62023CJ0562
DOMSTOLENS DOM (Sjette Afdeling)
27. februar 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester– harmoniserede radiofrekvenser – individuelle brugsrettigheder i en begrænset periode – forlængelse af disse rettigheder – direktiv 2002/20/EF – artikel 5, stk. 2 – direktiv 2002/20, som ændret ved direktiv 2009/140/EF – artikel 5, stk. 2 – europæisk kodeks for elektronisk kommunikation – direktiv (EU) 2018/1972 – artikel 49, stk. 1 og 2 – tidsmæssig anvendelse«
I sag C-562/23,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Upravno sodišče (forvaltningsdomstol, Slovenien) ved afgørelse af 24. august 2023, indgået til Domstolen den 11. september 2023, i sagen
T - 2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o.
mod
Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling),
sammensat af Domstolens vicepræsident, T. von Danwitz (refererende dommer), som fungerende afdelingsformand for Sjette Afdeling, og dommerne A. Kumin og I. Ziemele,
generaladvokat: P. Pikamäe,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
den slovenske regering ved V. Klemenc, som befuldmægtiget,
–
den spanske regering ved L. Aguilera Ruiz, som befuldmægtiget,
–
den polske regering ved B. Majczyna, som befuldmægtiget,
–
Europa-Kommissionen ved O. Gariazzo, L. Malferrari og B. Rous Demiri, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT 2002, L 108, s. 21), artikel 5, stk. 2, fjerde afsnit, i direktiv 2002/20, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF af 25. november 2009 (EUT 2009, L 337, s. 37) (herefter »det ændrede direktiv 2002/20«), og artikel 49, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 af 11. december 2018 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (EUT 2018, L 321, s. 36).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem T - 2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o (herefter »T-2«), et slovensk selskab, og Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije (agenturet for kommunikationsnet og ‑tjenester, Republikken Slovenien, herefter »agenturet«) vedrørende sidstnævntes afslag på at forlænge gyldigheden af den afgørelse, hvorved det tildelte T-2 individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2002/20
3
Artikel 5 i direktiv 2002/20 med overskriften »Brugsret til radiofrekvenser og numre« bestemte i stk. 2, andet afsnit:
»[...] Hvis medlemsstaterne tildeler brugsrettigheder med en begrænset gyldighedsperiode, skal denne være rimelig for den pågældende tjeneste.«
4
Artikel 5 i det ændrede direktiv 2002/20 med overskriften »Brugsret til radiofrekvenser og numre« bestemte i stk. 2, fjerde afsnit:
»Hvis medlemsstaterne tildeler brugsrettigheder med en begrænset gyldighedsperiode, skal denne være rimelig for den pågældende tjeneste i betragtning af det forfulgte mål under behørig hensyntagen til nødvendigheden af at tillade en passende periode til amortisation af investeringen.«
5
Direktiv 2002/20 blev ophævet og erstattet af direktiv 2018/1972.
Direktiv 2018/1972
6
Følgende fremgår af 1., 131. og 323. betragtning til direktiv 2018/1972:
»(1)
[…] direktiv 2002/20/EF [...] er blevet væsentligt ændret. Da der skal foretages yderligere ændringer i disse direktiver, bør de af klarhedshensyn omarbejdes.
[...]
(131)
En effektiv forvaltning af radiofrekvenser kan sikres ved at sørge for, at de radiofrekvenser, der allerede er tildelt, fortsat bruges effektivt. For at give rettighedshavere juridisk forudsigelighed bør der tages stilling til muligheden for at forny brugsrettigheder inden for en rimelig frist forud for udløbet af de pågældende rettigheder, f.eks. hvor rettigheder er blevet tildelt for 15 år eller derover, mindst to år før udløbet af disse rettigheder, medmindre muligheden for fornyelse udtrykkeligt blev udelukket på tidspunktet for tildeling af rettighederne. [...]
[...]
(323)
Målet for dette direktiv, nemlig at skabe harmoniserede og forenklede rammer for regulering af elektroniske kommunikationsnet, elektroniske kommunikationstjenester og tilhørende faciliteter og tilknyttede tjenester, vilkårene for tilladelser til net og tjenester, radiofrekvensbrug [...] kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang eller virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger [...]«
7
Artikel 1 i direktiv 2018/1972 med overskriften »Genstand, anvendelsesområde og mål« bestemmer i stk. 1:
»Dette direktiv fastlægger harmoniserede rammer for regulering af elektroniske kommunikationsnet, elektroniske kommunikationstjenester, tilhørende faciliteter og tilknyttede tjenester samt visse aspekter af terminaludstyr. Det fastsætter de nationale tilsynsmyndigheders og, hvor det er relevant, andre kompetente myndigheders opgaver og opstiller en række procedurer, der skal sikre, at rammebestemmelserne anvendes ensartet i hele Unionen.«
8
Direktivets artikel 2 med overskriften »Definitioner« har følgende ordlyd:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
25)
»harmoniserede radiofrekvenser«: radiofrekvenser, for hvilke harmoniserede betingelser vedrørende adgang til og effektiv udnyttelse af dem er blevet fastsat ved tekniske gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med artikel 4 i [Europa-Parlamentets og Rådets] beslutning nr. 676/2002/EF [af 7. marts 2002 om et frekvenspolitisk regelsæt i Det Europæiske Fællesskab (frekvenspolitikbeslutningen) (EFT 2002, L 108, s. 1)]
[...]«
9
Artikel 47 i direktiv 2018/1972 med overskriften »Vilkår, der er fastsat i individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser«, bestemmer i stk. 1:
»De kompetente myndigheder fastsætter vilkår i individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser i overensstemmelse med artikel 13, stk. 1, på en måde, der sikrer optimal og størst mulig faktisk og effektiv udnyttelse af radiofrekvenserne. De fastsætter klart sådanne vilkår inden tildeling eller fornyelse af sådanne rettigheder, herunder hvilken brug der kræves, og muligheden for at opfylde denne forpligtelse gennem salg eller udleje, for at sikre, at vilkårene opfyldes i overensstemmelse med artikel 30. Vilkår, der er knyttet til fornyelsen af en brugsrettighed til radiofrekvenser, må ikke give aktuelle indehavere af en sådan ret urimelige fordele.
[...]
De kompetente myndigheder hører og underretter på en rettidig og gennemsigtig måde interesserede parter om, hvilke vilkår der er fastsat til individuelle brugsrettigheder, før vilkårene fastsættes. De fastlægger på forhånd kriterierne for at vurdere, om vilkårene er opfyldt, og underretter de interesserede parter klart og tydeligt herom.«
10
Direktivets artikel 49 med overskriften »Rettighedernes varighed« fastsætter følgende i stk. 1 og 2:
»1.   Hvis medlemsstaterne tillader brugen af radiofrekvenser gennem individuelle brugsrettigheder med en begrænset varighed, sikrer de, at brugsrettigheden gives for en periode, der er rimelig i lyset af de forfulgte mål i overensstemmelse med artikel 55, stk. 2, under behørig hensyntagen til nødvendigheden af at sikre konkurrence og navnlig en faktisk og effektiv udnyttelse af radiofrekvenser og at fremme innovation og effektive investeringer, herunder ved at tillade en passende periode til amortisation af investeringen.
2.   Hvis medlemsstaterne tildeler individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, for hvilke harmoniserede betingelser er blevet fastsat ved tekniske gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med beslutning nr. 676/2002/EF for at muliggøre deres anvendelse til elektroniske kommunikationstjenester til trådløst bredbånd (»trådløs bredbåndstjeneste«), for en begrænset periode, sikrer de reguleringsmæssig forudsigelighed for rettighedshaverne i en periode på mindst 20 år vedrørende betingelserne for investeringer i infrastruktur, som er afhængig af brug af sådanne radiofrekvenser, under hensyntagen til kravene som omhandlet i denne artikels stk. 1. Denne artikel gælder, hvor det er relevant, med forbehold af enhver ændring af de vilkår, der er fastsat i disse brugsrettigheder i overensstemmelse med artikel 18.
Med henblik herpå sikrer medlemsstaterne, at sådanne rettigheder har en varighed på mindst 15 år og for at overholde første afsnit om nødvendigt omfatter en passende forlængelse heraf på de betingelser, der er fastsat i dette stykke.
Medlemsstaterne stiller de generelle kriterier for forlængelse af varigheden af brugsrettigheder til rådighed på en gennemsigtig måde for alle interesserede parter forud for tildeling af brugsrettigheder som en del af de betingelser, der er fastsat i henhold til artikel 55, stk. 3 og 6. Sådanne generelle kriterier vedrører:
a)
behovet for at sikre faktisk og effektiv udnyttelse af de pågældende radiofrekvenser, de mål, der forfølges i artikel 45, stk. 2, litra a) og b), eller behovet for at opnå mål af almen interesse med hensyn til sikring af menneskers sikkerhed, offentlig orden, offentlig sikkerhed eller forsvar og
b)
behovet for at sikre lige konkurrencevilkår.
Senest to år inden udløbet af en individuel brugsrettigheds første varighedsperiode foretager den kompetente myndighed en objektiv og fremadrettet vurdering af de generelle kriterier for forlængelse af varigheden af denne brugsrettighed i lyset af artikel 45, stk. 2, litra c). Forudsat at den kompetente myndighed ikke har iværksat håndhævelsesforanstaltninger for manglende opfyldelse af vilkårene i brugsrettigheden i medfør af artikel 30, tildeler den forlængelse af varigheden af brugsrettigheden, medmindre den konkluderer, at en sådan forlængelse ikke vil opfylde de generelle kriterier, der er fastlagt i henhold til litra a) og b) i dette stykkes tredje afsnit.
På grundlag af denne vurdering underretter den kompetente myndighed rettighedshaveren om, hvorvidt der skal tildeles forlængelse af brugsrettigheden.
Hvis der ikke skal tildeles en sådan forlængelse, anvender den kompetente myndighed artikel 48 til tildeling af brugsrettigheder til dette specifikke radiofrekvensbånd.
Enhver foranstaltning i henhold til dette stykke skal være forholdsmæssigt afpasset, ikkediskriminerende, transparent og begrundet.
Uanset artikel 23 skal interesserede parter have mulighed for at fremsætte bemærkninger om ethvert udkast til foranstaltning i medfør af dette stykkes tredje og fjerde afsnit i en periode på mindst tre måneder.
Dette stykke berører ikke anvendelsen af artikel 19 [om begrænsning eller tilbagekaldelse af rettigheder] og 30 [om overholdelse af vilkårene for den generelle tilladelse eller for brugsrettigheder til radiofrekvenser og nummerressourcer og overholdelse af særlige forpligtelser].
Når medlemsstaterne fastsætter afgifter for brugsrettigheder, tager de hensyn til den mekanisme, der er omhandlet i dette stykke.«
11
Artikel 124 i direktiv 2018/1972 med overskriften »Gennemførelse i national ret« bestemmer følgende i stk. 1:
»Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 21. december 2020 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv [...]
Medlemsstaterne anvender disse love og bestemmelser fra den 21. december 2020.
Disse love og administrative bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv [...]«
12
Direktivets artikel 125 med overskriften »Ophævede direktiver« har følgende ordlyd:
»Direktiv [...] [2002/20] [...], som fremgår af listen i bilag XII, del A, ophæves med virkning fra den 21. december 2020 [...]
[...]«
13
Artikel 126 i direktiv 2018/1972 med overskriften »Ikrafttræden« fastsætter:
»Dette direktiv træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.«
Beslutning nr. 676/2002
14
Artikel 1 i beslutning nr. 676/2002, der har overskriften »Formål og anvendelsesområde«, fastsætter følgende i stk. 1:
»Formålet med beslutningen er at etablere en politisk og retligt ramme i Fællesskabet for at sikre samordning af tilgangen til politikkerne og, hvor det er hensigtsmæssigt, den harmonisering af betingelserne for adgang til og effektiv udnyttelse af radiofrekvenserne, der er nødvendig for det indre markeds oprettelse og funktion inden for fællesskabspolitikområder som elektronisk kommunikation, transport og forskning og udvikling (FoU).«
15
Denne beslutnings artikel 2, der har overskriften »Definition«, fastsætter:
»I denne beslutning forstås ved: »Radiofrekvenser«: radiobølger i frekvensområdet 9 kHz til 3000 GHz; radiobølger er elektromagnetiske bølger, som bevæger sig gennem rummet uden kunstig afskærmning.«
Slovensk ret
16
Artikel 155 i Ustava Republike Slovenije (Republikken Sloveniens forfatning) har følgende ordlyd:
»Love, andre forskrifter og generelle retsakter kan ikke have tilbagevirkende kraft. Kun ved lov kan det fastsættes, at visse specifikke bestemmelser heri har tilbagevirkende kraft, når dette kræves i offentlighedens interesse, og forudsat at dette ikke gør indgreb i erhvervede rettigheder.«
17
Artikel 50, stk. 1, i Zakon o elektronskih komunikacijah (lov om elektronisk kommunikation) (Uradni list RS, nr. 43/04, herefter »Zekom«) bestemte:
»Afgørelsen om tildeling af radiofrekvenser vedtages af agenturet for en bestemt periode og nærmere bestemt for en periode på højst 15 år, undtagen for tildeling af radiofrekvenser, der er beregnet til mobilradiotelefonitjenester til luft- og søfart.«
18
Zekoms artikel 51 bestemte:
»Gyldigheden af en afgørelse om tildeling af radiofrekvenser kan forlænges efter anmodning fra rettighedshaveren, hvis alle fastsatte vilkår for brugen af disse radiofrekvenser er opfyldt ved udløbet af dens gyldighedsperiode.«
19
Artikel 53, stk. 1, i Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom-1) (lov om elektronisk kommunikation (ZEKom-1), Uradni list RS, nr. 109/12, herefter »Zekom-1«), som erstattede Zekom og fandt anvendelse fra den 15. januar 2013 til den 9. november 2022, havde følgende ordlyd:
»Afgørelsen om tildeling af radiofrekvenser vedtages af agenturet for en bestemt periode under hensyntagen til, hvad der er en passende med henblik på amortisation af investeringen, og under alle omstændigheder for en periode på højst 15 år, undtagen for tildeling af radiofrekvenser, der er beregnet til mobilradiotelefonitjenester til luft- og søfart.«
20
Artikel 54, stk. 1, i Zekom-1 bestemte:
»Gyldigheden af afgørelser om tildeling af radiofrekvenser kan, undtagen hvad angår afgørelser om tildeling af radiofrekvenser med henblik på at sikre levering af offentlige kommunikationstjenester til slutbrugere, forlænges efter anmodning fra rettighedshaveren, hvis alle fastsatte vilkår for brugen af disse radiofrekvenser på tidspunktet for udløbet af gyldigheden er opfyldt, og under hensyntagen til de formål, der er fastsat i denne lovs artikel 194, 195, 196 og 197.«
21
I henhold til artikel 240 i Zekom-1 kunne de afgørelser, der var vedtaget på grundlag af Zekom, ændres, annulleres eller udløbe i overensstemmelse med de betingelser og fremgangsmåder, der var fastsat i Zekom-1.
22
Ifølge artikel 307, stk. 1, i Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom-2) (lov om elektronisk kommunikation (ZEKom-2), Uradni list RS, nr. 130/22, herefter »Zekom-2«), som erstattede ZEKom-1 og gennemførte direktiv 2018/1972 i slovensk ret, og som har fundet anvendelse fra den 10. november 2022, kan afgørelser, der er vedtaget på grundlag af Zekom-1, og som er knyttet til frister, som på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden endnu ikke var udløbet, ændres eller ophæves eller udløbe i overensstemmelse med de betingelser og fremgangsmåder, der er fastsat i Zekom 2.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
23
Ved afgørelse af 21. september 2006 tildelte agenturet T-2 individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser for en periode på 15 år med henblik på at sikre offentlige kommunikationstjenester til slutbrugere. Den udbudsbekendtgørelse, på grundlag af hvilken denne afgørelse blev vedtaget, gav ikke mulighed for en forlængelse af denne periode.
24
Den 20. august 2021 ansøgte T-2 om forlængelse med fem år af denne afgørelses gyldighed for en del af disse radiofrekvenser, idet selskabet bl.a. påberåbte sig artikel 49 i direktiv 2018/1972.
25
Den 1. oktober 2021 afslog agenturet denne ansøgning med den begrundelse dels, at gyldigheden af den nævnte afgørelse i henhold til Zekom-1 ikke kunne forlænges ud over 15 år, dels at en sådan forlængelse heller ikke kunne indrømmes på grundlag af artikel 49 i direktiv 2018/1972.
26
Hvad angår denne bestemmelse præciserede agenturet, at forlængelsen af varigheden af de individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser i overensstemmelse med artikel 49, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2018/1972 blev fastsat for første gang i dette direktiv for at sikre forudsigeligheden i reguleringen i en periode på 20 år, og at dette formål derfor ikke kunne være kendt i 2006, da agenturet tildelte T-2 brugsrettighederne.
27
T-2 anlagde sag til prøvelse af afgørelsen om afslag på selskabets ansøgning ved Upravno sodišče (forvaltningsdomstol, Slovenien).
28
T-2 har for denne ret gjort gældende, at Zekom-1 er i strid med direktiv 2018/1972, og at direktivets artikel 49, stk. 2, har direkte virkning. Denne bestemmelse finder anvendelse på individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, der er tildelt inden vedtagelsen af dette direktiv, og som ikke var udløbet på datoen for dets ikrafttræden. Det følger heraf, at agenturet var forpligtet til at gennemføre en procedure for fornyelse af de individuelle brugsrettigheder, der var tildelt T-2 i løbet af 2006, senest to år før deres udløb, og at agenturet fra den 21. december 2020, som var datoen for udløbet af fristen for gennemførelse af det nævnte direktiv, burde have tilladt, at de individuelle brugsrettigheder, der var tildelt for en periode på under 20 år, havde en gyldighedsperiode på 20 år.
29
Agenturet har heroverfor anført, at artikel 49, stk. 2, i direktiv 2018/1972 ikke fastsætter en automatisk forlængelse af individuelle brugsrettigheder, der er tildelt inden vedtagelsen af dette direktiv, men overlader medlemsstaterne en skønsmargen i denne henseende. Desuden kunne betingelserne for en forlængelse af de individuelle brugsrettigheder, der er fastsat i denne bestemmelse, og navnlig behovet for at sikre forudsigeligheden i reguleringen over 20 år, ikke være kendt i løbet af 2006 ved tildelingen af de i hovedsagen omhandlede brugsrettigheder.
30
Den forelæggende ret har anført, at det nævnte direktivs artikel 124 ikke fastsætter en overgangsordning for disse rettigheder, og at samme direktivs artikel 49, stk. 1 og 2, ikke synes at finde anvendelse med tilbagevirkende kraft, idet denne bestemmelse fastsætter, at de generelle kriterier for forlængelse af varigheden af de individuelle brugsrettigheder skal være kendt, inden disse rettigheder tildeles.
31
Hvad angår national ret har den forelæggende ret fremhævet, at den overgangsordning, der er fastsat for gennemførelsen af direktiv 2018/1972, og som fremgår af Zekom-2, der blev vedtaget den 28. september 2022, fra datoen for sin ikrafttræden den 10. november 2022 alene finder anvendelse på de rettigheder, der var gældende på denne dato, uden mulighed for tilbagevirkende kraft.
32
Den forelæggende ret har tilføjet, at selv om en forlængelse på tidspunktet for tildelingen af brugsrettighederne til T-2 var mulig i henhold til Zekom, var dette ikke længere tilfældet ved rettighedernes udløb den 21. september 2021, idet Zekom-1 udelukkede enhver forlængelse af sådanne rettigheder ud over en periode på 15 år.
33
I denne sammenhæng er den forelæggende ret af den opfattelse, at udfaldet af tvisten i hovedsagen afhænger af spørgsmålet om, hvorvidt de individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, som blev tildelt T-2 inden ikrafttrædelsen af direktiv 2018/1972, skal forlænges med fem år i henhold til dette direktivs artikel 49, stk. 1 og 2, og om denne bestemmelse har direkte virkning i tvisten i hovedsagen, idet den ikke er blevet gennemført i slovensk ret inden for den frist, der er fastsat i dette direktiv. I bekræftende fald finder denne ret det nødvendigt, at Domstolen præciserer de generelle kriterier for forlængelse af de rettigheder, der er fastsat i den pågældende bestemmelse.
34
Såfremt Domstolen måtte finde, at artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv 2018/1972 ikke finder anvendelse på forlængelse af individuelle brugsrettigheder, der er tildelt før denne bestemmelses ikrafttræden, ønsker den pågældende ret desuden oplyst, om artikel 5, stk. 2, i direktiv 2002/20 eller artikel 5, stk. 2, i det ændrede direktiv 2002/20 skal anvendes direkte, og i givet fald hvilke kriterier der gør det muligt at vurdere, om perioden for tildelingen af individuelle brugsrettigheder er passende, og forpligtelsen til at forlænge denne periode i overensstemmelse med disse bestemmelser.
35
På denne baggrund har Upravno sodišče (forvaltningsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er bestemmelserne i artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv [2018/1972] klare og ubetingede og tilstrækkeligt præcise til, at enkeltpersoner kan gøre dem gældende i sager ved de nationale administrative myndigheder og nationale domstole?
2)
Skal artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv [2018/1972] også anvendes på forlængelse af de individuelle brugsrettigheder til [radiofrekvenser], som er blevet tildelt inden ikrafttrædelsen af direktiv 2018/1972, og hvilke generelle kriterier finder i så fald anvendelse ved afgørelsen af, om en individuel rettighed skal forlænges?
3)
Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, er det ved fastsættelsen af en passende varighed af de individuelle brugsrettigheder til [radiofrekvenser], som er blevet tildelt, mens direktiv [2002/20] var gældende, og således med hensyn til muligheden for en forlængelse heraf, da bestemmelsen i [dette direktivs] artikel 5, stk. 2, eller artikel 5, stk. 2, fjerde afsnit, i [det ændrede direktiv 2002/20], der skal anvendes, og er disse bestemmelser med henblik herpå tilstrækkeligt klare, ubetingede og præcise til, at det på grundlag heraf kan vurderes, om varigheden af en individuel brugsrettighed til [radiofrekvenser] er passende?
4)
Såfremt det tredje spørgsmål besvares bekræftende, hvilke kriterier skal da anvendes ved vurderingen af, om varigheden af en individuel brugsrettighed til [radiofrekvenser] er passende, eller om der er pligt til at forlænge denne?
5)
Såfremt det første, det andet eller det tredje spørgsmål besvares bekræftende, skal der da ved afgørelsen om forlængelse tages hensyn til den omstændighed, at muligheden for en forlængelse ud over 15 år udtrykkeligt var udelukket i henhold til de nationale bestemmelser, der var gældende på tidspunktet for den pågældende rettigheds ophør?«
De præjudicielle spørgsmål
Det andet spørgsmål
36
Med det andet spørgsmål, som skal behandles først, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv 2018/1972 finder anvendelse på forlængelsen af varigheden af individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, der er tildelt før datoen for dette direktivs ikrafttræden, men som udløber efter denne dato. Den forelæggende ret har anmodet Domstolen om i givet fald at præcisere de vilkår, hvorunder denne varighed kan forlænges i henhold til denne bestemmelse.
37
Det skal indledningsvis bemærkes, at direktiv 2018/1972 fastsætter kodeksen for elektronisk kommunikation. Det fremgår af 1. og 323. betragtning hertil samt af direktivets artikel 1, stk. 1, at dette direktiv omarbejder flere direktiver, herunder direktiv 2002/20, og indfører harmoniserede og forenklede rammer for regulering af elektroniske kommunikationsnet, elektroniske kommunikationstjenester og tilhørende faciliteter og tilknyttede tjenester. Det pågældende direktiv kodificerer ikke blot de EU-retsakter, som det ændrer eller erstatter, men indfører ændringer til de lovgivningsmæssige rammer, der var gældende før vedtagelsen heraf, for at tage hensyn til den teknologiske udvikling og markedsudviklingen (jf. i denne retning domme af 14.3.2024, Kommissionen mod Polen (Europæisk kodeks for elektronisk kommunikation), C-452/22, EU:C:2024:232, præmis 84, og Kommissionen mod Slovenien (Europæisk kodeks for elektronisk kommunikation), C-457/22, EU:C:2024:237, præmis 74).
38
I henhold til artikel 124, stk. 1, i direktiv 2018/1972 vedtager og offentliggør medlemsstaterne senest den 21. december 2020 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, og anvender disse love og bestemmelser fra samme dato. Det pågældende direktiv indeholder imidlertid ingen overgangsordning for individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, der bestod på den pågældende dato.
39
Under disse omstændigheder skal det bemærkes, at en ny retsregel ifølge fast retspraksis finder anvendelse fra det tidspunkt, hvor den retsakt, hvori den er indeholdt, træder i kraft, og at den, selv om den ikke finder anvendelse på retlige situationer, der er opstået og endeligt fastlagt før denne ikrafttræden, skal anvendes øjeblikkeligt på de fremtidige virkninger af en situation, der er opstået, mens den tidligere lovgivning var gældende, og på nye retlige situationer. Noget andet gælder kun – og med forbehold af det principielle forbud mod retsakters tilbagevirkende kraft – såfremt den nye retsregel er ledsaget af særbestemmelser, som specielt regulerer dens tidsmæssige anvendelse (dom af 15.5.2020, Azienda Municipale Ambiente, C-15/19, EU:C:2020:371, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
40
Endvidere antages processuelle regler almindeligvis at finde anvendelse fra deres ikrafttrædelsestidspunkt, til forskel fra materielle regler, der normalt fortolkes således, at de kun omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttrædelsen, såfremt det af ordlyden, bestemmelsernes formål eller opbygning klart fremgår, at dette har været meningen (dom af 15.6.2021, Facebook Ireland m.fl., C-645/19, EU:C:2021:4837, præmis 100 og den deri nævnte retspraksis).
41
Med henblik på at afgøre, om artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv 2018/1972 finder anvendelse på forlængelse af individuelle brugsrettigheder såsom dem, der er blevet tildelt T-2, skal det indledningsvis bemærkes, at på tidspunktet for tildelingen af disse rettigheder, dvs. den 21. september 2006, bestemte artikel 5, stk. 2, i direktiv 2002/20, at »[h]vis medlemsstaterne tildeler brugsrettigheder med en begrænset gyldighedsperiode, skal denne være rimelig for den pågældende tjeneste«. I den ved direktiv 2009/140 ændrede affattelse gengav artikel 5, stk. 2, i direktiv 2002/20 denne formulering, idet den tilføjede, at perioden skal være rimelig for den pågældende tjeneste »i betragtning af det forfulgte mål under behørig hensyntagen til nødvendigheden af at tillade en passende periode til amortisation af investeringen«. Disse regler fastsatte således hverken den præcise varighed af individuelle brugsrettigheder eller betingelser for forlængelse heraf.
42
Hvad angår stk. 1 og 2 i denne artikel 49 skal det bemærkes, at disse bestemmelser vedrører henholdsvis individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser og brugsrettigheder, for hvilke der er fastsat harmoniserede betingelser ved hjælp af tekniske gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med beslutning nr. 676/2002 med henblik på at gøre det muligt at anvende dem til trådløse elektroniske bredbåndskommunikationstjenester. I det foreliggende tilfælde fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse er de i hovedsagen omhandlede rettigheder alene omfattet af anvendelsesområdet for nævnte stk. 2.
43
Denne bestemmelse fastsætter i første afsnit, at medlemsstaterne skal sikre »reguleringsmæssig forudsigelighed for rettighedshaverne i en periode på mindst 20 år« vedrørende betingelserne for investeringer i infrastruktur under hensyntagen til kravene som omhandlet i denne artikels stk. 1, og i andet afsnit, at »[m]ed henblik herpå sikrer medlemsstaterne, at sådanne rettigheder har en varighed på mindst 15 år og for at overholde første afsnit om nødvendigt omfatter en passende forlængelse heraf på de betingelser, der er fastsat i dette stykke«.
44
Den nævnte bestemmelse udgør således en materiel regel, der i overensstemmelse med den retspraksis, som er nævnt i denne doms præmis 39, kun finder anvendelse på retlige situationer, der er opstået og endeligt fastlagt før bestemmelsens ikrafttræden, for så vidt som det af dens ordlyd, formål eller opbygning klart fremgår, at dette har været meningen.
45
For det første udgør tildelingen af brugsrettigheder til T-2 for en periode på 15 år en retlig situation, der er opstået og endeligt fastlagt, idet det bemærkes dels, at der ikke var blevet fastsat nogen forlængelse ud over denne periode i afgørelsen om tildeling, dels at en sådan forlængelse heller ikke var fastsat i direktiv 2002/20 eller det ændrede direktiv 2002/20, som fandt anvendelse inden ikrafttrædelsen af direktiv 2018/1972. Det fremgår endvidere af de sagsakter, som Domstolen råder over, at agenturet iværksatte et udbud med henblik på tildeling af de i hovedsagen omhandlede rettigheder den 17. december 2020 inden udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 2018/1972, som førte til, at de blev tildelt en anden virksomhed end T-2. Det fremgår i øvrigt ikke af sagsakterne, at T-2 har erhvervet ret til en forlængelse eller modtaget forsikringer, der kan give selskabet en berettiget forventning herom, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
46
For det andet fremgår det af ordlyden af artikel 49, stk. 2, i direktiv 2018/1972, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse med tilbagevirkende kraft. Det fremgår således af tredje afsnit, at de generelle kriterier for forlængelse af varigheden af individuelle brugsrettigheder skal stilles til rådighed for interesserede parter »forud for tildeling af brugsrettigheder«. Desuden bestemmer direktivets fjerde afsnit, at »[s]enest to år inden udløbet af en [sådan rettigheds] første varighedsperiode foretager den kompetente myndighed en objektiv og fremadrettet vurdering« af disse kriterier, og tilføjer, at forlængelsen af varigheden af en individuel brugsrettighed er betinget af, at de overholdes.
47
Ordlyden af dette direktivs artikel 47, stk. 1, vedrørende de vilkår, der er knyttet til individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, understøtter ovenstående konstatering. Denne bestemmelse fastsætter nemlig i første afsnit, at de kompetente myndigheder klart fastsætter alle disse vilkår, »inden« tildeling eller fornyelse af sådanne rettigheder, og i tredje afsnit, at de kompetente myndigheder hører og underretter »på en rettidig og gennemsigtig måde« interesserede parter om, hvilke vilkår der er fastsat til de pågældende rettigheder, »før vilkårene fastsættes«.
48
I mangel af udtrykkelige oplysninger kan formålet med den forlængelse af brugsrettighedernes varighed, der er fastsat i artikel 49, stk. 2, første afsnit, i direktiv 2018/1972, og som består i at sikre den reguleringsmæssige forudsigelighed i en periode på mindst 20 år fra tildelingen af de individuelle brugsrettigheder, henset til de investeringer i infrastruktur, der skal foretages, heller ikke støtte en fortolkning med tilbagevirkende kraft, så meget desto mere som artikel 5, stk. 2, i det ændrede direktiv 2002/20, som fandt anvendelse på tidspunktet for dette direktivs ikrafttræden, udelukkende henviste til »nødvendigheden af at tillade en passende periode til amortisation af investeringen«.
49
Endelig skal det tilføjes, at direktiv 2018/1972 henviser til frister, der vanskeligt kan overholdes i forbindelse med en procedure for fornyelse, der, som det er tilfældet i hovedsagen, finder anvendelse på rettigheder, der allerede er tildelt før dette direktivs ikrafttræden. 131. betragtning til det pågældende direktiv nævner nemlig muligheden for at forny brugsrettigheder inden for en rimelig frist forud for udløbet af de pågældende rettigheder, f.eks. hvor rettigheder er blevet tildelt for 15 år eller derover, mindst to år før udløbet af disse rettigheder, medmindre muligheden for fornyelse udtrykkeligt blev udelukket på tidspunktet for tildeling af rettighederne.
50
Eftersom artikel 49, stk. 2, i direktiv 2018/1972 ikke finder tidsmæssig anvendelse på en retlig situation som den i hovedsagen omhandlede, der er opstået og endeligt fastlagt før dette direktivs ikrafttræden, finder bestemmelserne i denne artikels stk. 1, som førstnævnte bestemmelse henviser til, følgelig heller ikke anvendelse på denne.
51
Det er derfor ufornødent at undersøge de betingelser, hvorunder varigheden af individuelle brugsrettigheder såsom dem, der blev tildelt T-2 inden nævnte direktivs ikrafttræden, kan forlænges i henhold til disse bestemmelser.
52
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv 2018/1972 ikke finder anvendelse på forlængelse af varigheden af individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, der er omfattet af dette stk. 2, og som er tildelt før datoen for dette direktivs ikrafttræden, men hvis udløb indtræder efter denne dato.
Det første og det tredje til det femte spørgsmål
53
Med det første og det tredje til det femte spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv 2018/1972 har direkte virkning. Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 5, stk. 2, i direktiv 2002/20 eller artikel 5, stk. 2, i det ændrede direktiv 2002/20 skal anvendes direkte i hovedsagen med henblik på at vurdere, om varigheden af de individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser er passende, og i givet fald kriterierne for denne vurdering. Den forelæggende ret har ligeledes anmodet Domstolen om i begge tilfælde at præcisere, om den omstændighed, at den nationale lovgivning, der fandt anvendelse på tidspunktet for rettighedernes udløb, udelukkede enhver forlængelse ud over 15 år, skal tages i betragtning.
54
Henset til besvarelsen af det andet spørgsmål er det ufornødent at tage stilling til, om artikel 49, stk. 1 og 2, i direktiv 2018/1972 har direkte virkning.
55
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt artikel 5, stk. 2, i direktiv 2002/20 eller artikel 5, stk. 2, i det ændrede direktiv 2002/20 kan anvendes direkte i tvisten i hovedsagen, forekommer det irrelevant, eftersom det er ubestridt, at disse bestemmelser er blevet korrekt gennemført i slovensk ret.
56
Det er følgelig heller ikke nødvendigt at præcisere, om den omstændighed, at den nationale lovgivning, der fandt anvendelse, da rettighederne udløb, udelukkede enhver forlængelse ud over 15 år, er relevant for analysen af disse spørgsmål.
Sagsomkostninger
57
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
Artikel 49, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 af 11. december 2018 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation finder ikke anvendelse på forlængelse af varigheden af individuelle brugsrettigheder til radiofrekvenser, der er omfattet af dette stk. 2, og som er tildelt før datoen for dette direktivs ikrafttræden, men hvis udløb indtræder efter denne dato.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: slovensk.