62005TO0420(01)_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A T‑420/05. R. II. sz. ügyben,
a Vischim Srl
(székhelye: Cesano Maderno [Olaszország], képviselik: C. Mereu és K. Van Maldegem ügyvédek)
felperesnek
az Európai Közösségek Bizottsága
(képviselik: B. Doherty és L. Parpala, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
a 91/414/EGK tanácsi irányelvnek a klórtalonil, klórtoluron, cipermetrin, daminozid és tiofanát‑metil hatóanyagként való felvételének céljából történő módosításáról szóló, 2005. szeptember 16‑i 2005/53/EK bizottsági irányelv (HL L 241., 51. o.) 3. cikkében meghatározott, 2006. augusztus 31‑én lejáró határidő felfüggesztésére irányuló kérelme tárgyában,
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGÁNAK ELNÖKE
meghozta a következő
Végzést
Az ítélet indoklása
Jogi háttér
1. A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK irányelv (HL L 230., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 332. o.) vezeti be a növényvédő szerek forgalomba hozatalának engedélyezésére és az engedély visszavonására alkalmazandó közösségi rendszert.
2. A 91/414 irányelv 4. cikke előírja, hogy „[a] tagállamok biztosítják, hogy növényvédő szereket csak akkor engedélyeznek, ha [...] a szerben lévő hatóanyagok az I. mellékletben szerepelnek”.
3. A 91/414/EGK tanácsi irányelvnek a klórtalonil, klórtoluron, cipermetrin, daminozid és tiofanát‑metil hatóanyagként való felvételének céljából történő módosításáról szóló, 2005. szeptember 16‑i 2005/53/EK bizottsági irányelv (HL L 241., 51. o., a továbbiakban: vitatott irányelv) módosítja a 91/414 irányelv I. mellékletét a klórtalonil felvétele céljából, amelynek tisztasági foka a hexaklór‑benzol vonatkozásában 0,01 g/kg. A vitatott irányelv 2006. március 1‑jén lépett hatályba.
4. A vitatott irányelv 2. cikke előírja:
„A tagállamok legkésőbb 2006. augusztus 31‑ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Haladéktalanul közlik a Bizottsággal a rendelkezések szövegét, valamint az ezen irányelv és a rendelkezések közötti megfelelési táblázatot.
Ezeket a rendelkezéseket 2006. szeptember 1‑jétől kell alkalmazni.[…]”
5. A vitatott irányelv 3. cikke előírja:
„(1) Amennyiben szükséges, a tagállamok a 91/414/EGK irányelvvel összhangban különösen az olyan növényvédő szerek meglévő engedélyeit módosítják vagy vonják vissza 2006. augusztus 31‑ig, amelyek hatóanyagként klórtalonilt […] tartalmaznak.
Ezen időpontig különösen azt kell igazolniuk, hogy a fenti irányelv I. mellékletében meghatározott, a klórtalonilra […] vonatkozó feltételek […] teljesültek […]”
(2) […] E meghatározást követően a tagállamok […] amennyiben szükséges, az egyetlen hatóanyagként klórtalonilt […] tartalmazó szer esetében legkésőbb 2010. február 28‑ig módosítják vagy visszavonják az engedélyt […]”
A jogvita alapját képező tényállás
6. 1993. július 8‑án a Vischim Srl, amely klórtalonil előállításával foglalkozó olasz társaság, arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy szeretné felvetetni ezt az anyagot a 91/414 irányelv első mellékletébe, és ebből a célból benyújtotta a 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett munkaprogram első szakaszának végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1992. december 11‑i 3600/92/EGK bizottsági rendelet (HL L 366., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 242. o.) 6. cikke (2) és (3) bekezdése szerinti dossziékat a referenshez.
7. Jóllehet a hatóanyag felperes által közölt változatának tisztasági foka a hexaklór‑benzol vonatkozásában 0,072 g/kg, a felperes a szóbeli szakasz során megjelölte (lásd az alábbi 20. pontot), hogy képes olyan klórtalonil előállítására, amelynek tisztasági foka a hexaklór‑benzol vonatkozásában legfeljebb 0,04 g/kg.
8. A 91/414 irányelvben előírt eljárás végén 2005. szeptember 16‑án a Bizottság elfogadta a vitatott irányelvet, amely a 91/414 irányelv I. mellékletébe felveszi a klórtalonilt a hexaklór‑benzol vonatkozásában 0,01 g/kg tisztasági fokkal, ami megfelel a Food and Agriculture Organisation (FAO, az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete) által annak idején jóváhagyott irányértéknek.
9. 2006. április 26‑án a 3600/92 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján kijelölt referens tagállam a jelentésében megállapította, hogy a felperes terméke a hexaklór‑benzol tisztasági fok kivételével egyenértékű a 91/414 irányelvben leírt referenciatermékkel.
10. 2005 decemberében a FAO új irányértéket fogadott el a klórtalonilra, amelynek tisztasági foka a hexaklór‑benzol vonatkozásában 0,04 g/kg lett.
11. A Bizottság a FAO ezen új irányértékének elfogadását követően megindította a szükséges eljárásokat a vitatott irányelvet módosító új irányelv elfogadása céljából annak érdekében, hogy az abban előírt tisztasági fok a hexaklór‑benzol vonatkozásában 0,04 g/kg legyen.
12. Végül 2006. szeptember 22‑én a Bizottság megalkotta a 91/414 irányelvnek a klórtalonil hatóanyag specifikációjára vonatkozó módosításáról szóló 2006/76/EK irányelvet (HL L 263., 9. o.), amely a 3. cikkének megfelelően 2006. szeptember 23‑án lépett hatályba. Ez az irányelv a hexaklór‑benzol vonatkozásában 0,04 g/kg tisztasági fokot határoz meg.
Az eljárás és a felek kérelmei
13. Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. november 25‑én érkezett keresetlevéllel a felperes az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján keresetet nyújtott be a vitatott irányelv és a klórtalonil értékelő jelentésének részleges megsemmisítése iránt és másodlagosan az EK 232. cikk alapján intézményi mulasztás megállapítása iránt. A keresetlevelében a felperes az EK 288. cikk alapján kártérítési keresetet is előterjesztett.
14. A Hivatalhoz 2005. december 12‑én benyújtott külön beadványában a felperes ideiglenes intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő (a továbbiakban: ideiglenes intézkedés iránti első kérelem).
15. Az Elsőfokú Bíróság elnöke a 2006. április 4‑i végzésében elutasította az ideiglenes intézkedés iránti első kérelmet, miután megállapította, hogy a felperes a jogilag megkövetelt módon nem bizonyította a súlyos és helyrehozhatatlan kára elkerülése érdekében kérelmezett ideiglenes intézkedés elrendelésének szükségességét (a továbbiakban: 2006. április 4‑i végzés).
16. A Hivatalhoz 2006. augusztus 21‑én benyújtott külön beadványában a felperes előterjesztette az ideiglenes intézkedés iránti jelen kérelmet. Ez utóbbiban a felperes azt kérte az Elsőfokú Bíróság elnökétől, hogy az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 105. cikkének 2. §‑a alapján a Bizottság észrevételeinek benyújtását megelőzően határozzon.
17. 2006. augusztus 28‑án a Bizottság benyújtotta az ideiglenes intézkedés iránti ezen új kérelemre vonatozó saját észrevételeit.
18. Az Elsőfokú Bíróság elnökének felhívására a felperes 2006. szeptember 4‑én benyújtotta a Bizottság észrevételeire vonatkozó észrevételeit.
19. Az Elsőfokú Bíróság elnökének felhívására a Bizottság 2006. szeptember 13‑án benyújtotta a vitatott irányelvet módosító irányelv előzetes tervezetének egy példányát.
20. 2006. szeptember 14‑én meghallgatták a felek szóbeli előterjesztéseit.
21. A Hivatalhoz 2006. szeptember 26‑án benyújtott levélben a Bizottság tájékoztatta az Elsőfokú Bíróságot, hogy 2006. szeptember 22‑én elfogadta a 2006/76 irányelvet.
22. A felperes kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság elnöke:
– nyilvánítsa a kérelmet elfogadhatónak és megalapozottnak;
– állapítsa meg, hogy súlyos és helyrehozhatatlan kárt szenvedhet, ha lejár a vitatott irányelvben meghatározott 2006. augusztus 31‑i határidő;
– a felperes termékei vonatkozásában függessze fel a vitatott irányelvben meghatározott 2006. augusztus 31‑i határidőt a jogvita érdemben, teljes egészében történő megoldásáig, vagy másodlagosan,
– függessze fel a vitatott irányelvben meghatározott 2006. augusztus 31‑i határidőt, amíg a Bizottság benyújtja az Élelmiszerlánc‑ és Állat‑egészségügyi Állandó Bizottság számára az I. mellékletbe való felvétel új feltételeinek való megfelelés új ütemtervét meghatározó javaslatot, és ezen új ütemterv hatálybalépéséig;
– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
23. A Bizottság kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság elnöke utasítsa el a kérelmet, mint elfogadhatatlant vagy mint megalapozatlant, és a felperest kötelezze a költségek viselésére.
Indokolás
A felek érvei
Az elfogadhatóságról
24. A Bizottság vitatja az ideiglenes intézkedés iránti kérelem elfogadhatóságát. Először is a kérelem nem kapcsolódik az alapügyhöz, ezáltal megsérti az eljárási szabályzat 104. cikkének 1. §‑át.
25. Továbbá a Bizottság szerint a kérelem semmilyen olyan adatot nem tartalmaz, amelyből a fumus boni iuris
fennállására lehetne következtetni.
26. Végül a Bizottság úgy véli, hogy az eljárási szabályzat 109. cikkében előírtakkal ellentétben az ideiglenes intézkedés iránti új kérelem nem új tényeken alapul.
27. A felperes álláspontja szerint a kérelem elfogadható. Egyrészt a közösségi ítélkezési gyakorlat kialakította azt az elvet, amely szerint az elfogadhatóságra vonatkozó rendelkezéseket tágan kell értelmezni a jogalanyok jogi védelmének biztosítása érdekében.
28. Másrészt a felperes úgy véli, hogy a 2006. április 4‑i végzés elfogadását követően számos olyan új tény merült fel, amelyek új kérelem előterjesztését indokolják.
A fumus boni iurisról
29. Egyrészt a felperes megismétli az ideiglenes intézkedés iránti első kérelemben már hivatkozott érveket, amelyek először is annak megállapítására irányulnak, hogy az alapkereset elfogadható, másodszor, hogy a vitatott irányelv első látásra jogellenes.
30. Másrészt a felperes hozzáteszi, hogy a Bizottságnak – a felperes által előterjesztett kérelmekre és a referens tagállam által elvégzett új egyenértékűségi értékelésre tekintettel – az a szándéka, hogy módosítsa a vitatott irányelvet, és a hexaklór‑benzol vonatkozásában engedélyezze a 0,04 g/kg‑os tisztasági fokot a FAO új irányértékeinek megfelelően. Ez a körülmény ‑ legalábbis első látásra ‑ megerősíti, hogy a vitatott irányelvben előírt tisztasági fok nem helyes.
31. A Bizottság álláspontja szerint a felperes nem bizonyította, hogy az ideiglenes intézkedés iránti jelen kérelem megalapozott.
A sürgősségről
32. A felperes úgy véli, hogy a vitatott irányelv 3. cikke szerint 2006. augusztus 31‑től elveszíti a meglévő engedélyeit, és mivel nem forgalmazhatja tovább a klórtalonilt tartalmazó termékeit, súlyos és helyrehozhatatlan kárt szenvedhet.
33. Közelebbről annak bizonyítása érdekében, hogy a nemzeti hatóságok, a jelen esetben az Egyesült Királyság illetékes hatóságai, már megindították a nemzeti engedélyek visszavonására irányuló eljárást, a felperes a kérelméhez mellékel egy 2006. július 28‑i, neki címzett levelet, továbbá 2006. augusztus 2‑i és 17‑i, a felperes bizonyos ügyfeleinek címzett leveleket, amelyekben az említett hatóságok az engedélyek visszavonására vonatkozó szándékukról értesítik őket, tekintettel arra, hogy a felperes nem tudta a 91/414 irányelv II. mellékletében előírt valamennyi információt és tanulmányt tartalmazó teljes dossziét benyújtani.
34. Ebben a vonatkozásban a felperes benyújt egy 2006. július 13‑i levelet is, amellyel azt kívánja bizonyítani, hogy a Syngenta nevű versenytársa elutasította a 91/414 irányelv 13. cikke értelmében előterjesztett, a dossziéjához való hozzáférés iránti kérelmet.
35. Ezenkívül a felperes azt állítja, hogy a súlyos és helyrehozhatatlan kárt fog elszenvedni, amely először is a piaci részesedéseinek elvesztésében, másodszor a termelő üzemének bezárásában, illetve harmadszor magának a létének a veszélybe kerülésében fog megnyilvánulni.
36. Először is a piaci részesedéseinek elvesztését illetően a felperes azt állítja, hogy az engedélyek visszavonása következtében mindenekelőtt lehetetlenné válik számára a termékeinek az Európai Unióban való forgalmazásának folytatása, másodszor már nem fogja tudni az ügyfeleit a termékeivel ellátni, harmadszor a szerződéseknek az ügyfeleivel szemb en vállalt kereskedelmi kötelezettségek tiszteletben tartásának lehetetlenné válására tekintettel történő nem teljesítése miatt kereseteket indíthatnak ellene, és negyedszer elveszíti a piaci részesedéseit a Sygenta nevű vállalat javára, amely egyedüliként rendelkezik a klórtalonil és a klórtalonilt tartalmazó termékek forgalmazásához szükséges engedélyekkel.
37. Továbbá az olaszországi termelő üzemét illetően a felperes azt állítja, hogy azt nem lesz képes megtartani, mivel – állítása szerint ‑ ezt az üzemet kifejezetten a klórtalonil kizárólagos termelésére alakították ki. Az üzem kapacitásának 80%‑a az európai piacra irányul, és az üzem jelen állapotában jelentős beruházás nélkül műszakilag kizárt a klórtalonil gyártásáról valamely más termék gyártására áttérni.
38. Végül az alapeljárást befejező határozat meghozataláig a felperes akár meg is szűnhet, mivel egyrészt csak klórtalonil alapú termékeket gyárt és értékesít, másrészt a forgalmának 80%‑át az Európai Unióban valósítja meg. Tekintettel arra, hogy a felperes szerint az egyetlen vagyoni eszköze az egyetlen termékének a forgalmazására vonatkozó engedélyek, elkerülhetetlenül csődbe kerül ezen engedélyek elvesztése esetén.
39. A Bizottság úgy véli, hogy a felperesnek a jogilag megkövetelt módon nem sikerült bizonyítania olyan tények fennállását, amelyek alapján arra lehetne következtetni, hogy a felperes súlyos és helyrehozhatatlan kárt szenvedne el az általa kérelmezett intézkedések elmaradása esetén.
Az érdekek mérlegeléséről
40. A felperes szerint az érdekek mérlegelése során a mérleg a kért intézkedések elrendelése felé billen.
41. Először is a kért felfüggesztés a fennálló helyzet fenntartására korlátozódik a klórtalonil és a felperes termékei vonatkozásában.
42. Másodszor, a felperes jelentős beruházásokat valósított meg az európai piacon, és arra számított, hogy a termékét felveszik a 91/414 irányelv I. mellékletébe. Ebből következően jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy védelemben részesüljön.
43. Végezetül, harmadszor, a kért felfüggesztés nem veszélyezteti sem az emberek, sem az állatok életét, sem a környezetet, mivel egyrészt a referensnek az Állandó Bizottság által jóváhagyott értékelése megerősítette, hogy a felperes terméke biztonságos, másrészt a vitatott irányelvet módosítani kell ezen értékelés figyelembevétele érdekében.
44. A Bizottság szerint a felperes nem bizonyította, hogy az érdekek mérlegelése során a mérleg a kért intézkedések elrendelése felé billen.
Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró álláspontja
45. Egyrészt az EK 242. cikk és EK 243. cikk, másrészt az EK 225. cikk (1) bekezdése szerint az Elsőfokú Bíróság, ha a körülmények alapján azt szükségesnek tartja, a megtámadott jogi aktus végrehajtását felfüggesztheti, vagy elrendelheti a szükséges ideiglenes intézkedéseket.
46. Az eljárási szabályzat 104. cikkének 2. §‑a úgy rendelkezik, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelemnek meg kell jelölnie a jogvita tárgyát, a sürgősségre okot adó körülményeket, valamint azokat a ténybeli és jogi alapokat, amelyek valószínűsítik a kért ideiglenes intézkedés szükségességét (fumus boni iuris).
Ezek a feltételek konjunktívak, azaz az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet el kell utasítani, amennyiben valamelyik feltétel nem teljesül. Az adott esetben az ideiglenes intézkedésről határozó bíró mérlegeli a felmerülő érdekeket (a Bíróság elnökének a C‑149/95. P(R). sz., Bizottság kontra Atlantic Container Line és társai ügyben 1995. július 19‑én hozott végzésének [EBHT 1995., I‑2165. o.] 22. pontja és a C‑364/98. P(R). sz., Emesa Sugar kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott végzésének [EBHT 1998., I‑8815. o.] 43. és 47. pontja).
47. E vizsgálat során ráadásul az ideiglenes intézkedésről határozó bíró széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, és a konkrét ügy sajátosságainak figyelembevételével szabadon határozza meg a különböző feltételek vizsgálatának módját és sorrendjét, mivel nincsen olyan közösségi szabály, amely előre lefektetett vizsgálati menetrendet szabna meg az ideiglenes intézkedés szükségességének értékelésére (a fenti 46. pontban hivatkozott Bizottság kontra Atlantic Container Line és társai ügyben hozott végzés 23. pontja és a fenti 46. pontban hivatkozott Emesa Sugar kontra Bizottság ügyben hozott végzés 44. pontja).
48. A jelen esetben meg kell állapítani, hogy az ideiglenes intézkedés iránti jelen kérelmet hasonló kérelem előzte meg, amelyet szintén a T‑420/05. sz. ügyben nyújtottak be, és amelyet az Elsőfokú Bíróság elnöke végzésével elutasított.
49. A 2006. április 4‑i végzésben az ideiglenes intézkedésről határozó bíró többek között akként határozott, hogy a felperesnek a jogilag megkövetelt módon nem sikerült bizonyítania a kért ideiglenes intézkedések elrendelésének sürgősségét (91. pont).
50. A felperes által hivatkozott két kár közül az elsőt illetően az ideiglenes intézkedésről határozó bíró akként határozott, hogy az a kár, amely a felperes szerint a rendelkezésére álló nemzeti engedélyek visszavonásához kapcsolódik, nem attól a jogi aktustól függ, amely végrehajtásának a felfüggesztését kérte, hanem egy határozatnak a tagállam általi esetleges elfogadásától (70–72. pont). Ezenfelül azt a kárt, amely a felperes szerint a piaci részesedéseinek elvesztéséhez kapcsolódik, egyrészt nem a vitatott irányelv okozza, másrészt azt nem lehet helyrehozhatatlannak tekinteni (75. és 76. pont). Végül azon kárt illetően, amely a felperes szerint magának a létének a veszélybe kerüléséhez kapcsolódik, megállapította egyrészt, hogy az említett kár nem a vitatott irányelvből következik, másrészt, hogy a felperes nem terjesztett elő a kár súlyosságának megállapítását lehetővé tévő tényeket, különös tekintettel a felperes azon csoport tulajdonságaira tekintettel értékelt vagyoni helyzetére, amelyhez a részvényei révén tartozik (77–82. pont).
51. A felperes által hivatkozott két kár közül a másodikat illetően, amely a 91/414 irányelv 13. cikkének állítólagos megsértéséhez, és különösen ahhoz kapcsolódik, hogy nem férhetett hozzá a Syngenta dossziéjához, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró megállapította, hogy a felperes egyrészt bármilyen bizonyíték előterjesztése nélkül pusztán ennek megállapítására szorítkozott, másrészt arra a körülményre való hivatkozásra, hogy a Syngenta versenytárs vállalkozás. Márpedig önmagában e tény nem elegendő annak kizárásához, hogy a Syngenta hajlandó volt engedélyezni a hozzáférést a dossziéjához (83. és 87. pont).
52. Tekintettel arra, hogy a 2006. április 4‑i végzés elutasította az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet, és e végzés ellen nem nyújtottak be fellebbezést a Bírósághoz, meg kell állapítani egyrészt, hogy az eljárási szabályzat 108. cikkét a jelen esetben nem lehet alkalmazni (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑440/01. P(R). sz., Bizottság kontra Artedogan ügyben 2002. február 14‑én hozott végzésének [EBHT 2004., I‑1489. o.] 62–64. pontját és az Elsőfokú Bíróság elnökének a T‑303/04. R. II. sz., European Dynamics kontra Bizottság ügyben 2004. december 22‑én hozott végzésének [EBHT 2004., II‑4621. o.] 54. pontját), másrészt a jelen kérelmet csak akkor lehet elfogadhatónak nyilvánítani, ha az eljárási szabályzat 109. cikkének feltételei teljesülnek (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság elnökének a fent hivatkozott European Dynamics kontra Bizottság ügyben hozott végzésének 56. pontját és a T‑171/05. R. II. sz., Nijs kontra Számvevőszék ügyben 2006. február 17‑én hozott végzésének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 27. pontját).
53. Az eljárási szabályzat 109. cikke szerint „[a]z ideiglenes intézkedés iránti kérelem elutasítása nem akadályozza meg az azt előterjesztő felet abban, hogy új tények alapján újabb kérelmet terjesszen elő”.
54. E rendelkezés értelmében „új tények”‑en olyan tényeket kell érteni, amelyek az ideiglenes intézkedés iránti első kérelmet elutasító végzés kihirdetését követően merülnek fel, vagy amelyekre a felperes nem hivatkozhatott az első kérelmében vagy az első végzést eredményező eljárás során, és amelyek relevánsak a szóban forgó eset elbírálásának szempontjából (a fenti 52. pontban hivatkozott European Dynamics kontra Bizottság ügyben hozott végzés 60. pontja és a fenti 52. pontban hivatkozott Nijs kontra Számvevőszék ügyben hozott végzés 28. pontja).
55. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a jelen kérelemben a felperes előterjesztett‑e olyan új tényeket, amelyek kétségessé tehetik az ideiglenes intézkedésről határozó bíró megállapításait a fenti 46. pontban felhívott feltételeket illetően, amely feltételektől a felfüggesztés vagy az ideiglenes intézkedés elrendelése függ (lásd ebben az értelemben a Bíróság elnökének az 51/79. R. II. sz., Buttner és társai kontra Bizottság ügyben 1979. július 10‑én hozott végzésének [EBHT 1979., 2387. o.] 4. pontját; az Elsőfokú Bíróság elnökének a T‑236/00. R. II. sz., Stauner és társai kontra Parlament és Bizottság ügyben 2001. október 8‑án hozott végzésének [EBHT 2001., II‑2943. o.] 49. pontját; a fenti 52. pontban hivatkozott European Dynamics kontra Bizottság ügyben hozott végzésének 65., 73. és 75. pontját, és a T‑201/04. R. sz., Microsoft kontra Bizottság ügyben 2004. december 22‑én hozott végzésének [EBHT 2004., II‑4463. o.] 325. pontját; lásd még analógia útján az eljárási szabályzat 108. cikke értelmében vett „körülmények megváltozása” fogalmát illetően a fenti 52. pontban hivatkozott Bizottság kontra Artegodan ügyben hozott végzés 63. és 64. pontját; az Elsőfokú Bíróság elnökének a T‑198/01. R. sz., Technische Glaswerke Ilmenau kontra Bizottság ügyben 2002. április 4‑én hozott végzésének [EBHT 2002., II‑2153. o.] 123. pontját és a T‑245/03. R. sz., FNSEA és társai kontra Bizottság ügyben 2004. január 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑271. o.] 129. pontját).
56. Ebben a tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 2006. április 4‑i végzésben az ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem ítélte szükségesnek a fumus boni iurisra vonatkozó feltétel vizsgálatát és a felmerülő érdekek mérlegelését (91. pont). Ebből következően előzetesen meg kell vizsgálni, hogy a felperes előterjesztett‑e olyan új tényeket, amelyek kétségessé tehetik az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a sürgősségre vonatkozó megállapításait.
A felperes kifejezett állítása szerinti új tények
57. Először is meg kell jegyezni, hogy a felperes a 2006. szeptember 4‑i észrevételeiben három olyan tényt terjeszt elő, amelyeket kifejezetten újnak minősít. Először: 2006. április 26‑án a felperes termékeit megvizsgálták, és azokat a referens a tisztaságukat illetően egyenértékűnek ítélte a 91/414 irányelv I. mellékletébe felvett termékkel. Másodszor: a Bizottság a vitatott irányelv módosítása céljából új irányelvet fogadott el. Harmadszor: a határidő lejártakor, 2006. augusztus 31‑én a felperes egyetlen termékét kivonták a piacról.
58. Először is meg kell állapítani egyrészt, hogy a 2006. április 26‑i jelentés későbbi, mint a 2006. április 4‑i végzés, és az releváns a jelen eset elbírálása szempontjából.
59. Mindamellett meg kell állapítani másrészt, hogy a felperes állításával ellentétben a felperes termékének a referens tagállam általi új értékelése nem azt állapítja meg, hogy a vitatott irányelvben a hexaklór‑benzol vonatkozásában előírt tisztasági fokot illetően az említett termék egyenértékű a 91/414 irányelv I. mellékletében leírt referenciatermékkel.
60. Végül még annak feltételezése esetén is, hogy ez az új értékelés a Vischim termékének a 91/414 irányelv I. mellékletében leírt referenciatermékkel való egyenértékűségét állapítja meg, ez a körülmény nem befolyásolja a 2006. április 4‑i végzésben szereplő, a sürgősségre vonatkozó megállapítást, amely – ahogyan a fenti 50. pontban kifejtésre került – azon a tényen alapult, hogy a felperes egyrészt nem bizonyította a megtámadott jogi aktus és az állítólagos kár közötti okozati összefüggést, másrészt nem terjesztett elő olyan tényeket, amelyek alapján az állítólagos kár súlyossága vagy helyrehozhatatlansága megállapítható, különös tekintettel a felperes gazdasági helyzetére (lásd ebben az értelemben a fenti 52. pontban hivatkozott European Dynamics kontra Bizottság ügyben hozott végzés 76. pontját).
61. Meg kell tehát állapítani, hogy jóllehet a jelentés későbbi, mint a 2006. április 4‑i végzés, és az releváns a jelen eset elbírálása szempontjából, az nem teszi kétségessé az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a kért ideiglenes intézkedés elrendelésének szükségességére vonatkozó megállapítását.
62. Másodszor, a 91/414 irányelvet módosító új irányelv elfogadását illetően meg kell állapítani, hogy azt csak 2006. szeptember 22‑én, 2006/76 számmal fogadták el, azaz a felperes utolsó észrevételeinek benyújtását követően. A felperes tehát az észrevételeiben csak a szóban forgó jogi aktus előzetes tervezetére utal.
63. Meg kell jegyezni, hogy a Bizottság mindig megtagadta az említett előzetes tervezetnek a felperessel való közlését, és ebből következően a felperes arra nem hivatkozhatott sem az ideiglenes intézkedés iránti első kérelemben, sem a 2006. április 4‑i végzést eredményező eljárás során. A Bizottság csak az Elsőfokú Bíróság elnökének felhívására nyújtotta be 2006. szeptember 13‑án az említett előzetes tervezet másolatát.
64. Ebből következik, hogy az előzetes tervezet ‑ amennyiben az releváns a jelen eset elbírálása szempontjából ‑ új ténynek minősül az eljárási szabályzat 109. cikke értelmében.
65. Mindamellett meg kell állapítani, hogy ahogyan az a 2006. április 4‑i végzés 72. pontjából következik, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró már értékelte azt a – maga a felperes által is elismert – lehetőséget, hogy a Bizottság módosítja a vitatott irányelvet, mivel elfogadhatónak tekinti a vitatott irányelvben a hexaklór‑benzol vonatkozásában előírt tisztasági fokot meghaladó tisztasági fokot. Márpedig az ideiglenes intézkedés iránti jelen kérelemben a felperes semmilyen olyan adatot nem szolgáltatott, amely alapján úgy lehetne tekinteni, hogy a 2006/76 irányelv előzetes tervezete kétségessé teszi a 2006. április 4‑i végzésben szereplő, a sürgősségre vonatkozó megállapítást.
66. Harmadszor, a felperes engedélye visszavonásának kockázatát illetően meg kell állapítani, hogy azt már értékelték a 2006. április 4‑i végzésben, a 70‑72. pontban. Márpedig a felperes az ideiglenes intézkedés iránti jelen kérelemben semmilyen olyan új elemet nem terjeszt elő, amely ezen megállapítás módosítását indokolhatná.
67. Meg kell tehát állapítani, hogy a felperes által kifejezetten új tényekként előterjesztett ténybeli elemek egyike sem teheti kétségessé az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a kért ideiglenes intézkedések elrendelésének sürgősségére vonatkozó megállapítását.
Az először a jelen kérelemben előterjesztett egyéb ténybeli elemek
68. Másodszor meg kell állapítani, hogy a felperes, anélkül hogy kifejezetten hivatkozna azok új jellegére, négy olyan tényre hivatkozik, amelyeket nem terjesztett elő az ideiglenes intézkedés iránti első kérelemben. Először is a felperes előterjeszti, hogy a 2006. július 13‑i levélben, amely tehát későbbi, mint a 2006. április 4‑i végzés, a Syngenta megtagadta számára a dossziéjához való hozzáférés engedélyezését. Másodszor a felperes azt állítja, hogy a neki címzett 2006. július 28‑i levéllel, valamint a bizonyos ügyfeleinek címzett 2006. augusztus 2‑i és 17‑i levelekkel az Egyesült Királyság illetékes hatóságai kinyilvánították a felperes rendelkezésére álló nemzeti engedélyek visszavonására vonatkozó szándékukat. Harmadszor a felperes a jelen kérelemben hivatkozik először arra a körülményre, hogy a vitatott irányelv elfogadása miatt az olaszországi termelő üzemének elvesztését kockáztatja. Végül a fennállásának veszélyeztetésére vonatkozó állításainak alátámasztására és azon vállalkozáscsoport gazdasági helyzetének bemutatása érdekében, amelyhez a részvényei révén tartozik, a felperes benyújtotta az egyik részvényesének a 2006 második negyedévére vonatkozó negyedéves jelentést.
69. Először is meg kell jegyezni, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró a 2006. április 4‑i végzésében (87. pont) a következőket állapította meg:
„[…] egyrészt azt illetően, hogy a felperes nem férhetett hozzá a Syngenta dossziéjához, a felperes bármilyen erre vonatkozó bizonyíték előterjesztése nélkül pusztán ennek megállapítására szorítkozott, másrészt arra a körülményre való hivatkozásra, hogy a Syngenta versenytárs vállalkozás. Márpedig önmagában e tény nem elegendő annak kizárásához, hogy a Syngenta hajlandó engedélyezni a hozzáférést a dossziéjához.”
70. Meg kell tehát állapítani, hogy a Syngenta 2006. július 13‑án kelt elutasító levele későbbi, mint a 2006. április 4‑i végzés, és az releváns azon kár értékelése szempontjából, amely állítólag ahhoz kapcsolódik, hogy a felperes nem tudott hozzáférni a Syngenta dossziéjához. Ebből következik, hogy ez a levél új tény az eljárási szabályzat 109. cikke értelmében.
71. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a 2006. július 13‑i levél, amelyben a Syngenta megtagadja a felperes számára a dossziéjához való hozzáférést, kétségessé teszi‑e az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a 2006. április 4‑i végzésében található megállapítását.
72. Ebben a vonatkozásban a felperes azt állítja, hogy a Syngenta „megtagadta az információk megosztására vonatkozó tárgyalások megkezdését addig, amíg a felperes be nem bizonyítja, hogy a vitatott intézkedésbe felvett követelményt megváltoztatták”, és hogy ebből következően nem tudta „megindítani és lefolytatni az Egyesült Királyságnak a növényvédő szerekről szóló 2005. évi rendeletének 16. cikke szerinti választottbírósági eljárást”. A felperes ezenkívül előterjeszti, hogy „e rendelet értelmében az ilyen választottbírósági eljárást 21 napos közvetítési időszaknak kell megelőznie, amely miatt jóval túllépi az augusztus 31‑i határidőt”.
73. Márpedig elegendő azt megállapítani, hogy a felperes egyrészt nem indította meg az Egyesült Királyság szabályozásában előírt belső eljárásokat az információk megosztása érdekében, másrészt arra szorítkozott, hogy megállapította, nem tud ilyen eljárást igénybe venni, ám nem adott elő e lehetetlenség igazolására alkalmas tényeket.
74. A jelen esetben a kérelemhez mellékelt Plant Protection Products Regulations 2005 (a növényvédő szerekről szóló 2005. évi rendelet) 16. cikkének (4) bekezdése előírja:
„Ha az a személy, akinek az a szándéka, hogy v alamely növényvédő szer engedélyezését kérelmezze, és az ugyanezen termékre vonatkozó korábbi engedélyek jogosultjai nem tudnak megállapodásra jutni az információk megosztásáról, akkor a Secretary of State felszólíthatja ezt a személyt és a korábbi engedélyek jogosultjait – akik vagy amelyek Angliában vagy Walesben rendelkeznek székhellyel – az információk megosztására a gerinces állatokon végzett vizsgálatok megkettőzésének elkerülése érdekében, és meghatározza az ilyen információk felhasználási eljárását, valamint az érintett felek érdekeinek ésszerű egyensúlyát.”
75. E szabályozásban semmi nem teszi lehetővé annak kizárását, hogy a felperes kérhette a Syngentától az információk megosztását, és hogy annak megtagadása esetén – még akkor is, ha azt a Syngenta az általa a 2006. július 13‑i levelében előterjesztettekkel indokolja ‑ a felperes a megállapodás elérése érdekében fordulhatott a Secretary of State‑hez.
76. Meg kell tehát állapítani, hogy a felperes a jogilag megkövetelt módon nem bizonyította, hogy nem tudta igénybe venni az Egyesült Királyság által előírt információmegosztási eljárásokat.
77. Meg kell tehát állapítani, hogy a Syngenta 2006. július 13‑i levele, jóllehet egyrészt a 2006. április 4‑i végzést követően felmerült tény, másrészt a jelen ügyben releváns tény nem teszi kétségessé az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a 2006. április 4‑i végzésben található megállapítását.
78. Másodszor az Egyesült Királyság hatóságainak leveleit illetően ‑ jóllehet azokon a 2006. április 4‑i végzés időpontjánál későbbi dátum szerepel, és relevánsak a jelen ügy értékelése szempontjából ‑ meg kell állapítani, hogy e levelek egyrészt megjelölik azt, hogy e hatóságok vissza kívánják vonni a felperes nemzeti engedélyeit, tekintettel arra a tényre, hogy a felperes nem bizonyította, hogy a teljes dossziéhoz hozzáférése van, ahogyan azt a 91/414 irányelv II. melléklete előírja, másrészt, hogy a címzett az említett hatóságok előtt vitathatja azok álláspontját.
79. Meg kell tehát állapítani, hogy ilyen levelek nem tehetik kétségessé az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a sürgősségre vonatkozó megállapítását, amelyet a 2006. április 4‑i végzés tartalmaz, mivel azok csak megerősítik, hogy a nemzeti engedélyek visszavonásában megnyilvánuló állítólagos kár nem a vitatott irányelvből következik, hanem a nemzeti hatóságok esetleges határozatából, amelyek bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek.
80. Harmadszor azon körülményt illetően, amely szerint a felperes az olaszországi termelő üzemének elvesztését kockáztatja a vitatott irányelv elfogadása miatt, meg kell állapítani, hogy erre a felperes a jelen kérelemben hivatkozott először. Azt is meg kell azonban állapítani, hogy nem előreláthatatlan körülményről van szó, de semmi esetre sem olyan körülményről, amelyet az ideiglenes intézkedés iránti első kérelemben ne lehetett volna felvetni.
81. Ebből következően ezt az állítást nem lehet az eljárási szabályzat 109. cikkének értelmében vett új ténynek tekinteni.
82. Végül a fennállásának veszélyeztetésére vonatkozó állításainak alátámasztására és azon vállalkozáscsoport gazdasági helyzetének bemutatása érdekében, amelyhez a részvényei révén tartozik, a felperes benyújtotta az egyik részvényesének a 2006 második negyedévére vonatkozó negyedéves jelentést.
83. Mindamellett ebben a tekintetben meg kell állapítani, hogy jóllehet a negyedéves jelentés olyan adatokra vonatkozik, amelyek legalábbis részben későbbiek, mint a 2006. április 4‑i végzés, és a jelen ügy szempontjából relevánsak, egyrészt nem hitelesített dokumentumról van szó, másrészt e dokumentum alapján egyáltalán nem lehet megítélni a felperes másik részvényesének pénzügyi helyzetét.
84. Ebből következően az említett jelentés alapján nem lehet értékelni a felperes vagyoni helyzetét, figyelembe véve azon csoport tulajdonságait, amelyhez a részvényei révén tartozik. Következésképpen az említett jelentés nem teszi kétségessé az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a 2006. április 4‑i végzésben található megállapítását.
85. Az előzőek összességéből következik, hogy a felperesnek a jogilag megkövetelt módon nem sikerült bizonyítania olyan új tények fennállását, amelyek kétségessé teszik az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak a kért ideiglenes intézkedések elrendelésének szükségességére vonatkozó, a 2006. április 4‑i végzésben található megállapítását.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ELNÖKE
a következőképpen határozott:
1) Az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet elutasítja.
2) A költségekről jelenleg nem határoz.
Luxembourg, 2006. október 13.