62024CC0150
ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINAS
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 4. septembrī (
1
)
Lieta C‑150/24 [Aroja] (
i
)
A
pret
Rikoskomisario B
(Korkein oikeus (Augstākā tiesa, Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvērums un migrācija – Direktīva 2008/115/EK – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Aizturēšana izraidīšanas nolūkā – 15. panta 5. un 6. punkts – Aizturēšana, kas pagarināta, pārsniedzot 15. panta 5. punktā noteikto sākotnējo maksimālo laikposmu – Sākotnējā maksimālā aizturēšanas laikposma pagarināšana – Tā laikposma aprēķināšana, kurā persona jau bijusi aizturēta – Iepriekšējo aizturēšanas laikposmu summēšana – Vērā ņemamie apstākļi – 15. panta 3. punkta otrais teikums – Lēmuma pagarināt aizturēšanas laikposmu pārbaude – Pārbaude tiesā – Valsts tiesiskais regulējums, kurā šīs pārbaudes sākšana padarīta atkarīga no aizturētās personas pieteikuma – Pārbaudes tiesā laiks un efektivitāte – Laikus veiktas pārbaudes neesība – Aizturētā trešās valsts valstspiederīgā atbrīvošana
1.
Ar trim uzdotajiem jautājumiem Korkein oikeus (Augstākā tiesa, Somija) vēlas no Tiesas saņemt skaidrojumus par to, kā interpretējams Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (
2
), 15. pants – it īpaši attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgo aizturēšanas maksimālo laikposmu aprēķināšanu un procesuālajām garantijām, kas piemērojamas pagarinātiem aizturēšanas laikposmiem.
2.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegts tiesvedībā starp A, trešās valsts valstspiederīgo, kurš Somijā uzturas nelikumīgi, un Rikoskomisario B (inspektors izmeklētājs B) par to, vai trešais laikposms, kurā attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais bija aizturēts izraidīšanas nolūkā uz viņa izcelsmes valsti, ir likumīgs.
3.
Šīs lietas īpatnība ir tāda, ka attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam saistībā ar viņa izraidīšanu uz izcelsmes valsti, proti, Maroku, Somijā tika piemēroti četri aizturēšanas laikposmi. Konkrēti – viņš tika aizturēts no 2022. gada 10. septembra līdz 2022. gada 23. novembrim; no 2022. gada 5. decembra līdz 2023. gada 15. martam (turpmāk tekstā – “otrais aizturēšanas laikposms”); no 2023. gada 11. septembra līdz 2024. gada 18. janvārim (turpmāk tekstā – “trešais aizturēšanas laikposms”) un no 2024. gada 7. februāra līdz 2024. gada 13. martam. Korkein oikeus (Augstākā tiesa), proti, iesniedzējtiesas, uzdotais jautājums attiecas uz to, vai par likumīgu ir atzīstams trešais aizturēšanas laikposms, kurš pašlaik jau ir noslēdzies, kā arī 2023. gada 11. septembra policijas lēmums. (
3
)
4.
Šī lieta ilustrē izaicinājumu, ar ko Tiesa saskaras, izsverot divus pretrunīgus mērķus: garantēt humānu izturēšanos pret migrantiem un viņu individuālās tiesības, vienlaikus nodrošinot viņu efektīvu izraidīšanu. Spriedze starp šiem mērķiem joprojām nav atrisināta, un tos pēc būtības ir grūti salāgot. (
4
)
I. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Direktīva 2008/115
5.
Šajā lietā nozīme ir Direktīvas 2008/115 2., 4., 9., 13. un 16. apsvērumam, kā arī šīs direktīvas 15. pantam.
6.
Direktīvas 2008/115 15. pantā “Turēšana apsardzībā” noteikts:
“1.   Ja vien konkrētajā gadījumā nav iespējams efektīvi piemērot citus pietiekamus, bet vājākus piespiedu līdzekļus, dalībvalstis var aizturēt un turēt apsardzībā tikai to trešās valsts valstspiederīgo, kam paredzēts piemērot atgriešanas procedūras, lai sagatavotos atgriešanai un/vai veiktu izraidīšanas procesu, jo īpaši tad, ja:
a)
pastāv bēgšanas iespējamība vai
b)
attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais izvairās no atgriešanas vai izraidīšanas procesa vai traucē tā sagatavošanu.
Ikviena turēšana apsardzībā ir iespējami īsa, un tā turpinās tikai tik ilgi, kamēr veic izraidīšanas pasākumus, un to izpilda ar pienācīgu rūpību.
2.   Rīkojumu par turēšanu apsardzībā izdod administratīvās vai tiesas iestādes.
Rīkojumu par turēšanu apsardzībā izdod rakstiski un norāda faktiskos un juridiskos iemeslus.
Ja rīkojumu par turēšanu apsardzībā ir izdevušas administratīvas iestādes, dalībvalstis:
a)
vai nu paredz rīkojuma par turēšanu apsardzībā likumīguma ātru juridisku pārskatīšanu iespējami īsā laikā no turēšanas apsardzībā sākuma brīža;
b)
vai arī nodrošina attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam tiesības vērsties tiesā, lai tā iespējami īsā laikā lemtu par viņa turēšanas apsardzībā likumību un pieņemtu attiecīgu lēmumu pēc iespējas ātrāk no attiecīgā tiesas procesa sākšanas brīža. Šādā gadījumā dalībvalstis nekavējoties informē attiecīgo trešās valsts valstspiederīgo par iespēju veikt šādas darbības.
Attiecīgo trešās valsts valstspiederīgo nekavējoties atbrīvo, ja turēšana apsardzībā nav likumīga.
3.   Visos gadījumos turēšanu apsardzībā pārskata ar pamatotu regularitāti vai nu pēc attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā pieteikuma saņemšanas, vai ex officio. Pagarinātas aizturēšanas gadījumā tiesu iestāde uzrauga minēto pārskatīšanu.
4.   Ja izrādās, ka tiesisku vai citu apsvērumu dēļ izraidīšanai vairs nav pamatota iemesla [pamatotu izredžu], vai ja 1. punktā noteiktie apstākļi vairs nepastāv, turēšanu apsardzībā vairs neuzskata par pamatotu un attiecīgo personu nekavējoties atbrīvo.
5.   Turēšana apsardzībā ir spēkā tik ilgi, kamēr saglabājas 1. punktā noteiktie apstākļi un kamēr tā ir nepieciešama, lai nodrošinātu sekmīgu izraidīšanu. Katra dalībvalsts nosaka ierobežotu turēšanas apsardzībā laikposmu, kas nedrīkst pārsniegt sešus mēnešus.
6.   Dalībvalstis nedrīkst pagarināt 5. punktā minēto termiņu, izņemot pagarinājumu uz ierobežotu laikposmu, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem nepārsniedz papildu divpadsmit mēnešus gadījumos, ja neatkarīgi no to pamatotiem centieniem izraidīšanas procedūra varētu ieilgt šādu iemeslu dēļ:
a)
attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais atsakās sadarboties vai
b)
kavējas vajadzīgo dokumentu saņemšana no trešām valstīm.”
2. Dublinas III regula
7.
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (
5
) (turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”), 17. panta “Diskrecionārās klauzulas” 1. punktā noteikts:
“Atkāpjoties no 3. panta 1. punkta, katra dalībvalsts var nolemt izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko tai iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, pat ja saskaņā ar šajā regulā noteiktajiem kritērijiem šāda izskatīšana nav attiecīgās dalībvalsts pienākums.
Dalībvalsts, kas nolemj saskaņā ar šo punktu izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu, kļūst par atbildīgo dalībvalsti un uzņemas ar minēto atbildību saistītos pienākumus. [..][..]”
8.
Dublinas III regulas 24. panta 3. punkts attiecas uz tādas dalībvalsts iesniegtu atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, kuras teritorijā attiecīgajai personai nav uzturēšanās atļaujas un kurā nav iesniegts jauns starptautiskās aizsardzības pieteikums. Saskaņā ar šo tiesību normu, “ja atpakaļuzņemšanas pieprasījums netiek iesniegts 2. punktā paredzētajos termiņos, dalībvalsts, kuras teritorijā attiecīgā persona uzturas bez uzturēšanās atļaujas, dod minētajai personai iespēju iesniegt jaunu pieteikumu.”
B.
Somijas tiesības
9.
2004. gada 30. aprīļaulkomaalaislaki (301/2004) (Ārvalstnieku likums 301/2004) pamatlietai piemērojamās redakcijas (813/2015) (turpmāk tekstā – “Ārvalstnieku likums”) 117.a pantā paredzēts:
“Vispārēji noteikumi drošības pasākumu veikšanai
Ārvalstniekam var piemērot drošības pasākumu saskaņā ar šā likuma 118.–122. pantu, ja tas ir nepieciešami:
1)
lai noskaidrotu ieceļošanas vai uzturēšanās apstākļus valstī; vai
2)
lai sagatavotu vai nodrošinātu tāda izraidīšanas lēmuma izpildi, kas uz viņu attiecas, vai citā veidā uzraudzītu viņa izceļošanu no valsts.
[..]
Ja turpmāk nav noteikts citādi, drošības pasākums paliek spēkā līdz brīdim, kad ir noskaidroti apstākļi, kuros persona ieceļojusi un uzturas valstī, līdz ir izpildīts lēmums atstāt valsti vai arī lieta ir citādi izbeigta. Tomēr drošības pasākums jāatceļ, tiklīdz tas vairs nav nepieciešams, lai nodrošinātu lēmuma pieņemšanu vai izpildi.”
10.
Ārvalstnieku likuma 121. pantā noteikts:
“Aizturēšanas nosacījumi
Gadījumā, kad 118.–120. pantā paredzētie drošības pasākumi nav pietiekami, ārvalstnieku var aizturēt, pamatojoties uz individuālu novērtējumu, ja:
1)
ņemot vērā ārvalstnieka personīgos vai citus apstākļus, ir pamatots iemesls uzskatīt, ka ārvalstnieks varētu slēpties, bēgt vai citādi būtiski traucēt pieņemt lēmumu attiecībā uz viņu vai izpildīt lēmumu par izraidīšanu;
2)
aizturēšana ir nepieciešama, lai noskaidrotu ārvalstnieka identitāti;
3)
ārvalstnieks ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu vai tiek turēts aizdomās par tā izdarīšanu, un aizturēšana ir nepieciešama, lai nodrošinātu lēmuma par izraidīšanu sagatavošanu vai izpildi;
4)
aizturēšanas laikā ārvalstnieks ir iesniedzis jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, kura primārais mērķis ir aizkavēt vai traucēt izraidīšanas lēmuma izpildi;
[..].”
11.
Ārvalstnieku likuma 123. pantā ir noteiktas administratīvās iestādes, kuru kompetencē ir lemt par aizturēšanu. Tā 124. punkta 1. un 2. apakšpunktā ir paredzēts kompetentās administratīvās iestādes pienākums nekavējoties paziņot käräjäoikeus [(pirmās instances tiesa)] par aizturēšanu un šīs tiesas pienākums izskatīt aizturēšanas lietu četru dienu laikā pēc aizturēšanas. Saskaņā ar Ārvalstnieku likuma 126. panta 1. punktu käräjäoikeus [(pirmās instances tiesa)] jāizdod rīkojums par aizturētā ārvalstnieka tūlītēju atbrīvošanu, ja aizturēšanas nosacījumi nav izpildīti.
12.
Ārvalstnieku likuma 127. pantā “Aizturētās personas atbrīvošana” paredzēts:
“Iestāde, kas izskata lietu, izdod rīkojumu par aizturētās personas atbrīvošanu, tiklīdz vairs netiek izpildīti aizturēšanas nosacījumi. Aizturēto personu atbrīvo ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc lēmuma par aizturēšanu pieņemšanas. Tomēr aizturēšanas laikposms var būt ilgāks, nepārsniedzot 12 mēnešus, ja aizturētā persona nesadarbojas atgriešanas izpildē vai ja no trešās valsts nav iegūti vajadzīgie atgriešanas dokumenti un izraidīšanas izpilde tiek aizkavēta šo iemeslu dēļ.
[..]”
13.
Šā likuma 128. pantā noteikts:
“Ja nav izdots rīkojums par aizturētā ārvalstnieka atbrīvošanu, käräjäoikeus [(pirmās instances tiesa)], kuras teritoriālajā jurisdikcijā atrodas aizturētās personas aizturēšanas vieta, pēc šīs personas pieteikuma pārskata aizturēšanas lietu [..]. Lieta ir jāizskata nekavējoties un ne vēlāk kā četru dienu laikā pēc pieteikuma iesniegšanas. Tomēr lieta par aizturēšanu nav jāpārskata pirms tam, kad beidzas divu nedēļu termiņš, kas sākas pēc käräjäoikeus [(pirmās instances tiesa)] nolēmuma par attiecīgās personas aizturēšanas pagarināšanu attiecīgajā aizturēšanas vietā. Šajā punktā minēto termiņu aprēķināšanai nepiemēro laki
säädettyjen määräaikain laskemisesta [(Likums par termiņu aprēķināšanu), (150/1930)] 5. pantu.
Pēc aizturētās personas pieteikuma käräjäoikeus [(pirmās instances tiesa)] pārskata lietu pat pirms 1. punktā norādītā termiņa, ja tas ir nepieciešams tāda apstākļa dēļ, kas ir atklājies pēc iepriekš veiktās pārbaudes. Iestādei, kas izskata lietu, ir nekavējoties jāinformē aizturētā persona un tās pārstāvis par jebkādām būtiskām izmaiņām apstākļos, kas ir pārskatīšanas pamatā, izņemot, ja attiecībā uz aizturēto personu ir pieņemts lēmums par atbrīvošanu saskaņā ar 127. panta 1. punktu.
[..]”
II. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
14.
Marokas valstspiederīgais A nelikumīgi ieradās Somijā 2022. gada 10. septembrī. Tolaik uz viņu attiecās Šengenas zonu aptverošs ieceļošanas aizliegums, ko Nīderlandes Karaliste viņam bija noteikusi pēc viņa pazušanas patvēruma procedūras laikā, kuru viņš bija uzsācis šajā valstī. Pirms ierašanās Somijā viņš bija iesniedzis patvēruma pieteikumu arī Zviedrijā un Šveicē.
15.
Iebraukšanas dienā viņš Somijā tika aizturēts, pamatojoties uz iemesliem, kuri minēti Ārvalstnieku likuma 121. panta 1. punkta 1.–3. apakšpunktā, ar ko transponēts Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punkts. Šis aizturēšanas laikposms beidzās 2022. gada 23. novembrī.
16.
Ar 2022. gada 25. oktobra lēmumu Maahanmuuttovirasto (Imigrācijas birojs, Somija; turpmāk tekstā – “Imigrācijas birojs”) uzdeva attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā atgriešanu uz Maroku.
17.
2022. gada 29. oktobrī attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais iesniedza patvēruma pieteikumu Somijā. 2022. gada 24. novembrī Imigrācijas birojs noraidīja patvēruma pieteikumu kā acīmredzami nepamatotu, uzdeva A atgriešanu uz Maroku un noteica divus gadus ilgu ieceļošanas aizliegumu visā Šengenas zonā.
18.
2022. gada 5. decembrī attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais tika aizturēts otrreiz; šis aizturēšanas laikposms beidzās 2023. gada 15. martā.
19.
Ar 2023. gada 5. janvāra rīkojumu Turun hallinto‑oikeus (Administratīvā tiesa, Turku, Somija) noraidīja attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā pieteikumu, kurā tika lūgts aizliegt izpildīt lēmumu par viņa izraidīšanu.
20.
2023. gada 11. septembrī attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais tika aizturēts trešo reizi. Inspektora izmeklētāja B 2023. gada 11. septembra lēmumā, ar kuru tika noteikts trešais aizturēšanas laikposms, bija norādīts, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais šajā datumā, ņemot vērā viņa iepriekšējos aizturēšanas laikposmus, jau bija aizturēts 5 mēnešus un 23 dienas; tomēr bija izpildīti sākotnējā maksimālā sešu mēnešu laikposma pārsniegšanas nosacījumi, jo atgriešanas lēmuma izpilde tika aizkavēta tāpēc, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgā nesadarbojās atgriešanas izpildē un no Marokas Karalistes nebija iegūti atgriešanai vajadzīgie dokumenti. Policija vērsās Helsingin käräjäoikeus (Helsinku pirmās instances tiesa, Somija) ar pieteikumu par aizturēšanas apstākļu pārbaudi un iesniedza minēto 2023. gada 11. septembra lēmumu šajā tiesā. No lēmumā ietvertās informācijas izriet, ka tas tika paziņots arī attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam. 2023. gada 15. septembrī šajā tiesā notika tiesas sēde.
21.
Trešo aizturēšanas laikposmu 2023. gada 7. decembrī no jauna izvērtēja Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (pirmās instances tiesa, Dienvidkarēlija, Somija), kas rīkoja tiesas sēdi pēc savas ierosmes, kad tika konstatēts, ka sākotnējais maksimālais sešu mēnešu aizturēšanas laikposms varētu būt pārsniegts. Tajā pašā dienā pasludinātajā spriedumā šī tiesa atzina, pirmkārt, ka dažādie aizturēšanas laikposmi ir jāsummē, jo aizturēšanas mērķis bija nodrošināt viena un tā paša atgriešanas lēmuma izpildi. Otrkārt, tā nosprieda, ka sešu mēnešu laikposma pārsniegšanas nosacījumi, kā arī visi pārējie aizturēšanas pagarināšanas materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti. Treškārt, šī tiesa nosprieda, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais nav jāatbrīvo tikai tādēļ vien, ka ex officio rīkotā tiesas sēde ir notikusi tikai pēc tam, kad kopējais aizturēšanas laikposms ir pārsniedzis sešus mēnešus. Līdz ar to minētā tiesa uzdeva turpināt attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā aizturēšanu.
22.
Tajā pašā dienā attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais šo spriedumu pārsūdzēja Itä‑Suomen hovioikeus (Austrumsomijas apelācijas tiesa, Somija); viņa sūdzība tika noraidīta ar 2023. gada 19. decembra spriedumu citastarp tāpēc, ka saskaņā ar Ārvalstnieku likuma 128. pantu käräjäoikeus (pirmās instances tiesa) veiktā aizturēšanas lietas pārskatīšana veicama pēc aizturētās personas pieteikuma un – kaut arī policijas 2023. gada 11. septembra lēmumā bija norādīti sešu mēnešu aizturēšanas laikposma pārsniegšanas nosacījumi – attiecīgais trešās valstspiederīgais nebija iesniedzis pārskatīšanas pieteikumu. Līdz ar to Itä‑Suomen
hovioikeus (Austrumsomijas apelācijas tiesa) nosprieda, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais nav jāatbrīvo tikai tādēļ vien, ka käräjäoikeus (pirmās instances tiesa) par šiem nosacījumiem nav lēmusi ex officio pirms maksimālā sešu mēnešu aizturēšanas termiņa beigām.
23.
Attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais vērsās Korkein oikeus (Augstākā tiesa), apstrīdot aizturēšanas likumību vienīgi tā iemesla dēļ, ka jautājums par to, vai ir pārsniegts maksimālais sešu mēnešu ilgums, netika izskatīts atbilstoši procedūrai. Inspektors izmeklētājs B lūdz pārsūdzību noraidīt. Minētais inspektors izmeklētājs apgalvo, ka, ņemot vērā lietas virzību, trešais aizturēšanas laikposms, kas sākās 2023. gada 11. septembrī, ir jauns un līdz ar to šajā lietā nav pat pārsniegts sākotnējais maksimālais sešu mēnešu laikposms, un A nav jāatbrīvo, pamatojoties uz viņa norādītajiem iemesliem, jo aizturēšanas nosacījumi katrā ziņā ir izpildīti.
24.
Trešais aizturēšanas laikposms turpinājās līdz 2024. gada 18. janvārim, kad attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais aizbēga uz Dāniju.
25.
2024. gada 7. februārī – pēc attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā atgriešanas no Dānijas uz Somiju saskaņā ar Dublinas III regulu – viņš tika aizturēts ceturto reizi. Ar inspektora izmeklētāja lēmumu viņš tika atbrīvots 2024. gada 13. martā.
26.
Iesniedzējtiesa iesākumā norāda, ka tajā izskatāmais strīds attiecas vienīgi uz trešā aizturēšanas laikposma likumību. Turpinājumā tā norāda, ka visi attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā aizturēšanas laikposmi bija pamatoti ar nepieciešamību nodrošināt sagatavošanos izraidīšanai vai lēmuma par šo izraidīšanu izpildi atbilstoši Ārvalstnieku likuma 121. panta 1. punkta 1. un 3. apakšpunktam, kā arī ar nepieciešamību noskaidrot šīs personas identitāti atbilstoši šīs tiesību normas 2. punktam. Iesniedzējtiesa piebilst, ka attiecībā uz aizturēšanas laikposmiem no 2022. gada 29. oktobra, proti, patvēruma pieteikuma iesniegšanas datuma, līdz 2023. gada 5. janvārim, proti, datumam, kurā Turun hallinto‑oikeus (Turku Administratīvā tiesa) izdeva rīkojumu, ar ko tika noraidīts attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā pieteikums, kurā lūgts aizliegt lēmuma par viņa izraidīšanu izpildi, aizturēšana bija pamatota arī ar nepieciešamību nodrošināt patvēruma pieteikuma izskatīšanu saskaņā ar Ārvalstnieku likuma 121. panta 1. punktu.
27.
Iesniedzējtiesa norāda, ka pierādījumi, uz kuriem policija balstījās, lai pamatotu attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā aizturēšanu, ietvēra: viņa pazušanu vairākās dalībvalstīs, tostarp Somijā, patvēruma procedūras laikā; viņa negatīvo attieksmi pret atgriešanos Marokā; noziedzīgos nodarījumus, ko viņš bija izdarījis uzturēšanās laikā Somijā; nepatiesus paziņojumus par savu vecumu un identitāti, kuri tika sniegti, kad viņš ieradās Somijā; kā arī to, ka viņš 2023. gada vasarā nebija izpildījis pienākumu regulāri reģistrēties iestādēs, kas bija noteikts kā alternatīva aizturēšanas piemērošanai. Šī tiesa norāda, ka daži no šiem iemesliem tika konstatēti tikai pēc otrā aizturēšanas laikposma beigām un tādējādi bija jauni iemesli, kas pamatoja trešo aizturēšanas laikposmu, kurš sākās 2023. gada 11. septembrī. Tomēr, tās ieskatā, maksimālā sešu mēnešu termiņa pārsniegšanas nosacījumi, ņemot vērā iesniegtos pierādījumus, netika izvērtēti Helsingin käräjäoikeus (pirmās instances tiesa, Helsinki) 2023. gada 15. septembra tiesas sēdē un šie nosacījumi nav arī izklāstīti šīs tiesas pieņemtajā nolēmumā.
28.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa vispirms vēlas noskaidrot, kā aprēķināt Direktīvas 2008/115 15. panta 5. punktā un 6. punktā paredzētos maksimālos aizturēšanas laikposmus. Otrkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrais teikums ļauj valsts tiesībās noteikt, ka pārbaude tiesā attiecībā uz sākotnējā sešu mēnešu maksimālā aizturēšanas laikposma pagarināšanu tiek uzsākta pēc aizturētā trešās valsts valstspiederīgā pieteikuma. Tā arī pauž šaubas par brīdi, kad šī pārskatīšana jāveic, un it īpaši par to, vai tā ir jāveic pirms sešu mēnešu termiņa beigām vai arī to var veikt pēc tam, kad aizturēšanas laikposms jau ir pagarināts. Visbeidzot, ja tiek konstatēts, ka sešu mēnešu termiņš ticis nelikumīgi pārsniegts bez pienācīgas pārbaudes tiesā, iesniedzējtiesa vēlas saņemt skaidrojumu, kādas sekas šajā ziņā izriet no Savienības tiesībām, it īpaši par to, vai dalībvalsts tiesai bija nekavējoties jāatbrīvo attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais, kaut arī aizturēšanas materiāltiesiskie nosacījumi joprojām bija izpildīti. Iesniedzējtiesa uzsver, ka šajā lietā runa ir par tādas tiesību normas pārkāpumu, kurai ir tieša iedarbība un kura var ierobežot tiesu rīcības brīvību procesuālu pārkāpumu gadījumā.
29.
Šādos apstākļos Korkein oikeus (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
a)
Vai [Direktīvas 2008/115] 15. panta 5. un 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos minēto maksimālo aizturēšanas ilgumu aprēķinā ir jāņem vērā visi iepriekšējie aizturēšanas laikposmi? Ja visos gadījumos šāda pienākuma nav, tad kādi apsvērumi ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai maksimālo ilgumu aprēķinā ir jāņem vērā iepriekšēja aizturēšanas laikposma ilgums?
b)
Kā konkrēti ir jāvērtē situācija tādos apstākļos kā pamatlietā, kad, pirmkārt, aizturēšanas galvenais tiesiskais pamats – proti, trešās valsts valstspiederīgā, kurš dalībvalstī uzturas nelikumīgi, izraidīšanas nodrošināšana – būtībā ir palicis tāds pats, bet, otrkārt, ir izvirzīti daļēji jauni faktiskie un tiesiskie iemesli jaunās aizturēšanas pamatojumam, konkrētā persona starp aizturēšanas laikposmiem ir devusies uz citu dalībvalsti, no kuras ir atgriezta Somijā, un ir pagājuši arī vairāki mēneši no iepriekšējās aizturēšanas laikposma beigām līdz jaunai aizturēšanai?
2)
a)
Vai Direktīvas [2008/115] 15. panta 3. punkta otrā teikuma normai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pārbaudes tiesā uzsākšana par maksimālā sešu mēnešu laikposma pārsniegšanu ir atkarīga no aizturētās personas pieteikuma?
b)
Vai Direktīvas [2008/115] 15. panta 3. punkta otrajā teikumā norādītā pārbaude tiesā par administratīvās iestādes lēmumu pārsniegt sākotnējo maksimālo sešu mēnešu aizturēšanas ilgumu ir jāveic pirms šī maksimālā ilguma sasniegšanas un, ja atbilde ir noliedzoša, vai tā katrā ziņā ir jāveic nekavējoties pēc šīs administratīvās iestādes lēmuma pieņemšanas?
3)
Vai tas, ka nav bijusi Direktīvas [2008/115] 15. panta 3. punkta otrajā teikumā norādītā pārbaude tiesā par 15. panta 5. punktā minētā maksimālā sešu mēnešu aizturēšanas ilguma pārsniegšanu, rada pienākumu atbrīvot aizturēto personu pat tad, ja laikā, kad veikta šī novēlotā pārbaude tiesā, ir konstatēts, ka ir izpildīti visi aizturēšanas materiāltiesiskie nosacījumi un ka lieta tātad ir izskatīta procesuāli pareizi? Ja šādā situācijā nepastāv automātisks atbrīvošanas pienākums, tad kādi apsvērumi Savienības tiesību ziņā ir jāņem vērā, nosakot novēloti veiktas pārbaudes tiesā sekas, it īpaši tādos apstākļos kā pamatlietā?”
30.
Rakstveida apsvērumus Tiesai iesniedza Somijas, Čehijas un Nīderlandes valdības, kā arī Eiropas Komisija. Pārsūdzības iesniedzējs pamatlietā, inspektors izmeklētājs B, Somijas valdība un Komisija arī sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 30. aprīlī.
III. Izvērtējums
A.
Par pirmo jautājumu
31.
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai ir sasniegti maksimālie aizturēšanas termiņi, ir jāsummē visi laikposmi, kuros attiecīgā persona iepriekš ir bijusi aizturēta saskaņā ar 15. pantu, viena un tā paša atgriešanas lēmuma izpildei. Ja tā nav, iesniedzējtiesa jautā, vai, lai izlemtu, vai jāņem vērā iepriekšējie aizturēšanas laikposmi, ir nozīme tam, ka jauna aizturēšanas laikposma pamatojumam ir norādīti jauni tiesiskie un faktiskie apstākļi, ka attiecīgā persona ir devusies uz citu dalībvalsti, no kuras tā tikusi atgriezta uz Somiju, un ka starp iepriekšējā aizturēšanas laikposma beigām un jaunā aizturēšanas laikposma sākumam ir pagājuši vairāki mēneši.
32.
Konkrēti – iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai atsevišķi aizturēšanas laikposmi, kurus pārtrauc brīvībā pavadīti laikposmi, ir automātiski jāsummē vai arī atsevišķi iepriekšējie laikposmi var tikt izslēgti. Iesniedzējtiesas ieskatā, lai gan pastāvošā judikatūra un it īpaši 2009. gada 30. novembra spriedums Kadzoev (
6
) norāda uz vienotu pieeju, Tiesa nav galīgi lēmusi par šo jautājumu. (
7
)
1. Vai attiecībā uz vienu un to pašu atgriešanas lēmumu bez izņēmuma jāsummē visi uz Direktīvas 2008/115 15. panta pamata veiktās aizturēšanas laikposmi?
33.
Saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktu trešās valsts valstspiederīgā, kas dalībvalsts teritorijā uzturas nelikumīgi, aizturēšana, ja nav citu pietiekamu, bet vājāku piespiedu līdzekļu, kurus varētu efektīvi piemērot, ir attaisnota vienīgi, lai sagatavotos šā valstspiederīgā atgriešanai un/vai veiktu viņa izraidīšanas procesu, it īpaši, ja pastāv bēgšanas iespējamība vai šis valstspiederīgais izvairās no atgriešanas vai izraidīšanas procesa vai traucē tā sagatavošanu. (
8
)
34.
Turklāt, no Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punkta pēdējās daļas un 4. punkta izriet, ka trešās valsts valstspiederīgā, kurš dalībvalstī uzturas nelikumīgi, aizturēšanai jābūt iespējami īsai un tai jāturpinās tikai tik ilgi, kamēr veic izraidīšanas pasākumus, un tā jāizpilda ar pienācīgu rūpību (
9
), bet, ja izrādās, ka vairs nav pamatotu izredžu veikt izraidīšanu vai ka aizturēšanu pamatojušie apstākļi vairs nepastāv, aizturēšana vairs nav attaisnota un attiecīgā persona nekavējoties jāatbrīvo (
10
).
35.
Turklāt šīs pašas direktīvas 15. panta 5. un 6. punktā paredzēts, ka katra dalībvalsts nosaka ierobežotu aizturēšanas termiņu, kas nedrīkst pārsniegt sešus mēnešus, un šo termiņu nedrīkst pagarināt – izņēmums ir pagarināšana uz noteiktu laikposmu, kas nekādā gadījumā nepārsniedz papildu 12 mēnešus, ja neatkarīgi no dalībvalsts iestāžu pamatotiem centieniem izraidīšanas procedūra varētu ieilgt tāpēc, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais atsakās sadarboties vai kavējas vajadzīgo dokumentu saņemšana no trešām valstīm. (
11
) Tādējādi Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktā un 6. punktā noteikti atšķirīgi aizturēšanas un tās pagarināšanas pamati. Saskaņā ar 1. punktu aizturēšanu var piemērot, ja pastāv bēgšanas iespējamība vai ja persona izvairās no izraidīšanas procesa vai to traucē. Ja izraidīšanu nevar veikt sešu mēnešu laikā, 6. punkts ļauj pagarināt termiņu – līdz 18 mēnešiem –, ja attiecīgā persona nesadarbojas vai kavējas dokumentu saņemšana no trešām valstīm. Spriedumā Kadzoev Tiesa uzsvēra, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktā nekādā gadījumā nav atļauts pārsniegt šajā tiesību normā noteikto maksimālo termiņu. (
12
)
36.
Konkrēti Direktīvas 2008/115 15. panta 2. punkta pēdējā teikumā paredzēts, ka “attiecīgo trešās valsts valstspiederīgo nekavējoties atbrīvo, ja turēšana apsardzībā nav likumīga”. Attiecīgās personas tūlītēja atbrīvošana ir prasīta arī šīs direktīvas 15. panta 4. punktā gadījumos, kad aizturēšana vairs nav pamatota, proti, “ja izrādās, ka tiesisku vai citu apsvērumu dēļ izraidīšanai vairs nav pamatota iemesla, vai ja 1. punktā noteiktie apstākļi vairs nepastāv”. Tāpēc aizturētā persona ir nekavējoties jāatbrīvo, tiklīdz ir sasniegts maksimālais aizturēšanas laikposms, proti, 18 mēneši vai dalībvalsts noteiktais termiņš (šajā gadījumā Somijā tas ir 12 mēneši). (
13
)
37.
Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punkts un 4.–6. punkts nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā, pirmkārt, nav paredzēts, ka trešās valsts valstspiederīgā, kurš uzturas nelikumīgi, aizturēšana automātiski tiek uzskatīta par nelikumīgu pēc maksimālā 18 mēnešu termiņa beigām, un, otrkārt, nav garantēts, ka šī aizturēšana turpinās tikai tik ilgi, kamēr ar visu nepieciešamo rūpību tiek veikti izraidīšanas pasākumi. (
14
)
38.
Šāda interpretācija tieši izriet no apstākļa, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punktā paredzētais maksimālais termiņš – kā Tiesa izskaidrojusi spriedumā El Dridi (
15
) – ir paredzēts, lai ierobežotu trešās valsts valstspiederīgā brīvības atņemšanu piespiedu izraidīšanas situācijā. Tā kā šīs personas aizturēšana, it īpaši pamatojoties uz Direktīvu 2008/115, atgriešanas procedūrā pēc nelikumīgas uzturēšanās ir būtiska iejaukšanās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 6. pantā nostiprinātajās pamattiesībās uz brīvību (
16
), kompetentajām valsts iestādēm piešķirtās pilnvaras aizturēt trešo valstu valstspiederīgos ir stingri reglamentētas Direktīvas 2008/115 IV nodaļas tiesību normās, lai nodrošinātu, pirmkārt, samērīguma principa ievērošanu attiecībā uz izmantotajiem līdzekļiem un izvirzītajiem mērķiem un, otrkārt, trešo valstu valstspiederīgo pamattiesību ievērošanu.
39.
Tātad no Tiesas pastāvīgās judikatūras, it īpaši no sprieduma Politsei- ja Piirivalveamet (
17
), izriet, ka aizturēšanas pasākumu saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. pantu var noteikt tikai tad, ja attiecīgās personas rīcība var apdraudēt atgriešanas lēmuma izpildi, un ka šā pasākuma vienīgais mērķis ir nodrošināt atgriešanas procedūras (
18
) efektivitāti, stingri ievērojot samērīguma principu. (
19
) Tādējādi, ja aizturēšana tiek piemērota tāda trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanas nolūkā, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, tai nav nekāda sodīšanas mērķa. (
20
) Turklāt, kā uzsvēris attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais, šādas iejaukšanās būtiskuma dēļ uz viņu attiecas stingras garantijas, tostarp paredzamība un aizsardzība pret patvaļu. (
21
)
40.
Visbeidzot, Savienības tiesībās nostiprinātais samērīguma princips, brīvības atņemšanas kā pēdējā risinājuma princips un patvaļīgas brīvības atņemšanas aizliegums liecina, ka aizturēšanai uz Direktīvas 2008/115 15. panta pamata ir izņēmuma raksturs. Lai gan šie principi paši par sevi skaidri neparedz īpašu aizturēšanas laikposmu aprēķināšanas metodi, to kopējā iedarbība – tos lasot kopsakarā ar prasību, ka aizturēšana paredzēta vienīgi tam, lai nodrošinātu atgriešanas procedūras efektivitāti, – nozīmē, ka aprēķina metodei ir jāatspoguļo un jāievēro šīs fundamentālās garantijas. Tikai kumulatīva pieeja nodrošina, ka kopējais brīvības atņemšanas laiks ir stingri ierobežots ar to, kas ir nepieciešams un samērīgs konkrētajā gadījumā. Jebkura alternatīva pieeja, kurā netiktu ņemti vērā iepriekšējie aizturēšanas laikposmi, radītu risku, ka tiktu apieti šīs direktīvas 15. panta 5. un 6. punktā noteiktie termiņi, tādējādi apdraudot trīs iepriekš minētos principus. Praksē, ja secīgie aizturēšanas laikposmi, kas attiecas uz vienu un to pašu atgriešanas procedūru, netiktu summēti, tas varētu ļaut dalībvalstīm apiet maksimālo 18 mēnešu termiņu, atsākot aizturēšanu uz viena un tā paša atgriešanas lēmuma pamata. Šāda prakse novestu pie aizturēšanas uz nenoteiktu laiku, kas nav saderīga ar iepriekš minētajiem principiem. Tādējādi aizturēšanas laikposmi, kas attiecas uz vienu un to pašu atgriešanas procedūru, principā ir jāsummē, lai ievērotu Direktīvā 2008/115 paredzētos stingros termiņus.
2. Faktisko apstākļu nozīme aizturēšanas laikposmu aprēķinā
a) Pārtraukumi starp aizturēšanas laikposmiem
41.
Iesniedzējtiesa norāda, ka šajā gadījumā pirms trešā aizturēšanas laikposma attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais bija atbrīvots uz gandrīz sešiem mēnešiem, kuru laikā viņš neievēroja viņam noteiktu saudzējošāku piespiedu līdzekli, proti, reģistrēšanās pienākumu, no Somijas devās uz Zviedriju un pēc tam no šīs dalībvalsts tika atgriezts atpakaļ uz Somiju.
42.
Tiesas sēdē inspektors izmeklētājs B apgalvoja – ja kopš pēdējās aizturēšanas ir pagājis zināms laiks, ja ir izvirzīti citi juridiskie argumenti vai ir radušies jauni fakti un ja personas sekmīga atgriešana var tikt uzskatīta par ticamu, būtu jābūt iespējai sākt jaunu aizturēšanas laikposmu neatkarīgi no iepriekšējās aizturēšanas. Jebkāda cita interpretācija varētu radīt situāciju, kurā nebūtu iespējams īstenot atgriešanas pasākumus attiecīgās personas dzīves laikā. Tas būtu pretrunā Direktīvas 2008/115 mērķu efektīvai sasniegšanai.
43.
Tātad rodas jautājums, vai ilgs pārtraukums vienlaikus ar attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā nelikumīgu izceļošanu no atgriešanas lēmumu pieņēmušās dalībvalsts ir pamats, lai aprēķinu sāktu no nulles.
44.
Šajā ziņā – kā jau esmu norādījusi – saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktu ikvienai aizturēšanai jābūt iespējami īsai un tā jāturpina tikai tik ilgi, kamēr tiek veikti izraidīšanas pasākumi, un tā ir jāizpilda ar pienācīgu rūpību. Šīs direktīvas 15. panta 4. punktā noteikts, ka aizturēšana vairs nav pamatota un attiecīgā persona ir nekavējoties jāatbrīvo, ja izrādās, ka tiesisku vai citu apsvērumu dēļ izraidīšanai vairs nav pamatotu izredžu vai ka 1. punktā norādītie apstākļi vairs nepastāv. (
22
) Turklāt no sprieduma Kadzoev izriet, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktā nekādā gadījumā nav atļauts pārsniegt tajā paredzēto maksimālo aizturēšanas termiņu. (
23
) Judikatūra, kas izriet no šā sprieduma, apstiprina, ka šīs direktīvas 15. pantā ir noteikts pienākums, izvērtējot maksimālā ilguma ievērošanu, summēt visus ar vienu atgriešanas procedūru saistītos aizturēšanas laikposmus. (
24
) Pamatā esošā loģika – kā secināms no judikatūras – ir tāda, ka šādi aizturēšanas pasākumi ir daļa no vienota atgriešanas procesa un tie pieļaujamā ilguma aprēķināšanai ir jāaplūko kopumā. Tātad, ja aizturēšana ir saistīta ar vienu un to pašu Direktīvā 2008/115 paredzēto atgriešanas procedūru, atļautā aizturēšanas laikposma aprēķina atsākšana no nulles pēc aizturēšanas pārtraukuma būtu pretrunā šajā tiesību normā paredzētā termiņa kumulatīvajam raksturam.
45.
Šādu interpretāciju apstiprina spriedums John pret Grieķiju (
25
), kurā Eiropas Cilvēktiesību tiesa nosprieda, ka prasītāja turpināta aizturēšana – pat pēc formālas atbrīvošanas un atkārtotas aizturēšanas – pielīdzināma patvaļīgai brīvības atņemšanai, kas ir pretrunā ECPAK 5. panta 1. punktam. Šajā spriedumā minētā tiesa konstatēja, ka jaunajā izraidīšanas lēmumā bija atkārtoti tie paši iemesli kā iepriekšējā un nebija sniegts nekāds jauns pamatojums atkārtotai aizturēšanai. (
26
) Citiem vārdiem sakot, otrais aizturēšanas laikposms nebija patiesi nošķirams, jo tas bija balstīts uz tiem pašiem izraidīšanas iemesliem, tam nebija jauna pamatojuma un tas tika izpildīts veidā, kas tikai šķietami bija tiesisks.
46.
Manuprāt, no tā izriet, ka aizturēšanas laikposmu aprēķinu nevar “sākt no jauna”, kad atgriešanas lēmums tiek izpildīts vienotā izraidīšanas procedūrā, ja pamatā esošais mērķis un procesuālais konteksts paliek nemainīgs. Ja atgriešanas lēmums paliek spēkā, aizturēšanas pārtraukums – neatkarīgi no tā ilguma – neattaisno aizturēšanas laikposma aprēķina atsākšanu no nulles.
47.
Citādi būtu tad, ja aizturēšana būtu balstīta uz jaunu atgriešanas vai izraidīšanas lēmumu, kas pieņemts pilnīgi jaunu iemeslu dēļ un kas nav atkarīgs no sākotnējā atgriešanas lēmuma un ir pakļauts pārbaudei tiesā. Šādā gadījumā aizturēšanu varētu aplūkot kā daļu no atsevišķas izraidīšanas procedūras. Pretējā gadījumā aizturēšana jāuzskata par daļu no tās pašas izraidīšanas procedūras, un aizturēšanā jau pavadītais laiks jāieskaita Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punktā noteiktajā maksimālajā termiņā. Piemēram, ja atgriešanas procedūra ir patiesi un galīgi izbeigta un trešās valsts valstspiederīgais pēc daudziem gadiem atkārtoti nelikumīgi ieceļo dalībvalstī, šī jaunā ieceļošana var radīt jaunu tiesisko un faktisko apstākļu kopumu – tādu kā personas nelikumīga uzturēšanās teritorijā bez uzturēšanās atļaujas vai jebkāda tiesiska uzturēšanās pamata. Šādi apstākļi var pamatot jauna atgriešanas lēmuma pieņemšanu saskaņā ar Direktīvas 2008/115 6. pantu un tādējādi – jaunas atgriešanas procedūras sākšanu. Jebkurš aizturēšanas pasākums, kas balstīts uz šo jauno lēmumu, nebūtu iepriekšējās procedūras turpinājums, bet gan attiektos uz atsevišķu un atšķirīgu atgriešanas procedūru. Tomēr šāda scenārija priekšnoteikums ir pirmās procedūras patiesa izbeigšana pēc personas ilgstošas prombūtnes un līdz ar to iestāžu nerīkošanās, kas parasti mērāma gados, nevis mēnešos. Pretējā gadījumā nevar uzskatīt, ka atgriešanas procedūra ir galīgi izbeigta. Citiem vārdiem sakot, lai varētu sākt jaunu procedūru, apstākļiem ir jābūt daudz nopietnākiem nekā procesuālo termiņu kavējums vai pagaidu šķēršļi.
48.
Līdz ar to apstāklis, ka trešās valsts valstspiederīgais ir uz laiku atstājis par atgriešanu atbildīgās dalībvalsts teritoriju vai nav izpildījis saudzējošākus piespiedu pasākumus, nepārtrauc atgriešanas procedūru, ja vien netiek pierādīts, ka kompetentās iestādes šo procedūru ir patiesi un galīgi izbeigušas.
49.
Šajā lietā Somijas valdība tiesas sēdē paziņoja, ka nav formāla lēmuma par atgriešanas procedūras izbeigšanu; gluži pretēji, lieta turpinās, līdz attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais ir izraidīts, un kompetentās iestādes nepārtraukti aktīvi cenšas veikt atgriešanu. Tātad, tā kā atgriešanas procedūra nav patiesi un galīgi izbeigta un iestādes turpina centienus izraidīt attiecīgo trešās valsts valstspiederīgo, aizturēšanas pasākumi ir jāuzskata par tādiem, kas attiecas uz vienotu un notiekošu atgriešanas procedūru. No tā izriet, ka Direktīvas 2008/115 15. pantā paredzētais maksimālais aizturēšanas termiņš nevar tikt atsākts no jauna pēc atkārtotas aizturēšanas, jo izraidīšanas procedūras pamatā esošais mērķis un procesuālais konteksts paliek nemainīgs. Apstāklis, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais, likumīgi vai nelikumīgi, iespējams, uz laiku ir atstājis par atgriešanu atbildīgās dalībvalsts teritoriju vai arī nav izpildījis saudzējošākus piespiedu pasākumus, nepārtrauc atgriešanas procedūras turpināšanos, ja vien nav pierādīts, ka kompetentās iestādes šo procedūru ir patiesi un galīgi izbeigušas.
b) Darbības, kas liedz atgriešanu
50.
Kā jau norādīju (
27
), apstāklis, ka trešās valsts valstspiederīgais, iespējams, uz laiku ir atstājis par atgriešanu atbildīgās dalībvalsts teritoriju vai nav izpildījis saudzējošākus piespiedu pasākumus, nepārtrauc atgriešanas procedūras turpināšanos, ja vien nav pierādīts, ka kompetentās iestādes šo procedūru ir patiesi un galīgi izbeigušas.
51.
Lai gan neatļauta pārvietošanās vai noteikto pasākumu neievērošana var pamatot atkārtotu aizturēšanu, pamatojoties uz jaunu izvērtējumu, kas veikts saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktu, šīs darbības neattaisno aizturēšanas termiņa aprēķinu atsākšanu no nulles. Jauns aprēķins sākams tikai tad, ja atgriešanas procedūra ir patiesi un galīgi izbeigta un pēc tam uzsākta no jauna, piemēram, ar jaunu atgriešanas lēmumu. (
28
) Tas ir nepārprotami jākonstatē, lai ievērotu no šīs direktīvas un judikatūras izrietošo ierobežotas un samērīgas aizturēšanas principu un izvairītos no patvaļas saistībā ar aizturēšanu (
29
) un tādējādi – aizturēšanas laikposma patvaļīgas pagarināšanas.
52.
Līdz ar to – kā jau esmu norādījusi – atgriešanas lēmuma izpildes ilgstošas pārtraukšanas gadījumā noteicošais apstāklis, lai konstatētu, vai var tikt pieņemts jauns atgriešanas lēmums, ir tas, vai atgriešanas procedūra ir patiesi un galīgi izbeigta. (
30
) Ja šādu apstākļu nav, visi iepriekšējie aizturēšanas laikposmi joprojām ir jāieskaita Direktīvā 2008/115 atļautajā maksimālajā laikposmā.
53.
Turklāt, lai gan attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā veiktās darbības atgriešanas procedūras laikā ir jāņem vērā, it īpaši kā norāde uz varbūtēju Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktā minēto bēgšanas iespējamību, šāda rīcība pati par sevi nevar pamatot nedz sākotnējo aizturēšanu, nedz tās pagarināšanu saskaņā ar šīs direktīvas 15. panta 6. punktu. Šajā ziņā aizturēšanai atgriešanas nolūkā ir strikti jāaprobežojas ar mērķi atvieglot atgriešanu vai izraidīšanu un tai ir jābūt samērīgai un ierobežotai laikā. (
31
)
54.
Jāatzīmē, ka gadījumos, kad izraidīšana reāli vairs nav iespējama, piemēram, trešās valsts ilgstošas bezdarbības dēļ, personas aizturēšana kļūst prettiesiska neatkarīgi no indivīda rīcības saistībā ar atgriešanas lēmuma izpildi. Šādos gadījumos šīs personas rīcība – pat ja persona nesadarbojas – nevar prevalēt pār prasību, ka aizturēšanai ir jābūt cieši saistītai ar reālām izredzēm veikt izraidīšanu.
55.
Šajā ziņā Tiesa sēdē uzklausīja juridiskus argumentus par to, vai pēc atgriešanas procedūras nesekmīgas izbeigšanas var tikt veikti pasākumi, kas tika aplūkoti spriedumā JZ (
32
), kurā tika piemērots spriedums Achughbabian (
33
) un kurā Tiesa būtībā nosprieda, ka Direktīva 2008/115 ļauj dalībvalstīm piemērot kriminālsodus, tostarp brīvības atņemšanu, pēc tam, kad atgriešanas procedūra ir izbeigta un izraidīšana nav izdevusies, tostarp gadījumā, ja attiecīgā persona rīkojas traucējoši. (
34
) Tomēr vēlos uzsvērt, ka spriedums JZ (
35
) nav pretrunā nostājai, ka secīgie aizturēšanas laikposmi, kas saistīti ar vienu un to pašu atgriešanas procedūru, saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. pantu ir jākumulē, bet tajā ir aplūkots atšķirīgs juridiskais konteksts: tas attiecas uz situāciju pēc tam, kad atgriešanas procedūra ir izbeigta bez rezultāta; citiem vārdiem sakot, persona nav atstājusi teritoriju, kaut arī atgriešanas procedūra ir noslēgusies un pagājis maksimālais aizturēšanas termiņš. Atgriešanas lēmuma izpildes laikā, kamēr šī direktīva joprojām ir piemērojama, būtu jāturpina piemērot aizturēšanas laikposmu summēšanas princips.
56.
Šajā gadījumā nekas neliecina par to, ka attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā trešais aizturēšanas laikposms būtu neatkarīgs no abiem iepriekšējiem laikposmiem. Tādējādi aizturēšanas laikposms, kas noteikts pēc kopā 5 mēnešiem un 23 dienām, nevar tikt uzskatīts par jaunu laikposmu, kas ļautu pēc aizturēšanas atsākt termiņa skaitījumu no nulles, ja vien izraidīšanas procedūra nav tiesiski un faktiski noslēgusies, to patiesi un galīgi izbeidzot, un ir sākta jauna atgriešanas procedūra, pamatojoties uz jaunu juridisko pamatu un ņemot vērā jaunus apstākļus, kas ir daudz nopietnāki nekā procesuālo termiņu kavējums vai pagaidu šķēršļi. Nolemjot citādi, tiktu apdraudētas Direktīvas 2008/115 robežas un aizsardzības mērķis. Iesniedzējtiesai jānosaka, vai atgriešanas lēmums pēc iepriekšējiem aizturēšanas laikposmiem ir palicis spēkā un ir izpildāms.
c) Par trešās valsts nesadarbošanos
57.
Saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktu tas, ka trešā valsts nesniedz atbildi vai nesadarbojas, piemēram, neizsniedz ceļošanas dokumentus, var pamatot aizturēšanas pagarināšanu ar nosacījumu, ka dalībvalsts var pierādīt, ka tā ir darījusi visu iespējamo, lai nodrošinātu atgriešanu. Ja kavēšanās nav saistīta tikai ar trešās valsts bezdarbību un ja dalībvalsts nav nedz aktīvi centusies rast alternatīvus risinājumus, nedz turpinājusi vai pastiprinājusi savus centienus, tā var nesasniegt “pamatotu centienu” slieksni un aizturēšanas pagarināšana var kļūt nelikumīga. Šis jautājums ir cieši saistīts ar šīs direktīvas 15. panta 1. un 4. punktā prasīto efektivitāti un pienācīgo rūpību.
58.
Kā jau minēju, ja nav pamatotu izredžu veikt izraidīšanu, aizturēšanai ir jābūt iespējami īsai un jābeidzas pēc Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punktā paredzēto termiņu beigām. Tātad tikai tas vien, ka trešā valsts nav sniegusi atbildi, pats par sevi nav uzskatāms par atļauju turpināt aizturēšanu bez ierobežojumiem. Dalībvalstij jāpierāda, ka tā nepārtraukti ir turpinājusi rīkoties rūpīgi un proaktīvi, piemēram, izmantojot atkārtotu saziņu, konsulāros līdzekļus vai sadarbības nolīgumus, lai nodrošinātu attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā atgriešanu.
59.
Tādējādi šajā gadījumā, lai gan kavēšanās dokumentu saņemšanā no trešās valsts iestādēm saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktu var pamatot aizturēšanas pagarināšanu pēc sākotnējā sešu mēnešu laikposma beigām, šāda pagarināšana ir stingri pakļauta nosacījumam, ka Somijas kompetentās iestādes ir veikušas visus pamatotos centienus, lai nodrošinātu trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu. Ja izrādās, ka attiecīgā trešā valsts nesadarbojas saprātīgā laikā, vai ja nav pamatotu izredžu veikt izraidīšanu, saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 4. punktu un samērīguma principu aizturēšana ir jāizbeidz. (
36
)
60.
Visbeidzot norādīšu, ka Direktīvas 2008/115 (
37
) vispārējā sistēmā, lasot to samērīguma principa gaismā, aizturēšana nav jāpiemēro automātiski vai preventīvi, bet tai ir jābūt galējam līdzeklim, kas tiek izmantots tikai tad, ja nav alternatīvu, kas ļautu nodrošināt atgriešanas procedūras efektivitāti. (
38
) Tā kā atgriešanas procedūra var ietvert kavēšanos, kas nav saistīta ar attiecīgo trešās valsts valstspiederīgo, piemēram, trešās valsts nesadarbošanos vai diplomātiskus šķēršļus, dalībvalstīm ir jānovērtē, vai nav piemērotāki saudzējošāki piespiedu līdzekļi – vismaz tajos laikposmos, kad patvēruma procedūra vēl norisinās vai izraidīšana vēl nav praktiski iespējama. Pretējā gadījumā pastāv risks, ka aizturēšanas ierobežotais laikposms tiks izmantots priekšlaicīgi, bet tas var apdraudēt izraidīšanas efektivitāti, kad tā kļūst iespējama.
61.
Šajā ziņā attiecībā uz reālu izraidīšanas izredžu neesību norādīšu, ka Direktīva 2008/115 neattiecas uz to trešo valstu valstspiederīgo situāciju, kurus nav iespējams atgriezt, proti, tiem, kuri nevar tikt izraidīti praktisku iemeslu dēļ, bet kuriem dalībvalstis nepiešķir nekādu juridisko statusu. (
39
) Līdz ar to viņi paliek juridiskā vakuumā. (
40
) Šāds trūkums apdraud gan atgriešanas politikas efektivitāti, gan trešo valstu valstspiederīgo pamattiesību aizsardzību. Šādā scenārijā trešo valstu valstspiederīgie tiek pakļauti atkārtotas aizturēšanas riskam.
3. Aizturēšanas spēkā esība, ja vispirms nebija izpildīti Direktīvas 2008/115 piemērošanas nosacījumi, un atgriešanas procedūru priekšlaicīga izmantošana
62.
Attiecībā uz aizturēšanas attaisnošanai norādīto juridisko pamatu spriedumā Kadzoev (
41
) Tiesa nosprieda, ka uz Direktīvā 2008/115 reglamentēto aizturēšanu izraidīšanas nolūkā un starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju aizturēšanu, it īpaši pamatojoties uz Direktīvu 2013/33/ES (
42
), attiecas atšķirīgi tiesiskie režīmi. Laikposmu, kurā persona ir aizturēta, pamatojoties uz lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar ES tiesību normām par starptautisko aizsardzību, nevar uzskatīt par aizturēšanu izraidīšanas nolūkā Direktīvas 2008/115 15. panta izpratnē.
63.
Tomēr pamatlietā aplūkotā situācija, kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmumā ietvertajiem precizējumiem (
43
), ir tāda, kurā visi iepriekšējie aizturēšanas laikposmi norisinājās, pamatojoties uz Direktīvas 2008/115 15. pantu, lai izpildītu vienu un to pašu atgriešanas lēmumu. Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka tā no sava lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu ir izslēgusi jautājumu par to, kā aprēķināt maksimālo aizturēšanas termiņu, ja aizturēšana bija balstīta gan uz Direktīvu 2008/115, gan uz citu juridisku pamatu (vai nu vienlaikus, vai periodiski). (
44
) Citiem vārdiem sakot, iesniedzējtiesa uzsver, ka tā ir izvēlējusies neuzdot Tiesai jautājumu, vai un kādā veidā juridiskajiem pamatiem, kas šādi pārklājas vai ir jaukti, būtu jāietekmē aizturēšanas laikposma aprēķins, jo attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā aizturēšana – vismaz primāri un lielākoties – bija balstīta vienīgi uz Direktīvu 2008/115. No tā izriet, ka iesniedzējtiesas ieskatā jautājumam par jauktiem juridiskajiem pamatiem šajā lietā nav praktiskas nozīmes.
64.
Tādējādi, tā kā iesniedzējtiesa ir skaidri izslēgusi šo jautājumu no sava lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesai tas būtu jāuzskata par nenozīmīgu vai hipotētisku – vēl jo vairāk tāpēc, ka aizturēšana, šķiet, primāri ir balstīta uz Direktīvu 2008/115.
65.
Tomēr šajā lietā rodas cits jautājums: vai Direktīvas 2008/115 piemērošana bija spēkā attiecībā uz aizturēšanas laikposmu no 2022. gada 10. septembra līdz 29. oktobrim, it īpaši ņemot vērā Dublinas III regulas 24. panta 3. punktā paredzētās procesuālās garantijas.
66.
Saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 3. punktu, ja trešās valsts valstspiederīgais, kuram jau ir atteikta starptautiskā aizsardzība citās dalībvalstīs, ieceļo jaunā dalībvalstī, neiesniedzot vēl vienu patvēruma pieteikumu, un ja atpakaļuzņemšanas pieprasījums nav iesniegts šīs regulas 24. panta 2. punktā paredzētajos termiņos, pēdējai minētajai dalībvalstij (šajā gadījumā Somijas Republikai) ir jādod šai personai iespēja iesniegt jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu dalībvalstī, kuras teritorijā tā uzturas nelikumīgi. (
45
) Šā iemesla dēļ attiecīgo personu nevar atgriezt uz tās izcelsmes valsti, kamēr šāda iespēja tai faktiski nav sniegta.
67.
Šajā gadījumā attiecībā uz aizturēšanas laikposmu no 2022. gada 10. septembra līdz 29. oktobrim iesniedzējtiesa norāda, ka pirms ierašanās Somijā attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais bija lūdzis patvērumu arī Nīderlandē, Zviedrijā un Šveicē. Atpakaļuzņemšanas pieprasījumi, kurus Somijas Imigrācijas birojs nosūtīja citām dalībvalstīm, netika apmierināti, un Turun hallinto-oikeus (Turku Administratīvā tiesa) nosprieda, ka šai iestādei bija tiesības uzskatīt, ka tā ir iestāde, kuras kompetencē ir izskatīt šīs personas patvēruma pieteikumu saskaņā ar Dublinas III regulas 17. pantu.
68.
Tā kā šķiet, ka attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam bija tiesības iesniegt jaunu pieteikumu saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 3. punktu un viņš nevarēja tikt nosūtīts atpakaļ uz savu izcelsmes valsti, pirms viņam bija šāda iespēja, var būt tā, ka aizturēšanas rīkojums, pamatojoties uz Direktīvas 2008/115 15. pantu, nebija jāizdod attiecībā uz laikposmu no 2022. gada 10. septembra līdz 29. oktobrim, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Šajā ziņā atgādināšu, ka 2022. gada 8. novembra spriedumā Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(Aizturēšanas pārbaude pēc savas ierosmes) (
46
) Tiesa nosprieda, ka tiesu iestādēm, kas pārbauda aizturēšanu, kas veikta, pamatojoties uz Direktīvu 2008/115, pēc savas ierosmes ir jāpārliecinās, vai ir izpildīti likumīgas aizturēšanas nosacījumi, pat ja aizturētā persona uz tiem nenorāda.
69.
To paturot prātā – ja aizturēšana ir kļūdaini balstīta uz Direktīvas 2008/115 normām, attiecīgais laikposms (vai attiecīgās šā laikposma daļas) ir jāņem vērā, aprēķinot maksimālo aizturēšanas laikposmu, kas paredzēts šīs direktīvas 15. panta 5. un 6. punktā. Proti, šajos punktos noteiktais maksimālais aizturēšanas laikposms atspoguļo šajā direktīvā izraidīšanas nolūkā paredzētās brīvības atņemšanas absolūto laika ierobežojumu. Ja no aprēķina tiktu izslēgts aizturēšanas laikposms, kas kļūdaini balstīts uz Direktīvas 2008/115 normām, dalībvalstis varētu apiet šos maksimālos laikposmus, pārkvalificējot vai atkārtoti novērtējot juridisko pamatu ex post, bet tas apdraudētu šīs direktīvas 15. panta lietderīgo iedarbību (effet utile) un pārkāptu attiecīgajiem trešo valstu valstspiederīgajiem piešķirtās procesuālās garantijas. No tā izriet, ka gadījumā, ja aizturēšana bija nelikumīga nepareiza juridiskā pamata dēļ, piemēram, tāpēc, ka vēl nebija uzsākta atgriešanas procedūra, jo pastāvēja tiesības iesniegt jaunu patvēruma pieteikumu, šis laikposms ir jāiekļauj Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punktā atļautā kopējā laikposma aprēķinā.
4. Starpsecinājumi
70.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uzskatu, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 5. un 6. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai ir sasniegti šajās tiesību normās paredzētie maksimālie aizturēšanas termiņi, ir jāņem vērā visi laikposmi, kuros attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais iepriekš ticis aizturēts, pamatojoties uz šīs direktīvas 15. pantu, lai izpildītu vienu un to pašu atgriešanas lēmumu. Ja atgriešanas lēmums paliek spēkā un izraidīšanas procedūra nav patiesi un galīgi izbeigta, aizturēšanas pārtraukšana neattaisno aizturēšanas laikposmu aprēķina atsākšanu no nulles. Tā tas ir pat tad, ja attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais starp aizturēšanas laikposmiem ir ticis atbrīvots vai uz laiku ir atstājis teritoriju, lai dotos uz citu dalībvalsti. Turklāt jāizvērtē, vai, ņemot vērā Dublinas III regulas 17. pantu un 24. panta 3. punktu, aizturēšana, kas veikta, pamatojoties uz Direktīvas 2008/115 15. pantu, varēja būt likumīga laikposmā no 2022. gada 10. septembra līdz 29. oktobrim.
B.
Par otro jautājumu
71.
Ar otro jautājumu, kuram ir divas daļas, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrais teikums jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā šā panta 5. punktā paredzētās sākotnējās aizturēšanas maksimālā termiņa pārsniegšanas pārbaudes tiesā uzsākšana ir padarīta atkarīga no aizturētās personas pieteikuma, un, otrkārt, kurā brīdī ir jāveic šajā otrajā teikumā minētā pārbaude tiesā, ja tā attiecas uz kompetentās administratīvās iestādes lēmumu pagarināt aizturēšanas laikposmu, pārsniedzot šo sākotnējo maksimālo termiņu.
72.
Pēc Tiesas lūguma savu analīzi koncentrēšu uz otrā jautājuma otro daļu (
47
), kurš skar problemātiku saistībā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā paredzēto aizturēšanas laikposma pagarināšanas ilgāk par sešiem mēnešiem pārbaudi tiesā.
73.
Direktīvas 2008/115 15. panta 2. punktā ir prasīts, lai aizturēšanas likumība tiktu pārbaudīta tiesā pēc iespējas ātrāk pēc aizturēšanas sākuma. Ja aizturēšana, pamatojoties uz Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktu, tiek pagarināta ilgāk par sešiem mēnešiem, šāds pagarinājums ir jāpamato ar īpašiem iemesliem, piemēram, attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā nesadarbošanos vai kavēšanos vajadzīgo dokumentu saņemšanā no trešām valstīm.
74.
Tiesas judikatūrā atzīts, ka gan sākotnējai aizturēšanai, gan tās pagarināšanai ir analoģisks raksturs, jo to abu sekas ir tādas, ka attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam tiek atņemta brīvība, lai sagatavotu viņa atgriešanu un/vai veiktu viņa izraidīšanu. (
48
) Tādējādi uz lēmumu par aizturēšanas pagarināšanu ir jāattiecina tās pašas procesuālās garantijas, kas ir piemērojamas sākotnējai aizturēšanai saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 2. un 3. punktu. (
49
) Tās ietver tiesības uz pārbaudi tiesā un samērīgumu un prasību, ka aizturēšanai ir jābūt nepieciešamai konkrētajā gadījumā.
75.
To paturot prātā – aizturēšanas pagarināšana ir būtiska iejaukšanās personas tiesībās uz brīvību (
50
) un, tā kā ar to šī iejaukšanās tiek pagarināta ilgāk par sākotnējo laikposmu, kas ir pamatots saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 5. punktu, tai ir nepieciešams jauns tiesas vērtējums, lai pārliecinātos, ka aizturēšana vēl joprojām ir likumīga, nepieciešama un samērīga šīs direktīvas 15. panta 6. punktā minēto īpašo iemeslu gaismā. (
51
) Ar šīm garantijām tiek īstenotas Hartas 6. un 47. pantā nostiprinātās pamattiesības, proti, tiesības uz brīvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību. (
52
)
76.
Konkrēti, atbilstoši Direktīvas 2008/115 15. panta 2. punktam, kurā konkretizētas Hartas 47. pantā garantētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, “ja aizturēšanu uzdod administratīva iestāde, katrai dalībvalstij ir jāparedz šīs aizturēšanas likumības “ātra” pārbaude tiesā vai nu ex officio, vai arī pēc attiecīgās personas lūguma. (
53
) Tā kā sākotnējais aizturēšanas lēmums ir jāpārbauda tiesā, ikvienai šīs aizturēšanas pagarināšanai – kas ir vēl būtiskāka iejaukšanās pamattiesībās uz brīvību – noteikti ir nepieciešama tikpat stingra, ja ne vēl stingrāka, pārbaude tiesā. Nepamatoti aizkavēta pārbaude tiesā nevar būt efektīva, lai kontrolētu turpinātas brīvības atņemšanas likumību. Tāpēc šāda pārbaude būtu jāveic bez liekas kavēšanās un pēc iespējas ātrāk. (
54
)
77.
Šajā ziņā – kā jau atgādināju – katrai dalībvalstij, ja aizturēšanas rīkojumu izdevusi administratīva iestāde, ir jāparedz šīs aizturēšanas likumības “ātra” pārbaude tiesā vai nu pēc savas ierosmes, vai pēc attiecīgās personas lūguma. (
55
) Līdz ar to Direktīvas 2008/115 15. panta sistēmai un mērķiem atbilst tas, ka šāda pārbaude tiesā saistībā ar aizturēšanas pagarināšanu ilgāk par sešiem mēnešiem principā tiek uzsākta pirms sākotnējā laikposma beigām, lai nodrošinātu tiesību uz brīvību efektīvu aizsardzību. Šāda pieeja palīdz nodrošināt, ka šīs direktīvas 15. panta 5. punktā paredzētais maksimālais laikposms paliek spēkā un ka šā panta 6. punktā paredzētie izņēmuma nosacījumi tiek jēgpilni pārbaudīti.
78.
Tomēr jānorāda, ka Direktīvā 2008/115 nav expressis verbis prasīts, lai aizturēšanas pagarināšanas pārbaude tiesā tiktu veikta pirms sākotnējā sešu mēnešu laikposma beigām. Minētā 15. panta 3. punkta otrajā teikumā ir vienīgi prasīts, lai šī aizturēšana tiktu pārbaudīta tiesā, neparedzot īpašu termiņu vai procesuālo formu. Saskaņā ar procesuālās autonomijas principu dalībvalstis saglabā rīcības brīvību paredzēt šos procesuālos noteikumus. Tādējādi pārbaude, kas veikta pēc termiņa beigām, vēl joprojām var būt saderīga ar direktīvu, ja vien tā tiek veikta ātri un efektīvi, tādējādi sniedzot atbilstošas garantijas pret patvaļīgu aizturēšanu. Tomēr, ņemot vērā iespējamas nepārtrauktas brīvības atņemšanas būtiskumu, vēlāk veikta pārbaude ir jāveic īpaši steidzami, lai nodrošinātu tiesību uz brīvību ievērošanu. (
56
)
79.
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa norāda, ka apstākļi, kas pamato aizturēšanas pagarināšanu, nav tikuši izvērtēti, ņemot vērā iesniegtos pierādījumus, nedz arī minēti Helsingin käräjäoikeus (pirmās instances tiesa, Helsinki) pieņemtajā nolēmumā. Tādējādi iesniedzējtiesa, šķiet, uzskata, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā prasītā pārbaude tiesā faktiski tika veikta tikai tad, kad 2023. gada 7. decembrī pēc savas ierosmes iesaistījās cita tiesa, proti, Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (pirmās instances tiesa, Dienvidkarēlija). Jānorāda, ka attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais tiesas sēdē apgalvoja, ka sešu mēnešu slieksnis tika pārsniegts par 2 mēnešiem un 19 dienām, pirms tika veikts jebkāds tiesas vērtējums par to, vai viņa aizturēšanas pagarināšana ir likumīga.
80.
Tā kā nav Savienības tiesiskā regulējuma par procesuālajām prasībām, kas attiecas uz termiņiem, kuros jāveic Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā prasītā pārbaude tiesā, šo prasību noteikšana saskaņā ar procesuālās autonomijas principu ir dalībvalstu kompetencē. (
57
) Šajā ziņā, ņemot vērā to, cik būtiska ir iejaukšanās Hartas 6. pantā nostiprinātajās pamattiesībās uz brīvību, 2 mēnešu un 19 dienu laikposms, kura laikā nav notikusi nekāda pienācīga aizturēšanas pārbaude tiesā, šķiet acīmredzami pārmērīgs. Proti, šāda kavēšanās var apdraudēt tiesību aizsardzības tiesā efektivitāti, kas prasīta Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā, kurā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka pagarinātu aizturēšanas laikposmu gadījumā aizturēšanas pārskatīšanu uzrauga tiesu iestāde. (
58
)
81.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uzskatu – ja lēmumu pagarināt aizturēšanu pieņem administratīva iestāde, Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā prasītajai pārbaudei tiesā principā būtu jānotiek pirms pagarinātā laikposma sākuma. Taču, ja pārbaude tiesā notiek pēc sākotnējā aizturēšanas laikposma beigām, šī pārbaude, ņemot vērā jebkādas iejaukšanās pamattiesībās uz brīvību būtiskumu, tomēr ir jāveic ātri – saskaņā ar šīs direktīvas 15. panta 2. un 3. punktā paredzēto prasību, ka aizturēšanas likumība ir laikus jāpārbauda tiesā.
C.
Par trešo jautājumu
82.
Vispirms jānorāda – šķiet, ka iesniedzējtiesa plašāk jautā Tiesai par elementiem, kuriem Savienības tiesībās ir nozīme, lai noteiktu, kādas sekas ir novēlotai pārbaudei tiesā. Tomēr, manuprāt, atbilde uz tik plašu jautājumu pārsniegtu to, kas šai tiesai ir nepieciešams, lai atrisinātu strīdu pamatlietā.
83.
Tāpēc ierosinu pārformulēt šo jautājumu, lai ierobežotu šā jautājuma tvērumu tā, ka ir jānoskaidro, vai Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka apstāklis, ka laikus nav veikta pārbaude tiesā attiecībā uz administratīvo lēmumu, ar kuru aizturētās personas aizturēšana tiek pagarināta ilgāk par sākotnējo maksimālo termiņu, kas paredzēts šajā 15. panta 5. punktā, rada pienākumu nekavējoties atbrīvot šo personu, pat ja brīdī, kad tika veikta novēlotā pārbaude tiesā, ir izpildīti visi šīs direktīvas 15. pantā paredzētie materiāltiesiskie nosacījumi, kas attaisno aizturēšanu. Ja tas tā nav, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kādi aspekti ir nozīmīgi, lai noteiktu, vai šādos apstākļos aizturētā persona būtu nekavējoties jāatbrīvo.
84.
Šajā ziņā atgādināšu, ka spriedumā FMS u.c. Tiesa jau nosprieda, ka Direktīvas 2008/115 15. pants ir beznosacījuma un pietiekami precīzs un tātad tam ir tieša iedarbība. (
59
) Turklāt šī tiesību norma ir jāinterpretē, ņemot vērā Hartas 47. pantu, kurā ir garantētas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. (
60
) Šajā saistībā Tiesa ir nospriedusi, ka katrai dalībvalstij, ja aizturēšanas rīkojumu ir izdevusi administratīva iestāde, ir jāparedz šīs aizturēšanas likumības “ātra” pārbaude tiesā vai nu ex officio, vai pēc attiecīgās personas lūguma. (
61
) Tādējādi pārbaudes tiesā neesība vai šīs pārbaudes būtiska aizkavēšana apdraud 47. panta būtību un tādējādi pārkāpj Savienības tiesības. (
62
) Tātad, ja laikus netiek veikta efektīva pārbaude tiesā, aizturēšana kļūst nesaderīga ar Direktīvas 2008/115 15. panta 2. un 3. punktu, kā arī ar Hartas 47. pantu neatkarīgi no tā, vai vēlāk var izpildīties aizturēšanas materiāltiesiskie pamati.
85.
Turklāt Tiesa ir skaidri norādījusi – ja aizturēšana tiek atzīta par nelikumīgu, attiecīgā persona ir nekavējoties jāatbrīvo (
63
) un valsts tiesām ir jābūt iespējai taisīt aizstājošu spriedumu un uzdot tūlītēju atbrīvošanu vai noteikt aizturēšanai alternatīvus pasākumus. (
64
) Tiesa ir apstiprinājusi, ka tiesas var pašas nepastarpināti uzdot atbrīvošanu, ja nav citas kompetentas tiesas un ja ar aizturēšanu tiek pārkāptas Savienības tiesības. (
65
)
86.
Šajā ziņā jānorāda, ka Tiesa ir nošķīrusi situācijas, kurās aizturēšana ir nelikumīga konkrētajā brīdī, un situācijas, kurās tā bija nelikumīga tikai attiecībā uz agrāku laikposmu. Ja laikā, kad tiek veikta pārbaude tiesā, aizturēšanai nav juridiska pamata, persona principā ir nekavējoties jāatbrīvo, kā tas ir apstiprināts spriedumā FMS u.c. (
66
) Tomēr, ja personas aizturēšana sākotnēji bija prettiesiska, bet pēc tam to attaisno jauns patstāvīgs juridisks pamats – kā analizēts spriedumā Bouskoura (
67
) – tūlītēja atbrīvošana nav nepieciešama. Minētais spriedums konkrēti attiecās uz situāciju, kurā notika tiesiskā režīma maiņa, proti, aizturēšana atbilstoši Dublinas III regulai tika aizstāta ar aizturēšanu atbilstoši Direktīvai 2008/115, kas ietver atšķirīgus juridiskos pamatus. Šādos gadījumos trešās valsts valstspiederīgajam var būt tiesības uz kompensāciju par iepriekšējo nelikumīgo brīvības atņemšanu. (
68
) Savukārt šī lieta attiecas uz secīgiem aizturēšanas laikposmiem, kas piemēroti, pamatojoties uz vienu un to pašu tiesisko režīmu, proti, Direktīvas 2008/115 15. pantu. Šajā ziņā valsts iestādēm ir jāpamato katrs jaunais laikposms, tostarp jebkurš pagarinājums saskaņā ar šīs direktīvas 15. panta 6. punktu.
87.
Manā ieskatā – principi, kas izklāstīti šo secinājumu 84. un 85. punktā minētajā Tiesas judikatūrā, ir piemērojami arī situācijai, kad tiesā tiek pārbaudīti uz Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punkta pamata pieņemti lēmumi par aizturēšanas pagarināšanu, kas notiek pēc sākotnējas aizturēšanas, kura uzdota ar pasākumu, kas veikts, pamatojoties uz minētās direktīvas 15. panta 1. punktu, jo jebkādai brīvības atņemšanai uz tās 15. panta pamata jātiek efektīvi un laikus pārbaudītai tiesā.
88.
No tā izriet – ja pārbaude tiesā tiek nepamatoti kavēta un aizturēšana, pamatojoties uz Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktu, pēc sākotnējā sešu mēnešu laikposma tiek pagarināta bez laikus veiktas pārbaudes tiesā, šāda aizturēšana ir jāuzskata par nelikumīgu. Šīs direktīvas 15. panta 2. punktā nostiprinātā procesuālā garantija, ka jāveic ātra pārbaude tiesā, ir būtisks nosacījums, lai turpināta aizturēšana būtu likumīga. Vēlāks konstatējums, ka aizturēšanas materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti, nevar ar atpakaļejošu spēku novērst šo pārkāpumu. Līdz ar to šīs procesuālās prasības neievērošanas gadījumā trešās valsts valstspiederīgais ir nekavējoties jāatbrīvo neatkarīgi no tā, vai novēlotās pārbaudes brīdī ir izpildīti aizturēšanas materiāltiesiskie nosacījumi.
IV. Secinājumi
89.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Korkein oikeus (Augstākā tiesa, Somija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 15. panta 3., 5. un 6. punkts, kas lasīts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. panta gaismā,
jāinterpretē tādējādi, ka
–
tajos prasīts, ka, lai noteiktu, vai ir sasniegti tās 15. panta 5. un 6. punktā paredzētie maksimālie aizturēšanas termiņi, ir jāņem vērā visi laikposmi, kuros attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais iepriekš ticis aizturēts, pamatojoties uz šo tiesību normu, lai izpildītu vienu un to pašu atgriešanas lēmumu. Ja atgriešanas lēmums paliek spēkā un izraidīšanas procedūra nav patiesi un galīgi izbeigta, aizturēšanas pārtraukšana neattaisno aizturēšanas laikposmu aprēķina atsākšanu no nulles. Tas tā ir pat tad, ja šis trešās valsts valstspiederīgais starp aizturēšanas laikposmiem ticis atbrīvots vai uz laiku ir atstājis teritoriju, lai dotos uz citu dalībvalsti;
–
ja sākotnējais laikposms ir jāpagarina, Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā prasītajai pārbaudei tiesā principā būtu jānotiek pirms pagarinātā laikposma sākuma. Taču, ja pārbaude tiesā notiek pēc sākotnējā aizturēšanas laikposma beigām, šī pārbaude, ņemot vērā jebkādas iejaukšanās pamattiesībās uz brīvību būtiskumu, tomēr ir jāveic ātri – saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 2. un 3. punktā paredzēto prasību, ka aizturēšanas likumība ir laikus jāpārbauda tiesā;
–
ja pārbaude tiesā tiek nepamatoti kavēta un aizturēšana, pamatojoties uz Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktu, pēc sākotnējā sešu mēnešu laikposma tiek pagarināta bez laikus veiktas pārbaudes tiesā, šāda aizturēšana ir jāuzskata par nelikumīgu. Šīs direktīvas 15. panta 2. punktā nostiprinātā procesuālā garantija, ka jāveic ātra pārbaude tiesā, ir būtisks nosacījums, lai turpināta aizturēšana būtu likumīga. Vēlāks konstatējums, ka aizturēšanas materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti, nevar ar atpakaļejošu spēku novērst šo pārkāpumu. Līdz ar to šīs procesuālās prasības neievērošanas gadījumā trešās valsts valstspiederīgais ir nekavējoties jāatbrīvo neatkarīgi no tā, vai novēlotās pārbaudes brīdī ir izpildīti aizturēšanas materiāltiesiskie nosacījumi.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
2
)	OV 2008, L 348, 98. lpp.
(
3
)	Konkrētāk, šķiet, ka iesniedzējtiesai jālemj nevis par to, vai likumīgs ir 2023. gada 11. septembra policijas lēmums, ar kuru attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais tika aizturēts trešo reizi, bet gan par viņa aizturēšanu, kura pārsniedz Direktīvas 2008/115 15. panta 5. punktā paredzēto maksimālo sešu mēnešu laikposmu. Minētajā tiesā iesniegtā pārsūdzība ir vērsta pret Itä‑Suomen
hovioikeus (apelācijas tiesa, Austrumsomija, Somija) nolēmumu, ar kuru ir noraidīta attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā apelācijas sūdzība par Etelä‑Karjalan käräjäoikeus (pirmās instances tiesa, Dienvidkarēlija, Somija) 2023. gada 7. decembra spriedumu, kurā citastarp nospriests, ka ar to vien, ka tiesas sēde tika noturēta ex officio tikai pēc tam, kad kopējais aizturēšanas ilgums (iespējams) bija pārsniedzis sešus mēnešus, nav pietiekami, lai pamatotu viņa atbrīvošanu.
(
4
)	Peers, S. uzskata: lai gan sākotnēji Direktīva 2008/115 bija paredzēta kā stingrs līdzeklis nelikumīgo migrantu aizturēšanai un izraidīšanai, ar Tiesas judikatūru tā ir attīstījusies, lai atspoguļotu līdzsvarotāku pieeju (skat. Peers, S., “Irregular migrants – Can humane treatment be balanced against efficient removal?”, European Journal of Migration and Law, 2015, 17. sēj., Nr. 4, 289.–304. lpp.).
(
5
)	OV 2013, L 180, 31. lpp.
(
6
)	C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741 (turpmāk tekstā – “spriedums Kadzoev”).
(
7
)	Atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu, iesniedzējtiesa precizēja, ka attiecībā uz Ārvalstnieku likuma 127. panta piemērošanu saistībā ar Direktīvu 2008/115 nav skaidrs, vai, aprēķinot aizturēšanas laikposma maksimālo ilgumu, atsevišķi aizturēšanas laikposmi ir jāsummē vai jāaplūko patstāvīgi. Tā kā nav iedibinātas valsts judikatūras, lēmumi par aizturēto personu atbrīvošanu pašlaik ir atkarīgi no tā, kā katrā atsevišķā gadījumā šo likumu interpretē policija vai tiesas.
(
8
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 14. maijs, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 268. punkts) (turpmāk tekstā – “spriedums FMS u.c.”). Tādējādi Direktīvas 2008/115 mērķis ir pieskaņoties Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūrai, saskaņā ar kuru personas aizturēšana izraidīšanas vai izdošanas procedūras ietvaros nav pakļauta nosacījumam, ka šim pasākumam ir jābūt “vajadzīgam, piemēram, lai novērstu personas bēgšanu” (skat. it īpaši ECT spriedumu, 1996. gada 15. novembris, Chahal pret Apvienoto Karalisti (CE:ECHR:1996:1115JUD002241493, 112. un 113. punkts); 2014. gada 10. jūlijs, Rakhimov pret Krieviju (CE:ECHR:2014:0710JUD005055213, 119. un 120. punkts); un 2014. gada 27. novembris, Khomullo pret Ukrainu (CE:ECHR:2014:1127JUD004759310, 52. punkts).
(
9
)	Spriedums, 2011. gada 28. aprīlis, El Dridi (C‑61/11 PPU, EU:C:2011:268, 40. punkts; turpmāk tekstā – “spriedums lietā El Dridi”).
(
10
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu FMS u.c., 278. punkts.
(
11
)	Skat. it īpaši spriedumu, 2014. gada 5. jūnijs, Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 58. punkts), kurā Tiesa nosprieda, ka par pagarinājumu, kas piešķirts saskaņā ar Direktīvas 2008/115 15. panta 6. punktu, ir jālemj saskaņā ar valsts tiesībām un tas nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt papildu 12 mēnešus.
(
12
)	Skat. minētā sprieduma 69. punktu, kurā ir atsauce uz šā paša sprieduma 37., 54. un 61. punktu. Skat. arī 15.4. punktu Komisijas Rokasgrāmatā atgriešanas jautājumos (Pielikums Komisijas Ieteikumam (ES) 2017/2338 (2017. gada 16. novembris), ar kuru izveido kopīgu “Rokasgrāmatu atgriešanas jautājumos” dalībvalstu kompetentajām iestādēm izmantošanai ar atgriešanu saistītu uzdevumu veikšanā (OV 2017, L 339, 83. lpp.)).
(
13
)	Skat. it īpaši spriedumu FMS u.c., 279. un 280. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra.
(
14
)	Turpat, 280. punkts.
(
15
)	Sprieduma El Dridi 43. punktā Tiesa piebilda, ka Direktīvā 2008/115 līdz ar to ir ņemta vērā gan Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru samērīguma princips paredz, ka personas, attiecībā uz kuru ir uzsākta izraidīšanas vai atgriešanas procedūra, aizturēšana nedrīkst tikt nesaprātīgi pagarināta, t.i., tā nedrīkst pārsniegt termiņu, kas ir nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai (it īpaši skat. ECT 2008. gada 29. janvāra spriedumu lietā Saadi pret Apvienoto Karalisti, CE:ECHR:2008:0129JUD001322903, 72. un 74. punkts), gan arī astotā no Eiropas Padomes Ministru komitejas 2005. gada 4. maijā pieņemtajām “Divdesmit pamatnostādnēm piespiedu atgriešanai”, uz kurām ir ietverta atsauce Direktīvas 2008/115 3. apsvērumā. Saskaņā ar šo pamatnostādni pirms izraidīšanas veiktajai aizturēšanai ir jābūt tik īsai, cik vien tas iespējams. Komentāru par spriedumu El Dridi skat. Raffaelli, R., “Criminalising irregular immigration and the Returns Directive – An analysis of the El Dridi case”, European Journal of Migration and Law, 13. sēj., Nr. 4, 2011, 467.–489. lpp., un Mitsilegas, V., The Criminalisation of Migration in Europe – Challenges for Human Rights and the Rule of Law, Springer, Cham, 2015, 57.–76. lpp.
(
16
)	Skat. spriedumus, 2022. gada 8. novembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Aizturēšanas pārbaude pēc savas ierosmes), C‑704/20 un C‑39/21, EU:C:2022:858, 72. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2024. gada 4. oktobris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 41. punkts (turpmāk tekstā – “spriedums Bouskoura”). Tā kā aizturēšana ir būtiska iejaukšanās Hartas 6. pantā nostiprinātajās trešās valsts valstspiederīgā tiesībās uz brīvību, uz to attiecas stingras garantijas, tostarp paredzamība un aizsardzība pret patvaļu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 15. marts, Al Chodor, C‑528/15, EU:C:2017:213, 40. punkts).
(
17
)	Spriedums, 2022. gada 6. oktobris, Politsei- ja Piirivalveamet (Aizturēšana – Noziedzīga nodarījuma izdarīšanas risks) (C‑241/21, EU:C:2022:753, 30.–33., 38. un 40.–43. punkts).
(
18
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu FMS u.c., 268. un 269. punkts.
(
19
)	Diskusiju par Tiesas judikatūru saistībā ar Direktīvu 2008/115 skat. Molnár, T., “The place and role of international human rights law in the EU Return Directive and in the related ECJ case‑law – Approaches worlds apart?’, no: Carrera, S. u.c. (red.), EU External Migration Policies in an Era of Global Mobilities: Intersecting Policy Universes, Brill Nijhoff, Leidene, 2018, 105.–124. lpp.
(
20
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 10. marts, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 38. punkts).
(
21
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 15. marts, Al Chodor (C‑528/15, EU:C:2017:213, 40. punkts). Skat. arī ECT spriedumu, 2009. gada 19. februāris, A. u.c. pret Apvienoto Karalisti (CE:ECHR:2009:0219JUD000345505, 164. punkts).
(
22
)	Jēdziens “pamatots iemesls [pamatotas izredzes]” it īpaši tika interpretēts spriedumā Kadzoev (64.–66. punkts), kurā Tiesa nosprieda, ka pamatotas izredzes veikt izraidīšanu nepastāv, ja, ņemot vērā noteiktos termiņus, šķiet maz ticams, ka attiecīgā persona tiks uzņemta trešā valstī. Skatīt arī spriedumu lietā FMS u.c., 278. punkts.
(
23
)	Skat. šo secinājumu 35. punktu.
(
24
)	Skat. šo secinājumu 37.–40. punktu.
(
25
)	2007. gada 10. maijs, CE:ECHR:2007:0510JUD000019905.
(
26
)	Turpat, 33. un 34. punkts.
(
27
)	Skat. šo secinājumu 44.–47. punktu.
(
28
)	Skat. šo secinājumu 46. un 47. punktu.
(
29
)	Skat. šo secinājumu 39. punktu.
(
30
)	Skat. šo secinājumu 46. punktu.
(
31
)	Citastarp skat. sprieduma Kadzoev 37. punktu un spriedumu, 2022. gada 6. oktobris, Politsei- ja Piirivalveamet (Aizturēšana – Noziedzīga nodarījuma izdarīšanas risks) (C‑241/21, EU:C:2022:753, 40.–42. punkts).
(
32
)	Spriedums, 2020. gada 17. septembris, JZ (Brīvības atņemšanas sods ieceļošanas aizlieguma gadījumā) (C‑806/18, EU:C:2020:724, 27.–29. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
33
)	Spriedums, 2011. gada 6. decembris, Achughbabian (C‑329/11, EU:C:2011:807, 46., 48. un 50. punkts).
(
34
)	Spriedums, 2020. gada 17. septembris, JZ (Brīvības atņemšanas sods ieceļošanas aizlieguma gadījumā) (C‑806/18, EU:C:2020:724, 27.–29. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
35
)	Turpat.
(
36
)	Skat. spriedumu Kadzoev, 63.–67. punkts. Proti, šā sprieduma 65. punktā Tiesa samērīgumu tieši sasaistīja ar pamatotām izredzēm veikt izraidīšanu un nosprieda, ka personas aizturēšana izraidīšanas nolūkā nav jāpagarina ilgāk par laiku, kas ir absolūti nepieciešams, lai nodrošinātu sekmīgu izraidīšanu. Ja izrādās, ka vairs nav pamatotu izredžu veikt izraidīšanu, aizturēšana vairs nav attaisnota un attiecīgā persona ir nekavējoties jāatbrīvo.
(
37
)	Skat. Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktu un 4. punktu.
(
38
)	Skat. Direktīvas 2008/115 8. panta 4. punktu, kurā noteikts: “ja dalībvalstis kā pēdējo iespēju izmanto piespiedu līdzekļus, lai veiktu tāda trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu, kas pretojas izraidīšanai, minētie līdzekļi ir samērīgi un nepārsniedz saprātīgi vajadzīgu spēku. Tos piemēro kā tas noteikts valsts tiesību aktos saskaņā ar pamattiesībām un pienācīgi ievērojot attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā cieņas neaizskaramību un veselības stāvokli.” Skat. arī Peers, S., 4. zemsvītras piezīme, minēts iepriekš, 289.–304. lpp.
(
39
)	Majcher, I. un Strik, T., “Legislating without evidence – The recast of the EU Return Directive”, European Journal of Migration and Law, 23. sēj., Nr. 2, 2021, 103.–126. lpp.
(
40
)	Turpat.
(
41
)	45. punkts. Skat. arī spriedumu Bouskoura, 46. punkts.
(
42
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV L 180, 96. lpp.). Ar Direktīvu 2013/33 tika aizstāta Padomes Direktīva 2003/9/EK (2003. gada 27. janvāris), ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (OV 2003, L 31, 18. lpp.).
(
43
)	No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 22. punkta izriet, ka Ārvalstnieku likuma 127. panta 1. punktā paredzētā tiesību norma par maksimālo sešu mēnešu aizturēšanas termiņu, kas atbilst Direktīvas 2008/115 15. panta 5. punktam, ir piemērojama ikvienai ārvalstnieka aizturēšanai neatkarīgi no tā, vai aizturēšanas juridiskais pamats ir balstīts uz Savienības vai valsts tiesībām. Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 23. punktā teikts, ka “no lietas materiāliem izriet, ka [trešās valsts valstspiederīgā] aizturēšanas pamatā visu laiku vai gandrīz visu laiku, vismaz galvenokārt, ir bijusi [Direktīvas 2008/115] sistēma”.
(
44
)	Aizturēšana izraidīšanas nolūkā saskaņā ar Direktīvu 2008/115 un starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju aizturēšana ir pakļautas atšķirīgiem tiesiskajiem regulējumiem. Skat. šo secinājumu 60. punktu.
(
45
)	Attiecībā uz atšķirību starp aizturēšanas režīmiem saskaņā ar Direktīvu 2008/115 un Dublinas III regulu skat. spriedumu Bouskoura, 46.–50. punkts.
(
46
)	C‑704/20 un C‑39/21, EU:C:2022:858 (83., 84., 88. un 92. punkts).
(
47
)	No Tiesas pastāvīgās judikatūras, it īpaši no 2013. gada 10. septembra sprieduma G. un R. (C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533) un 2014. gada 5. jūnija sprieduma Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320), izriet, ka Direktīvas 2008/115 15. panta 3. punkta otrajā teikumā prasītā pārbaude tiesā ir jāveic ex officio un aizturētajai personai nav jāiesniedz šāds pieteikums. Šī interpretācija nodrošina Hartas 6. pantā nostiprināto pamattiesību uz brīvību un drošību efektīvu aizsardzību.
(
48
)	Spriedums, 2014. gada 5. jūnijs, Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 44. punkts), un 2022. gada 10. marts, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 59. punkts).
(
49
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2022. gada 10. marts, Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
50
)	Skat. šo secinājumu 17. zemsvītras piezīmi.
(
51
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 5. jūnijs, Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 44. punkts), kurā Tiesa būtībā nosprieda, ka jebkādai aizturēšanas pagarināšanai saskaņā ar 15. panta 6. punktu ir nepieciešams jauns individualizēts vērtējums un tā nevar būt automātiska (44.–46. punkts). Turklāt tiesai, kas izskata lietu, ir jāizvērtē pagarināšanas nosacījumi, nevis tikai jāpamatojas uz administratīvās iestādes secinājumiem (60. punkts).
(
52
)	Tiesa ir atzinusi, ka Hartas 47. pantā garantēto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā būtībai būtu pretrunā tas, ka neviena tiesa nevarētu izvērtēt, vai lēmums, ar kuru ir noteikta aizturēšana saskaņā ar Direktīvu 2008/115, atbilst tiesībām un brīvībām, kas Savienības tiesībās ir garantētas trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri dalībvalsts teritorijā uzturas nelikumīgi (šajā nozīmē skat. spriedumu FMS u.c., 290. punkts).
(
53
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. novembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Aizturēšanas pārbaude pēc savas ierosmes) (C‑704/20 un C‑39/21, EU:C:2022:858, 83. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
54
)	Skat. Direktīvas 2008/115 15. panta 2. punktu, kurā ir skaidri noteikts, ka aizturēšana ir jāpārbauda tiesā “iespējami īsā laikā no turēšanas apsardzībā sākuma brīža” un ka pagarinājumus pārbauda tiesa. No šīs direktīvas sistēmiskās loģikas izriet – tā kā aizturēšanai ir jābūt nepieciešamai, samērīgai un ierobežotai laikā, aizturēšanas turpināšanas pārbaudei saskaņā ar minētās direktīvas 15. panta 3. punkta otro teikumu ir jāpiemēro tādas pašas tiesiskās garantijas kā sākotnējai aizturēšanai, tostarp attiecībā uz [tiesas veiktu pārbaudi] iespējami īsā laikā.
(
55
)	Spriedums, 2022. gada 8. novembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Aizturēšanas pārbaude pēc savas ierosmes) (C‑704/20 un C‑39/21, EU:C:2022:858, 83. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
56
)	Šo interpretāciju vēl vairāk pastiprina Direktīvas 2008/115 15. panta 4. punkts, kurā ir paredzēts, ka aizturēšana beidzas nekavējoties, ja vairs netiek izpildīti Direktīvas 2008/115 15. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi. Ar šo tiesību normu nebūtu saderīgi, ja pagarinājums tiktu noteikts automātiski vai pārlieku vēlu.
(
57
)	Skat. spriedumu, 2014. gada 8. maijs, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, 41. punkts).
(
58
)	Skat. arī spriedumu FMS u.c., 276. punkts.
(
59
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu FMS u.c., 288. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
60
)	Turpat, 289. punkts.
(
61
)	Spriedums, 2022. gada 8. novembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Aizturēšanas pārbaude pēc savas ierosmes) (C‑704/20 un C‑39/21, EU:C:2022:858, 83. punkts).
(
62
)	Turpat, 81. un 83. punkts.
(
63
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, FMS u.c., 292. punkts.
(
64
)	Turpat, 293. punkts ar norādi uz 2014. gada 5. jūnija spriedumu Mahdi (C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, 62. punkts). Skat. arī spriedumus, 2022. gada 8. novembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Aizturēšanas pārskatīšana pēc savas ierosmes) (C‑704/20 un C‑39/21, EU:C:2022:858, 79. punkts), kā arī spriedumu Bouskoura, 44. punkts.
(
65
)	Skat. spriedumu FMS u.c., 294. punkts.
(
66
)	Turpat, 278. punkts.
(
67
)	Skat. spriedumu Bouskoura, 58.–61. punkts.
(
68
)	Turpat.