A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (kilencedik tanács)
2015. június 4.(*)
„Fellebbezés – Megsemmisítés iránti kereset – Kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindításának a Bizottság általi megtagadása – Elfogadhatatlanság és a Törvényszék hatáskörének hiánya – Részben nyilvánvalóan elfogadhatatlan és részben nyilvánvalóan meglapozatlan fellebbezés”
A C‑576/14. P. sz. ügyben,
a Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. (székhelye: Tata [Magyarország], képviseli: Pap K. ügyvéd)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2014. december 11‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
az Európai Bizottság,
az európai ombudsman
alperesek az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök (előadó), J. Malenovský és A. Prechal bírák,
főtanácsnok: M. Wathelet,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a Bíróság eljárási szabályzata 181. cikkének megfelelően indokolt végzéssel kerül sor,
meghozta a következő
Végzést
1        Fellebbezésében a Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. (a továbbiakban: Mirelta) az Európai Unió Törvényszéke Mirelta Ingatlanhasznosító kontra Bizottság és ombudsman végzésének (T‑430/14, EU:T:2014:996, a továbbiakban: megtámadott végzés) részleges hatályon kívül helyezését kéri, amely végzésben a Törvényszék elutasította a Mirelta által egyrészt a Bizottságnak a Magyarország ellen benyújtott panaszra vonatkozó CHAP (2011)02941. sz. eljárás befejezéséről szóló 2014. április 9‑i levelében szereplő határozat (a továbbiakban: a Bizottság vitatott határozata) megsemmisítése, másrészt az ombudsman 2014. május 23‑i levelében szereplő, a Bizottság ellen az ugyanezen eljárással kapcsolatban benyújtott panasz nyomán indult eljárást befejező határozat (a továbbiakban: az ombudsman vitatott határozata) megsemmisítése iránt indított keresetet.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzés
2        A Törvényszék Hivatalához 2014. június 13‑án benyújtott keresetlevelével a Mirelta keresetet indított a Bizottság és az ombudsman vitatott határozatainak megsemmisítése iránt. Emellett a Mirelta arra kérte a Törvényszéket, hogy kötelezze az Európai Bizottságot egyrészt az uniós jognak megfelelő és az uniós jog hatékony érvényesülését biztosító eljárás lefolytatására, másrészt arra, hogy közölje a Törvényszékkel az ezen intézmény jogi szolgálata által készített azon elemzéseket, amelyekre a Bizottság a vitatott határozatát alapította, ideértve a Bizottság versenyjogra szakosodott szervezeti egységeitől kért véleményeket.
3        A megtámadott végzéssel a Törvényszék e keresetet részben mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant és részben mint nyilvánvalóan megalapozatlant elutasította, anélkül hogy a keresetlevelet kézbesítette volna a Bizottságnak és az ombudsmannak.
4        Ami a Bizottság vitatott határozatának megsemmisítésére irányuló kérelmet illeti, azt a Törvényszék mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant elutasította, a Bíróság és a Törvényszék azon állandó ítélkezési gyakorlatának alkalmazásával, amely szerint magánszemélyeknek nincs lehetőségük arra, hogy megtámadják a valamely tagállammal szemben kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindítását megtagadó bizottsági határozatot (a Bíróság Sateba kontra Bizottság végzése, C‑422/97 P, EU:C:1998:395, 42. pont, valamint a Törvényszék Makedoniko Metro és Michaniki kontra Bizottság végzése, T‑202/02, EU:T:2004:5, 46. pont).
5        Az ombudsman vitatott határozatának megsemmisítése iránti kérelemmel kapcsolatban a Törvényszék a megtámadott végzés 10. pontjában rámutatott, hogy e határozat nem minősül megsemmisítés iránti kereset révén megtámadható jogi aktusnak, mivel az ilyen határozat nem jár az EUMSZ 263. cikk értelmében vett joghatásokkal harmadik személyekre nézve. Ebből következően a Törvényszék e kérelmet is mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant elutasította.
6        Ami a Bizottság bizonyos cselekvésre kötelezését illeti, a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy az EUMSZ 263. cikk szerinti jogszerűségi felülvizsgálat keretében nincs hatásköre arra, hogy utasításokat adjon az Európai Unió intézményei, szervei vagy szervezetei számára.
7        Ami a bizonyos jogi vélemények Bizottság általi bemutatására irányuló kérelmet illeti, a Törvényszék a teljesség kedvéért kimondta, hogy feltételezve, hogy az ilyen kérelmet pervezető intézkedés iránti kérelemnek kell tekinteni, azt el kell utasítani, mivel azok bemutatása nem kérdőjelezné meg az első kereseti kérelem elfogadhatatlanságát.
A fellebbező kérelmei
8        Fellebbezésében a Mirelta azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést annyiban, amennyiben a Törvényszék elutasította a Bizottság vitatott határozatának megsemmisítése iránti kérelmet, és
–        utalja vissza az ügyet a Törvényszékhez.
A fellebbezésről
9        Az eljárási szabályzat 181. cikke értelmében, ha a fellebbezés teljes egészében vagy részben nyilvánvalóan elfogadhatatlan, illetve nyilvánvalóan megalapozatlan, azt a Bíróság az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően indokolt végzéssel teljes egészében vagy részben az eljárás során bármikor elutasíthatja.
10      A jelen fellebbezés esetében e cikket kell alkalmazni, anélkül, hogy a fellebbezést az elsőfokú eljárás alperesei részére kézbesíteni kellene.
11      Fellebbezésének alátámasztására a Mirelta két jogalapra hivatkozik. Az első jogalap arra vonatkozik, hogy a Törvényszék hibásan értékelte az elé terjesztett kereseti kérelmeket. A másodlagosan felhozott második jogalap a Törvényszék által adott, a megtámadott végzés 6. pontjában szereplő, a Bizottság mérlegelési jogkörével kapcsolatos indokolásra vonatkozik, amely a fellebbező szerint sérti a Szerződések és az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) rendelkezéseit.
Az első jogalapról
12      Első jogalapjában a Mirelta azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy keresetével a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindítását megtagadó bizottsági határozatot kifogásolta, mivel a Mirelta valójában azt kérte, hogy a Törvényszék kötelezze a Bizottságot az uniós jognak megfelelő és az uniós jog hatékony érvényesülését biztosító eljárás lefolytatására.
13      E tekintetben a Törvényszékhez benyújtott keresetlevélből kitűnik, hogy első kereseti kérelmében a felperes azt kérte, hogy a Törvényszék „a Bizottság panaszt elutasító határozatát és az Európai Ombudsman panaszügyet lezáró határozatát semmisítse meg, és kötelezze a Bizottságot az Unió jogának megfelelő és az Unió jogának érvényesülését biztosító eljárás lefolytatására”.
14      A megtámadott végzés 2. pontjában ugyanezen kérelmek pontosan ugyanígy megfogalmazva szerepelnek, és azokat a Törvényszék egymást követően megvizsgálta: a Bizottság határozatának megsemmisítését illetően e végzés 5–7. pontjában, a Bizottság bizonyos cselekvésre kötelezésére irányuló kérelmet pedig az említett végzés 12. és 13. pontjában.
15      Ez utóbbi kérelemmel kapcsolatban a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az EUMSZ 263. cikk szerinti jogszerűségi felülvizsgálat keretében a Törvényszéknek nincs hatásköre arra, hogy utasításokat adjon az Unió intézményei, szervei vagy szervezetei számára (lásd ebben az értelemben: Pevasa és Inpesca kontra Bizottság végzés, C‑199/94 P és C‑200/94 P, EU:C:1995:360, 24. pont). Ebből következik, hogy a Törvényszék abban a formában vizsgálta meg a felperes kifogásainak elfogadhatóságát, ahogyan azok a keresetlevélben meg voltak fogalmazva.
16      Annyiban, amennyiben az első jogalapot úgy lehet értelmezni, mint amellyel azt róják fel a Törvényszéknek, hogy nem vizsgálta meg a Bizottság által a vitatott határozat meghozatalát megelőzően lefolytatott eljárás szabályszerűségét, meg kell állapítani, hogy a Törvényszék e szabályszerűséget nem értékelhette, mivel az ügy érdemére vonatkozó jogalapról van szó, amelynek vizsgálata szükségképpen a kereset elfogadhatóságának vizsgálata után következik. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint magánszemélyek nem támadhatják meg a valamely tagállammal szemben kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindításának Bizottság általi megtagadását (GISTI kontra bizottság végzés, C‑408/05 P, EU:C:2006:247, 13. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      Következésképpen az első jogalapot mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.
A második jogalapról
18      Második jogalapjában a Mirelta azzal érvel, hogy – szemben azzal, amit a Törvényszék kimondott –, ő a keresetlevelében nem vitatta a Bizottság azon lehetőség mérlegeléséhez fűződő jogát, hogy az Unió érdekeire tekintettel indít‑e kötelezettségszegési eljárást, vagy sem egy adott tagállam ellen, hanem azt sérelmezte, hogy a Bizottságnak lehetősége sem volt mérlegelési jogával élnie, mert jogi szolgálata megfosztotta e lehetőségtől azáltal, hogy a szóban forgó panaszt nem tisztességes eljárásban vizsgálta meg, és megsértette a Charta 41. és 47. cikkét.
19      E tekintetben fontos emlékeztetni arra, hogy az EUMSZ 256. cikkből, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdéséből és az eljárásai szabályzat 168. cikkéből kitűnik, hogy az érintett fellebbezés vagy jogalap elfogadhatatlanságának terhe mellett a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt elemeit, valamint az e kérelem alapjául szolgáló konkrét jogi érveket (lásd ebben az értelemben: Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ítélet, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, 34. pont; Lengyelország kontra Bizottság ítélet, C‑335/09 P, EU:C:2012:385, 25. pont; Greinwald kontra Wessang végzés, C‑608/12 P, EU:C:2014:394, 31. pont).
20      Nem felel meg e követelményeknek, és elfogadhatatlannak kell nyilvánítani azt a fellebbezést vagy jogalapot, amely túl homályos ahhoz, hogy meg lehessen válaszolni (lásd ebben az értelemben: Thyssen Stahl kontra Bizottság ítélet, C‑194/99 P, EU:C:2003:527, 106. pont).
21      A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a második fellebbezési jogalap szerkezete nem koherens, és annak tartalma nem teszi lehetővé a fellebbező jogi érvelésének kellően világos megállapítását.
22      Ugyanis a fellebbező, miközben kifogásolja a megtámadott végzés 6. pontjában szereplő, általa hibásnak minősített indokolást, azt állítja, hogy nem kívánja megkérdőjelezni az ezen indokolásban hivatkozott állandó ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a Bizottság nem köteles eljárást indítani az EUMSZ 258. cikk alapján, hanem mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely kizárja a magánszemélyek jogát arra, hogy a Bizottságtól valamely meghatározott álláspont elfogadását követeljék, és kizárja, hogy keresetet indítsanak a cselekvés intézmény általi megtagadása ellen (lásd ebben az értelemben: Sateba kontra Bizottság végzés, C‑422/97 P, EU:C:1998:395, 42. pont; GISTI kontra Bizottság végzés, C‑408/05 P, EU:C:2006:247, 14. pont).
23      Feltételezve, hogy a felperes a Charta 47. cikkében előírt, hatékony bírói jogvédelemhez való jogának megsértésére hivatkozik, emlékeztetni kell arra, hogy noha az EUM‑Szerződésnek a jogalanyok perindítási jogára vonatkozó rendelkezései a hatékony bírói jogvédelem elvére tekintettel nem értelmezhetők megszorítóan, a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás valamely tagállammal szembeni megindításának Bizottság általi megtagadása olyan jogi aktusnak minősül, amelyet nem lehet megsemmisítés iránti keresettel megtámadni, ahogyan az a jelen végzés 16. pontjából kitűnik. A Törvényszék tehát nem hagyhatta figyelmen kívül az EUMSZ 263. cikk szerinti megtámadható jogi aktus fennállására vonatkozó feltételt – melyet e Szerződés kifejezetten előír –, anélkül hogy ne lépte volna túl az e Szerződés által az uniós bíróságokra ruházott hatáskört (lásd: AEPI kontra Bizottság végzés, C‑461/06 P, EU:C:2007:425, 29. pont; Ruipérez Aguirre és ATC Petition kontra Bizottság végzés, C‑111/11 P, EU:C:2011:491, 15. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Ráadásul a fellebbező a második jogalapjának alátámasztására semmiféle olyan indokra nem hivatkozik, amely bizonyítaná, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta volna a jogot, hanem beéri annyival, hogy egyszerűen a Törvényszék előtt előadott érvekre utal. Márpedig az a fellebbezés, amely, anélkül hogy akár egyetlen olyan érvet is tartalmazna, amely a megtámadott ítéletben kifejezetten a téves jogalkalmazást azonosítaná, azoknak a jogalapoknak és érveknek az átvételére szorítkozik, amelyeket már a Törvényszék elé terjesztettek, és valójában egyszerűen a Törvényszék részére benyújtott keresetlevél újbóli megvizsgálására irányul, ami nem tartozik a Bíróság hatáskörébe (lásd ebben az értelemben: Abbott Laboratories kontra OHIM végzés, C‑21/12 P, EU:C:2013:23, 85. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Ilyen körülmények között a Bíróság nem tudja elvégezni a jogszerűség felülvizsgálatát. Következésképpen a második jogalapot mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.
26      A fenti megállapításokból következik, hogy a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani, részben mint nyilvánvalóan megalapozatlant és részben mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant.
A költségekről
27      Az eljárási szabályzat 137. cikke alapján, amely e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásra is alkalmazandó, a költségekről az eljárást befejező végzésben kell határozni. A jelen ügyben, mivel a jelen végzést a Bíróság azelőtt hozta meg, hogy az ellenérdekű feleknek a fellebbezést kézbesítették volna, következésképpen azelőtt, hogy az ellenérdekű feleknek költségei merülhettek volna fel, úgy kell határozni, hogy a fellebbező maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:
1) A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2) A Mirelta Ingatlanhasznosító Kft. maga viseli saját költségeit.
Aláírások
* Az eljárás nyelve: magyar.