61994CJ0214_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-214/94,
angaaende en anmodning, som Bundesarbeitsgericht (Forbundsrepublikken Tyskland) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Ingrid Boukhalfa
mod
Forbundsrepublikken Tyskland,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og af artikel 7, stk. 1 og 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (EFT 1968 II, s. 467),
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C.N. Kakouris (refererende dommer), J.-P. Puissochet og G. Hirsch samt dommerne G.F. Mancini, F.A. Schockweiler, J.C. Moitinho de Almeida, J.L. Murray, P. Jann, H. Ragnemalm og L. Sevón,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° Ingrid Boukhalfa ved advokat Wilfried Mosebach, Kassel
° Forbundsrepublikken Tyskland ved advokat Axel Groeger, Koeln
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Christopher Docksey, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Horstpeter Kreppel, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 19. september 1995 er afgivet mundtlige indlaeg af Forbundsrepublikken Tyskland og af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 14. november 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 23. juni 1994, indgaaet til Domstolen den 25. juli 1994, har Bundesarbeitsgericht i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og af artikel 7, stk. 1 og 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (EFT 1968 II, s. 467, herefter "forordning nr. 1612/68").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Ingrid Boukhalfa og Forbundsrepublikken Tyskland.
3 I Gesetz ueber den Auswaertigen Dienst (den tyske lov om udenrigstjenesten, BGBl. I, s. 1842, herefter "GAD") reguleres bl.a. retsstillingen for personalet paa repraesentationerne i udlandet. Dette personale bestaar af medarbejdere, der er udsendt af ministeriet, og af ikke-udsendte medarbejdere (lokalt ansatte). For de sidstnaevntes vedkommende sondres der mellem lokalt ansatte, der er tyske statsborgere, og lokalt ansatte af anden nationalitet.
4 I henhold til GAD' s § 32 beror retsstillingen for lokalt ansatte, der er tyske statsborgere, paa de tyske kollektive overenskomster og paa andre bestemmelser i tysk ret. Deres arbejdsvilkaar er navnlig fastlagt i den tyske kollektive overenskomst af 28. september 1973.
5 Arbejdsvilkaarene for lokalt ansatte, som ikke er af tysk nationalitet, fastlaegges i henhold til GAD' s § 33 efter vaertslandets lovgivning og under hensyntagen til skik og brug paa stedet. Ifoelge samme bestemmelse skal disse ansatte sikres passende sociale vilkaar under hensyn til den lokale situation.
6 Ingrid Boukhalfa er belgisk statsborger. Hun har fra den 1. april 1982 vaeret beskaeftiget som lokalt ansat paa paskontoret paa den tyske ambassade i Algier. Beskaeftigelsesaftalen blev indgaaet i Algier. Forud herfor var Boukhalfa allerede bosiddende i Algeriet, hvor hun ligeledes har sin faste bopael. I henhold til GAD' s § 33 er aftalen undergivet algerisk ret.
7 I skrivelse af 19. november 1991 anmodede Ingrid Boukhalfa om at blive behandlet paa lige fod med lokalt ansatte af tysk nationalitet, der er undergivet GAD' s § 32. Forbundsrepublikken Tyskland afviste dette krav.
8 Hun anlagde derefter sag ved Arbeitsgericht Bonn under paaberaabelse af traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 7, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1612/68, der begge indeholder forbud mod enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet mellem arbejdstagere, der er statsborgere i medlemsstaterne.
9 Forbundsrepublikken Tyskland har gjort gaeldende, at faellesskabsretten ikke finder anvendelse i denne sag, fordi dens anvendelsesomraade i henhold til EF-traktatens artikel 227 er begraenset til omraader, der hoerer under Den Europaeiske Unions medlemsstater, og Ingrid Boukhalfa ikke befinder sig i samme situation som en statsborger i en medlemsstat, der er beskaeftiget i en anden medlemsstat, da hun altid har vaeret beskaeftiget i et tredjeland.
10 Arbeitsgericht gav sagsoegeren medhold. Efter anke til Landesarbeitsgericht Koeln blev Arbeitsgericht' s dom ophaevet.
11 Under revisionsankesagen har Bundesarbeitsgericht forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 7, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1612/68 fortolkes saaledes, at forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet er forbudt for saa vidt angaar arbejdsvilkaar i et tilfaelde, hvor en belgisk statsborger, som har fast bopael i Algeriet, og som er beskaeftiget som assistent paa den tyske ambassades paskontor i Algier, har indgaaet beskaeftigelsesaftalen i Algier og til stadighed opfylder aftalen dér?"
12 Med spoergsmaalet oensker den nationale ret oplyst, om forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i traktatens artikel 48, stk. 2, og i artikel 7, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1612/68 finder anvendelse paa en statsborger i en medlemsstat, som har fast bopael i et tredjeland, som er beskaeftiget af en anden medlemsstat paa dennes ambassade i det paagaeldende tredjeland, og hvis beskaeftigelsesaftale er blevet indgaaet paa stedet og til stadighed opfyldes dér.
13 Det bemaerkes, at ikke alene traktatens artikel 48, men ogsaa forordninger, som retsakter, der udstedes af Faellesskabets institutioner med hjemmel i traktaten, principielt har samme geografiske anvendelsesomraade som traktaten selv (dom af 16.2.1978, sag 61/77, Kommissionen mod Irland, Sml. s. 417, praemis 46).
14 Traktatens anvendelsesomraade er fastlagt i dens artikel 227. Denne bestemmelse udelukker imidlertid ikke, at Faellesskabets retsregler kan have virkning uden for Faellesskabets omraade.
15 Faellesskabsrettens bestemmelser kan saaledes efter Domstolens praksis finde anvendelse paa erhvervsmaessig beskaeftigelse, der udoeves uden for Faellesskabets omraade, naar arbejdsforholdet bevarer en tilstraekkelig snaever tilknytning til Faellesskabets omraade (jf. bl.a. dom af 12.7.1984, sag 237/83, Prodest, Sml. s. 3153, praemis 6, af 27.9.1989, sag 9/88, Lopes da Veiga, Sml. s. 2989, praemis 15, og af 29.6.1994, sag C-60/93, Aldewereld, Sml. I, s. 2991, praemis 14). Dette princip boer opfattes saaledes, at det ligeledes omfatter tilfaelde, hvor arbejdsforholdet har en tilstraekkelig tilknytning til en medlemsstats ret og dermed til de relevante retsregler i faellesskabsretten.
16 I den foreliggende sag fremgaar det af sagens akter, at sagsoegeren i hovedsagen i flere henseender er undergivet tysk lovgivning. For det foerste er hendes beskaeftigelsesaftale blevet indgaaet i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, der beskaeftiger hende, og det er alene i kraft af denne lovgivning, at det er bestemt, at hendes arbejdsvilkaar afgoeres efter algerisk ret. For det andet indeholder aftalen en klausul, hvorefter retterne i Bonn og senere i Berlin er vaerneting for enhver tvist mellem parterne vedroerende aftalen. For det tredje er sagsoegeren for saa vidt angaar pensionsforsikring tilsluttet den tyske stats sociale sikringsordning, og hun er indkomstskattepligtig til samme stat, selv om det kun er i begraenset omfang.
17 Det bemaerkes, at i tilfaelde som det foreliggende finder faellesskabsretten og dermed det forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, der fremgaar af de naevnte faellesskabsretlige bestemmelser, anvendelse paa alle de aspekter af arbejdsforholdet, som reguleres af en medlemsstats lovgivning.
18 Den tyske regering har imidlertid gjort gaeldende, at Ingrid Boukhalfa' s arbejdsvilkaar er reguleret af algerisk lovgivning, og at de naevnte faellesskabsbestemmelser vedroerende forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet derfor ikke finder anvendelse.
19 Hertil bemaerkes, saaledes som det allerede er anfoert i praemis 16, at algerisk ret alene er bestemmende for Ingrid Boukhalfa' s arbejdsvilkaar, for saa vidt som dette er bestemt i GAD' s § 33, og at det netop er denne bestemmelses forenelighed med faellesskabsretten, der er anfaegtet under hovedsagen.
20 Den tyske regering har ligeledes gjort gaeldende, at sagsoegeren endog foer indgaaelsen af aftalen ikke var bosiddende i en af medlemsstaterne, men i Algeriet. Den nationale ret har i oevrigt anfoert, at beskaeftigelsesaftalen er indgaaet i Algeriet og til stadighed opfyldes paa stedet.
21 Disse omstaendigheder kan imidlertid ikke drage de tilknytningsmomenter til faellesskabsretten, der er anfoert ovenfor, i tvivl.
22 Herefter maa det forelagte spoergsmaal besvares med, at forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i traktatens artikel 48, stk. 2, og i artikel 7, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1612/68 finder anvendelse paa en statsborger i en medlemsstat, som har fast bopael i et tredjeland, som er beskaeftiget af en anden medlemsstat paa dennes ambassade i det paagaeldende tredjeland, og hvis beskaeftigelsesaftale er blevet indgaaet paa stedet og til stadighed opfyldes dér, for saa vidt angaar alle de aspekter af beskaeftigelsesforholdet, der reguleres af lovgivningen i den medlemsstat, der er arbejdsgiveren.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Bundesarbeitsgericht ved kendelse af 23. juni 1994, for ret:
Forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og i artikel 7, stk. 1 og 4, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet finder anvendelse paa en statsborger i en medlemsstat, som har fast bopael i et tredjeland, som er beskaeftiget af en anden medlemsstat paa dennes ambassade i det paagaeldende tredjeland, og hvis beskaeftigelsesaftale er blevet indgaaet paa stedet og til stadighed opfyldes dér, for saa vidt angaar alle de aspekter af beskaeftigelsesforholdet, der reguleres af lovgivningen i den medlemsstat, der er arbejdsgiveren.