62022CJ0512
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2024. gada 19. septembrī (
*1
)
Apelācija – Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Direktīva 2013/36/ES – Regula (ES) Nr. 1024/2013 – Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie īpašie uzraudzības pienākumi – Būtiskas līdzdalības iegūšanas izvērtējums – Iebildumi pret būtiskas līdzdalības iegūšanu
Apvienotajās lietās C‑512/22 P un C‑513/22 P
par divām apelācijas sūdzībām atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko attiecīgi 2022. gada 26. un 27. jūlijā iesniegušas
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), Roma (Itālija), ko pārstāv A. Baldaccini, M. Carpinelli, A. Saccucci un R. Vaccarella, avvocati,
apelācijas sūdzības iesniedzēja lietā C‑512/22 P,
pārējie lietas dalībnieki:
Silvio Berlusconi,
prasītājs pirmajā instancē,
Eiropas Centrālā banka (ECB), ko pārstāv G. Buono un C. Hernández Saseta, pārstāvji, kuriem palīdz M. Lamandini, avvocato,
atbildētāja pirmajā instancē,
Eiropas Komisija, ko sākotnēji pārstāvēja V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė un D. Triantafyllou, vēlāk – P.A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė un D. Triantafyllou, un visbeidzot P.A. Messina, A. Steiblytė un D. Triantafyllou, pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē,
un
Marina Elvira Berlusconi,
Pier Silvio Berlusconi,
Barbara Berlusconi,
Eleonora Berlusconi,
Luigi Berlusconi,
kas ir Silvio Berlusconi tiesību pārņēmēji, ko sākotnēji pārstāvēja A. Di Porto, N. Ghedini, B. Nascimbene un G. Perroni, avvocati, un vēlāk – A. Di Porto, B. Nascimbene un G. Perroni, avvocati,
apelācijas sūdzības iesniedzēji lietā C‑513/22 P,
pārējie lietas dalībnieki:
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA
(
Fininvest
), Roma,
prasītāja pirmajā instancē,
Eiropas Centrālā banka (ECB), ko pārstāv G. Buono un C. Hernández Saseta, pārstāvji, kuriem palīdz M. Lamandini, avvocato,
atbildētāja pirmajā instancē,
Eiropas Komisija, ko sākotnēji pārstāvēja V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė un D. Triantafyllou, vēlāk – P.A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė un D. Triantafyllou, un visbeidzot P.A. Messina, A. Steiblytė un D. Triantafyllou, pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot] (referents), S. Rodins [S. Rodin] un L. S. Rosi [L. S. Rossi],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 16. maija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Savās attiecīgajās apelācijas sūdzībās Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), no vienas puses, un Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi un Luigi Berlusconi – kā Silvio Berlusconi tiesību pārņēmēji, no otras puses, lūdz Tiesu atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 11. maija spriedumu Fininvest un Berlusconi/ECB (T‑913/16, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2022:279), ar kuru tā noraidīja Fininvest un S. Berlusconi prasību atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 25. oktobra lēmumu ECB/SSM/2016–7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4, ar kuru ECB nolēma iebilst pret Fininvest un S. Berlusconi būtiskas līdzdalības iegūšanu uzņēmumā Banca Mediolanum SpA (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
I. Atbilstošās tiesību normas
A. KPD IV direktīva
2
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.; turpmāk tekstā – “KPD IV direktīva”) 3. pants “Definīcijas” paredz:
“1.   Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
33)
“būtiska līdzdalība” ir būtiska līdzdalība, kā tā definēta [Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.) 4. panta 1. punkta 36) apakšpunktā.”
3
Saskaņā ar šīs direktīvas 22. pantu “Paziņojums par plānotām iegādēm un to novērtējums”:
“1.   Dalībvalstis pieprasa, lai jebkura fiziska vai juridiska persona vai šādas personas, kuras rīkojas saskaņoti (“potenciālais ieguvējs”), pieņemot lēmumu tieši vai netieši iegādāties būtisku līdzdalību kādā kredītiestādē vai arī tieši vai netieši turpināt palielināt šādu būtisku līdzdalību tiktāl, ka to turētā balsstiesību vai kapitāla daļa sasniegtu vai pārsniegtu 20 %, 30 % vai 50 % vai kredītiestāde kļūtu par to meitasuzņēmumu (“plānotā iegāde”), tās kredītiestādes, kurā tās vēlas iegādāties vai palielināt būtisku līdzdalību, kompetentajām iestādēm vispirms rakstveidā paziņotu par iegādi, norādot plānotās līdzdalības apjomu un būtisko informāciju, kā precizēts saskaņā ar 23. panta 4. punktu. [..]
[..]
6.   Ja kompetentās iestādes vērtēšanas perioda laikā rakstveidā neiebilst pret plānoto iegādi, tad to uzskata par apstiprinātu.
[..]
8.   Attiecībā uz paziņojumu sniegšanu kompetentajām iestādēm un šo iestāžu sniegto apstiprinājumu balsstiesību vai kapitāla tiešai vai netiešai iegādei dalībvalstis nepiemēro stingrākas prasības par šajā direktīvā noteiktajām.
[..]”
4
KPD IV direktīvas 23. pants “Novērtēšanas kritēriji” noteic:
“1.   Lai nodrošinātu kredītiestādes, kurā plānots iegādāties būtisku līdzdalību, pārdomātu un piesardzīgu vadību un ņemot vērā potenciālā ieguvēja iespējamo ietekmi uz minēto kredītiestādi, kompetentās iestādes, izvērtējot 22. panta 1. punktā paredzēto paziņojumu un 22. panta 3. punktā minēto informāciju, novērtē potenciālā ieguvēja piemērotību un plānotās iegādes finansiālo pamatotību saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a)
potenciālā ieguvēja reputācija;
b)
jebkura vadības struktūras locekļa un augstākās vadības locekļa, kurš plānotās iegādes rezultātā vadīs kredītiestādes darbību, reputācija, zināšanas, iemaņas un pieredze, kā izklāstīts 91. panta 1. punktā;
c)
potenciālā ieguvēja finanšu stabilitāte, jo īpaši saistībā ar veiktās un plānotās darījumdarbības veidu kredītiestādē, kurā plānots iegādāties līdzdalību;
[..]
2.   Kompetentās iestādes var iebilst pret plānoto iegādi tikai tad, ja tām ir pamatots iemesls tā rīkoties, jo nav izpildīti 1. punktā norādītie kritēriji, vai ja ieguvēja iesniegtā informācija ir nepilnīga.
[..]”
B. Regula Nr. 575/2013
5
Atbilstoši Regulas Nr. 575/2013 5. apsvērumam:
“Kopā šai regulai un Direktīvai 2013/36/ES [..] būtu jāveido tiesiskais regulējums, kas reglamentē kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību [..] piekļuvi darbībai, uzraudzības sistēmu un prudenciālos noteikumus. Tādēļ šī regula būtu jālasa kopā ar minēto direktīvu.”
6
Šīs regulas 4. pantā “Definīcijas” noteikts:
“1.   Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
36)
“būtiska līdzdalība” ir tāda tieša vai netieša līdzdalība uzņēmumā, kas ir 10 % vai vairāk no kapitāla vai balsstiesībām vai kas ļauj būtiski ietekmēt attiecīgā uzņēmuma vadību;
[..].”
C. VUM regula
7
Atbilstoši Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp., turpmāk tekstā – “VUM regula”), 11. apsvērumam:
“[..] [Eiropas] Savienībā būtu jāizveido banku savienība, kuras pamatā būtu vispusīgs un detalizēts vienots finanšu pakalpojumus reglamentējošo noteikumu kopums attiecībā uz visu iekšējo tirgu un kuru veidotu vienots uzraudzības mehānisms un jaunas sistēmas noguldījumu garantijām un [banku] noregulējumam. [..]”
8
Saskaņā ar šīs regulas 22. apsvērumu:
“Jebkura jauna īpašnieka piemērotības novērtējums pirms kredītiestādes nozīmīgas akciju daļas iegādes ir neatsverams instruments, lai nodrošinātu kredītiestādes īpašnieku pastāvīgu piemērotību un finanšu stabilitāti. ECB kā Savienības iestāde ir piemērota tam, lai veiktu šādu novērtējumu, neradot nevajadzīgus iekšējā tirgus ierobežojumus. ECB vajadzētu būt uzdevumam izvērtēt kredītiestāžu nozīmīgas akciju daļas iegādi un atsavināšanu, izņemot banku noregulējuma kontekstā.”
9
Minētās regulas 1. pants “Priekšmets un darbības joma” noteic:
“Ar šo regulu ECB tiek uzticēti īpaši uzdevumi attiecībā uz politikas nostādnēm, kas saistītas ar kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību, lai veicinātu kredītiestāžu drošumu un stabilitāti un finanšu sistēmas stabilitāti Savienībā un katrā dalībvalstī, pilnībā ņemot vērā iekšējā tirgus vienotību un integritāti un pienākumu tās nodrošināt, pamatojoties uz vienlīdzīgu attieksmi pret kredītiestādēm, lai novērstu regulējuma arbitrāžu.
[..]”
10
Šīs pašas regulas 4. pants formulēts šādi:
“1.   Saskaņā ar 6. pantu ECB atbilstīgi šā panta 3. punktam ir ekskluzīvi kompetenta prudenciālās uzraudzības vajadzībām veikt šādus uzdevumus attiecībā uz visām kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs:
[..]
c)
izvērtēt paziņojumus par kredītiestāžu būtiskas līdzdalības iegūšanu un atsavināšanu – izņemot banku noregulējuma gadījumu – saskaņā ar 15. pantu;
[..]
3.   Lai veiktu ar šo regulu uzticētos uzdevumus un ar mērķi nodrošināt augstus uzraudzības standartus, ECB piemēro visus attiecīgos Savienības tiesību aktus, un gadījumos, kad Savienības tiesību akti ir direktīvas, – valsts tiesību aktus, kas transponē šīs direktīvas. Ja attiecīgie Savienības tiesību akti ir regulas un ja ar šīm regulām šobrīd ir skaidri piešķirtas iespējas dalībvalstīm, ECB piemēro arī tos valsts tiesību aktus, ar kuriem minētās iespējas īsteno.
[..]”
11
VUM regulas 15. pants “Būtiskas līdzdalības iegūšanas izvērtējums” noteic:
“1.   Neskarot 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētos izņēmumus, katru paziņojumu par būtiskas līdzdalības iegūšanu kredītiestādē, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajā dalībvalstī, un jebkuru ar to saistītu informāciju iesniedz tās dalībvalsts valsts kompetentajām iestādēm, kurā kredītiestāde veic uzņēmējdarbību saskaņā ar prasībām, kas izklāstītas attiecīgajos valsts tiesību aktos, kuru pamatā ir 4. panta 3. punkta pirmajā daļā minētie tiesību akti.
2.   Valsts kompetentā iestāde izvērtē ierosināto būtiskas līdzdalības iegūšanu un nosūta ECB paziņojumu un priekšlikumu lēmumam izteikt vai neizteikt iebildumus pret minētās līdzdalības iegūšanu, pamatojoties uz 4. panta 3. punkta pirmajā daļā minētajos tiesību aktos izklāstītajiem kritērijiem, [..] un palīdz ECB saskaņā ar 6. pantu.
3.   Lēmumu par to, vai izteikt iebildumus pret minētās līdzdalības iegūšanu, ECB pieņem, pamatojoties uz attiecīgajos Savienības tiesību aktos izklāstītajiem kritērijiem, un saskaņā ar minētajos tiesību aktos noteiktajām procedūrām un vērtēšanas termiņiem.”
II. Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
12
Fininvest ir saskaņā ar Itālijas tiesībām dibināta holdinga sabiedrība, kuras 61,21 % daļu piederēja S. Berlusconi. Fininvest piederēja 30,1 % no biržā kotētas jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības Mediolanum pamatkapitāla, tostarp Fin. Prog. Italia piederēja 26,5 % pamatkapitāla. Līdz 2015. gada 30. decembrimMediolanum piederēja 100 % kredītiestādes Banca Mediolanum kapitāla.
13
Pēc Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) sprieduma Nr. 35729/13, kas 2013. gada 1. augustā stājās likumīgā spēkā un ar kuru S. Berlusconi atzīts par vainīgu krāpšanā nodokļu jomā, Banca d’Italia (Itālijas Banka) ar 2014. gada 7. oktobra lēmumu (turpmāk tekstā – “Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmums”) konstatēja, ka viņš vairs neatbilst tiesību aktos, ar kuriem ieviestas KPD IV direktīvas 23. panta 1. punkta a) apakšpunkta prasības, paredzētajai labas reputācijas prasībai. Ar šo lēmumu Itālijas Banka attiecīgi uzdeva 30 mēnešu laikā, skaitot no pārdošanas pilnvarotā trasta izveidošanas, pārtraukt tādu Fininvest līdzdalību Mediolanum, kura pārsniedz 9,99 %, un apturēja Fininvest balsstiesību izmantošanu, kas atbilst daļām, kuras bija jācedē, uz laiku, kas nepieciešams šīs cesijas īstenošanai.
14
Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kurā vērsās S. Berlusconi un Fininvest, 2015. gada 4. decembrī apturēja minētā lēmuma izpildi un pēc tam to atcēla ar 2016. gada 3. marta spriedumu (turpmāk tekstā – “Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta spriedums”).
15
Pa to laiku, 2015. gada 30. decembrī, Mediolanum tika pievienota tās meitasuzņēmumam Banca Mediolanum.
16
Itālijas Banka un ECB uzskatīja, ka pēc šīs apvienošanās un Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma Fininvest un S. Berlusconi bija ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā, un aicināja viņus paziņot par šo iegādi saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ar kuriem transponēti KPD IV direktīvas 22. un nākamie panti.
17
Tā kā šim aicinājumam nesekoja nekāda rīcība, Itālijas Banka 2016. gada 3. augustā nolēma pēc savas ierosmes uzsākt minētās iegādes izvērtēšanas procedūru.
18
2016. gada 15. oktobrī Itālijas Banka saskaņā ar VUM regulas 15. panta 2. punktu pārsūtīja ECB lēmuma priekšlikumu, paužot nelabvēlīgu atzinumu par attiecīgās būtiskās līdzdalības pircēju reputāciju un aicinot ECB iebilst pret šo iegūšanu.
19
ECB ar strīdīgo lēmumu iebilda pret Fininvest un S. Berlusconi būtiskas līdzdalības iegūšanu Banca Mediolanum kapitālā.
III. Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
20
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 23. decembrī, Fininvest un S. Berlusconi cēla prasību, lūdzot atcelt strīdīgo lēmumu.
21
Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu prasību noraidīja.
IV. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku apelācijas instancē prasījumi
22
Apelācijas sūdzībās, kas iesniegtas identiski formulētas, Fininvest (lieta C‑512/22 P) un S. Berlusconi (lieta C‑513/22 P) prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu,
–
tā rezultātā atcelt strīdīgo lēmumu,
–
pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu izskatīšanai citai Vispārējās tiesas palātai,
–
piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies pirmajā instancē, un
–
pierādījumu savākšanas nolūkā, ciktāl Tiesa to uzskata par vajadzīgu, uzdot pievienot lietas materiāliem Vispārējās tiesas 2021. gada 16. septembra tiesas sēdes mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai protokolu un tiesas sēdes audioierakstu saskaņā ar izpildes noteikumiem, kurus Tiesa uzskata par piemērotiem.
23
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 29. augusta lēmumu lietas C‑512/22 P un C‑513/22 P tika apvienotas rakstveida un mutvārdu procesam un sprieduma taisīšanai.
24
Pēc S. Berlusconi nāves M. E. Berlusconi, P. S. Berlusconi, B. Berlusconi, E. Berlusconi un L. Berlusconi ar 2023. gada 6. novembra vēstuli paziņoja, ka pārņem lietu C‑513/22 P kā mirušā tiesību pārņēmēji.
V. Par lūgumiem atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
25
Ar vēstuli, kas Tiesas kancelejā iesniegta 2024. gada 13. jūnijā, ECB atbilstoši Tiesas Reglamenta 83. pantam lūdza atkārtoti sākt mutvārdu procesu.
26
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 83. pantu Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai arī ja lieta jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki nav apsprieduši (spriedums, 2018. gada 6. marts, Achmea, C‑284/16, EU:C:2018:158, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
27
Sava lūguma pamatojumam ECB apgalvo, ka ģenerāladvokāts secinājumos ir balstījies uz jaunu apstākli, ko lietas dalībnieki nav apsprieduši, proti, autonoma Savienības tiesību jēdziena – netieša būtiska līdzdalība – esamību.
28
Šajā gadījumā lieta nav jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki nav apsprieduši. Proti, gan pirmajā instancē Vispārējā tiesā, gan saistībā ar pirmajiem apelācijas sūdzības pamatiem lietas dalībnieki varēja izteikties par jēdzienu “būtiska līdzdalība” Savienības tiesību izpratnē un Fininvest un S. Berlusconi līdzdalības Banca Mediolanum tiešo vai netiešo raksturu.
29
Tādējādi pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas ir jānoraida lūgums izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu.
30
Ar vēstuli, kas Tiesas kancelejā iesniegta 2024. gada 15. jūlijā, S. Berlusconi tiesību pārņēmēji un Fininvest lūdza arī atkārtoti sākt mutvārdu daļu, lai varētu paust nostāju par ECB iesniegto lūgumu atkārtoti sākt mutvārdu un rakstveida procesu, kā arī par jauniem argumentiem, kurus šī iestāde esot izvirzījusi minētajā lūgumā.
31
Tomēr, tā kā ECB iesniegtais lūgums atkārtoti sākt mutvārdu procesu tika noraidīts, pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas ir jānoraida arī S. Berlusconi tiesību pārņēmēju un Fininvest iesniegtais lūgums atkārtoti sākt mutvārdu daļu.
VI. Par apelācijas sūdzībām
A. Par apelācijas sūdzību pieņemamību
1.
Lietas dalībnieku argumenti
32
ECB apgalvo, pirmām kārtām, ka 2018. gadā veiktā S. Berlusconi reabilitācija ļāva viņam lūgt atkārtoti izvērtēt viņa reputāciju saistībā ar jaunu pieteikumu – atļaut viņam būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā. Tādējādi šīs reabilitācijas dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējiem vairs neesot intereses panākt strīdīgā lēmuma, kā arī pārsūdzētā sprieduma atcelšanu un viņu apelācijas sūdzības kļūst nepieņemamas.
33
Otrām kārtām, ECB uzskata, ka apelācijas sūdzības, kurās apelācijas sūdzību iesniedzēji vienīgi atkārto argumentus, kurus Vispārējā tiesa jau ir noraidījusi, arī ir nepieņemamas šī iemesla dēļ.
34
Apelācijas sūdzības iesniedzēji lūdz noraidīt šīs iebildes par nepieņemamību.
2.
Tiesas vērtējums
35
Pirmām kārtām, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasītāja interesei celt prasību, ņemot vērā prasības priekšmetu, jāpastāv prasības celšanas brīdī un pretējā gadījumā šāda prasība nav pieņemama. Prasības priekšmetam, tāpat kā interesei celt prasību jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas, un tas nozīmē, ka lietas dalībniekam, kas ir cēlis šo prasību vai attiecīgā gadījumā – apelāciju, jābūt iespējai tās rezultātā gūt kādu labumu (spriedums, 2023. gada 7. septembris, Versobank/ECB, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, 159. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Šajā ziņā ECB apgalvo, ka S. Berlusconi 2018. gadā veiktā reabilitācija ļauj apelācijas sūdzības iesniedzējiem lūgt pārvērtēt viņa reputāciju saistībā ar jaunu pieteikumu atļaut viņam būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā un tādējādi viņiem atņem interesi panākt strīdīgā lēmuma atcelšanu. Tā kā šī reabilitācija notika pirms apelācijas sūdzību iesniegšanas, tās esot nepieņemamas atbilstoši iepriekšējā punktā minētajai judikatūrai.
37
Tomēr pretēji tam, ko apgalvo ECB, S. Berlusconi reabilitēšana nesniedz apelācijas sūdzības iesniedzējiem tādu pašu labumu kā strīdīgā lēmuma atcelšana.
38
Proti, pirmkārt, pat pieņemot, ka S. Berlusconi reabilitācijas rezultātā zūd iemesls, kura dēļ ECB ar strīdīgo lēmumu ir iebildusi pret to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji iegūst būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā, tas tomēr neatceļ šo lēmumu, pretēji sekām, ko radītu minētā lēmuma atcelšana Tiesā.
39
Otrkārt, ja strīdīgā lēmuma atcelšanas gadījumā tiktu uzskatīts, ka tas nekad nav pastāvējis, tad S. Berlusconi rehabilitācija rada sekas tikai no dienas, kad tā ir notikusi, proti, no 2018. gada.
40
No iepriekš minētā izriet, ka iebilde par nepieņemamību, kas pamatota ar to, ka S. Berlusconi reabilitēšanas dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējiem vairs nav intereses celt prasību par strīdīgo lēmumu, ir jānoraida.
41
Otrām kārtām, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru apelācijas sūdzība, kas patiesībā ir lūgums vienkārši pārskatīt Vispārējā tiesā iesniegto prasības pieteikumu, nav Tiesas kompetencē saskaņā ar tās Statūtu 56. pantu. (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. jūnijs, Komisija/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Tomēr, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd to, kā Vispārējā tiesa ir interpretējusi vai piemērojusi Savienības tiesības, tad pirmajā instancē izskatītos tiesību jautājumus var no jauna izskatīt apelācijas tiesvedībā. Proti, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs nevarētu pamatot apelācijas sūdzību ar Vispārējā tiesā jau izvirzītajiem pamatiem un argumentiem, tad zustu daļa no apelācijas tiesvedības jēgas. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējam ir tiesības iesniegt apelācijas sūdzību, izvirzot pamatus, kas izriet no pārsūdzētā sprieduma, un censties no tiesību viedokļa kritizēt tā pamatotību (spriedums, 2024. gada 11. jūnijs, Komisija/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, 28. un 29. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
43
Šajā gadījumā pretēji tam, ko turklāt bez paskaidrojuma apgalvo ECB, apelācijas sūdzības iesniedzēji precīzi norāda pārsūdzētā sprieduma kritizētos elementus, kā arī iemeslus, kuru dēļ, viņuprāt, tajā pieļautas tiesību kļūdas, un tātad nav tā, ka tie tikai atkārto Vispārējā tiesā izvirzītos argumentus.
44
Tātad otrā ECB izvirzītā iebilde par nepieņemamību arī ir jānoraida.
B. Par lietas būtību
45
Apelācijas sūdzību, kas formulētas gandrīz identiski, pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza vienpadsmit pamatus, no kuriem pirmais līdz sestais pamats attiecas uz tiesību kļūdām, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi strīdīgā lēmuma vērtējumā, septītais un astotais – uz tiesību kļūdām, kuras Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, izvērtējot šī lēmuma pieņemšanas procedūras likumību, un devītais, desmitais un vienpadsmitais pamats – uz tiesību kļūdām, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, atzīstot par nepieņemamiem atsevišķus tajā izvirzītos pamatus un daļu no tai iesniegtajiem dokumentiem.
1.
Par pirmajiem apelācijas pamatiem
a)
Par pieņemamību
46
ECB apgalvo, ka pirmie pamati, kas būtībā attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji 2016. gadā bija ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā, ir nepieņemami, jo tie esot vērsti uz to, lai apšaubītu Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, kā arī šī fakta kvalifikāciju no piemērojamo valsts tiesību viedokļa.
47
No pastāvīgās judikatūras gan izriet, ka faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību jautājums, kas būtu pakļauts pārbaudei Tiesā apelācijas tiesvedībā (spriedums, 2023. gada 28. septembris, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 121. punkts un tajā minētā judikatūra). Tāpat – ar tādu pašu atrunu – nav strīda par to, ka faktu kvalifikācija no valsts tiesību viedokļa, kas saistīta ar šo tiesību interpretāciju, tāpat nav Tiesas kompetencē (spriedums, 2024. gada 18. janvāris, Jenkinson/Padome u.c., C‑46/22 P, EU:C:2024:50, 107. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Tomēr, kā Vispārējā tiesa pamatoti norādījusi pārsūdzētā sprieduma 49. punktā, būtiskas līdzdalības iegūšanas kredītiestādē jēdziens ir autonoms Savienības tiesību jēdziens. Tas izriet no tā, ka ne “būtiskas līdzdalības” definīcijā Regulas Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 36. apakšpunktā, ne VUM regulas 15. pantā, ne KPD IV direktīvas 22. pantā, ar ko nosaka šādas līdzdalības iegūšanas kontroles kārtību, nav atsauces uz valstu tiesībām. Tas izriet arī no Savienības likumdevēja izvirzītā mērķa, kā par to it īpaši liecina VUM regulas 11. apsvērums un 1. pants, – ieviest finanšu sistēmas saskaņotu prudenciālo uzraudzību, it īpaši, kā paredzēts šīs regulas 22. apsvērumā, attiecībā uz nozīmīgas, tā sauktās “būtiskas” līdzdalības iegūšanu kredītiestādēs.
49
Tādējādi Vispārējās tiesas konstatējums, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji ir ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum 2016. gadā, ir nevis šī fakta kvalifikācija atbilstoši piemērojamām valsts tiesībām, ne faktu vērtējums vien, bet gan minētā fakta kvalifikācija atbilstoši Savienības tiesību jēdzienam, kā to ir interpretējusi Vispārējā tiesa.
50
Apelācijas tiesvedībā Tiesas kompetencē ir ne tikai pārbaudīt, kā Vispārējā tiesa ir interpretējusi tādu Savienības tiesību jēdzienu kā jēdziens “būtiska līdzdalība” KPD IV direktīvas izpratnē, kā arī darījuma kvalifikāciju atbilstoši minētajai direktīvai, ņemot vērā šo jēdzienu, bet arī, ņemot vērā šī sprieduma 47. punktā minēto judikatūru, pārbaudīt, vai Vispārējā tiesa nav sagrozījusi faktus vai pierādījumus, kas ir šīs kvalifikācijas pamatā, kā apelācijas sūdzības iesniedzēji turklāt vairākkārt ir norādījuši apelācijas sūdzību pirmajos pamatos.
51
Tādējādi ECB izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
b)
Par lietas būtību
1) Lietas dalībnieku argumenti
52
Ar pirmo pamatu pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējai tiesai bijis jāsecina, ka atļaujas procedūra nevarēja tikt uzsākta, jo tā pārsūdzētā sprieduma 81. punktā bija konstatējusi, ka Fininvest un – ar šīs sabiedrības starpniecību – S. Berlusconi īstenoja kopīgu kontroli pār Banco Mediolanum, noslēdzot akcionāru līgumu ar Fin. Prog. Italia.
53
Ar pirmo pamatu otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka, uzskatīdama, ka Fininvest līdzdalība Banca Mediolanum 30,16 % apmērā ar Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmumu tikusi samazināta līdz 9,99 % un pēc Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma no jauna kļuvusi par būtisku līdzdalību, Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot sagrozījusi faktus un pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas.
54
Pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 72. punktā esot kļūdaini nospriedusi, ka ar Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmumu Fininvest būtiskā līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā no 30,16 % samazināta līdz 9,99 %. Lai gan šai būtiskajai līdzdalībai 30,16 % apmērā uz laiku tika piemērots cesijas rīkojums un vienlaicīgs balsstiesību izmantošanas aizliegums, tā esot palikusi būtiska līdzdalība.
55
Attiecībā uz cesijas rīkojumu esot acīmredzams, ka, kamēr cesija vēl nav notikusi, šis rīkojums nemaina Fininvest piederošās būtiskās līdzdalības apmēru. Un šī cesija tā arī nekad neesot notikusi.
56
Runājot par balsstiesībām, arī to ierobežošana neesot ietekmējusi to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējiem ir būtiska līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā.
57
Otrkārt, šīs pirmās kļūdas dēļ Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 73. punktā esot izdarījusi otru kļūdu. Proti, lai gan laikā no Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma līdz apvienošanās, Banca Mediolanum pārņemot Mediolanum, brīdim Fininvest piederēja būtiska līdzdalība Mediolanum kapitālā 30,16 % apmērā, apelācijas sūdzību iesniedzēju ieskatā, Fininvest nevarēja kļūt tikai par 9,99 % Banca Mediolanum akciju tiešo īpašnieku pēc šīs apvienošanās. Tieši pretēji, Fininvest īpašumā esot palikusi tāda pati būtiska līdzdalība 30,16 % apmērā, kura tai bija iepriekš un kuru tā nekad neesot cedējusi.
58
Treškārt, tā kā ar Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmumu Fininvest būtiskā līdzdalība 30,16 % apmērā neesot pārveidota par nebūtisku līdzdalību 9,99 % apmērā un tā kā pēc minētās apvienošanās šī līdzdalība palika nemainīga, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā esot arī kļūdījusies, uzskatīdama, ka Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma rezultātā Fininvest bija atguvusi būtisku līdzdalību Banca Mediolanum 30,16 % apmērā. Šis pēdējais minētais spriedums neesot ietekmējis līdzdalības apmēru. Katrā ziņā spriedums, ar kuru atceļ prettiesisku lēmumu, nevar ietvert iegūšanas aktu. Tādējādi ar Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta spriedumu neesot radītas nekādas tiesības, bet gan tikai atcelts cesijas rīkojums.
59
Ar pirmo pamatu trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir prettiesiski aizstājusi strīdīgā lēmuma autora pamatojumu ar savējo, kā tas izrietot no turpinājumā izklāstītajiem argumentiem.
60
Ar pirmo pamatu ceturto daļu apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka, izslēdzot “tiešas atsauces” uz valsts tiesībām esamību un līdz ar to noraidot Itālijas tiesību piemērošanu, lai interpretētu jēdzienu “būtiskas līdzdalības iegūšana”, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi VUM regulas 4. panta 3. punktu, 1993. gada 1. septembradecreto legislativo n. 385 – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia (Leģislatīvais dekrēts Nr. 385 – Banku un kredītu likumu vienotais teksts; 1993. gada 30. septembraGURI Nr. 230 kārtējais pielikums) 19. pantu, kas grozīts ar 2015. gada 12. maijadecreto legislativo
no 72 (Leģislatīvais dekrēts Nr. 72) (turpmāk tekstā – “TUB”), kā arī LES 4. panta 3. punktā nostiprināto vispārējo lojālas sadarbības principu.
61
Šī tiesību kļūda padarot pārsūdzēto spriedumu par spēkā neesošu, jo, ja Vispārējā tiesa būtu piemērojusi Itālijas tiesības, tā nebūtu varējusi līdzdalības “juridiskās struktūras maiņu” uzskatīt par iegūšanas aktu.
62
Turklāt, tā kā strīdīgajā lēmumā ECB bija skaidri norādījusi, ka Itālijas tiesības ir juridiskais pamats jēdziena “būtiskas līdzdalības iegūšana” definēšanai, Vispārējā tiesa esot aizstājusi strīdīgā lēmuma autora pamatojumu ar savējo un šajā jautājumā neesot ievērojusi sacīkstes principu.
63
Saskaņā ar pirmo pamatu piekto daļu jēdziena “būtiskas līdzdalības iegūšana” interpretācijai tādējādi, ka tas ietver “līdzdalības juridiskās struktūras izmaiņas”, neesot pamatojuma ne KPD IV direktīvas, ne VUM regulas tekstā, ne ikdienas valodā, ne attiecīgo tiesību aktu mērķos. Proti, ar KPD IV direktīvu un VUM regulu esot ieviests ikvienas personas, kas plāno iegūt līdzdalību kredītiestādē, statusa iepriekšēja novērtēšana. Iespējamās jau piederošās līdzdalības “juridiskās struktūras izmaiņas”, kā tas ir šajā lietā, nenozīmējot šīs līdzdalību īpašnieka maiņu.
64
Turklāt Vispārējās tiesas radītais nepieredzētais līdzdalības “juridiskās struktūras izmaiņu” jēdziens esot pretrunā tiesiskās drošības principam, jo šim jēdzienam neesot nekādas Savienības tiesībās definētas nozīmes un Vispārējās tiesas ieskatā to nevarot interpretēt, izmantojot dalībvalstu tiesības.
65
Visbeidzot, tā kā Vispārējās tiesas izmantotais jēdziens “būtiskas līdzdalības iegūšana” nav tāds pats kā apstrīdētajā lēmumā, lietas dalībniekiem neesot bijusi iespēja to apspriest.
66
Ar pirmo pamatu sesto daļu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi KPD IV direktīvas 22. pantu un TUB 22. pantu, uzskatīdama, ka Fininvest ir ieguvusi būtisku līdzdalību, par kuru jāsaņem atļauja, tādēļ, ka tās netiešā būtiskā līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā ir kļuvusi tieša.
67
Proti, tiesiskais regulējums, kas regulē banku prudenciālo uzraudzību gan Savienības tiesībās saskaņā ar KPD IV direktīvas 22. panta 1. punktu, gan valsts tiesībās saskaņā ar TUB 22. pantu, nepiešķirot nekādu nozīmi pārsūdzētajā spriedumā noteiktajai atšķirībai starp tiešu būtisku līdzdalību un netiešu būtisku līdzdalību, jo šī tiesiskā regulējuma mērķis esot izsekot būtisko līdzdalību līdz tās galīgajam īpašniekam neatkarīgi no starpnieku esamības.
68
Turklāt Vispārējās tiesas veiktajai tiešas un netiešas līdzdalības nošķiršanai S. Berlusconi gadījumā neesot nekādas nozīmes. Proti, viņš – gan pirms, gan pēc apvienošanās un Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma esot saglabājis netiešu līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā.
69
ECB uzskata, ka pirmo pamatu pirmā daļa nav pamatota. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 81. punktā esot vienīgi atgādinājusi konteksta elementu.
70
Atbildot uz pirmo pamatu otro daļu, ECB apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzējiem katrā ziņā nebija būtiskas līdzdalības pēc Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma un ka viņi šo būtisko līdzdalību esot ieguvuši apvienošanās dēļ un Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma dēļ. Turklāt, pamatojoties uz piemērojamajām valsts tiesību normām, apelācijas sūdzību iesniedzēju līdzdalība Mediolanum neesot bijusi netieša būtiska līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā, jo Mediolanum nebija pakļauta ekskluzīvai apelācijas sūdzību iesniedzēju kontrolei.
71
Runājot par pirmo pamatu trešo daļu, Vispārējā tiesa neesot aizstājusi apstrīdētā lēmuma autora pamatojumu ar savējo. Vienīgā atšķirība starp ECB un Vispārējās tiesas nostāju esot saistīta ar konteksta aprakstu, neietekmējot ratio decidendi.
72
Arī pirmo pamatu ceturtā daļa neesot pamatota. Proti, pamatojoties gan uz tekstuālo, gan kontekstuālo interpretāciju, “iegūšanas” jēdzienam noteikti esot autonoma nozīme Savienības tiesībās, tāpat kā saliktajam jēdzienam “būtiskas līdzdalības iegūšana”. Katrā ziņā, ja Vispārējā tiesa būtu piemērojusi Itālijas tiesību aktus, tā tāpat būtu konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji bija ieguvuši būtisku līdzdalību.
73
Atbildot uz pirmo pamatu piekto daļu, ECB apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir paskaidrojusi, ka pēc apvienošanās Mediolanum vairs neatrodas starp apelācijas sūdzību iesniedzējiem un Banca Mediolanum un ka tādējādi “šīs līdzdalības netiešās kontroles pakāpe” ir mainīta. Tādēļ, minot līdzdalības “juridiskās struktūras” izmaiņas, Vispārējā tiesa esot vēlējusies nošķirt attiecības starp apelācijas sūdzību iesniedzējiem un Banca Mediolanum ar Mediolanum starpniecību, no vienas puses, un viņu attiecības pēc Mediolanum pievienošanas Banca Mediolanum, no otras puses.
74
Arī pirmo pamatu sestā daļa esot jānoraida, jo tā esot balstīta uz kļūdainu pieņēmumu, ka S. Berlusconi visu laiku ir saglabājusies netieša būtiska līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā.
75
Eiropas Komisija uzskata, ka pirmo pamatu pirmā daļa, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pamatoti nospriedusi, ka S. Berlusconi un Fininvest jau pirms apvienošanās īstenoja kopīgu kontroli pār Banca Mediolanum, pateicoties akcionāru nolīgumam, ir jānoraida, jo runa neesot par pārsūdzētā sprieduma kritiku. Katrā ziņā šim apstāklim neesot nozīmes, lai atrisinātu jautājumu par to, vai apvienošanās ir radījusi jaunu līdzdalību, par kuru ir jāpaziņo. Svarīgi esot tas, ka Fininvest un S. Berlusconi līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā nekad iepriekš neesot pakļauta uzraudzības iestādes novērtējumam, kā tas esot norādīts strīdīgā lēmuma 5. pielikumā.
76
Pirmo pamatu otrajā daļā izklāstītie iebildumi esot neefektīvi, jo tie attiecoties uz motīviem, ar kuriem pārsūdzētā sprieduma rezolutīvā daļa neesot pamatota. Turklāt tiem neesot nozīmes. Pakārtoti, ja Tiesa konstatētu faktu sagrozīšanu, tā varētu nolemt atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka pēc Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma prasītāju netieša dalība Banca Mediolanum kapitālā vairs nebija būtiska līdzdalība, un, lemjot par prasību pirmajā instancē, noraidīt šīs prasības pirmo pamatu, nospriežot, ka pēc apvienošanās un Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma, Fininvest un S. Berlusconi pirmo reizi ieguva tiešu līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā.
77
Pirmo pamatu trešā daļa, kas attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ar savu pamatojumu esot aizstājusi strīdīgā lēmuma pamatojumu attiecībā uz jēdziena “būtiskas līdzdalības iegūšana” interpretāciju, neesot pamatota ar faktiem.
78
Pirmo pamatu ceturtajā daļā esot sajaukti divi atšķirīgi jautājumi: pirmais jautājums par to, kādi tiesību akti ECB ir jāpiemēro, proti, saskaņā ar VUM regulas 4. panta 3. punktu tā piemēro “visus attiecīgos Savienības tiesību aktus, un gadījumos, kad Savienības tiesību akti ir direktīvas, – valsts tiesību aktus, kas transponē šīs direktīvas”; otrais jautājums ir par jēdziena “būtiskas līdzdalības iegūšana” interpretāciju VUM regulas 15. panta izpratnē.
79
Saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 44. punktā atgādināto pastāvīgo judikatūru tādas Savienības tiesību normas teksts, kurā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, visā Savienībā būtu jāinterpretē autonomi un vienveidīgi. Vienkārši izlasot iepriekš minētās VUM regulas un KPD IV direktīvas normas, tiekot apstiprināts tas, kas esot pareizi norādīts pārsūdzētā sprieduma 45. punktā, proti, ka šajās tiesību normās nav nekādas atsauces uz dalībvalstu tiesībām. No tā izrietot, ka jēdziens “būtiskas līdzdalības iegūšana” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs.
80
Attiecībā uz Vispārējās tiesas pieļauto kļūdu jēdziena “būtiskas līdzdalības iegūšana” interpretācijā apelācijas sūdzības iesniedzēju iebildumi maldinoši koncentrējoties uz to, ka Vispārējā tiesa ir izmantojusi izteicienu “juridiskās struktūras izmaiņas”. Vispārējās tiesas argumentācija esot daudz strukturētāka un precīzāka un attiecoties konkrēti uz netiešas būtiskas līdzdalības pārveidošanu par tiešu būtisku līdzdalību, kā tas konstatējams, objektīvi izlasot pārsūdzētā sprieduma 78.–81. punktu. Līdz ar to iebildums, ka Vispārējās tiesas izmantotā interpretācija ir pretrunā tiesiskās drošības principam, neesot pamatots.
81
Labākajā gadījumā varētu pieņemt, ka, ievērojot samērīguma principu, darījumi grupas iekšienē, kas veikti esoša akcionāra grupas ietvaros un kas nerada faktiskas vai būtiskas izmaiņas finanšu iestādes tiešajā vai galīgajā akcionāru struktūrā, ir atbrīvoti no paziņošanas pienākuma un uzraudzības iestādes kontroles, bet tikai ar nosacījumu, ka iepriekš jau ir veikts vismaz viens novērtējums. Eiropas Uzraudzības iestāžu 2008. gada kopīgās pamatnostādnes (CEBS/2008/214; CEIOPS 3L 3 19/08; CESR/08 543b) esot šādi formulētas. Šajā gadījumā Fininvest un S. Berlusconi līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā nekad neesot tikusi izvērtēta.
82
Ar pirmo pamatu sesto daļu apelācijas sūdzības iesniedzēji kritizējot atšķirību starp tiešu un netiešu līdzdalību, apgalvojot, ka tā neietekmē būtiskas līdzdalības esamību.
83
Protams, Eiropas un Itālijas tiesiskajā regulējumā esot paredzēta gan tiešas, gan netiešas būtiskas līdzdalības iegūšanas kontrole. Tomēr tas nenozīmējot, ka līdzdalības raksturam un kārtībai nav nozīmes. Proti, saskaņā ar KPD IV direktīvas 23. panta 1. punktu novērtējumā it īpaši jāņem vērā potenciālā līdzdalības ieguvēja iespējamā ietekme un plānotās līdzdalības iegūšanas stabilitāte, un šos kritērijus var ietekmēt līdzdalības raksturs un juridiskā struktūra.
84
Neesot nozīmes arī tam, ka S. Berlusconi līdzdalība bija palikusi netieša. Tā arī esot mainījusi savu raksturu un juridisko struktūru tādēļ, ka Fininvest līdzdalība kļuva par tiešu līdzdalību.
2) Tiesas vērtējums
85
Vispirms jāatgādina, ka KPD IV direktīva, kas reglamentē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību prudenciālo uzraudzību, tostarp paredz kontroli attiecībā uz būtiskas līdzdalības iegūšanu kredītiestādēs.
86
Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 36. apakšpunktā, uz kuru ir atsauce KPD IV direktīvas 3. panta 1. punkta 33) apakšpunktā, būtiska līdzdalība ir definēta kā “tieša vai netieša līdzdalība uzņēmumā, kas ir vismaz 10 % no kapitāla vai balsstiesībām vai kas ļauj būtiski ietekmēt attiecīgā uzņēmuma vadību”.
87
KPD IV direktīvas 22. panta 1. punktā dalībvalstīm noteikts pienākums pieprasīt, “lai jebkura fiziska vai juridiska persona [..], pieņemot lēmumu tieši vai netieši iegādāties būtisku līdzdalību kādā kredītiestādē vai arī tieši vai netieši turpināt palielināt šādu būtisku līdzdalību [..], kompetentajām iestādēm vispirms rakstveidā paziņotu [par šo lēmumu]”.
88
VUM regulas 15. panta 2. punktā paredzēts, ka pieteikumu būtiskas līdzdalības iegūšanai izvērtē valsts kompetentā iestāde, kas nosūta ECB priekšlikumu lēmumam. Tiesības iebilst vai neiebilst pret būtiskas līdzdalības iegūšanu ECB ir saskaņā ar šīs regulas 15. panta 3. punktu.
89
Saskaņā ar KPD IV direktīvas 23. panta 1. punktu potenciālā līdzdalības ieguvēja piemērotības un plānotās līdzdalības iegūšanas finansiālās pamatotības novērtējumā, lai nodrošinātu attiecīgās kredītiestādes pārdomātu un piesardzīgu vadību, jāņem vērā vairāki kritēriji, tostarp “potenciālā līdzdalības ieguvēja reputācija”.
90
Ar strīdīgo lēmumu ECB, kurā vērsās Itālijas Banka, iebilda pret Fininvest un S. Berlusconi būtiskas līdzdalības iegūšanu Banca Mediolanum kapitālā, pamatojoties uz to, ka S. Berlusconi neatbilst reputācijas kritērijam.
91
Prasības, kas celta pirmajā instancē, pirmajā pamatā prasītāji apelācijas sūdzības iesniedzēji apstrīdēja, ka 2016. gadā būtu ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā. Vispārējā tiesa noraidīja šo pamatu ar pamatojumu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēji apstrīd ar apelācijas sūdzību pirmajiem pamatiem.
92
Ar apelācijas sūdzību pirmajiem pamatiem apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, nospriežot, ka viņi 2016. gadā bija ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum kapitālā.
93
Ar šo pirmo pamatu otro daļu, kas jāizskata vispirms, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka, pārsūdzētā sprieduma 72., 73. un 76. punktā nospriezdama, ka 2016. gadā viņu līdzdalība Banca Mediolanum bija palielinājusies, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi strīda faktus un pieļāvusi tiesību kļūdas.
94
Kā norādīts šā sprieduma 47. punktā, tikai Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt faktus. Tādēļ šis izvērtējums, ja vien šie pierādījumi nav sagrozīti, nav tiesību jautājums, kurš tāpēc būtu jāpārbauda Tiesai apelācijas sūdzības ietvaros. Tomēr šādai sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem, un Tiesai nav no jauna jāizvērtē fakti un pierādījumi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, CSUE/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, 104. un 105. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
95
Pārsūdzētā sprieduma 72. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka pēc Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma, ar kuru tā uzdeva apelācijas sūdzības iesniedzējiem cedēt Mediolanum daļas, kas pārsniedz 9,99 %, un apturēja viņu balsstiesības saistībā ar šīm daļām, apelācijas sūdzības iesniedzēju netiešā līdzdalība Banca Mediolanum kapitālā tika samazināta līdz 9,99 % un ka tādējādi viņi bija zaudējuši būtisko līdzdalību, kas tiem iepriekš bija šajā kredītiestādē. Līdz ar to pārsūdzētā sprieduma 73. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka pēc tam, kad Banca Mediolanum bija pievienojusi Mediolanum2015. gada 30. decembrī, Fininvest kļuva tikai par 9,99 % Banca Mediolanum akciju tiešo īpašnieku. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā no tā secināja, ka pēc tam, kad Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmums tika atcelts ar Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta spriedumu, Fininvest kļuva par 30,16 % Banca Mediolanum akciju tiešo īpašnieku un tādējādi ieguva būtisku līdzdalību.
96
Tomēr jānorāda, ka Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmums, ar kuru tā uzdeva cedēt apelācijas sūdzības iesniedzēju līdzdalību Mediolanum, kas pārsniedz 9,99 %, pats par sevi nav izraisījis šīs dalības samazināšanos. Proti, šajā lēmumā bija paredzēts, ka cesijai jānotiek 30 mēnešu laikā, izmantojot pārdošanas pilnvaroto trastu. Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 43. punktā, dienā, kad Consiglio di Stato (Valsts padome) ar 2016. gada 3. marta spriedumu atcēla Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmumu, akcijas, kas atbilst Fininvest līdzdalībai Banca Mediolanum 30,16 % apmērā, joprojām bija Fininvest īpašumā un vēl netika nodotas nevienam pircējam. Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 44. punktā, vienīgās Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma sekas līdz tā atcelšanai bija to balsstiesību apturēšana, kas saistītas ar akcijām, uz kurām attiecas cesijas pienākums.
97
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma tvērumu.
98
Proti, Vispārējā tiesa ir acīmredzami pārpratusi Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma tvērumu, sajaucot rīkojumu apelācijas sūdzības iesniedzējiem cedēt savas Mediolanum akcijas, kas pārsniedz 9,99 %, un šo pašu akciju cesiju, kura vienīgā varēja izraisīt viņu līdzdalības samazinājumu, lai gan dienā, kad Consiglio di Stato (Valsts padome) šo lēmumu atcēla, šis rīkojums nebija izpildīts.
99
No tā izriet, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pārsūdzētā sprieduma 72. punktā ietverto faktu vērtējumu, saskaņā ar kuru ar Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmumu apelācijas sūdzības iesniedzēju līdzdalība Mediolanum tika samazināta līdz 9,99 %.
100
Tādēļ ir sagrozīti arī secinājumi, kurus Vispārējā tiesa no šī vērtējuma ir izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 73., 76. un 77. punktā, proti, pirmkārt, ka pēc tam, kad Banca Mediolanum bija pārņēmusi Mediolanum, Fininvest kļuva tikai par 9,99 % Banca Mediolanum akciju tiešo īpašnieku un, otrkārt, Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma atcelšanas ar Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta spriedumu dēļ tā no jauna bija ieguvusi būtisku līdzdalību Banca Mediolanum 30,16 % apmērā.
101
Turklāt Vispārējās tiesas vērtējumā par Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma tvērumu, kas ietverts pārsūdzētā sprieduma 76. punktā, ir pieļauta tiesību kļūda. Lai kāds arī būtu Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmuma tvērums, šī lēmuma atcelšana ar Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta spriedumu, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, nostāda viņus situācijā, kāda tie bija pirms minētā lēmuma, – proti, kā Vispārējā tiesa pati atzinusi pārsūdzētā sprieduma 71. punktā, situācijā, kad tiem bija būtiska līdzdalība Banca Mediolanum, – nevis izraisa to, ka tie iegūst šādu līdzdalību.
102
No iepriekš minētā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji pamatoti apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi strīda faktiskos apstākļus un pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka viņu līdzdalība Banca Mediolanum pēc Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma ir palielinājusies.
103
Tādējādi pirmo pamatu otrā daļa ir jāapmierina.
104
Ar pirmo pamatu piekto un sesto daļu, kas kā nākamās jāizskata kopā, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 75.–81. punktā Vispārējā tiesa kļūdaini interpretējusi jēdzienu “būtiskas līdzdalības iegūšana”, uzskatīdama, ka šāda iegūšana var izrietēt no būtiskas līdzdalības juridiskās struktūras izmaiņām vien un it īpaši no netiešas būtiskas līdzdalības pārveidošanas par tiešu būtisku līdzdalību.
105
Vispirms – tāpat kā to dara ģenerāladvokāts secinājumu 61. punktā – jānorāda, ka iepriekšējā punktā minētajai Vispārējās tiesas interpretācijai nav nekāda pamatojuma ne KPD IV direktīvas, ne VUM regulas tekstā.
106
It īpaši attiecībā uz iegūstamās būtiskās līdzdalības tiešo vai netiešo raksturu KPD IV direktīvas 22. panta 1. punktā ir skaidri norādīts, ka nav nozīmes tam, vai šī līdzdalība ir iegūta “tieši vai netieši”.
107
Būtiskas līdzdalības juridiskās struktūras nenozīmīgais raksturs vispārīgāk izriet no Regulas Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 36. apakšpunkta, kurā būtiska līdzdalība alternatīvi definēta kā “tieša vai netieša līdzdalība uzņēmumā, kas ir vismaz 10 % vai vairāk no kapitāla vai balsstiesībām vai kas ļauj būtiski ietekmēt attiecīgā uzņēmuma vadību”.
108
Tādējādi būtiskas līdzdalības esamību nosaka nevis līdzdalības juridiskā struktūra, it īpaši tās tiešais vai netiešais raksturs, bet, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 73. punktā, tas, ka šī līdzdalība ļauj sasniegt noteiktu kontroles vai ietekmes uz kredītiestādi līmeni.
109
Šo interpretāciju apstiprina Savienības likumdevēja izvirzītais mērķis, izveidojot uzraudzību attiecībā uz būtiskas līdzdalības iegūšanu kredītiestādēs, kas saskaņā ar KPD IV direktīvas 23. panta 1. punktu vērsts uz to, lai “nodrošinātu kredītiestādes, uz kuru attiecas plānotā līdzdalības iegūšana, pārdomātu un piesardzīgu vadību [..], ņemot vērā potenciālā līdzdalības ieguvēja iespējamo ietekmi uz šo iestādi”.
110
Tādējādi, pārsūdzētā sprieduma 80. punktā nospriežot, ka būtiskas līdzdalības juridiskās struktūras izmaiņas var kvalificēt kā šādas līdzdalības iegūšanu, pat ja minētās līdzdalības apmērs nav mainīts, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
111
Attiecīgi Vispārējā tiesa arī ir kļūdījusies, pārsūdzētā sprieduma 75.–81. punktā uzskatot, ka apstākļi, pirmkārt, ka pēc tam, kad Banca Mediolanum bija pievienojusi Mediolanum, Fininvest līdzdalība Banca Mediolanum, kas iepriekš bija netieša, kļuva tieša, un, otrkārt, ka S. Berlusconi netiešā līdzdalība Banca Mediolanum, iepriekš ar Fininvest un Mediolanum starpniecību, kļuva netieša, izmantojot vienīgo starpnieku Fininvest, ļāva konstatēt, ka prasītāji ieguva būtisku līdzdalību Banca Mediolanum.
112
Tādēļ pirmo pamatu piektā un sestā daļa ir jāapmierina.
113
No iepriekš izklāstītā izriet, ka šie pirmie pamati ir jāapmierina, un nav jālemj par pārējām apelācijas sūdzību pirmo pamatu daļām.
2.
Par otrajiem apelāciju pamatiem
a)
Lietas dalībnieku argumenti
114
Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēju domām, lai gan Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 95.–99. punktā ir atzinusi, ka KPD IV direktīvai nav atpakaļejoša spēka, minētā sprieduma 100. punktā tā tomēr esot piemērojusi šo direktīvu ar atpakaļejošu spēku, jo tā esot piemērojusi šo direktīvu būtiskai līdzdalībai, kas Fininvest un S. Berlusconi pieder kopš 1996. gada.
115
ECB un Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi KPD IV direktīvu ar atpakaļejošu spēku, jo tā konstatēja, ka S. Berlusconi saskaņā ar Itālijas Bankas 2014. gada 7. oktobra lēmumu dienā, kad tika izveidots vienotais uzraudzības mehānisms, pamatojoties uz VUM regulu, vairs nebija netiešas būtiskas līdzdalības un ka viņš šādu līdzdalību ieguva tikai pēc tam, kad 2015. gadā Banca Mediolanum bija pievienojusi Mediolanum, un pēc Consiglio di Stato (Valsts padome) 2016. gada 3. marta sprieduma pasludināšanas.
b)
Tiesas vērtējums
116
Jāatgādina, ka KPD IV direktīvas 22. pantā paredzēts, ka dalībvalstis pieprasa, lai ikviena persona, kas pieņēmusi lēmumu tieši vai netieši iegūt būtisku līdzdalību kredītiestādē, par šo lēmumu rakstiski un pirms iegādes paziņo kompetentajām iestādēm un ka saskaņā ar šīs direktīvas 23. pantu šādu iegādi var atļaut tikai tad, ja šī persona atbilst tajā noteiktajiem kritērijiem.
117
No iepriekš minētā izriet, kā Vispārējā tiesa būtībā ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 98. punktā, ka KPD IV direktīvas 22. un 23. pants piemērojami vienīgi būtiskas līdzdalības iegūšanai pēc dienas, kad stājās spēkā šajos pantos dalībvalstīm paredzētie noteikumi, kas jānosaka vēlākais līdz 2013. gada 31. decembrim šīs direktīvas 162. pantā.
118
Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, un tiem neviens neiebilst, ka 1996. gadā viņi ieguva līdzdalību Banca Mediolanum 30,16 % apmērā, proti, būtisku līdzdalību KPD IV direktīvas izpratnē. Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 71. un 72. punkta, Vispārējā tiesa turklāt atzina, ka apelācijas sūdzības iesniedzējiem šāda līdzdalība joprojām bija dienā, kad Itālijas banka pieņēma 2014. gada 7. oktobra lēmumu.
119
Pirmkārt, no šā sprieduma 102. punkta izriet, ka pretēji tam, ko ir nospriedusi Vispārējā tiesa, ar šo pēdējo minēto lēmumu nav mainīts apelācijas sūdzības iesniedzēju līdzdalības Banca Mediolanum apmērs.
120
Otrkārt, no šī sprieduma 108. un 110. punkta izriet, ka šīs līdzdalības juridiskās struktūras maiņa pēc tam, kad Banca Mediolanum bija pievienojusi Mediolanum, nekādi neietekmēja apelācijas sūdzības iesniedzēju būtiskas līdzdalības esamību Banca Mediolanum kapitālā.
121
No tā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji nav ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum pēc to tiesību normu spēkā stāšanās, ar kurām ir transponēta KPD IV direktīva, bet vienīgi saglabājuši šādu iepriekš iegūtu līdzdalību.
122
No šī sprieduma 117. punkta izriet, ka šīs direktīvas 22. un 23. pants, kuriem nav atpakaļejoša spēka, nav piemērojami būtiskai līdzdalībai, kas iegūta pirms šīs dienas. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējiem ir pamats apgalvot, ka ECB, iebilstot pret prasītāju būtisku līdzdalību Banca Mediolanum, ir prettiesiski piemērojusi šos pantus ar atpakaļejošu spēku.
123
Tādējādi Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka ECB nav piemērojusi minētos pantus ar atpakaļejošu spēku, strīdīgajā lēmumā iebilstot pret prasītāju būtisku līdzdalību Banca Mediolanum.
124
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka papildus pirmajiem pamatiem jāapmierina arī apelācijas sūdzību otrie pamati.
125
Tādēļ pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, nepārbaudot pārējos apelācijas sūdzības pamatus.
VII. Par prasību Vispārējā tiesā
126
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, tā var nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā vai pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja strīds ir izskatāmā stāvoklī.
127
Šajā gadījumā Tiesai pašai jātaisa galīgais spriedums lietā, jo strīds ir izskatāmā stāvoklī.
128
Ar prasības pirmajā instancē pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apstrīd, ka 2016. gadā būtu ieguvuši būtisku līdzdalību Banca Mediolanum.
129
Taču no šā sprieduma 121. punkta izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji šādu līdzdalību Banca Mediolanum nav ieguvuši 2016. gadā.
130
Tādēļ ECB ar strīdīgo lēmumu nevarēja likumīgi iebilst pret prasītāju būtiskas līdzdalības iespējamo iegūšanu Banca Mediolanum 2016. gadā.
131
Tādējādi šis pirmajā instancē izvirzītais pirmais pamats ir jāapmierina un apstrīdētais lēmums jāatceļ, nepārbaudot pārējos pirmajā instancē celtās prasības pamatus.
VIII. Par tiesāšanās izdevumiem
132
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktu, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa pasludina galīgo spriedumu lietā, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
133
Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 184. panta 1. punktu, ir noteikts, ka lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
134
Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēji ir prasījuši piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.
135
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 4. punktam, ja persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, pati nav iesniegusi apelācijas sūdzību, tai var piespriest atlīdzināt apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus vienīgi tad, ja tā piedalījusies Tiesā notiekošās tiesvedības rakstveida vai mutvārdu daļā. Ja šī persona piedalās tiesvedībā, Tiesa var nolemt, ka tā savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
136
Tā kā šajā lietā Komisija – persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, nebūdama apelācijas sūdzības iesniedzēja, – ir piedalījusies tiesvedībā Tiesā ECB prasījumu atbalstam, ir jānolemj, ka tā sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 11. maija spriedumu Fininvest un Berlusconi/ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279).
2)
Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 25. oktobra lēmumu ECB/SSM/2016 –7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4.
3)
Eiropas Centrālā banka (ECB) sedz savus, kā arī atlīdzina Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), Silvio Berlusconi, kā arī Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi un Luigi Berlusconi, kuri ir Silvio Berlusconi tiesību pārņēmēji, tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.
4)
Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.