62023CJ0657
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2025. gada 10. aprīlī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) – KLP finansēšana, pārvaldība un uzraudzība – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – Finansējums no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) – 54. pants – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 – 3. pants – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Noilguma termiņš – Indikatīvs termiņš
Lietā C‑657/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika) iesniegusi ar 2023. gada 4. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 7. novembrī, tiesvedībā
M. K.
pret
Ministerstvo zemědělství,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Gavalecs [M. Gavalec] (referents), tiesneši Z. Čehi [Z. Csehi] un F. Šalīns [F. Schalin],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretāre: R. Stefanova-Kamiševa [R. Stefanova‑Kamisheva], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 11. decembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
M. K. vārdā – F. Šimák, advokát,
–
Ministerstvo zemědělství vārdā – R. Pokorný, pārstāvis,
–
Čehijas Republikas valdības vārdā – J. Benešová, J. Očková, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Bulgārijas valdības vārdā – T. Mitova un R. Stoyanov, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – L. Radu Bouyon un K. Walkerová, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā jāinterpretē Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.) 54. panta 1. punkts.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp M. K. un Ministerstvo zemědělství (Lauksaimniecības ministrija, Čehijas Republika) par lēmumu, ar ko uzdots no M. K. atgūt nepamatoti samaksātas dotācijas summu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95
3
Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.) trešajā apsvērumā teikts:
“[..] visās jomās jāapkaro darbības, kas kaitē [Eiropas] Kopienu finansiālajām interesēm.”
4
Šīs regulas 1. pants formulēts šādi:
“1.   Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai ar šo tiek pieņemti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienas tiesību pārkāpumiem.
2.   “Pārkāpums” nozīmē Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
5
Minētās regulas 3. pantā paredzēts:
“1.   Lietas noilguma termiņš ir četri gadi no 1. panta 1. punktā minētā pārkāpuma izdarīšanas brīža. Nozaru noteikumos tomēr var paredzēt īsāku laiku, kas nevar būt mazāks par trim gadiem.
Ja pārkāpums ir nepārtraukts vai vairākkārtējs, noilguma termiņš sākas dienā, kad pārkāpums beidzies. Vairākgadu programmās noilguma termiņš visos gadījumos ir līdz programmas pilnīgai pabeigšanai.
Noilguma termiņu pārtrauc kompetento iestāžu lēmumi, kas attiecas uz pārkāpumu izmeklēšanu vai iztiesāšanu un kuri konkrētajām personām darīti zināmi. Noilguma termiņš pēc katra pārtraukuma atsākas.
Tomēr noilgums iestājas ne vēlāk kā dienā, kad pagājis laiks, kas divreiz ilgāks par noilguma termiņu un kurā kompetentās iestādes nav uzlikušas sodus, izņemot gadījumus, kad administratīvā lieta pārtraukta saskaņā ar 6. panta 1. punktu.
2.   Administratīvā soda lēmuma izpildes termiņš ir trīs gadi. Šis termiņš sākas galīgā lēmuma pieņemšanas dienā.
Termiņa pārtraukšanu un atlikšanu regulē attiecīgie dalībvalstu noteikumi.
3.   Dalībvalstis patur iespēju piemērot termiņus, kas ir ilgāki par attiecīgi 1. un 2. punktā paredzētajiem.”
Regula Nr. 1306/2013
6
Regulas Nr. 1306/2013 37. apsvērumā bija teikts:
“(37)
Atgūtas [Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF)] izmaksātas summas būtu jāatmaksā šim fondam, ja izdevumi neatbilst [Eiropas] Savienības tiesību aktiem un uz tiem nebija nekādu tiesību. Lai dotu pietiekami ilgu laiku visu vajadzīgo administratīvo procedūru, tostarp iekšējo kontroļu, īstenošanai, dalībvalstīm būtu jāpieprasa atbalsta saņēmējiem veikt atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājuma aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – atbilstīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums. Būtu jāparedz sistēma, ar ko nosaka finansiālu atbildību gadījumos, kad veikti pārkāpumi un kad kopējās summas nav atgūtas. Lai to panāktu, būtu jāievieš procedūra, kas ļautu [Eiropas] Komisijai aizsargāt [Eiropas] Savienības budžeta intereses, pieņemot lēmumu likt attiecīgai dalībvalstij daļēji segt summas, kas zaudētas pārkāpumu dēļ un nav atgūtas pieņemamā termiņā. Konkrētos gadījumos, kad attiecīgā dalībvalsts ir pieļāvusi nolaidību, ir pareizi pieprasīt attiecīgajai dalībvalstij atlīdzināt visu summu. Tomēr ar nosacījumu, ka dalībvalstis ievēro saistības atbilstīgi savām iekšējām procedūrām, finansiālo slogu vajadzētu sadalīt taisnīgi starp [Eiropas] Savienību un dalībvalsti. Tādi paši noteikumi būtu jāpiemēro [Eiropas Lauksaimniecības fondam lauku attīstībai (ELFLA)], tomēr vienlaikus ievērojot prasību, ka pēc pārkāpumiem atgūtām vai atceltām summām būtu jāpaliek pieejamām attiecīgās dalībvalsts apstiprinātām lauku attīstības programmām, ņemot vērā, ka minētās summas ir piešķirtas šai dalībvalstij. Būtu jāparedz arī noteikumi attiecībā uz dalībvalstu ziņošanas pienākumu.”
7
Regulas Nr. 1306/2013 5. pantā “ELFLA izdevumi” bija noteikts:
“ELFLA īsteno saskaņā ar dalībvalstu un Savienības īstenotu dalītas pārvaldības principu. Tas finansē Savienības finanšu ieguldījumu lauku attīstības programmās, kas īstenotas atbilstīgi Savienības tiesību aktiem par atbalstu lauku attīstībai.”
8
Regulas Nr. 1306/2013 IV sadaļā “Fondu finanšu pārvaldība” bija iekļauta IV nodaļa “Grāmatojumu noskaidrošana”, kuras III iedaļa attiecās uz “Pārkāpumiem”.
9
III iedaļas 54. pantā “Kopīgi noteikumi” bija noteikts:
“1.   Dalībvalstis pieprasa atbalsta saņēmējiem veikt pārkāpuma vai nolaidības rezultātā nepamatoti saņemto maksājumu atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – attiecīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums. Vienlaikus ar atmaksāšanas pieprasījumu tiek veikta attiecīgo summu uzskaite maksājumu aģentūras debitoru reģistrā.
2.   Ja summa nav atgūta četru gadu laikā kopš atgūšanas pieprasījuma vai astoņu gadu laikā, kopš atgūšanas prasība ir iesniegta valsts tiesā, 50 % no neatgūšanas finanšu sekām sedz attiecīgā dalībvalsts un 50 % sedz no Savienības budžeta, neskarot prasību, ka attiecīgajai dalībvalstij ir jāpilda atgūšanas procedūras atbilstīgi 58. pantam.
Ja, veicot atgūšanas procedūru, pārkāpumu neesamību konstatē ar galīgu administratīvu vai juridisku instrumentu, tad attiecīgā dalībvalsts finansiālo slogu, ko tā uzņēmusies saskaņā ar pirmo daļu, deklarē kā fondu izdevumus.
Tomēr, ja ar attiecīgo dalībvalsti nesaistītu iemeslu dēļ atgūšana nevar tikt veikta šā punkta pirmajā daļā noteiktajos termiņos un ja atgūstamā summa pārsniedz [..] 1 miljonu [EUR], Komisija pēc dalībvalsts lūguma var pagarināt termiņus par ne vairāk kā pusi no sākotnējiem termiņiem.
3.   Pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var pieņemt lēmumu neturpināt atgūšanu. Šādu lēmumu var pieņemt vienīgi šādos gadījumos:
a)
ja līdzekļu atgūšanas izmaksas, kas jau veiktas un varētu tikt veiktas, pārsniedz atgūstamo līdzekļu summu [..]:
[..]
b)
ja atgūšana izrādās neiespējama debitora vai juridiski par pārkāpumu atbildīgās personas maksātnespējas dēļ, kas ir konstatēta un apstiprināta saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem.
Ja šā punkta pirmajā daļā minēto lēmumu pieņem, pirms parāda summai ir piemēroti 2. punktā minētie noteikumi, summu neatgūšanas finansiālās sekas sedz no Savienības budžeta.
4.   Komisijai saskaņā ar 102. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) punktu nosūtāmajos gada pārskatos dalībvalstis uzrāda to sedzamās summas saskaņā ar šā panta 2. punktu. Komisija pārbauda, vai tas ir izdarīts, un veic jebkuras nepieciešamās korekcijas 51. pantā paredzētajā īstenošanas aktā.
5.   Komisija, ar noteikumu, ka ir ievērota 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra, var pieņemt īstenošanas aktus, izslēdzot no Savienības finansējuma Savienības budžetā paredzētās summas šādos gadījumos:
a)
ja dalībvalsts nav ievērojusi 1. punktā minētos termiņus;
b)
ja tā uzskata, ka dalībvalsts pieņemtais lēmums neturpināt atgūšanu saskaņā ar 3. punktu ir nepamatots;
c)
ja tā uzskata, ka pārkāpums radies vai līdzekļi nav atgūti attiecīgās dalībvalsts pārvaldes iestādes vai citas oficiālas struktūras pārkāpuma vai nolaidības dēļ.
Šādus īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 116. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.”
10
III iedaļas 56. pantā “ELFLA īpašie noteikumi” bija paredzēts:
“Ja lauku attīstības pasākumos vai programmās konstatē pārkāpumus vai nolaidību, dalībvalstis veic finanšu korekcijas, pilnīgi vai daļēji atceļot attiecīgo Savienības finansējumu. Dalībvalstis ņem vērā konstatēto pārkāpumu būtību un nopietnību un ELFLA finanšu zaudējumu apjomu.
Atcelto Savienības finansējumu no ELFLA un atgūtās summas, kā arī uzkrātos procentus attiecīgajai programmai piešķir no jauna. Tomēr dalībvalstis atceltos vai atgūtos Savienības līdzekļus var atkārtoti izmantot tikai tādu pasākumu finansēšanai, kuri iekļauti tajā pašā lauku attīstības programmā, ar nosacījumu, ka līdzekļus nepārdala pasākumiem, kuriem veiktas finanšu korekcijas. Pēc lauku attīstības programmas slēgšanas dalībvalsts atlīdzina atgūtas summas Savienības budžetam.”
11
Regulas Nr. 1306/2013 V sadaļā “Kontroles sistēmas un sankcijas” bija iekļauta I nodaļa “Vispārīgi noteikumi”, kura ietvēra tās 58.–66. pantu.
12
Šīs regulas 58. panta “Savienības finanšu interešu aizsardzība” 1. punktā bija noteikts:
“1.   Dalībvalstis [kopējās lauksaimniecības politikas (KLP)] satvarā pieņem visus normatīvos un administratīvos aktus, kā arī jebkurus citus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Savienības finanšu interešu efektīvu aizsardzību, jo īpaši lai:
[..]
e)
atgūtu nepamatoti veiktos maksājumus un procentus par tiem un vajadzības gadījumā sāktu tiesvedību šajā sakarā.”
Čehijas Republikas tiesības
13
Iesniedzējtiesa paskaidro, ka pamatlietā aplūkotās dotācijas izmaksas datumā, proti, 2015. gada 7. jūlijā, Čehijas tiesību sistēmā nebija paredzēts noilguma termiņš, kas piemērojams saņēmējam nepamatoti izmaksātas dotācijas atgūšanai.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
14
2012. gada 28. jūnijā M. K., Čehijā dzīvojoša fiziskā persona, iesniedza pieteikumu dotācijas saņemšanai no Čehijas Republikas lauku attīstības programmas pasākuma III.1.2 “Atbalsts uzņēmumu dibināšanai un attīstībai” (turpmāk tekstā – “PDR”) attiecībā uz projektu “Ēkas pielāgošana komercdarbības vajadzībām”.
15
2013. gada 13. martā, parakstot dotācijas līgumu, M. K. apņēmās ievērot PDR noteikumus.
16
2015. gada 7. jūlijā M. K. saistībā ar attiecīgo projektu tika pārskaitīta dotācija 5239422 Čehijas kronas (CZK) (aptuveni 210000 EUR).
17
Pēc šā projekta kontroles, kas norisinājās 2016. gada 29. aprīlī, Státní zemědělský intervenční fond (Lauksaimniecības intervences fonds) ar 2016. gada 24. maija atzinumu konstatēja, ka attiecīgā būve netika izmantota konkrētajai komercdarbībai un ka M. K. izdarītais PDR noteikumu pārkāpums nozīmēja, ka dotācijas summa ir jāsamazina par 100 %.
18
2016. gada 12. septembrī šo atzinumu apstiprināja Lauksaimniecības ministrijas pārskatīšanas komisija.
19
2018. gada 11. jūnijā Lauksaimniecības intervences fonds pieņēma lēmumu, kurā tika uzdots no M. K. atgūt visus līdzekļus, kas tam bija nepamatoti izmaksāti, proti, 5239422 CZK.
20
2020. gada 7. maijā Lauksaimniecības ministrija kā nepamatotu noraidīja administratīvo sūdzību, ko M. K. bija iesniedzis par šo lēmumu.
21
Městský soud v Praze (Prāgas pašvaldības tiesa, Čehijas Republika), kurā M. K. bija pārsūdzējis lēmumu, ar ko bija noraidīta šī administratīvā sūdzība – izskatījusi pamatu, ar ko tika apgalvots, ka dalībvalsts tiesības prasīt M. K. atmaksāt pamatlietā aplūkoto dotāciju bija zudušas, jo kompetentās Čehijas iestādes prasību atmaksāt šo dotāciju bija izteikušas pēc Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētā 18 mēnešu termiņa, – atzina, ka šīs tiesības konkrētajā situācijā nebija zudušas, jo šis termiņš ir uzskatāms par indikatīvu termiņu, nevis noilguma termiņu, un vienīgi noilguma termiņa neievērošana var likt zust minētajām tiesībām.
22
Minētā tiesa savā spriedumā šajā ziņā atkāpās no Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika), proti, iesniedzējtiesas, judikatūras, kas izriet no tās devītās palātas nolēmuma, kurā tika atzīts, ka tāds termiņš kā pamatlietā aplūkotais ir noilguma termiņš.
23
Městský soud v Praze (Prāgas pašvaldības tiesa) spriedums kasācijas kārtībā tika pārsūdzēts iesniedzējtiesā, un šī lieta tikai nodota izskatīšanai piektajai palātai.
24
Iesniedzējtiesas piektā palāta lietu nodeva izskatīšanai šīs tiesas paplašinātajai palātai, jo, tās ieskatā, tā kā Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētais 18 mēnešu termiņš ir indikatīvs termiņš un tā kā attiecīgajai dalībvalstij ir tiesības prasīt, lai pamatlietā aplūkotās dotācijas saņēmējs atmaksā nepamatoti samaksātās summas, ir nepieciešams atkāpties no esošās valsts judikatūras.
25
Iesniedzējtiesa uzsver, ka tai ir pienākums vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, jo, vispirms, tās pašas judikatūrā ir pretrunas par to, kā kvalificējams Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētais termiņš, turpinot – kāda no iedomājamajām interpretācijām nevar tikt uzskatīta par skaidru, ticamu un acīmredzami pārliecinošāku par pārējām, un, visbeidzot, šīs problēmas risinājums neizriet no Tiesas judikatūras.
26
Attiecībā uz to, kā interpretējams Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkts, iesniedzējtiesa atzīmē, pirmkārt, ka Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā noteiktais termiņš – atšķirībā no Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētā termiņa – ir expressis verbis kvalificēts kā noilguma termiņš.
27
Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā ir regulētas attiecības starp attiecīgo dalībvalsti un Savienību, nevis starp šo dalībvalsti un aplūkotās dotācijas saņēmēju.
28
Savukārt, atsaucoties uz 2019. gada 8. maija spriedumu Järvelaev (C‑580/17, EU:C:2019:391), minētā tiesa norāda, ka šā sprieduma 95. un 96. punktu var saprast tādējādi, ka tiem nav pretrunā interpretācija, ka Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punktā paredzētais 18 mēnešu termiņš ir vienlaikus indikatīvs termiņš – attiecībās starp attiecīgo dalībvalsti un Savienību – un noilguma termiņš – attiecībās starp šo dalībvalsti un aplūkotās dotācijas saņēmēju.
29
Šajos apstākļos Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 1306/2013] 54. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, beidzoties šajā tiesību normā paredzētajam 18 mēnešu termiņam, dalībvalsts zaudē tiesības pieprasīt saņēmējam atmaksāt nepamatoti saņemtos maksājumus?”
Par prejudiciālo jautājumu
30
Vispirms ir jānorāda, ka, lai gan uzdotajā jautājumā minēts vienīgi Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkts, ciktāl tas attiecas uz to, ka beidzas attiecīgās dalībvalsts tiesības pieprasīt ELFLA finansējuma saņēmējam atgūt nepamatotus ELFLA finansējuma maksājumus, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka patiesībā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ar šo tiesību normu ir ieviests noilguma termiņš attiecībās starp dalībvalsti un maksājumu saņēmēju, izslēdzot Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā paredzētā noilguma termiņa piemērošanu.
31
Šajos apstākļos uzskatāms, ka iesniedzējtiesa ar uzdoto jautājumu būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkts kopsakarā ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmo daļu jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka procedūru no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) nepamatoti izmaksātas dotācijas summu atgūšanai no tās saņēmēja var uzsākt pēc tam, kad ir beidzies 18 mēnešus ilgais termiņš, kas sākas no brīža, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi vai – attiecīgā gadījumā – saņēmusi pārbaudes ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka noticis uz pārkāpums.
32
Šajā ziņā jāatgādina, ka Regulas Nr. 2988/95 1. panta 1. punktā ir ieviesti “vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem pārkāpumiem un sodiem, kas saistīti ar [Savienības] tiesību pārkāpumiem” un, kā tas izriet no šīs regulas preambulas trešā apsvēruma, lai “visās jomās apkarotu darbības, kas kaitē [Savienības] finansiālajām interesēm” (spriedumi, 2004. gada 24. jūnijs, Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, 31. punkts, un 2010. gada 22. decembris, Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, 36. punkts).
33
Kā izriet no Regulas Nr. 2988/95 4. panta 1. punkta, šos administratīvos pasākumus var veidot nepamatoti iegūtā labuma atņemšana, kas notiek, uzliekot pienākumu atmaksāt nepamatoti samaksātās summas, bet kas nav uzskatāma par sankciju (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 17. septembris, Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 45. punkts, un 2022. gada 7. aprīlis, IFAP, C‑447/20 un C‑448/20, EU:C:2022:265, 46. punkts).
34
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā paredzētais noilguma termiņš ir piemērojams gan tādiem pārkāpumiem, par kuriem tiek noteikts administratīvs sods šīs regulas 5. panta izpratnē, gan arī tādiem pārkāpumiem, kādi ir pieļauti pamatlietā, saistībā ar kuriem tiek veikts administratīvs pasākums nepamatoti saņemtā labuma atgūšanai atbilstoši minētās regulas 4. pantam (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 2. marts, Glencore Céréales France, C‑584/15, EU:C:2017:160, 26. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2025. gada 6. februāris, Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton, C‑42/24, EU:C:2025:56, 18. punkts).
35
Turklāt Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmajā daļā procesuālo darbību jomā ir noteikts noilguma termiņš, kas citastarp ir piemērojams šādiem administratīviem pasākumiem un ko sāk skaitīt no brīža, kad izdarīts pārkāpums – ar “pārkāpumu” šīs regulas 1. panta 2. punktā saprotams “[Savienības] tiesību normas pārkāpums, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt [Savienības] budžetam” (spriedums, 2009. gada 29. janvāris, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb u.c., no C‑278/07 līdz C‑280/07, EU:C:2009:38, 21. punkts, kā arī 2022. gada 7. aprīlis, IFAP, C‑447/20 un C‑448/20, EU:C:2022:265, 47. punkts).
36
Būtībā, pieņemot Regulu Nr. 2988/95, it īpaši tās 3. panta 1. punkta pirmo daļu, Savienības likumdevējs ir nolēmis ieviest vispārēju noilguma normu, kas ir piemērojama šajā jomā un ar kuru tas ir paredzējis, pirmkārt, noteikt minimālu visās dalībvalstīs piemērojamu termiņu un, otrkārt, liegt iespēju saukt pie atbildības par pārkāpumiem, ar kuriem ir nodarīts kaitējums Savienības finanšu interesēm, ja pēc šī pārkāpuma izdarīšanas ir pagājis četru gadu termiņš (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 29. janvāris, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb u.c., no C‑278/07 līdz C‑280/07, EU:C:2009:38, 27. punkts, kā arī 2022. gada 7. aprīlis, IFAP, C‑447/20 un C‑448/20, EU:C:2022:265, 48. punkts).
37
Minētās regulas 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrajā teikumā precizēts, ka šis četrus gadus ilgais noilguma termiņš ir piemērojams, ja nav “nozaru noteikumu”, proti, Savienības, nevis dalībvalstu līmenī pieņemtu, kuros paredzēts “īsāks laiks, kas nevar būt mazāks par trim gadiem” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 22. decembris, Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, 41. un 42. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
No tā izriet, ka kopš Regulas Nr. 2988/95 spēkā stāšanās brīža dalībvalstu kompetentās iestādes četru gadu laikā principā var saukt pie atbildības jebkuru pārkāpumu, ar kuru ir nodarīts kaitējums Savienības finanšu interesēm, izņemot nozarēs, kurās Savienības likumdevējs ir noteicis īsāku termiņu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 117. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
Tomēr, ciktāl Savienības likumdevējs ir izvēlējies vispārējos noteikumos vai nozaru noteikumos noteikt pienākumu atgūt nepareizi izmantotus vai nelikumīgi iegūtus līdzekļus, šis regulējums ir piemērojamais tiesiskais pamats šo līdzekļu atgūšanai (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Komisija/PB, C‑721/22 P, EU:C:2024:836, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Tādējādi, ja atbalsta programmā, kuru apstiprinājis un līdzfinansējis ELFLA 2007.–2013. gada plānošanas periodā, tādu nepamatoti izmaksāto summu kā pamatlietā aplūkotās atgūšana notiek pēc šā plānošanas perioda beigām, proti, pēc 2014. gada 1. janvāra, šai atgūšanai ir jābūt balstītai uz Regulas Nr. 1306/2013 noteikumiem, it īpaši uz tās 56. pantu (spriedums, 2024. gada 29. februāris, Eesti Vabariik (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet), C‑437/22, EU:C:2024:176, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Regulas Nr. 1306/2013 54. panta – kas ietverts šīs regulas IV sadaļā “Fondu finanšu pārvaldība”, konkrētāk, tās IV nodaļā “Grāmatojumu noskaidrošana” – 1. punktā vispārīgi ir noteikts, ka “dalībvalstis pieprasa atbalsta saņēmējiem veikt pārkāpuma vai nolaidības rezultātā nepamatoti saņemto maksājumu atmaksu”.
42
Regulas Nr. 1306/2013 54. pantā finansiālās atbildības sistēmā par pārkāpumiem, kuru rezultātā no atbalsta saņēmēja jāatgūst nepamatoti izmaksātās dotācijas summas, ir reglamentēta finansiālo seku sadale starp Savienības budžetu un tās dalībvalsts budžetu, kura ir atbildīga par šo summu atgūšanu.
43
Šajā ziņā 54. panta 1. punktā ir paredzēts 18 mēnešu termiņš, skaitot no brīža, kad formāli tiek konstatēta pārkāpuma esamība, kurā dalībvalstīm “būtu” jāpieprasa līdzekļu atgūšana no attiecīgā saņēmēja, pretējā gadījumā tām ir jāsedz attiecīgās dotācijas summas saskaņā ar minētā 54. panta 5. punkta a) apakšpunktu.
44
Proti, saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu Komisija, ja ir ievērota Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktā noteiktā procedūra, var pieņemt īstenošanas aktus, ar kuriem no Savienības finansējuma izslēdz Savienības budžetā paredzētās summas, ja dalībvalsts nav ievērojusi šīs regulas 54. panta 1. punktā paredzēto 18 mēnešu termiņu.
45
Turklāt regulas 37. apsvērumā teikts, ka “dalībvalstīm būtu jāpieprasa atbalsta saņēmējiem veikt atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājuma aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – atbilstīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums”, un piebilsts, ka “būtu jāparedz sistēma, ar ko nosaka finansiālu atbildību gadījumos, kad veikti pārkāpumi un kad kopējās summas nav atgūta” un ka “būtu jāievieš procedūra, kas ļautu Komisijai aizsargāt Savienības budžeta intereses, pieņemot lēmumu likt attiecīgai dalībvalstij daļēji segt summas, kas zaudētas pārkāpumu dēļ un nav atgūtas pieņemamā termiņā”.
46
Tātad dalībvalstij, kas konstatē pārkāpumu, ir jāatgūst nepamatoti samaksātā dotācija un konkrēti, dalībvalstij summas no to saņēmēja ir jāatgūst 18 mēnešu termiņā pēc apstiprināšanas un attiecīgā gadījumā pēc tam, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā ir norādīts uz pārkāpuma esamību. No tā izriet, ka dalībvalstis var īstenot minēto atgūšanu un Savienības resursu labas finanšu pārvaldības interesēs tām šāda atgūšana ir jāīsteno, cik vien iespējams, īsākos termiņos (spriedums, 2019. gada 8. maijs, Järvelaev, C‑580/17, EU:C:2019:391, 95. un 96. punkts).
47
No tā izriet, ka Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkts, kura mērķis ir no attiecīgā atbalsta saņēmēja atgūt nepamatoti izmaksātās summas pārkāpuma dēļ, attiecas uz finansiālajām attiecībām starp Savienību un attiecīgo dalībvalsti, līdz ar to šī tiesību norma nav piemērojama attiecībām starp dalībvalsti un nepamatoto maksājumu saņēmēju.
48
Tādējādi apstāklis, ka pēc apstiprināšanas un attiecīgā gadījumā pēc tam, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir saņēmusi šajā tiesību normā minēto kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā ir norādīts, ka noticis pārkāpums, ir beidzies 18 mēnešu termiņš, nevar izraisīt to, ka zūd dalībvalsts tiesības pieprasīt no atbalsta saņēmēja atgūt nepamatotus dotācijas maksājumus. Savukārt šā termiņa beigšanās šai dalībvalstij var radīt sekas attiecībā uz tās pienākumiem Savienības budžeta līdzekļu finanšu pārvaldības jomā.
49
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 1. punkts kopsakarā ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmo daļu jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka procedūru no ELFLA nepamatoti izmaksātas dotācijas summu atgūšanai no tās saņēmēja var uzsākt pēc tam, kad ir beidzies 18 mēnešus ilgais termiņš, kas sākas no brīža, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi vai – attiecīgā gadījumā – saņēmusi pārbaudes ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka noticis pārkāpums.
Par tiesāšanās izdevumiem
50
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 54. panta 1. punkts kopsakarā ar Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punkta pirmo daļu
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tas, ka procedūru no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) nepamatoti izmaksātas dotācijas summu atgūšanai no tās saņēmēja var uzsākt pēc tam, kad ir beidzies 18 mēnešus ilgais termiņš, kas sākas no brīža, kad maksājumu aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi vai – attiecīgā gadījumā – saņēmusi pārbaudes ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka noticis pārkāpums.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.