62024CJ0016
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
27 февруари 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — Ефективна съдебна защита — Национални правила относно реда и условията за разпределение на делата между съдиите в даден съд — Разпределение на делата от административния ръководител на съд — Правомощия на съдията, на когото е възложено да провери правилността на разпределението“
По дело C‑16/24 [Синалов] (
i
)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от 16-и състав на Наказателното отделение на Софийски градски съд (България) с акт от 11 януари 2024 г., постъпил в Съда на 11 януари 2024 г., в рамките на наказателно производство срещу
YR и др.
при участието на:
Софийска градска прокуратура,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: S. Rodin, председател на състава, O. Spineanu-Matei (докладчик) и N. Fenger, съдии,
генерален адвокат: T. Ćapeta,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени
– за Европейската комисия, от K. Herrmann, E. Русева и P. J. O. Van Nuffel, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
2
Запитването е отправено в рамките на наказателно производство срещу YR и др. за участие в организирана престъпна група с цел извършване на данъчни престъпления.
Правна уредба
Правото на Съюза
Договорът за Европейския съюз
3
Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС гласи:
„Държавите членки установяват правните средства, необходими за осигуряването на ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза“.
Хартата
4
Съгласно член 47, първа и втора алинея от Хартата:
„Всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, има право на ефективни правни средства за защита пред съд в съответствие с предвидените в настоящия член условия.
Всеки има право неговото дело да бъде гледано справедливо и публично в разумен срок от независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон. […]“.
Българското право
Законът за съдебната власт
5
Член 9, алинея 1 от Закона за съдебната власт предвижда:
„Разпределението на делата и преписките в органите на съдебната власт се извършва на принципа на случайния подбор чрез равномерно електронно разпределение съобразно поредността на постъпването им при спазване изискванията на чл. 360б“.
6
Член 86 от този закон гласи:
„(1)   Председателят на окръжния съд осъществява общо организационно и административно ръководство на окръжния съд, […] като
[…]
2. организира работата на съдиите и съдебните заседатели;
[…]
(2)   Разпорежданията на председателя и утвърдените от него правила за организацията на работата на съда са задължителни за всички съдии и служители в него“.
7
Член 360б от посочения закон има следния текст:
„(1)   Органите на съдебната власт използват информационни системи, одобрени от пленума на Висшия съдебен съвет [(България)] съгласувано с министъра на правосъдието и министъра на електронното управление.
[…]
(6)   Органите на съдебната власт използват единна система за случайно разпределение по чл. 9 и чл. 112, ал. 6, като случайността на разпределението трябва да може да бъде публично доказана с криптографски средства, определени с наредба на министъра на правосъдието съгласувано с министъра на електронното управление“.
Единната методика
8
Висшият съдебен съвет е приел Единна методика по приложението на принципа за случайно разпределение на делата в районните, окръжните, административните, военните, апелативните и специализираните съдилища (наричана по-нататък „Единната методика“).
9
Точка 1, буква б) от Единната методика, която урежда случайното разпределение, има следния текст:
„Разпределението на делата във всички съдилища се извършва на принципа на случайния подбор чрез електронно разпределение, съобразно поредността на постъпването им, по материя и видове дела, и съобразена с процесуалните срокове, изискващи незабавно произнасяне“.
10
В съответствие с точка 3 от Единната методика административният ръководител на съда или председателят на отделение извършват разпределение на делата.
11
Точка 4.1.1 от Единната методика, която регламентира „избор на определен съдия“ по наказателни и административно-наказателни дела, гласи:
„a)
При прекратяване на съдебно производство и връщане на делото на прокурор за допълнително разследване, при последващо внасяне на същото за разглеждане в съда, образуваното под нов номер дело се разпределя на първоначално определения съдия-докладчик.
б)
След отмяна на съдебен акт, прекратяващ производството по дело на основание подсъдност, новообразуваното дело се разпределя на първоначално определения докладчик.
в)
При връщане на дело на първоинстанционен съд поради неправилното му администриране, при следващо внасяне на делото от същия съд то се разпределя на първоначално определения докладчик“.
Наказателно-процесуалният кодекс
12
Член 6, алинея 1 от Наказателно-процесуалния кодекс предвижда:
„Правораздаването по наказателни дела се осъществява само от съдилищата, установени с Конституцията на Република България“.
13
Член 10 от този кодекс гласи:
„При осъществяване на своите функции съдиите, съдебните заседатели, прокурорите и разследващите органи са независими и се подчиняват само на закона“.
14
Съгласно член 42, алинея 2 от посочения кодекс:
„Когато съдът намери, че делото е подсъдно на друг, равен по степен съд, прекратява съдебното производство и изпраща делото на този съд […]“.
Главното производство и преюдициалните въпроси
15
На 30 октомври 2014 г. Специализираната прокуратура (България) внася в Специализирания наказателен съд (България) обвинителен акт против YR и др. за участие в организирана престъпна група с цел осъществяване на данъчни престъпления, в случая неплащане на дължим данък върху добавената стойност (ДДС) в размер на 6364428 български лева (BGN) (около 3254080 евро) през периода от януари 2008 г. до март 2012 г.
16
Според индикация в акта за преюдициално запитване признаването на виновността на YR и др. предполагало, че определянето на наказанието им следва да се подчинява на Рамково решение 2004/757/ПВР на Съвета от 25 октомври 2004 година за установяване на минималните разпоредби относно съставните елементи на наказуемите деяния и прилаганите наказания в областта на трафика на наркотици (OB L 335, 2004 г., стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 66) и на Рамково решение 2008/841/ПВР на Съвета от 24 октомври 2008 година относно борбата с организираната престъпност (OB L 300, 2008 г., стр. 42).
17
Това дело е разпределено на съдия И. Х.
18
На 21 юли 2022 г. разпореждането за разглеждане делото по същество, постановено от съдебния състав, състоящ се от съдия И. Х. и двама съдебни заседатели, е отменено поради допуснато процесуално нарушение и делото е върнато на този съдебен състав.
19
С разпореждане от 26 юли 2022 г. съдия И. Х. прекратява съдебното производство срещу YR и др. пред съответния състав на Специализирания наказателен съд, който е закрит на следващия ден, тъй като висящите пред него дела трябва да бъдат прехвърлени на Софийски градски съд (България), на който този съдия изпраща делото по компетентност.
20
На 28 юли 2022 г. съдия И. Х. е възстановен в Софийски градски съд.
21
На 4 август 2022 г. административният ръководител на Наказателното отделение на този съд разпределя въпросното дело YR и др. на съдия Х. К. чрез прилагане на системата за случайно разпределение.
22
На 27 септември 2023 г. съставът, председателстван от последния съдия, връща делото на съдия И. Х., имайки предвид извършените от последния съдопроизводствени действия по посоченото дело. 16-и състав на Наказателното отделение на Софийски градски съд, председателстван от съдия И. Х. и който — видно от допълнение към преюдициалното запитване, постъпило в Съда на 17 януари 2024 г. — трябва да се смята за запитваща юрисдикция, приема да разгледа делото, като счита, че правилността на разпределението на делата е правен въпрос, който трябва да бъде решен от него, а не от административния ръководител на наказателното отделение на този съд, при положение че редът и условията за разпределяне на дадено дело се отнасят до принципите за организиране на правосъдието и че всеки съдебен състав трябва да провери своята компетентност. След провеждането на съдебно заседание, в което подсъдимите са имали възможност да бъдат изслушани, съдия И. Х. приема да разгледа въпросното дело.
23
Поради посоченото връщане и неговото приемане административният ръководител на Софийски градски съд започва дисциплинарни производства срещу съдия Х. К., главно за това, че не му е препратила въпросното дело за преразпределяне, и срещу съдия И. Х. — за това, че е приел да разгледа това дело, въпреки че същото не му е било разпределено по надлежния ред.
24
Според запитващата юрисдикция положението по производството срещу YR и др. не съответства точно на една от хипотезите на избор на определен съдия, споменати в точка 4.1.1 от Единната методика, но прилича на една от тях, а именно тази, при която след отмяна на първоинстанционен съдебен акт от въззивна инстанция последната връща съответното дело на първия съд за продължаване на производството.
25
Впрочем от акта за преюдициално запитване е видно, че още две дела, които съдия И. Х. е разглеждал, докато е бил на длъжност в Специализирания наказателен съд, също са били разпределени от административния ръководител на Софийски градски съд, първоначално посредством системата за случайно разпределение. Така определените съдии обаче, тъй като са считали, че делата е трябвало да бъдат разпределени на съдия И. Х., са ги изпратили на този ръководител, който ги е преразпределил на последния съдия посредством системата за избор на определен съдия.
26
Запитващата юрисдикция отбелязва също че нито Единната методика, нито Вътрешните правила за случайно разпределение на делата и за заместване на съдии в Наказателно отделение на Софийски градски съд регламентират контрола на метода, използван от административния ръководител за разпределяне на дадено дело — случаен подбор или избор на определен съдия.
27
Според запитващата юрисдикция трябва да се приеме, че този контрол е с правораздавателно естество и затова трябва да бъде упражняван самостоятелно от съдията, на когото делото е разпределено от административния ръководител, след изслушване на страните и контрол от по-горната инстанция. В това отношение тя се опира на член 6, алинея 1 и член 10 от Наказателно-процесуалния кодекс, както и по аналогия на член 42, алинея 2 от този кодекс, който се отнася до изпращане на дело от един съд на друг.
28
Същевременно запитващата юрисдикция отбелязва, че има и друго становище: че в случай на съмнение за неправилно разпределяне на дело по системата за случайно разпределение съдията, на когото е разпределено делото, следва да уведоми за това административния ръководител, който единствено е компетентен да прецени дали дадено разпределяне е правилно, и трябва да реши дали при необходимост следва да се използва друг метод за разпределение, а именно избор на определен съдия.
29
В този контекст запитващата юрисдикция установява връзка между своето положение и понятието „независим съд“ по смисъла на член 47 от Хартата, и то на две основания. Всъщност следвало да се установи дали принципът, според който всеки има право неговото дело да бъде гледано от такъв съд, е спазен в положение, при което, от една страна, даден съд не може да се произнесе по собствената си компетентност, а тази преценка трябва да се извършва от административен ръководител, като се подчертава, че последният в това си качество не упражнява правораздавателни функции и е външен фактор за съдебния състав, сезиран с дадено дело или на който е възложено произнасянето по него, и от друга страна, с произнасянето си по този въпрос съдия от този съд би извършил дисциплинарно нарушение.
30
Запитващата юрисдикция счита и че е възможно да се направи паралел между нейното положение и практиката на Съда, според която, от една страна, гаранциите за независимост и безпристрастност, изисквани по силата на правото на Съюза, предпоставят по-конкретно съществуването на правила, които регламентират назначаването на съдиите, и от друга страна, се изисква, след като са назначени, съдиите да не бъдат подлагани на никакъв натиск и да не получават инструкции при упражняването на функциите си. Всъщност разпределянето на дадено дело на даден съдия от административния ръководител било подобно на назначаване.
31
Впрочем запитващата юрисдикция отбелязва, че дисциплинарните производства, предприети срещу съдиите Х. К. и И. Х., са свързани със съдържанието на актовете, приети от тях в рамките на правораздавателните им функции. Съобразно практиката на Съда обаче дисциплинарни производства могат да се образуват в такива хипотези само в изцяло изключителни случаи на сериозни и напълно неизвиними нарушения от страна на съдиите, като например умишлено нарушение поради недобросъвестност или изключително груба небрежност на нормите на националното право или на правото на Съюза, чието спазване следва да осигурят, или своеволни действия или отказ от правосъдие.
32
По-нататък, дисциплинарните производства, образувани срещу съдиите Х. К. и И. Х., се отнасят до положения, в които те са упражнили по начин, за който се твърди, че е неправилен, правомощие, с което съдилищата разполагат, а именно това сами да проверят собствената си компетентност — положения, в които съгласно практиката на Съда не могат да бъдат образувани такива производства.
33
При тези обстоятелства 16-и състав на Наказателното отделение на Софийски градски съд решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„[1)]
Съответно ли е на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и [на] член 47 от Хартата такова тълкуване на национален закон, установяващ като принцип в правораздаването случайния подбор между съдиите, за да се определи кой от тях следва да разгледа и реши едно наказателно дело, съобразно което тълкуване, ако възникнат съмнения дали този принцип е нарушен при едно вече разпределено от административния ръководител [на даден съд] дело, то тези съмнения се решават, като се приеме […], че това е съдебен въпрос и се решава от съда, разглеждащ делото, […] след изслушване на страните и при инстанционно обжалване […], или че това е административен въпрос и единствено административният ръководител [на съда] има правомощието да извърши тази преценка?
[2)]
Също така тълкуване, [което засяга същия национален закон], съобразно което, ако съдията, на когото делото е било разпределено, приеме, че съобразно принципа [на националното право относно случайния подбор на съдията, на когото е възложено за разглеждане и решаване дадено наказателно дело] друг съдия следва да разгледа [това дело] и му го изпрати, а [този друг] съдия, получил [посоченото] дело, реши първо да изслуша страните в състезателно производство и след това да вземе самостоятелно решение по въпроса за собствената си компетентност, то тези двама съдии извършват дисциплинарно нарушение, доколкото със своите действия уронват престижа на съдебната власт и не изпълняват служебните си задължения?“.
34
С допълнение към преюдициалното запитване, постъпило в Съда на 29 април 2024 г., запитващата юрисдикция изпраща на Съда препис от заповед на председателя на Софийски градски съд от 25 април 2024 г. по дисциплинарните производства срещу съдиите Х. К. и И. Х., според което на същите е обърнато внимание за фактите, споменати в точка 23 от настоящото решение.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
35
Първият въпрос се отнася до тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 47 от Хартата.
36
В самото начало следва да се отбележи, от една страна, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС е приложим в контекста на главното производство. Тази разпоредба следва да се прилага всъщност към всеки национален орган, който може да се произнася като юрисдикция по въпроси, които се отнасят до прилагането или тълкуването на правото на Съюза и които следователно спадат към области, обхванати от това право (решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny, C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 34 и цитираната съдебна практика). Тъй като запитващата юрисдикция е такъв орган, производството пред нея трябва да отговаря на изискванията, произтичащи от правото на ефективна съдебна защита, както е предвидено в тази разпоредба.
37
От друга страна, доколкото първият въпрос визира тълкуването на член 47 от Хартата, следва да се припомни, че приложното поле на Хартата спрямо действията на държавите членки е определено в член 51, параграф 1 от същата, съгласно който разпоредбите на Хартата се отнасят за държавите членки единствено когато те прилагат правото на Съюза. От това следва, че основните права, гарантирани в правния ред на Съюза, трябва да се прилагат във всички случаи, уредени от правото на Съюза, но не и извън тези случаи (вж. в този смисъл решение от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 78 и цитираната съдебна практика).
38
Що се отнася до наказателното производство срещу YR и др., запитващата юрисдикция се ограничава да спомене, че подсъдимите са обвинени в участие в организирана престъпна група с цел извършване на данъчни престъпления, свързани с неплащане на дължим ДДС, и че ако бъдат признати за виновни, определянето на наказанието им следва да се подчинява на Рамкови решения 2004/757 и 2008/841. Актът за преюдициално запитване обаче не съдържа никаква информация относно фактическата обстановка, в която се вписва това производство, която да пояснява тези твърдения и да позволи на Съда да провери дали по посоченото производство действително се прилага правото на Съюза.
39
Същевременно, в съответствие с член 94, буква в) от Процедурния правилник на Съда преюдициалното запитване трябва да излага причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването или валидността на някои разпоредби на правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо към спора по главното производство. В това отношение следва да се припомни, че това изложение, както и краткото изложение на релевантните факти, изисквано от член 94, буква а) от този процедурен правилник, трябва да позволи на Съда да провери допустимостта на преюдициалното запитване, както и своята компетентност да отговори на поставения въпрос (определение от 9 септември 2014 г., Първа инвестиционна банка и др., C‑488/13, EU:C:2014:2191, т. 25 и цитираната съдебна практика).
40
В настоящия случай това не е така.
41
При това положение член 47 от Хартата все пак трябва надлежно да бъде взет предвид при тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Всъщност, щом като последната разпоредба задължава всички държави членки да предвидят правните средства, необходими за осигуряването на ефективна съдебна защита по смисъла по-специално на член 47 от Хартата в областите, обхванати от правото на Съюза, тази разпоредба, макар да не е приложима по делото в главното производство, трябва надлежно да бъде взета предвид при тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС (вж. в този смисъл решение от 20 април 2021 г., Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 45 и цитираната съдебна практика).
42
Вследствие на това следва да се приеме, че с първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, при прочита му в светлината член 47 от Хартата, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска — когато държава членка е въвела система за разпределение на делата в съдилищата, основана на принципа на случайния подбор на съдебния състав, от който са предвидени определени изключения, и която система е обусловена от намесата на административния ръководител на всеки съд — възможност, когато съдия, на когото е разпределено дадено дело, изпитва съмнения дали това разпределяне е правилно, същият съдия да бъде възпрепятстван сам да се произнесе по този въпрос, и ако е необходимо, да изпрати посоченото дело на друг съдия от същия съд с мотива, че то е трябвало да му бъде разпределено, при положение че първият съдия е трябвало да препрати съответното дело на административния ръководител на този съд, за да може последният да провери правилността на първоначалното разпределяне на това дело, и евентуално да го преразпредели.
43
В това отношение следва да се припомни, че действащото право на Съюза не предвижда правила относно организацията на правосъдието в държавите членки, и по-специално относно създаването, съставите, компетентността и функционирането на националните съдилища, така че по принцип правилата в тази материя са от компетентността на държавите членки. При упражняването на тази компетентност обаче държавите членки са длъжни да спазват задълженията, които произтичат за тях от правото на Съюза (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 133 и 180 и цитираната съдебна практика).
44
Това е така в частност за задълженията, които произтичат от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС (решения от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny, C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 36 и цитираната съдебна практика, и от 11 юли 2024 г., Hann-Invest и др., C‑554/21, C‑622/21 и C‑727/21, EU:C:2024:594, т. 44 и цитираната съдебна практика), разпоредба, която задължава държавите членки да предвидят необходимите способи за защита, които да осигурят ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза.
45
Правилата относно разпределението на делата в даден съд обаче имат връзка с понятието „ефективна съдебна защита“ по смисъла на тази разпоредба.
46
Всъщност задълженията, произтичащи от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, се отнасят по-конкретно до наличието на съд, предварително създаден със закон, с оглед на неразривната връзка, която съществува между достъпа до такъв съд и гаранциите за независимост и безпристрастност на съдиите (вж. в този смисъл решение от 11 юли 2024 г., Hann-Invest и др., C‑554/21, C‑622/21 и C‑727/21, EU:C:2024:594, т. 55 и цитираната съдебна практика), гаранции, изисквани също така от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.
47
Това задължение за предварително създаване със закон на съдилищата от системата на правните способи за защита в областите, обхванати от правото на Съюза, което се споменава и в член 47, втора алинея от Хартата, се отнася не само до правната основа за самото съществуване на съда, но и до определянето на заседаващия по всяко дело състав, както и до всяка друга разпоредба от вътрешното право, чието неспазване води до нередовност на участието на един или повече съдии при разглеждането на делото (вж. в този смисъл решение от 29 март 2022 г., Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, т. 121 и цитираната съдебна практика).
48
Впрочем произтичащото от правото на Съюза изискване за независимост на съдилищата се отнася не само до неправомерното влияние, което може да бъде упражнявано от законодателната и изпълнителната власт, но и до неправомерното влияние, оказвано в рамките на съответния съд (вж. в този смисъл решение от 11 юли 2004 г., Hann-Invest и др., C‑554/21, C‑622/21 и C‑727/21, EU:C:2024:594, т. 54 и цитираната съдебна практика).
49
По-нататък, упражняването на съдийска функция трябва да бъде защитено не само от всяко пряко влияние под формата на инструкции, но и от всички форми на косвено влияние, които биха могли да насочват решенията на съдиите (решение от 14 ноември 2024 г., S. (Изменение на съдебния състав), C‑197/23, EU:C:2024:956, т. 62 и цитираната съдебна практика).
50
Нарушаването на правилата относно определянето на съдията, който да се произнесе по дадено дело, обаче може да има такъв ефект (вж. в този смисъл решение от 14 ноември 2024 г., S. (Изменение на съдебния състав), C‑197/23, EU:C:2024:956, т. 55).
51
В конкретния случай, видно от акта за преюдициално запитване, националното право е въвело система за разпределение на делата в съдилищата, основана на принципа на случайния подбор на съдебния състав, от която са налице определени изключения и която е обусловена от намесата на административните ръководители на тези съдилища, които са и членове на същите. Такава система за разпределение на делата не изглежда сама по себе си от естество да изложи съдебните състави на неправомерно влияние. По-конкретно, грешка в прилагането на правилата за разпределение не означава непременно, че е налице такова влияние. Въпреки това не може да се изключи, в частност, възможността неразпределянето на дадено дело на даден съдия, който го е разглеждал на предходен етап от производството, в положение, в което националното право предвижда такова разпределяне, да има за цел да се избегне продължаването на разглеждането на това дело от този съдия.
52
В този контекст се поставя въпросът за проверката на правилното прилагане на такава система за разпределение към конкретно дело.
53
В това отношение следва да се отбележи, че възможността да се провери дали са спазени гаранциите, прикрепени към понятието „съд, предварително създаден със закон“, в смисъла, уточнен в точка 47 от настоящото решение, е необходима за доверието, което съдилищата на едно демократично общество трябва да вдъхват на правните субекти. Така контролът за спазването на изискването всяка юрисдикция от гледна точка на състава си да представлява независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, представлява съществено изискване за форма, което има императивен характер (вж. в този смисъл решения от 1 юли 2008 г., Chronopost и La Poste/UFEX и др., C‑341/06 P и C‑342/06 P, EU:C:2008:375, т. 46, и от 8 май 2024 г., Asociația Forumul Judecătorilor din România (Сдружение на магистрати), C‑53/23, EU:C:2024:388, т. 55 и цитираната съдебна практика). Съдът постановява, че такъв контрол трябва да може да се осъществи при разглеждането на дело — ако е необходимо, служебно — когато възникне сериозно съмнение във връзка с това (вж. в този смисъл решение от 26 март 2020 г., Преразглеждане Simpson/Съвет и HG/Комисия (C‑542/18 RX‑II и C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, т. 57 и 58).
54
Всъщност не може да се гарантира ефективна съдебна защита, ако по искане на някоя от страните или служебно, при наличие на сериозно съмнение, спазването на нормите, предоставящи на дадена юрисдикция качеството на „независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон“, не може да бъде предмет на съдебен контрол и на евентуална санкция в случай на неспазване, тъй като в противен случай тези норми могат да бъдат нарушени без никакви последствия (вж. в този смисъл решение от 14 ноември 2024 г., S. (Изменение на съдебния състав), C‑197/23, EU:C:2024:956, т. 66).
55
От това следва, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата изисква да е възможно спазването на нормите на вътрешното право относно разпределението на делата да подлежи на съдебен контрол, за да се определи дали съдебният състав, на който е разпределено дадено дело, представлява независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон.
56
При това положение, като се има предвид компетентността на държавите членки по отношение на организацията на съдебната им система, припомнена в точка 43 от настоящото решение, правото на Съюза допуска, когато съдия, на когото дадено дело е разпределено от административния ръководител на съответния съд, изпитва съмнения дали това разпределяне е правилно с оглед на приложимите норми на националното право, той да е длъжен да препрати делото на този ръководител, предвид неговите законови правомощия, за да може последният да провери правилността на това разпределяне, и съответно, този съдия да приеме за разглеждане посоченото дело, ако първоначалното разпределяне бъде потвърдено. Трябва да има възможност обаче правилността на дадено разпределяне, извършено от посочения ръководител, да подлежи на съдебен контрол съобразно нормите на националното право.
57
С оглед на всички гореизложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС при прочита му в светлината на член 47 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че допуска — когато държава членка е въвела система за разпределение на делата в съдилищата, основана на принципа на случайния подбор на съдебния състав, от който са предвидени определени изключения и която система е обусловена от намесата на административния ръководител на всеки съд — възможност, когато съдия, на когото е разпределено дадено дело, изпитва съмнения дали това разпределяне е правилно, същият съдия да бъде възпрепятстван сам да се произнесе по този въпрос, и ако е необходимо, да изпрати посоченото дело на друг съдия от същия съд с мотива, че то е трябвало да му бъде разпределено, при положение че първият съдия е трябвало да препрати съответното дело на административния ръководител на този съд, за може последният да провери правилността на първоначалното разпределяне на това дело и евентуално да го преразпредели. Трябва да има възможност обаче правилността на разпределянето, извършено от този ръководител, да подлежи на съдебен контрол съобразно нормите на националното право.
По втория въпрос
58
С втория си въпрос, поставен в същия национален нормативен контекст като първия въпрос, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 47 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат тълкуване, съобразно което, ако съдия, на когото дадено дело е разпределено по системата за случайно разпределение, счита, че по изключение това дело е трябвало да бъде разпределено конкретно на друг съдия от същия съд, и вследствие на това му изпрати посоченото дело, а последният приеме да се произнесе по въпроса за собствената си компетентност, може да се счита, че тези двама съдии са извършили дисциплинарно нарушение.
59
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 267 ДФЕС исканото решение по преюдициално запитване трябва да е „необходимо“, за да може запитващата юрисдикция да „постанови „решението си“ по висящото пред нея дело. Както от текста, така и от структурата на този член следва, от една страна, че трябва да е налице спор, висящ пред националната юрисдикция, поискала произнасяне по реда на преюдициалното производство, по който тя трябва да се произнесе с решение, отразяващо евентуално решението по преюдициалното запитване (вж. в този смисъл решение от 22 март 2022 г., Prokurator Generalny (Дисциплинарна колегия на Върховния съд — Назначение), C‑508/19, EU:C:2022:201, т. 62 и цитираната съдебна практика), и от друга страна, че Съдът може да откаже да се произнесе по преюдициален въпрос, когато е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или предмета на спора по главното производство (решение от 21 септември 2023 г., Juan, C‑164/22, EU:C:2023:684, т. 42 и цитираната съдебна практика).
60
В случая запитващата юрисдикция е сезирана с наказателни производства срещу YR и др., а не с дисциплинарно производство срещу съдиите И. Х. и Х. К. С оглед на акта за преюдициално запитване обаче въпросът дали приемането от тези двама съдии на определени съдебни актове във връзка с разпределянето на това наказателно дело може да представлява дисциплинарно нарушение, изглежда лишен от значение за съдебния акт в рамките на посочените наказателни производства, а в акта за преюдициално запитване няма индикации за ефективна връзка между двете производства.
61
Така вторият въпрос би могъл да има значение само във връзка с дисциплинарното производство, което към датата на акта за преюдициално запитване е било висящо пред друга инстанция, а не пред запитващата юрисдикция, и в рамките на което впрочем той е можел да бъда повдигнат (вж. по аналогия определение от 22 декември 2022 г., Sąd Najwyższy, C‑491/20—C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 и C‑511/20, EU:C:2022:1046, т. 84 и 85).
62
При това положение вторият въпрос е недопустим.
По съдебните разноски
63
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Поради изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС при прочита му в светлината на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз,
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска — когато държава членка е въвела система за разпределение на делата в съдилищата, основана на принципа на случайния подбор на съдебния състав, от който са предвидени определени изключения и която система е обусловена от намесата на административния ръководител на всеки съд — възможност, когато съдия, на когото е разпределено дадено дело, изпитва съмнения дали това разпределяне е правилно, същият съдия да бъде възпрепятстван сам да се произнесе по този въпрос, и ако е необходимо, да изпрати посоченото дело на друг съдия от същия съд с мотива, че то е трябвало да му бъде разпределено, при положение че първият съдия е трябвало да препрати съответното дело на административния ръководител на този съд, за да може последният да провери правилността на първоначалното разпределяне на това дело и евентуално да го преразпредели. Трябва да има възможност обаче правилността на разпределянето, извършено от този ръководител, да подлежи на съдебен контрол съобразно нормите на националното право.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: български.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.