62016CJ0634
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
24 януари 2018 година (
*1
)
„Обжалване — Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка „FITNESS“ — Отхвърляне на искането за обявяване на недействителност“
По дело C‑634/16 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 7 декември 2016 г.,
Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), за която се явява M. Rajh, в качеството на представител,
жалбоподател,
като другата страна в производството е
European Food SA, установено в Драганещи (Румъния), за което се явява I. Speciac, avocat,
жалбоподател в първоинстанционното производство,
Société des produits Nestlé SA, установено във Веве (Швейцария), за което се явяват A. Jaeger-Lenz и S. Cobet-Nüse, Rechtsanwältinnen както и от A. Lambrecht, Rechtsanwalt,
встъпила страна в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (първи състав),
състоящ се от: R. Silva de Lapuerta (докладчик), председател на състава, C. G. Fernlund, J.‑C. Bonichot, S. Rodin и E. Regan, съдии,
генерален адвокат: J. Kokott,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) моли да се отмени решение на Общия съд на Европейския съюз от 28 септември 2016 г., European Food/EUIPO — Société des produits Nestlé (FITNESS) (T‑476/15, EU:T:2016:568, наричано по нататък „обжалваното съдебно решение“), с което последният е отменил решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 юни 2015 г. (R 2542/2013‑4) (наричано по-нататък „спорното решение“), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни European Food SA и Société des produits Nestlé SA.
Правна уредба
Регламент № 2868/95
2
Правило 37, буква б), подточка iv) от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (ОВ L 303, 1995 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 14), изменен с Регламент (ЕО) № 1041/2005 на Комисията от 29 юни 2005 г. (OВ L 172, 2005 г., стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 71) (наричан по-нататък „Регламент № 2868/95“), предвижда:
„Искането до Службата за отмяна или за обявяване на недействителност на [марка на Европейския съюз] по силата на член 55 от регламента, съдържа следните данни:
[…]
б)
по отношение на основанията, на които се позовава искането:
[…]
iv)
фактите, доказателствата и аргументите, представени в подкрепа на искането“.
3
Правило 40 от този регламент гласи:
„1.
Всяко искане за отмяна или обявяване на недействителност, смятано за подадено, се нотифицира на собственика на [марката на Европейския съюз]. Когато Службата приеме искането за […]допустимо, тя приканва собственика на [марката на Европейския съюз] да представи своите съображения в уточнен от нея срок.
2.
Ако притежателят не представи никакви съображения, Службата може да се произнесе по отношение на отмяната или обявяването на недействителност въз основа на доказателствата, с които разполага.
3.
Службата съобщава на [лицето, подало искането,] всяко съображение на притежателя на [марката на Европейския съюз] и го приканва да представи, ако счете това за необходимо, своите аргументи в определения от Службата срок“.
4
Правило 50, параграф 1 от посочения регламент предвижда:
„1.
Ако не е предвидено друго, за производствата по обжалване се прилагат, с необходимите изменения, разпоредбите относно производства пред отдела, който е взел решението, срещу което е заведена жалбата.
По-специално, когато обжалването е насочено срещу решение, взето по производство по възражение, член 78а от регламента не се прилага по отношение на сроковете, фиксирани съгласно член 61, параграф 2 от регламента.
Когато обжалването е насочено срещу решение, взето от отдела [по споровете], [апелативният състав] ограничава разглеждането на обжалването до факти и доказателства, представени в сроковете, посочени [или уточнени] от отдела [по споровете] в съответствие с регламента и настоящите правила, освен ако [апелативният състав] не реши, че трябва да бъдат взети предвид допълнителни или допълващи факти и доказателства съгласно член 74, параграф 2 от регламента“.
Регламент (ЕО) № 207/2009
5
Член 7 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно [марката на Европейския съюз] (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1), озаглавен „Абсолютни основания за отказ“, предвижда в параграф 1:
„1.   Отказва се регистрацията на:
[…]
б)
марките, които нямат отличителен характер;
в)
марките, които се състоят [изключително] (от знаци или от означения, които могат да служат в търговската дейност за указване на вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или момента на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други характерни техни особености;
[…]“.
6
Член 41, параграф 1 от този регламент предвижда:
„В срок от три месеца след публикуването на заявката за марка на ЕС може да бъде направено възражение срещу регистрацията на марка на основание], че регистрацията трябва да бъде отказана по силата на член 8 […]
[…]“.
7
Член 52 от посочения регламент, озаглавен „Абсолютни основания за недействителност“ и включен в раздел 3, озаглавен „Основания за недействителност“, от дял VI от регламента, гласи:
„1.   [Марка на Европейския съюз] се обявява за недействителна въз основа на искане, подадено до Службата, или въз основа на насрещен иск, предявен в производство за нарушение:
а)
когато [марката на Европейския съюз] е била регистрирана в противоречие с разпоредбите на член 7;
б)
когато заявителят е бил недобросъвестен при подаване на заявката за марка.
2.   Когато [марката на Европейския съюз] е била регистрирана в противоречие с член 7, параграф 1, буква б), в) или г), тя все пак не може да бъде обявена за недействителна, ако чрез използването ѝ тя е придобила след регистрацията си отличителен характер за стоките или за услугите, за които е била регистрирана.
[…]“.
8
Член 57, параграф 1 от същия регламент предвижда:
„В хода на разглеждането на искането за отмяна или за обявяване на недействителност Службата приканва страните, толкова често колкото е необходимо, да представят в срока, който им е даден, бележките си по съобщенията, които тя им е изпратила, или по съобщенията на други страни“.
9
Член 60, включен в дял VII, озаглавен „Производство по обжалване“, от Регламент № 207/2009, предвижда:
„Жалбата трябва да бъде в писмена форма и се подава до службата в срок от два месеца считано от деня на нотифициране на решението. Жалбата се счита за подадена едва след плащане на таксата за обжалване. В срок от четири месеца, считано от датата на нотифициране на решението, трябва да бъде представено писмено изложение на основанията за обжалването“.
10
Член 63 от този регламент, озаглавен „Разглеждане на жалбата“, предвижда в параграф 2:
„При разглеждането на жалбата апелативният състав приканва страните толкова често, колкото е необходимо, да представят в срока, който е установен от апелативния състав, своите бележки по съобщенията, изпратени от него, или по съобщенията, изхождащи от другите страни“.
11
Член 76, озаглавен „Служебна проверка на фактите“ и включен в раздел 1, озаглавен „Общи разпоредби“, от дял IХ, озаглавен „Процедурни разпоредби“, от посочения регламент, предвижда:
„1.   В хода на производството Службата пристъпва към служебна проверка на фактите; обаче при производство относно относителните основания за отказ на регистрация проверката се ограничава до разглеждане на фактите, доказателствата и аргументите, и исканията, представени от страните.
2.   Службата може да пренебрегне фактите, на които страните не са се позовали и доказателствата, които те не са представили навреме“.
12
Член 78, параграф 1 от същия регламент гласи:
„Във всяко производство пред Службата средствата за събиране на доказателства могат да включват следното:
а)
изслушване на страните;
б)
искане на информация;
в)
представяне на документи или на доказателствени средства;
г)
изслушване на свидетели;
д)
експертизи;
е)
писмени клетвени или тържествени декларации, или такива, които имат същия ефект съгласно законодателството на държавата, в която те са направени“.
Обстоятелства, предхождащи спора
13
В обжалваното съдебно решение Общият съд обобщава фактическата обстановка, предхождаща отнесения пред него спор, по следния начин:
„1.
На 20 ноември 2001 г. встъпилата страна, [Société des produits Nestlé], подава в [EUIPO] заявка за регистрация на марка на Европейския съюз на основание на Регламент [№ 207/2009].
2.
Марката, чиято регистрация се иска, е словният знак „FITNESS“.
3.
Стоките, за които се иска регистрация, спадат към класове 29, 30 и 32 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година и за всеки от тези класове отговарят на следното описание:
–
клас 29: „Мляко, сметана, масло, сирене, кашкавал, кисели млека и други приготвени храни на млечна основа, заместители на млечни храни, яйца, желета, плодове, зеленчуци, протеинови препарати за консумация от човека“,
–
клас 30: „Зърнени храни; готови за ядене зърнени храни; зърнени закуски; хранителни продукти от ориз или брашно“,
–
клас 32: „Вода, негазирана, газирана вода, изворна вода, минерална вода, овкусени води, плодови напитки, плодови сокове, нектари, лимонади, сода и други безалкохолни напитки, сиропи и други препарати за приготвяне на сиропи и напитки“.
4.
На 30 май 2005 г. заявената марка е регистрирана като марка на Европейския съюз под номер 2470326, за посочените в точка 3 по-горе стоки (наричана по-нататък „спорната марка“).
5.
На 2 септември 2011 г. жалбоподателят, [European Food], подава искане за обявяване на недействителността на спорната марка на основание член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 във връзка с член 7, параграф 1, букви б) и в) от същия регламент.
6.
На 18 октомври 2013 г. отделът по отмяна отхвърля изцяло искането за обявяване на недействителност.
7.
На 16 декември 2013 г. жалбоподателят подава жалба до EUIPO срещу решението на отдела по отмяна.
8.
С решение от 19 юни 2015 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) четвърти апелативен състав на EUIPO отхвърля жалбата.
9.
Апелативният състав приема, че в рамките на производство за обявяване на недействителност тежестта за доказване на факта, че спорната марка е лишена от отличителен характер или е описателна по смисъла на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009, се носи от страната, която иска обявяване на недействителността. Апелативният състав добавя, че релевантната дата, към която следва да се преценяват доказателствата, е датата на подаване на заявката за спорната марка, а именно 20 ноември 2001 г. Освен това той счита, че доколкото става въпрос за стоки за широко потребление, които не са скъпоструващи, степента на внимание на съответните потребителни е по-ниска от средната.
10.
По отношение на твърдения описателен характер апелативният състав приема, че повечето от представените пред отдела по отмяна доказателства са последващи спрямо релевантната дата или се отнасят до територията на Румъния преди присъединяването ѝ към Европейския съюз. Във връзка с извлеченията от речници относно думата „fitness“ апелативният състав приема, че последната не обозначава присъщите характеристики на съответните стоки от гледна точка на потребителите през 2001 г. Той счита, че посочената дума има подсказващ характер по отношение на разглежданите стоки и представлява неопределена асоциация. Поради това апелативният състав приема, че представените пред отдела по отмяна доказателства не са достатъчни за установяване на описателен характер на спорната марка.
11.
На следващо място апелативният състав не взема предвид и отхвърля като просрочени няколко доказателства, представени за пръв път пред него. В това отношение той прилага по аналогия правило 50, параграф 1, трета алинея от Регламент [№ 2868/95] във връзка с правило 37, буква б), подточка iv) от същия регламент.
12.
Апелативният състав също така приема, че доколкото думата „fitness“ има подсказващ и двусмислен характер, тя може да идентифицира стоките, до които се отнася спорната марка, като произхождащи от предприятието на жалбоподателя и следователно да ги разграничи от тези на други предприятия. Поради това апелативният състав приема, че жалбоподателят не е доказал липсата на отличителен характер на тази марка“.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
14
С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 19 август 2015 г., European Food иска да се отмени спорното решение.
15
В подкрепа на жалбата си European Food изтъква три основания, първото от които е свързано с отказа на апелативния състав да вземе предвид доказателствата, представени за пръв път пред него, второто — с описателния характер на спорната марка, а третото —с липсата на отличителен характер на посочената марка.
16
С обжалвано съдебно решение Общият съд отменя спорното решение и осъжда EUIPO да понесе направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на European Food.
Искания на страните пред Съда
17
С жалбата си EUIPO иска от Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да осъди European Food да заплати съдебните разноски.
18
European Food иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски в настоящото производство.
По жалбата
По първото основание, а именно нарушение на член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 във връзка с правило 50, параграф 1 от Регламент № 2868/95
Доводи на страните
19
Твърденията по това основание по същество се делят на четири части.
20
Твърдението на EUIPO по първата част от това основание е, че в точка 56 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че регламенти № 207/2009 и № 2868/95 не съдържат разпоредби, установяващи срок за представяне на доказателства, когато е направено искане за обявяване на недействителност поради наличие на абсолютни основания за недействителност.
21
Макар регламенти № 207/2009 и № 2868/95 да не предвиждат изрично предварително установен срок, член 57, параграф 1 от Регламент № 207/2009 и правило 40 от Регламент № 2868/95 все пак овластявали EUIPO да определя срокове в рамките на процесуално-организационните действия.
22
Ето защо възможността, призната на EUIPO с член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, да пренебрегне фактите, на които страните не са се позовали навреме, и доказателствата, които те не са представили навреме, се прилагала както за сроковете, установени направо от регламенти № 207/2009 и № 2868/95, така и за сроковете, определени от EUIPO в рамките на процесуално-организационните действия.
23
Освен това посоченият член се прилагал във всички видове производства пред EUIPO и поради това не въвеждал никакво разграничение между производствата по възражение и производствата за обявяване на недействителност.
24
Твърдението на EUIPO по втората част от посоченото основание е, че в точки 57 и 58 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че след като липсват подлежащи на спазване срокове, доказателствата могат да бъдат представени във всеки един момент, включително във фазата на обжалването пред апелативния състав.
25
Твърдението на EUIPO по третата част от първото основание е, че обхватът на правило 50, параграф 1 от Регламент № 2868/95 не е ограничен до производствата по възражение, доколкото в тази разпоредба не е уточнено естеството на съответното производство. Като се съсредоточил при обсъждането върху правило 50, параграф 1, трета алинея от Регламент № 2868/95, който изрично препраща към производствата по възражение, Общият съд не се съобразил с правилото, закрепено в първата алинея на посоченото правило, а именно че ако не е предвидено друго, за производствата по обжалване се прилагат, с необходимите изменения, разпоредбите относно производства пред отдела, който е взел решението, срещу което е заведена жалбата. От това следвало, че член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 е приложим и в контекста на производството за обявяване на недействителност.
26
Накрая, твърдението на EUIPO по четвъртата част от първото основание е, че обжалваното съдебно решение лишава апелативния състав от правомощието, което му е предоставено от член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009. В това отношение EUIPO поддържа, че допустимостта на всяко допълващо доказателство, представено пред отдела по отмяна след приключване на писмената фаза на производството, се преценява от апелативния състав при упражняване на дискреционното правомощие, предоставено от член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
27
Според EUIPO, като се имат предвид определените от отдела по отмяна срокове, за да позволи на European Food да изрази становище по фактите и доводите, представени от Société des produits Nestlé, апелативният състав е бил длъжен, като упражни дискреционното си правомощие по член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, да реши дали следва да се вземат предвид доказателствата, представени за първи път пред него. EUIPO отбелязва, че след задълбочен анализ на всички релевантни обстоятелства по случая апелативният състав е констатирал, че съответните доказателства не са допълващи, нито допълнителни, а просто нови и следователно недопустими.
28
Поради това апелативният състав не бил длъжен да вземе предвид доказателствата относно основанието за недействителност, след като тези доказателства не са били представени своевременно в производство за обявяване на недействителност.
29
European Food оспорва доводите на EUIPO.
Съображения на Съда
30
По първата и втората част от първото основание, които следва да се разгледат заедно, EUIPO, от една страна, поддържа, че в точка 56 от обжалвано съдебно решение Общият съд направил неправилната констатация, че регламенти № 207/2009 и № 2868/95 не съдържат разпоредби, установяващи срок за представяне на доказателства, когато е направено искане за обявяване на недействителност поради наличие на абсолютни основания за недействителност, и от друга страна, че в точки 57 и 58 от обжалвано съдебно решение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че при липсата на срокове за представяне на доказателства, когато е направено искане за обявяване на недействителност поради наличие на абсолютни основания за недействителност, доказателствата могат да бъдат представени във всеки един момент, включително във фазата на обжалване пред апелативния състав.
31
Съгласно член 52 от регламент № 207/2009 след регистрацията на дадена марка като марка на Съюза, по искане, отправено до EUIPO, посочената марка може да бъде обявена за недействителна при определени обстоятелства, и по-специално когато марката е била регистрирана в противоречие с разпоредбите на член 7 от този регламент. Съгласно правило 37, буква б), подточка iv) от Регламент № 2868/95 това искане трябва да съдържа фактите, доказателствата и аргументите, представени в подкрепа на искането. Освен това съгласно членове 57 и 78 от Регламент № 207/2009 в хода на такова производство EUIPO приканва страните толкова често, колкото е необходимо, да представят в срока, който им е даден, своите бележки и може да реши да се извършат действия по събиране на доказателства, включително представяне на факти и доказателства.
32
От тези разпоредби следва, че макар уредбата на производството за обявяване на недействителност поради наличието на абсолютни основания за недействителност да не предвижда какъвто и да било срок за подаване на искането за обявяване на недействителност на регистрирана марка, за разлика от предвиденото в член 41 от Регламент № 207/2009 по отношение на възражението срещу регистрация на марка, а именно че срокът за подаване на възражението е тримесечен, все пак в производството за обявяване на недействителност е определен или може да бъде даден от EUIPO, при упражняване на компетентността му за организиране на производството, срок за представяне на доказателства.
33
Следователно, като е посочил в точка 56 от обжалвано съдебно решение, че Регламент № 207/2009 не съдържа разпоредба, установяваща срок за представяне на доказателства, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото. Съгласно постоянната практика на Съда обаче, ако мотивите на решение на Общия съд разкриват нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив се оказва обоснован по други правни съображения, жалбата трябва да бъде отхвърлена (решение от 21 юли 2016 г., EUIPO/Grau Ferrer, C‑597/14 P, EU:C:2016:579, т. 29 и цитираната съдебна практика).
34
В разглеждания случай това е така. По-специално, за да отмени спорното решение, Общият съд се е основал не на липсата на срок за представяне на доказателства, а на това, че апелативният състав неправилно е решил, че не трябва да се вземат предвид като късно представени доказателствата, които жалбоподателят е представил за първи път пред апелативния състав.
35
В това отношение следва да се припомни най-напред, че противно на твърдяното от EUIPO, в точка 58 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 във връзка с правило 37, буква б), подточка iv) от Регламент № 2868/95 не изисква апелативният състав да приеме за несвоевременно представени доказателствата, които са представени за пръв път пред него.
36
По-нататък, от съдебната практика следва, че няма принципно съображение, свързано с естеството на производството пред апелативния състав или с правомощията на тази инстанция, което да изключва възможността с оглед на произнасянето по жалбата този състав да вземе предвид факти или доказателства, представени за първи път във фазата на обжалване (решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 49).
37
Впрочем от член 64, параграф 1 от Регламент № 207/2009 следва, че сезирането на апелативния състав с жалба му позволява да упражни правомощията на отдела, взел оспореното решение, поради което апелативният състав е длъжен да проведе нова, пълна проверка по съществото на жалбата както от правна, така и от фактическа страна (решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 57).
38
Както следва от членове 63 и 78 от Регламент № 207/2009, за нуждите на разглеждането по същество на жалбата, с която е сезиран, апелативният състав приканва страните да представят толкова често, колкото е необходимо, своите бележки по съобщенията, изпратени от него, или по съобщенията, изхождащи от другите страни, и може също така да постанови събирането на доказателства, включително представянето на факти и доказателства. Такива разпоредби свидетелстват за възможността фактическият материал да бъде обогатяван в различните фази на производството пред EUIPO (решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 58).
39
Действително в точки 60 и 61 от решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul (C‑29/05 P, EU:C:2007:162) Съдът е посочил, че в член 59 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), който е със същото съдържание като на член 60 от Регламент № 207/2009 и уточнява условията за подаване на жалба пред апелативния състав, става въпрос не за представянето на факти или доказателства, а само за представянето в срок от четири месеца на писмен документ, в който са изложени основанията за обжалването, от което следва, че той не може да бъде тълкуван в смисъл, че предоставя на лицето, подало такава жалба, нов срок за представяне на факти и доказателства в подкрепа на възражението му.
40
Въпреки това от решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul (C‑29/05 P, EU:C:2007:162) не може да се направи извод, че всяко представено пред апелативния състав доказателство трябва при всяко положение да се счита за късно представено.
41
От една страна, се налага констатацията, че за разлика от настоящото производството, в което е постановено решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul (C‑29/05 P, EU:C:2007:162), е по възражение срещу регистрацията на марка. Съгласно правило 50, параграф 1, трета алинея от Регламент № 2868/95 обаче, когато обжалването е насочено срещу решение, взето от отдела по споровете, апелативният състав ограничава разглеждането на обжалването до факти и доказателства, представени в сроковете, посочени или уточнени от отдела по споровете. Следователно в този контекст доказателствата, представени пред апелативния състав, се считат за късно представени, но въпреки това могат евентуално да бъдат взети предвид на основание член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
42
От друга страна, без да се засяга прилагането на съдържащото се в правило 50, параграф 1, трета алинея от Регламент № 2868/95 специално правило, приложимо в производствата по възражение, винаги е възможно своевременно представяне на доказателства за първи път пред апелативния състав, доколкото с тези доказателства се оспорват мотивите на отдела по отмяна, изложени в обжалваното решение. При това положение тези доказателства са или допълващи по отношение на представените в производството пред отдела по отмяна, или отнасящи се до ново обстоятелство, което не е можело да бъде изтъкнато в посоченото производство.
43
Освен това следва да се подчертае, че страната, която представя доказателства за първи път пред апелативния състав, трябва да посочи основателни причини за представянето на тези доказателства в тази фаза от производството, както и да докаже, че не е било възможно те да бъдат представени в производството пред отдела по отмяна.
44
Накрая, както беше посочено в точка 38 от настоящото решение, апелативният състав може да е изискал доказателствата, представени за първи път пред него, в рамките на действията по събиране на доказателства, и да е дал на страните срок за представянето им.
45
Следователно в точка 58 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно е приел, че доказателствата, представени за първи път пред апелативния състав, не трябва при всяко положение да се приемат от този състав за несвоевременно представени.
46
Ето защо твърденията по първата и втората част от първото основание следва да бъдат отхвърлени.
47
Твърдението на EUIPO по третата част от първото основание е, че обжалваното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, доколкото в точка 60 от него е прието, че обхватът на правило 50, параграф 1 от Регламент № 2868/95 е ограничен до производствата по възражение.
48
В това отношение следва да се отбележи, че макар правило 50, параграф 1, първа алинея от Регламент № 2868/95, което се намира в дял Х, озаглавен „Обжалване“, да установява принципа, че разпоредбите относно производството пред отдела, който е взел обжалваното решение, се прилагат с необходимите изменения в производството по обжалване, третата алинея от тази разпоредба съдържа специално правило, което е изключение от този принцип. Това специално правило е установено единствено за производството по обжалване на решението на отдела по споровете и уточнява режима в производството пред апелативния състав на фактите и доказателствата, представени след изтичане на сроковете, определени или уточнени в първоинстанционното производство (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2013 г., Rintisch/СХВП, C‑120/12 P, EU:C:2013:638, т. 28).
49
Следователно в точка 60 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно е приел, че това специално правило, съдържащо се в правило 50, параграф 1, трета алинея от Регламент № 2868/95, не е приложимо в производство за обявяване на недействителност поради наличие на абсолютни основания за недействителност.
50
Ето защо твърдението по третата част от първото основание следва да бъде отхвърлено.
51
Твърдението на EUIPO по четвъртата част от първото основание е, че обжалвано съдебно решение лишава апелативния състав от предоставеното му с член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 право на преценка относно това дали могат да бъдат взети предвид доказателства, които са представени за първи път пред него.
52
Този довод на EUIPO почива на неправилен прочит на обжалвано съдебно решение.
53
Всъщност от точка 66 от обжалваното съдебно решение следва не че EUIPO не може да упражни правото си на преценка, а че апелативният състав е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че доказателствата, които European Food е представило за пръв път пред него, не трябва да се вземат предвид поради късното им представяне.
54
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 EUIPO може да пренебрегне фактите, на които страните не са се позовали, и доказателствата, които те не са представили навреме.
55
От текста на този член следва, че при липса на разпоредба в обратния смисъл общото правило е, че представянето на факти и доказателства от страните е възможно след изтичане на сроковете, на които е подчинено това представяне съгласно разпоредбите на Регламент № 207/2009, и че в никакъв случай не е забранено EUIPO да вземе предвид такива късно посочени факти и късно представени доказателства (вж. в този смисъл решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 42).
56
В замяна на това от посочения текст също така ясно следва, че подобно късно посочване на факти или късно представяне на доказателства не предоставя на направилата го страна безусловното право тези факти или доказателства да бъдат взети предвид от EUIPO. Като уточнява, че EUIPO „може“ в подобен случай да реши да пренебрегне такива факти и доказателства, член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 всъщност ѝ предоставя широко право на преценка, за да реши дали следва да ги вземе предвид, или да ги пренебрегне, като мотивира решението си по този въпрос (вж. в този смисъл решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 43).
57
Следва да се отбележи, че вземането предвид от EUIPO на късно посочени факти и късно представени доказателства може да бъде оправдано, ако EUIPO счита, от една страна, че късно представените факти и доказателства на пръв поглед може да са действително от значение, и от друга, че фазата на производството, в която е извършено късното представяне, и съпътстващите го обстоятелства допускат вземането предвид на фактите и доказателствата (вж. в този смисъл решения от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 44 и от 3 октомври 2013 г., Rintisch/СХВП, C‑120/12 P, EU:C:2013:638, т. 38).
58
Следователно евентуалното вземане предвид на допълващите доказателства не представлява в никакъв случай „жест“ към едната или другата страна, а трябва да въплъщава резултата от обективно и мотивирано упражняване на правото на преценка, което член 76, параграф 2 предоставя на EUIPO (решение от 26 септември 2013 г., Centrotherm Systemtechnik/СХВП и centrotherm Clean Solutions, C‑610/11 P, EU:C:2013:593, т. 111).
59
От изложеното следва, че твърдението по четвъртата част от първото основание също трябва да се отхвърли.
60
В резултат на това следва да се приеме, че първото основание не е налице.
По второто основание, а именно нарушаване на баланса между процесуалните права на страните, както и нарушаване на принципите на процесуална икономия и добра администрация
Доводи на страните
61
EUIPO поддържа, че обжалваното съдебно решение нарушава баланса между процесуалните права на страните в производствата inter partes пред EUIPO и освен това противоречи на принципите на процесуална икономия и на добра администрация, доколкото страните могат да изберат да не представят доказателства или бележки или да запазят за по-късно определени техни аспекти, като част от „тактики на бездействие или протакане“.
62
European Food възразява, че второто основание не се подкрепя от нищо и почива на прости спекулации, които не се позовават на каквато и да било приложима правна разпоредба.
Съображения на Съда
63
В съответствие с член 168, параграф 1, буква б) и член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда в жалбата срещу решение на Общия съд трябва ясно да са указани оспорените части от решението, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които конкретно се подкрепя такова искане, тъй като в противен случай жалбата или съответното основание ще бъдат недопустими (вж. в този смисъл решение от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, т. 29).
64
Съдът е постановил също, че трябва да бъде отхвърлена като явно недопустима жалба, която се изчерпва с общи твърдения и не съдържа точни указания във връзка с точките от обжалваното съдебно решение, които евентуално са опорочени поради грешка при прилагане на правото (вж. в този смисъл решение от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, т. 30).
65
Второто основание обаче не се отнася до конкретни точки от обжалваното съдебно решение, а само общо оспорва това решение, без да посочва точките, които са опорочени поради грешка при прилагане на правото. Ето защо такова основание трябва да се приеме за недопустимо.
66
От всички изложени дотук съображения следва, че жалбата трябва да се отхвърли в нейната цялост.
По съдебните разноски
67
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от същия правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
68
След като EUIPO е загубила делото и European Food е направило искане за осъждането ѝ да заплати съдебните разноски, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в производството по обжалване.
По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) да заплати съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.