61984CC0175(01)_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Den 26 . februar 1986 afsagde Domstolen dom om, at den sag, selskabet Krohn, Hamburg, i medfoer af EOEF-traktatens artikler 178 og 215, stk . 2, havde anlagt mod Kommissionen, kunne fremmes til realitetsbehandling . Det tab, sagsoegeren har kraevet erstattet, skyldes ifoelge sagsoegeren, at Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung ( herefter benaevnt "BALM ") efter henstilling fra Kommissionen afviste at imoedekomme sagsoegerens ansoegning om importlicenser for et parti maniokroedder og -rodknolde fra Bangkok ( Thailand ).
I det forslag til afgoerelse vedroerende formaliteten, jeg fremsatte den 19 . november 1985, redegjorde jeg i de tre foerste afsnit for de relevante bestemmelser samt sagens baggrund og forloeb; dem vil jeg gentage i det foelgende, dog med de aendringer og yderligere bemaerkninger, der er noedvendige som foelge af den anden synsvinkel, sagen skal bedoemmes under af i dag .
2 . Lad mig begynde med at naevne de faellesskabsretlige bestemmelser, der var gaeldende paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder . Der er tale om : a ) samarbejdsaftalen, godkendt ved Raadets afgoerelse 82/495 af 19 . juli 1982 ( EFT L*219, s.*52 ), hvorved Faellesskabet og kongeriget Thailand forpligtede sig til at samarbejde om produktion og afsaetning af samt samhandel med maniok, og b ) Kommissionens forordning nr . 2029/82 af 22 . juli 1982 ( EFT L*218, s.*8 ), som indeholder de naermere gennemfoerelsesbestemmelser . Som det hedder i praeamblen til samarbejdsaftalen, bygger den paa en erkendelse af to faktiske forhold : den thailandske oekonomi er afhaengig af produktionen af maniok ( som er koncentreret i landets fattigste og politisk mest foelsomme omraader ), og den stigende udfoersel af maniok til Faellesskabet skaber problemer paa det faelles marked .
Under hensyntagen hertil forpligtede Thailand sig til at forvalte udfoerslerne ( henhoerende under pos . 07.06 A i den faelles toldtarif ) paa en saadan maade, at det sikredes, at udfoerslerne ikke oversteg 5 mio tons pr . aar i toaarsperioden 1983/84 og 4,5 mio tons i de to foelgende aar ( artikel 1 ). Til gengaeld forpligtede Faellesskabet sig til at begraense importafgiften til hoejst 6% ad valorem og at sikre, at Thailand indroemmes mestbegunstigelsesbehandling med hensyn til afgiftssatsen ( artikel 3 ). Det bestemtes naermere : a ) at Thailand sikrer, at der ikke udstedes eksportlicenser for yderligere maengder, og b ) at Faellesskabet forpligter sig til at traeffe alle fornoedne dispositioner til udstedelse af importlicenser for maniok, under forudsaetning af, at der fremlaegges eksportlicenser, som er udstedt af myndighederne i Bangkok . Importlicensen udstedes inden for en frist paa 7 dage efter fremlaeggelse af det thailandske certifikat . Datoen for eksportcertifikaternes udstedelse er afgoerende for fastlaeggelsen af aaret for afskrivning af de udfoerte maengder ( artikel*5 ).
Jeg er herefter fremme ved forordning nr.*2029/82 . I denne sammenhaeng er saerlig artikel 7, stk . 1 og 2, samt artiklerne 9-11 af betydning . De foerste to bestemmelser har foelgende ordlyd : "1 . Importlicensen udstedes den femte arbejdsdag efter ansoegningsdagen, medmindre Kommissionen pr . telex har underrettet medlemsstatens myndigheder om, at samarbejdsaftalens betingelser ikke overholdes . Saafremt betingelserne for udstedelse af licensen ikke overholdes, kan Kommissionen efter at have raadfoert sig med de thailandske myndigheder eventuelt traeffe passende foranstaltninger . 2 . Paa den paagaeldendes anmodning kan licensen, naar Kommissionen pr . telex har givet tilladelse hertil, udstedes med en kortere frist ". Artikel 9 bestemmer : "Medlemsstaterne sender hver dag pr . telex Kommissionen foelgende oplysninger om hver licensansoegning : hvilken maengde, hver af de oenskede licenser gaelder; det forelagte eksportcertifikats nummer *...; eksportcertifikatets udstedelsesdato; den samlede maengde, eksportcertifikatet er udstedt for; eksportoerens navn som angivet paa eksportcertifikatet ". Desuden bestemmes det i artikel 10, at de naevnte bestemmelser kun gaelder for de eksportcertifikater, som de thailandske myndigheder udsteder fra den 28 . juli 1982 til den 31 . december 1982 . Endelig er det i forordningens artikel 11 bestemt, at for produkter, som er eksporteret fra Thailand inden 28 . juli 1982, kan importoerer, som er i besiddelse af en importlicens uden forudfastsaettelse, kun indfoere til den laveste toldsats ( 6% af toldvaerdien ), saafremt produkterne overgaar til fri omsaetning senest tredive dage efter dette tidspunkt, og importoeren over for toldmyndighederne godtgoer, at de naevnte produkter er blevet transporteret til Faellesskabet i overensstemmelse med oplysningerne i det thailandske eksportcertifikat .
Forordning nr.*2029/82 var gaeldende til udgangen af 1982 . Paa det tidspunkt erstattedes den af Kommissionens forordning nr . 3383/82 ( EFT 1982 L*356, s.*8 ), som siden er blevet aendret flere gange .
3 . Den 16 . november 1982 indgav selskabet Krohn, som importerer og handler med korn og foderstoffer engros, en ansoegning til BALM om udstedelse af fem importlicenser for i alt 54*895*472 kg maniokroedder og -rodknolde fra Thailand . Som foreskrevet ved den ordning, jeg netop har omtalt, fremsendte selskabet sammen med ansoegningen en raekke eksportcertifikater udstedt af de thailandske myndigheder den 18 . august 1982 vedroerende et parti paa 380 tons, og andre certifikater udstedt den 7 . september for den resterende maengde . I certifikaterne var det oplyst, at produkterne ville blive fragtet til Europa med fartoejer, hvis navne ( Assimina, Valdivia og Daiko Maru ) BALM meddelte Kommissionen samme dag, som ansoegningen blev indgivet, jfr . artikel 9 i forordning nr.*2029/82 .
Paa dette sted skal jeg bemaerke, at mens transporten ad soevejen fra Thailand til Europa normalt tager 4-6 uger, var der forloebet tre maaneder, henholdsvis to en halv maaned mellem det tidspunkt, da de naevnte dokumenter blev udstedt, og det tidspunkt, da ansoegningen blev indgivet ( 18 . august, 7 . september og 16 . november ). Desuden havde Kommissionen faaet kendskab til, at en tysk virksomhed i efteraaret 1982 forsoegte at indfoere ca . 60*000 tons maniok uden at vaere i besiddelse af et thailandsk eksportcertifikat . Kommissionens tjenestegrene, hos hvem disse forhold gav anledning til mistanke, meddelte ved telex af 23 . november 1982 BALM, at det i henhold til artikel 7 i forordning nr.*2029/82 var noedvendigt at undersoege, om Krohn opfyldte betingelserne for udstedelse af licensen, og navnlig, om selskabet havde oplyst tidspunktet for lastningen i Thailand, navnet paa de fartoejer, der var anvendt ved transporten, samt tid og sted for afviklingen af toldformaliteterne ved indfoerslen til Faellesskabet .
Ved telex af 23 . november og 7 . december meddelte BALM sagsoegeren, at importlicenserne foerst ville kunne udstedes, naar selskabet havde oplyst navnet paa fartoejet eller fartoejerne samt maniokkens fortolkningssted i Faellelsskabet . Ved telex af 24 . november gav Krohn de naevnte oplysninger for et parti paa 500 tons, som var anfoert i eksportcertifikat nr . 3840/1982, og for hvilke det ansoegte om importlicens, idet selskabet angav at ville vende tilbage med yderligere oplysninger . Den 10 . december 1982 meddelte Krohn imidlertid, at selskabet ikke kunne give de naevnte oplysninger, idet det parti, der var angivet i det thailandske certifikat, ikke var det samme som det indfoerte . Det tilfoejede desuden, at det ikke var forpligtet hertil, idet der ikke i de paa davaerende tidspunkt gaeldende bestemmelser stilledes krav om saadanne oplysninger som betingelse for udstedelse af importlicenser .
Efter at Kommissionen var blevet underrettet om dette svar, sendte den BALM en ny telex ( 21 . december 1982 ), hvori den anfoerte, at fremlaeggelsen af certifikat nr.*3840/1982 ikke gav virksomheden krav paa at faa udstedt den ansoegte licens . Navnet paa det fartoej, virksomheden havde angivet, svarede nemlig ikke til, hvad der var angivet i det thailandske certifikat; i oevrigt var der forloebet for lang tid mellem udstedelsen af det naevnte certifikat og Krohn' s indgivelse af ansoegning til de tyske myndigheder . I overensstemmelse hermed meddelte BALM ved skrivelse af 23 . december afslag dels paa hovedansoegningen af 16 . november ( 55*000 tons ), dels paa den yderligere ansoegning af 24 . november ( 500 tons ). Ved telex af 24 . januar 1983 indgav selskabet klage over afslaget . Klagen blev efterfoelgende begrundet ved skrivelse af 7 . marts .
I mellemtiden havde Krohn chartret skibet Equinox, som blev lastet med maniokroedder i perioden januar-marts 1983 og den 15 . april ankom til Rotterdam, hvor varerne blev toldbehandlet og bragt i fri omsaetning i Faellesskabet . Paa dette tidspunkt opstod det tab, som sagsoegeren har kraevet erstattet . Da de thailandske myndigheder ikke havde udstedt eksportcertifikater til sagsoegeren for foerste kvartal 1983 ( de bevilgede kvoter var opbrugt ), og BALM havde meddelt afslag paa sagsoegerens ansoegninger, kunne praeferencetoldsatsen ikke finde anvendelse for virksomheden . I et forsoeg paa at begraense skaden koebte Krohn af selskabet Peter Cremer, Hamburg, importlicenser vedroerende i alt 33*000 tons og til en pris af 85 DM pr . ton; men for den resterende maengde ( 21*895 tons ) kunne selskabet ikke fremlaegge licens, og maatte derfor betale told efter den fulde sats .
Den 27 . april 1983 afviste BALM Krohn' s klage . Den begrundede afslaget med en henvisning til artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 2029/82, og anfoerte videre, at Kommissionen havde modsat sig, at de ansoegte importlicenser blev udstedt, da det paa grund af de manglende oplysninger efter Kommissionens opfattelse ikke kunne laegges til grund, at der forelaa gyldige eksportcertifikater .
Herefter ( den 25 . maj 1983 ) anlagde Krohn sag ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main med paastand om : a ) at begge BALM' s afgoerelser annulleredes ( afslag paa ansoegningen og afvisning af klagen ); b ) at BALM tilpligtedes at udstede de ansoegte licenser til en toldsats paa 6 %. Med svarskriftet ( den 17 . januar 1984 ) fremlagde BALM en udtalelse fra Kommissionen . Heri begrundede Kommissionen sit standpunkt med henvisning til, at den var bekendt med, at Krohn havde forsoegt at indfoere 60*000 tons maniok til Faellesskabet, og at selskabet i den forbindelse havde fremlagt thailandske certifikater, der var udstedt vedroerende andre varepartier, som kun kunne indfoeres i henhold til den saakaldte ordning om "forudfastsaettelse af afgifter ". Kommissionen tilfoejede, at samarbejdsaftalen mellem Faellesskabet og Thailand desuden ikke omfattede den omtvistede maniok; denne var nemlig transporteret med et andet skib end det, der var angivet i eksportcertifikatet, og for stoerstedelens vedkommende ( 50*000 tons ) lastet uden at der forelaa en gyldig licens . BALM anmodede desuden retten om at opfordre Kommissionen til at indtraede i sagen, da BALM havde truffet den anfaegtede beslutning efter henstilling fra Kommissionen .
Ud over soegsmaalet ved den nationale ret rejste Krohn den 6 . juni 1983 krav om erstatning over for Kommissionen for det tab, selskabet havde lidt som foelge af den efter selskabets opfattelse ulovlige pression, som Kommissionen havde udoevet over for BALM med henblik paa, at importlicenserne ikke blev udstedt . Kommissionen afviste kravet ved skrivelse af 28 . juli 1983 .
Omkring et aar senere ( den 4 . juli 1984 ) anlagde selskabet naervaerende sag om erstatningsansvar uden for kontraktsforhold . Domstolen besluttede ex officio at tage stilling til formalitetsspoergsmaalet; den 26 . februar 1986 afsagde Domstolen dom om, at sagen kunne antages til realitetsbehandling .
4 . Kernen i sagen er de oplysninger om navnet paa det skib, der var anvendt til transporten, og om det sted, hvor ladningen blev fortoldet, som BALM efter henstilling fra Kommissionen anmodede sagsoegeren om at fremkomme med . Som bekendt foerte sagsoegerens vaegring ved at efterkomme Kommissionens anmodning, til, at Kommissionen henstillede til BALM ikke at udstede licenser vedroerende import af varerne til Faellesskabet .
Krohn har anfoert, at Kommissionen har handlet retsstridigt og har til stoette herfor fremfoert to argumenter : a)*hverken ud fra forordningens ordlyd, dens formaal, og gaeldende praksis inden for den faellesskabsretlige ordning vedroerende import af maniok fra Thailand er Kommissionen berettiget til at anmode om saadanne oplysninger; b)*den manglende udstedelse af licenserne kraenker rettigheder, som sagsoegeren havde erhvervet inden aftalen mellem EOEF og Thailand traadte i kraft .
Jeg vil foerst behandle spoergsmaalet om ordlyden af forordning nr . 2029/82 . Krohn har gjort gaeldende, at det ikke i henhold til én eneste bestemmelse i forordningen er en betingelse for udstedelse af licensen, at de af Kommissionen naevnte oplysninger meddeles . En saadan forpligtelse indfoertes foerst ved forordning nr.*499/83 af 2 . marts 1983 ( EFT L*56, s.*12 ), dvs . ved en retskilde, som foerst var gaeldende med virkning fra den 21 . marts 1983 og derfor er udstedt efter tidspunktet for sagens faktiske omstaendigheder . Krohn har tilfoejet, at det fremgaar af betragtningerne til forordningen, at det herved tilsigtedes at goere de kontrolforanstaltninger, faellesskabsmyndighederne og de nationale myndigheder skal gennemfoere, strengere og mere systematiske; ifoelge sagsoegeren kan det heraf udledes, at de omtvistede oplysninger, hvis formaal netop er at styrke den naevnte kontrol, ikke foer forordningens ikrafttraeden var noedvendig med henblik paa udstedelsen af importlicensen .
Jeg vil herefter gaa over til formaalet med ordningen . Sagsoegeren har anfoert, at aftalen mellem EOEF og Thailand som bekendt har til formaal at stabilisere de respektive markeder for maniok derved, at der fastsaettes kontingenter for indfoerslen af det naevnte produkt til Faellesskabet . De oplysninger, Kommissionen kraever meddelt, er paa ingen maade noedvendige for at naa de naevnte maal . Dette bevises i det mindste af to bestemmelser . Ifoelge forordningens artikel 1 udstedes importlicensen mod forelaeggelse af "et" ( hvilket maa forstaas "generisk" eller i det mindste ikke som et bestemt antal ) certifikat for eksport . Heraf foelger, at det med henblik paa kontrollen med kontingentet er oplysningerne vedroerende maengden af de importerede varer, der er afgoerende, og ikke det skib, som har transporteret dem eller det sted, hvor varen er losset . Tilsvarende hjemler artikel 4 i forordning nr . 2029/82 mulighed for delvis udnyttelse af eksportcertifikaterne; dette maa indebaere, at kun den maengde varer, som den foerste ansoegning om udstedelse af importlicenser vedroerer, med sikkerhed er lastet paa det skib, der er angivet i det thailandske certifikat, mens de senere indfoerte maengder er blevet transporteret med et andet skib, selv om de er angivet i det foerste naevnte certifikat . Angivelsen "shipped per" ( afskibet med ) i tredje kolonne i eksportcertifikatet er saaledes irrelevant for ordningens funktion .
Endelig er der praksis . Paa det punkt har Krohn blot bemaerket, at efter ovennaevnte aftales ikrafttraeden har BALM i talrige tilfaelde ikke gjort udstedelsen af importlicenser betinget af, at de omtvistede oplysninger blev givet .
Krohn' s andet argument vedroerer som allerede naevnt spoergsmaalet om velerhvervede rettigheder . Ifoelge sagsoegeren oplyste Kommissionen i en telexmeddelelse af 10 . januar 1984 til BALM, at den havde bragt i erfaring, at visse erhvervsdrivende i efteraaret 1982 skulle have forsoegt at importere visse partier maniok under anvendelse af importlicenser med forudfastsaettelse, som var udstedt inden indgaaelsen af aftalen mellem EOEF og Thailand . Det er korrekt, at Krohn i sommeren og efteraaret 1982 blev meddelt eksportcertifikater, og at virksomheden faktisk ikke udnyttede dem, netop fordi indfoersler af maniok kunne gennemfoeres ved hjaelp af licenser, der var udstedt inden aftalens indgaaelse . Da de naevnte indfoersler var omfattet af den ordning, der var indfoert ved Kommissionens forordning nr . 3183/80 af 3 . december 1980 ( EFT L*338, s.*1 ), maatte de antages at vaere fuldt ud retmaessige . Og ikke nok med det . Artikel 11 i forordning nr . 2029/82 sikrer, at importoerer, som er i besiddelse af en gammel importlicens uden forudfastsaettelse af afgifter, kan indfoere varer til praeferencetoldsatsen senest tredive dage efter forordningens ikrafttraeden; indehavere af gamle licenser med den naevnte forudfastsaettelse maa derfor a fortiori indroemmes den samme fordel i hele den periode, hvor de naevnte licenser er gyldige .
5 . I det foelgende vil jeg naermere behandle de naevnte anbringender . Forinden vil jeg dog forudskikke, at Kommissionens adfaerd maa vurderes paa grundlag af den relevante faellesskabsretlige ordning og de befoejelser, Kommissionen er tillagt i henhold til de herom gaeldende regler med henblik paa kontrollen med de forudfastsatte kontingenter . Den "relevante ordning" maa efter min opfattelse foerst og fremmest vaere aftalen mellem EOEF og Thailand, idet forordning nr . 2029/82 kun indeholder bestemmelser til gennemfoerelse af aftalen; ved forordningen forfoelges saaledes de formaal, der er fastsat i aftalen, og forordningen maa fortolkes i lyset heraf .
Som led i aftalen ( jfr . ovenfor under punkt 2 ) er det i foerste raekke betroet Thailand at sikre, at det aarlige kontingent overholdes, dvs . at det undgaas, at de maengder maniok, der kan indfoeres til praeferencetoldsatsen, overskrider de aftalte maengder . Der er derfor ikke tvivl om, at det afgoerende punkt i ordningen er det eksportcertifikat, der udstedes af de thailandske myndigheder, og at selve udstedelsen er en bekraeftelse paa, at der er gennemfoert en eksportforretning, der indgaar i kontingentet . Flere andre omstaendigheder taler ogsaa for, at licensen har den betydning : a)*i licensen er varerne ikke kun beskrevet abstrakt ( dvs . med oplysninger om art og vaegt ), men omhyggeligt individualiseret ( dvs . at den indeholder oplysninger baade om eksportoerens og importoerens firmanavn og navnet paa det skib, der anvendes ved transporten af varerne til Faellesskabet ); b)*den forholdsregel, de thailandske myndigheder for en sikkerheds skyld anvender ved udstedelsen af licensen, hvis forholdet er det - som Kommissionen har anfoert - at licensen ikke udstedes, naar varerne er lastet, men foerst naar det skib, der har varerne om bord, har forladt thailandsk soeterritorium .
Den centrale rolle, som eksportcertifikatet saaledes anerkendes at have, ville i oevrigt vaere uden virkning, hvis ikke der ved fortolkningen af bestemmelserne vedroerende importlicenserne drages de noedvendige foelger . Som bekendt udstedes importlicenserne paa grundlag af de certifikater, Thailand har udstedt ( aftalens artikel 5 ). Medlemsstaternes og Faellesskabets myndigheder kan saaledes foerst udstede dem, naar de har kontrolleret, at de naermere omstaendigheder omkring den paagaeldende indfoersel svarer noejagtigt til oplysningerne i certifikaterne; da skibets navn er én af de naevnte oplysninger, kan det ikke paa nogen maade haevdes, at den oplysning er uden betydning for en korrekt gennemfoerelse af aftalen - hvilket i det konkrete tilfaelde vil sige, at anvendelsen af det skib, der er angivet i det thailandske certifikat, ikke maa kontrolleres af Kommissionen og de nationale organer .
Allerede ovennaevnte bemaerkninger beviser med tilstraekkelig tydelighed, at sagsoegerens opfattelse ikke er holdbar . Alligevel vil jeg knytte enkelte bemaerkninger til de argumenter, der er grundlaget for sagsoegerens synspunkt . Sagsoegerens argument vedroerende ordlyden af forordning nr . 2029/82 indeholder et gran af sandhed . Det kan med andre ord ikke afvises, at oplysningen om navnet paa skibet og om det sted, hvor varerne losses, udtrykkeligt blev fastsat i en retskilde ( forordning nr . 499/83 ), der foerst blev udstedt efter tidspunktet for de faktiske omstaendigheder . Naar dette er sagt, maa det praeciseres, at den nye ordning paa ingen maade er en radikal aendring af den tidligere kontrolordning, men blot har til formaal at skaerpe den ( jfr . fjerde betragtning ); dette maa betyde, at kontrol af de i sagen her omtvistede oplysninger ogsaa kunne foretages - sikkert ikke systematisk, men i det mindste, naar det fandtes noedvendigt - i henhold til forordning nr . 2029/82 . Set ud fra det synspunkt falder sagsoegerens argument vedroerende gaeldende praksis med hensyn til den naevnte retsakt til jorden; en henvisning til, at myndighederne kun sjaeldent greb ind i tilfaelde som det forliggende, vejer ikke tungt, naar det er fastslaaet, at myndighederne efter de da gaeldende bestemmelser kun kunne gribe ind i tvivlstilfaelde .
Det argument, Krohn har fremfoert vedroerende ordningens formaal, og som stoettes paa artiklerne 1 og 4 i forordning nr . 2029/82, er lige saa lidt holdbart . Artikel 1 maa ses i sammenhaeng med alle de oevrige bestemmelser i forordningen . Herefter bliver det klart, at selv om der i artikel 1 tales om "et" certifikat for eksport, skal ansoegningen i henhold til artikel 4 ledsages af eksportcertifikatets original . Allerede af den grund maa de konsekvenser, som sagsoegeren drager af, at faellesskabslovgiver i artikel 1 har anvendt den ubestemte artikel i stedet for den bestemte, betragtes som grebet ud af luften . Heller ikke sagsoegerens henvisning til artikel 4 kan tillaegges vaegt . Den bestemmelse har nemlig kun til formaal at lette toldbehandlingen af de varer, der bringes i fri omsaetning ( jfr . som et analogt eksempel artikel 3, stk . 2, i Kommissionens forordning nr . 19/82 ( EFT L*3, s.*18 )). Som bekendt skal importoererne i henhold til artikel 5 i forordning nr . 2029/82 stille en sikkerhed paa 3 ECU pr . ton maniok paa det tidspunkt, hvor de ansoeger om importlicens; for at undgaa, at importoererne med det samme skal betale et beloeb svarende til hele den maengde, der er angivet i det thailandske certifikat, hjemler bestemmelsen mulighed for, at der kan ansoeges om importlicens for mindre maengder . Paa den maade kan importoerer, der har interesse heri, lade maniokken oplaegge paa toldoplag og lade den overgaa til fri omsaetning efterhaanden .
Rigtigheden af ovennaevnte bemaerkninger bekraeftes af de vanskeligheder, sagsoegeren kommer i ved fortolkningen af ordene "shipped per" i tredje kolonne i eksportcertifikatet ( jfr . artikel 3, stk . 1, andet led, og artikel 4, stk . 2, i forordning nr . 2029/82 ). Krohn vil nemlig vaere tvunget til at haevde, at den naevnte formulering er uden betydning . For mig at se bliver betydningen derimod klar, hvis man ser dette som et yderligere bevis for den overensstemmelse, der skal vaere mellem den omhyggeligt individualiserede maengde varer ( med henvisning til det skib, der transporterer dem ) i eksportcertifikatet og den maengde varer, for hvilken der ansoeges om importlicens .
6 . Jeg skal kun knytte faa bemaerkninger til Krohn' s argumenter om selskabets velerhvervede rettigheder . For mig at se har argumentet intet at goere med den foreliggende sag, som bestemt ikke drejer sig om en afvisning af at udstede importlicenser i henhold til certifikater med forudfastsaettelse af praeferencetoldsatsen, der var udstedt forud for ikrafttraedelsen af aftalen mellem EOEF og Thailand . Tvaertimod er det ubestridt, at Krohn i forbindelse med ansoegningen af 16 . november 1982 vedlagde eksportcertifikater udstedt af de thailandske myndigheder den 18 . august og den 7 . september 1982, dvs . efter godkendelsen af aftalen, og efter den model, der findes som bilag til forordning nr . 2029/82 .
7 . Ud fra det ovenfor anfoerte er det aabenbart, at Kommissionens adfaerd ikke har vaeret i strid med de bestemmelser, der finder anvendelse i det konkrete tilfaelde . Jeg vil herefter behandle spoergsmaalet om de befoejelser til at gribe ind, som Kommissionen er tillagt som led i kontrollen med de aarlige maengder, jfr . artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 2029/82 . I den forbindelse skal jeg erindre om, at Domstolen i dommen af 26 . februar 1986 fastslog, at bestemmelsen "ikke blot giver Kommissionen mulighed for at tilkendegive sin opfattelse som led i det interne samarbejde med de nationale myndigheder, der skal anvende faellesskabsretten, men at bestemmelsen endvidere bemyndiger Kommissionen til at paabyde de naevnte myndigheder at afslaa ansoegninger om importlicenser, saafremt betingelserne i henhold til samarbejdsaftalen ikke er opfyldt" ( praemis 21 ).
Jeg har allerede understreget ( under punkt 5 ), hvilken betydning den fysiske identificering af de importerede partier varer har med henblik paa overholdelsen af samarbejdsaftalen, og hvilken afgoerende rolle angivelsen i det thailandske certifikat af det skib, der er anvendt ved transporten, maa tillaegges . Jeg har ogsaa paapeget, at Kommissionen, allerede mens forordning nr.*2029/82 var gaeldende, kunne forlange, at de nationale myndigheder gjorde udstedelsen af importlicenserne betinget af, at importoererne meddelte oplysninger om skibsnavn og fortoldningssted .
Det fremgaar desuden af sagens akter, at : a)*den sagsoegende virksomhed har ikke kunnet godtgoere, at de omstaendigheder, Kommissionen har lagt til grund for, at den greb ind ( den lange tid, der forloeb mellem udstedelsen af eksportcertifikatet og ansoegningen om importlicens, og de meddelelser fra de thailandske myndigheder om udfoersler af maniok, der ikke var omfattet af de udstedte certifikater ), var irrelevante eller utilstraekkelige; b)*i sin skrivelse af 10 . december 1982 til BALM anerkendte Krohn selv, at der ikke var overensstemmelse mellem de varer, for hvilke selskabet ansoegte om importlicenser, og de varer, der var naevnt i de thailandske certifikater af 7 . september 1982; c)*som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen oplyste sagsoegeren, at i de foerste maaneder, hvor samarbejdsaftalen EOEF-Thailand og den tidligere ordning ( certifikater med forudfastsaettelse af praeferencetoldsatsen ) og den ordning, der blev indfoert ved forordning nr . 2029/82, alle var gaeldende, var der risiko for svigagtige handlinger .
I lyset af ovennaevnte omstaendigheder forekommer de dispositioner, Kommissionen traf, fuldt ud rimelige, naar henses til den opgave, Kommissionen skal udfoere med henblik paa at sikre, at aftalen EOEF-Thailand og dennes gennemfoerelsesbestemmelser overholdes . Heraf foelger, at der ikke kan vaere tale om et tab, som sagsoegeren kan kraeve erstattet . Jeg vil derfor ikke fremsaette bemaerkninger til de argumenter, parterne har fremfoert i den forbindelse, og skal henvise eventuelt interesserede til sammenfatningen i retsmoederapporten .
8 . Sammenfattende skal jeg derfor foreslaa, at Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber frifindes i den sag, selskabet Krohn har anlagt den 4 . juli 1984 .
Sagens omkostninger, herunder de omkostninger, med hensyn til hvilke afgoerelsen blev udsat ved dommen af 26 . februar 1986, boer paalaegges sagsoegeren, der har tabt sagen .
(*) Oversat fra italiensk .