62005CC0326_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Industrias Químicas del Vallés SA
apelācijas kārtībā pārsūdz Pirmās instances tiesas otrās palātas 2005. gada 28. jūnija spriedumu (2), ar kuru noraidīta tās celtā prasība atcelt Eiropas Kopienu Komisijas Lēmumu 2003/308/EK (3) par metalaksila neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK (4) I pielikumā un par atļauju atsaukšanu augu aizsardzības līdzekļiem, kuros ir minētā aktīvā viela.
2. No juceklīgā pamatu kopuma nojaušama spriedze starp Komisijas noteikto termiņu ievērošanu nolūkā nodrošināt zināmu kārtību attiecībā uz iekļaušanu iepriekš minētās direktīvas I pielikumā un tiesību normas pamatmērķi, kas aptver arī citus aspektus, lai garantētu visu ķīmiskās rūpniecības attīstību veicinošo vielu reģistrāciju, nekaitējot nedz dzīvo būtņu veselībai, nedz videi.
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Direktīva 91/414
3. Šī direktīva attiecas uz augu aizsardzības līdzekļu atļaušanu, laišanu tirgū, izmantošanu un kontroli (1. panta 1. punkts), un saskaņā ar to atļauti ir tikai tie līdzekļi, kas satur aktīvās vielas (5), kas uzskaitītas tās I pielikumā (4. panta 1. punkts), kurā var iekļaut tās vielas, kuras, ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, nav kaitīgas veselībai un nepieļaujamā veidā neietekmē vidi (5. panta 1. punkts) (6) .
4. Tomēr dalībvalstis drīkst uz laiku, kas nepārsniedz divpadsmit gadus, atļaut tādu augu aizsardzības līdzekļu izplatīšanu, kuru sastāvā ir I pielikumā neiekļautas sastāvdaļas, ja vien tās jau ir pieejamas tirgū divus gadus pēc direktīvas izziņošanas datuma (8. panta 2. punkta pirmā daļa), kā tas noticis ar metalaksilu. Šis termiņš, kas beidzās 2003. gada 26. jūlijā, tika pagarināts līdz 2005. gada 31. decembrim, ja vien jautājumu par tā iekļaušanu minētajā pielikumā neizlemj agrāk (7) .
5. Šajā pārejas posmā Komisija īstenoja programmu, lai attiecīgās aktīvās vielas pakāpeniski pārbaudītu (direktīvas 8. panta 2. punkta otrā daļa) un pēc attiecīga novērtējuma lemtu par to iekļaušanu I pielikumā, to atsakot gadījumā, ja tās neatbilst 5. panta prasībām vai noteiktajā laikā netiek iesniegti pieprasītie dati (8. panta 2. punkta ceturtā daļa).
B – Komisijas Regula (EEK) Nr. 3600/92
1) Sākotnējais paziņojums
6. Programmas īstenošanas procesuālās darbības ir noteiktas šajā regulā (8) . Tās sākas ar to, ka sešu mēnešu laikā pēc tās stāšanās spēkā interesi apliecina ražotāji, kas vēlas Direktīvas 91/414 I pielikumā ietvert kādu no minētās regulas I pielikumā minētajām vielām, kuru starpā ir metalaksils (4. panta 1. punkts). Paziņošanu drīkst veikt kolektīvi (9), lai novērstu darba dublēšanos un it īpaši eksperimentu ar mugurkaulniekiem atkārtošanos (preambulas devītais apsvērums).
7. Pēc pieteikumu izskatīšanas tiek nozīmēta ziņotāja dalībvalsts; pieteikumi attiecībā uz metalaksilu tika nodoti Portugāles Republikai (10), kas šo pienākumu uzticēja Direcção-Geral de Protecção das Culturas
(Kultūru aizsardzības ģenerāldirekcija).
2) Ar ziņotāju dalībvalsti saistītās formalitātes
8. Pieteikuma iesniedzējiem jāpierāda vielas nekaitīgums veselībai un videi (Direktīvas 91/414 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts (11) saistībā ar 5. pantu). Šim mērķim līdz 1995. gada 31. oktobrim (12) tiem bija ziņotājai dalībvalstij individuāli vai kopīgi jānosūta kopsavilkuma dokumentācija un pilnā dokumentācija, kā arī noraksts Komisijas apstiprinātiem citu dalībvalstu ekspertiem eventuālas vēlākas konsultēšanās vajadzībām un, ja tas tiek lūgts, kompetentajām valsts iestādēm (6. panta 1. punkts saistībā ar 7. panta 2. punktu (13) ). Šīs dokumentācijas saturs sīkāk noteikts 6. panta 2. un 3. punktā.
9. Komisija, saņēmusi informāciju no ziņotājas dalībvalsts, saskaņā ar Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkta ceturto daļu ir tiesīga atteikt iekļaušanu, ja dokumentācija ir iesniegta pēc termiņa vai neatbilst izvirzītajām prasībām, lai arī tiek pieļauts pagarinājums gadījumā, kad aizkavēšanos ir radījuši centieni iesniegt kopīgu dokumentāciju, formalitātes ziņotājas dalībvalsts nomaiņai vai force majeure
(6. panta 4. un 5. punkta ievaddaļa un pirmais ievilkums (14) ).
10. Ja procedūra turpinās, ziņotāja dalībvalsts izskata dokumentācijas, nodrošinot, ka iesniedzēji iesniedz pienācīgi atjauninātu kopsavilkuma dokumentāciju pārējām dalībvalstīm un Komisijai (7. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts), varot tiem lūgt to uzlabot vai papildināt un lūgt citām valstīm papildu tehnisko vai zinātnisko informāciju (7. panta 2. punkts (15) ).
11. Visbeidzot, ziņotāja valsts pēc iespējas īsākā laikā, bet ne vēlāk kā divpadsmit mēnešos pēc dokumentācijas saņemšanas, sagatavo un nosūta Komisijai novērtējumu, kurā ir ieteikums 1) ietvert vielu direktīvas I pielikumā; 2) izņemt to no tirgus; 3) pārtraukt tās tirdzniecību, kamēr tiek veiktas papildu pārbaudes vai iesniegta papildu informācija, vai 4) atlikt lēmuma pieņemšanu līdz šo pārbaužu veikšanai vai šīs informācijas iesniegšanai (7. panta 1. punkta c) apakšpunkts).
3) Pastāvīgās augu veselības komitejas izvērtējums un Komisijas ierosinājums
12. Pēc tam Komisija kopsavilkuma dokumentāciju un novērtējuma ziņojumu nosūta Pastāvīgajai augu veselības komitejai (16), pirms tam, ja tā to atzīst par vajadzīgu, rīkojot apspriedes ar valstu ekspertiem (“līdzvērtīgu speciālistu veikta pārbaude [salīdzinošā pārskatīšana]” jeb “peer review”) un iztaujā visus pieteikuma iesniedzējus vai dažus no tiem par tās saturu (7. panta 3. punkts (17) ).
13. Komiteja izvērtē dokumentāciju, un Komisija tai iesniedz lēmuma projektu, lai atceltu aktīvo vielu saturošu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, vai direktīvas projektu, ar kuru to iekļauj iepriekš minētajā I pielikumā; tā var arī ierosināt apturēt līdzekļu tirdzniecību vai atlikt lēmumu līdz papildu pārbaužu veikšanai vai atjauninātas informācijas iesniegšanai (7. panta 3.a punkts (18) ).
14. Ja Komisija izvēlas pēdējo no minētajām alternatīvām, tā nosaka termiņu, kurš ilgst līdz 2002. gada 25. maijam, ja vien tā konkrētai aktīvai vielai nenosaka īsāku termiņu, izņemot tādu ilgtermiņa pētījumu gadījumā, kurus ziņotāja dalībvalsts un Komisija dokumentācijas pārbaudes laikā ir uzskatījusi par vajadzīgiem, un ko nevar pabeigt termiņā, ja ir apliecināts, ka ir uzdots veikt šādus pētījumus un ka to rezultāti tiks iesniegti, vēlākais, līdz 2003. gada 25. maijam. Ārkārtas gadījumos, ja ziņotāja dalībvalsts un Komisija līdz 2001. gada 25. maijam nav varējušas izvērtēt šādus pētījumus, to pabeigšanai nosaka alternatīvu datumu, ar noteikumu, ka iesniedzējs līdz 2002. gada 25. maijam iesniedz ziņotājai dalībvalstij pierādījumu tam, ka šādu pētījumu veikšana ir uzdota trīs mēnešu laikā kopš brīža, kad tie tam lūgti, kā arī pētījuma protokolu un pētījumu progresa ziņojumu. Pēc tam jauni pētījumi netiek akceptēti (7. panta 4. punkts (19) ).
15. Termiņu neievērošanas gadījumā Komisija komitejai saskaņā ar iepriekš minētās Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktu iesniedz lēmuma par atteikumu iekļaut vielu I pielikumā projektu (7. panta 5. punkts).
16. Ja ieinteresētā persona ir rūpīga un savlaicīgi izpilda savus pienākumus, tiek veiktas tamlīdzīgas formalitātes, kas paredzētas Regulas Nr. 3600/92 (20) 8. pantā, līdz tiek pieņemts lēmums par vielas iekļaušanu direktīvas I pielikumā vai – noraidošas atbildes gadījumā – par attiecīgo atļauju atcelšanu.
C – Par pūliņu aiztaupīšanu un datu aizsardzību
17. Regulējot atļaujas laišanai tirgū, Direktīvā 91/414 noteikts, ka dalībvalstij, kurā iesniegts pieteikums attiecībā uz savienojumu, kas jau atļauts citā dalībvalstī, jāatturas no pārbaužu un analīžu atkārtošanas, ja lauksaimniecības, augu veselības, vides un klimatisko apstākļu nosacījumi ir salīdzināmi (direktīvas 10. panta 1. punkts).
18. Tomēr pieteikuma iesniedzējiem jāiesniedz dokumenti, kas apliecina noteikto prasību izpildi, dalībvalstīm nedrīkstot šo informāciju izmantot citu pieteikuma iesniedzēju labā, ja vien tam nav saņemta piekrišana (direktīvas 13. panta 1. punkta a) apakšpunkts saistībā ar tā paša panta 3. punkta a) apakšpunktu).
19. Katrā ziņā agrāk izsniegto atļauju turētājiem un jaunajam pieteikuma iesniedzējam jāvienojas par šīs informācijas kopīgu izmantošanu, lai izvairītos no izmēģinājumu, kas saistīti ar mugurkaulniekiem, atkārtošanās. Tamlīdzīgā nolūkā, ja datus pieprasa, lai I pielikumā iekļautu aktīvo vielu, kas ir bijusi pieejama tirgū jau divus gadus pēc šīs direktīvas izsludināšanas, dalībvalstis aicina uz sadarbību tos, kuru rīcībā tie ir. Gadījumā, ja vienošanās netiek panākta, valstu iestādes, ja attiecīgās personas atrodas to teritorijā, to nosaka piespiedu kārtā, paredzot procedūru un pieņemamo līdzsvaru starp to interesēm (13. panta 7. punkta trīs pēdējās daļas).
20. Direktīvā 91/414 Komisijai un dalībvalstīm tiek uzlikts pienākums procedūrās saistībā gan ar augu aizsardzības līdzekļa atļaušanu, gan ar vielas iekļaušanu I pielikumā pēc pamatota lūguma ievērot rūpniecisko un komerciālo noslēpumu konfidencialitāti (14. panta pirmā daļa), par konfidenciālu neuzskatot tā paša 14. panta otrajā daļā minēto informāciju.
II – Apelācijas priekšvēsture
A – Lietas fakti, kas attiecas uz apelāciju
21. No pārsūdzētā sprieduma (20.–50. punkts) un apelācijas sūdzībai pievienotajiem dokumentiem izriet turpinājumā īsumā izklāstītie fakti.
22. Industrias Químicas del Vallés, kuras juridiskā adrese atrodas Spānijā, kopš 1994. gada februāra minētajā valstī, kā arī Itālijā, Grieķijā un Portugālē ieved un tirgo metalaksilu. Ciba Geigy AG
(vēlāk – Novartis AG
un pēc tam – Syngenta SA [ AG ]) arī izplatīja šo aktīvo vielu saturošus produktus (20. un 21. punkts).
23. Abi uzņēmumi paziņoja Komisijai par savu nodomu sākt darbības metalaksila iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā un pēc nesekmīgā mēģinājuma, uzsākot kopīgu procedūru, rīkoties saskaņoti, 1995. gada 19. un 26. aprīlī savu [dokumentāciju] Direcção-Geral de Protecção das Culturas
katra iesniedza atsevišķi (21. un 22. punkts).
24. Portugāles iestādes, veicot iesniegto dokumentu pirmreizējo izvērtējumu, secināja, ka atšķirībā no Syngenta iesniegtās Industrias Químicas del Vallés
[dokumentācija] bija nepilnīga, par šo apstākli tai paziņojot 1996. gada 22. martā. Vēlāk tika precizēti trūkstošie pētījumi, iepriekš minētajai sabiedrībai apņemoties tos nodrošināt līdz 1998. gada jūnijam (23.–25. punkts).
25. Tā paša 1998. gada 11. maijā Syngenta ziņotājai dalībvalstij darīja zināmu, ka tā izstājas no metalaksila pārbaudes [novērtējuma] procedūras, lūdzot atdot kopsavilkuma un pilno dokumentāciju, ko tā bija iesniegusi (26. punkts) (21) .
26. Palikusi šajā pasākumā viena, Industrias Químicas del Vallés
1999. gada 15. janvārī darīja zināmu Direcção-Geral de Protecção das Culturas, ka, tāsprāt, jāizmanto Syngenta
dokumenti un informācija, lūgdama termiņa pagarinājumu gadījumam, ja šādu izmantošanu nebūtu iespējams nodrošināt un tai tiktu lūgta pilna dokumentācija. 1999. gada 5. februārī un 15. martā uzņēmums un Direcção-Geral de Protecção das Culturas
lūdza Komisijai paust savu viedokli par dokumentācijas, ko iesniedzis paziņojuma iesniedzējs, kas izstājies no procedūras, izmantošanu, vienlaikus darot zināmu, ka Industrias Químicas del Vallés
dokumentācija nav pabeigta un tādēļ vajadzīgs pagarinājums tās pabeigšanai (28. un 29. punkts).
27. 1999. gada 19. jūlijā Komisija atbildēja Direcção-Geral de Protecção das Culturas, pievienojot šādu savu juridisko dienestu atzinumu (prasības pieteikuma 30. punkts un VI pielikums) (22) :
“[..]
2. [..] Nav šaubu par to, ka Novartis
[ Syngenta ] ir ziņotājai dalībvalstij nodevusi savas tiesības uz pētījumiem izmantošanai saskaņā ar novērtējuma procedūru regulējošajiem noteikumiem. Jautājums ir par to, vai šie noteikumi ziņotājai dalībvalstij ļauj izmantot datus pēc tam, kad tos iesniegušais pieteikuma iesniedzējs ir izstājies no procedūras.
3. Tiesību normās nav rodams skaidri noteikts risinājums [..].
4. Gan direktīvā, gan regulā rosināta dažādu ražotāju kopīga piedalīšanās novērtējuma procedūrā (skat. it īpaši regulas 6. panta 1. punktu), bet arī pieļauts, ka dažādie paziņojuma iesniedzēji piedalās, nepanākot vienošanos. Šādā gadījumā ziņotājai dalībvalstij jāņem vērā tai iesniegto pētījumu kopums. Līdz ar to aktīvā viela var tikt iekļauta pat tad, ja kāda ražotāja sniegtā informācija ir nepilnīga, tā kā pieteikuma iesniedzēja pētījumi kalpo visām ieinteresētajām personām, pat ja nav panākta vienošanās.
5. Direktīvas 91/414 sistēmā aktīvās vielas iekļaušana I pielikumā nav saistīta tikai un vienīgi ar tās pieprasītāju; to var patstāvīgi lūgt pat dalībvalsts. Zinātniskos pētījumus veikušās firmas pūliņi tiek atalgoti ar ekskluzīvām tiesībām uz tiem balstīties, lai saņemtu dalībvalstu atļauju aktīvo vielu saturošajam līdzeklim. Šie noteikumi, kas saukti par “datu aizsardzību”, aptver gan tos, kas attiecas uz aktīvajām vielām (II pielikuma dati), gan tos, kas attiecas uz līdzekli (III pielikuma dati). Līdz ar to, lai arī no aktīvās vielas iekļaušanas savu konkurentu pētījumu rezultātā labumu gūst ikviens ražotājs, tas nevar saņemt atļauju to saturošam līdzeklim, no jauna neveicot pētījumus vai no to autora neiegūstot tiesības tos izmantot.
Būtu dīvaini, ja, pieteikuma iesniedzējam izstājoties no procedūras, būtu paredzēti atšķirīgi noteikumi un tiesības. Būtu pat paradoksāli ražotāju vairāk aizsargāt gadījumā, kad tas pamet tirgu, nevis konkurē tajā ar citiem pieteikuma iesniedzējiem. Turklāt uzņēmumu iesniegto pētījumu aizsardzībai paredzētajās tiesību normās netiek paredzēta atšķirība starp abiem gadījumiem, tos šķietami regulējot vienādi.
6. Tomēr pieteikuma iesniedzējam ir jāsniedz ziņotājai dalībvalstij konkrētas garantijas:
– tam jāuzņemas atbildība iesniegt ziņotājai dalībvalstij, citām dalībvalstīm, Komisijai un ekspertiem, kas minēti 7. panta 2. punktā (“peer review”), dokumentācijas kopsavilkumu un, ja nepieciešams, pilno dokumentāciju saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 6. panta 1. punktu;
– tam pienācīgi jāatbild uz ziņotājas dalībvalsts pieprasījumiem attiecībā uz šīs dokumentācijas uzlabojumiem vai papildinājumiem, sagatavojot pārbaudes ziņojumu un [vēlāk], kad saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 2. punktu ziņojums tiek izskatīts Komisijas līmenī.
No iepriekš minētā izriet, ka likumdevēja nolūks acīmredzot ir bijis iedibināt ziņotājas dalībvalsts un pieteikuma iesniedzēja ciešas sadarbības sistēmu, kurā šim pēdējam jānodrošina tehniskais atbalsts [..] un iespēja iegūt noderīgu informāciju [..].
7. Visbeidzot, [..] kāda pieteikuma iesniedzēja izstāšanās no darba programmas nedrīkst liegt ziņotājai dalībvalstij izvērtēt [visu] sniegto informāciju un izdot novērtējuma ziņojumu, ja otrs paziņojuma iesniedzējs attiecībā uz to pašu vielu ir izrādījis interesi pabeigt procedūru.
Tomēr ir pienācīgi un pareizi, ka pirms darbu uzsākšanas vai turpināšanas ziņotāja dalībvalsts kopā ar ieinteresēto paziņojuma iesniedzēju, nolūkā aiztaupīt abu veltāmos resursus, izvērtē garantijas, ko var piedāvāt attiecībā uz savu iepriekšējā punktā aprakstītā tehniskā un administratīvā ieguldījuma sniegšanas pienākuma izpildi, kas vajadzīga novērtējuma veikšanai un lēmuma pieņemšanai Kopienu līmenī.”
28. Industrias Químicas del Vallés
nebija zināms par citēto dokumentu. 1999. gada 28. oktobrī Portugāles iestādes, atsaucoties uz minēto dokumentu, tai darīja zināmu savu gatavību sagatavot novērtējumu, ņemot vērā pieejamo, tostarp Syngenta dokumentācijā ietverto, informāciju, norādot, ka jaunu jautājumu rašanās vai papildu datu vajadzības gadījumā tā sazināsies ar Industrias Químicas del Vallés . 2001. gada 26. janvārī iepriekš minētais novērtējums tika nosūtīts Komisijai, kas, uzskatīdama, ka vajadzīgi papildu dati, neierosināja iekļaut metalaksilu direktīvas I pielikumā (31. un 32. punkts).
29. 2001. gada februārī Direcção-Geral de Protecção das Culturas
lūdza Industrias Químicas del Vallés
līdz [2001. gada] 15. martam nosūtīt dalībvalstīm un Komisijai atjauninātu kopsavilkuma dokumentāciju un, ja tas tiktu pieprasīts, arī pilno [dokumentāciju]. Šim termiņam netiekot ievērotam, Komisija tai paziņoja par nespēju veikt pienācīgu pārbaudi un pieņemt lēmumu par metalaksilu un to, ka tādēļ tā ierosinās to neiekļaut iepriekš minētajā pielikumā (34. un 35. punkts).
30. Kopš tā brīža apelācijas sūdzības iesniedzēja sabiedrība izsvēra iespēju atkārtoti veikt noteiktus pētījumus vai tos iegādāties no Syngenta, bet šis pirkums neizdevās. Tad tā vaicāja Komisijai par to, vai Portugāles Republikai tiks uzdots nosūtīt dokumentāciju dalībvalstīm, šo iespēju Komisijai neizslēdzot, tomēr Portugāles iestādēm to atsakoties darīt. Visbeidzot 2001. gada oktobrī Komisija tai darīja zināmu to, ka, ņemot vērā šo divkāršo atteikumu, tai nav iespējams par metalaksilu konsultēties ar dalībvalstu ekspertiem (36.–42. punkts).
31. 2002. gada martā aizsākās vēstuļu apmaiņa, kura gaitā Komisija informēja Industrias Químicas del Vallés
par to, ka nevien dēļ grūtībām saņemt pilnu dokumentāciju līdz 2003. gada 31. decembrim, bet arī trūkstot apstākļiem, kas pamatotu [termiņa] pagarinājumu, tā ir spiesta ierosināt metalaksilu Direktīvas 91/414 I pielikumā neiekļaut (23) ; savukārt uzņēmums atkārtoti pauda savu gatavību veikt vajadzīgos pētījumus, ja vien tam tiktu piešķirts jauns pārejas laikposms (43.–47. punkts).
32. Savā 2002. gada 18. un 19. oktobra sanāksmē Pastāvīgā augu veselības komiteja apstiprināja lēmuma neiekļaut metalaksilu pielikumā projektu sakarā ar to, ka Industrias Químicas del Vallés
trūka dokumentācijas, kas vajadzīga, lai veiktu detalizētu novērtējumu un atbildētu uz dalībvalstu jautājumiem. 2003. gada 2. maijā Komisija pieņēma Lēmumu 2003/308/EK (49. un 50. punkts).
33. Šajā lēmumā tika atteikta metalaksila iekļaušana Direktīvas 91/414 I pielikumā (1. pants) un dalībvalstīm uzlikts pienākums nepiešķirt un neatjaunot attiecīgās atļaujas, kā arī atsaukt spēkā esošās (2. pants). Pamatojumā paskaidrots, ka Industrias Químicas del Vallés
nav iesniegusi pilnu dokumentāciju, ko tā nespēja sagatavot saprātīgā termiņā, ka tai nebija pieejama arī Syngenta [dokumentācija] un tādēļ tā nevarēja sniegt attiecīgajam novērtējumam vajadzīgo informāciju. Šajos apstākļos tai nebija iespējams pārliecināties par to, ka paredzētajos izmantošanas apstākļos metalaksilu saturoši augu aizsardzības līdzekļi ir nekaitīgi veselībai un videi (preambulas septītais apsvērums).
B – Prasījumi un argumenti pirmajā instancē
34. 2003. gada 9. maijā Industrias Químicas del Vallés
Pirmās instances tiesā cēla prasību atcelt Lēmumu 2003/308.
35. Lai pamatotu šo prasījumu, tā izvirzīja trīs [prasības] pamatus: pirmajā pārsūdzētajam aktam piedēvēta Direktīvas 91/414 un Regulas Nr. 3600/92 kļūdaina un pretrunīga interpretācija; otrajā piedēvēts samērīguma principa pārkāpums; trešajā, kas neattiecas uz šo apelāciju, tika pārmesta pilnvaru nepareiza izmantošana.
36. Ar pirmo prasības pamatu tika iztirzāts jautājums par 1) vajadzību, lai ikvienam pieteikuma iesniedzējam būtu pilna dokumentācija, 2) prasību to iesniegt Regulas Nr. 3600/92 6. panta 1. punktā noteiktajā termiņā, 3) Komisijas 1999. gada 19. jūlija vēstules pretrunīgumu un 4) pieņēmuma par tās nespēju atbildēt uz ekspertu jautājumiem salīdzinošās pārskatīšanas laikā nepamatotību.
37. Atbildētāja iestāde neatzina šo prasījumu, ko Pirmās instances tiesa pilnībā noraidīja.
C – Pārsūdzētā sprieduma pamatojums
1) Par vajadzību, lai ikvienam pieteikuma iesniedzējam būtu pilna dokumentācija (71.–78. punkts)
38. Konstatējusi, ka Industrias Químicas del Vallés
un Syngenta rīkojušās savrupi, Pirmās instances tiesa noteica, ka divu atsevišķu paziņojumu esamības gadījumā ikvienam paziņojuma iesniedzējam ir jābūt pilnai dokumentācijai. No Regulas Nr. 3600/92 6. panta 1. punkta un 2. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka pienākums sagatavot kopsavilkuma dokumentāciju un pilno [dokumentāciju] gulstas uz ikvienu paziņojuma iesniedzēju, tam apstāklim, ka Syngenta ir izstājusies, negrozot Industrias Químicas del Vallés saistības. Šis pienākums netiek atspēkots tāpēc vien, ka regulā par vēlamāku atzītas kolektīvas procedūras. Turklāt 13. panta 7. punkts attiecas tikai uz augu aizsardzības līdzekļu atļaušanu, un pienākums pierādīt aktīvās vielas nekaitīgumu gulstas uz ieinteresēto personu.
2) Par prasību noteiktajā termiņā iesniegt pilnu dokumentāciju (88.–100. punkts)
39. Regulējumā dokumentācijas iesniegšanai un procedūras izpildei noteikti precīzi termiņi, kurus Komisija var pagarināt vienīgi “ārkārtas” gadījumus. Par tādu nav uzskatāms stāvoklis, kurā atrodas apelācijas sūdzības iesniedzēja, kas vismaz kopš 1997. gada 3. maija zināja par savas dokumentācijas nepilnību un kopš 1998. gada jūlija – par Syngenta izstāšanos. Savu grūtību piesaukšana noteikto termiņu ievērošanā ir nevietā, jo 1999. gada 19. jūlija vēstulē Komisija skaidri noteica, ka pieteikuma iesniedzējam “jāuzņemas atbildība iesniegt ziņotājai dalībvalstij, citām dalībvalstīm [..] un ekspertiem [..] kopsavilkuma dokumentāciju un, ja nepieciešams, pilno dokumentāciju”, un, lai arī Direcção-Geral de Protecção das Culturas
1999. gada 28. oktobra vēstulē šis fragments netika ietverts, “ir skaidrs, ka Komisijas nostāja ir palikusi nemainīga”.
40. Atsakot termiņa pagarinājumu, Komisija nav acīmredzami pārsniegusi savas izvērtēšanas pilnvaras. Nebeidzama pagarināšana būtu pretrunā Direktīvas 91/414 mērķim nodrošināt veselības un vides aizsardzību augstā līmenī. Patiesībai atbilstošs ir apgalvojums, ka termiņu pagarinājumi ir piešķirti attiecībā uz citām vielām, bet nekad ilgāk kā līdz 2003. gada 31. decembrim, savukārt daži Industrias Químicas del Vallés
pētījumi netiktu pabeigti līdz 2004. gada septembrim.
3) Par Komisijas 1999. gada 19. jūlija vēstules pretrunīgumu (104. un 105. punkts)
41. Pieprasot pilno dokumentāciju 2001. gadā, Komisija nav nonākusi pretrunās, jo šis pienākums bija minēts jau 1999. gada 19. jūlija atzinumā, kas tika nosūtīts Direcção-Geral de Protecção das Culturas, veicot ar Regulu Nr. 3600/92 saderīgu interpretāciju.
4) Par nespēju atbildēt uz jautājumiem (110.–115. punkts)
42. Komisija ir pamatoti atzinusi, ka Industrias Químicas del Vallés, tā kā tai nebija pieejami Syngenta
pētījumi, nevarēja atbildēt uz ekspertu jautājumiem par šiem pētījumiem. Lēmuma 2003/308 preambulas septītajā apsvērumā ir norādīts uz pārbaužu [novērtējuma] veikšanai vajadzīgo datu nepietiekamību.
43. Minētā sabiedrība vairākkārt nav ievērojusi termiņus procedūras pabeigšanai, tādējādi veicinādama situāciju, kurā tā nonākusi, esot piebilstamam arī tam, ka ne viss būtiskais, kas trūka tās dokumentācijā, bija atrodams Syngenta
[dokumentācijā]. Pati apelācijas sūdzības iesniedzēja savā 2001. gada 4. maija vēstulē atzina savas grūtības atbildēt uz dalībvalstu jautājumiem bez otras sabiedrības pētījumiem.
5) Par samērīguma principu (133.–139. punkts)
44. Direktīvas 91/414 mērķis ir aizsargāt veselību un vidi, ievērojot piesardzības principu un judikatūru, kurā noteikts [šīs aizsardzības nepieciešamības] pārsvars pār saimnieciskajām interesēm. Lēmums nav acīmredzami nepiemērots šī mērķa sasniegšanai, jo trūkstot Syngenta
dokumentācijai, Industrias Químicas del Vallés
nevarēja nedz kliedēt šaubas, kas tai tika paustas salīdzinošajā pārskatīšanā, nedz līdz ar to pierādīt metalaksila nekaitīgumu.
45. Liecinot Pirmās instances tiesā, apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīja, ka gan tās, gan Syngenta pētījumos trūka tikai divu izvērtējumu (kas tika iesniegti, kad tika pieņemts apstrīdētais lēmums), bet tiesas sēdē atzina, ka attiecīgajā laikā – 2003. gada maijā – pabeigti bija vienīgi ziņojumu projekti un nevis galīgie pētījumi.
III – Apelācijas sūdzība
46. Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Industrias Químicas del Vallés
izvirza septiņus pamatus.
47. Pirmajā pirmās instances tiesai tiek pārmesta Komisijas 1999. gada 19. jūlijā Direcção-Geral de Protecção das Culturas
nosūtītās vēstules sagrozīšana, sprieduma 94. punktā (ar atsauci arī 104. punktā) apgalvojot, ka šajā dokumentā minētā iestāde esot skaidri noteikusi procedūras aizsācēja [pieteikuma iesniedzēja] pienākumu iesniegt kopsavilkuma dokumentāciju un pilno [dokumentāciju]. Šis izvērtējums liecinot par fragmentāru vēstules lasījumu, tajā netiekot nedz ievērots tās konteksts, nedz ņemti vērā vēlāki notikumi, kas apliecina, ka sākotnējā posmā Komisija un Portugāles iestādes atzina par pieņemamu metalaksila novērtējumu, balstoties uz pieejamās informācijas kopumu, kurā ietilpa Syngenta pētījumi. Tikai vēlāk Komisija mainīja viedokli un, izmainot savu sākotnējo nostāju, pieprasīja pilnu dokumentāciju, kas liedza tās izpēti paveikt noteiktajā termiņā.
48. Otrajā pamatā tiek pārmests, ka Pirmās instances tiesa pieļāvusi tiesību kļūdu, balstoties uz 1999. gada 19. jūlija atzinuma fragmentu, ko, kā teikts pašā spriedumā, Portugāles iestādes nebija ietvērušas savā atbildē Industrias Químicas del Vallés, noraidīdama pamatus jautājumā par to, ka nav bijusi apņemšanās sagatavot pilnu dokumentāciju. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ar šādu nostāju tiek pārkāpts labas pārvaldības princips, saskaņā ar kuru Komisijai ir jāatzīst par pareizu viedoklis, ko pauž institūcija, kurai tā uztic kādu uzdevumu, un turklāt tai tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt tiesības ierobežojošus pasākumus, balstoties uz dokumentiem, kas nav zināmi to adresātiem.
49. Trešajā pamatā norādīts uz Kopienu judikatūras pārkāpumu saistībā ar piesardzības un samērīguma principiem, saskaņā ar kuriem, lai novērstu iespējamos draudus veselībai, vajadzīgi pārliecinoši pierādījumi, kas liek pamatoti apšaubīt vielas nekaitīgumu. Pirmās instances tiesai bija jāsaprot, ka lēmums neiekļaut metalaksilu direktīvas I pielikumā nebija pamatots ar šādiem pierādījumiem, bet gan ar formāliem iemesliem, proti, vēlmi steidzīgi pabeigt novērtējuma procedūru. Šādos apstākļos individuālo tiesību aizskārums gaužām pārsniedz vispārējām interesēm gūstamo labumu.
50. Ceturtajā apelācijas pamatā norādīts uz citām tiesību kļūdām, kas pieļautas, interpretējot un piemērojot atbilstošo noteikumu kopumu:
1) Industrias Químicas del Vallés
sūdzas par to, ka Pirmās instances tiesa jaucot jēdzienus “pilnā dokumentācija” un “papildu informācija”, kas, attiekdamies uz atšķirīgiem novērtējuma procedūras posmiem, ir patstāvīgi;
2) pēc tam pārmests, ka maldīgi tiekot uzskatīts, ka vairāku pieteikuma iesniedzēju gadījumā ikvienam no tiem jāiesniedz pilna dokumentācija, jo tas ir pretrunā Regulas Nr. 3600/92 preambulas septītajam apsvērumam un 7. panta 1. un 2. punktam, kā arī vēlmei novērst atkārtotu eksperimentu veikšanu ar mugurkaulniekiem;
3) tajā noliegts arī uzskats, ka Direktīvas 91/414 13. un 14. pants neesot piemērojams attiecībā uz aktīvo vielu novērtējuma procedūrām;
4) visbeidzot tiek nopelts, ka spriedumā ziņotājai dalībvalstij tiekot piešķirta ierobežota loma [procesa] stadijās pēc atzinuma sniegšanas, tā kā tai piekrītot nodrošināt tās rīcībā esošās informācijas apriti un sniegt tehnisko atbalstu ieinteresētajām personām, lai atbildētu uz Komisijas jautājumiem.
51. Piektajā pamatā tiek pārmests, ka pārsūdzētajā spriedumā par pareizu atzīts Komisijas atteikums pagarināt termiņu metalaksila novērtēšanai. Šajā jautājumā Pirmās instances tiesa esot balstījusies uz diviem kļūdainiem pieņēmumiem par to, ka 1) prasītāja esot lūgusi pagarinājumu uz nenoteiktu laiku, lai gan patiesībā tā apņēmusies ilgstošos pētījumus pabeigt 2004. gada septembrī, un 2) 2003. gada 31. decembris esot ievērots kā galīgais termiņš attiecībā uz termiņu pagarinājumiem saistībā ar citām aktīvajām vielām, šim apgalvojumam esot pretrunā paša sprieduma 90. punktam, kurā noteikts, ka pārejas laikposms šī veida vielas saturošu augu aizsardzības līdzekļu atļaušanai tika pagarināts līdz 2005. gada 31. decembrim.
52. Sestajā pamatā uzmanība ir vērsta uz pārsūdzētā sprieduma 110. un turpmākajiem punktiem, kuros esot ietverts pārspīlēts, pat pretrunīgs skaidrojums par apgalvoto Industrias Químicas del Vallés
nespēju atbildēt uz ekspertu jautājumiem par Syngenta
pētījumiem. Pirmās instances tiesa uzskata, ka ne visi būtiskie pētījumi, kā trūka apelācijas sūdzības iesniedzējam uzņēmumam, esot bijuši otra [uzņēmuma dokumentācijā], kura arī neesot bijusi pilnīga, šim apstāklim apstrīdētajā lēmumā esot noklusētam, norādot, ka “metalaksila turpmāko novērtēšanu var izdarīt, tikai pamatojoties uz Syngenta
iesniegto dokumentāciju”.
53. Pēdējā apelācijas pamatā Pirmās instances tiesai tiek pārmesta noteiktu pārkāpumu izdarīšana, spriežot par tās apsvērumiem jautājumā par tiesneša referenta ziņojumu tiesas sēdē, jo spriedumā, to nekādi nepamatojot, neesot ticis izsvērts vairākums šo paskaidrojumu. Tā pārmet arī atšķirīgu attieksmi, jo Komisijai bija iespēja šos apsvērumus rakstiski atspēkot pēc tiesas sēdes, bet Industrias Químicas del Vallés
netika dotas tiesības uz repliku (24) .
IV – Apelācijas sūdzības izvērtējums
54. Apelācijas sūdzības iesniedzēja sabiedrība savu apelācijas prasījumu balsta uz septiņiem pamatiem, no kuriem daži ir procesuāli un citi – pēc būtības. Pirmajā grupā ietilpst pirmais, sestais un septītais pamats, otrajā – pārējie.
A – Procesuālie pamati
55. Trīs argumenti, ko Industrias Químicas del Vallés
piesaukusi attiecībā uz tiesas rīcību tiesvedībā pirmajā instancē, attiecas uz dažādiem tiesvedības posmiem – pierādījumu izvērtējumu (pirmais pamats), procedūru un sprieduma secinājumiem (sestais un septītais pamats).
1) Sestais pamats
56. Sestajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet pretrunas esamību pārsūdzētā sprieduma 110. punktā, kurā apgalvots, ka tā neesot bijusi spējīga atbildēt uz ekspertu jautājumiem tāpēc, ka tās rīcībā nebija Syngenta
dokumentācijas, savukārt, 112. punktā bija konstatēts, ka šajā dokumentācijā iztrūkst vajadzīgie pētījumi, bet Lēmumā 2003/308 šis apgalvojums nebija ietverts.
57. Bet šādas pretrunas nav, un tādēļ šis pamats nav pamatots un ir jānoraida.
58. Tas apstāklis, ka Industrias Químicas del Vallés
nevarēja izmantot cita uzņēmuma pētījumus, nenozīmē, ka tie bijuši pilnīgi; ja šādi pētījumi bija vajadzīgi, lai novērtētu metalaksilu, tas nozīmē to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas sagatavotie bija nepietiekami, bet nevis to, ka Syngenta pētījumi bija tuvi pilnībai.
59. Turklāt tiesas procesā, kas paredzēts strīdīgo faktu noskaidrošanai un piemērojamo tiesību noteikšanai, ar pamatojumu izšķirot strīdu, Pirmās instances tiesai nekas neesot liedzis mainīt dažus Komisijas faktu vērtējumus, jo šādas tiesības ietver tai piekrītošās tiesu varas īstenošana prasībā atcelt tiesību aktu.
2) Septītais pamats
60. Šajā pamatā Industrias Químicas del Vallés
sūdzas par to, ka daudzi no tās apsvērumiem par tiesneša referenta tiesas sēdei sagatavoto ziņojumu neesot tikuši ņemti vērā, [šo] atteikšanos nekādi nepamatojot. Tā piebilst, ka pārkāpjot pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu, Komisijai ticis atļauts šos apsvērumus atspēkot rakstiski tā vietā, lai to tiesas sēdes gaitā izdarītu mutiski, savukārt, tai liedzot jebkādu iespēju Komisijas izvirzītos argumentus atspēkot.
61. Šis otrais pamata aspekts ir nepieņemams, jo tajā vienīgi apgalvots procesuāls pārkāpums, nepaskaidrojot to, cik lielā mērā šāda novirzīšanās esot nostādījusi Industrias Químicas del Vallés
neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar Komisiju, tai faktiski liedzot tiesības uz aizstāvēšanos. Tas ir retorisks iebildums, kam nav nekā kopīga ar šīs tiesvedības būtību, kas nav atsākt jaunu procesuālu apspriedi, lai, iepazīstoties ar tiesas sēdei sagatavoto ziņojumu (25), noteiktu strīda priekšmetu, bet gan Pirmās instances tiesai darīt zināmu par iespējamām neskaidrībām vai neprecizitātēm, kas liecina par to, ka tiesneši, kam piekrita izšķirt lietu, nav pilnībā izpratuši tās būtību.
62. Šī konstatācija ļauj noprast, ka pamata pirmā daļa nav pamatota. Tiesas sēdei paredzētais ziņojums ir dokuments, kas paredzēts tikai un vienīgi pārējiem tiesas sastāva locekļiem un kurā var arī nebūt ietverts izsmeļošs faktu un prasījumu apraksts, pietiekot arī ar kopsavilkuma pārskatu. Tiesības uz aizstāvēšanos netiek aizskartas nedz ar tā nepilnībām vai kļūdām kā tādām vien, nedz arī ar to, ka spriedumā netiek izvērtēti apsvērumi par to, jo tas nav attiecīgā [tiesas] nolēmuma sastāvdaļa. Lietas dalībnieki šajā iekšējā procedūrā iesaistās nevis tāpēc, lai īstenotu savas tiesības uz aizstāvēšanos, bet gan tāpēc, lai sadarbotos ar daudzās valodās strādājošu institūciju nolūkā pareizas tiesvedības interesēs noteikt strīda priekšmetu.
3) Pirmais pamats
63. Tomēr svarīgāks ir pirmais apelācijas pamats, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Pirmās instances tiesai 1999. gada 19. jūlija vēstulei pievienotā Komisijas juridisko dienestu atzinuma sagrozītu un neobjektīvu interpretāciju un tā satura sagrozīšanu.
64. Industrias Químicas del Vallés
apgalvo, ka termiņus neesot ievērojusi tādēļ, ka Komisija esot mainījusi savu nostāju, 2001. gadā pieprasīdama pilnu dokumentāciju, savukārt, divus gadus pirms tam iepriekš minētajā atzinumā ieņemdama atšķirīgu nostāju.
65. Atbildot uz šo argumentu, Pirmās instances tiesa norāda (94. un 104. punkts), ka Kopienu iestādes nav mainījušas viedokli, jo iepriekš minētajā dokumentā norādīts, ka paziņojuma iesniedzējam ir pienākums iesniegt kopsavilkuma dokumentāciju un, ja nepieciešams, pilnu [dokumentāciju]. Bet šis apgalvojums gluži neatbilstot patiesībai, un tajā neesot ņemta vērā, kā norādīts apelācijas sūdzībā, nedz valodu vide, kurā tas sniegts, nedz vēlākie notikumi.
66. Jāatzīmē, ka Komisija šo atzinumu sagatavoja, lai kliedētu šaubas par iespēju atkārtotas pārbaudes [atkārtota novērtējuma] procedūrā izmantot kāda vēlāk izstājušās pieteikuma iesniedzēja uzņēmuma pētījumus. Atzinumā noteikts, ka piemērojamās tiesību normās nav rodams problēmas skaidri noteikts risinājums (3. punkts), lai arī tajās rosināta kopīga piedalīšanās, jo ikviena dalībnieka pētījumi var kalpot par labu visiem pat gadījumā, ja par to nav vienošanās, tādējādi, ka viela tiek iekļauta, neraugoties uz to, ka kāda ražotāja sniegtās ziņas ir nepilnīgas (4. punkts). Turklāt Direktīvas 91/414 sistēmā šī iekļaušana nav saistīta tikai uz vienīgi ar tās pieprasītāju, pieļaujot, ka, trūkstot ieinteresētajiem uzņēmumiem, iekļaušana I pielikumā tiek veikta pēc valstu iestāžu lūguma (5. punkts). Ikvienam pieteikuma iesniedzējam tiešām ir pienākums, sadarbojoties ar ziņotāju dalībvalsti, iesniegt kopsavilkuma un pilno dokumentāciju (6. punkts), bet patiesībai ne mazāk atbilst arī tas, ka kāda pieteikuma iesniedzēja izstāšanās no darba programmas neliedz ziņotājai dalībvalstij ņemt vērā tā pētījumus, lai sniegtu novērtējuma ziņojumu, ja citi pieteikuma iesniedzēji vēlas turpināt darbu, neliedzot izvērtēt garantijas, ko tie piedāvā attiecībā uz vajadzīgā tehniskā un administratīvā ieguldījuma sniegšanu (7. punkts).
67. Tādējādi pretēji tam, kā uzskata Pirmās instances tiesa, atzinuma pamatīgs izvērtējums neļauj secināt, ka Komisijai lietas apstākļos nebija šaubu par pienākumu, kas gulstas uz pieteikuma iesniedzēju, kurš vēlas turpināt dokumentācijas sagatavošanu, tajā pēc vajadzības atkārtojot to, kuru sagatavojis uzņēmums, kurš ir izstājies. Pārsūdzētajā spriedumā šis dokuments izvērtēts nepienācīgi un no tā konteksta izņemta nodalīta frāze, lai, sagrozot tās patieso nozīmi, izdarītu secinājumu, kas, pamatīgāk tajā iedziļinoties, ir atspēkojams.
68. Šāda atzinuma, ar kuru Industrias Químicas del Vallés
nebija iepazinusies, izpratne atbilst tam, kā 1999. gada oktobrī to uztvēra Direcção-Geral de Protecção das Culturas, paziņojot minētajam uzņēmumam par gatavību sagatavot novērtējumu ar visiem pieejamajiem datiem, tostarp Syngenta dokumentācijā esošajiem, neizslēdzot iespēju lūgt papildu informāciju.
69. Man ir zināma Tiesas judikatūra par tās nespēju iejaukties faktu novērtēšanā (26), kas ietilpst tikai un vienīgi Pirmās instances tiesas kompetencē (27) . Tomēr gadījumā, kad tās pārbaudēs konstatēta no lietas materiāliem izrietoša būtiska “acīmredzama un viegli noskaidrojama” (28) kļūda vai tiek konstatēta izmaiņa (“sagrozījums”), ar ko sagrozīta sniegto pierādījumu skaidrā un precīzā nozīme (29), apelācijas instances tiesa ir tiesīga iejaukties, jo ir tikušas pārkāptas Pirmās instances tiesas pilnvaras noskaidrot apstākļus lietā, kurā tai jāpiemēro tiesības.
70. Šī kļūda, kā izklāstīšu turpinājumā, ir padarījusi pārsūdzētā sprieduma pamatojumu par nepareizu, novedot to pie aplama iznākuma, un tādēļ apelācijas pirmais pamats jāatzīst par pieņemamu manis turpmāk norādītajā apmērā.
B – Pamati pēc būtības
71. Otra apelācijas sūdzības kopa, kas izklāstīta bez pienācīgās sakarības un zināmā mērā nekārtīgi, ietver četrus pamatus (no otrā līdz piektajam), kuros Industrias Químicas del Vallés
izvirza dažādus argumentus, kurus var apvienot vienā argumentācijā, jo galu galā diskutēts tiek par to, kā Pirmās instances tiesa interpretē Direktīvu 91/414 un saistītās tiesību normas, tai apstiprinot Komisijas atteikumu iekļaut metalaksilu tāpēc, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav termiņā iesniegusi pilnu dokumentāciju, un tāpēc, ka nav bijis iespējams izmantot Syngenta
dokumentāciju. Šī iemesla dēļ apelācijas sūdzībā tiek nopelti pārsūdzētā sprieduma argumenti jautājumā par attiecīgo nespēju (ceturtais pamats), ar kuriem apstiprināta Komisijas nostāja šajā jautājumā, neņemot vērā nedz 1999. gada 19. jūlija atzinumu, nedz Portugāles iestāžu turpmāko reakciju (otrais pamats), lai pieņemtu formālu lēmumu, kurā vairāk uzmanības pievērsts novērtējuma procedūras ilgumam nekā tam, lai noskaidrotu, vai metalaksils apdraud veselību un vidi (trešais un ceturtais pamats).
1) Par aktīvo vielu novērtējuma procedūru
72. Direktīva 91/414 simbolizē rādītāju svaros, kuru kausos atrodas divi īsteni Kopienu mērķi – viens [no kuriem] ir šķēršļu novēršana tirdzniecībā ar augu produktiem, pilnveidojot to produkciju, otrs – cilvēku un dzīvnieku veselības, kā arī vides aizsardzība (30) . Šim pēdējam nolūkam kalpo 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kurā pieļauta tirdzniecība tikai ar augu aizsardzības līdzekļiem, kuru sastāvā esošās aktīvās vielas ir uzskaitītas minētās Direktīvas 91/414 I pielikumā, savukārt otrajam mērķim ir veltīta 8. panta 2. punkta pirmā daļa, kurā dalībvalstīm ļauts pagaidu kārtā atļaut maisījumus, kuru sastāvā ir aktīvās vielas, kas, lai arī nebūdamas iekļautas pielikumā, jau ir bijušas tirgū. Šī 2. punkta otrajā līdz ceturtajā daļā tiek mēģināts abus mērķus saskaņot (31), paredzot darba programmu šādu vielu pārbaudei (procesuālā kārtība sīki izklāstīta Regulā Nr. 3600/92), kuras iznākumā tās tiek vai nu iekļautas pielikumā, vai arī tā tiek atteikta tāpēc, ka nav iesniegti vajadzīgie pētījumu rezultāti un dati vai, lai arī tie ir iesniegti, nepierāda to nekaitīgumu (32) .
73. Šādi jāsaprot iepriekš minētās regulas normas, it īpaši tās, kurās attiecīgajiem uzņēmumiem uzlikts pienākums iesniegt dokumentāciju, kas apliecina šo nekaitīgumu.
74. Direktīvā 91/414 (8. panta 2. punkta otrajā un ceturtajā daļā) un Regulā Nr. 3600/92 (6. panta 1. punktā un 7. panta 2. punktā) ražotājiem, kas ir ieinteresēti vielas iekļaušanā direktīvas I pielikumā, tiek uzliks pienākums sniegt vajadzīgo informāciju tādējādi, ka gadījumā, ja tie to nedara, tiem ir jācieš sekas. Bet nebūtu jāzaudē perspektīva, pārsteidzīgi secinot, ka šīs sekas iestājas vienmēr, kad vien pieteikuma iesniedzējs izrādās nespējīgs iesniegt pilnu dokumentāciju. Tas būtu dabisks iznākums tādas atļaujas saņemšanai pakārtotas darbības, piemēram, augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecības, atļaušanas procedūrā. Turpretim tik acīmredzams tas nešķiet procedūrā, kas, būdama nesaistīta ar subjektīvu tiesību piešķiršanu, kalpo vispārējām interesēm nodrošināt vides un veselības aizsardzību augstā līmenī. Tādējādi tas tiek darīts nevis tieši zināmu aktīvo vielu ražojošo uzņēmumu interesēs, bet gan tāpēc, lai oficiālas procedūras ceļā, kurā atklāti sadarbojas labvēlīga iznākuma gadījumā labumu gūt tīkojoši uzņēmumi, iedzīvotājiem tiktu garantēts to nekaitīgums.
75. Ar šo skatījumu tiek izskaidrots, [kāpēc] gadījumā, ja vienas un tās pašas vielas iekļaušanu lūdz vairākas sabiedrības, tās tiek rosinātas rīkoties saskaņoti (preambulas devītais apsvērums un 6. panta 1. punkts, 2. punkta a) apakšpunkts un 5. punkta pirmais ievilkums), un [kāpēc] gadījumā, kad tās rīkojas savrupi, ziņotāja dalībvalsts savu ziņojumu sniedz, balstoties uz visu dokumentāciju, neatkarīgi no tā, kurš to ir iesniedzis (Regulas Nr. 3600/92 preambulas sestais apsvērums un 7. panta 1. punkts), pat ja tā ir bijusi cita dalībvalsts (tās pašas regulas 7. panta 2. punkts). Tas pamato arī Komisijas juridisko dienestu 1999. gada 19. jūlija atzinumu, kurā pieļauta iekļaušana sarakstā pēc valsts iestāžu lūguma bez ražotāju starpniecības (Regulas Nr. 3600/92 6. panta 5. punkta otrais ievilkums) un pilnībā atzīti apsvērumi, kas minētajā dokumentā izklāstīti jautājumā par datiem, ko sniedzis uzņēmums, kas, uzsācis vielas reģistrāciju, no tās atturas un izstājas no procedūras, ievērojot gan tiesību normas par šo datu aizsardzību (33), gan to personu saistības, kas turpina sniegt ieguldījumu tehniskajos un pārvaldes jautājumos procedūras pabeigšanai, lai pieņemtu lēmumu par aktīvās vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
76. Tādēļ nemulsina tas, ka pēc 1999. gada 19. jūlija juridiskā atzinuma saņemšanas Direcção-Geral de Protecção das Culturas
trīs mēnešus vēlāk paziņoja Industrias Químicas del Vallés
par to, ka tā sagatavos savu novērtējumu, balstoties uz visiem pieejamiem datiem, tostarp tiem, ko sniegusi Syngenta, lūdzot tai būt gatavai gadījumā, ja rastos jauni jautājumi vai tiku lūgta papildu informācija. Neizbrīna arī tas, ka uzņēmums, paļaujoties uz šo informāciju, nepabeidza savu dokumentāciju, par kuras nepietiekamību bija vispārēji zināms, vienīgi gaidīdams, ka, vajadzības gadījumā, tam tiks lūgts sadarboties papildus.
2) Par pieteikuma iesniedzējiem dokumentācijas iesniegšanai noteiktajiem termiņiem
77. Direktīvā 91/414 ir paredzēti dažādi termiņi, bet tie nav neatliekami. Šo uzskatu apstiprina Kopienu likumdevējs, tos vairākkārt pagarinādams.
78. Pirmkārt, pārejas posms, kurā dalībvalstis varēja atļaut laist tirgū I pielikumā neiekļautas aktīvās vielas saturošus augu aizsardzības līdzekļus, kas sākotnēji beidzās 2003. gada 26. jūlijā, tika pagarināts vispirms līdz 2005. gada 31. decembrim un pēc tam – līdz 2006. gada tam pašam datumam (34) .
79. Šo vielu novērtējuma procedūrā termiņš kopsavilkuma un pilnās dokumentācijas iesniegšanai par dažām no vielām, kuru starpā ir metalaksils, beidzās 1995. gada 30. aprīlī, bet tika pagarināts līdz minētā gada 31. oktobrim (35) . Tas pats atgadījās ar ieinteresētajām personām papildu informācijas vai papildu pārbaužu rezultātu pievienošanai atvēlēto termiņu, kas saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 4. punkta pirmo ievilkumu tika noteikts 2002. gada 25. maijā, ar iespēju to noteiktos gadījumos pagarināt līdz 2003. gada 25. maijam (36) .
80. Turklāt minētajā regulā (6. panta 5. punkta pirmajā ievilkumā) noteikts, ka gadījumā, kad minētā dokumentācija nav iesniegta termiņā, to pagarina, ja aizkavēšanos ir radījuši centieni iesniegt kopīgu dokumentāciju vai force majeure .
81. Citāda izpratne ir izslēgta, jo, kā jau esmu norādījis, aizsargātas tiek nevis aktīvās vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā tīkojošo uzņēmumu intereses, bet gan vispārējās intereses, atbilstoši kurām šīm vielām un augu aizsardzības līdzekļiem jābūt brīvā apritē Kopienu teritorijā, nekādi nekaitējot nedz videi, nedz cilvēku vai dzīvnieku veselībai. Tādējādi gadījumā, ja tiesību normas izsludināšanas laikā direktīvas I pielikumā neiekļautu vielu saturošs šī veida līdzeklis, saņemot attiecīgajās atļaujas, ticis dalībvalstī tirgots, būtiska nozīme ir tā nekaitīguma pārbaudei un nevis brīdim, kurā tā tiek veikta, un tādēļ gadījumā, ja atvēlētais termiņš netiek ievērots bez pieteikuma iesniedzēja vainas ( force majeure ) vai tiek īstenots ceļā, kam priekšroka dota tiesību aktos (kopīgā dokumentācija), termiņu pagarina.
82. Esmu pārliecināts, ka šajā lietā ir abi priekšnosacījumi. Vispirms jau procedūras sākumā Industrias Químicas del Vallés
centās rīkoties saskaņoti, bet Syngenta izstāšanās dēļ tai tas neizdevās; pēc tam tā nesekmīgi mēģināja iegūt tās pētījumu rezultātus un izvērtējumu. Turklāt, ievērojot paziņojumu, ko tai 1999. gada oktobrī nosūtīja ziņotāja dalībvalsts, apelācijas sūdzības iesniedzēja varēja likumīgi paļauties uz to, ka tai tiks lūgts nevis pabeigt savu dokumentāciju (37), bet gan vienīgi iesniegt pētījumu rezultātus un papildu datus, kas vajadzīgi novērtējumam pēc visas procedūras materiālos esošās, tostarp Syngenta iesniegtās dokumentācijas izvērtēšanas. Šajos apstākļos 2001. gada februārī izteiktā prasība līdz minētā gada 15. martam iesniegt dalībvalstīm un Komisijai atjauninātu kopsavilkuma dokumentāciju un gadījumā, ja tā tiek pieprasīta, pilnu dokumentāciju, ir force majeure
pielīdzināms, lai arī šajā jēdzienā ne gluži ietilpstošs notikums, jo [minētā prasība] bija neparedzama un nesaistīta ar Industrias Químicas del Vallés gribu, tādējādi būdama neizpildāma.
83. Īsumā sakot, Pirmās instances tiesa ir izdarījusi apelācijas sūdzībā norādītos tiesību pārkāpumus, neņemdama vērā atbildi, ko Direcção-Geral de Protecção das Culturas
kā Komisijas alter ego
1999. gada oktobrī sniedza apelācijas sūdzības iesniedzējai sabiedrībai (otrais pamats), un stingrai termiņu ievērošanai piešķirdama lielāku nozīmi nekā Direktīvas 91/414 mērķu sasniegšanai (trešais pamats), šos mērķus apiedama, Regulā Nr. 3600/92 paredzētās procedūras interpretējot neatbilstoši nevien tiesību normas redakcijai, bet arī būtībai (ceturtais pamats), tā iznākumā atzīdama par pareizu Komisijas atteikumu atvēlēt Industrias Químicas del Vallés
pagarinājumu (piektais pamats).
84. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, izvērtētie pamati pēc būtības un pirmais [pamats] noved krustcelēs, kur secināms, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ tāpēc, ka, sagrozot 1999. gada 19. jūlija atzinumu (pirmais pamats), pirmās instances tiesa bez ievērības atstāja ziņotājas dalībvalsts nostāju (otrais pamats), par likumīgu nepamatoti atzīstot Komisijas atteikumu piešķirt pagarinājumu, kļūdaini noliedza to, ka Kopienu iestādes nostādījušas Industrias Químicas del Vallés
stāvoklī, kurā tā nespēja ievērot termiņus (piektais pamats), un tādējādi nav īstenojusi Kopienu likumdevēja mērķi (trešais pamats).
V – Tiesas nolēmums lietā
85. Atceļot pārsūdzēto spriedumu, Tiesai saskaņā ar Tiesas Statūtu 61. panta pirmo daļu lieta jāizlemj pēc būtības, jo tās rīcībā ir izspriešanai vajadzīgie elementi.
86. Apelācijas kārtībā pieņemamajā nolēmumā jānosaka, kā to lūdz Industrias Químicas del Vallés, ka prasība ir apmierināma un Komisijas Lēmums 2003/308 atzīstams par spēkā neesošu. Tomēr tam nav netieši jānoved pie metalaksila iekļaušanas Direktīvas 91/414 I pielikumā, bet gan, ņemot vērā apstākļus, kas pamato apelācijas sūdzības apmierināšanu, jāaprobežojas ar to, ka tiek pasludināta šī atzīšana par spēkā neesošu, atgriežot administratīvo procedūru posmā, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējai tiek piešķirts papildu termiņš, lai sniegtu informāciju, kas papildina gan tās, gan Syngenta
dokumentāciju, kas vajadzīga, lai pieņemtu lēmumu par metalaksilu.
VI – Par tiesāšanās izdevumiem abās instancēs
87. Manis ierosinātais iznākums liek piespriest Komisijai atlīdzināt prasības tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 87. panta 2. punkta pirmo daļu.
88. Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 122. panta pirmo daļu saistībā ar 69. panta 2. punkta pirmo daļu Komisijai jāatlīdzina arī šajā apelācijas tiesvedībā radušies tiesāšanās izdevumi.
VII – Secinājumi
89. Ievērojot iepriekš izklāstītos apsvērumus, piedāvāju Tiesai:
1) apmierināt pirmo līdz piekto pamatu apelācijas sūdzībā, ko Industrias Químicas del Vallés
iesniegusi par Pirmās instances tiesas otrās palātas 2005. gada 28. jūnija spriedumu lietā T‑158/03;
2) atcelt un atzīt par spēkā neesošu minēto spriedumu;
3) apmierināt Industrias Químicas del Vallés celto prasību un par spēkā neesošu atzīt Komisijas 2003. gada 2. maija Lēmumu 2003/308/EK par metalaksila neiekļaušanu Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un par atļauju atsaukšanu augu aizsardzības līdzekļiem, kuros ir minētā aktīvā viela, atgriežot šīs aktīvās vielas novērtējuma procedūru posmā, kurā minētajai sabiedrībai tiktu piešķirts papildu termiņš, lai sniegtu gan tās, gan Syngenta
dokumentāciju papildinošu informāciju, kas vajadzīga, lai pieņemtu lēmumu šajā jautājumā;
4) piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
(1) .
(2)  –	Spriedums lietā T‑158/03 Industrias Químicas del Vallés /Komisija (Krājums, II‑2425. lpp.).
(3)  –	2003. gada 2. maija lēmums (OV L 113, 8. lpp.).
(4)  –	1991. gada 15. jūlija Direktīva par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.).
(5)  –	“Aktīvās vielas” ir ķīmiskie elementi un to savienojumi, mikroorganismi un vīrusi, kas vispārēji vai konkrēti iedarbojas uz kaitīgiem organismiem vai augiem, to daļām vai to produktiem (2. panta 3. un 4. punkts).
(6)  –	Šī direktīva ir vērsta uz veselības un vides aizsardzību, kā tas norādīts gan tās preambulā (devītais un desmitais apsvērums), gan tās noteikumos (5. panta 1. punkts un 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta iv) un v) daļa).
(7)  –	Komisijas 2002. gada 20. novembra Regulas (EK) Nr. 2076/2002, ar ko pagarina [Padomes] Direktīvas 91/414/EEK 8. panta 2. punktā minēto laikposmu un kas attiecas uz dažu aktīvo vielu neiekļaušanu minētās direktīvas I pielikumā un to augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuru sastāvā ir šīs vielas (OV L 319, 3. lpp.), 1. pants. Jauns termiņa pagarinājums līdz 2006. gada 31. decembrim tika noteikts Komisijas 2005. gada 12. augusta Regulā (EK) Nr. 1335/2005 (OV L 211, 6. lpp.).
(8)  –	[Padomes] 1992. gada 11. decembra Regula, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 366, 10. lpp.).
(9)  –	Uz šo iespēju netieši norādīts 6. panta 1. punktā, 2. punkta a) apakšpunktā un 5. punkta pirmajā ievilkumā.
(10)  –	Komisijas 1994. gada 27. aprīļa Regulas (EK) Nr. 933/94, ar ko nosaka augu aizsardzības līdzekļu aktīvās vielas un izraugās ziņotājas dalībvalstis [Komisijas] Regulas (EEK) Nr. 3600/92 īstenošanai (OV L 107, 8. lpp.), I pielikums.
(11)  –	Saskaņā ar Komisijas 2000. gada 12. oktobra Regulu (EK) Nr. 2266/2000, ar kuru groza Regulu Nr. 3600/92 (OV L 259, 27. lpp.).
(12)  –	Šis termiņš saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 3600/92 5. pantu noteikts Komisijas 1995. gada 21. septembra Regulā (EK) Nr. 2230/95, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 933/94 (OV L 225, 1. lpp.), kurā bija norādīts 1995. gada 30. aprīlis (2. pants).
(13)  –	[Regulas] 7. panta 2. punkta redakcija izriet no Komisijas 1997. gada 27. jūnija Regulas (EK) Nr. 1199/97, ar ko groza Regulu Nr. 3600/92 (OV L 170, 19. lpp.).
(14)  –	Šis pirmais ievilkums izriet no Komisijas 1995. gada 3. marta Regulas (EK) Nr. 491/95, ar ko groza Regulu Nr. 3600/92 un Regulu Nr. 933/94 (OV L 49, 50. lpp.).
(15)  –	Punktā grozījumi izdarīti ar 13. zemsvītras piezīmē minēto Regulu Nr. 1199/97.
(16)  –	Šo komiteju aizstāja ar Pastāvīgo pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komiteju (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.), 62. panta 2. punkta otrā daļa).
(17)  –	Iepriekš minētās Regulas Nr. 1199/97 redakcijā.
(18)  –	Kas iekļauts ar Regulu Nr. 1199/97.
(19)  –	Saskaņā ar Regulu Nr. 2266/2000.
(20)  –	Grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2266/2000.
(21)  –	Syngenta izstājās no procedūras, jo lūdza reģistrēt metalaksilu‑M, kas ir elements, kura īpašības ļoti līdzinās metalaksilam piemītošajām.
(22)  –	Neoficiāls tulkojums.
(23)  –	Neliedzot iesniegt dokumentāciju metalaksila kā aktīvās vielas reģistrēšanai (46. un 47. punkts).
(24)  –	Apelācijas sūdzības nobeigumā izteikts protests, kas nav noformēts kā apelācijas pamats, par Pirmās instances tiesas sprieduma 137. punktu, kas ietver apgalvojumu (“tiesas sēdes laikā prasītāja atzina, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā – 2003. gada maijā – bija pabeigti tikai pārskatu projekti, nevis galīgie pētījumi”), kas, pēc tās domām, izriet no kļūdaina formulējuma vai izpratnes, jo attiecīgie pētījumi tolaik ir bijuši paveikti. Šī apgalvojuma apstiprināšanai tā ierosināja divus izmeklēšanas pasākumus – pievienot lietas materiāliem šos pētījumus un Pirmās instances tiesā 2004. gada 8. decembrī noturētās tiesas sēdes protokolu. Bet, tā kā šis protokols apstiprināja pārsūdzētā sprieduma fragmenta atbilstību patiesībai, tiesas sēdē šajā apelācijas tiesvedībā, atbildot uz manis uzdoto jautājumu, Industrias Químicas del Vallés
pārstāvis pretenziju atsauca.
(25)  –	1999. gada 22. aprīļa spriedumā lietā C‑161/97 P Kernkraftwerke Lippe-Ems /Komisija ( Recueil, I‑2057. lpp.) tika atgādināts, ka tiesneša referenta ziņojuma kopsavilkumā izklāsta lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, kā arī lietas dalībnieku pamatus un argumentus, un tie pirms tiesas sēdes vai tās laikā var lūgt ziņojumā izdarīt labojumus, formulējot atrunas (58. punkts).
(26)  –	1991. gada 1. oktobra spriedums lietā C‑283/90 P Vidrányi /Komisija ( Recueil, I‑4339. lpp., 10. un 11. punkts) ir pirmais no garās virknes [nolēmumu], kur atgādināts, ka apelācijas tiesvedība ierobežota vien ar tiesību normu interpretācijas un piemērošanas kontroli, izslēdzot jebkādu lemšanu par faktiskajiem apstākļiem.
(27)  –	Tā noteikts 1994. gada 1. jūnija spriedumā lietā C‑136/92 P Komisija/ Brazzelli Lualdi  u.c. ( Recueil, I‑1981. lpp., 49. punkts).
(28)  –	Ģenerāladvokāta La Pergolas [ La Pergola ] vārdi secinājumos lietā C‑46/98 P EFMA /Padome (2000. gada 21. septembra spriedums, Recueil, I‑7079. lpp., 11. punkts).
(29)  –	2000. gada 15. jūnija spriedums lietā C‑237/98 P Dorsch Consult /Padome un Komisija ( Recueil, I‑4549. lpp., 35. un 36. punkts).
(30)  –	2006. gada 9. marta spriedumā lietā C‑174/05 Zuid-Hollandse Milieufederatie
un Natuur en Milieu
(Krājums, I‑2443. lpp., 30. punkts) norādīts uz abiem mērķiem.
(31)  –	Piekrītu ģenerāladvokātei Šarpstonei [ Sharpston ], kad secinājumos lietā C‑138/05 Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie
(Krājums, I‑8339. lpp.), kurā spriedums pasludināts 2006. gada 14. septembrī, viņa apgalvo, ka dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 91/414 8. pantā paredzēto pārejas režīmu piešķirtā rīcības brīvība nedrīkst kaitēt norādītajam vides un veselības aizsardzības mērķim (46. un 76. punkts).
(32)  –	Tādēļ iespējams, ka šī novērtējuma rezultātā tiek atsauktas vai grozītas saskaņā ar 8. panta 2. punkta pirmo daļu piešķirtās atļaujas gadījumā, ja tiek konstatēti riski, kas liedz vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, kā tas norādīts minētā panta ceturtajā daļā. Šādi noteikts 30. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā, it īpaši tā 22. punktā.
(33)  –	Direktīvas 91/414 13. un 14. pantā noteiktas prasības attiecībā uz informāciju, tās aizsardzību un konfidencialitāti; tos piemēro attiecībā uz vielas novērtējuma procedūru, kā tas izriet no Regulas Nr. 3600/92 7. panta 1. punkta d) apakšpunkta. Abu šo tiesību normu kopīga interpretācija apliecina, ka tiem, kuru rīcībā ir noderīga informācija aktīvās vielas iekļaušanai I pielikumā, var lūgt to sniegt (13. panta 7. punkta priekšpēdējā daļa), ja vien saskaņā ar 14. pantu tā nav uzskatāma par konfidenciālu.
(34)  –	Šo secinājumu 4. punkts un 7. zemsvītras piezīme.
(35)  –	Kā esmu norādījis 8. punktā un 12. zemsvītras piezīmē.
(36)  –	Tā izriet no Regulas Nr. 3600/92 7. panta 4. punkta Regulas Nr. 2266/2000 redakcijā, ko esmu daļēji atveidojis šo secinājumu 14. punktā.
(37)  –	Galvenokārt tāpēc, kā to atzinusi pati Pirmās instances tiesa (sprieduma 94. punkts), ka vienīgais atzinuma fragments, kurā norādīts uz pienākumu sagatavot dokumentāciju (6. punkts), Portugāles administrācijas paziņojumā ietverts netika.