ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
14 април 2021 година(*)
„Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Защита на потребителите — Директива 2008/48/ЕО — Член 10 — Информация, която следва да се съдържа в договорите за потребителски кредити — Член 22 — Равнище на хармонизация — Национална мярка, която задължава кредитните институции да представят всички елементи на договора за кредит в еднакъв по вид, формат и размер шрифт“
По дело C‑535/20
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Окръжен съд Разград (България) с акт от 2 октомври 2020 г., постъпил в Съда на 20 октомври 2020 г., в рамките на производство по дело
„БНП Париба Пърсънъл Файненс“ С.А. Париж
срещу
T.Г.M.
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: L. Bay Larsen, председател на състава, C. Toader (докладчик) и M. Safjan, съдии,
генерален адвокат: G. Hogan,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, да се произнесе с мотивирано определение в съответствие с член 99 от Процедурния правилник на Съда,
постанови настоящото
Определение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 10, параграф 2 и на член 22, параграф 1 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ L 133, 2008 г., стр. 66).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между банка „БНП Париба Пърсънъл Файненс“ С.А. Париж, представлявана от регистрирания ѝ в България клон, „БНП Париба Пърсънъл Файненс С.А.“ клон България, и потребителя, T.Г.M., с предмет установяване на парични вземания, дължими в изпълнение на договор за потребителски кредит.
Правна уредба
Правото на Съюза
3        Съображения 7, 9, 19, 31 и 44 от Директива 2008/48 гласят следното:
„(7)      За да се улесни изграждането на добре функциониращ вътрешен пазар на потребителски кредити, е необходимо да се предвиди хармонизирана рамка на [Съюза] в редица ключови области. Предвид постоянно развиващия се пазар на потребителски кредити и нарастващата мобилност на европейските граждани, едно далновидно законодателство на [Съюза], което може да се адаптира към бъдещи форми на кредитиране и което дава на държавите членки необходимата степен на гъвкавост при прилагането им, следва да спомогне за установяването на съвкупност от съвременни правни норми относно потребителския кредит.
[…]
(9)      Пълната хармонизация е необходима, за да се осигури на всички потребители в [Европейския съюз] високо и равностойно ниво на защита на техните интереси и за да се създаде реален вътрешен пазар. […]
[…]
(19)      За да се даде възможност на потребителите да взимат своите решения при пълно знание за фактите, те следва да получават адекватна информация относно условията и стойността на кредита и относно техните задължения, преди да бъде сключен договорът за кредит, която те могат да вземат със себе си и да обмислят. С оглед осигуряване на възможно най-пълна прозрачност и сравнимост на предложенията за сключване на договор, тази информация следва да включва по-специално годишния процент на разходите [ГПР], приложим за кредита и определян по еднакъв начин навсякъде в [Съюза]. […]
[…]
(31)      За да се даде възможност на потребителя да познава своите права и задължения по договор за кредит, този договор следва да съдържа цялата необходима информация по ясен и кратък начин.
[…]
(44)      С оглед гарантиране на прозрачност и стабилност на пазара и в очакване на по-нататъшна хармонизация, държавите членки следва да гарантират наличието на подходящи мерки за регулиране или контрол на кредиторите“.
4        Съгласно член 1 от Директива 2008/48 целта ѝ е да хармонизира някои аспекти на правната уредба на държавите членки, отнасящи се до договорите за потребителски кредит.
5        Член 3 от тази директива гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
a)      „потребител“ означава всяко физическо лице, което при сделки, попадащи в приложното поле на настоящата директива, действа извън рамките на своята търговска, стопанска или професионална дейност;
[…]“.
6        Член 5 от посочената директива, озаглавен „Преддоговорна информация“, гласи:
„1.      Достатъчно време преди потребителят да бъде обвързан с договор или предложение за кредит, кредиторът и, ако е приложимо, кредитният посредник въз основа на предложените от кредитора условия по кредита, както и, ако е приложимо, на изразените предпочитания и предоставената от потребителя информация предоставя на потребителя информацията, необходима за сравняване на различните предложения за сключване на договор и вземането на информирано решение за сключване на договор за кредит. Тази информация, на хартиен или друг траен носител, се предоставя посредством „Стандартна европейска информация относно потребителски кредит“ в приложение II. Смята се, че кредиторът е изпълнил изискванията относно информацията по настоящия параграф и по член 3, параграфи 1 и 2 от Директива 2002/65/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година относно дистанционна търговия на потребителски финансови услуги и за изменение на Директива 90/619/ЕИО на Съвета и на Директиви 97/7/ЕО и 98/27/ЕО (ОВ L 271, 2002 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 183)], ако е предоставил „Стандартна европейска информация за потребителски кредит“.
Тази информация посочва:
[…]
в)      общия размер на кредита и условията за усвояването му;
[…]
ж)      [ГПР] и общата сума, дължима от потребителя, пояснени чрез представителен пример, в който се посочват всички допускания, използвани за изчисляването на този процент; когато потребителят е информирал кредитора за една или повече характеристики на предпочитания от него кредит, например срок на договора за кредит и общ размер на кредита, кредиторът следва да вземе предвид тези характеристики; ако договорът за кредит предвижда различни начини за усвояване на кредита с различни разходи или лихвени проценти и кредиторът използва допускането, установено в приложение I, част II, буква б), той указва, че други механизми за усвояване по този тип договор за кредит могат да имат за последица по-висок [ГПР];
[…]“.
7        Член 10 от същата директива, озаглавен „Информация, която следва да се съдържа в договорите за кредит“, гласи:
„1.      Договорите за кредит се изготвят на хартиен или друг траен носител.
Всяка от страните по договора получава екземпляр от договора за кредит. Настоящият член не засяга националните правила, отнасящи се до действителността на сключването на договорите за кредит, които са в съответствие с правото на [Съюза].
2.      Договорът за кредит посочва по ясен и кратък начин:
[…]
г)      общия размер на кредита и условията за усвояването на кредита;
[…]
ж)      [ГПР] и общата сума, дължима от потребителя, изчислена при сключването на договора за кредит; посочват се всички допускания, използвани за изчисляването на този процент;
[…]
ф)      когато е приложимо, други условия по договора;
[…]“.
8        Член 22 от Директива 2008/48, озаглавен „Хармонизация и императивен характер на настоящата директива“, гласи:
„1.      Доколкото настоящата директива съдържа хармонизирани разпоредби, държавите членки [не могат да] запазят или въвеждат разпоредби, различни от предвидените в настоящата директива.
[…]
3.      Държавите членки освен това гарантират, че разпоредбите, които приемат за изпълнение на настоящата директива, не могат да бъдат заобиколени в резултат на начина, по който са формулирани договорите, по-конкретно чрез включване на усвоявания или договори за кредит, попадащи в приложното поле на настоящата директива, в договори за кредит, чийто характер или цел би позволил да се избегне изпълнението ѝ.
[…]“.
Българското право
9        С член 1 от Закона за потребителския кредит (ДВ, бр. 18 от 5 март 2010 г., стр. 2), в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „ЗПК“), се уреждат:
„1.      изискванията към договора за потребителски кредит, включително когато е сключен чрез посредник, както и към рекламата на този вид договор;
2.      изискванията към преддоговорната информация и начина на изчисляване на [ГПР] при договор по т. 1 […]“.
10      Съгласно член 2 от ЗПК „[ц]елта на закона е да осигури защита на потребителите чрез създаване на равноправни условия за получаване на потребителски кредит, както и чрез насърчаване на отговорно поведение от страна на кредиторите при предоставяне на потребителски кредит“.
11      Съгласно член 10, алинея 1 от ЗПК „[д]оговорът за потребителски кредит се сключва в писмена форма, на хартиен или друг траен носител, по ясен и разбираем начин, като всички елементи на договора се представят с еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12, в два екземпляра — по един за всяка от страните по договора“.
12      Член 11, алинея 1 от ЗПК гласи:
„Договорът за потребителски кредит се изготвя на разбираем език и съдържа:
[…]
3.      името, единния граждански номер (личен номер или личен номер за чужденец), постоянния и настоящия адрес на потребителя;
[…]
7.      общия размер на кредита и условията за усвояването му;
[…]
9.      лихвения процент по кредита, условията за прилагането му и индекс или референтен лихвен процент, който е свързан с първоначалния лихвен процент, както и периодите, условията и процедурите за промяна на лихвения процент; ако при различни обстоятелства се прилагат различни лихвени проценти, тази информация се предоставя за всички приложими лихвени проценти;
[…]
15.      лихвения процент, който се прилага при просрочени плащания, изчислен към момента на сключване на договора за кредит, начините за неговото променяне, както и стойността на всички разходи, които се дължат при неизпълнение на договора;
16.      предупреждение за последиците за потребителя при просрочие на вноските;
[…]
19.      изискуемите застраховки, ако има такива;
[…]“.
13      Съгласно член 22 от ЗПК „[к]огато не са спазени изискванията на чл. 10, ал. 1, чл. 11, ал. 1, т. 7—12 и 20 и ал. 2 и чл. 12, ал. 1, т. 7—9, договорът за потребителски кредит е недействителен“.
14      Съгласно параграф 2 от Допълнителните разпоредби (на ЗПК, ДВ бр. 91 от 20 ноември 2012 г., стр. 3), в редакцията им, приложима към спора в главното производство, с този закон в българското право се въвеждат разпоредбите на Директива 2008/48.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
15      Както следва от акта за преюдициално запитване, на 27 юли 2016 г. „БНП Париба Пърсънъл Файненс“ ЕАД отпуска потребителски кредит в размер на 12 000 лв. (около 6 121 EUR) на T.Г.M., който също така сключва застраховка като кредитополучател, чиято застрахователна премия е разделена на равни месечни вноски и е част от 22‑те месечни вноски, уговорени за погасяването на кредита.
16      На 16 ноември 2018 г. „БНП Париба Пърсънъл Файненс“ С.А. Париж, представлявано от регистрирания си в България клон, „БНП Париба Пърсънъл Файненс“ С.А. клон България, в качеството си на универсален правоприемник на „БНП Париба Пърсънъл Файненс“ ЕАД, уведомява T.Г.M., че вземането му е обявено за предсрочно изискуемо поради преустановяване на плащането на вноските по договора от заинтересованото лице, и му определя седемдневен срок за погасяване на главницата и дължимите лихви, но плащане по тази покана не е последвало.
17      След като е сезиран от „БНП Париба Пърсънъл Файненс„С.А. Париж и след като е издал заповед за изпълнение срещу потребителя, Районен съд Исперих (България) назначава вещо лице, което да проучи кредитното досие като цяло. Във връзка с това заключението на назначеното вещо лице е, че съществуват разлики по отношение на вида, формата и размера на шрифта, използван в печатния текст на изследвания договор за потребителски кредит и в останалите негови елементи като застрахователния сертификат, като тези различия са преценени от съда като намиращи се в противоречие с изискванията на член 10, алинея 1 от ЗПК, по силата на който всички елементи на договора за кредит се представят с еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12.
18      На основание член 22 от ЗПК Районен съд Исперих обявява договора за потребителски кредит за „недействителен“ и като последица от това приема за установено съществуването на парично вземане на „БНП Париба Пърсънъл Файненс“ С.А. Париж само за чистата стойност на непогасения кредит в размер на 8629,47 лв. (около 4318 EUR), представляваща непогасената главница по кредита и по закупената застраховка, а в останалата част искът в първоинстанционното производството е отхвърлен като неоснователен.
19      БНП Париба Пърсънъл Файненс С.А. Париж подава въззивна жалба пред запитващата юрисдикция срещу решението, с което Районен съд Исперих отхвърля иска ѝ, като твърди, че това решение не е съобразено с разпоредбите на член 10, параграф 2 от Директива 2008/48.
20      Запитващата юрисдикция посочва, че относно съвместимостта на член 10, алинея 1 от ЗПК с Директива 2008/48 в българската съдебна практика съществуват две течения.
21      Така съгласно първото течение в съдебната практика българският законодател е въвел допълнително изискване във връзка с договора за потребителски кредит, което не се съдържа в Директива 2008/48 и води до значителна санкция за кредитодателя, тъй като последният по-специално губи правото си да получи лихвите и направените разходи по кредита. Ето защо с оглед на практиката на Съда, произтичаща по-специално от решения от 12 юли 2012 г., SC Volksbank România (C‑602/10, EU:C:2012:443), и от 5 септември 2019 г., Pohotovosť, (C‑331/18, EU:C:2019:665), се счита, че член 10, алинея 1 от ЗПК не е в съответствие с Директива 2008/48 и не трябва да се прилага, поради което договорите за потребителски кредит, при които не е спазено предвиденото в тази разпоредба изискване, се считат за действителни.
22      Съгласно второто течение в съдебната практика с член 10, алинея 1 от ЗПК се транспонира предвиденото в Директива 2008/48 изискване, съгласно което клаузите на договор за потребителски кредит трябва да са формулирани по такъв начин, че да са достъпни за средния потребител, и да бъдат напечатани с шрифт, който е лесен за четене и достатъчно едър, за да се избегне опасността да бъде пренебрегнат от потребителя.
23      При тези обстоятелства Окръжен съд Разград (България) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Следва ли чл. 22 параграф 1 от Директива № 2008/48[…] да се тълкува в смисъл, че не допуска национална мярка, с която се цели транспонирането на тази директива във вътрешното право, да налага на кредитните институции непредвидени в директивата задължения, отнасящи се до представянето на всички елементи на договора за кредит в еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12?
2)      Следва ли член 10, параграф 2 и съображение 31 от Директива № 2008/48[…] да се тълкуват в смисъл, че елементите на договора за кредит — неговите условия, идентификационните данни на кредитополучателя (член 10, параграф 2, буква „б“ от директивата) и условията на застраховката (член 10, параграф 2, буква „о“ от директивата), трябва да са представени в еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12, за да отговарят на изискването, предвидено в тези разпоредби, за посочването им по ясен начин?“.
По преюдициалните въпроси
24      Съгласно член 99 от Процедурния правилник на Съда, по-специално когато отговорът на преюдициален въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика или отговорът не оставя място за разумно съмнение, Съдът може във всеки един момент да се произнесе с мотивирано определение по предложение на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат.
25      Тази разпоредба следва да се приложи по настоящото дело.
26      С въпросите си, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 10, параграф 2 и член 22, параграф 1 от Директива 2008/48 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която налага всички елементи на договор за потребителски кредит да бъдат представени с еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12.
27      В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 1 от Директива 2008/48 целта ѝ е да хармонизира някои аспекти на правната уредба на държавите членки, отнасящи се до договорите за потребителски кредит. Член 22, параграф 1 от тази директива уточнява, че доколкото тя съдържа хармонизирани разпоредби, държавите членки не могат да запазят или въвеждат национални разпоредби, различни от предвидените в посочената директива.
28      Следователно, макар Директива 2008/48 да хармонизира само някои аспекти на правилата на държавите членки за потребителските кредити, от съображение 44 от нея следва, че с оглед на гарантиране на прозрачност и стабилност на пазара и в очакване на по-нататъшна хармонизация държавите членки следва да гарантират наличието на подходящи мерки за регулиране или контрол на кредиторите, като същевременно се уверят, че посочените мерки не влизат в противоречие с хармонизираните от тази директива области (вж. в този смисъл решения от 12 юли 2012 г., SC Volksbank România, C‑602/10, EU:C:2012:443, т. 66 и от 26 март 2020 г., Mikrokasa и Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, т. 43).
29      Така, от една страна, следва да се припомни, че Директива 2008/48 е приета с двойната цел да се осигури високо и равностойно ниво на защита на интересите на всички потребители в Съюза и да се улесни изграждането на добре функциониращ вътрешен пазар на потребителски кредити (решение от 5 септември 2019 г., Pohotovosť, C‑331/18, EU:C:2019:665, т. 41 и цитираната съдебна практика).
30      Видно от съображение 19 от споменатата директива, тя трябва да гарантира по-специално че преди сключването на договора за кредит потребителят ще получи адекватна информация, в частност за ГПР навсякъде в Съюза, която да му дава възможност да сравни прилаганите проценти (решение от 16 юли 2020 г., Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, т. 49).
31      По-конкретно Съдът пояснява, че предоставената преди или по време на сключването на договора информация относно условията на договора и последиците от сключването му е от основно значение за потребителите (вж. в този смисъл решение от 21 април 2016 г., Radlinger и Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, т. 64 и цитираната съдебна практика).
32      Що се отнася до условията, на които трябва да отговаря информацията, която трябва да бъде предоставена на потребителя в договора за кредит, следва да се отбележи, че член 10, параграф 1 от Директива 2008/48 предвижда единствено договорите за кредит да се изготвят на хартиен или друг траен носител и всяка от страните по договора да получава екземпляр от тях. Член 10, параграф 2 от Директивата изброява информацията, която трябва да се съдържа в договора за кредит по ясен и кратък начин, така че, както се уточнява в съображение 31 от посочената директива, потребителят да може да се запознае с правата и задълженията си по съответния договор.
33      Доколкото в Директива 2008/48 не се определят подробно форматът и размерът на шрифта, с които тази информация трябва да бъде предоставена на длъжника при сключването на договор за потребителски кредит, държавите членки остават по принцип компетентни да установят правила както относно конкретната форма на представяне на тази информация, така и относно последиците от неспазването ѝ от страна на търговците, при условие че тези правила допринасят за представянето на посочената в член 10, параграф 2 от Директивата информация по ясен и кратък начин.
34      В случая от акта за преюдициално запитване е видно, че разглежданата национална правна уредба налага всички елементи на договор за потребителски кредит да бъдат представени с еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12.
35      Приемането на такова изискване изглежда в състояние да гарантира, че информацията ще бъде представена прозрачно и четливо, както и да възпрепятства използването на дребен шрифт, който би могъл да породи опасността важна информация към момента на сключване на договора и по време на неговото изпълнение да бъде пропусната от съответния потребител.
36      Освен това от данните по преписката, с която разполага Съдът, е видно, че съответната правна уредба се ограничава да предвиди правила относно формата, в която трябва да се представи информацията, и не налага задължения за предоставяне на допълнителна информация извън хармонизирано установената в член 10, параграф 2 от Директива 2008/48.
37      С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 10, параграф 2 и член 22, параграф 1 от Директива 2008/48 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която налага всички елементи на договор за потребителски кредит да бъдат представени с еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12.
По съдебните разноски
38      С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
Член 10, параграф 2 и член 22, параграф 1 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която налага всички елементи на договор за потребителски кредит да бъдат представени с еднакъв по вид, формат и размер шрифт — не по-малък от 12.
Съставено в Люксембург на 14 април 2021 година.
Секретар
Председател на шести състав
A. Calot Escobar
L. Bay Larsen
*      Език на производството: български.