Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
ATHANASIOSA RANTOSA
od 5. veljače 2026.(1)
Predmet C-232/25 [Idziski](i)
Z. R.,
Ś.
protiv
U.,
Z.,
uz sudjelovanje:
Prokurator Regionalny w Krakowie
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 44/2001 – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Članak 5. točka 3. – Posebna nadležnost u stvarima koje se odnose na delikte ili kvazidelikte – Mjesto u kojem se dogodio štetni događaj ili bi se on mogao dogoditi – Fizička i pravna osoba koje tvrde da su im povrijeđena prava osobnosti zbog emitiranja serije na televiziji i distribuiranja na internetu – Međunarodna nadležnost sudova države članice koja nije država članica proizvodnje te serije – Mjesto nastanka štete – Središte interesa tih osoba – Identifikacija kao pojedinca – Zahtjevi za popravljanje cjelokupne neimovinske štete koja je pretrpljena – Zahtjevi kojima se traži nalaganje davanja isprika i objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja navedene serije”
I.      Uvod
1.        Fizička osoba Z. R. i udruga Ś (u daljnjem tekstu: tužitelji iz prvostupanjskog postupka), obje s nastanom u Poljskoj, pokrenule su postupak pred poljskim sudovima tužbom protiv osoba U. i Z. (u daljnjem tekstu: tuženici iz prvostupanjskog postupka), s nastanom u Njemačkoj, navodeći povredu svojih prava osobnosti zbog televizijskog emitiranja u Poljskoj i drugim državama članica te distribucije na internetu serije čiji su tuženici iz prvostupanjskog postupka koproducenti. Tužitelji iz prvostupanjskog postupka zatražili su, s jedne strane, popravljanje neimovinske štete pretrpljene zbog emitiranja te serije u svim tim državama članicama i, s druge strane, nalaganje tuženicima iz prvostupanjskog postupka davanja isprike na svim predmetnim televizijskim kanalima i internetskim stranicama kao i objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja navedene serije, neovisno o mjestu.
2.        Daje li se člankom 5. točkom 3. Uredbe (EZ) br. 44/2001(2), kojim se uspostavlja pravilo o posebnoj nadležnosti u stvarima koje se odnose na delikte ili kvazidelikte, poljskim sudovima međunarodna nadležnost za odlučivanje o cjelokupnoj tužbi, izvan povrede pravâ osobnosti koja je nastupila samo u Poljskoj? To je u biti glavno pitanje koje postavlja Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska), odnosno sud koji je uputio zahtjev.
3.         Sud je u ovom predmetu pozvan pojasniti doseg presuda Shevill(3) i eDate(4),
istodobno u pogledu emitiranja na televiziji i distribucije na internetu sadržaja kojima se povređuju pravâ osobnosti u povijesnom kontekstu Drugog svjetskog rata i odnosa između Poljske i Njemačke. Te su presude izvor brojnih rasprava na Sudu(5) i u pravnoj doktrini(6).
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Uredba br. 44/2001
4.        U skladu s uvodnim izjavama 2., 11., 12. i 15. Uredbe br. 44/2001:
„(2)      Određene razlike između nacionalnih propisa kojima su uređeni nadležnost i priznavanje sudskih odluka sprečavaju ispravno djelovanje unutarnjeg tržišta. Nužno je da države članice koje ova Uredba obvezuje usvoje propise za ujedinjavanje pravila o sukobu nadležnosti u građanskim i trgovačkim stvarima te za pojednostavljivanje formalnosti s ciljem brzog i jednostavnog priznavanja i izvršenja sudskih odluka.
[…]
(11)      Propisi o nadležnosti moraju biti izuzetno predvidljivi i utemeljeni na načelu da se nadležnost uglavnom utvrđuje prema domicilu tuženika, pri čemu takva nadležnost mora uvijek postojati, osim u nekim točno određenim slučajevima, u kojima je zbog predmeta spora ili autonomije stranaka opravdana neka druga poveznica. Domicil pravne osobe mora biti autonomno utvrđen kako bi zajednička pravila bila transparentnija i kako bi se izbjegli sukobi nadležnosti.
(12)      Osim domicila tuženika, trebale bi postojati alternativne osnove za utvrđivanje nadležnosti, utemeljene na bliskoj vezi između suda i postupka ili radi olakšavanja ispravnog suđenja.
[…]
(15)      U interesu skladnog zadovoljavanja pravde potrebno je smanjiti mogućnost vođenja paralelnih postupaka i osigurati da u dvjema državama članicama ne budu donesene dvije nepomirljive presude. Mora postojati jasan i učinkovit mehanizam za rješavanje slučajeva litispendencije i povezanih postupaka te za sprečavanje problema koji proizlaze iz razlika među državama članicama s obzirom na utvrđivanje trenutka od kojega se predmet smatra [pendentnim]. U svrhe ove Uredbe, taj bi se trenutak trebao autonomno utvrđivati.”
5.        U poglavlju I. te uredbe, naslovljenom „Područje primjene”, u članku 1. stavku 1. navodi se:
„Ova se Uredba primjenjuje na građanske i trgovačke stvari bez obzira na prirodu suda. Ne obuhvaća fiskalne, carinske ili administrativne stvari.”
6.        Poglavlje II. navedene uredbe, naslovljeno „Nadležnost”, među ostalim sadržava odjeljak 1. naslovljen „Opće odredbe” i odjeljak 2. naslovljen „Posebna nadležnost”.
7.        Člankom 2. stavkom 1. te uredbe, koji se nalazi u tom odjeljku 1., predviđa se:
„Uz poštovanje odredaba ove Uredbe, osobama s domicilom u nekoj državi članici sudi se pred sudovima te države članice, bez obzira na njihovo državljanstvo.”
8.        Člankom 5. točkom 3. Uredbe br. 44/2001, koji se nalazi u tom odjeljku 2., određuje se:
„Osoba s domicilom u državi članici može u drugoj državi članici biti tužena:
[…]
3.      u stvarima koje se odnose na štetne radnje, delikte ili kvazi-delikte, pred sudovima u mjestu u kojemu se dogodio štetni događaj ili bi se on mogao dogoditi.”
2.      Uredba (EU) br. 1215/2012
9.        Članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) br. 1215/2012(7), koji se nalazi u njezinu poglavlju II., naslovljenom „Nadležnost”, i u odjeljku 2. tog poglavlja, naslovljenom „Posebna nadležnost”, glasi kako slijedi:
„Osoba s domicilom u državi članici može biti tužena u drugoj državi članici:
[…]
2.      u stvarima povezanim s deliktima ili kvazideliktima pred sudom mjesta [u kojemu se dogodio štetni događaj ili bi se on mogao dogoditi].”
10.      U članku 66. te uredbe, koji se nalazi u njezinu poglavlju VI., naslovljenom „Prijelazne odredbe”, u stavku 2. navodi se:
„Neovisno o članku 80., [Uredba br. 44/2001] nastavlja se primjenjivati na sudske odluke donesene u sudskim postupcima koji su pokrenuti, na [javne] isprave koje su formalno sastavljene ili registrirane te na sudske nagodbe koje su potvrđene ili sklopljene prije 10. siječnja 2015., a koji spadaju u područje primjene te uredbe.”
11.      U poglavlju VIII. Uredbe br. 1215/2012, naslovljenom „Završne odredbe”, člankom 80. predviđa se da se Uredba br. 44/2001 stavlja izvan snage.
B.      Poljsko pravo
1.      Građanski zakonik
12.      Člankom 23. ustawe – Kodeks cywilny (Zakon o Građanskom zakoniku) od 23. travnja 1964.(8), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Građanski zakonik), određuje se:
„Čovjekova prava osobnosti, kao što su, među ostalim, zdravlje, sloboda, čast, sloboda savjesti, ime ili pseudonim, ugled, povjerljivost komunikacije, nepovredivost doma, znanstveno, umjetničko i izumiteljsko stvaralaštvo te rješenja u pogledu racionalizacije, zaštićena su građanskim pravom neovisno o zaštiti predviđenoj drugim propisima.”
13.      Članak 24. stavci 1. i 2. Građanskog zakonika glasi kako slijedi:
„1.      Osoba čija su prava osobnosti ugrožena radnjom druge osobe može zahtijevati prestanak te radnje, osim ako to ne bi bilo protupravno. U slučaju da su joj povrijeđena prava osobnosti, također može od počinitelja povrede zahtijevati da poduzme radnje potrebne za uklanjanje njezinih posljedica, osobito da podnese izjavu primjerenog sadržaja i oblika. Na temelju načela predviđenih Zakonikom nositelj prava osobnosti može zahtijevati i novčanu naknadu ili isplatu određenog novčanog iznosa u korist određenog društvenog cilja.
2.      Ako zbog povrede prava osobnosti nastane imovinska šteta, osoba koja je pretrpjela štetu može zahtijevati popravljanje te štete u skladu s općim načelima.”
14.      U skladu s člankom 43. Građanskog zakonika:
„Pravila za zaštitu prava osobnosti fizičkih osoba primjenjuju se mutatis mutandis na pravne osobe.”
2.      Zakonik o građanskom postupku
15.      Članak 398.13
Ustawe Kodeks postępowania cywilnego (Zakon o Zakoniku o građanskom postupku) od 17. studenoga 1964.(9), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakonik o građanskom postupku), stavci 1. i 2. glase:
„1.      Vrhovni sud ispituje žalbu u kasacijskom postupku u granicama petituma i žalbenih razloga, pri čemu, međutim, u granicama petituma pazi po službenoj dužnosti na ništavost postupka.
2.      U kasacijskom postupku nije dopušteno isticati nove činjenice i nove dokaze te je Vrhovni sud vezan činjeničnim utvrđenjima na kojima se temelji pobijana odluka.”
16.      U članku 1099. Zakonika o građanskom postupku propisuje se:
„1.      Sud pred kojim je pokrenut postupak pazi po službenoj dužnosti na nepostojanje međunarodne nadležnosti u svakoj fazi postupka. Ako se utvrdi da nacionalni sudovi nemaju međunarodnu nadležnost, sud pred kojim je pokrenut postupak odbacuje tužbu ili zahtjev […].
2.      Nepostojanje međunarodne nadležnosti dovodi do ništavosti postupka.”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
17.      Z. R., sa stalnom adresom u Poljskoj, bio je zapovjednik u poljskoj vojsci. U dobi od 16 godina deportiran je u logor Auschwitz-Birkenau, bio je pripadnik Związeka Walki Zbrojnej (Savez oružanih snaga) te je služio kao vojnik vojne postrojbe [X] (u daljnjem tekstu: vojna postrojba X). Z. R. je sudjelovao u akcijama spašavanja ili skrivanja osoba koje su pripadale židovskoj zajednici te je sudjelovao u borbama tijekom Varšavskog ustanka (Poljska). Nakon Drugog svjetskog rata uhitio ga je Urząd Bezpieczeństwa (Ured za sigurnost) te je osuđen na dvanaest godina zatvora zbog pružanja skloništa pripadniku poljskih specijalnih snaga. Z. R. nikada osobno nije naišao na antisemitske stavove vojnika vojne postrojbe X. Posvećen je prenošenju sjećanja na vojnike te postrojbe, kao i obilježavanju doprinosa Poljaka spašavanju židovske zajednice.
18.      Udruga Ś., s nastanom u Poljskoj, ima pravnu osobnost i okuplja bivše vojnike pripadnike vojne postrojbe X, a predmet njezina
djelovanja je, u skladu s njezinim statutom, među ostalim, obrana dostojanstva, ugleda i sjećanja na tu vojnu postrojbu i njezine vojnike. Udruga Ś. trenutačno ima otprilike 5000 članova.
19.      Tužitelji iz prvostupanjskog postupka podnijeli su 19. studenoga 2013.(10) tužbu Sądu Okręgowom w Krakowie (Okružni sud u Krakovu, Poljska) protiv tuženika iz prvostupanjskog postupka, pri čemu su se pozvali na povredu prava osobnosti do koje je došlo zbog određenih scena prikazanih u televizijskoj seriji (u daljnjem tekstu: televizijska serija) čiji su tuženici iz prvostupanjskog postupka koproducenti. U prilog svojoj tužbi tužitelji iz prvostupanjskog postupka istaknuli su da je ta serija emitirana na poljskoj televiziji, a zatim i na drugim televizijskim kanalima navedenima u njihovoj tužbi. Tvrdili su da je navedena serija na internetskoj stranici dostupna u cijelosti ili u dijelovima. Tužitelji iz prvostupanjskog postupka smatraju da ta serija prikazuje vojnike vojne postrojbe X kao navodno antisemite i nacionaliste koji surađuju s Nijemcima u holokaustu, što povređuje njihova prava osobnosti, kao što su pravo na nacionalni ponos, pravo na razvijanje nacionalnog identiteta, pravo na istinitu povijest, pravo na dostojanstvo i ugled te pravo na oznaku koja predstavlja simbol X.
20.      Tužitelji iz prvostupanjskog postupka svojim su tužbenim zahtjevima u tužbi zahtijevali, kao prvo, da se tuženicima iz prvostupanjskog postupka naloži da na poljskoj televiziji daju odgovarajuću izjavu (ispriku) koja će se emitirati na navedenom kanalu, pri čemu bi se tekst te isprike trebao pročitati u programu; kao drugo, da im se na temelju Građanskog zakonika dopusti da sami objave ispriku ako se ona ne emitira u određenom roku; kao treće, da se tuženicima iz prvostupanjskog postupka naloži da na dvjema internetskim stranicama na njemačkom jeziku o kojima je riječ daju odgovarajuću izjavu (ispriku); kao četvrto, da se tuženicima iz prvostupanjskog postupka naloži da daju odgovarajuću izjavu (ispriku) putem drugih televizijskih kanala na kojima se televizijska serija emitirala, odnosno na njemačkoj, irskoj, španjolskoj, nizozemskoj, austrijskoj i norveškoj televiziji, na navedenim kanalima i na jeziku države o kojoj je riječ; kao peto, da se tuženicima iz prvostupanjskog postupka naloži da u toj seriji prestanu prikazivati oznaku X (vrpca s grafičkim elementom u čijem su središtu vodoravno raspoređene nacionalne boje); kao šesto, da se tuženicima iz prvostupanjskog postupka naloži da prestanu povređivati njihova prava osobnosti u određenom uvodnom dijelu koji se prikazuje prije svakog emitiranja navedene serije, neovisno o mjestu emitiranja, i, kao sedmo, da se tuženicima iz prvostupanjskog postupka naloži da Z. R.-u solidarno plate iznos od 25 000 poljskih zlota (PLN) (otprilike 5750 eura) na ime naknade štete zbog povrede njegovih prava osobnosti.
21.      Tuženici iz prvostupanjskog postupka su pred Sądom Okręgowom w Krakowie (Okružni sud u Krakovu) istaknuli prigovor nenadležnosti poljskih sudova, pri čemu su tvrdili da njemački sudovi imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o zahtjevima tužiteljâ iz prvostupanjskog postupka. Rješenjem od 18. srpnja 2016. navedeni sud odbio je prigovor koji se temelji na nenadležnosti poljskih sudova. Rješenjem od 16. svibnja 2017. Sąd Apelacyjny w Krakowie (Žalbeni sud u Krakovu, Poljska) odbio je žalbu protiv tog rješenja.
22.      Kad je riječ o meritumu, Sąd Okręgowy w Krakowie (Okružni sud u Krakovu), nakon što je proveo izvođenje dokaza, prihvatio je presudom od 28. prosinca 2018. tužbu tužiteljâ iz prvostupanjskog postupka u većem dijelu, u pogledu novčanih i nenovčanih tražbina. Povodom žalbi obiju stranaka postupka Sąd Apelacyjny w Krakowie (Žalbeni sud u Krakovu) preinačio je tu presudu presudom od 23. ožujka 2021. i odlučio sljedeće. Taj je sud, kao prvo, tuženicima iz prvostupanjskog postupka naložio da podnesu ispriku, čiji je sadržaj naveden u izreci te presude, s time da se cijeli tekst isprike treba pročitati na određenom poljskom televizijskom kanalu na poljskom jeziku i na trima navedenim njemačkim televizijskim kanalima na njemačkom jeziku, pri čemu je pojasnio tehničke uvjete te izjave. Kao drugo, udruzi Ś. odobrio je da ispriku, ako ne bude objavljena u određenom roku i pod prethodno navedenim uvjetima, sâma objavi na navedenom poljskom televizijskom kanalu. Kao treće, tuženicima iz prvostupanjskog postupka naložio je da prethodno navedenu izjavu objave na njemačkom jeziku na svojoj internetskoj stranici, pri čemu je pojasnio tehničke detalje te objave. Navedeni sud u preostalom je dijelu odbio tužbu udruge Ś. i u cijelosti je odbio Z. R.-ovu tužbu. Odbio je i žalbu koju su podnijeli tuženici iz prvostupanjskog postupka.
23.      U tom je pogledu taj sud smatrao da se radnjom televizijske serije povređuju Z. R.-ova prava osobnosti, osobito njegov nacionalni identitet. Međutim, ta povreda nije bila nezakonita u odnosu na članak 24. Građanskog zakonika jer je stanje povijesnih spoznaja tuženicima iz prvostupanjskog postupka omogućilo da sporne teme te serije obrade na način na koji su to učinili. Sadržaj navedene serije stoga je bio u granicama slobode kreativnog izražavanja. Suprotno tomu, nije došlo do povrede Z. R.-ove časti zbog toga što nije pojedinačno identificiran kao osoba na koju se odnose klevetničke scene iste serije. Kad je riječ o udruzi Ś., Sąd Apelacyjny w Krakowie (Žalbeni sud u Krakovu) odlučio je da je u odnosu na nju došlo do povrede prava osobnosti povezane s ugledom te organizacije i bivših pripadnika vojne postrojbe X koji su njezini članovi. Taj je sud naglasio da se u televizijskoj seriji pripadnicima te postrojbe pripisuju izričito antisemitska obilježja koja nisu opravdana stanjem povijesnih spoznaja, čime se prelaze granice slobode umjetničkog izražavanja.
24.      Tužitelji i tuženici iz prvostupanjskog postupka podnijeli su Sądu Najwyższyjem (Vrhovni sud), odnosno sudu koji je uputio zahtjev, žalbu u kasacijskom postupku protiv presude Sąda Apelacyjnyjeg w Krakowie (Žalbeni sud u Krakovu). Uz druge žalbene razloge istaknute u njihovoj žalbi u kasacijskom postupku, tuženici iz prvostupanjskog postupka istaknuli su ništavost postupka jer se predmet ispitivao iako poljski sudovi nemaju međunarodnu nadležnost u tom pogledu, u skladu s člankom 1099. stavkom 2. Zakonika o građanskom postupku, u vezi s, među ostalim, člankom 5. točkom 3. Uredbe br. 44/2001.
25.      Sud koji je uputio zahtjev naglašava da u ovom predmetu postoji dvojba u pogledu tumačenja pojma „mjesto u kojemu se dogodio štetni događaj”, u smislu tog članka 5. točke 3. Naime, postavlja se pitanje može li se sudska praksa Suda koja se temelji na presudi eDate(11) prenijeti na situaciju u kojoj do eventualne povrede prava osobnosti nije došlo objavljivanjem određenog sadržaja na internetu, nego proizvodnjom serije koja se emitira na televiziji u različitim državama. Odgovor na to pitanje još nije utvrđen jer se sudska praksa Suda u pogledu povreda prava osobnosti odnosi isključivo na sadržaj koji se distribuira u tisku ili na internetu.
26.      U tom pogledu, iako se emitiranje kinematografskog djela u tradicionalnim medijima, kao što su televizija ili kino, razlikuje od distribuiranja na internetu jer ne pretpostavlja a priori jednaku dostupnost distribuiranih sadržaja, s jedne strane, razvoj tehnologije streaminga i audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev ne idu u prilog razlikovanju koje se temelji na oblicima emitiranja za potrebe određivanja međunarodne nadležnosti sudova. Naime, to je djelo istodobno ili nakon određenog vremena dostupno i na internetu. Usto, emitiranju filma na tradicionalan način često prethode ili je ono popraćeno oglašivačkom i informativnom kampanjom na internetu. S druge strane, smještanje djela na internet u današnje vrijeme više ne izmiče u potpunosti nadzoru pružatelja usluge jer se, zahvaljujući tehnologijama kao što su geografsko blokiranje ili geolociranje, kao prvo, emitiranje može ograničiti na određeno područje i, kao drugo, sadržaj djela može se razlikovati ovisno o mjestu pregledavanja. Osim toga, ako bi se priznalo da se tužba za popravljanje cjelokupne štete može podnijeti u državi članici u kojoj tužitelj ima središte interesa samo u vezi s objavljivanjem serije na internetu, to bi, u slučaju istodobne distribucije sadržaja na mreži i izvan nje, dovelo do fragmentacije spora koja ne bi bila u skladu sa zahtjevima dobrog sudovanja.
27.      U tim okolnostima nije uvjerljivo razlikovanje ovisno o tome emitira li se film tradicionalnim televizijskim medijima, čime se sudu države članice oduzima međunarodna nadležnost za odlučivanje o tužbi za utvrđivanje odgovornosti za cjelokupnu štetu koja je nastala, iako bi takvu nadležnost imao da je taj film dostupan u toj državi na internetu, a kriterij tehničkog oblika emitiranja na kojem se temelji to razlikovanje ne predstavlja ni dostatnu osnovu ni prikladan stupanj pouzdanosti. U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev ističe da je rješenje utvrđeno u presudi Shevill, kojim se propisuje takozvani pristup „mozaika”(12), doneseno u specifičnom kontekstu tiska prije više od 20 godina, odnosno u vrijeme kad su tehničke mogućnosti emitiranja na daljinu bile bitno različite od onih koje su trenutačno dostupne.
28.      Taj sud navodi da, pod pretpostavkom da je u takvom kontekstu u načelu moguće priznati punu međunarodnu nadležnost poljskim sudovima, valja provjeriti jesu li u ovom slučaju ispunjeni uvjeti utvrđeni u presudi Mittelbayerischer Verlag(13). Ako, s obzirom na tu presudu, oštećenu osobu treba identificirati „kao pojedinca”, radnja televizijske serije ne omogućuje identifikaciju nijednog tužitelja zato što je izmišljena i ne odnosi se, ni izravno ni neizravno, ni na jednu stvarnu suvremenu ili povijesnu osobu. A fortiori još manje omogućuje pojedinačnu identifikaciju udruge Ś. jer je ona osnovana desetljećima nakon završetka Drugog svjetskog rata. Usto, nije isključeno da se središta interesa osoba koje pripadaju skupini kao što je skupina bivših vojnika vojne postrojbe X mogu nalaziti u bilo kojoj državi članici Europske unije. U tom bi se pogledu i registrirano sjedište udruge koja ima sličan ili istovjetan statutarni cilj kao i udruga koja je tužitelj iz prvostupanjskog postupka moglo nalaziti u bilo kojoj od tih država. Međutim, za razliku od činjenica na temelju kojih je donesena presuda Mittelbayerischer Verlag, televizijska serija odnosi se na ponašanje uže, zatvorene skupine osoba, odnosno vojnika postrojbe X, pri čemu se ta postrojba identificira jasno i nedvojbeno, a Z. R. je živući pripadnik te skupine. Ta bi se skupina još i danas uglavnom mogla pojedinačno identificirati, tim više što se broj njezinih pripadnika postupno smanjuje tijekom vremena.
29.      Tumačenje kojim se zahtijeva pojedinačna identifikacija konkretnih osoba kako bi se mogla podnijeti tužba za popravljanje cjelokupne štete dovelo bi do toga da bi se neopravdano stavilo u povoljniji položaj autore štetnih poruka kojima se nepravedno generalizira i stigmatizira određena skupina. Naime, te bi osobe mogle biti tužene radi popravljanja
cjelokupne štete samo u mjestu u kojem se dogodio štetni događaj, koje se obično podudara s boravištem počinitelja štete. Zbog takvog bi tumačenja forum delicti commissi mogao izgubiti prirodu stvarne alternative općoj međunarodnoj nadležnosti koja proizlazi iz članka 2. stavka 1. Uredbe br. 44/2001.
30.      Usto, primjena pristupa „mozaika” predstavljala bi sustavnu opasnost od višestrukih usporednih sudskih postupaka koji se vode u više država članica između istih stranaka, što posljedično povećava opasnost od donošenja proturječnih sudskih odluka, protivno uvodnoj izjavi 15. Uredbe br. 44/2001. Ta je opasnost tim više izražena u području povreda prava osobnosti zbog nepostojanja usklađenih pravila o sukobu zakona u tom području(14) i s obzirom na to da je potrebno provesti odvagivanje suprotstavljenih temeljnih vrijednosti kao što su čast, ugled, privatan život i sloboda izražavanja, čiji se ishod može znatno razlikovati ovisno o primjenjivom materijalnom pravu i razini osviještenosti sudova različitih država članica.
31.      Sud koji je uputio zahtjev navodi i da zahtjev pojedinačne, barem neizravne identifikacije tužitelja ima strukturalnu slabost jer je ta ocjena često osjetljiva te je, što je još važnije, usko povezana s ispitivanjem merituma predmeta. Taj sud tvrdi da u toj fazi postupka ne može dalje ispitivati meritorna pitanja povezana s mogućnošću tužitelja da se pozivaju na svoja prava osobnosti, osobito „nacionalni identitet”, o čijem se postojanju i dalje naširoko raspravlja u poljskoj pravnoj teoriji koja se odnosi na građansko pravo te koji dosad još nije utvrđen u njegovoj sudskoj praksi.
32.      Navedeni sud smatra da
u slučaju kada nije moguće pojedinačno identificirati određene osobe, nije prikladno razmatrati element predvidljivosti međunarodne nadležnosti isključivo
s obzirom na položaj središta interesa osoba o kojima je riječ, nego to treba učiniti i s obzirom na važnost sadržaja poruke kojom se mogu povrijediti prava osobnosti i točku od koje ta poruka postaje „objektivno vrlo značajna”. Stoga valja provesti sveobuhvatnu ocjenu kako bi se odredilo gdje je poruka koja se odnosi na specifičnu skupinu, osobito uzimajući u obzir geografski, povijesni, kulturni i društveni kontekst, prvo, objektivno vrlo značajna, drugo, gdje izaziva najjače reakcije, uključujući negativne, i treće, gdje predstavlja iznimno osjetljivu temu i može se najviše odraziti u javnoj raspravi. U tom pogledu nije odlučujuća namjera počinitelja navodnog štetnog događaja, nego pitanje je li tuženik, s obzirom na objektivne naznake koje proizlaze iz tih različitih konteksta, mogao razumno predvidjeti da će u određenom mjestu biti podnesena tužba za popravljanje
cjelokupne potencijalne štete uzrokovane spornom porukom.
33.      Taj isti sud naglašava da se ne čini dvojbenim, uzimajući u obzir činjenično stanje o kojem je postignut povijesni konsenzus u pogledu početka Drugog svjetskog rata, njemačke okupacije poljskih teritorija, njezina tijeka i prirode, broja poljskih žrtava tog rata te tragičnih demografskih, društvenih i političkih posljedica koje je rat imao za Poljsku i njezino stanovništvo, da je radnja prikazana u televizijskoj seriji, a osobito njezina „poljska” tematika, s obzirom na usvojenu njemačku perspektivu i retrospektivnu prirodu te serije, objektivno vrlo značajna u Poljskoj, kao što je značajna i za poljsku publiku. U tim bi okolnostima međunarodna nadležnost poljskih sudova, s obzirom na to da navedena serija pripisuje određena ponašanja i obilježja vojnicima postrojbe X, bila u skladu s načelom predvidljivosti te bi ispunjavala kriterij bliskosti između suda i postupka.
34.      Sud koji je uputio zahtjev dodaje da se
pita mogu li se u okviru pristupa „mozaika” područjem međunarodne nadležnosti poljskih sudova obuhvatiti neke od nenovčanih tražbina tužiteljâ. Naime, tužitelji iz prvostupanjskog postupka u ovom slučaju ne traže da se televizijska serija ukloni s interneta ili da se ne emitira na televiziji, nego žele, s jedne strane, spriječiti novu povredu svojih prava osobnosti na način da se prije emitiranja te serije navedu konkretne informacije i, s druge strane, ukloniti posljedice počinjene povrede na način da se objavi odgovarajuća izjava, ne samo na internetskim stranicama o kojima je riječ, nego i na poljskim i njemačkim televizijskim kanalima na kojima je navedena serija emitirana. Ako bi se nalaganjem tuženicima iz prvostupanjskog postupka da na internetskim stranicama o kojima je riječ, neovisno o njihovu sadržaju, objave izjavu s isprikom ili ako bi se nalaganjem da se prije svakog emitiranja televizijske serije, neovisno o mjestu emitiranja, navedu određene informacije prekoračile granice nadležnosti poljskih sudova utvrđene pristupom „mozaika”, isto ne vrijedi nužno za, primjerice, zahtjev da se na televizijskom kanalu poljske javne televizijske kuće objavi isprika ili da se prije emitiranja te serije navedu određene informacije, pod uvjetom da je riječ o emitiranju u Poljskoj.
35.      Osim toga, sud koji je uputio zahtjev smatra da, u skladu s autonomnim značenjem, štetni događaj u razmatranoj konfiguraciji nije samo proizvodnja televizijske serije, nego i njezino emitiranje u konkretnoj državi članici. U tom bi kontekstu sudovi države članice u kojoj je ta serija emitirana mogli imati međunarodnu nadležnost ponajprije na temelju utvrđenja da se u toj državi dogodio štetni događaj, a tek potom na temelju toga što je ta šteta nastala u navedenoj državi. Međutim, dvojbe u pogledu primjenjivosti takvog rasuđivanja na ovaj predmet proizlaze iz činjenice da je navedena serija proizvedena u Njemačkoj i da su producenti iste serije jedini tuženici pred poljskim sudom, dok ju je u Poljskoj emitirala poljska javna televizijska kuća koja nije stranka u glavnom postupku.
36.      U ovom se slučaju,
k tome, postavlja pitanje bi li se na temelju činjenice da su tuženici iz prvostupanjskog postupka dodijelili trećoj osobi potpunu licenciju za distribuciju prava na korištenje televizijske serije i time prešutno prihvatili da se ona može emitirati i u drugim državama članicama, uključujući Poljsku, moglo smatrati da je njihovo ponašanje istovjetno njihovu postupanju u svakoj državi članici u kojoj je ta serija emitirana uz njihov pristanak. Ako je to slučaj, trebalo bi ispitati može li međunarodna nadležnost poljskih sudova koja se na tome temelji obuhvaćati i štetu do koje je došlo zbog emitiranja navedene serije u drugim državama članicama.
37.      U tim je okolnostima Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 5. točku 3. Uredbe [br. 44/2001], u vezi s njezinim uvodnim izjavama 11. i 12., tumačiti na način da u predmetu koji se odnosi na povredu prava osobnosti sadržajima iz kinematografskog djela sudovi države članice u kojoj je emitiran film i koja nije država u kojoj je film proizveden imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o tužbi čiji su predmet:
(a)      nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede prava osobnosti, uključujući nalaganje da se podnese izjava koja obuhvaća ispriku na televizijskim kanalima na kojima je film emitiran, neovisno o mjestu emitiranja, i na internetskim stranicama na kojima je distribuiran, kao i nalaganje da se izjava odgovarajućeg sadržaja objavi prije svakog emitiranja filma, neovisno o mjestu, ili
(b)      novčana činidba (naknada štete) usmjerena na popravljanje
cjelokupne neimovinske štete nastale zbog povrede prava osobnosti, uključujući zbog distribucije (emitiranja) filma u drugim državama članicama,
uzimajući u obzir da:
–        tužitelji iz prvostupanjskog postupka imaju središte interesa i domicil (sjedište) u toj državi članici [emitiranja],
–        tužitelji iz prvostupanjskog postupka povezuju povredu svojih prava osobnosti s načinom na koji su u filmu prikazani vojnici vojne postrojbe [X] te države članice, pri čemu je jedan od tih tužitelja bivši vojnik te vojne postrojbe, a drugi je udruga bivših vojnika te vojne postrojbe čiji je statutarni cilj osobito obrana sjećanja, povijesne istine i dostojanstva te postrojbe,
–        je sadržaj filma, odnosno način na koji su prikazani vojnici vojne postrojbe [X], u povijesnom, kulturnom i društvenom kontekstu objektivno vrlo značajan na državnom području te države članice [emitiranja]?
2.      U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 5. točku 3. Uredbe [br. 44/2001], u vezi s njezinim uvodnim izjavama 11. i 12., tumačiti na način da u predmetu koji se odnosi na povredu prava osobnosti sadržajima iz kinematografskog djela sudovi države članice u kojoj je emitiran film i koja nije država u kojoj je film proizveden imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o tužbi čiji su predmet:
(a)      nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede prava osobnosti do koje je došlo zbog emitiranja filma na državnom području države članice u kojoj je podnesena tužba, uključujući nalaganje davanja isprike u toj državi članici i objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja filma u toj državi članici, ili
(b)      novčana činidba (naknada štete) usmjerena na popravljanje
neimovinske štete koja je pretrpljena zbog povrede prava osobnosti do koje je došlo zbog distribucije (emitiranja) filma u državi članici u kojoj je podnesena tužba,
uzimajući u obzir, ako je potrebno, okolnosti iz prvog pitanja prve do treće alineje?”
38.      Sud koji je uputio zahtjev zatražio je da se u ovom predmetu odluči u hitnom prethodnom postupku predviđenom u članku 107. Poslovnika Suda. Odlukom od 10. travnja 2025. drugo vijeće Suda odlučilo je, na prijedlog suca izvjestitelja i nakon što je saslušalo nezavisnog odvjetnika, ne prihvatiti taj zahtjev.
39.      Sud koji je uputio zahtjev od Suda je također zatražio da se o ovom predmetu odluči u ubrzanom postupku predviđenom u članku 105. Poslovnika Suda. Rješenjem predsjednika Suda od 22. svibnja 2025.(15) taj je zahtjev odbijen. Predsjednik Suda istom je odlukom, s obzirom na prirodu predmeta i važnost pitanja koja su u njemu istaknuta, odlučio da se na taj predmet treba primijeniti prioritetno postupanje na temelju članka 53. stavka 3. Poslovnika Suda.
40.      Pisana očitovanja Sudu podnijeli su Z. R. i udruga Ś., osobe U. i Z., poljska vlada te Europska komisija.
IV.    Analiza
A.      Prvo prethodno pitanje
41.      Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u biti pita treba li članak 5. točku 3. Uredbe br. 44/2001 tumačiti na način da sudovi države članice u kojoj je serija kojom se povređuju prava osobnosti fizičke i pravne osobe bila emitirana na televiziji i distribuirana na internetu, a koja nije država članica u kojoj je ta serija proizvedena, imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o cjelokupnoj tužbi čiji su predmet, s jedne strane, nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede pravâ osobnosti, što uključuje
nalaganje davanja izjave koja sadržava ispriku na televizijskim kanalima na kojima je navedena serija bila emitirana u različitim predmetnim
državama članicama, nalaganje objavljivanja te isprike na navedenim internetskim stranicama i nalaganje objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja iste serije, neovisno o mjestu emitiranja, i, s druge strane, novčana činidba usmjerena na popravljanje
neimovinske štete do koje je došlo zbog povrede pravâ osobnosti, uključujući zbog emitiranja te serije u drugim državama članicama.
42.      Najprije podsjećam na to da su tužitelji iz prvostupanjskog postupka svoju tužbu podnijeli Sądu Okręgowom w Krakowie (Okružni sud u Krakovu) 19. studenoga 2013. Stoga se, kao što je to istaknuo sud koji je uputio zahtjev, Uredba br. 44/2001 i dalje primjenjuje na glavni postupak. Naime, iako je ta uredba stavljena izvan snage Uredbom br. 1215/2012, u skladu s njezinim člankom 80., u njezinu članku 66. stavku 2. pojašnjava se da se Uredba br. 44/2001 nastavlja primjenjivati, među ostalim, na sudske odluke donesene u sudskim postupcima koji su pokrenuti prije 10. siječnja 2015. i koji su obuhvaćeni područjem primjene te uredbe.
43.      U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iz uvodnih izjava 2. i 11. Uredbe br. 44/2001 proizlazi da je ona namijenjena ujednačavanju pravila o sukobu nadležnosti sudova u građanskim i trgovačkim stvarima pomoću iznimno predvidljivih pravila o nadležnosti. Tom se uredbom, dakle, nastoji ostvariti cilj pravne sigurnosti koja se sastoji od pojačane pravne zaštite osoba s domicilom u Europskoj uniji, tako da se istodobno omogući i tužitelju da lako utvrdi sud pred kojim može pokrenuti postupak i tuženiku da razumno predvidi pred kojim sudom može biti tužen(16).
44.      U tom smislu, sustav određivanja opće nadležnosti, predviđen odredbama iz poglavlja II. navedene uredbe, temelji se na općem pravilu predviđenom njezinim člankom 2. stavkom 1., prema kojem se osobe s domicilom u nekoj državi članici tuži pred sudovima te države članice neovisno o državljanstvu stranaka. U poglavlju II. odjeljku 2. te uredbe predviđen je određen broj pravila o posebnoj nadležnosti, među kojima su i one predviđene u članku 5. točki 3. Uredbe br. 44/2001, ali samo kao odstupanje od općeg pravila o dodjeli nadležnosti sudu tuženikova domicila(17). U skladu s tom odredbom, osoba s domicilom u državi članici može u drugoj državi članici biti tužena u stvarima koje se odnose na štetne radnje, delikte ili kvazi-delikte, pred sudovima u mjestu u kojemu se dogodio štetni događaj ili bi se on mogao dogoditi.
45.      Osim toga, iz uvodne izjave 34.(18) Uredbe br. 1215/2012 proizlazi da u dijelu u kojem je njome stavljena izvan snage i zamijenjena Uredba br. 44/2001, koja je sâma zamijenila Briselsku konvenciju, tumačenje Suda u vezi s odredbama jednog od tih pravnih instrumenata vrijedi i za odredbe drugih kad se te odredbe mogu smatrati „istovjetnima”. Naime, takva istovjetnost postoji između članka 5. točke 3. Briselske konvencije, članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001 i članka 7. točke 2. Uredbe br. 1215/2012(19). Stoga se sudska praksa Suda koja se odnosi na jednu od tih odredbi na isti način primjenjuje i na druge.
1.      Sudska praksa Suda koja se odnosi na tumačenje članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001
46.      Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da pravilo o posebnoj nadležnosti predviđeno člankom 5. točkom 3. Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti autonomno i usko. To pravilo o posebnoj nadležnosti temelji se na postojanju posebno bliske poveznice između spora i sudova mjesta u kojem se dogodio štetni događaj, koja opravdava dodjeljivanje nadležnosti tim sudovima radi dobrog sudovanja i procesne ekonomije(20). Usto, zahtjev takve povezanosti mora osigurati pravnu sigurnost i spriječiti mogućnost da tuženik bude tužen pred sudom države članice koji nije mogao razumno predvidjeti, s obzirom na to da je taj aspekt važan osobito u sporovima koji se odnose na izvanugovorne obveze nastale zbog povreda privatnog života i prava osobnosti, uključujući klevetu(21). U stvarima povezanima s deliktima ili kvazideliktima sud mjesta u kojem se dogodio štetni događaj ili bi se on mogao dogoditi obično je najprikladniji za odlučivanje, osobito zbog blizine spora i lakog izvođenja dokaza(22).
47.      Osim toga, pojam „mjesto [u kojem se dogodio štetni događaj]” istodobno se odnosi na mjesto gdje je nastala šteta i na mjesto uzročnog događaja koji je doveo do nastanka te štete, tako da bi tuženik mogao biti tužen, prema izboru tužitelja, pred sudom jednog ili drugog od navedenih mjesta. Ta dva mjesta mogu biti značajna poveznica sa stajališta sudske nadležnosti, pri čemu svako od njih može, ovisno o okolnostima, biti osobito korisna naznaka u pogledu dokaza i procesne ekonomije(23).
48.      Ovaj predmet osobito se tiče pravila koja se odnose na prava osobnosti koja su prvotno utvrđena u presudi Shevill i zatim prilagođena specifičnoj situaciji na internetu u presudi eDate, prije nego što su dodatno pojašnjena u naknadnim presudama.
49.      Sud je u presudi Shevill odlučio da u kontekstu klevete putem novinskog članka objavljenog na državnom području nekoliko država članica mjesto nastanka uzročnog događaja može biti samo mjesto u kojem izdavač spornih novina ima poslovni nastan jer je to mjesto iz kojeg je štetni događaj proizašao i da stoga sud tog mjesta poslovnog nastana treba biti nadležan za odlučivanje o tužbi za popravljanje
cjelokupne štete prouzročene nezakonitom radnjom(24). Usto, tužitelju valja omogućiti da tužbu podnese i u mjestu u kojem je šteta nastala(25). Stoga se u slučaju međunarodne klevete putem tiska povreda časti, reputacije i ugleda fizičke ili pravne osobe očituje u mjestima gdje se objavljeni sadržaj distribuira, kada je oštećenik poznat na tim mjestima, iz čega proizlazi da su sudovi svake države članice u kojoj se distribuira klevetnička objava i u kojoj oštećenik tvrdi da mu je narušen ugled nadležni za odlučivanje o šteti nastaloj u toj državi(26). Sud je u tom pogledu pojasnio da, iako je točno da mogu nastati poteškoće ako različiti sudovi razmatraju različite aspekte istog spora, tužitelj ipak i dalje može sve svoje zahtjeve podnijeti sudu u mjestu tuženikova domicila ili sudu u mjestu poslovnog nastana izdavača klevetničke objave(27). Iako je Sud najprije smatrao da je neophodno izbjeći višestruku nadležnost sudova, kojom se povećavaju opasnosti od nepomirljivosti odluka(28), on je s obzirom na logiku Uredbe br. 44/2001(29) zatim prilagodio svoju sudsku praksu u presudi Shevill.
50.      Naknadno, presudom eDate potvrđena je sudska praksa Shevill te se pojasnilo da se razmatranja navedena u toj presudi, na koja se podsjeća u prethodnoj točki ovog mišljenja, mogu primijeniti i na druge medije i komunikacijske materijale te obuhvatiti širok raspon povreda prava osobnosti koje postoje u različitim pravnim sustavima(30). Sud je osobito dodao da se objava sadržaja na internetskoj stranici razlikuje od širenja na određenom području sredstava kao što je tiskani materijal jer ona u načelu podrazumijeva sveprisutnost tog sadržaja, koji svakog trenutka može pregledavati neograničen broj korisnika interneta iz cijelog svijeta, neovisno o bilo kojoj namjeri njegova autora u pogledu pregledavanja tog sadržaja izvan države članice u kojoj on ima poslovni nastan i izvan njegove kontrole, te da kriterije povezanosti stoga valja prilagoditi na način da oštećenik koji je pretrpio povredu prava osobnosti na internetu može, ovisno o mjestu u kojem je navedenom povredom nastala šteta u Europskoj uniji, pokrenuti postupak pred sudom na temelju te cjelokupne štete. S obzirom na to da utjecaj koji sadržaj objavljen na internetu može imati na prava osobnosti pojedinca može najbolje ocijeniti sud mjesta u kojem navodni oštećenik ima središte svojih interesa, dodjeljivanjem nadležnosti tom sudu ispunjava se cilj dobrog sudovanja(31). Mjesto središta interesa osobe u pravilu odgovara njezinu uobičajenom boravištu(32). Tako iz te presude proizlazi da osoba koja smatra da je oštećena može tužbu za utvrđivanje odgovornosti za cjelokupnu štetu koja je nastala podnijeti sudovima države članice u kojoj autor tog sadržaja ima poslovni nastan ili sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa. Ta osoba također može podnijeti tužbu sudovima svake države članice na čijem je državnom području sadržaj objavljen na internetu dostupan ili je bio dostupan jer su oni nadležni za odlučivanje o šteti nastaloj isključivo na državnom području države članice suda pred kojim je pokrenut postupak(33).
2.      Zaključci iz sudske prakse Suda u kontekstu glavnog predmeta
51.      Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem pita, na prvom mjestu, može li se sudska praksa eDate, koja se odnosi na internetski kontekst i temelji na središtu interesa osobe o kojoj je riječ, prenijeti na situaciju u kojoj je do eventualne povrede prava osobnosti došlo zbog proizvodnje i emitiranja serije na televiziji u nekoliko država članica. Taj sud stoga želi doznati treba li glavni predmet ispitati samo s obzirom na sudsku praksu eDate ili i u vezi sa sudskom praksom
Shevill.
52.      Navedeni sud u tom pogledu ističe nekoliko argumenata u prilog zaključku da je primjenjiva samo sudska praksa eDate, kojom se poljskim sudovima priznaje međunarodna nadležnost u pogledu tužbe za utvrđivanje odgovornosti tužiteljâ iz prvostupanjskog postupka za cjelokupnu štetu. Tako tvrdi da je rješenje utvrđeno u presudi Shevill, koja se odnosi na tumačenje članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001, doneseno u kontekstu tiska prije više od 20 godina, odnosno u vrijeme kad su tehničke mogućnosti emitiranja na daljinu bile bitno različite od onih koje su trenutačno dostupne, i da razvoj tehnologije streaminga i audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev ne idu u prilog razlikovanju koje se temelji na oblicima emitiranja za potrebe određivanja međunarodne nadležnosti sudova. Usto, zahvaljujući tehnologijama kao što su geografsko blokiranje ili geolociranje može se, s jedne strane, emitiranje ograničiti na određeno područje i, s druge strane, sadržaj djela razlikovati ovisno o mjestu s kojeg se pregledava. Osim toga, kad bi se tužba za popravljanje
cjelokupne štete u državi u kojoj tužitelj ima središte interesa ograničila samo u vezi s objavljivanjem filma na internetu, to bi, u slučaju istodobne distribucije spornog sadržaja na mreži i izvan nje, dovelo do teško prihvatljive fragmentacije spora.
53.      U tom pogledu podsjećam na to da je Sud dosljedno potvrđivao sudsku praksu Shevill, uključujući u svojim novijim presudama(34). Stoga valja uzeti u obzir tu sudsku praksu, a ne samo sudsku praksu eDate kako bi se utvrdilo jesu li, kad je riječ o glavnom predmetu, poljski sudovi međunarodno nadležni za odlučivanje o cjelokupnoj šteti. Osim toga, pravo Unije treba tumačiti s obzirom na vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, odnosno prije 2015. Naknadni tehnološki razvoj stoga nije relevantan u okviru ovog predmeta.
54.      Kao što to proizlazi iz presude eDate, objava sadržaja na internetskoj stranici razlikuje se od širenja sredstava na određenom području jer ona u načelu podrazumijeva sveprisutnost tih sadržaja, koje se može pregledavati iz cijelog svijeta, neovisno o kontroli autora(35). Međutim, utvrđujem da emitiranje serije na televiziji(36) ne ispunjava nijedan od tih dvaju uvjeta. Naime, s jedne strane, to je emitiranje, neovisno o korištenim sredstvima poput digitalne zemaljske televizije (DTT) odnosno kablovske ili satelitske televizije, u načelu područno određeno, odnosno ograničeno na geografsko
područje primanja televizijskog signala, tj.
u pravilu
na nacionalno područje (lokalni, regionalni ili nacionalni kanal).
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se u ovom slučaju televizijska serija emitirala u različitim državama na „nacionalnim” televizijskim kanalima, odnosno na poljskoj, njemačkoj, irskoj, španjolskoj, nizozemskoj, austrijskoj i norveškoj televiziji. S druge strane, navedeno emitiranje nije izvan kontrole samih nositelja autorskih prava, odnosno producenata, koji mogu odrediti granice, među ostalim geografske, emitiranja njihova djela. U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da su tuženici iz prvostupanjskog postupka isključivi nositelji autorskih prava na televizijsku seriju i da su pravo na korištenje te serije na određenim područjima djelomično prenijeli na osobu B. te su joj usto na razdoblje od 12 godina dodijelili potpunu licenciju za distribuciju prava na korištenje te serije na drugim državnim područjima.
55.      Stoga emitiranje serije na televiziji ne može biti obuhvaćeno samo sudskom praksom eDate. U tom je smislu u toj presudi navedeno da se razmatranja iz presude Shevill koja se odnose na novinski članak mogu primijeniti i na druge medije i komunikacijske materijale(37). Sud je u tom pogledu u točki 44. presude eDate uputio na mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Cruza Villalóna(38), koji je naveo da je doseg sudske prakse Shevill širok i da nije ograničen samo na tiskane novine s obzirom na to da njezino područje primjene može obuhvaćati i druge komunikacijske materijale, kao što su televizijske ili radijske informacije.
56.      Sama činjenica da je serija emitirana istodobno na televizijskom kanalu i na internetu ne može izmijeniti to tumačenje. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, pravilo o posebnoj nadležnosti predviđeno člankom 5. točkom 3. Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti autonomno i usko(39). Budući da se distribucija na internetu znatno razlikuje od emitiranja na televiziji, rješenje utvrđeno za internet nije potrebno proširiti na televiziju u slučaju kada nisu ispunjeni uvjeti utvrđeni u presudi eDate. Usto, takav bi pristup doveo do nesigurnosti s obzirom na to da, ovisno o producentskom odabiru, nije moguće smatrati utvrđenim da je svako emitiranje sadržaja na televiziji nužno popraćeno njegovom dostupnošću na internetu, što podrazumijeva ispitivanje u svakom pojedinačnom slučaju kako bi se provjerili uvjeti emitiranja tog sadržaja, koji se također mogu razvijati tijekom vremena.
57.      Kada se
u pogledu distribucije na internetu uzme u obzir geografsko blokiranje ili geolociranje, moglo bi se smatrati da nije ispunjen uvjet sveprisutnosti sadržaja utvrđen u presudi eDate, što dovodi do toga da bi u takvom slučaju trebalo primijeniti sudsku praksu Shevill, a ne do toga da ta potonja sudska praksa nije primjenjiva na televizijsku seriju.
58.      Kad je riječ o fragmentaciji spora, taj je argument uzet u obzir u presudi Shevill. Naime, Sud je pojasnio da, iako je točno da mogu nastati poteškoće ako različiti sudovi razmatraju različite aspekte istog spora, tužitelj ipak i dalje može sve svoje zahtjeve podnijeti sudu u mjestu tuženikova domicila ili sudu u mjestu poslovnog nastana izdavača klevetničke objave(40). U tom pogledu podsjećam na to da se u skladu s općim pravilom navedenim u članku 2. stavku 1. Uredbe br. 44/2001 osobe s domicilom na državnom području države članice tuže pred sudovima te države. Pravilo o posebnoj nadležnosti utvrđeno u članku 5. točki 3. te uredbe ne predstavlja ništa drugo doli odstupanje, koje ne može postati opće pravilo, a da se pritom ne dovedu u pitanje pravila nadležnosti definirana navedenom uredbom.
59.      Stoga u kontekstu glavnog predmeta valja razlikovati emitiranje serije na televiziji, koje je obuhvaćeno sudskom praksom Shevill, i distribuiranje na internetu, na koje se primjenjuje sudska praksa eDate, koja osobi o kojoj je riječ omogućuje da tužbu za utvrđivanje odgovornosti za cjelokupnu štetu koja je nastala podnese sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa.
60.      Na drugom mjestu, kad je riječ o sudskoj praksi eDate, sud koji je uputio zahtjev želi doznati jesu li u ovom slučaju ispunjeni uvjeti utvrđeni u presudi Mittelbayerischer Verlag(41). Sud je u toj presudi pojasnio da sama pripadnost neke osobe širokoj skupini ne omogućuje postizanje ciljeva predvidljivosti pravila o nadležnosti i pravne sigurnosti, s obzirom na to da se središta interesa članova takve skupine mogu potencijalno naći u bilo kojoj državi članici Unije(42).
61.      U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev osobito tvrdi da radnja televizijske serije ne omogućuje identifikaciju nijednog tužitelja iz prvostupanjskog postupka zato što je izmišljena i ne odnosi se, ni izravno ni neizravno, ni na jednu stvarnu suvremenu ili povijesnu osobu. A fortiori još manje omogućuje pojedinačnu identifikaciju udruge Ś. jer je ona osnovana desetljećima nakon završetka Drugog svjetskog rata. Međutim, taj sud smatra da se ta televizijska serija
odnosi na ponašanje uske, zatvorene skupine osoba, odnosno vojnika postrojbe X, pri čemu se ta postrojba identificira jasno i nedvojbeno, a Z. R. je živući pripadnik te skupine.
62.      Međutim, u pogledu osobe Z. R. smatram, kao i Komisija, da kriterij neizravne identifikacije „kao pojedinca” znači da se osobu može prepoznati zbog određenih posebnih obilježja, koja jasno upućuju na konkretnu osobu(43). To tumačenje,
uostalom, odražava sudsku praksu Shevill, u skladu s kojom oštećenik treba biti poznat(44). Sud je u tom smislu priznao postojanje pojedinačne identifikacije u situacijama u kojima su osobe, koje su navodno bile oštećene povredama svojih prava osobnosti, bile izravno obuhvaćene sadržajima objavljenima na internetu jer su se u njima poimence spominjale(45). Međutim, u ovom slučaju, televizijska serija prikazuje izmišljene likove, što znači da osoba Z. R. nije identificirana kao pojedinac, čak ni neizravno. Osim toga, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, udruga Ś. trenutačno ima otprilike 5000 članova, što, prema mojem mišljenju, predstavlja široku skupinu, što znači da sama pripadnost neke osobe toj skupini ne omogućuje postizanje ciljeva predvidljivosti pravila o nadležnosti i pravne sigurnosti(46). U svakom slučaju, podsjećam na to da valja poći od trenutka činjenica iz glavnog postupka, odnosno od razdoblja u kojem su preživjeli pripadnici vojne postrojbe X mogli biti brojniji nego što su to trenutačno.
63.      Općenitije, ako bi se kriterij individualizacije tumačio široko, osoba koja je objavila poruku kojom se povređuju prava osobnosti ne bi mogla poznavati središta interesa osoba na koje se odnosi ta poruka, koja se mogu nalaziti u različitim državama članicama(47). Usto, to bi tumačenje moglo dovesti do proturječnih odluka između sudova različitih država članica pred kojima su pokrenuti postupci. Navedeno tumačenje bi stoga izazvalo iste kritike kao što su one koje sud koji je uputio zahtjev upućuje protiv pristupa „mozaika” u dijelu u kojem bi predstavljalo sustavnu opasnost od višestrukih usporednih sudskih postupaka koji se vode u više država članica između istih stranaka.
64.      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, da nema individualizacije, forum delicti commissi izgubio bi prirodu stvarne alternative općoj međunarodnoj nadležnosti koja proizlazi iz članka 2. stavka 1. Uredbe br. 44/2001. Stoga se čini da taj sud polazi od pretpostavke da pravila o međunarodnoj nadležnosti trebaju biti povoljna za tužitelja. Međutim, s jedne strane, prema sudskoj praksi Suda, mogućnost osobe da tužbu za utvrđivanje odgovornosti za cjelokupnu štetu koja je nastala podnese sudu mjesta u kojem se nalazi središte njezinih interesa opravdava se interesom dobrog sudovanja, a ne potrebom posebne zaštite tužitelja(48). S druge strane, u skladu sa sudskom praksom Shevill, tužitelj i dalje može sve svoje zahtjeve podnijeti jednom sudu, odnosno sudu registriranog sjedišta producenata televizijske serije, koje se nalazi u Njemačkoj.
65.      Kad je riječ o udruzi Ś., iz sudske prakse Suda proizlazi da nije odlučujuće je li tužitelj fizička ili pravna osoba(49). Stoga pravna osoba koja tvrdi da su joj prava osobnosti povrijeđena objavljivanjem na internetu netočnih podataka koji se odnose na nju i neuklanjanjem komentara u odnosu na nju može pokrenuti postupak radi ispravljanja tih podataka, uklanjanja tih komentara i popravljanja
cjelokupne pretrpljene štete pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa(50). Međutim, u ovom slučaju, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, s obzirom na to da je ta
udruga osnovana desetljećima nakon završetka Drugog svjetskog rata, televizijska serija ne sadržava nikakve informacije o njoj i ne omogućuje da je se identificira, bilo izravno ili neizravno. Sama okolnost da je predmet djelovanja navedene udruge, među ostalim, obrana dostojanstva, ugleda i sjećanja na tu vojnu postrojbu i njezine vojnike ne može biti dovoljna da je se pojedinačno identificira u smislu članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001(51).
Usto, kao što je to istaknuo sud koji je uputio zahtjev, registrirano sjedište udruge koja ima sličan ili istovjetan statutaran cilj kao udruga Ś može se nalaziti u bilo kojoj državi članici Unije, što bi predstavljalo jednake poteškoće kao one koje proizlaze iz sudske prakse Shevill.
66.      Na trećem mjestu, sud koji je uputio zahtjev navodi da zahtjev pojedinačne, barem neizravne identifikacije tužitelja ima strukturalnu slabost jer je ta ocjena često osjetljiva te je, što je još važnije, usko povezana s ispitivanjem osnovanosti predmeta. Međutim, Sud je presudio da u stadiju provjere međunarodne nadležnosti sud koji vodi postupak ne ocjenjuje ni dopuštenost ni osnovanost tužbenog zahtjeva prema pravilima nacionalnog prava, nego isključivo utvrđuje poveznice s državom suda koje opravdavaju njegovu nadležnost na temelju te odredbe. Iako cilj pravne sigurnosti zahtijeva da nacionalni sud pred kojim se vodi postupak može lako donijeti odluku o svojoj nadležnosti, bez potrebe za odlučivanjem o meritumu predmeta, obveza detaljnog izvođenja dokaza u vezi s činjenicama relevantnima kako za nadležnost tako i za meritum već u tom stadiju postupka uzrokovalo bi opasnost od prejudiciranja u pogledu ocjene osnovanosti predmeta. Sud je također pojasnio da cilj dobrog sudovanja i poštovanje sudačke autonomije u obavljanju njegovih dužnosti zahtijevaju da sud koji vodi postupak može ispitati je li međunarodno nadležan na temelju svih informacija kojima raspolaže, uključujući, ovisno o slučaju, one koje je dostavio tuženik(52).
67.      Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da na temelju elemenata kojima raspolaže donese odluku. U slučaju da iz tih elemenata ne proizlazi jasno da se tužitelji iz glavnog postupka mogu identificirati „kao pojedinci”, taj sud ne može odlučivati o cjelokupnoj šteti koja proizlazi iz distribuiranja televizijske serije na internetu. U ovom slučaju, s obzirom na elemente koje je podnio sud koji je uputio zahtjev, iz sudske prakse Suda proizlazi da televizijska serija ne omogućuje ni izravnu ni neizravnu identifikaciju tužiteljâ iz glavnog postupka. Osim toga, kad je riječ o razmatranju tog suda prema kojem se na temelju pravila o međunarodnoj nadležnosti ne može predvidjeti buduća odluka o meritumu predmeta, ispitivanje pitanja može li se tužitelje identificirati kao pojedince nipošto ne nalaže odlučivanje o meritumu predmeta, koje se sastoji od utvrđivanja je li počinjena povreda prava osobnosti.
68.      Na četvrtom mjestu, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, ako na temelju sadržaja kojim se mogu povrijediti prava osobnosti nije moguće pojedinačno identificirati konkretne osobe, element predvidljivosti međunarodne nadležnosti ne treba razmatrati isključivo s obzirom na položaj središta interesa osoba o kojima je riječ, nego i s obzirom na važnost sadržaja poruke kojom se mogu povrijediti prava osobnosti i točku od koje ta poruka postaje „objektivno vrlo značajna”
u povijesnom, kulturnom i društvenom kontekstu na državnom području države članice emitiranja. Sud koji je uputio zahtjev smatra da se čini da je takav pristup, kojim se naglašavaju predmet spora i njegova važnost u određenom mjestu, a ne osobe koje bi mogle djelovati kao tužitelji i mjesto središta interesa tih osoba, u skladu s pravilnim razumijevanjem načela predvidljivosti međunarodne nadležnosti.
69.      Međutim, prema sudskoj praksi Suda, iako se pojam „mjesto u kojem se dogodio štetni događaj”,
u smislu članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001, može odnositi na mjesto nastanka štete, taj
se pojam može shvatiti samo na način da određuje mjesto gdje je uzročni događaj neposredno uzrokovao štetne posljedice za osobu koja je njime neposredno oštećena(53), dovodeći do deliktne ili kvazideliktne odgovornosti. Stoga, u tom slučaju međunarodna nadležnost suda podrazumijeva ispitivanje mjesta nastanka štete koje je specifično u odnosu na tužitelja, koji je fizička ili pravna osoba, čija su prava osobnosti navodno povrijeđena. Primjena pristupa koji zastupa sud koji je uputio zahtjev dovelo bi do stvaranja novog temelja za nadležnost nacionalnih sudova, koji bi bio odvojen od osobe koja je navodni oštećenik i za nju bi mogao biti nepovoljan.
Naime, kao što to ističe Komisija, primjena takvog pristupa dovela bi do toga da bi veteran sa središtem svojih interesa u Poljskoj mogao pokrenuti postupak pred poljskim sudovima u pogledu cjelokupne pretrpljene štete, uzimajući u obzir da je ta televizijska serija u Poljskoj objektivno vrlo značajna, dok to veteran sa središtem svojih interesa u drugoj državi članici ne bi mogao učiniti u toj državi(54).
70.      S obzirom na sve prethodno navedeno, predlažem da se na prvo pitanje odgovori da članak 5. točku 3. Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti na način da sudovi države članice u kojoj je serija kojom se povređuju prava osobnosti fizičke i pravne osobe bila emitirana na televiziji i distribuirana na internetu, a koja nije država članica u kojoj je ta serija proizvedena, nemaju u pogledu televizije međunarodnu nadležnost za odlučivanje o cjelokupnoj tužbi čiji su predmet, s jedne strane, nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede pravâ osobnosti, što uključuje nalaganje davanja izjave koja sadržava ispriku na televizijskim kanalima na kojima je navedena serija bila emitirana u različitim predmetnim državama članicama
i nalaganje objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja iste serije, neovisno o mjestu emitiranja, i, s druge strane, novčana činidba usmjerena na popravljanje
neimovinske štete do koje je došlo zbog povrede pravâ osobnosti, uključujući zbog emitiranja televizijske serije u drugim državama članicama. Kad je riječ o internetu, sudovi države članice u kojoj se nalazi središte interesa fizičke ili pravne osobe nisu nadležni za odlučivanje o cjelokupnoj takvoj tužbi, osim ako sporni sadržaj obuhvaća objektivne elemente koji se mogu provjeriti i koji omogućuju da se tu osobu izravno ili neizravno identificira kao pojedinca.
B.      Drugo prethodno pitanje
71.      Sud koji je uputio zahtjev svojim drugim pitanjem u biti pita treba li, u slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, članak 5. točku 3. Uredbe br. 44/2001 tumačiti na način da sudovi države članice u kojoj je serija kojom se povređuju prava osobnosti bila emitirana na televiziji, a koja nije država članica u kojoj je ta serija proizvedena, imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o tužbi
podnesenoj protiv producenta čiji su predmet, s jedne strane, nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede pravâ osobnosti, što uključuje
nalaganje davanja isprike na televizijskim kanalima na kojima je navedena serija bila emitirana i nalaganje objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja iste serije, i, s druge strane, novčana činidba usmjerena na popravljanje
neimovinske štete do koje je došlo zbog emitiranja televizijske serije u navedenoj državi članici.
72.      Iz sudske prakse Suda na koju upućuje sud koji je uputio zahtjev proizlazi da, s obzirom na sveprisutnu prirodu podataka i sadržaja objavljenih na nekoj internetskoj stranici te činjenicu da je doseg njihove objave u načelu neograničen, zahtjev za ispravak ili uklanjanje sadržaja objavljenog na internetu nije razdvojiv te se, slijedom toga, može podnijeti samo sudu nadležnom za odlučivanje o cjelokupnom zahtjevu za popravljanje
štete, a ne i sudu koji za to nije nadležan(55).
73.      Sud koji je uputio zahtjev navodi da tužitelji iz prvostupanjskog postupka ne traže da se televizijska serija ukloni s interneta ili da se ne emitira na televiziji, nego žele, s jedne strane, spriječiti novu povredu svojih prava osobnosti na način da se prije emitiranja te serije navedu konkretne informacije i, s druge strane, ukloniti posljedice počinjene povrede na način da se objavi odgovarajuća izjava, ne samo na internetskim stranicama o kojima je riječ, nego i na poljskim i njemačkim televizijskim kanalima na kojima je navedena serija emitirana. Međutim, sud koji je postavio prethodna pitanja smatra da zahtjev za uklanjanje određenog sadržaja s interneta ne bi bio razdvojiv ako tužitelj želi ishoditi potpuno uklanjanje sadržaja kojim se povređuju prava osobnosti.
74.      Kao što je to istaknuto u odgovoru na prvo prethodno pitanje, sudska praksa eDate, u okviru koje se nalazi sudska praksa navedena u točki 72. ovog mišljenja, ne odnosi se na emitiranje sadržaja na televiziji, na koje se primjenjuje sudska praksa Shevill. Iz potonje sudske prakse proizlazi da je sud države članice u kojoj je počinjena povreda pravâ osobnosti, u skladu s pristupom „mozaika”,
nadležan za odlučivanje o šteti koja je uzrokovana u toj državi. Ako je to dopušteno nacionalnim propisom, taj sud može imati ovlast naložiti tuženiku da se prije emitiranja serije navedu konkretne informacije, pod uvjetom da se ta objava daje isključivo na nacionalnom državnom području. U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev naglašava da u skladu s člankom 24. Građanskog zakonika nenovčani zahtjevi mogu biti postavljeni na takav način da njihovo ispitivanje ulazi u sudsku nadležnost koja je ograničena na ocjenu posljedica povrede do koje je došlo na državnom području države tog suda.
75.      Kad je riječ o distribuiranju na internetu, podržavam argumentaciju suda koji je uputio zahtjev prema kojoj u slučaju kada se ta distribucija povezuje sa sudskom praksom Shevill, prilikom nepostojanja individualizacije tužitelja, sud pred kojim se vodi postupak, a u mjeri u kojoj je to dopušteno nacionalnim propisom, može naložiti tuženiku da se objave precizne informacije u pogledu spornog sadržaja na drugom mediju čija je zona utjecaja ograničena na državno područje predmetne države članice, poput nacionalnog tiska ili televizije, ili pak da se te informacije odnose samo na posljedice povrede pravâ osobnosti na državnom području te države.
76.      Osim toga, sud koji je uputio zahtjev smatra da štetni događaj nije ograničen na proizvodnju filma, nego uključuje i njegovo emitiranje u konkretnoj državi članici. Takav bi pristup podrazumijevao da bi se sudovima države članice u kojoj je film emitiran mogla priznati međunarodna nadležnost ponajprije zbog nastanka štetnog događaja na njihovu državnom području, a tek podredno zbog nastanka štete u toj državi.
Međutim, podsjećam na to da je Sud u presudi Shevill odlučio da u slučaju klevete putem novinskog članka objavljenog na državnom području nekoliko država članica mjesto nastanka uzročnog događaja može biti samo mjesto u kojem izdavač spornih novina ima poslovni nastan jer je to mjesto iz kojeg je štetni događaj proizašao(56).
77.      U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev navodi da je televizijska serija proizvedena u Njemačkoj i da su jedini tuženici pred poljskim sudom producenti te serije koju je u Poljskoj emitirala poljska javna televizijska kuća koja nije stranka u postupku. U tim se okolnostima mora smatrati da je mjesto poslovnog nastana producenata navedene serije mjesto uzročnog događaja koji je doveo do te štete. Usto, kao što to navodi taj sud, a u skladu sa sudskom praksom Suda, u okolnostima u kojima je samo jedan od više navodnih počinitelja navodne štete tužen pred sudom unutar čijeg područja nadležnosti nije djelovao, ne može se smatrati da je uzročni događaj nastao unutar područja nadležnosti tog suda u smislu članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001(57).
78.      Osim toga, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da su tužitelji iz prvostupanjskog postupka
isključivi nositelji autorskih prava za televizijsku seriju i da su na osobu B. djelomično prenijeli pravo korištenja spornom serijom na određenim državnim područjima te su joj ustupili isključivu distribucijsku licenciju prava korištenja tom serijom na drugim državnim područjima(58). Takvim se ugovorom, za koji se u odluci o upućivanju zahtjeva ne navodi je li sklopljen u Poljskoj, ne može promijeniti mjesto nastanka štetnog događaja jer se ne može izjednačiti s radnjom tuženika u svakoj zemlji u kojoj je navedena serija bila emitirana uz njihov pristanak. Stoga, u skladu s tim člankom 5. točkom 3., poljski sudovi nemaju,
samo na temelju činjenice da je ista serija emitirana u Poljskoj,
međunarodnu nadležnost za odlučivanje o cjelokupnom zahtjevu tužiteljâ.
79.      U tim okolnostima predlažem da se na drugo pitanje odgovori da članak 5. točku 3. Uredbe br. 44/2001 treba tumačiti na način da sudovi države članice u kojoj je serija kojom se povređuju prava osobnosti bila emitirana na televiziji, a koja nije država članica u kojoj je ta serija proizvedena, imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o tužbi podnesenoj protiv producenta čiji su predmet, s jedne strane, nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede pravâ osobnosti, što uključuje nalaganje davanja isprike na televizijskim kanalima na kojima je navedena serija bila emitirana i nalaganje objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja iste serije, u mjeri u kojoj je to dopušteno nacionalnim propisom, i, s druge strane, novčana činidba usmjerena na popravljanje
neimovinske štete do koje je došlo zbog emitiranja televizijske serije u navedenoj državi članici.
80.      Želim dodati da, kao i sud koji je uputio zahtjev, smatram da pristup „mozaika” stvara poteškoće za fizičke ili pravne osobe koje tvrde da su im povrijeđena njihova pravâ osobnosti(59). U tom su pogledu relevantni argumenti tog suda koji se odnose na opasnost od fragmentacije spora, koja bi mogla dovesti do proturječnih odluka među sudovima različitih država članica pred kojima su pokrenuti postupci. Međutim, trenutačna sudska praksa Suda je ustaljena te bi široko tumačenje odredbe o odstupanju, odnosno članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001, moglo izazvati više problema
nego što bi ih se njime željelo riješiti. Stoga smatram da u okviru ovog predmeta nije potrebno dovesti u pitanje tu sudsku praksu.
V.      Zaključak
81.      S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska) odgovori na sljedeći način:
1.      Članak 5. točku 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima
treba tumačiti na način da:
sudovi države članice u kojoj je serija kojom se povređuju prava osobnosti fizičke ili pravne osobe bila emitirana na televiziji i distribuirana na internetu, a koja nije država članica u kojoj je ta serija proizvedena, nemaju u pogledu televizije međunarodnu nadležnost za odlučivanje o cjelokupnoj tužbi čiji su predmet, s jedne strane, nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede pravâ osobnosti, što uključuje nalaganje davanja izjave koja sadržava ispriku na televizijskim kanalima na kojima je navedena serija bila emitirana u različitim predmetnim državama članicama i nalaganje objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja iste serije, neovisno o mjestu emitiranja, i, s druge strane, novčana činidba usmjerena na popravljanje
neimovinske štete do koje je došlo zbog povrede pravâ osobnosti, uključujući zbog emitiranja televizijske serije u drugim državama članicama. Kad je riječ o internetu, sudovi države članice u kojoj se nalazi središte interesa fizičke ili pravne osobe nisu nadležni za odlučivanje o cjelokupnoj takvoj tužbi, osim ako sporni sadržaj obuhvaća objektivne elemente koji se mogu provjeriti i koji omogućuju da se tu osobu izravno ili neizravno identificira kao pojedinca.
2.      Članak 5. točku 3. Uredbe br. 44/2001
treba tumačiti na način da:
sudovi države članice u kojoj je serija kojom se povređuju prava osobnosti bila emitirana na televiziji, a koja nije država članica u kojoj je ta serija proizvedena, imaju međunarodnu nadležnost za odlučivanje o tužbi podnesenoj protiv producenta čiji su predmet, s jedne strane, nenovčana činidba usmjerena na uklanjanje posljedica povrede pravâ osobnosti, što uključuje nalaganje davanja isprike na televizijskim kanalima na kojima je navedena serija bila emitirana i nalaganje objavljivanja izjave odgovarajućeg sadržaja prije svakog emitiranja iste serije, u mjeri u kojoj je to dopušteno nacionalnim propisom, i, s druge strane, novčana činidba usmjerena na popravljanje
neimovinske štete do koje je došlo zbog emitiranja televizijske serije u navedenoj državi članici.
1      Izvorni jezik: francuski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Uredba Vijeća od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.)
3      Presuda od 7. ožujka 1995., Shevill i dr. (C-68/93, u daljnjem tekstu: presuda Shevill ili sudska praksa Shevill, EU:C:1995:61)
4      Presuda od 25. listopada 2011., eDate Advertising i dr. (C-509/09 i C-161/10, u daljnjem tekstu: presuda eDate ili sudska praksa eDate, EU:C:2011:685)
5      Vidjeti u potporu sudskoj praksi Shevill mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Cruza
Villalóna u spojenim predmetima eDate Advertising i dr. (C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:192, t. 33. do 41.) i mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Hogana u predmetu
Gtflix Tv (C‑251/20, EU:C:2021:745, t. 42. do 94.). Vidjeti u suprotnom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika M.
Bobeka u predmetu Bolagsupplysningen i Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:554, t. 73. do 90.).
6      Vidjeti, među ostalim, Lutzi, T., „Shevill is dead, long live Shevill!”, Law Quarterly Review, 2018., sv. 134., str. 208. do 213.
7      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40., SL 2016., L 202, str. 57., SL 2025./90143, L i SL 2025./90335, L)
8      Dz. U. iz 1964., br. 16, pozicija 93.
9      Dz. U. iz 1964., br. 43, pozicija 296.
10      Iako se u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku navodi datum 19. studenoga 2023., iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je tužba zapravo podnesena 19. studenoga 2013.
11      U skladu s tom sudskom praksom, u slučaju navodne povrede pravâ osobnosti sadržajem koji je objavljen na internetskoj stranici, osoba koja se smatra oštećenom raspolaže mogućnošću podnošenja tužbe radi utvrđivanja odgovornosti za cjelokupnu nastalu štetu pred sudovima države članice u kojoj se nalazi središte njezinih interesa.
12      U skladu s tim pristupom, sudovi svake države članice u kojoj se emitira klevetnička objava i u kojoj oštećenik tvrdi da mu je narušen ugled, nadležni su za odlučivanje o šteti nastaloj u toj državi. Vidjeti konkretnije točku 49. ovog mišljenja.
13      Presuda od 17. lipnja 2021. (C-800/19, u daljnjem tekstu: presuda Mittelbayerischer Verlag, EU:C:2021:489, t. 46.), u kojoj je Sud presudio da sud mjesta u kojem se nalazi središte interesa osobe koja tvrdi da su njezina prava osobnosti povrijeđena sadržajem koji je objavljen na internetskoj stranici nije nadležan za odlučivanje, za cjelokupnu navodnu štetu, o tužbi za utvrđivanje odgovornosti koju je podnijela ta osoba, osim ako taj sadržaj obuhvaća objektivne elemente koji se mogu provjeriti i koji omogućuju da se navedenu osobu izravno ili neizravno identificira kao pojedinca.
14      Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu upućuje na članak 1. stavak 2. točku (g) Uredbe br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (SL 2007., L 199, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 73.).
15      Rješenje Idziski (C-232/25, EU:C:2025:389)
16      Presuda od 9. prosinca 2021., HRVATSKE ŠUME (C-242/20, t. 30. i navedena sudska praksa)
17      Vidjeti presudu od 14. srpnja 2016., Granarolo (C-196/15, EU:C:2016:559, t. 17. i navedena sudska praksa).
18      U skladu s tom uvodnom izjavom, „[t]reba se osigurati kontinuitet između Konvencije [od 27. rujna 1968. o [sudskoj] nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 1972., L 299, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 3.)
(u daljnjem tekstu: Konvencija iz Bruxellesa)], [Uredbe br. 44/2001] i ove Uredbe, a u tom cilju potrebno je donijeti i prijelazne odredbe. Isti se zahtjev za kontinuitetom primjenjuje u pogledu tumačenja Suda Europske unije o Konvenciji iz Bruxellesa [...] i uredbama koje je zamjenjuju”.
19      Vidjeti u tom smislu presude od 18. srpnja 2013., ÖFAB (C-147/12, EU:C:2013:490, t. 29. i navedena sudska praksa) i od 10. srpnja 2025., Chmieka (C-99/24, EU:C:2025:563, t. 43. i navedena sudska praksa).
20      Vidjeti u tom smislu presudu od 2. prosinca 2025., Stichting Right to Consumer Justice i Stichting App Stores Claims (C-34/24, u daljnjem tekstu: presuda Stichting Right to Consumer Justice, EU:C:2025:936, t. 44. i 45. te navedena sudska praksa).
21      Vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Gtflix Tv (C-251/20, u daljnjem tekstu: presuda Gtflix, EU:C:2021:1036, t. 25. i navedena sudska praksa).
22      Vidjeti u tom smislu presudu Stichting Right to Consumer Justice (t. 46. i navedena sudska praksa).
23      Vidjeti u tom smislu presudu Stichting Right to Consumer Justice (t. 47. i navedena sudska praksa).
24      Vidjeti presudu Shevill (t. 24. i 25.).
25      Vidjeti presudu Shevill (t. 27.).
26      Vidjeti presudu Shevill (t. 29. i 30.).
27      Vidjeti presudu Shevill (t. 32.).
28      Vidjeti presudu od 11. siječnja 1990., Dumez France i
Tracoba (C‑220/88, EU:C:1990:8, t. 18.).
29      Nezavisni odvjetnik P. Cruz Villalón naglasio je u mišljenju u spojenim predmetima eDate Advertising i dr. (C‑509/09 i C‑161/10, EU:C:2011:192, t. 38.) da se rješenjem iz presude Shevill izbjegava preoblikovanje posebne nadležnosti iz članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001 u
ekvivalent opće nadležnosti koja bi imala prednost pred sudom tuženikova domicila te
se ujedno omogućuje izbjegavanje nadležnosti suda tužitelja (forum actoris).
30      Vidjeti presudu eDate (t. 44.).
31      Vidjeti presudu eDate (t. 45. i 48.).
32      Vidjeti presudu eDate (t. 49.).
33      Vidjeti presudu eDate (t. 52.).
34      Vidjeti osobito presude velikog vijeća od 17. listopada 2017., Bolagsupplysningen i Ilsjan (C-194/16, u daljnjem tekstu: presuda Bolagsupplysningen i Ilsjan, EU:C:2017:766, t. 31.) i Gtflix (t. 29.).
35      Vidjeti točku 50. ovog mišljenja.
36      U skladu s člankom 1. stavkom 1. točkom (e) Direktive 2010/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2010. o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama)
(SL 2010., L 95, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 7., str. 160.): „[z]a potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije: [...] ‚televizijsko emitiranje’ ili ‚televizijska emisija’ (tj. linearna audiovizualna medijska usluga) znači audiovizualna medijska usluga koju pruža pružatelj medijske usluge za istodobno gledanje programa na temelju rasporeda programa”.
37      Vidjeti točku 50. ovog mišljenja.
38      Mišljenje u spojenim predmetima eDate Advertising i dr. (C-509/09 i C-161/10, EU:C:2011:192, t. 39.)
39      Vidjeti točku 46. ovog mišljenja.
40      Vidjeti točku 49. ovog mišljenja.
41      Vidjeti u pogledu tih uvjeta točku 28. ovog mišljenja.
42      Vidjeti presudu Mittelbayerischer Verlag (t. 43.).
43      Nezavisni odvjetnik M. Bobek u svojem mišljenju u predmetu Mittelbayerischer Verlag (C‑800/19, EU:C:2021:124, t. 51. do 57.), predložio je Sudu usvajanje šireg pristupa, koji ipak nije bio prihvaćen u presudi donesenoj u tom predmetu.
44      Presuda Shevill (t. 29.)
45      Vidjeti presudu Mittelbayerischer Verlag (t. 35.).
46      Vidjeti sudsku praksu navedenu u točki 60. ovog mišljenja.
47      Vidjeti u tom smislu presudu Mittelbayerischer Verlag (t. 34. i navedena sudska praksa).
48      Vidjeti u tom smislu presudu Mittelbayerischer Verlag (t. 32. i navedena sudska praksa).
49      Vidjeti presudu Bolagsupplysningen i Ilsjan (t. 38.).
50      Vidjeti u tom smislu presudu Bolagsupplysningen i Ilsjan (t. 44.).
51      Iz strogog zahtjeva individualizacije osobe koja tvrdi da su joj povrijeđena prava osobnosti proizlazi da se ne može po analogiji primijeniti sudska praksa o pravu tržišnog natjecanja, u skladu s kojom udruženje koje je zaduženo štititi kolektivne interese određenih poduzetnika u načelu može podnijeti tužbu za poništenje na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a samo ako može navesti vlastiti interes ili ako poduzetnici koje zastupa ili neki od njih imaju pojedinačnu stranačku sposobnost (vidjeti presudu od 21. rujna 2023., China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products i dr./Komisija, C-478/21 P, EU:C:2023:685, t. 80. i navedenu sudsku praksu).
52      Vidjeti u tom smislu presudu od 13. veljače 2025., Athenian Brewery i Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, t. 41. do 43. i navedena sudska praksa).
53      Vidjeti u tom smislu presudu od 11. siječnja 1990., Dumez France i Tracoba (C-220/88, EU:C:1990:8, t. 20.).
54      Dodajem da se predmet povodom kojeg je donesena presuda Mittelbayerischer Verlag odnosio na upotrebu izraza „poljski logor za istrebljivanje Treblinka”, koji je objektivno vrlo značajan u poljskom povijesnom, kulturnom i društvenom kontekstu. Međutim, Sud je presudio da tužitelj mora biti identificiran kao pojedinac, što nije bio slučaj. Stoga predmet koji je objektivno vrlo značajan u određenoj državi članici nije dovoljan element za zasnivanje međunarodne nadležnosti sudova te države članice u pogledu cjelokupne štete.
55      Vidjeti presude Bolagsupplysningen i
Ilsjan (t. 48.) i
Gtflix (t. 32.).
56      Vidjeti točku 49. ovog mišljenja.
57      Vidjeti presudu od 3. travnja 2014., Hi Hotel HCF (C‑387/12, EU:C:2014:215, t. 31. i navedena sudska praksa).
58      Vidjeti točku 54. ovog mišljenja.
59      Vidjeti u pogledu tih poteškoća mišljenje nezavisnog odvjetnika M.
Bobeka u predmetu Bolagsupplysningen i Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:554).