 24.11.2023 annettu päätös olisi annettu asianmukaisesti tiedoksi BC:lle, ja koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, ettei BC asu osoitteessa, johon tämä päätös on lähetetty, kyseinen tuomioistuin katsoo, että on sovellettava puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa. Kyseisen tuomioistuimen mukaan BC ei nimittäin ole saanut henkilökohtaisesti tai toimivaltaisen edustajan kautta ilmoitusta 24.11.2023 annetusta päätöksestä tai oikeudestaan riitauttaa se.
15.      Lisäksi se, että todistuksesta puuttuu tieto kyseisen päätöksen tosiasiallisesta tiedoksiannosta, tarkoittaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan, ettei puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohtaa(6) ole noudatettu ja että seuraamuksen kohteena olevan henkilön sellaisia oikeuksia on loukattu, jotka koskevat tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU(7) 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tietojen saantia syytteestä sekä eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 8 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua osallistumista mahdolliseen oikeudenkäyntiin menettelyn kirjallisen vaiheen jälkeen.(8)
16.      Koska puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädetty kieltäytymisperuste on harkinnanvarainen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kuitenkin voivansa toimia kahdella tavalla. Ensinnäkin se voi kieltäytyä 24.11.2023 annetun päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, mikä haittaisi rikosasioita koskevan oikeudellisen yhteistyön mekanismia ja edistäisi rankaisematta jäämistä. Vaihtoehtoisesti se voi tunnustaa päätöksen ja panna sen täytäntöön, mikä loukkaisi BC:llä unionin oikeuden nojalla olevia oikeuksia.
17.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedusteleekin, voisiko se käyttää kolmatta tapaa, jossa otetaan huomioon kaikki suojatut oikeudelliset edut siten, että ensinnäkin taataan seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle oikeus muutoksenhakuun ja henkilökohtaiseen osallistumiseen tästä seuraavaan menettelyyn ja toiseksi tunnustetaan taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös, jollei sitä kumota kyseisen henkilön tekemän muutoksenhaun johdosta.
18.      Tarkemmin sanoen kyseinen tuomioistuin haluaisi tehdä yhteistyötä päätöksen antaneen viranomaisen kanssa, jotta seuraamuksen kohteena oleva henkilö saisi muutoksenhakuoikeuden, joka häneltä on evätty, koska kyseistä päätöstä ei tosiasiallisesti ole annettu hänelle tiedoksi.
19.      Käytännössä tämä tarkoittaisi, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ottaa yhteyttä päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaiseen viranomaiseen kysyäkseen, onko seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä – koska hänelle ei ole annettu asianmukaisesti tiedoksi taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä – oikeus riitauttaa päätös joko varsinaisella oikeussuojakeinolla, jos kyseinen viranomainen katsoo, ettei muutoksenhaun määräaika ole vielä alkanut, tai menetetyn määräajan palauttamisen kautta.
20.      Ensinnäkin, jos päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen vastaa myöntävästi ja ilmoittaa tarvittaessa määräajan, jonka kuluessa kyseinen henkilö voi hakea muutosta, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi antaa kyseiselle henkilölle asianmukaisesti tiedoksi taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen kaikkia kansallisen lainsäädännön mukaisia keinoja käyttäen ja ilmoittaa hänelle muutoksenhaun määräajan. Tämän jälkeen puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädettyä perustetta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle ei enää voitaisi soveltaa.
21.      Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi lykätä siinä vireillä olevan asian käsittelyä ja odottaa seuraamuksen kohteena olevan henkilön tekemän muutoksenhaun tulosta. Jos tämä henkilö ei hae muutosta tai hänen tekemäänsä valitusta ei hyväksytä, taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen tunnustamiselle ja täytäntöönpanolle ei ole enää esteitä.
22.      Toiseksi, jos päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen vastaa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, ettei muutosta voi enää hakea, tämä viranomainen voi soveltaa puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädettyä perustetta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.
23.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä lähestymistapa tehostaisi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten yhteistyötä ja seuraamuksen kohteena oleville henkilöille unionin oikeuden nojalla kuuluvien oikeuksien suojaa. Se olisi myös vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukainen.(9)
24.      Se täsmentää, että Bulgarian lainsäädännön mukaan täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on velvollinen ilmoittamaan kyseiselle henkilölle taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksestä ja sen jälkeen kuulemaan häntä.(10) Kyseinen viranomainen voi Bulgarian lainsäädännön mukaan myös pyytää lisätietoja päätöksen antaneelta viranomaiselta, eikä niiden laajuutta ole rajoitettu.(11) Lisäksi Bulgarian oikeudessa velvoitetaan Bulgarian toimivaltainen tuomioistuin kuulemaan tätä viranomaista ennen kuin se kieltäytyy taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen tunnustamisesta.(12)
25.      Bulgarian oikeuden mukaan Bulgarian toimivaltaisen tuomioistuimen on myös ilmoitettava seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle tämän oikeuksista taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen kansallisessa tunnustamismenettelyssä.(13) Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, ettei tätä velvollisuutta ole tarkoitus soveltaa seuraamusmenettelyyn, joka on jo suoritettu päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa, mutta katsoo, että velvollisuutta voidaan tulkita laajasti. Tällöin täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voisi taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen antaneen viranomaisen nimenomaisesta pyynnöstä ilmoittaa seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle oikeuksista, joita tällä on kyseisen päätöksen antamismenettelyssä, ja erityisesti mahdollisuuksista riitauttaa tämä päätös.
26.      Ehdottamansa ratkaisun tueksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön, josta ilmenee, ettei direktiivin 2012/13 6 artikla ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan kahden viikon määräaika vastustaa rangaistusmääräystä alkaa kulua siitä, kun määräys on annettu tiedoksi sen kohteena olevan henkilön asiamiehelle, jos tällä henkilöllä on siitä tiedon saatuaan tosiasiallisesti kaksi viikkoa aikaa vastustaa määräystä, tarvittaessa menetetyn määräajan palauttamismenettelyn jälkeen.(14) Kyseinen tuomioistuin nimittäin toteaa, että tuomitulla on tässä tiilanteessa oikeus hakea menetetyn määräajan palauttamista ja saada se palautetuksi. Sen mukaan ehdotettu mekanismi voisi olla riittävän tehokas, jos Itävallan viranomaiset katsovat, että niiden lainsäädäntöä on mahdollista tulkita samalla tai vastaavalla tavalla.
27.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää vielä unionin tuomioistuimen jo todenneen, ettei direktiivillä 2012/13 säädetä menettelytavoista, joilla syytetylle on annettava tiedot syytteestä,(15) joten ei pitäisi olla mitään estettä sille, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen avustaa päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista tietojen pakollisessa toimittamisessa seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle.
28.      Lisäksi unionin tuomioistuin on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan katsonut, että syytetylle voidaan ilmoittaa syytteestä vasta lainvoimaisen tuomion täytäntöönpanohetkellä, jolloin se on painottanut tiedoksiannon jälkeisiä puolustautumisoikeuksia.(16)
29.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin epävarma siitä, olisiko se, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen avustaa tällä tavalla tietojen toimittamisessa seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle, yhteensopivaa puitepäätöksen 2005/214 kanssa.
30.      Tämä tuomioistuin toteaa nimittäin, ettei puitepäätös 2005/214 sisällä tätä tarkoittavia säännöksiä. Se mainitsee erityisesti, että kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu kuulemismenettely liittyy tiettyjen tietojen hankkimiseen mutta ei toimiin, joiden tarkoituksena on toimittaa tietoja, joita ei vielä ole ilmoitettu.
31.      Tässä tilanteessa Sofiyski gradski sad päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”Voidaanko puitepäätöksen 2005/214 6 artiklassa tarkoitettua tunnustamisvelvollisuutta, kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdan mukaista kuulemismahdollisuutta ja rankaisematta jäämisen estämistä koskevaa periaatetta tulkita siten, että toimivaltaiselle täytäntöönpanoviranomaiselle, joka toteaa, että puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitettu harkinnanvarainen kieltäytymisperuste on olemassa, annetaan toimivalta:
a)      kuulla puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti päätöksen antanutta viranomaista sen selvittämiseksi, onko seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä edelleen mahdollisuus riitauttaa taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös
b)      jos vastaus on myöntävä, antaa taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös tiedoksi seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle ja ilmoittaa hänelle oikeudesta riitauttaa se
c)      odottaa mahdollisen muutoksenhaun tulosta ja ottaa se huomioon pääasian ratkaisussa?”
32.      Euroopan komissio on esittänyt kirjallisia huomautuksia.
III  Asian tarkastelu
33.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on annettava ratkaisu taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta puitepäätöksen 2005/214 säännösten nojalla. Se lähtee siitä, että 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitettua tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen harkinnanvaraista perustetta voidaan soveltaa kyseisen puitepäätöksen 4 artiklassa edellytetyn todistuksen sisältämien ristiriitaisten mainintojen vuoksi. Kyseinen tuomioistuin voikin joko kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön tällaista päätöstä tai tunnustaa päätöksen ja panna sen täytäntöön tästä lähtökohdasta huolimatta.
34.      Ennen ratkaisun antamista ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaisi kuitenkin tietää, voidaanko puitepäätöstä 2005/214 tulkita siten, että se voi täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisena viranomaisena sen nojalla korjata kyseessä olevan päätöksen tiedoksiannossa tapahtuneen virheen, joka saattaa johtaa kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädetyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen harkinnanvaraisen perusteen soveltamiseen. Tuomioistuin tiedustelee erityisesti, miten ja missä määrin se voi avustaa päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista tämän perusteen poistamisessa.
A       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
35.      Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko puitepäätöksen 2005/214 6 artiklaa sekä 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa ja 3 kohtaa tulkittava siten, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuus kuulla päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista ennen kuin se voi päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä voi kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä koskea seuraamuksen kohteena olevan henkilön mahdollista oikeutta riitauttaa tämä päätös päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
1.     Tutkittavaksi ottaminen
36.      Komissio katsoo, että kysymys on hypoteettinen ja on siksi jätettävä tutkimatta. Se toteaa, että puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on velvollinen kuulemaan päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista ennen kuin se päättää olla tunnustamatta taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä ja panematta sitä täytäntöön. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on komission mukaan jo todennut, että on olemassa kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädetty peruste tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle, mitä se ei voisi tehdä kuulematta päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista. Tästä syystä komissio ei ole vakuuttunut ensimmäisen kysymyksen merkityksellisyydestä, jos kyseistä viranomaista ei ole kuultu.
37.      Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että SEUT 267 artiklalla luodussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallinen tuomioistuin, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, harkitsee pääasian erityispiirteiden perusteella, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus lausua asiasta.(17)
38.      Tästä seuraa, että olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.(18)
39.      Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnössään esittämistä selityksistä ilmenee mielestäni selvästi, että se toivoo ensimmäisellä kysymyksellään saavansa tarkennuksia siihen, mikä on puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 3 kohdassa säädetyn päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kuulemista koskevan velvollisuuden kohde ja laajuus, voidakseen kuulemisen jälkeen ottaa kantaa puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädetyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteen mahdolliseen soveltamiseen. Mielestäni kysymystä ei näin ollen voida jättää tutkimatta.
2.     Asiakysymys
40.      Aluksi on muistutettava, kuten erityisesti puitepäätöksen 2005/214 1 ja 6 artiklasta sekä sen johdanto-osan ensimmäisestä ja toisesta perustelukappaleesta ilmenee, että puitepäätöksen tavoitteena on ottaa käyttöön rajat ylittävää tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskeva tehokas mekanismi sellaisten päätösten osalta, joilla määrätään lainvoimaisesti luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle taloudellinen seuraamus jostakin sen 5 artiklassa luetellusta rangaistavasta teosta.(19)
41.      Puitepäätöksellä 2005/214 pyritään näet jäsenvaltioiden rikoslainsäädäntöä yhdenmukaistamatta takamaan se, että taloudelliset seuraamukset pannaan täytäntöön jäsenvaltioiden alueella vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella.(20)
42.      Puitepäätöksen 2005/214 rakenteen taustalla oleva vastavuoroisen tunnustamisen periaate tarkoittaa puitepäätöksen 6 artiklan mukaan, että jäsenvaltioiden on lähtökohtaisesti tunnustettava taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös, joka on lähetetty puitepäätöksen 4 artiklan mukaisesti, ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, ja tällaisen päätöksen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteita on tulkittava suppeasti.(21)
43.      Tällaisten kieltäytymisperusteiden osalta on todettava, että kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetellaan nimenomaisesti perusteet sen soveltamisalaan kuuluvien päätösten tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.
44.      Lisäksi puitepäätöksen 2005/214 3 artiklan mukaan tämä puitepäätös ei aiheuta muutoksia velvoitteeseen kunnioittaa SEU 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita. Tämän vuoksi kyseisen puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohdassa säädetään myös, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, mikäli SEU 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on loukattu.(22)
45.      Näin ollen, jos taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen mukana olevan, puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa edellytetyn todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että SEU 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on voitu loukata, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat päättää kieltäytyä tämän päätöksen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, kun kyseessä on jokin puitepäätöksen 7 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista, sekä myös puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohdan nojalla.(23)
46.      Puitepäätöksen 2005/214 soveltamisalaan kuuluvan päätöksen adressaatit voivat siis perustellusti vedota erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa ja 48 artiklan 2 kohdassa vahvistettuihin perusoikeuksiin, ja jäsenvaltioiden viranomaisten on näin ollen varmistettava se, että näitä oikeuksia kunnioitetaan.(24)
47.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa pyynnössään puitepäätöksen 2015/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa, jonka mukaisesti täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön tällaista päätöstä, jos osoitetaan, että puitepäätöksen 4 artiklassa edellytetyn todistuksen mukaan kyseinen henkilö ei ole kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä päätöksen antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti saanut henkilökohtaisesti tai kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisen edustajan kautta ilmoitusta oikeudestaan riitauttaa asia ja tällaista oikeuskeinoa koskevista määrärajoista.
48.      Tältä osin unionin tuomioistuin on todennut, ettei puitepäätöksessä 2005/214 säädetä konkreettisesta tavasta, jolla kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetusta taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksestä on ilmoitettava sen adressaatille.(25) Unionin tuomioistuin on katsonut, että viitatessaan näin jäsenvaltioiden lainsäädäntöön unionin lainsäätäjä on jättänyt niiden tehtäväksi päättää tavasta, jolla asianomaiselle henkilölle ilmoitetaan hänellä olevasta muutoksenhakuoikeudesta, muutoksenhaun määräajasta ja ajankohdasta, josta tämä määräaika alkaa kulua, kunhan tiedoksianto on tehokas ja oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolustautumisoikeuksien käyttö taataan.(26)
49.      Unionin tuomioistuin on tässä yhteydessä muistuttanut, että se, että oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan kunnioitetaan, edellyttää paitsi taetta päätösten tosiasiallisesta ja tehokkaasta vastaanotosta eli niiden tiedoksiantoa niiden adressaatille myös sitä, että adressaatit voivat tällaisen tiedoksiannon perusteella saada täsmällisen tiedon syistä, joihin heitä koskeva päätös perustuu, ja tällaista päätöstä koskevista muutoksenhakukeinoista ja niiden käyttämistä koskevasta määräajasta, jotta he voivat puolustaa oikeuksiaan tehokkaasti ja päättää kaikista asiaan vaikuttavista seikoista tietoisena, onko kyseisen päätöksen riitauttaminen toimivaltaisessa tuomioistuimessa tarkoituksenmukaista.(27)
50.      Epäselvissä tilanteissa, jollaisen voivat
aiheuttaa, kuten käsiteltävässä asiassa, puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa edellytetyn todistuksen sisältämät ristiriitaisilta vaikuttavat maininnat, on täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen asiana tarkastaa käsiteltävän asian olosuhteiden perusteella, että asianomainen on päätöksen antaneen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti tosiasiallisesti saanut ilmoituksen oikeudestaan riitauttaa asia ja riitauttamisen määräajasta.(28) Tarkastuksessa on kuultava päätöksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
51.      Tältä osin muistutan kyseisessä säännöksessä säädettävän, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on muun muassa puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, ennen kuin se tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön, kuultava päätöksen antaneen valtion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan mahdolliset tarvittavat tiedot viipymättä. Päätöksen antaneen jäsenvaltion viranomainen on velvollinen toimittamaan nämä tiedot mainitun puitepäätöksen tehokkaan vaikutuksen ja erityisesti perusoikeuksien kunnioittamisen varmistamiseksi.(29)
52.      Käsiteltävässä asiassa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on velvollinen kuulemaan päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista, kun se harkitsee kieltäytyvänsä tunnustamasta ja panemasta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä; kuulemisen tarkoituksena on oltava sellaisten tietojen saaminen, jotka hälventävät epävarmuutta siitä, onko kyseinen päätös tosiasiassa annettu tiedoksi päätöksen antaneen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja onko ilmoitusta riitauttamisoikeudesta ja riitauttamisen määräajasta annettu.
53.      Jotta voidaan katsoa seuraamuksen kohteena olevan henkilön voineen hakea muutosta päätökseen, jolla hänelle on määrätty taloudellinen seuraamus, tämän henkilön on nimittäin täytynyt olla tietoinen kyseisen päätöksen sisällöstä, mikä edellyttää päätöksen asianmukaista tiedoksi antamista.
54.      Totean lisäksi, että puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdassa määritellään päätöksen käsite siten, että sillä tarkoitetaan ”lopullista päätöstä, jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen”.(30) Se, että kyseisessä säännöksessä edellytetään taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen olevan ”lopullinen”, korostaa sen seikan, ettei kyseiseen päätökseen voida hakea muutosta, erityistä merkitystä. On selvää, että siinä suljetaan pois valituksen kohteena olevat päätökset.(31)
55.      Taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen lopullisuutta koskevan vaatimuksen on siis täytyttävä, jotta kyseinen päätös voidaan tunnustaa ja panna täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa.(32) Kun päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen pyytää tällaisen päätöksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa, seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä ei näin ollen enää saa olla oikeutta hakea päätökseen muutosta.
56.      Totean kuitenkin, että jos seuraamuksen kohteena oleva henkilö ei ole saanut ilmoitusta oikeudestaan riitauttaa taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös ja riitauttamisen määräajasta, päätöksen lopullisuus saattaa tulla kyseenalaiseksi, koska on mahdollista, että kyseinen henkilö voi päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti saada oikeuden riitauttaa päätös heti, kun hän saa tämän ilmoituksen, tarvittaessa menetetyn määräajan palauttamista koskevalla hakemuksella. Tällaisesta hakemuksesta on nimittäin täsmennettävä, että se kuuluu päätöksen antaneen jäsenvaltion viranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan ja sen tarkoituksena on palauttaa kyseisen henkilön oikeus hakea muutosta päätökseen sen jälkeen, kun tämän oikeuden käyttämiselle laissa säädetty määräaika on päättynyt.(33)
57.      Katson, että kun otetaan huomioon yhteys taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen lopullisuutta koskevaan edellytykseen, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oltava mahdollisuus kuulla päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista asiasta.
58.      Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: puitepäätöksen 2005/214 6 artiklaa sekä 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa ja 3 kohtaa on tulkittava siten, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuus kuulla päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista ennen kuin se voi päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä voi kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä koskea seuraamuksen kohteena olevan henkilön mahdollista oikeutta riitauttaa tämä päätös päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
B       Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys
59.      Näillä kysymyksillään, joita on mielestäni tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko puitepäätöksen 2005/214 6 artiklaa sekä 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa ja 3 kohtaa tulkittava siten, että kun päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kuulemisessa ilmenee yhtäältä, että taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä ei ole kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä annettu tiedoksi tämän jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti eikä ilmoitusta oikeudesta riitauttaa asia ja riitauttamisen määräajasta ole annettu, ja toisaalta, että seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä voi olla kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti mahdollisuus riitauttaa päätös heti, kun hän saa siitä tiedon, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oikeus antaa kyseinen päätös tiedoksi asianomaiselle henkilölle ja ilmoittaa hänelle oikeudesta riitauttaa päätös ja riitauttamisen määräajasta sekä lykätä päätöksen tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettelyä, kunnes päätöksestä mahdollisesti tehdyn muutoksenhaun tulos on selvillä.
60.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa näin ollen tietää, voidaanko puitepäätöstä 2005/214 tulkita siten, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi korjata taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen tiedoksiannossa mahdollisesti tapahtuneen virheen, joka voi johtaa siihen, että tämä viranomainen soveltaa kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädettyä perustetta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle. Kansallinen tuomioistuin haluaa erityisesti tietää, voiko se ja missä määrin avustaa päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista tässä asiassa korjatakseen kyseisessä säännöksessä tarkoitetun tilanteen, jossa seuraamuksen kohteena oleva henkilö ei ole saanut ilmoitusta oikeudestaan riitauttaa päätös ja riitauttamisen määräajasta.
61.      Lyhyesti sanottuna kyseinen tuomioistuin haluaa tietää, miten se voi toimia täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisena viranomaisena ilmoittaakseen seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle tämän riitauttamisoikeudesta ja riitauttamisen määräajasta, kun puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa edellytetyn todistuksen mukainen alkuperäinen tiedoksianto on epäonnistunut.
62.      Muistutan aluksi, että puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädetyn tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteen mahdollisen soveltamisen yhteydessä kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa edellytetyn kuulemisen tarkoituksena on antaa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuus tarkastaa käsiteltävän asian olosuhteiden perusteella, onko, kun otetaan huomioon todistuksessa olevien mainintojen aiheuttamat epäilykset, asianomainen henkilö tosiasiassa saanut päätöksen antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti ilmoituksen oikeudestaan riitauttaa asia ja riitauttamisen määräajasta. Päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tällöin toimitettava täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tarvittavat tiedot.
63.      Jos saadut tiedot hälventävät todistuksessa olevien mainintojen aiheuttamat epäilykset, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei voi vedota puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädettyyn perusteeseen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle. Kyseisen viranomaisen on puitepäätöksen rakenteen taustalla olevan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti tällöin tunnustettava taloudellisen seuraamuksen määräämispäätös, joka on lähetetty puitepäätöksen 4 artiklan mukaisesti, ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet.(34)
64.      Käsiteltävän asian osalta muistutan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa edellytetystä todistuksesta, joka on lähetetty täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, ilmenee, että BC oli Itävallan lainsäädännön mukaisesti saanut henkilökohtaisesti tai toimivaltaisen edustajan kautta ilmoituksen oikeudestaan riitauttaa päätös ja riitauttamisen määräajasta mutta ei ollut riitauttanut asiaa määräajassa. Todistukseen on liitetty 24.11.2023 annettu saksan- ja bulgariankielinen päätös, jossa mainitaan rikkomus, määrätty taloudellinen seuraamus, oikeuskeinon tyyppi ja sen käyttämiselle asetettu määräaika eli kaksi viikkoa. Lisäksi tämän päätöksen sanamuodosta ilmenee, että päätös lähetettiin asianomaiselle henkilölle tiedoksiantoa varten. Katson, että kun otetaan huomioon nämä seikat, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pitäisi keskinäisen luottamuksen periaatteen mukaisesti olettaa, että seuraamuksen kohteena oleva henkilö on saanut ilmoituksen oikeudestaan riitauttaa päätös ja riitauttamisen määräajasta, jolloin kyseisen puitepäätöksen 7 artiklan 2 kohdan g alakohdassa säädettyä perustetta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle ei voida soveltaa, jollei toisin osoiteta.
65.      Jos sen sijaan päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kuuleminen vahvistaa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen epäilykset ja osoittaa, että taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä ei ole annettu tiedoksi päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti eikä ilmoitusta riitauttamisoikeudesta ja riitauttamisen määräajasta ole annettu, tällä viranomaisella on puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdan mukaisesti oikeus kieltäytyä päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.
66.      Jos päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kuulemisessa ilmenee lisäksi, että seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä saattaa olla mahdollisuus riitauttaa päätös, jolla hänelle on määrätty taloudellinen seuraamus, heti, kun hän on saanut siitä tiedon, tarvittaessa menetetyn määräajan palauttamista koskevalla hakemuksella, kyseinen viranomainen on toimivaltainen korjaamaan tilanteen tarvittaessa.(35)
67.      Kuten komissio on perustellusti todennut kirjallisissa huomautuksissaan, puitepäätöksessä 2005/214 ei millään tavalla ilmaista, että sillä annettaisiin täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle toimivalta puuttua riitauttamisoikeutta koskevien tietojen ilmoittamiseen seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle korjatakseen sen, ettei päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ole ilmoittanut tällaisia tietoja.
68.      Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ei siis saa puuttua päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen toimivaltaan. Sen jälkeen, kun täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on pyytänyt päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta tietoja puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti, on jälkimmäisen tehtävänä tarvittaessa korjata se, ettei taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen adressaatille ole ilmoitettu päätöksen riitauttamisoikeudesta ja riitauttamisen määräajasta.
69.      Puitepäätöksen 2005/214 7 artiklan 2 kohdan g alakohdan sanamuodostakin ilmenee tältä osin, että ilmoitus oikeudesta riitauttaa asia ja tällaista oikeuskeinoa koskevista määrärajoista on annettava seuraamuksen kohteena oleva henkilölle päätöksen antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti. Viittaus päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädäntöön osoittaa, että on päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä antaa tämä ilmoitus oman lainsäädäntönsä mukaisesti. Tämä vaihe, joka koskee seuraamuksen määräämismenettelyä ja johon sovelletaan päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädäntöä, on näin ollen erotettava vaiheesta, joka koskee taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksen täytäntöönpanomenettelyä ja johon sovelletaan täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädäntöä, kuten puitepäätöksen 9 artiklasta ilmenee. Näiden kahden jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toimivallanjaon mukaisesti täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella ei ole toimivaltaa toimia päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen sijasta ilmoittamalla itse seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle tämän riitauttamisoikeudesta ja riitauttamisen määräajasta.
70.      Lisään vielä, että jos, kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pitänyt mahdollisena, seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä on päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti uusi riitauttamisoikeus, jonka määräaika alkaa kulua siitä, kun hän saa tosiasiallisesti tiedon taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksestä, ja hän käyttää tätä oikeutta, tästä seuraa uusi tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettely, joka edellyttää uuden, ajantasaistettuja tietoja sisältävän todistuksen lähettämistä. Tällöin kansallisen tuomioistuimen ehdottama ratkaisu, jossa kyseisen päätöksen alkuperäistä tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettelyä lykättäisiin ja odotettaisiin tästä päätöksestä tehdyn muutoksenhaun tulosta, ei ole mahdollinen.
71.      Tästä seuraa mielestäni, toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ehdottaa, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella ei ole puitepäätöksen 2005/214 nojalla oikeutta antaa seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle tiedoksi tälle määrättyä taloudellista seuraamusta koskevaa päätöstä ja ilmoittaa tälle päätöksen riitauttamisoikeudesta ja riitauttamisen määräajasta eikä lykätä tämän päätöksen tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettelyä, kunnes siitä tehdyn muutoksenhaun tulos on selvillä.
72.      Täsmennän vielä lopuksi, että vaikka täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella ei ole oikeutta tämän ratkaisuehdotuksen edeltävässä kohdassa kuvattuihin toimiin, olisi taloudellisten seuraamusten määräämispäätösten vastavuoroisen tunnustamisen tehostamistavoitteen mukaista, jos täytäntöönpanojäsenvaltion ja päätöksen antaneen jäsenvaltion viranomaiset jatkaisivat yhteistyötään, jos se on tarpeen, jotta seuraamuksen kohteena oleva henkilö voi tosiasiallisesti saada asianmukaiset tiedot. Tätä varten päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi pyytää apua täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta erityisesti, jos kyseinen henkilö oleskelee viimeksi mainitun alueella.(36)
IV     Ratkaisuehdotus
73.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Sofiyski gradski sadin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 6 artiklaa sekä 7 artiklan 2 kohdan g alakohtaa ja 3 kohtaa
on tulkittava siten, että
1)      täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen velvollisuus kuulla päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista ennen kuin se voi päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä voi kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä koskea seuraamuksen kohteena olevan henkilön mahdollista oikeutta riitauttaa tämä päätös päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti;
2)      jos päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kuulemisessa ilmenee yhtäältä, että taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä ei kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä ole annettu tiedoksi kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti eikä ilmoitusta oikeudesta riitauttaa asia ja riitauttamisen määräajasta ole annettu, ja toisaalta, että seuraamuksen kohteena olevalla henkilöllä voi olla kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti mahdollisuus riitauttaa kyseinen päätös heti, kun hän saa siitä tiedon, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella ei ole oikeutta antaa kyseistä päätöstä tiedoksi tälle henkilölle ja ilmoittaa hänelle oikeudesta riitauttaa päätös ja riitauttamisen määräajasta eikä lykätä päätöksen tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettelyä, kunnes päätöksestä mahdollisesti tehdyn muutoksenhaun tulos on selvillä.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      EUVL 2005 L 76, s. 16.
3      EUVL 2009 L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2005/214.
4      BGBl. I, 109/2002.
5      Ks. puitepäätöksen 2005/214 4 artikla ja liite.
6      Tämän säännöksen mukaisesti kukin jäsenvaltio voi, mikäli puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että SEUT 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on rikottu, päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöstä. Tässä tilanteessa sovelletaan tämän puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä.
7      EUVL 2012 L 142, s. 1. Tässä säännöksessä säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että viimeistään sen jälkeen, kun syytteen tosiseikat on saatettu tuomioistuimen arvioitaviksi, syytteestä annetaan yksityiskohtaiset tiedot, mukaan luettuna rikoksen luonne ja oikeudellinen luokittelu sekä syytetyn osallisuuden luonne.
8      EUVL 2016 L 65, s. 1. Tämän säännöksen mukaisesti kyseisen direktiivin 8 artikla, joka koskee oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä, ei vaikuta niiden kansallisten sääntöjen soveltamiseen, joiden mukaisesti oikeudelliset menettelyt tai niiden jotkin vaiheet käydään kirjallisesti, edellyttäen, että oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kunnioitetaan.
9      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tässä tuomioon 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 31, 33 ja 44 kohta).
10      Ks. menetetyksi tuomitsemista koskevien päätösten ja taloudellisten seuraamusten määräämispäätösten tunnustamisesta, täytäntöönpanosta ja toimittamisesta annetun lain (Zakon za priznavane, izpalnenie i izprashtane na aktove za konfiskatsia ili otnemane i reshenia za nalagane na finantsovi sanktsii) (DV nro 5, 23.2.2010; jäljempänä tunnustamista koskeva laki) 16 §:n 4 momentti.
11      Ks. tunnustamista koskevan lain 16 §:n 5 momentti.
12      Ks. tunnustamista koskevan lain 32 §:n 3 momentti.
13      Ks. tunnustamista koskevan lain 32 §:n 4 momentti.
14      Ks. tuomio 22.3.2017, Tranca ym. (C‑124/16, C‑188/16 ja C‑213/16, EU:C:2017:228, 47 48 ja 51 kohta) ja tuomio 14.5.2020, Staatsanwaltschaft Offenburg (C‑615/18, EU:C:2020:376, 60 ja 77 kohta).
15      Tuomioistuin viittaa tuomioon 15.10.2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, 62 kohta) ja tuomioon 6.10.2021, Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty (C‑338/20, EU:C:2021:805, 33 kohta; jäljempänä tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty).
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tässä tuomioon 22.3.2017, Tranca ym. (C‑124/16, C‑188/16 ja C‑213/16, EU:C:2017:228, 47 ja 51 kohta).
17      Ks. erityisesti tuomio 6.10.2021, LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä) (C‑136/20, EU:C:2021:804, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä)).
18      Ks. erityisesti tuomio LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
19      Ks. erityisesti tuomio LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä), 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
20      Ks. erityisesti tuomio LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä), 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
21      Ks. erityisesti tuomio LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä), 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
22      Ks. erityisesti tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
23      Ks. erityisesti tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
24      Ks. tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 30 kohta.
25      Ks. tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 32 kohta.
26      Ks. erityisesti tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
27      Ks. erityisesti tuomio Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
28      Ks. vastaavasti tuomio 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C‐671/18, EU:C:2019:1054, 42 kohta).
29      Ks. erityisesti tuomio LU (Tieliikennerikkomusten johdosta määrättyjen sakkojen perintä), 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
30      Kursivointi tässä.
31      Ks. vastaavasti tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Täytäntöönpanojäsenvaltioon palauttamista koskeva tae) (C‑314/18, EU:C:2020:191, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa säädetyn todistuksen g kohdan 1 kohdassa päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava päivämäärä, jona taloudellisen seuraamuksen määräämispäätöksestä tuli lainvoimainen. Kyseisen todistuksen h kohdan 1 kohdan a alakohdassa tämän viranomaisen on rastittava ruutu, jonka mukaan päätös on lainvoimainen.
33      Ks. vastaavasti tuomio 7.7.2016, Lebek (C‑70/15, EU:C:2016:524, 42 kohta).
34      Ks. tuomio 5.12.2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Taloudellisten seuraamusten tunnustaminen ja täytäntöönpano) (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 43 kohta).
35      Tällaisessa tilanteessa on otettava huomioon, että päätöksen antanut jäsenvaltio saattaa pyytää täytäntöönpanon lopettamista puitepäätöksen 2005/214 12 artiklan mukaisesti.
36      Komissio viittaa tältä osin mahdollisuuteen, että päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi esittää keskinäistä oikeusapua koskevan pyynnön, josta säädetään keskinäisestä oikeusavusta rikosasioissa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklan mukaisesti 29.5.2000 tehdyn yleissopimuksen (EYVL 2000, C 197, s. 3) 5 artiklassa.