Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
H. SAUGMANDSGAARD ØE
представено на 6 декември 2018 година(1)
Дело C‑596/17
Japan Tobacco International SA
Japan Tobacco International France SAS
срещу
Premier ministre
Ministre de l’Action et des Comptes publics
Ministre des Solidarités et de la Santé
(Преюдициално запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция)
„Преюдициално запитване — Директива 2011/64/ЕС — Акциз върху обработен тютюн — Член 15, параграф 1 — Свободно определяне на максималните цени на дребно — Национална правна уредба, която задължава производителите и вносителите да определят единна цена на дребно, изразена за 1 000 единици или за 1 000 грама за всяко тютюнево изделие, без да имат възможност да променят тази цена в зависимост от вместимостта на потребителските опаковки“
I.      Въведение
1.        Преюдициалното запитване, отправено от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция), се отнася до тълкуването на член 15 от Директива 2011/64/ЕС относно структурата и ставките на акциза върху обработен тютюн(2), разглеждан в светлината на членове 2—5 от тази директива.
2.        Запитването е отправено в рамките на жалба за отмяна на някои разпоредби, съдържащи се в две писма на френските органи до производителите и одобрените доставчици на тютюневи изделия, относно реда и условията за одобряване на цените за продажба на дребно на обработен тютюн в континентална Франция. Съгласно тези писма, в които се възпроизвеждат разпоредбите на член 572 от Code général des impôts (Общ данъчен кодекс, наричан по-нататък „CGI“), тези оператори определят свободно единна продажна цена на дребно за всяко тютюнево изделие и тя трябва да бъде изразена за 1 000 единици или за 1 000 грама. Последиците от тази система са, че единичната цена на изделие остава една и съща независимо от вместимостта на опаковката, в която изделието е освободено за потребление. Следователно производителите и вносителите не могат да променят цената на дребно на което и да е от изделията си в зависимост от потребителската опаковка на изделието.
3.        По същество запитващата юрисдикция иска да установи дали национална правна уредба като член 572 от CGI, доколкото произвежда посочените последици, е съвместима с член 15, параграф 1 от Директива 2011/64. По смисъла на последната разпоредба производителите или вносителите имат правото свободно да определят максималната цена на дребно за всяко тяхно изделие, която съставлява данъчната основа на пропорционалния акциз върху обработения тютюн.
4.        В края на моя анализ ще направя извода, че член 15, параграф 1 от тази директива допуска подобна национална правна уредба.
II.    Правна уредба
1.      Правото на Съюза
5.        Съгласно член 1 от Директива 2011/64 тя „установява основните принципи за хармонизацията на структурата и ставките на акциза, на ко[й]то държавите членки подлагат обработения тютюн“.
6.        Член 2, параграф 1 от тази директива гласи:
„За целите на настоящата директива обработен тютюн означава:
а)      цигари;
б)      пури и пурети;
в)      тютюн за пушене:
i)      фино нарязан тютюн за свиване на цигари;
ii)      друг тютюн за пушене“.
7.        В членове 3, 4 и 5 от посочената директива са дадени определения съответно за цигари, пури или пурети и тютюн за пушене.
8.        Член 15, параграф 1 от същата директива гласи:
„Производителите или ако е уместно, техните представители или упълномощени посредници в Съюза, и вносителите на тютюн от трети държави имат правото свободно да определят максималната цена на дребно за всеки техен продукт за всяка държава членка, в която въпросните продукти се освобождават за потребление.
Първа алинея обаче не може да затруднява прилагането в националните системи на законодателството относно контрола върху нивата на цените или наблюдението на задължителните цени, при условие че те са съвместими със законодателството на Съюза“.
2.      Френското право
9.        Член 572 от CGI, в редакцията му след Loi du 26 janvier 2016 de modernisation du système de santé (Закон от 26 януари 2016 г. за модернизация на системата за здравеопазване), гласи:
„Цената на дребно на всяко изделие, изразена за 1 000 единици или за 1 000 грама, е една и съща за цялата територия и се определя свободно от производителите и от одобрените доставчици. Тя се прилага, след като бъде одобрена със съвместна заповед на министрите по въпросите на здравеопазването и на бюджета при условията, определени с декрет на Conseil d’État. Цената обаче не може да бъде одобрена, ако е по-ниска от сбора от себестойността на продукцията и всички данъци.
[…]“.
III. Спорът в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
10.      На 30 септември 2016 г. и на 20 януари 2017 г. дружествата Japan Tobacco International SA и Japan Tobacco International France SAS (наричани по-нататък общо „дружествата Japan Tobacco“) на основание злоупотреба с власт подават пред Conseil d’État (Държавен съвет) жалби за отмяна на някои разпоредби, съдържащи се в две писма от 6 април и от 22 ноември 2016 г., изпратени от френските власти до производителите и одобрените доставчици на тютюневи изделия. В тези писма са изложени редът и условията за одобряване на цените за продажба на дребно на обработен тютюн в континентална Франция, както са предвидени в член 572 от CGI.
11.      Тази разпоредба задължава производителите и доставчиците да определят единна цена на дребно за всяко от техните тютюневи изделия, изразена за 1 000 единици или за 1 000 грама, независимо от вместимостта на опаковката му. Съгласно писмото от 22 ноември 2016 г. в този контекст всяко изделие се определя чрез асоцииране с марка и търговско наименование. Това правило, наричано по-нататък „правилото относно цената за 1 000“, предполага, че цената на всяко изделие остава една и съща независимо от потребителската опаковка (наречена „референтна стойност“), в която се предлага. Правилото относно цената за 1 000 има за цел да предотврати увеличаване на потреблението на тютюн, което може да възникне в резултат от падането на цените на определени изделия, когато са опаковани в по-голямо количество.
12.      В подкрепа на жалбите си дружествата Japan Tobacco изтъкват, наред с други основания, че член 572 от CGI, на който се основават обжалваните писма, нарушава принципа на свободно определяне на максималните цени на дребно на тютюневите изделия, прогласен в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64, тъй като не дава възможност при определянето на тези цени да се вземат предвид евентуални разлики в разходите за опаковане, свързани с опакованите количества.
13.      В това отношение запитващата юрисдикция изпитва съмнения, на първо място_относно приложното поле на тази директива. Тя посочва, че в съответствие със своята данъчна цел посочената директива може да бъде тълкувана като уреждаща само цените на тютюневите изделия, доколкото те са предмет на облагане с акциз, т.е. цените на цигарите, пурите, пуретите и тютюна за пушене в съответствие с техните определения в членове 2—5 от същата директива(3). Поради това установеният в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 принцип не се прилагал по отношение на потребителската опаковка на тези изделия. Следователно правилото относно цената за 1 000 — доколкото забранява промяната на цената на изделията в зависимост от вместимостта на потребителските опаковки — не може да накърни този принцип.
14.      Все пак Conseil d’État (Държавен съвет) припомня, че в две решения по искове за неизпълнение на задължения, постановени през 2002 г.(4) и 2010 г.(5) Съдът обявява за противоречащи на тази разпоредба две по-ранни редакции на член 572 от CGI, които наред с правилото относно цената за 1 000 въвеждат режими на задължителни минимални цени за продажба на дребно на тютюневите изделия. Според Съда посочените режими са можели да нарушат свободната конкуренция, попречвайки на някои производители и вносители да се възползват от по-ниската себестойност на продукцията им в сравнение с тази на конкурентите им. Запитващата юрисдикция иска да установи дали разглежданите решения отразяват волята на Съда да изтъкне предимството на принципа на свободна конкуренция пред данъчната цел на Директива 2011/64. Освен това тази юрисдикция пита Съда дали определянето на цените на тютюневите изделия в зависимост от тяхната опаковка попада — независимо от съдържащите се в членове 2—5 от тази директива определения — в приложното поле на свободата на производителите и вносителите, гарантирана в член 15, параграф 1 от посочената директива.
15.      На второ място, ако Съдът даде утвърдителен отговор на посочения въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 572 от CGI — доколкото възпрепятства тези оператори да променят цените за продажба на дребно на техните изделия в зависимост от вместимостта на опаковката им — е в съответствие с член 15, параграф 1 от Директива 2011/64. За тази цел запитващата юрисдикция подчертава, че правилото относно цената за 1 000 забранява на операторите в представените за одобрение цени не да отразяват общо разликите в себестойността, независимо от произхода на тези разлики, а само да променят тези цени в зависимост от размера на опаковката.
16.      В този контекст Conseil d’État (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Следва ли Директива [2011/64] да се тълкува в смисъл, че с оглед на съдържащите се в членове 2, 3 и 4 от нея определения за тютюневи изделия тя регулира и цената на тютюневите изделия в опаковки?
2)      При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли член 15 от Директива [2011/64], доколкото в него е прогласен принципът за свободно определяне на цените на тютюневите изделия, да се тълкува като забраняващ норма за определяне на цените на тези изделия за 1 000 единици или за 1 000 грама, която води до забрана за производителите на тютюневи изделия да променят цените си в зависимост от евентуални разлики в разходите за опаковане на съответните изделия?“.
17.      Дружествата Japan Tobacco, френското, италианското и португалското правителство, както и Европейската комисия представят писмени становища пред Съда.
18.      Дружествата Japan Tobacco, френското правителство и Комисията са представлявани в съдебното заседание за изслушване на устните състезания, проведено на 5 септември 2018 г.
IV.    Анализ
1.      Предварителни бележки
1.      По обхвата на преюдициалните въпроси
19.      Поставяйки двата въпроса, които ще разгледам заедно, Conseil d’État (Държавен съвет) иска главно да установи дали национална правна уредба като член 572 от CGI, която задължава производителите и вносителите да изразяват единната цена на дребно за всеки техен продукт за 1 000 единици или за 1 000 грама, като по този начин ги възпрепятства да променят тази цена в зависимост от вместимостта на различните опаковки, в които съответните изделия се освобождават за потребление, е съвместима с член 15, параграф 1 от Директива 2011/64.
20.      Съгласно текста на първия въпрос тази юрисдикция пита Съда дали разглежданата директива урежда определянето на цените на тютюневите изделия в опаковка. Както се установява от акта за преюдициално запитване, този въпрос се отнася по-специално до обхвата на посочения в член 15, параграф 1 от разглежданата директива принцип на свободно определяне от страна на производителите и вносителите на максималната цена на дребно за всяко тяхно изделие.
21.      От една страна, както подчертават всички заинтересовани страни, с изключение на дружествата Japan Tobacco, установената в тази разпоредба свобода на производителите и вносителите би могла да има за предмет определянето на цените на дребно за „всеки техен продукт“ в смисъл, че става въпрос за всеки вид обработен тютюн от дадена марка или тип, който отговаря на едно от определенията, съдържащи се в членове 2—5 от посочената директива, независимо от вместимостта на опаковката му (например всяка цигара от марката X и от типа Y)(6).
22.      От друга страна, както твърдят дружествата Japan Tobacco, изразът „всеки техен продукт“ може да се тълкува като обозначаващ всяка потребителска опаковка на такова изделие (например всеки пакет от 20, 25 или 30 цигари от марката X и от типа Y). Следователно член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 гарантирал свободата на производителите и вносителите да определят цената на дребно за всяка референтна стойност, която те предлагат на пазара.
23.      Вторият въпрос се отправя до Съда само в случай, че тази юрисдикция възприеме в отговор на първия въпрос тълкуването на член 15, параграф 1 от Директива 2011/64, изложено в предходната точка. В този случай Conseil d’État (Държавен съвет) пита Съда дали национална правна уредба като разглежданото правило относно цената за 1 000 нарушава тази разпоредба, доколкото възпрепятства производителите и вносителите да определят свободно разликата в цените между потребителските опаковки с различна единична вместимост.
24.      Ако, обратно на това, Съдът приеме, че „продукт“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 обозначава самите изделия от обработен тютюн независимо от вместимостта на тяхната опаковка, запитващата юрисдикция счита, че член 572 от CGI не нарушава тази разпоредба. Това било така, защото в самия текст на член 572 от CGI се посочва, че цените на така определените изделия се определят свободно.
25.      Споделяйки последното посочено становище, в общия си анализ на преюдициалните въпроси ще разясня причините, поради които национална правна уредба като предвиденото в член 572 от CGI правило относно цената за 1 000 не ограничава дори непряко свободата, гарантирана в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64. Важно е по-специално да обясня по какъв начин подобна правна уредба се различава от по-ранните редакции на член 572 от CGI, които са били предмет на критика от страна на Съда на основание, че ограничават тази свобода(7).
2.      Относно последиците от разглежданата в главното производство национална правна уредба, за която се отнасят преюдициалните въпроси
26.      Струва ми се също така полезно да подчертая най-напред, че макар член 572 от CGI да има редица ограничаващи последици върху търговската политика на производителите и вносителите на обработен тютюн, само една от тях е предмет на настоящото преюдициално запитване. Conseil d’État (Държавен съвет) пита Съда дали член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 не допуска разглежданата национална разпоредба само доколкото тя задължава тези оператори да изразяват цените за продажба на дребно в 1 000 единици или за 1 000 грама за всеки техен продукт, като тази цена остава една и съща независимо от вместимостта на опаковката, в която съответният продукт е освободен за потребление
27.      Обратно на това, преюдициалните въпроси не се отнасят до съвместимостта на член 572 от CGI с принципа на свободно определяне на цените, доколкото посочената разпоредба има също така за последица, първо, въвеждане на изискването цената на дребно на всяко изделие да бъде една и съща за цялата територия на континентална Франция, второ, налагане на минимален праг на цените(8) и трето, възпрепятстване на производителите и вносителите да повишават или да понижават одобрената от административния орган цена на дребно.
28.      В становищата си обаче дружествата Japan Tobacco също така критикуват тази разпоредба, доколкото тя има посоченото тройно действие. По-специално, те се позовават на несъвместимостта на член 572 от CGI с принципа на свободно определяне на цените, тъй като цената на дребно, установена съгласно тази разпоредба, след като бъде одобрена, съставлява не само максималната цена, но и минимална цена, и следователно фиксирана цена при препродажба.
29.      За да се избегне всякаква неяснота в това отношение, още в самото начало ще уточня, че този аспект на член 572 от CGI относно ценовата политика е ирелевантен по отношение на член 15, параграф 1 от Директива 2011/64. Както следва от изложената по-долу съдебна практика(9), тази разпоредба предполага само, че максималната цена на дребно за всеки от продуктите на производителите или вносителите, доколкото образува данъчната основа на ad valorem акциза, се определя свободно от последните. Тази разпоредба допуска национална мярка, която задължава спазването от страна на производителите и вносителите на фиксирана цена, които те сами са определили свободно.
30.      Съдът е установил, че Директива 2011/64 не се противопоставя на дадена ценова политика, доколкото тя не е в противоречие с целите на тази директива, и по-специално с целта да не се допуска нарушение на конкуренцията между различните категории тютюневи изделия, принадлежащи към една и съща група(10).
31.      В това отношение в решение Etablissements Fr. Colruyt(11) Съдът приема, че член 15, параграф 1 от посочената директива допуска национална правна уредба, която забранява на търговците на дребно да продават тютюневи изделия на единична цена, по-ниска от посочената от производителя или вносителя цена върху акцизния бандерол, с който са облепени тези изделия, доколкото тази цена е била свободно определена от вносителя. Според Съда подобна уредба „не попада в обхвата на положението, разгледано в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64“(12).
32.      По същия начин тази разпоредба не забранява национална правна уредба, която предвижда, че одобрената цена за продажба на дребно е единна, т.е. фиксирана и съответно максимална и минимална цена, при условие че тази единна одобрена цена е определена свободно от производителите или вносителите.
2.      По тълкуването на член 15, параграф 1 от Директива 2011/64
33.      Както беше посочено по-горе, Conseil d’État (Държавен съвет) приканва Съда да определи дали изразът „всеки техен продукт“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 се отнася до всички видове обработен тютюн от дадена марка и тип, които се освобождават за потребление от производителите и вносителите, или до всяка от потребителските опаковки на тези видове обработен тютюн. Запитващата юрисдикция отправя до Съда този въпрос, за да може да се произнесе относно съвместимостта с разглежданата разпоредба на правилото относно цената за 1 000, доколкото то не допуска промяната на цената на дребно на всеки от посочените видове обработен тютюн в зависимост от вместимостта на различните му опаковки.
34.      Тъй като текстът на член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 не уточнява обхвата на разглеждания израз, той трябва да бъде изяснен, като тази разпоредба се тълкува в светлината на общата структура на тази директива и на целта, която преследват разпоредбата и директивата, от която тя е част(13).
1.      Тълкуване в светлината на общата структура
35.      За целите на хармонизацията на структурата на акциза, осъществена от Директива 2011/64, максималната цена на дребно за всеки продукт на производителите и вносителите, на която се прави позоваване в член 15, параграф 1 от тази директива, служи за основа за изчисляване на пропорционалната част на акциза върху обработения тютюн(14).
36.      В този контекст „продукт[ът]“, за който става въпрос в тази разпоредба и чиято максимална цена на дребно трябва да бъде определена свободно от тези оператори, ми се струва, че обозначава обработения тютюн, доколкото се облага с акциз.
37.      В това отношение в член 2, параграф 1 от Директива 2011/64 се уточнява, че „обработен[ият] тютюн“, който попада в приложното поле на хармонизирания акциз, включва на първо място цигарите, на второ място пурите и пуретите и на трето място тютюна за пушене. В членове 3—5 от тази директива се дадени определения за тези три категории обработен тютюн в зависимост от характеристиките им и начина на използването им(15). Тези определения се отнасят само до така наречената „първична“ опаковка, която позволява употребата на тютюна(16), без да се прави разлика между видовете обработен тютюн в зависимост от неговата „външна опаковка“(17).
38.      В замяна на това, както посочват френското правителство и Комисията, външната опаковка на тютюневите изделия е предмет на мерки за хармонизиране в рамките на Директива 2014/40/ЕС. В член 2, точка 4 от тази директива е дадено определение за „тютюневи изделия“. Определения за „цигара“ и „пура“ се съдържат в точки 10 и 11 от този член чрез препращане към определенията, предвидени в член 3 и член 4, параграф 1 от Директива 2011/64. Тези понятия се разграничават от понятието „потребителска опаковка“, която член 2, точка 30 от Директива 2014/40 определя като „най-малката самостоятелна опаковка на тютюнево или свързано с него изделие, което се пуска на пазара“. В това отношение член 14, параграф 1 от тази директива урежда минималната вместимост на потребителските опаковки на някои тютюневи изделия.
39.      Разпоредбите от Директива 2011/64 относно изчисляването на хармонизирания акциз не се позовават в по-голяма степен на потребителската опаковка, в която се продава обработеният тютюн, отколкото членове 2—5 от тази директива.
40.      Що се отнася до цигарите, съгласно член 7, параграф 1 от посочената директива те подлежат на облагане с ad valorem акциз, начислен на основата на максималната цена на дребно, включваща митата, и със специфичен акциз, начислен върху единица продукт. В този контекст, обратно на твърденията на дружествата Japan Tobacco, понятието „максимална[…] цена на дребно“ по никакъв начин не препраща към потребителските опаковки на изделията, за разлика от понятието „единица продукт“. Всъщност „максималната цена на дребно“ се разграничава от „единица продукт“, доколкото първата съставлява данъчната основа на пропорционалния акциз, който се образува от прилагането към тази цена на идентична ставка за всички цигари, докато втората служи за основа за изчисляване на специфичния акциз, чийто размер е еднакъв за всички цигари(18).
41.      Както отбелязва френското правителство, нито една разпоредба от Директива 2011/64 не превръща пакета цигари в мерна единица за целите на изчисляването на едната или на другата съставна част на акциза. Освен това поради обстоятелството, че трябва да са еднакви за всички цигари, ставката на ad valorem акциза и размерът на специфичния акциз не могат да се променят в зависимост от вместимостта на потребителските опаковки.
42.      Според мен дружествата Japan Tobacco поддържат неправилно също така, че понятието „среднопретеглена продажна цена на дребно“, съдържащо се в член 8, параграф 2 и в член 10 от Директива 2011/64, би имало полезно действие само при условие че единичната цена на една цигара може да се променя в зависимост от размера на пакета. Всъщност това понятие служи за референтна стойност за целите на определянето на значението на специфичния акциз в рамките на общата данъчна тежест и на общия минимален акциз върху цигарите. В този контекст „среднопретеглената продажна цена на дребно“ се изчислява по отношение на общата стойност на всички освободени за потребление цигари (всички марки взети заедно), получена въз основа на продажната цена на дребно, включваща всички данъци и такси, разделена на общото количество освободени за потребление цигари през предходната календарна година. Следователно полезността на посоченото понятие по никакъв начин не зависи от съществуването на промени в цените на една и съща цигара в зависимост от различните потребителски опаковки, в които се предлага.
43.      Обработеният тютюн, различен от цигари_се облага по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива 2011/64 с акциз, който може да бъде ad valorem (изчислен на основата на максималната продажна цена на дребно, определена свободно), специфичен (изразен за килограм или в случай на пури и пурети — алтернативно, за определен брой единици) или комбинация от двата. В този контекст потребителската опаковка също не съставлява референтна стойност за целите на изчисляване на акциза.
44.      Освен това разглежданата разпоредба уточнява, че в случаите, в които акцизът е или ad valorem, или смесен, държавите членки могат да установят минимален размер на акциза, докато параграф 2 от този член предвижда някои ставки или минимални размери, на които трябва да отговаря общият акциз. Съгласно параграф 3 от посочения член тези ставки или размери се прилагат за всички продукти, които принадлежат към групата на обработения тютюн(19), без да се прави по-специално разграничение по отношение на представянето в рамките на всяка група. Както посочва френското правителство, тази разпоредба предполага, че ставките и минималните размери на акциза не могат да се променят в зависимост от опаковката, в която се предлагат продуктите от дадена група.
45.      Всички тези съображения сочат, че обработеният тютюн, който се облага с хармонизиран акциз, не обозначава потребителските опаковки на тютюневите изделия, а цигарите, пурите, пуретите и тютюна за пушене, както са дефинирани в членове 2—5 от Директива 2011/64, независимо от вместимостта на опаковката им.
46.      Според мен това определяне на предмета на хармонизирания акциз очертава и границите на понятието „продукт“ по смисъла на член 15, параграф 1 от тази директива. Така, доколкото максималната цена на дребно за всяко изделие на производителите и вносителите, определена свободно от последните, съставлява данъчната основа на ad valorem акциза, тези изделия обозначават обработения тютюн, както е дефиниран в предходната точка.
47.      Препоръчаното от мен тълкуването предполага, че разглежданата разпоредба установява единствено свободата за тези оператори да определят единичната цена за техните цигари, пури и пурети или за единица тегло на техния тютюн за пушене от дадена марка и тип, без да гарантира, че те могат да променят посочените цени в зависимост от вместимостта на опаковките, в които се предлагат тези изделия.
48.      Целта на разглежданата директива като цяло, и по-конкретно целта на член 15, параграф 1 от нея, подкрепя подобно тълкуване.
2.      Телеологично тълкуване
49.      Както става ясно от член 1, целта на Директива 2011/64 е да установи основните принципи за хармонизацията на структурата и ставките на акциза, на които държавите членки подлагат обработения тютюн. Съгласно съображение 9 от разглежданата директива тази хармонизация има по-специално за цел да гарантира, че „конкуренцията между различните категории обработен тютюн, принадлежащи към една и съща група […], не се нарушава от облагането с данъка и впоследствие от отварянето на националните пазари на държавите членки“. Съгласно съображение 10 от посочената директива „[н]аложителната нужда от конкуренция предполага система от свободно формирани цени за всички групи обработен тютюн“.
50.      В това отношение съгласно съдебната практика член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 цели, от една страна, да гарантира, че определянето на данъчната основа на пропорционалния акциз върху тютюневите изделия, а именно на максималната цена за продажба на дребно на тези изделия, се подчинява на едни и същи правила във всички държави членки. От друга страна, разглежданата разпоредба цели да запази свободата на тези оператори, за да могат да се ползват ефективно от конкурентното предимство, произтичащо от евентуално по-ниската себестойност на продукцията, за да предложат по-атрактивни цени за продажба на дребно(20).
51.      Освен това Съдът уточнява, че член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 предполага, в рамките на механизма на данъчно облагане на тютюна, че цената на всеки продукт, след като е определена от производителя или вносителя и одобрена от публичния орган, е станала задължителна като максималната такава и трябва да бъде съблюдавана на всички равнища от дистрибуторската верига до продажбата на потребителя. Това правило позволява да се избегне засягането на целостта на данъчните постъпления чрез превишаване на тази цена(21). Посоченото правило гарантира, че към момента на облагане с данъка производителите и вносителите няма да посочат по-ниска продажна цена, за да намалят данъчната тежест, като впоследствие продават стоката на по-висока цена(22).
52.      Според мен осъществяването на посочените цели изисква единствено тези оператори да имат правото свободно да определят единичната цена на цигарите, пурите или пуретите или цената на единица тегло на тютюна за пушене от дадена марка, които са освободени за потребление. Осъществяването на тези цели не предполага член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 да се тълкува в смисъл, че изисква също така разглежданите оператори да могат да променят цената на дребно на всички тези изделия в зависимост от потребителски опаковки, в които се предлагат.
53.      Що се отнася по-специално до целта относно свободната конкуренция, Съдът подчертава, че член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 предвижда, че производителите и вносителите имат правото свободно да определят максималната цена на дребно за всеки техен продукт, „за да се гарантира, че конкуренцията между тях е ефективна“ (курсивът е мой)(23). Така принципът на свободно определяне на максималната цена на дребно гарантира, че предвидената в Директива 2011/64 система на данъчно облагане няма да има за „странично действие“ нарушаването на конкуренцията и възпрепятстване на свободното движение на стоки(24).
54.      В този контекст според мен конкурентното предимство, което трябва да се запази, е всяко предимство, отнасящо се до себестойността, от което даден производител или вносител се ползва в сравнение с други производители и вносители(25). Не става въпрос за конкурентното предимство, което би имала дадена потребителска опаковка на обработен тютюн от определена марка и тип по отношение на друга потребителска опаковка на същия вид обработен тютюн, продаван от същия оператор.
55.      Това тълкуване не се поставя под въпрос от решенията, в които Съдът е установил несъвместимостта с принципа на свободно определяне на цените на режими на задължителни минимални цени на дребно на обработения тютюн, които са били предвидени в много държави членки, сред които е Франция(26).
56.      В това отношение в решение от 27 февруари 2002 г., Комисия/Франция(27), е прието, че член 572 от CGI, в негова по-ранна редакция от тази, която се разглежда в главното производство, противоречи на член 9, параграф 1 от Директива 95/59/EО(28) (чието съдържание е възпроизведено в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64). В сравнение с приложимата в настоящия случай редакция на член 572 от CGI тази предходна редакция е предвиждала допълнително изискване, доколкото цената за 1 000 единици на изделията от една категория цигари, продавани под една и съща марка, не е можела да бъде по-малка от прилаганата за най-продаваното изделие от тази марка независимо от начина на опаковане и от потребителската опаковка. Съдът приема, че разглежданата национална разпоредба всъщност налага минимална цена на дребно за цигарите, макар тази минимална цена да е била определена само непряко. Според Съда обаче определянето от публичните органи на минимална цена на дребно неизбежно ограничава свободата на производителите и вносителите да определят максималната цена на дребно за всяко тяхно изделие, тъй като във всеки случай последната не би могла да бъде по-ниска от задължителната минимална цена.
57.      В решение от 4 март 2010 г., Комисия/Франция(29), член 572 от CGI, в друга по-ранна негова редакция, която налага на производителите и вносителите минимална цена на дребно на цигарите, съответстваща на определен с декрет процент от прилаганата на пазара средна цена на цигарите, също е бил приет за противоречащ принципа на свободно определяне на цените. Така предвиденият режим е можел да доведе до премахване на разликата в цените на конкурентните продукти и до доближаване на тези цени към цената на най-скъпия продукт. По този начин този режим е бил пречка пред свободата на производителите и вносителите да определят максималната цена на дребно на своите изделия. На същата дата Съдът е отправил критики по отношение на сходни режими, установени в Австрия и Ирландия(30), а през същата година е отправил критики по отношение на система на задължителна минимална цена, предвидена в Италия(31).
58.      В своите четири решения, постановени през 2010 г., Съдът е уточнил, че обратно на това, система на минимални цени би била в съответствие с принципа на свободно определяне на цените, ако е организирана така, че при всяко положение изключва засягането на конкурентното предимство, което някои производители или вносители на такива изделия биха могли да извлекат от по-ниската себестойност на продукцията, и следователно изключва нарушение на конкуренцията(32).
59.      В конкретния случай дружествата Japan Tobacco поддържат, че правилото относно цената за 1 000 има същото действие като система на минимални цени, каквато е санкционираната от Съда в решение от 27 февруари 2002 г., Комисия/Франция(33). Според тях производителят или вносителят ще бъде задължен да избере като референтна стойност за всяко изделие от дадена марка и търговско наименование тази на една от потребителските опаковки на това изделие и да я приложи по един и същи начин към всички потребителски опаковки на същото. Щяло да отпадне конкурентното предимство, от което този оператор би могъл да се ползва с оглед на по-ниската себестойност на потребителските опаковки, които съдържат по-голямо количество обработен тютюн. Всъщност щяло да се създаде пречка операторът да насочи потребителите към изделията, чиято единична цена е по-ниска, тъй като са опаковани в по-големи количества.
60.      Не считам тези доводи за убедителни.
61.      В това отношение ще припомня, че възможността даден производител или вносител да извлича полза от намаляване на себестойността, свързана с опаковането на неговите изделия в по-големи количества, за да насочи търсенето към най-големите пакети, в които се продават неговите тютюневи изделия от определена марка и тип, не попада в приложното поле на целта, преследвана с член 15, параграф 1 от Директива 2011/64. От значение е само този оператор да може да се ползва от евентуално конкурентно предимство, свързано с по-ниската себестойност на неговите изделия в сравнение с тези на конкурентите му(34).
62.      При все това, тълкуване на тази разпоредба, което не гарантира на производителите и вносителите свободата да изменят цената на всеки от предлаганите от тях видове обработен тютюн в зависимост от вместимостта на опаковката му, което следователно допуска национална правна уредба като разглежданото в главното производство правило относно цената за 1 000, не води до отпадане на подобно конкурентно предимство.
63.      Както подчертава запитващата юрисдикция, единственото изискване, което се въвежда с това правило, е невъзможността да се обяви различна цена на дребно за изделие от една и марка и с едно и също търговско наименование в зависимост от потребителската опаковка, в която се предлага. Освен това производителят или вносителят запазва свободата си по отношение на определянето на цената за 1 000 единици или за 1 000 грама от това изделие, без да е ограничен от цената на най-продавания пакет. Правилото относно цената за 1 000 не ограничава възможността за производителите и вносителите да отразят общо, в цената на дребно на техните изделия, евентуална по-ниска себестойност в сравнение с тази на изделията на техните конкуренти.
64.      Всъщност определената свободно от тези оператори цена за една цигара, пура или пурета и за единица тегло на тютюна за пушене от определена марка и вид може да обхване част от общата себестойност на изделията от тази марка и тип. Разходите за опаковане са включени в нея в качеството си на производствени разходи, които сами по себе си са елемент от себестойността. Както подчертава Комисията, свободата на производителите и вносителите да определят единичната цена на всеки от предлаганите от тях видове обработен тютюн, предполага тази цена да отразява разходите, свързани с различните опаковки, в които тези изделия се предлагат на пазара, в избрана от тях степен и метод.
65.      Тези оператори могат например да решат да определят цена на цигара от дадена марка и тип, която да отразява среднопретеглената стойност на разходите за опаковане, които се отнасят до всеки от пакетите, в които се продава тази цигара. Те имат възможност също така по-специално да определят цена, която включва разходите за опаковане, отнасящи се до пакетите, за които тези разходи са най-високи или най-ниски.
66.      Следователно правилото относно цената за 1 000 не е пречка производителите и вносителите да отразят в цената на всеки от предлаганите от тях видове обработен тютюн евентуалното конкурентно предимство, произтичащо от себестойността на продукцията, включително от разходите за опаковане, които са по-малки в сравнение с тези на конкурентите им. Това конкурентно предимство обаче трябва да бъде разпределено върху всички потребителски опаковки на едно изделие от една и съща марка и тип.
67.      Изложените доводи сочат, че национална правна уредба, каквато е правилото относно цената за 1 000, не може да се приравнява по своето действие на система на задължителна минимална цена. Правна уредба от този вид не ограничава свободата на производителите и вносителите да определят максималната цена на дребно на техните изделия и следователно не ограничава ефективната конкуренция между тези оператори.
3.      Заключителни бележки
68.      С оглед на гореизложеното считам, че свободата, предвидена в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64, има за предмет определянето от страна на производителите и вносителите на максималната цена на дребно за всяко тяхно изделие от обработен тютюн, доколкото то е предмет на облагане с акциз. Посоченото изделие обозначава цигарите, пурите или пуретите и тютюна за пушене от определена марка и тип независимо от вместимостта на опаковката им.
69.      От това следва, че разглежданата разпоредба допуска национална правна уредба като член 572 от CGI, която предвижда, че единната цена на всяко изделие от дадена марка и тип, определена свободно от тези оператори, трябва да бъде изразена за 1 000 единици или за 1 000 грама и следователно не може да се променя в зависимост от вместимостта на потребителските опаковки, в които съответното изделие е освободено за потребление.
70.      От съображения за изчерпателност уточнявам, че този извод не предопределя отговора на въпроса дали — както твърдят италианското правителство и Комисията — член 15, параграф 1 от Директива 2011/64, освен че допуска, също така изисква максималната цена на дребно на всяко изделие, която служи за данъчна основа на ad valorem акциза, да е идентична за единица продукт (или за единица тегло) независимо от вместимостта на опаковката, в която се предлага(35).
71.      За да може на запитващата юрисдикция да се предостави отговор, който да ѝ позволи да разреши делото в главното производство, е достатъчно да се изясни, че тази разпоредба не гарантира на производителите и вносителите свободата да променят цените на своите изделия в зависимост от вместимостта на опаковките им и съответно допуска национална правна уредба, която пречи на подобни изменения. Не е необходимо да се разглежда въпросът дали в рамките на осъществяваната от Директива 2011/64 хармонизация на структурата на акциза държавите членки запазват или не възможността да позволят на тези оператори да променят максималната цена на дребно за всяко тяхно изделие, служеща за данъчна основа на пропорционалния акциз, в зависимост от потребителската опаковка, в която изделието е освободено за потребление.
V.      Заключение
72.      Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да даде общ отговор на преюдициалните въпроси, поставени от Conseil d’État (Държавен съвет, Франция), а именно:
„Член 15, параграф 1 от Директива 2011/64/ЕС на Съвета от 21 юни 2011 година относно структурата и ставките на акциза върху обработения тютюн допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда, че производителите и вносителите имат правото свободно да определят единна цена на дребно за всяко тяхно тютюнево изделие от определена марка и тип, изразена за 1 000 единици или за 1 000 грама, като тази цена не може да се променя в зависимост от вместимостта на потребителските опаковки, в които всяко от тези изделия е освободено за потребление“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Директива на Съвета от 21 юни 2011 година (ОВ L 176, 2011 г., стр. 24).
3      Макар в акта за преюдициално запитване да се посочват изрично само членове 2—4 от Директива 2011/64, запитващата юрисдикция най-вероятно е възнамерявала да се позове и на член 5 от нея, в който се съдържа определение и за тютюна за пушене.
4      Решение от 27 февруари 2002 г., Комисия/Франция (C‑302/00, EU:C:2002:123).
5      Решение от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑197/08, EU:C:2010:111).
6      Макар понятията „търговска марка“ и „тип“ да не се използват изрично в член 15, параграф 1 от Директива 2011/64 за идентифициране на всяко от изделията на производителите и вносителите, те се съдържат в член 5, параграфи 1 и 6 от Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия (ОВ L 127, 2014 г., стр. 1). Например цигари с марка X могат да бъдат от типа „light“, „светли“ или „тъмни“. От предоставената на Съда преписка следва, че понятието „тип“ съответства на понятието „търговско наименование“, което се използва в разглежданото в главното производство писмо от 22 ноември 2016 г.
7      Вж. решения от 27 февруари 2002 г., Комисия/Франция (C‑302/00, EU:C:2002:123), и от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑197/08, EU:C:2010:111).
8      Член 572 от CGI предвижда, че цената на изделията от обработен тютюн не може да бъде по-малка от сбора на себестойността им и всички свързани с изделието данъци. В настоящия случай не се оспорва съответствието на тази минимална цена с член 8, параграф 6 от Директива 2011/64, който допуска — при спазването на определени условия — държавите членки да определят минимален праг за облагане, под който ad valorem акцизът няма пропорционално отражение. Вж. в това отношение решение от 9 октомври 2014 г., Yesmoke Tobacco (C‑428/13, EU:C:2014:2263, т. 27).
9      Вж. точки 50, 51 и 53 от настоящото заключение.
10      Решение от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑197/08, EU:C:2010:111, т. 47).
11      Решение от 21 септември 2016 г. (C‑221/15, EU:C:2016:704, т. 27—31).
12      Решение от 21 септември 2016 г., Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, т. 29 и цитираната съдебна практика).
13      Вж. по-специално решения от 1 юли 2008 г., Швеция и Turco/Съвет (C‑39/05 P и C‑52/05 P, EU:C:2008:374, т. 41), и от 16 юли 2015 г., ЧЕЗ Разпределение България (C‑83/14, EU:C:2015:480, т. 55).
14      Вж. член 7, параграф 1, член 9, параграф 2, буква б) и член 14, параграф 1, буква a) от Директива 2011/64. Вж. също точки 40 и 43 от настоящото заключение.
15      Вж. в това отношение съображение 4 от Директива 2011/64.
16      Например член 3, параграф 1, букви б) и в) от Директива 2011/64 включва в категорията на цигарите „цилиндрични тела [от тютюн], които чрез проста, непромишлена обработка са вкарани в цигарени хартиени рула“, и „цилиндрични тела от тютюн, които чрез проста, непромишлена обработка са увити в цигарена хартия“. Съгласно член 4, параграф 1, буква а) от тази директива категорията на пурите или пуретите обхваща изделията, които „ако като такива са годни и […] са изключително предназначени за пушене: […] цилиндрични тела от тютюн, обвити с покриващ лист от естествен тютюн“.
17      Ще отбележа обаче, че член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2011/64 включва в категорията на „тютюн[а] за пушене“ „отпадъци от тютюн, [опаковани] за продажба на дребно […]“. Това позоваване на опаковката е предназначено не за разграничаване на различните потребителски опаковки на отпадъците, а за разграничаване от останалите видове отпадъци на тези, които се облагат с хармонизиран акциз, доколкото се предлагат за продажба на дребно.
18      Вж. член 7, параграф 2 от Директива 2011/64.
19      От член 13 от Директива 2011/64 се установява, че групите обработен тютюн, различни от цигарите, включват групата на пурите и пуретите, групата на тънконарязания тютюн, предназначен за свиване на цигари, както и групата на другите тютюни за пушене.
20      Вж. по-специално решения от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑197/08, EU:C:2010:111, т. 36), и от 21 септември 2016 г., Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, т. 24).
21      Решение от 21 септември 2016 г., Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:704, т. 25).
22      Вж. решение от 16 ноември 1977 г., GB-Inno-BM (13/77, EU:C:1977:185, т. 17), както и заключението на генералния адвокат Kokott по дела Комисия/Ирландия, Комисия/Франция и Комисия/Австрия (C‑197/08, C‑198/08 и C‑221/08, EU:C:2009:655, т. 23).
23      Вж. решения от 19 октомври 2000 г., Комисия/Гърция (C‑216/98, EU:C:2000:571, т. 20), от 4 март 2010 г., Комисия/Австрия (C‑198/08, EU:C:2010:112, т. 28), от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑197/08, EU:C:2010:111, т. 36), от 4 март 2010 г., Комисия/Ирландия (C‑221/08, EU:C:2010:113, т. 39), и от 24 юни 2010 г., Комисия/Италия (C‑571/08, непубликувано, EU:C:2010:367, т. 38).
24      Вж. заключението на генералния адвокат Kokott по дела Комисия/Ирландия, Комисия/Франция и Комисия/Австрия(C‑197/08, C‑198/08 и C‑221/08, EU:C:2009:654, т. 40 и 41). Вж. също решение от 21 юни 1983 г., Комисия/Франция (90/82, EU:C:1983:169, т. 20 и 21).
25      Вж. също в този смисъл заключението на генералния адвокат Wahl по дело Etablissements Fr. Colruyt (C‑221/15, EU:C:2016:288, т. 23 и 24). Освен това принципът на свободно определяне на цените предполага също така, разбира се, производителите и вносителите да разграничават свободно цените на своите изделия в зависимост от тяхната марка и тип (вж. в това отношение т. 30 от настоящото заключение).
26      Вж. решение от 19 октомври 2000 г., Комисия/Гърция (C‑216/98, EU:C:2000:571, т. 21), както и съдебната практика, посочена в точки 56 и 57 от настоящото заключение.
27      C‑302/00, EU:C:2002:123, т. 14 и 15.
28      Директива на Съвета от 27 ноември 1995 година относно данъците, различни от данъка върху оборота, които оказват влияние върху потреблението на тютюневи изделия (ОВ L 291, 1995 г., стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 5).
29      C‑197/08, EU:C:2010:111, т. 55.
30      Решения от 4 март 2010 г., Комисия/Австрия (C‑198/08, EU:C:2010:112, т. 45), и Комисия/Ирландия (C‑221/08, EU:C:2010:113, т. 41).
31      Решение от 24 юни 2010 г., Комисия/Италия (C‑571/08, непубликувано, EU:C:2010:367, т. 44).
32      Вж. решения от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑197/08, EU:C:2010:111, т. 38), от 4 март 2010 г., Комисия/Австрия (C‑198/08, EU:C:2010:112, т. 30), от 4 март 2010 г., Комисия/Ирландия (C‑221/08, EU:C:2010:113, т. 41), и от 24 юни 2010 г., Комисия/Италия (C‑571/08, непубликувано, EU:C:2010:367, т. 40).
33      C‑302/00, EU:C:2002:123, т. 14 и 15.
34      Вж. точка 54 от настоящото заключение.
35      В подкрепа на това становище италианското правителство поддържа, че съществува риск определянето на различна цена за всяка потребителска опаковка на едно и също изделие — поради влиянието, което оказва върху изчисляването на акциза — да засегне целостта на данъчните постъпления.