62006B0107
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (ötödik tanács)
2009. december 15. (
*1
)
A T-107/06. sz. ügyben,
az Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas), (székhelye: Athén [Görögország], képviseli: V. Chatzopoulos, ügyvéd)
felperesnek,
az Európai Bizottság (képviselik: G. Zavvos és E. Montaguti, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
az állítólag a Bizottság 2006. január 31-i levelében szereplő azon határozat megsemmisítése iránti kérelme, amely a felperes a „.co” domén második szintű doménként történő bejegyzésére irányuló kérelmének a „.eu” felső szintű domén szervezésével, kezelésével és igazgatásával megbízott szerv általi elutasítására vonatkozik,
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács),
tagjai: M. Vilaras elnök, M. Prek és V. M. Ciucă (előadó) bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
Jogi háttér
1
A jogi hátteret többek között két rendelet alkotja: egy alaprendelet, vagyis a .eu felső szintű domén bevezetéséről szóló, 2002. április 22-i 733/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 113., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet., 29. kötet., 394. o.), és egy végrehajtási rendelet, vagyis a 1654/2005/EK bizottsági rendelettel (HL L 266., 35. o.) módosított, a .eu felső szintű domén bevezetésére és funkcióira vonatkozó általános szabályok, valamint a bejegyzésre irányadó elvek megállapításáról szóló, 874/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 162., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás: 13. fejezet, 34. kötet, 825. o.).
A 733/2002 rendelet
2
A 733/2002 rendelet (1) preambulumbekezdése szerint:
„A .eu felső szintű domén (TLD) létrehozása az Európai Tanács által a 2000. március 23-án és Lisszabonban tartott ülésen jóváhagyott »e-Európa« kezdeményezés keretében az elektronikus kereskedelem fellendítésére irányuló egyik célként szerepel.”
3
A 733/2002 rendelet (13) preambulumbekezdése szerint:
„[A] Bizottságnak nyílt, átlátható és megkülönböztetéstől mentes kiválasztási eljárás alapján kell kijelölnie a nyilvántartót. A Bizottságnak olyan szerződést kell kötnie a kiválasztott nyilvántartóval, amely meghatározza a nyilvántartóra a .eu TLD szervezésével, kezelésével és igazgatásával kapcsolatban alkalmazandó feltételeket, továbbá amely határozott időre jön létre, és megújítható.”
4
A 733/2002 rendelet 2. cikkének a) pontja szerint a „nyilvántartó”„olyan szervezet, amelynek feladata a .eu TLD szervezése, kezelése és igazgatása, beleértve a megfelelő adatbázisok vezetését és az azokkal összefüggő, nyilvános lekérdezési szolgáltatások nyújtását, a doménnevek bejegyzését, a doménnevek nyilvántartásának üzemeltetését, a nyilvántartás TLD névszervereinek üzemeltetését és a TLD zónafájlok terjesztését”.
5
A 733/2002 rendeletnek „a nyilvántartó jellemzői” címet viselő 3. cikke kimondja:
„(1)   A Bizottság
a)
[…] megállapítja a nyilvántartó kijelölésének kritériumait és a kijelölési eljárást;
b)
[…] az érdeklődésnyilvánítási felhívásnak az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában történő közzétételét és az ilyen felhívásra vonatkozó eljárás lebonyolítását követően kijelöli a nyilvántartót;
c)
[…] olyan szerződést köt, amely meghatározza azokat a feltételeket, amelyek szerint a Bizottság felügyeli a .eu TLD-nek a nyilvántartó által végzett szervezését, kezelését és igazgatását. […]
(3)   A Bizottság előzetes hozzájárulásának megszerzését követően a nyilvántartó megköti a .eu ccTLD kód kiadásáról rendelkező megfelelő szerződést. Ennek során a kormányzati tanácsadó bizottság által elfogadott vonatkozó alapelveket figyelembe kell venni.”
6
A 733/2002 rendeletnek „a nyilvántartó kötelezettségei” címet viselő 4. cikke kimondja:
„A nyilvántartó tiszteletben tartja az ebben a rendeletben, valamint a 3. cikkben említett szerződésekben megállapított szabályokat, politikákat és eljárásokat. A nyilvántartó átlátható és megkülönböztetéstől mentes eljárásokat alkalmaz. […]”
7
A 733/2002 rendelet „Szabályozási keret” címet viselő 5. cikke előírja:
„A nyilvántartóval folytatott konzultációt követően, és a 6. cikk (3) bekezdésében említett eljárást követve, a Bizottság általános szabályokat fogad el a .eu TLD bevezetésével és funkcióival, valamint a bejegyzés általános elveivel kapcsolatban. Ezek a szabályok a következőket tartalmazzák:
a)
viták peren kívüli rendezésének politikája;
b)
a doménnevek spekulatív és visszaélésszerű bejegyzésére vonatkozó politika, beleértve a doménnevek szakaszos bejegyzésének lehetőségét is annak biztosítása érdekében, hogy a nemzeti és/vagy közösségi jog által elismert vagy a nemzeti és/vagy közösségi jog alapján keletkezett korábbi jogok jogosultjai és az állami szervezetek megfelelő ideiglenes lehetőséget kapjanak nevük bejegyeztetésére;
c)
a doménnevek esetleges visszavonására vonatkozó szabályok, beleértve a gazdátlan javak kérdését;
d)
nyelvi kérdések és földrajzi fogalmak;
e)
a szellemi tulajdonjogok és egyéb jogok kezelése.
[…]”
8
A 733/2002 rendelet 7. cikke értelmében „[a] Közösség fenntart minden, a .eu TLD-hez kapcsolódó jogot, beleértve különösen a szellemi tulajdonjogokat és az e rendelet végrehajtásának biztosításához szükséges nyilvántartói adatbázisokhoz fűződő egyéb jogokat, valamint a nyilvántartó újbóli kijelölésére vonatkozó jogot.”
A 874/2004 rendelet
9
A 874/2004 rendelet bevezető része pontosítja, hogy a rendelet „a [733/2002] rendeleten, és különösen annak 5. cikke (1) bekezdésén” alapul.
10
A 874/2004 rendelet (5) preambulumbekezdése szerint:
„A fogyasztói jogok védelmének erősítése érdekében, valamint a joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozó közösségi szabályok sérelme nélkül, a regisztrátorok és a bejegyzést igénylők között a közösségi jogcímeket illetően kialakult jogviták esetében az alkalmazandó jognak valamelyik tagállam jogának kell lennie.”
11
A 874/2004 rendelet módosított, „Nevek fenntartása országok részére és országjelölő alpha-2 kódok” címet viselő 8. cikke kimondja:
„(1)   Az e rendelet mellékletében jegyzékbe vett neveket csak a jegyzék szerinti országok tarthatják fönn vagy jegyezhetik be második szintű doménnévként közvetlenül a .eu TLD-n.
(2)   Országjelölő alpha-2 kódok nem jegyezhetők be második szintű doménnévként közvetlenül a .eu TLD-n.”
12
A 874/2004 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A nemzeti és/vagy a közösségi jog által elismert, illetve a nemzeti és/vagy a közösségi jog alapján keletkezett korábbi jogok jogosultjai, valamint az állami szervek jogosultak arra, hogy a .eu doménen történő, a nyilvánosság számára rendelkezésre álló bejegyzés kezdetét megelőző szakaszos bejegyzési időszakban doménnév bejegyzését igényeljék.
[…]”
13
A 874/2004 rendelet 22. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„ADR-eljárást bármely fél kezdeményezhet, ha:
[…]
b)
a nyilvántartó határozata ellentétes ezzel a rendelettel vagy a 733/2002 […] rendelettel.
(2)   Az ADR-eljárásban való részvétel a doménnév birtokosa és a nyilvántartó számára kötelező.
[…]
(11)   […]
Ha a nyilvántartó ellen indul eljárás, az ADR-eljárás döntőbizottsága arról dönt, hogy a nyilvántartó valamely határozata ellentétes-e ezzel a rendelettel, vagy a 733/2002 […] rendelettel. A döntőbizottság a határozatot hatályon kívül helyezi, és megfelelő esetben dönthet az érintett doménnév átruházásáról, visszavonásáról, illetve odaítéléséről, azzal a feltétellel, hogy a 733/2002 […] rendelet 4. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő általános jogosultsági feltételek szükség szerint teljesülnek.
[…]
(13)   Az ADR-eljárás eredménye a felekre és a nyilvántartóra nézve kötelező, kivéve ha a feleknek az ADR-eljárás eredményéről történő értesítését követő 30 naptári napon belül bírósági eljárás indul.”
A jogvita alapjául szolgáló tényállás
14
A doménnevek rendszere (Domain Name System) teszi lehetővé az interneten történő tájékozódást azáltal, hogy a doménnevekhez számokat rendel, amelyek azonosítják az internetre csatlakoztatott számítógépeket. E szolgáltatás technikai kezelését egy Kaliforniában bejegyzett (Egyesült Államok) nonprofit szervezet, az Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (a továbbiakban: ICANN) végzi. Ugyancsak e szervezet biztosítja a gyökérszerverek és a felső szintű domének igazgatását. A felső szintű domén (Top Level Domain, a továbbiakban: TLD) az internethez csatlakoztatott számítógépek egy csoportját tömöríti. Minden doménnév jobb oldalán megjelenik; pontból és speciális kódból vagy pontból és általános kódból – mint például „.com”, „.net” vagy „.org” – vagy pedig pontból és földrajzi kódból – mint például „.lu” – áll.
15
2005. március 21-én az ICANN igazgatósága engedélyezte az ICANN elnökének és az ICANN közgyűlésének, hogy a „.eu” TLD kezelésének átengedésére vonatkozó megállapodást kössön a European Registry for Internet Domains-szel (a továbbiakban: EURid), amely az Európai Közösségek Bizottsága által kijelölt, a belga jog szerint létrejött nonprofit szervezet [lásd a „.eu” felső szintű domén nyilvántartójának kijelöléséről szóló, 2003/375/EK bizottsági határozatot (HL L 128., 29. o.)].
16
A felperes Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE (Inet Hellas) az internetes távközlési szolgáltatások területén tevékenykedő vállalkozás. E vállalkozás többek között „név.co.gr” típusú domének harmadik felek részére történő nyilvántartásba vételével foglalkozik, mivel e vállalkozás kezeli a „.gr” TLD „.co” második szintű doménjét.
17
2001. április 17-én a felperes a közösségi védjegyről szóló, 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről szóló, 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegyként bejelentette a CO védjegyet a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
18
2002. augusztus 5-én az OHIM a 2191500 számon lajstromozta a CO közösségi védjegyet.
19
2005. december 7-én a felperes kérte az EURid-től a „.co” domén nyilvántartásba vételét a „.eu” TLD második szintű doménjeként.
20
Az EURid megtagadta a „.co” domén nyilvántartásba vételét a „.eu” TLD második szintű doménjeként. Többek között az EURid 2005. december 7-i levelében azt a választ adta a felperesnek, hogy a szóban forgó domén nyilvántartásba vétele a 733/2002 és a 874/2004 rendelet értelmében kizárt, mivel országkódok nem vehetők nyilvántartásba második szintű doménként, a „.co” kétbetűs toldat pedig Kolumbia alpha-2 kódja.
21
A „.co” domén a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételének EURid általi elutasítására válaszul a felperes 2005. december 23-án a Bizottsághoz fordult, és előadta azon érveket, amelyek alapján ezen elutasítást az Unió szabályaival ellentétesnek találta.
22
A Bizottság e levélre 2006. január 31-én kelt levelében válaszolt (a továbbiakban: a megtámadott aktus), amelyet kézbesítettek a felperesnek. A megtámadott aktusban a Bizottság először is kifejtette a felperesnek, hogy a 733/2002 és a 874/2004 rendelet alternatív vitarendezési eljárást ír elő, amelyet többek között akkor lehet igénybe venni, ha a nyilvántartó határozata ellentétes a 733/2002 vagy a 834/2004 rendelettel. Ezt követően a Bizottság jelezte, hogy nem járhat el fellebbviteli szervként a nyilvántartó által hozott határozatokra nézve, következésképpen „lehetetlen felülvizsgálni az EURid határozatát”. A Bizottság mindazonáltal pontosította, hogy mivel az EURid-del folytatott levelezése a 874/2004 rendelet értelmezésére vonatkozott, a Bizottság tud bizonyos felvilágosítással szolgálni, amely hasznos lehet a felperes számára. A Bizottság előadta az alkalmazandó rendelkezések értelmezésére vonatkozó álláspontját is, és válaszolt a felperes felvetéseire. Végezetül a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy jóllehet pontosan érti, milyen érdeke fűződik a felperesnek a „.co” doménnek a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételéhez, csak támogatni tudja az EURid, a nyilvántartásba vételt megtagadó határozatát.
Az eljárás és a felek kérelmei
23
A Törvényszék Hivatalához 2006. április 7-én benyújtott keresetlevelével a felperes megindította a jelen keresetet.
24
Mivel a Törvényszék tanácsának összetétele megváltozott, az előadó bírót az ötödik tanácsba osztották be, következésképpen a jelen ügyet e tanácsnak osztották ki.
25
A Törvényszék az eljárási szabályzatának 64. cikkében szereplő pervezető intézkedések keretében felhívta a Bizottságot az irat benyújtására. A Bizottság a megadott határidőn belül eleget tett e kérésnek. A Törvényszékhez 2009. április 8-án benyújtott beadványában a felperes megtette ezen iratra vonatkozó észrevételeit.
26
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
„állapítsa meg a megtámadott aktus jogellenességét”;
—
semmisítse meg a megtámadott aktust;
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
27
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
a keresetet mint elfogadhatatlant utasítsa el;
—
másodlagosan mint megalapozatlant utasítsa el;
—
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
28
A Törvényszék eljárási szabályzatának 113. cikke értelmében – és az ugyanezen eljárási szabályzat 114. cikkének 3. és 4. §-ában előírt feltételeknek megfelelően – hivatalból a felek meghallgatását követően bármikor határozhat arról, hogy a kereset eljárásgátló okok fennállása miatt nem elfogadható. A jelen esetben a Törvényszék úgy gondolja, hogy az ügy iratai alapján a szóbeli szakasz megnyitása nélkül is elegendő információval rendelkezik ahhoz, hogy határozzon a keresettel megtámadható aktus hiányára vonatkozó elfogadhatatlansági kifogásról, amelyre vonatkozóan a felek beadványaikban kifejtették észrevételeiket.
A felek érvei
29
A Bizottság anélkül, hogy az eljárási szabályzat 114. cikke 1. §-ának megfelelően külön beadványban emelt volna elfogadhatatlansági kifogást, arra hivatkozik, hogy a jelen esetben nincs olyan, kötelező joghatást kiváltó aktus, amely a felperes érdekeit érinti azzal, hogy jelentősen befolyásolja jogi helyzetét.
30
A Bizottság azt állítja, hogy miként az a megtámadott aktus elemzéséből világosan kitűnik, az a „Bizottság véleményének” minősül, amely csupán pontosításokat tartalmaz a követendő eljárásra vonatkozóan. Ezen aktus semmiképpen sem minősül hatáskörrel rendelkező hatóság által hozott határozatnak, és semmi sem utal arra sem, hogy a Bizottság ilyen határozatot szándékozott volna hozni. Másfelől a Bizottság úgy véli, hogy mivel a megtámadott aktusnak nincs kötelező joghatása a felperesre nézve, annak semmi oka az aktus megsemmisítését kérni.
31
A Bizottság azzal érvel, hogy a megtámadott aktusban adott magyarázatok nem változtatják meg a felperes jogi helyzetét, és sem a lehetséges jogorvoslati módok használatától, sem a 874/2004 rendelet 22. cikkében szereplő alternatív vitarendezési eljárás igénybe vételétől nem fosztják őt meg.
32
A Bizottság azt állítja, hogy az EURid által hozott, a „.co” doménnek a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételét megtagadó határozat önálló, végrehajtható határozat, ami mint ilyen hatással lehet a felperes jogaira és kötelezettségeire anélkül, hogy ehhez a Bizottság további aktusára szükség volna.
33
Másodsorban a Bizottság vitatja a felperes azon állításait, melyek szerint „a közösségi nyilvántartás kezelését a Bizottság az EURid-re bízta” és köztük megbízási jellegű kapcsolat van. A Bizottság szerint a közte és az EURid között fennálló jogviszony, valamint az unió jogalkotója által meghatározott szerepek és feladatok téves értelmezéséről van szó.
34
A Bizottság az átruházott jogkörben eljáró hatóságok aktusaira vonatkozó ítélkezési gyakorlat jelen ügyre történő alkalmazását is kizárja, mivel a jelen ügyben a Bizottság nem jogkört átruházó hatóság.
35
Harmadsorban a Bizottság azt állítja, hogy a 733/2002 és a 874/2004 rendelettel létrehozott rendszer megfelelő jogvédelmet biztosít azon érdekeltek számára, akik vitatni kívánják a nyilvántartásra vonatkozó valamely aktust. Minden érdekelt személynek lehetősége van elsősorban arra, hogy keresetet indítson a nemzeti bíróságok előtt, másodsorban pedig arra, hogy alternatív vitarendezési eljáráshoz folyamodjon (a 733/2002 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének d) pontja [bírósági eljárások igénybe vétele] és a 874/2004 rendelet 22. cikke [alternatív vitarendezési eljárás]).
36
Negyedsorban a Bizottság úgy véli, hogy a 40/94 rendelet 63. cikkében (felváltotta a 207/2009 rendelet 65. cikke) előírt feltételekre tekintettel megalapozatlan a felperes azon felvetése, mely szerint a jelen jogvita a közösségi védjegynek biztosított védelem terjedelmére vonatkozik, így a 40/94 rendeletnek megfelelően e jogviták elbírálására a Törvényszéknek van hatásköre.
37
A felperes válasza elsősorban az, hogy a megtámadott aktus megsemmisítés iránti keresettel megtámadható aktusnak minősül. A „megsemmisítés iránti keresettel való megtámadhatóság” szempontjából közömbös ugyanis, hogy milyen formában hozzák az ilyen aktusokat; az egyedüli döntő tényező az, hogy a megtámadott aktus kötelező hatásokat váltson ki, amit az aktus lényegéhez kapcsolódóan kellene mérlegelni. A felperes hozzáteszi, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az intézmények aktusainak jogi minősítése ezen aktusok szabályozó tartalmán alapuló objektív szempontoktól függ, nem pedig azok megnevezésétől vagy létrehozóik kinyilvánított akaratától.
38
Emellett a felperes azzal érvel, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint „csak azok az intézkedések minősülnek megtámadható aktusnak, amelyek ezen eljárás végén véglegesen meghatározzák a Bizottság vagy a Tanács álláspontját, kizárva az olyan közbenső intézkedéseket, amelyeknek célja csupán a végleges határozat előkészítése”. Márpedig a jelen esetben a megtámadott aktusból kitűnik, hogy a Bizottságnak nem állt szándékában később újabb, alaposabb érdemi vizsgálatot folytatni végleges határozat meghozatala céljából.
39
Másodsorban a felperes vitatja, hogy a Bizottságnak e területen „nincs hatásköre”, mivel az azon felügyeleti szerep tagadását jelentené, amellyel a Bizottságnak a „.eu” TLD kezelésében rendelkeznie kell.
40
A felperes szerint ugyanis a 733/2002 rendelet fontos szerepet biztosít a Bizottságnak a „.eu” TLD szervezésével, kezelésével és igazgatásával megbízott szerv szervezése, működése és felügyelete terén. Közelebbről a 733/2002 rendelet 3. cikke értelmében a Bizottság megállapítja a nyilvántartó kijelölésének kritériumait és a kijelölési eljárást, kijelöli a nyilvántartót és szerződést köt vele. E szerződés tárgya többek között annak meghatározása, hogy „a [Bizottság] milyen feltételek szerint felügyeli a .eu TLD-nek a nyilvántartó által végzett szervezését, kezelését és igazgatását” a 733/2002 rendelet 3. cikke (1) bekezdése c) pontjának megfelelően.
41
A felperes arra is rámutat, hogy a rendelet nem határozza meg, hogy a Bizottságnak milyen mértékű felügyeletet kell gyakorolnia. Ennek mértéke a Bíróság 9/56. sz., Meroni kontra Főhatóság ügyben 1958. június 13-án hozott ítéletéből (EBHT 1958., 9. o.) következik, amely szerint a jogkör átruházása csak pontosan meghatározott végrehajtási jogkörre vonatkozhat, amelynek gyakorlását a Bizottság teljes mértékben felügyeli. Következésképpen, amikor valamely jogalanyt sért a jogkörrel felruházott szerv aktusa vagy mulasztása, az ezen aktusért vagy mulasztásért való felelősség és a perbeli jogalanyi minőség nem e szervre hárul, amely csupán végrehajtói jogkört gyakorol, hanem a Bizottságra, amely „az érdemi felügyeletet” ellátja.
42
A felperes ugyanezen ítéletből vezeti le azt is, hogy a jogkörrel felruházott hatóság aktusait a jogkört átruházó hatóság aktusainak kell tekinteni, és azokat ugyanazon a jogcímen lehet vitatni, mint ez utóbbiakat. Ez következik abból a tényből, hogy valamely Uniós intézmény kizárólag a szigorú értelemben vett „végrehajtási jogkört” ruházhatja át harmadik félre, ezáltal ezen intézmény jogilag köteles és a gyakorlatban képes felelősséget vállalni a jogkörrel felruházott szerv aktusaiért. Még ha feltételezzük is, hogy az intézmény nem automatikusan felelős azon harmadik fél aktusaiért, akire jogkört ruházott át, mindenképpen köteles e harmadik fél fölött szoros és hatékony felügyeletet gyakorolni. A felperes hozzáteszi, hogy elképzelhető ugyan, hogy a származékos jog semmiféle felügyeleti kötelezettséget nem ír elő, azonban e kötelezettség következik a jogkör harmadik félre való átruházásának természetéből és szerepéből.
43
Másfelől a felperes szerint az EURid és a Bizottság között 2004. október 12-én létrejött szerződés értelmében, a Bizottságnak joga van felmondani a szerződést, ha az EURid nem tesz eleget szerződéses kötelezettségeinek. Ehhez hasonlóan a szerződés II.2.1. számú záradéka kifejezetten kimondja, hogy a Bizottság utasításokat és iránymutatásokat adhat az EURid-nek. Végül a szerződés II.12. számú záradéka az EURid feletti ellenőrzési jogot biztosít a Bizottságnak és a szerződés I.6.8. számú záradéka kötelezettségeket ír elő az EURid számára a Bizottsággal szemben. Az EURid-hez fűződő szerződéses kapcsolata keretében a Bizottságnak lehetősége van arra, hogy olyan iránymutatást adjon az EURid számára, amelyhez annak alkalmazkodnia kell. Következésképpen a megtámadott aktus köti az EURid-et a vitatott rendelkezések értelmezése tekintetében, és kizár a „.co” doménnek a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételére vonatkozó minden lehetőséget, mivel e nyilvántartásba vétel sértené a Bizottsággal fennálló szerződést, és alapot szolgáltatna a szerződés Bizottság általi felmondására. A szerződő feleket megillető jogok és őket terhelő kötelezettségek összességéből kitűnik, hogy a Bizottság hierarchikus felügyeleti viszonyban áll az EURid-del.
44
A felperes emellett vitatja a Bizottság azon érvét, amely szerint létezik olyan kikötés, amely lehetőséget ad a Bizottság azon felelősség alóli mentesítésére, amely „a felek vagy alvállalkozók által a szerződés végrehajtása során megvalósult cselekményeiért és mulasztásaiért terheli, kivéve ha kifejezett írásbeli rendelkezés ettől eltér”. A felperes szerint az ilyen szerződéses kikötés irreleváns annyiban, amennyiben kizárólag a szerződő felek, vagyis a Bizottság és az EURid közötti viszonyra vonatkozik, és nem alkalmazandó a Bizottság és harmadik felek között fennálló viszonyra. Ugyanis egyrészt a Bizottság felelősségére az uniós jog vonatkozik, és a Bizottság nem mentheti fel magát előre e felelősség alól, másrészt a szerződő fél harmadik féllel szembeni felelősségét kizáró szerződéses kikötés nem érvényesíthető a harmadik féllel szemben, aki ezen érvényesíthetetlenségre bármely időpontban, időbeli korlátozás nélkül hivatkozhat.
45
A felperes vitatja a Bizottság azon érvét, mely szerint ez utóbbi aktusai nem kötik az EURid-et. Ezen érve „ellentétes a logikával” és összeegyeztethetetlen a Bizottság és az EURid közötti jogviszonnyal. Elképzelhetetlen ugyanis, hogy a megbízottat vagy a jogkörrel felruházottat ne kösse a megbízó vagy a jogkört átruházó utasítása. Másfelől az EURid és a Bizottság közötti szerződés kifejezetten kimondja a Bizottság felelősségét az EURid-nek adott iránymutatásokért. E szerződéses kikötésnek semmi értelme sem volna, ha „az EURid-nek a Bizottságtól függetlenül kellene működnie”.
46
Harmadsorban a felperes arra hivatkozik, hogy joga van a Bizottság határozata jogszerűségének tényleges bírósági felülvizsgálatát kérni.
47
A felperes szerint az EK 7., az EK 220. és az EK 230. cikk értelmében a jelen ügy törvényes bírósága a Törvényszék. Ugyanis mivel a 733/2002 rendeletet a Tanács az EK 156. cikk alapján fogadta el, nyilvánvaló, hogy a „.eu” TLD létrehozása és kiaknázása az uniós jog szerves részét képezi, következésképpen a Törvényszék és a Bíróság bírósági felülvizsgálatának van alávetve.
48
Emellett a felperes azt állítja, hogy az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4-én aláírt Európai Egyezmény 6. cikke értelmében mindenkinek joga van a tisztességes eljáráshoz és a törvényes bírósághoz. A „törvényes bíróság” kifejezés alatt olyan bíróságot kell érteni, amelynek törvényen alapuló hatásköre van a jogvita eldöntésére. A Törvényszék az egyedüli lehetséges törvényes bíróság az olyan jogvita esetében, amely az Európai Unió a „.eu” TLD-re vonatkozó jogkörének európai szinten, és nem tagállami szinten történő alkalmazásával kapcsolatban merült fel.
49
A felperes szerint ugyanis a bizonyos jogköröket valamely magánjogi jogi személyre átruházó intézmény aktusai feletti törvényességi felügyelet hiánya az uniós jogrend által biztosított bírói jogvédelem hiányosságnak minősülne. E hiányosságot nem pótolná annak lehetősége sem, hogy a jogalanyok a nemzeti bíróságokhoz fordulhatnak az EURid aktusainak megsemmisítése érdekében.
50
A felperes továbbá rámutat, hogy a 40/94 rendelet 63. cikkének megfelelően a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik az OHIM és a magánszemélyek közötti, védjegybejelentésre vonatkozó jogviták elbírálására is. A felperes szerint az analógia nyilvánvaló. Az OHIM a védjegyek lajstromozásáért felel, míg az EURid az internetcímek nyilvántartásáért felelős nyilvántartó. A különbség csupán annyi, hogy a védjegy árukat és szolgáltatásokat különböztet meg az anyagi világban, míg az internetcím a virtuális áruforgalomban vagy hálózaton belül különböztet meg árukat és szolgáltatásokat. Következésképpen az eltérő jogi alak és az eltérő gyakorlati működés ellenére, egyrészt az OHIM, másrészt az EURid „párhuzamos feladatokat” lát el. Nem volna logikus, hogy az OHIM aktusai a Törvényszék törvényességi felülvizsgálata alá tartozzanak, az EURid aktusa pedig nem. Ami az OHIM-ot illeti, az azt létrehozó rendelet kifejezetten előírta az erre vonatkozó eljárást. Ezzel szemben, mivel semmiféle jogszabály nem írta elő az EURid aktusainak a Törvényszék törvényességi felülvizsgálata alá rendelését, legalább a Bizottság mint „közösségi felügyeleti szerv” aktusait kellene ilyen szempontból felülvizsgálni.
51
Negyedsorban a felperes azzal érvel, hogy érdeke fűződik az eljáráshoz. A megtámadott aktus megsemmisítéséhez fűződő érdekét bizonyítja a megtámadott aktusnak a helyzetére gyakorolt negatív hatása, többek között a CO közösségi védjegyhez fűződő „abszolút jog” Bizottság általi megsértése, amely abban nyilvánul meg, hogy a Bizottság tévesen állítja, hogy a felperes nem jogosult az e védjegyet magába foglaló második szintű domén bejegyeztetésére. Emellett a felperes szerint a jogvita a közösségi védjegy jogosultját megillető védelem terjedelmére vonatkozik. A 40/94 rendeletnek megfelelően tehát a Törvényszék a hatáskörrel rendelkező bíróság.
52
A megtámadott aktust ugyanis a Bizottság – amely egyben az EURid felügyeleti szerve is – fogadta el az EURid határozata ellen irányuló kereset keretében. A megtámadott aktus megsemmisítése iránti jelen keresetet tehát elfogadhatónak kell nyilvánítani, mivel ezen aktus sérti többek között a felperes CO közösségi védjegyét.
A Törvényszék álláspontja
53
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag azok a kötelező joghatásokat kiváltó intézkedések minősülnek megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak, amelyek a felperes jogi helyzetének jelentős módosításával a felperes érdekeit érintik. Annak meghatározásakor, hogy valamely jogi aktus ilyen joghatásokat vált-e ki, annak lényegét kell vizsgálni (lásd a Bíróság 60/81. sz., IBM kontra Bizottság ügyben 1981. november 11-én hozott ítéletének [EBHT 1981., 2639. o.] 9. pontját, a Törvényszék T-160/98. sz., Van Parys és Pacific Fruit Company kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének [EBHT 2002., II-233. o.,] 60. pontját és a T-123/03. sz., Pfizer kontra Bizottság ügyben hozott végzésének [EBHT 2004., II-1631. o.] 21. pontját).
54
A jelen esetben a megtámadott aktus egy egyszerű, M. N., a Bizottság Információs társadalom főigazgatósága Internet, hálózatok biztonsága és általános ügyek elnevezésű „A” igazgatósága 1. számú, Internet, hálózatok és adatok biztonsága egységének vezetője által aláírt levél, amelyet a felperes azon 2005. december 23-i levelére válaszul küldtek, amelyben a felperes kifejtette azon indokokat, melyek alapján szerinte a „.co” domén a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételének EURid általi elutasítása ellentétes az uniós szabályokkal.
55
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ahhoz, hogy valamely levelet megsemmisítés iránti keresettel megtámadható határozatnak lehessen tekinteni, nem elegendő, hogy azt az Unió valamely intézménye küldje a címzettnek az utóbbi által megfogalmazott kérelemre válaszul (a Törvényszék T-277/94. sz., AITEC kontra Bizottság ügyben 1996. május 22-én hozott ítéletének [EBHT 1996., II-351. o.] 50. pontja, a Törvényszék T-130/02. sz., Kronoply kontra Bizottság ügyben hozott végzésének [EBHT 2003., II-4857. o.] 42. pontja és a T-369/03. sz., Arizona Chemical és társai kontra Bizottság ügyben hozott végzésének [EBHT 2005., II-5839. o.] 56. pontja).
56
Ezt követően rá kell mutatni, hogy a megtámadott aktusban a Bizottság arra szorítkozott, hogy az alkalmazandó rendelkezéseket értelmezze, és jelezte, hogy az EURid határozata e rendelkezésekkel összhangban állónak tűnik a számára (lásd fent, a 22. pontban).
57
Másfelől fontos hangsúlyozni, hogy a „.co” doménnek a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételét megtagadó határozatot az EURid az említett TLD nyilvántartójaként hozta.
58
Márpedig e tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 733/2002 rendelet hozta létre a nyilvántartót, és határozta meg a nyilvántartó feladatait. E rendelet 2. cikkének a) pontja és 4. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint a nyilvántartó feladata a „.eu” TLD szervezése, kezelése és igazgatása. Ugyanezen rendelet 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében a nyilvántartó bármilyen akkreditált regisztrátor útján bejegyzi a „.eu” TLD-n a bizonyos személyek által bejegyezni kért doménnevet. A rendelet 4. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint a nyilvántartó a felmerült költségekhez közvetlenül kapcsolódó díjakat szed/állapít meg, és a 4. cikk (2) bekezdésének d) pontja értelmében végrehajtja a viták peren kívüli rendezésére vonatkozó politikát.
59
Emellett a nyilvántartó a 733/2004 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének e) pontja értelmében elfogadja a .eu regisztrátorok akkreditálására vonatkozó eljárásokat, és végzi az akkreditációt, valamint biztosítja a .eu regisztrátorok körében a tényleges és tisztességes versenyfeltételeket. Az említett rendelet 4. cikke (2) bekezdésének f) pontja értelmében a nyilvántartó biztosítja a doménnevek adatbázisainak integritását.
60
A Bizottságot illetően a 733/2002 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja előírja, hogy a Bizottságnak van hatásköre a nyilvántartó kijelölésének kritériumai és a kijelölési eljárás meghatározására, valamint arra, hogy az érdeklődésnyilvánítási felhívásnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő közzétételét és az ilyen felhívásra vonatkozó eljárás lebonyolítását követően kijelölje a nyilvántartót.
61
A 733/2002 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése értelmében a Bizottság a nyilvántartóval folytatott konzultációt követően, általános szabályokat fogad el a .eu TLD bevezetésével és funkcióival, valamint a bejegyzés általános elveivel kapcsolatban.
62
A Bizottság ilyen körülmények között jelölte ki nyilvántartónak az EURid-et – amely a belga jog szerint létrejött nonprofit szervezet (lásd fent a 15. pontban) –, fogadta el a 874/2004 rendeletet, és kötött szerződést az EURid-del, amelyben meghatározta azon feltételeket, amelyek alapján felügyeli a „.eu” TLD nyilvántartó általi szervezését, kezelését és igazgatását.
63
A fentiekből következik, hogy a 733/2002 rendelet biztosítja a nyilvántartó számára a második szintű domén bejegyzésének megtagadására vonatkozó jogkört, és a felperes állításával ellentétben nem a Bizottság által az EURid-re átruházott jogkörről van szó. Következésképpen a fent a 41. pontban hivatkozott Meroni kontra Főhatóság ügyben hivatkozott ítélet a jelen ügyben teljesen irreleváns.
64
Másfelől a felperes lényegében azt állítja, hogy a nyilvántartó felügyelete körében és a vele kötött szerződés alapján a Bizottságnak lehetősége volt kötelező iránymutatásokat adni a nyilvántartónak, különösen a második szintű domén bejegyzését illetően, és ebből következően a megtámadott aktus megsemmisítés iránti keresettel megtámadható, kötelező joghatást kiváltó aktusnak minősül, mivel kizárta annak lehetőségét, hogy a nyilvántartó a „.co” domént a „.eu” TLD második szintű doménjeként nyilvántartásba vegye, illetve megtagadta a felperes által kért domén bejegyzésére vonatkozó ilyen iránymutatás adását.
65
E tekintetben ki kell emelni, hogy nem vélelmezhető a Bizottság azon jogköre, hogy a nyilvántartó számára meghatározott második szintű domén bejegyzésére vonatkozó kötelező iránymutatást adjon, ha sem a szerződésben, sem az intézmények kötelező aktusaiban nem szerepel ilyen speciális rendelkezés (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T-113/89. sz., Nefarma kontra Bizottság ügyben 1990. december 13-án hozott ítéletének [EBHT 1990., II-797. o.] 69. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
66
Márpedig sem a 733/2002 rendelet, sem a 874/2004 rendelet nem tartalmaz a Bizottság számára ilyen jogkört biztosító rendelkezést.
67
Emellett, még ha feltételezzük is, hogy a Bizottság és az EURid között létrejött szerződés rendelkezései ilyen jogkört biztosíthatnának a Bizottság számára, meg kell állapítani, hogy a felperes által hivatkozott kikötések (lásd fent, a 43. pontban) a szerződő felek közötti pénzügyi viszonyra vonatkoznak. Sem e kikötések, sem a szerződés bármely más rendelkezése nem biztosít a Bizottság számára olyan jogkört, amely alapján meghatározott második szintű domén bejegyzésére vonatkozó kötelező iránymutatást adhatna a nyilvántartónak.
68
A felperesnek a hatékony bírói jogvédelem elvére vonatkozó érvelését illetően ki kell emelni, hogy az EURid által a 733/2002 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése alapján elfogadott „a ».eu« doménnevek regisztrálásának módozatai és feltételei” értelmében „a nyilvántartó és a nyilvántartott közötti vita, nézeteltérés vagy per esetén a brüsszeli (Belgium) bíróságok rendelkeznek kizárólagos hatáskörrel”, azokat az eseteket leszámítva, amikor valamely fél önként alternatív vitarendezési eljárást kezdeményez. Másfelől a Bizottság által a Törvényszék kérésére benyújtott, a „.eu” doménre vonatkozó viták rendezéséről szóló szabályok B.12 pontja a) alpontjának az A.1. ponttal való együttes olvasatából kitűnik, hogy a valamely doménnév regisztrálását kérelmező jogosult pert indítani a nyilvántartó székhelye szerinti bíróságnál (vagyis Brüsszelben) a nyilvántartó második szintű domén bejegyzését megtagadó határozatával szemben.
69
Emellett a 874/2004 rendelet 22. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy bármely fél kezdeményezhet alternatív vitarendezési eljárást, ha a nyilvántartó határozata ellentétes a 874/2004 vagy a 733/2002 rendelettel. E rendelkezés (11) bekezdése szerint az alternatív vitarendezési eljárás döntőbizottságának van hatásköre a határozat hatályon kívül helyezésére.
70
A 874/2004 rendelet 22. cikkének (13) bekezdése értelmében az alternatív vitarendezési eljárás eredménye a felekre és a nyilvántartóra nézve kötelező, kivéve ha a feleknek az említett eljárás eredményéről történő értesítését követő 30 naptári napon belül bírósági eljárás indul.
71
Meg kell tehát állapítani, hogy a 874/2004 rendelet és a nyilvántartó által elfogadott „a ».eu« doménnevek regisztrálásának módozatai és feltételei”, valamint az alternatív vitarendezési eljárásra vonatkozó szabályok két jogorvoslati lehetőséget írnak elő az EURid határozataival szemben: egyrészt a brüsszeli bíróság előtti rendes keresetet, másrészt peren kívüli eljárást az alternatív vitarendezési eljárás döntőbizottsága előtt, amelynek határozatai a rendes bíróság előtt megtámadhatók.
72
E következtetést erősíti meg a Polymeles Protodikeio Athinon (athéni elsőfokú bíróság, Görögország) 2905/2009. sz., 2009. május 4-én hozott ítélete, amelyet a felperes kérelmére csatoltak az iratokhoz. Igaz ugyan, hogy ebben az ítéletben a Polymeles Protodikeio Athinon elutasította a felperes keresetét, amely a második szintű domén bejegyzésének nyilvántartó általi elutasítása ellen irányult, de ettől még igaz, hogy a kereset elutasítása azon a következtetésen alapult, hogy a szóban forgó görög bíróságnak nem volt hatásköre a jogvita elbírálására, amely – ugyanezen ítélet szerint – a belga bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozik. Így ezen ítélet alapján nem állítható, hogy nem lehetséges bírósághoz fordulni az EURid által hozott, „.co” doménnek a „.eu” TLD második szintű doménjeként történő nyilvántartásba vételét megtagadó határozattal szemben.
73
A felperes azon felvetését illetően, mely szerint a jelen jogvita a CO közösségi védjegy védelmének terjedelmére vonatkozik, valamint azon érvelését illetően, mely szerint e jogvita a 40/94 rendeletnek megfelelően a Törvényszék hatáskörébe tartozik, elegendő annyit kiemelni, hogy a 40/94 rendelet 63. cikke értelmében kizárólag a fellebbezési tanácsok határozatai támadhatók meg a Bíróság előtt, amely lehetőség nyitva áll a fellebbezési tanácsok előtti eljárásban részt vevő összes fél számára, amennyiben a fellebbezési tanács nem adott helyt a fél kérelmeinek.
74
Márpedig az iratokból nem derül ki, hogy a felperes élt volna a 40/94 rendelet 63. cikkében említett jogorvoslattal. A Törvényszéknek tehát a jelen esetben e rendelkezés alapján nincs hatásköre. Következésképpen a felperes azon érvét, amely szerint a 40/94 rendelet alapján a Törvényszék a jelen ügyben hatáskörrel rendelkező bíróság, el kell utasítani.
75
A fenti megállapítások összességére tekintettel a Bizottság által a megtámadott aktusban kifejtett álláspont nem tekinthető olyan döntő jellegű, kötelező joghatást kiváltó aktusnak, amely a felperes érdekeit érinti azzal, hogy jelentősen befolyásolja annak jogi helyzetét. Következésképpen a megsemmisítés iránti keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani, anélkül, hogy nyilatkozni kellene a felperes eljáráshoz fűződő érdekéről.
A költségekről
76
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
2)
A Törvényszék az Inet Hellas Ilektroniki Ipiresia Pliroforion EPE-t (Inet Hellas) kötelezi a saját, valamint az Európai Bizottság költségeinek viselésére.
Kelt Luxembourgban, 2009. december 15-én.
E. Coulon
hivatalvezető
M. Vilaras
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: görög.