61984C0200
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
CARL OTTO LENZ
fremsat den 4. juli 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
A.
De to sager, hvori jeg i dag fremsætter forslag til afgørelse, drejer sig om fortolkningen af pos. 99.05 i den fælles toldtarif, der omfatter »zoologiske, botaniske, mineralogiske, anatomiske, historiske, arkæologiske, palæontologiske, etnografiske og numismatiske samlinger og samlerobjekter«.
Selv om Domstolen ikke formelt har forenet de to sager, blev de procederet under samme retsmøde. Mit forslag til afgørelse er af samme grund fælles for de to sager.
1.
I sag 200/84 (Erika Daiber mod Hauptzollamt Reutlingen) er hovedsagens faktiske omstændigheder følgende:
I maj 1980 indførte sagsøgeren fra De forenede Stater en brugt personmotorvogn af mærket Daimler-Benz, type 300 SL-Coupé, konstruktionsår 1955, til Forbundsrepublikken Tyskland. Hun ansøgte om klarering af vognen til fri omsætning som historisk samlerobjekt under pos. 99.05 i den fælles toldtarif (FTT). Toldstedet imødekom ansøgningen og tariferede den indførte motorvogn under pos. 99.05 i FTT.
Som følge af en ændring i forvaltningens opfattelse kom toldstedet imidlertid senere til den slutning, at den indførte personmotorvogn ikke var et historisk samlerobjekt, men en motorvogn til personbefordring henhørende under pos. 87.02 A I b) i FTT. Ifølge toldstedet besad motorvogne, der var blevet fremstillet seriemæssigt fra 1950 — uden hensyn til et eventuelt ringe produktionsstyktal og tekniske konstruktionsændringer — på grund af det senere produktionstidspunkt principielt ikke »historisk« værdi som nævnt i pos. 99.05 i FTT. Det var herved uden betydning, at sådanne køretøjer erhverves og udstilles af museer som eksempler på motorvognskonstruktionens tekniske udvikling. Ved ændringsafgørelse af 4. november 1981 ændrede toldstedet derfor den oprindelige afgørelse af 14. maj 1980 og rejste over for sagsøgeren krav om efterbetaling af told, der på grundlag af en sats på 10,9% og en toldværdi på 65000 DM udgjorde 6388,60 DM.
Efter at sagsøgeren havde påklaget ændringsafgørelsen, blev denne stadfæstet ved afgørelse af 27. oktober 1982.
Sagsøgeren indbragte klageafgørelsen for Finanzgericht Baden-Württemberg — afdeling Freiburg — der ved kendelse af 25. juli 1984 forelagde De europæiske Fællesskabers Domstol følgende to spørgsmål til præjudiciel afgørelse:
»Hvorledes skal begreberne ’samlerobjekter’ og ’[af] historisk og etnografisk [værdi]’ (
1
) i pos. 99.05 i den fælles toldtarif fortolkes:
1)
Kan en genstand kun anses som ’samlerobjekt’, når den er særlig sjælden og altså udgør en raritet, eller er det tilstrækkeligt, at genstanden er egnet til at blive optaget i en efter videnskabelige principper opbygget samling, navnlig et offentligt museum (museumsegnethed)?
2)
Skal et originalt samlerobjekt kun anses som ’[af] historisk eller etnografisk [værdi]’, hvis det repræsenterer et afsnit af den almindelige, historiske udvikling hos et eller flere folk og i denne forstand har repræsentativ værdi, eller er det tilstrækkeligt, at objektet alene er egnet til at bidrage til historieopfattelsen på et specielt område af historien (f.eks. automobilkonstruktionen) ?«
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at den nationale ret nærmest er af den opfattelse, at den indførte personmotorvogn skal tariferes under pos. 99.05 i FTT. Efter rettens opfattelse er besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål imidlertid ikke utvivlsom, og retten har herved anført, at der ikke findes nærmere fællesskabsbestemmelser vedrørende kapitel 99 i FTT, og at det i Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger (TSR-nomenklaturen) med hensyn til samlerobjekter og antikviteter blot anføres, at disse ofte er »værker eller genstande, hvoraf der kun findes ét eksemplar«; om samlerobjekter anføres det, at de »ofte« er af ringe materialeværdi, men alligevel har interesse som følge af deres sjældenhed, deres gruppering, eller den måde de præsenteres på. I henhold til de nationale tyske bestemmelser skal som samlerobjekter i pos. 99.05's forstand kun anses »rariteter«, »unika«, og stykker af »anerkendt, repræsentativ værdi«, og således ikke genstande der blot er museumsegnede. Sådanne nationale administrative forskrifter må imidlertid efter rettens opfattelse vige for bestemmelsen i pos. 99.05 i FTT, såfremt denne dækker et videre område.
Med hensyn til det andet præjudicielle spørgsmål har Finanzgericht Baden-Württemberg ligeledes henvist til de forklarende bemærkninger til TSR-nomenklaturen, hvorefter genstande, der som historiske eller etnografiske samlerobjekter henhører under pos. 99.05 i FTT, bl.a. omfatter følgende: »genstande, der kan tjene til studium af nutids-eller fortidsfolkeslags virksomhed, sæder og skikke, f.eks. mumier, sarkofager, våben, genstande med tilknytning til religion, beklædningssgenstande mv, genstande anvendt af primitive folkeslag og genstande, der har tilhørt berømtheder«. De forklarende bemærkninger åbner således mulighed for, at der også knyttes historisk værdi til sådanne genstande, som er relevante for specielle områder af historien, som f.eks. automobilkonstruktion.
2.
I den hovedsag, der ligger til grund for sag 252/84 (Collector Guns GmbH & Co. KG mod Hauptzollamt Koblenz), ansøgte sagsøgeren om, at pistoler og pistolhylstre, der var indført fra USA, ligeledes måtte blive klareret til fri omsætning i henhold til pos. 99.05 i FTT som historiske samlerobjekter. Toldstedet anså imidlertid ikke varerne for samlerobjekter og tariferede dem under den fælles toldtarifs pos. 93.02 og pos. 42.02 som våben, henholdsvis varer af læder, og opkrævede 441,30 DM i told.
Efter uden held at have gennemført en administrativ klagesag indbragte sagsøgeren sagen for Finanzgericht Rheinland-Pfalz, der ved kendelse af 10. oktober 1984 har forelagt Domstolen følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse :
»Hvilke karakteristika skal en genstand (konkret: pistoler og pistolhylstre) i hvert fald have, for at den kan henføres til den fælles toldtarifs pos. 99.05 som ’historisk samlerobjekt’?«
Også i denne sag har Finanzgericht henvist til de tidligere nævnte forklarende bemærkninger, som efter rettens opfattelse imidlertid er for vage til at give grundlag for afgørelsen i den konkrete retstvist. Efter rettens opfattelse giver de forklarende bemærkninger således ingen fyldestgørende oplysninger om de betingelser, der i hvert fald skal være opfyldt, for at en vare kan tariferes som historisk samlerobjekt. Retten finder, at det på dette grundlag henstår som usikkert, om objekter, der blot kan betragtes som museumsstykker, falder uden for pos. 99.05 i FTT.
3.
a)
Sagsøgeren i sag 200/84 har — ligesom Finanzgericht Baden-Württemberg i anmodningen om præjudiciel afgørelse — særskilt drøftet de to begreber »samlerobjekter« og »[af] historisk [værdi]«.
Efter sagsøgerens opfattelse skal samlerobjekter forstås som alle genstande, der ikke når som helst kan erhverves eller fremstilles på ny. Der er tale om genstande, der ikke anvendes, forbruges eller benyttes i overensstemmelse med deres formål, men derimod er bestemt til varigt at indgå som udstillingsgenstande i en samling af genstande af samme eller lignende art. Ifølge sagsøgeren har samlerobjekter dernæst altid haft højere værdi end tilsvarende genstande, der ikke er beregnet til at indgå i en samling. En genstand bliver ikke et samlerobjekt ved at være særlig sjælden, dvs. være en raritet; det afgørende er alene, at en ting, der er særlig eftertragtet, bliver relativt sjælden og dermed et samlerobjekt, hvis værdi følgelig er større end materialeværdien. Når ordet »samlerobjekt« forstås på denne måde, vil en sådan genstand i alle tilfælde kunne betragtes som et museumsstykke.
Begrebet »[af] historisk [værdi]« skal efter sagsøgerens opfattelse forstås således, at det afgørende er, hvorvidt en genstand er egnet til at bidrage til historieopfattelsen på et specielt område af historien, som f.eks. automobilkonstruktion. Det kræves ikke, at den pågældende genstand repræsenterer et afsnit af den almindelige, historiske udvikling hos et eller flere folk. Når man betragter de mange forskellige former, hvorunder menneskelig virksomhed ytrer sig, kan man ikke hævde, at den historiske værdi af en genstand afhænger af dens betydning for menneskehedens hele udviklingshistorie, dvs. dens almindelige, historiske betydning. Forstås historiebegrebet så snævert, får det et så lille område, at det bliver uden betydning.
Sagsøgeren har dernæst redegjort for de omstændigheder, der efter sagsøgerens opfattelse viser, at den indførte automobil er et »teknisk unikum«. Jeg skal ikke her nærmere referere denne — sikkert meget interessante — redegørelse, eftersom Domstolens opgave under nærværende sag alene er at fortolke pos. 99.05 i FTT. Med spørgsmålet, om den indførte automobil omfattes af pos. 99.05 i FTT, ønskes det fastslået, hvilken fortolkning der skal lægges til grund ved anvendelsen af bestemmelsen; det tilkommer den nationale ret at anvende bestemmelsen på den konkrete sag.
Som konklusion foreslår sagsøgeren i sag 200/84, at det af Finanzgericht Baden-Württemberg forelagte spørgsmål besvares således:
»1)
En genstands særlige sjældenhed, dvs. dens egenskab af raritet, er ikke afgørende for, om den kan betragtes som et samlerobjekt; det afgørende kriterium er derimod, at genstanden ikke skal anvendes, forbruges eller udnyttes i overensstemmelse med sit formål, men derimod er bestemt til som samlerobjekt varigt at indgå som udstillingsgenstand i en samling af genstande af samme eller lignende art, dvs. at den er egnet til at indgå i en efter videnskabelige principper opbygget samling, navnlig i et offentligt museum.
2)
Et samlerobjekt har historisk eller etnografisk værdi, såfremt det er egnet til at bidrage til historieopfattelsen på et specielt område, f.eks. automobilkonstruktion; det kræves ikke, at genstanden repræsenterer et afsnit af den almindelige, historiske udvikling hos et eller flere folk. For en teknisk genstand er den teknikhistoriske værdi eneafgørende, hvorved det er uden betydning, at den er seriefremstillet eller fortsat er bevaret i et vist antal eksemplarer.«
b)
Sagsøgeren i sag 252/84, Collector Guns GmbH & Co. KG, har anført, at begrebet »historie« ikke alene omfatter krigshistorie og politisk historie. I dag omfatter historieforskningen alle sider af menneskelig virksomhed. Begrebet historie omfatter navnlig de historiske underdiscipliner som kulturhistorie, industrihistorie, fremstillingsteknikkens udviklingshistorie og teknikkens historie i almindelighed. Det er efter sagsøgerens opfattelse for snævert, såfremt man ved historiske samlerobjekter alene forstår sådanne, der har direkte tilknytning til en bestemt historisk begivenhed eller til en bestemt historisk person.
Som konklusion foreslår sagsøgeren i sag 252/84, at det af Finanzgericht Rheinland-Pfalz forelagte spørgsmål besvares som følger:
»Pistoler og pistolhylstre henhører under pos. 99.05 som historiske samlerobjekter, såfremt der er tale om genstande
1)
der ikke længere seriefremstilles,
2)
der er originaleksemplarer fremstillet på daværende tidspunkt, ikke reproduktioner
3)
der i dag kun findes i et begrænset antal eksemplarer, som kun under særlige omstændigheder kan fremskaffes gennem specialhandelen, hvorved indkøbsprisen normalt væsentligt vil overstige materiale-og brugsværdien,
4)
der er repræsentative for den historiske, kulturhistoriske, industrihistoriske, tekniske, herunder produktionstekniske, udvikling i videste forstand, og samtidig er kilder til viden herom; endelig omfatter bestemmelsen genstande
5)
der — selv om de ikke opfylder betingelserne i punkt 1) — 4) — er unika, der har direkte tilknytning til en bestemt historisk begivenhed eller til en bestemt historisk person.«
c)
Kommissionen har i sag 200/84 anført, at udgangspunktet for enhver drøftelse af fortolkningen af pos. 99.05 i FTT må være følgende: alle genstande, der søges tariferet som historiske samlerobjekter, henhører — henset til deres sammensætning, objektive egenskaber eller funktion — »i sig selv« under de andre toldpositioner, der finder anvendelse, når genstandene anvendes på den »normale«, »gængse« eller »almindelige« måde. Det følger således af ønsket om klarhed og toldbestemmelsernes opbygning, at en tarifering i henhold til pos. 99.05 i FTT kun kommer på tale, såfremt de pågældende genstande indføres, ikke som de genstande de egentlig er efter deres sammensætning, objektive egenskaber eller anvendelsesformål, men derimod netop som samlerobjekter. Dette vil herefter være tilfældet, når de ikke benyttes eller forbruges i overensstemmelse med deres formål, men derimod er bestemt til som samlerobjekter varigt at indgå som udstillingsgenstande i en samling af genstande af samme eller lignende art. Der kan efter Kommissionens opfattelse ikke gives et almengyldigt svar på spørgsmålet om, hvilke egenskaber der adskiller et samlerobjekt fra en genstand, der på grundlag af sin brugseller nytteværdi henføres under en af de øvrige positioner. Objektive forhold såsom alder, sjældenhed eller oprindelse, kan pege stærkt i retning af, at der er tale om et samlerobjekt, men i sidste ende bliver subjektive momenter dog eneafgørende: det er alene på grundlag af den samlerværdi, der tillægges en genstand, at den kan opnå karakter af samlerobjekt; og denne værdi beror alene på interessen blandt samlere.
Blandt de mange genstande, en samlerinteresse kan rette sig imod, hjemler pos. 99.05 i FTT alene toldfrihed for zoologiske, botaniske, mineralogiske, anatomiske, historiske, arkæologiske, palæontologiske, etnografiske og numismatiske samlerobjekter. Der hjemles navnlig ingen toldfrihed for tekniske, fysiske og kemiske samlerobjekter, der følgelig kun kan opnå toldfrihed, såfremt de har historisk værdi eller kan betragtes som antikviteter omfattet af pos. 99.06 i FTT.
Som eksempler på genstande, der kan tillægges historisk værdi, har Kommissionen i denne forbindelse nævnt følgende grupper: for det første genstande, der har umiddelbar historisk kildeværdi, såsom historisk relevante dokumenter, optegnelser, breve og lignende; for det andet genstande med tilknytning til historiske personer, som f.eks. disses personlige brugsgenstande eller genstande, der vidner om deres personlige interesser eller på anden måde er karakteristiske; for det tredje genstande, der i et historisk perspektiv ses som repræsentative udtryk for faser i den historiske, navnlig kulturhistoriske udvikling, herunder for datidens opfattelser og anskuelser.
Kommissionen har i denne forbindelse anført, at tekniske genstande såsom biler vil kunne henføres til den tredje gruppe, dersom den teknikhistoriske interesse, disse genstande efter omstændighederne allerede fra et tidligt tidspunkt kan fremkalde, med tiden har udviklet sig til en almindelig historisk, og især kulturhistorisk interesse. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at seriefremstillede tekniske genstande ikke kan opnå historisk interesse, sålænge de endnu findes i adskillige eksemplarer.
Af disse grunde foreslår Kommissionen, at de af Finanzgericht Baden-Württemberg forelagte spørgsmål besvares således:
»1)
Det forhold, at en genstand er sjælden eller egnet til at indgå i en efter videnskabelige principper opbygget samling (museumsstykke), kan utvivlsomt tale stærkt for, at genstanden må betragtes som et historisk eller etnografisk samlerobjekt i henhold til den fælles toldtarifs pos. 99.05; en genstand, der har disse egenskaber, skal dog ikke allerede af denne grund nødvendigvis og i alle tilfælde betragtes som et samlerobjekt. Det afgørende for, om en genstand er et historisk eller etnografisk samlerobjekt, er derimod, om der efter den almindeligt herskende opfattelse knytter sig en sådan historisk eller etnografisk interesse til genstanden, at den herved får en almindelig historisk eller etnografisk værdi.
2)
En teknisk genstand, der seriefremstilles, f.eks. en automobil, kan kun betragtes som et historisk samlerobjekt henhørende under den fælles toldtarifs pos. 99.05, såfremt den teknikhistoriske interesse, der knytter sig til genstanden, har udviklet sig til en almindelig historisk interesse. En seriefremstillet genstand kan ikke under nogen omstændigheder betragtes som et historisk samlerobjekt, så længe genstanden endnu er bevaret i flere hundrede ens eksemplarer eller næsten en tredjedel af den totale serie.«
d)
Med hensyn til sag 252/84 har Kommissionen anført, at det følger af den fælles toldtarifs opbygning og indhold, at håndskydevåben efter deres beskaffenhed henhører under pos. 93.02 (revolvere og pistoler). Denne position finder anvendelse, uanset om de pågældende pistoler fortsat kan bruges, ligesom det er uden betydning, hvem de konkret indføres af eller i hvilket øjemed. Pos. 99.05 i FIT er ifølge Kommissionen ikke en almindelig opsamlingsbestemmelse for brugte våben eller ting af personlig affektionsværdi i bred almindelighed, men forudsætter yderligere betingelser opfyldt. Dersom det pågældende våben er indført af en specialforhandler, taler dette ganske vist for at anse det for et samlerobjekt; men det er ikke tilstrækkeligt til at individualisere den pågældende genstand i en sådan grad, at den adskiller sig fra enhver anden genstand af samme art. Dette gælder navnlig for så vidt angår begrebet »museumsegnethed«, dvs. at en genstand kan optages i en samling opbygget efter videnskabelige kriterier, navnlig i et offentligt museum. Afgørende for at pos. 99.05 finder anvendelse, er derimod det forhold, at denne bestemte pistol kan gøre krav på en individuel, historisk interesse, og derfor ikke kan erstattes af et andet eksemplar af samme art. Dette kriterium vil være opfyldt for de eksemplarer, der har nær sammenhæng med bestemte historiske begivenheder, personer eller steder, som f.eks. et våben, der er blevet anvendt i forbindelse med et bestemt attentat, eller et våben, der har tilhørt en historisk person. For så vidt angår massefremstillede pistoler, er det i så henseende ikke tilstrækkeligt, at de er typiske repræsentanter for et tidsrum eller et mærke, for så vidt som de desuagtet er anonyme og kan erstattes af andre.
Kommissionen har anført, at det fremgår af forordning nr. 918/83 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import-og eksportafgifter (
2
), at varer, der indføres med henblik på at blive indlemmet i et offentligt museums samlinger, er toldfri. Denne bestemmelse ville savne mening, dersom en genstand kunne kræves indført toldfrit under pos. 99.05 i FTT, blot fordi den på grundlag af det konkret angivne importformål måtte anses for »museums-egnet«.
Kommissionen foreslår herefter, at det af Finanzgericht Rheinland-Pfalz forelagte spørgsmål besvares således :
»Pistoler og pistolhylstre kan alene tariferes under den fælles toldtarifs pos. 99.05 som ’historiske samlerobjekter’, såfremt det enkelte eksemplar efter sine objektive egenskaber har en påviselig tilknytning til bestemte historiske begivenheder eller personer, således at genstanden i så henseende ikke kan erstattes af et andet eksemplar af samme art.«
B.
I mit forslag til afgørelse agter jeg — ligesom Finanzgericht Baden-Württemberg i den præjudicielle anmodning — først at drøfte begrebet »samlerobjekt« og derefter behandle kvalifikationen »[af] historisk, henholdsvis etnografisk [værdi]«. Når først disse begreber er afklaret, vil det være muligt at besvare det af Finanzgericht Rheinland-Pfalz stillede præjudicielle spørgsmål, der drejer sig om at fastslå, hvilke karakteristika en genstand i hvert fald skal have, for at den kan henføres til den fælles toldtarifs pos. 99.05 som historisk samlerobjekt.
Jeg bemærker indledningsvis, at jeg i forbindelse med fortolkningen af pos. 99.05 betræder et uopdyrket område, for så vidt som hverken Domstolen eller andre fællesskabsinstitutioner tidligere har taget stilling til denne toldposition, der heller ikke kommenteres i de forklarende bemærkninger til De europæiske Fællesskabers toldtarif.
Positionens indhold skal følgelig fastlægges ved hjælp af de almindelige fortolkningsprincipper. Efter min opfattelse fører en rent sproglig fortolkning i så henseende ikke til et klart resultat, idet bestemmelsens forskellige sprogversioner afviger indbyrdes på enkelte punkter (
3
).
Indholdet af pos. 99.05 skal herefter fortolkes i lyset af den fælles toldtarifs indhold, formål og opbygning; Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger udgør i så henseende et væsentligt fortolkningsbidrag, men er ikke retligt bindende (
4
).
1.
Jeg skal først tage stilling til fortolkningen af begrebet »samlerobjekt«. Finanzgericht Baden-Württemberg ønsker i denne forbindelse oplyst, om en genstand for at være et samlerobjekt skal være særlig sjælden, dvs. en raritet, eller om det er tilstrækkeligt, at den er egnet til at indgå i en samling opbygget efter videnskabelige principper (museumsegnethed).
Jeg skal indledningsvis sammenligne de forskellige sprogversioner som anført i bilaget til forslag til afgørelse. I de respektive versioner af toldbestemmelsen gengives det omhandlede begreb, ordret oversat, på følgende måde: i den franske, italienske og nederlandske version som »objekter for samlinger«, i den græske version som »objekter fra samlinger« i den engelske og den danske version endelig som »samlerobjekter«. På grundlag af en sammenligning af de nævnte begreber kan man umiddelbart lægge til grund, at det ikke ubetinget kan kræves, at genstanden er bestemt til et særligt formål, nemlig til at indgå i en samling. Det må således være tilstrækkeligt, at genstanden er egnet til at indgå i en samling. En sådan fortolkning imødekommer også det hensyn, at toldmyndighederne skal kunne tarifere indførte varer på grundlag af disses objektive egenskaber, og modsat ikke skal være bundet af importørens individuelle anvendelsesformål, bl.a. fordi dette senere kan ændres.
Med henblik på besvarelsen af spørgsmålet, om genstanden skal være særlig sjælden, dvs. en raritet, eller ligefrem et unikum, finder jeg det rimeligt at tage udgangspunkt i Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger. Disse anfører vedrørende kapitel 99 følgende:
»Størstedelen af varerne under nærværende kapitel er ofte værker eller genstande, hvoraf der kun findes ét eksemplar, eller i det mindste kun meget få eksemplarer.
Varerne er derfor som regel ikke genstand for regelmæssig omsætning; dog kan visse varer være genstand for en specialiseret handel... Varerne har ofte en betydelig værdi, der slet ikke står i forhold til værdien af de materialer, hvoraf de består.«
Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger stiller således intet krav om sjældenhed i absolut forstand, men alene i relativ forstand. Dette bekræftes tillige af varebeskrivelserne i den fælles toldtarifs pos. 99.01-99.06. Selv om der for så vidt angår malerier og tegninger under pos. 99.01, og måske også med hensyn til originale skulpturer under pos. 99.03, forudsættes at være tale om unika, så vil dette ikke nødvendigvis også være tilfældet med hensyn til originale stik og tryk under pos. 99.02 eller for antikviteter under pos. 99.06; for så vidt angår frimærker under pos. 99.04 vil der — med enkelte undtagelser — heller ikke være tale om sjældenhed i absolut forstand. Efter hele opbygningen af toldtariffens kapitel 99 kan der således ikke stilles krav om sjældenhed i absolut forstand, hvorfor genstande, der — om end uden at forefindes i stort antal — stadig eksisterer i adskillige eksemplarer, givetvis kan tariferes under dette kapitel i den fælles toldtarif.
Det afgørende kriterium for, at en ting kan betragtes som et samlerobjekt, er imidlertid efter min opfattelse, at den ikke er genstand for regelmæssig omsætning, men for en specialiseret handel. Den forhandles ikke til stadighed, men findes alene lejlighedsvis på markedet. Netop det forhold, at disse genstande kun udbydes i begrænset mængde, der ikke tilfredsstiller efterspørgslen, er forklaringen på deres høje værdi eller pris, der ikke står i forhold til værdien af de materialer, hvoraf de består. Prisen, der blev betalt for den indførte automobil, der omhandles i sag 200/84, er netop et eksempel herpå. Normalt handles brugte biler til en lavere pris end nye biler; navnlig for en brugt bil, der allerede var ca. 30 år gammel, måtte man forvente en betydelig lavere pris end nyvognsprisen. Såfremt en genstand af denne art imidlertid købes til en pris, der er flere gange højere end nyvognsprisen, så er dette et tegn på, at genstandens værdi ikke er fastsat på grundlag af det formål, den oprindeligt var bestemt til, men ud fra andre kriterier. Disse andre kriterier vil normalt være samlerinteresser.
Jeg skal i øvrigt henvise til, hvad jeg anførte om dette spørgsmål i forslaget til afgørelse i sag 155/84, der drejede sig om tariferingen af et kunstværk (
5
). Betragtningerne omkring genstandens pris sammenlignet med værdien af de materialer, hvoraf den bestod, var utvivlsomt ikke eneafgørende for udfaldet, men udgjorde dog også i den pågældende sag et af de momenter, der talte for at anvende den fælles toldtarifs kapitel 99. Også Domstolen omtalte udtrykkeligt dette moment i præmis 11.
I denne forbindelse skal jeg tillige nævne spørgsmålet vedrørende seriefremstillede produkter af ældre dato. Jeg anser det ikke for udelukket, at også ældre, seriefremstillede produkter vil kunne betragtes som samlerobjekter. En betingelse herfor er imidlertid, at de pågældende genstande ikke længere seriefremstilles og derfor ikke længere kan fremskaffes ad normale handelskanaler; det må derudover kræves, at de i dag kun findes i et mindre antal eksemplarer.
Endelig skal jeg nævne det yderligere spørgsmål, om det er til hinder for at anse en genstand for et samlerobjekt, at den fortsat kan bruges. I hovedsagerne er spørgsmålet nærmere bestemt, om man fortsat kan skyde med de indførte pistoler, og om man stadig kan køre med den indførte automobil, samt om de pågældende genstandes faktiske egenskaber dermed er afgørende for tariferingen.
Jeg mener ikke, at den omstændighed, at en genstand kan bruges, bør tillægges betydning som et art negativt kriterium, der gør pos. 99.05 uanvendelig. Også et meget gammelt og meget sjældent samlerobjekt kan være i en sådan stand, at det har bevaret sin oprindelige brugbarhed. Det afgørende spørgsmål er, hvorledes en person på grundlag af en objektiv vurdering af genstanden samt med kendskab til den værdi, som genstanden efter almindelig opfattelse har, ville anvende denne. I denne forbindelse vil jeg ikke lægge vægt på det individuelle anvendelsesformål, et kriterium, jeg som allerede anført finder uanvendeligt, hvorimod jeg vil anse det for afgørende, hvilken anvendelse af genstanden, der ud fra en objektiv gennemsnitsbetragtning må anses for den rigtige. Jeg ønsker ikke at foregribe de nationale retters afgørelse i de konkrete sager, men jeg kan ikke forestille mig, at den gennemsnitlige ejer af et tredive år gammelt motorkøretøj, hvis tekniske specifikationer ikke længere opfylder de i dag gældende normer, men ikke desto mindre er meget kostbart og forholdsvis sjældent, til daglig ville bruge dette som motorkøretøj. Jeg anser i øvrigt samme betragtning for relevant, også for så vidt angår ældre eller endog forældede våben, selv om disse endnu skulle kunne anvendes.
2.
Jeg skal herefter drøfte det andet begreb i den fælles toldtarifs pos. 99.05, om hvis fortolkning parterne strides, nemlig begrebet samlerobjekt »[af] historisk« eller »etnografisk [værdi]«.
Også her udviser de forskellige sprogversioner af den fælles toldtarif visse nuanceforskelle. I den tyske version tales om historisk eller etnografisk »værdi«, i den engelske, græske, franske og italienske version om »historisk«, henholdsvis »etnografisk interesse«, den nederlandske version taler om »historisk«, henholdsvis »etnografisk betydning«, mens der i den danske version blot er tale om »historiske«, henholdsvis »etnografiske samlerobjekter«.
Uenigheden mellem parterne går navnlig på, om teknikkens historie omfattes af historiebegrebet i pos. 99.05 i FTT. Jeg agter imidlertid at behandle det som ét enkelt spørgsmål, om »tekniske unika« omfattes af begreberne historie eller etnografi, idet teknikkens historie kan henføres under begge disse begreber, hvilket jeg senere skal komme tilbage til.
Kommissionen har i sine mundtlige og skriftlige indlæg gjort sig til talsmand for et snævert historiebegreb, der i det væsentlige er begrænset til den såkaldte »politiske historie«. De to sagsøgere i hovedsagerne er derimod af den opfattelse, at der (i henhold til pos. 99.05 i FTT) skal anvendes et historiebegreb, der også omfatter teknikkens historie.
I Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger findes følgende kommentar, og jeg tillader mig her at citere endnu en gang:
»Historiske, arkæologiske, palæontologiske og etnografiske samlinger og samlerobjekter, f.eks.:
Genstande, der kan tjene til studium af nutids-eller fortidsfolkeslags virksomhed, sæder og skikke, f.eks. mumier, sarkofager, våben, genstande med tilknytning til religion, beklædningsgenstande mv, genstande anvendt af primitive folkeslag og genstande, der har tilhørt berømtheder.«
Som det ses, sondrer de forklarende bemærkninger heller ikke skarpt mellem de enkelte begreber i pos. 99.05; jeg anser dette for rigtigt, eftersom de pågældende begreber utvivlsomt kan overlappe hinanden.
Jeg kan ikke tilslutte mig Kommissionens indskrænkende fortolkning, hvorefter historiebegrebet i det væsentlige alene omfatter den almindelige, henholdsvis den politiske historie, hvorved etnografibegrebet kun nævnes perifert (denne opfattelse har muligvis ligget til grund for det forelagte spørgsmål i sag 252/84).
I hvert fald efter den nyere opfattelse — som også Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger bygger på — kan historiebegrebet ikke længere afgrænses således, at det alene omfatter den politiske historie, henholdsvis staternes historie eller krigshistorie. Dette bekræftes ved et opslag i et nyere, tysksproget leksikon, hvor man under artiklen »historie« finder følgende :
»I videste forstand et udviklingsforløb, der viser sig ved iagttagelsen af en række successive fænomener; i denne forstand har også naturen, jorden, plante-og dyreverdenen sin historie. I snævrere forstand betyder historie menneskehedens udvikling samt udviklingen af dens kulturelle frembringelser (samfunds-og retssystemer, økonomi, religion, teknik osv.). I snævreste forstand er historie ensbetydende med historievidenskaben, der — sideløbende med at den umiddelbare historiebevisthed er gået tabt — er blevet til under det kritiske opgør med fortiden og med de historiske kilders troværdighed og empiriske værdi« (
6
).
Selv om det næppe kan forsvares at udvide historiebegrebet i pos. 99.05 i FIT til også at omfatte naturhistorien — dette delområde af historien ses allerede i vidt omfang at være dækket af begreberne palæontologi, arkæologi og etnografi — så giver den omhandlede toldposition dog intet holdepunkt for, at det deri anvendte historiebegreb udelukkende skal forstås som den egentlige politiske historie. I overensstemmelse med Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger er jeg derfor af den opfattelse, at vi i pos. 99.05 i FTT har at gøre med et historiebegreb, der omfatter studiet af alle sider af menneskets virksomhed. Ved siden af den politiske historie omfatter dette historiebegreb givetvis også kulturhistorien og teknikkens historie.
Dette historiebegreb skal imidlertid ydermere ses i sammenhæng med begrebet etnografi, der jo også dækkes af pos. 99.05 i FTT. Under artiklen »etnografi« anfører det tidligere citerede leksikon følgende :
»Den videnskabsgren, der beskæftiger sig med mennesket som den, der skaber og præges af kulturen. Den stadigt hastigere voksende stofmængde har i dag nødvendiggjort en vidtgående specialisering ikke alene i saglig henseende (studiet af økonomi, teknik, boligforhold, familie-og slægtskabsforhold, retsvæsen, , sæder og skikke, religion), men også efter regionale kriterier...« (
7
).
Eftersom etnografien således også kan omfatte teknikkens historiske udvikling, kan det efter min mening lægges til grund, at pos. 99.05 i FTT dækker genstande af teknikhistorisk interesse, uden at det herved er nødvendigt nærmere at tage stilling til, om der er tale om en historisk eller etnografisk interesse.
3.
Den konklusion, jeg hermed er kommet til, og hvorefter »historiske og etnografiske samlerobjekter« også kan omfatte genstande, der er af teknikhistorisk interesse, er dernæst i overensstemmelse med den fælles toldtarifs opbygning. I denne forbindelse kan jeg igen ikke være enig med Kommissionen, efter hvis opfattelse man i en sådan toldtvist skal sammenholde de to toldpositioner, der kan komme på tale, og på dette grundlag entydigt afgøre, hvilken toldposition den pågældende genstand henhører under. Dette er i hvert fald ikke rigtigt, for så vidt som der netop ikke foreligger den typiske tariferingsproblematik i forbindelse med afgørelsen af, om en genstand skal tariferes under kapitel 99 eller et andet kapitel i den fælles toldtarif. Spørgsmålet er ikke, om genstanden enten skal tariferes under kapitel 99 eller under et andet kapitel; det særlige ved et tilfælde som det foreliggende er, at de genstande, der omfattes af kapitel 99, generelt også henhører under andre kapitler i toldtariffen. Og netop denne regelkollision er reguleret i bestemmelse 4. litra a) til kapitel 99:
»Medmindre andet følger af punkt 1 til 3, vil varer, der efter positionsteksten kan henføres såvel til nærværende kapitel som til andre af tariffens kapitler, være at tarifere i nærværende kapitel.«
Det fremgår således klart af toldtariffen, at genstande primært skal tariferes under kapitel 99. Jeg ville end ikke nære betænkelighed ved også at fastholde dette i tilfælde, hvor der dog henstår nogen tvivl, hvilket imidlertid ikke er tilfældet her.
4.
Endelig støtter også toldtariffens formål en vid fortolkning af pos. 99.05.
Der var under den mundtlige forhandling enighed om, at toldtariffens formål er at beskytte den interne produktion i Fællesskabet. Selv Kommissionen har ikke hævdet, at den told, der opkræves af Fællesskabet, skal betragtes som finanstold — uanset bestemmelsen i artikel 2, litra b), i afgørelsen af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabets egne indtægter, hvorefter told udgør egne indtægter for Fællesskaberne, og uanset at told eksempelvis i finansåret 1984 udgjorde ca. 30% af indtægterne.
Idet den fælles toldtarif således skal tjene det formål at beskytte Fællesskabets interne produktion, må man spørge, hvilken produktion der skal beskyttes mod indførslen af brugte genstande af den her omhandlede art. Der ses efter min mening ikke at foreligge noget konkurrenceforhold mellem de omhandlede gamle genstande og varer, der i dag fremstilles inden for Fællesskabet.
Det bemærkes i denne forbindelse, at varer, der ved indførsel tariferes under kapitel 99 i den fælles toldtarif, indføres toldfrit. Dette gjaldt på tidspunktet for vedtagelsen af den fælles toldtarif i 1968, såvel som da de her omtvistede indførsler fandt sted, og det gælder også i dag. Kommissionen har ganske vist anført, at toldsatsen i sig selv ikke bør tillægges betydning for fortolkningen af indholdet af den fælles toldtarif, enten fordi toldsatsen er fastlagt i forbindelse med traktatsforhandlingerne, eller fordi satsen reguleres frit fra tid til anden. Det er muligt, at denne betragtning er relevant i normaltilfældet; dette spørgsmål står ikke til afgørelse i dag. Med henblik på fortolkningen af den fælles toldtarifs kapitel 99, der allerede indtager en særstilling i kollision med toldtariffens andre kapitler, kan man imidlertid ikke ganske se bort fra anbringendet vedrørende toldfriheden. Det tilsigtes med kapitel 99 at fremme udvekslingerne inden for kulturområdet ved at fritage kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter — sidstnævnte såfremt de er over hundrede år gamle — for told. Ved kapitel 99 opfyldes for så vidt hensigtserklæringen i artikel IV i overenskomsten af 22. november 1950 om indførsel af uddannelsesmæssigt, videnskabeligt og kulturelt materiale, hvorefter den frie udveksling af uddannelsesmæssigt, videnskabeligt eller kulturelt materiale på alle måder skal søges fremmet (
8
).
Det er ikke i strid med denne konklusion, at samlerobjekter og kunstgenstande, der er bestemt for museer og andre institutioner, kan indføres toldfrit i henhold til de særlige bestemmelser om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import-og eksportafgifter, henholdsvis bestemmelserne om fritagelse for told efter den fælles toldtarif ved indførsel af uddannelsesmæssigt, videnskabeligt eller kulturelt materiale (
9
). »Særbestemmelserne« og den fælles toldtarifs kapitel 99 har ikke samme materielle anvendelsesområde, om end de nok i det enkelte tilfælde vil kunne overlappe hinanden. F.eks. hjemler »særbestemmelserne« toldfri indførsel af et produkt, der seriefremstilles i dag, såfremt det ikke skal sælges, men er bestemt for museer og anerkendte institutioner. Kapitel 99 kan derimod ikke hjemle en sådan toldfrihed.
De gældende særbestemmelser giver herefter ingen overbevisende støtte for en restriktiv fortolkning af den fælles toldtarifs kapitel 99.
C.
Under henvisning til det anførte foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Finanzgericht Baden-Württemberg og Finanzgericht Rheinland-Pfalz forelagte spørgsmål således:
Begrebet historisk, henholdsvis etnografisk samlerobjekt i den fælles toldtarifs pos. 99.05 skal forstås således:
1)
En genstand, der er mindre end hundrede år gammel og oprindeligt blev seriefremstillet, kan betragtes som et samlerobjekt, når den
—
ikke længere seriefremstilles og ikke længere er til rådighed i ubegrænset antal, men besidder en vis sjældenhedsværdi,
—
efter en objektiv vurdering ikke længere anvendes i overensstemmelse med sit oprindelige formål,
—
er egnet til at indgå i en samling opbygget efter videnskabelige kriterier.
Importørens individuelle anvendelsesformål, genstandens brugbarhed eller særlige sjældenhed er uden betydning.
2)
Et samlerobjekt har historisk, respektive etnografisk interesse, såfremt det enten er repræsentativt for en periode eller en begivenhed i den almindelige historiske udvikling, eller er en kilde til viden om menneskets frembringelser i allervideste forstand inden for de enkelte områder af dets udvikling. Genstande, der repræsenterer den tekniske udvikling, kan følgelig have historisk, henholdsvis etnografisk værdi.
BILAG
Den fælles toldtarifs pos. 99.05
Zoologische, botanische, mineralogische oder anatomische Sammlungsstücke und Sammlungen; Sammlungsstücke von geschichtlichem, archäologischem, paläontologischem, völkerkundlichem oder münzkundlichem Wert
Collections et spécimens pour collections de zoologie et de botanique, de minéralogie et d'anatomie; objets pour collections présentant un intérêt historique, archéologique, paléontologique, ethnographique et numismatique
Collezioni ed esemplari per collezioni di zoologia, botanica, mineralogia, anatomia; oggetti da collezione aventi interesse storico, archeologico, paleontologico, etnografico e numismatico
Zoologische, botanische, mineralogische en anatomische verzamelingen en voorwerpen voor die verzamelingen; voorwerpen voor verzamelingen van belang uit historisch, archeologisch, paleontologisch, etnografisch of numismatiek oogpunt
Zoologiske, botaniske, mineralogiske, anatomiske, historiske, arkæologiske, palæontologiske, etnografiske og numismatiske samlinger og samlerobjekter
Collections and collectors' pieces of zoological, botanical, mineralogical, anatomical, historical, archaeological, paleontological, ethnographic or numismatic interest
Συλλογαί ή αντικείμενα συλλογών ζωολογίας, βοτανικής, ορυκτολογίας και ανατομίας. Είδη συλλογών παρουσιάζοντα ενδιαφέρον ιστορικόν, αρχαιολογικόν, παλαιοντολογικόν, εθνογρα-φικόν και νομισματικόν
(
*1
) – Oversat fra tysk.
(
1
) – O.a.: Den danske affattelse indeholder ikke kvalifikationen »af ... vxrdi«.
(
2
) – EFT 1983, L 105, s. 1.
(
3
) – De forskellige sprogversioner er angivet i bilaget til forslaget til afgørelse.
(
4
) – Jfr. Domstolens faste praksis, f.eks. dommen af 11.7. 1980 i sag 798/79, Hauptzollamt Köln-Rheinau mod Chem-Tec, Smi. 1980, s. 2639, jfr. s. 2646.
(
5
) – Dom af 15. 5. 1985 samt forslag til afgørelse af 21. 3. 1985 i sag 155/84, Reinhard Onnasch mod Hauptzollamt Berlin-Packhof, Smi. 1985, s. 1449.
(
6
) – Das neue Fischer-Lexikon, Frankfurt 1981, bind 3, s. 2176; jfr. også artiklen »Histoire« i Encyclopedia Universalis, Paris 1968, bind 7, s. 423 ff.
(
7
) – A.SLS. 6310.
(
8
) – United Nations Treaty Series, bind 131, s. 25 ff.
(
9
) – Forordning nr. 1798/75, EFT 1975, L 184, s. 1.