62022CC0305(01)
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA
od 12. prosinca 2024. (
1
)
Predmet C‑305/22
C. J.
Kazneni postupak
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Europski uhidbeni nalog u svrhu izvršenja kazne zatvora – Razlog za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga – Obveza države članice izvršenja da izvrši kaznu oduzimanja slobode izrečenu protiv tražene osobe – Okvirna odluka 2008/909/PUP – Uzajamno priznavanje presuda u kaznenim stvarima u svrhu njihova izvršenja u drugoj državi članici – Nepostojanje suglasnosti države članice izdavanja – Pravo države članice izdavanja naloga da sama izvrši kaznu – Zadržavanje europskog uhidbenog naloga – Obveza pravosudnog tijela izvršenja da izvrši europski uhidbeni nalog”
i
predmet C‑595/23 [Cuprea] (
i
)
EDS
Kazneni postupak
uz sudjelovanje:
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju, Italija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Europski uhidbeni nalog u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode – Odbijanje predaje – Članak 4. točka 6. – Razlog za moguće neizvršenje – Okvirna odluka 2008/909/PUP – Uzajamno priznavanje presuda u kaznenim stvarima – Članak 8., članak 22. stavak 1. i članak 25. – Izvršenje osuđujuće presude slijedom europskog uhidbenog naloga – Moguća obveza države članice izdavanja naloga da povuče taj nalog – Uredba (EU) 2018/1862 – Schengenski informacijski sustav (SIS) – Članak 26. stavak 1., članak 27. stavak 1., članak 53. stavak 1., članak 55. stavak 1. kao i članak 59. stavci 1. i 3. – Moguća obveza države članice izdavanja naloga da u SIS‑u izbriše upozorenje o traženoj osobi”
I. Uvod
1.
Uzimajući u obzir povezanost predmeta C‑305/22 i predmeta C‑595/23 čini mi se relevantnim iznijeti zajedničko mišljenje u tim dvama predmetima. Smatram da to služi tomu da se istaknu problemi koji bi mogli nastati zbog načina na koji talijanska pravosudna tijela shvaćaju primjenu razloga za moguće neizvršenje navedenog u članku 4. točki 6. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (
2
).
2.
Naime, predmet C‑595/23 savršena je ilustracija nedostataka do kojih može dovesti okolnost da u okviru primjene tog razloga za moguće neizvršenje pravosudno tijelo izvršenja zanemaruje pravila predviđena Okvirnom odlukom Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (
3
).
A.
Predmet C‑305/22
3.
Zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑305/22 odnosi se na tumačenje članka 4. točaka 5. i 6. kao i članka 8. stavka 1. točke (c) Okvirne odluke 2002/584 te članka 4. stavka 2., članka 22. stavka 1. i članka 25. Okvirne odluke 2008/909.
4.
Taj je zahtjev upućen u kontekstu nacionalnog postupka u kojem se Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) treba izjasniti o valjanosti nacionalnog naloga za izvršenje kazne zatvora izrečene u odnosu na osobu C. J. koja boravi u Italiji, kao i valjanosti europskog uhidbenog naloga izdanog u odnosu na nju. Talijanska pravosudna tijela odbila su izvršenje tog europskog uhidbenog naloga na temelju razloga za moguće neizvršenje predviđenog u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584 (
4
). Ta su tijela istodobno donijela odluku o priznavanju i izvršenju osuđujuće kaznene presude donesene protiv osobe C. J., unatoč prigovoru koji su rumunjska pravosudna tijela podnijela protiv izvršenja te osuđujuće presude u Italiji.
5.
Dana 23. siječnja 2024. Sud je odlučio dodijeliti predmet C‑305/22 prvom vijeću. Rasprava je održana 13. ožujka 2024., a 13. lipnja 2024. iznio sam svoje mišljenje (
5
) koje je u skladu sa zahtjevom Suda bilo usredotočeno na prvo, drugo i treće prethodno pitanje koje je uputila Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu).
6.
U tom sam mišljenju predložio Sudu da sudu koji je uputio zahtjev odgovori tako da članak 4. točku 6. i članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke 2002/584 kao i članak 4. stavke 2. i 5., članak 8. stavak 1., članak 22. stavak 1. te članak 25. Okvirne odluke 2008/909 treba tumačiti na način da pravosudno tijelo ne može odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode pozivanjem na razlog za moguće neizvršenje spomenut u prvoj od tih odredbi, u slučaju kada se priznavanje i izvršenje osuđujuće presude provodi suprotno postupku i uvjetima predviđenima u Okvirnoj odluci 2008/909. U toj situaciji država članica izdavanja naloga zadržava pravo izvršenja te kazne te je na pravosudnom tijelu izvršenja da izvrši europski uhidbeni nalog tako da traženu osobu preda toj državi članici.
7.
Na zahtjev prvog vijeća, podnesen na temelju članka 60. stavka 3. Poslovnika Suda, Sud je 9. srpnja 2024. odlučio predmet C‑305/22 uputiti velikom vijeću i predvidjeti iznošenje mišljenja usredotočenog na prvo, drugo i treće prethodno pitanje.
8.
Stoga je u skladu s člankom 83. svojeg poslovnika Sud odlučio rješenjem od 13. rujna 2024., C. J. (Izvršenje osuđujuće presude slijedom EUN‑a) (
6
) odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka i stranke pozvati na novu raspravu. Zainteresirane osobe iz članka 23. Statuta Suda Europske unije bile su na toj raspravi pozvane iznijeti svoje moguće stajalište o pitanjima u prilogu tom rješenju.
9.
Rumunjska, češka, francuska i nizozemska vlada kao i Europska komisija sudjelovale su na raspravi održanoj 14. listopada 2024.
10.
Tijekom te rasprave ponovljena su stajališta koja su sudionici iznijeli na raspravi od 13. ožujka 2024. i to na temelju u biti istovjetnih argumenata.
11.
Tako su i dalje suprotstavljene dvije radikalno oprečne teze. Dok nizozemska vlada tvrdi da se razlog za moguće neizvršenje naveden u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584 može primijeniti izvan okvira utvrđenog Okvirnom odlukom 2008/909, drugi sudionici u ovom postupku brane suprotno stajalište. Među njima, češka se vlada izdvaja s obzirom na rumunjsku i francusku vladu kao i Komisiju po tome što se čini da smatra, za razliku od ovih potonjih, da primjena tog razloga za moguće neizvršenje ne zahtijeva suglasnost države članice u kojoj je donesena osuđujuća presuda, iako priznaje da se priznavanje presude i izvršenje kazne mora provesti u skladu s onim što je predviđeno Okvirnom odlukom 2008/909.
12.
Nakon što sam saslušao nova stajališta koja su iznijeli sudionici u ovom postupku ostajem pri mišljenju da se jedino analizom koju sam izložio u svojem mišljenju od 13. lipnja 2024. može zajamčiti, s jedne strane, cilj borbe protiv nekažnjavanja zadan Okvirnom odlukom 2002/584 i, s druge strane, cilj poboljšanja ponovnog uključivanja osuđenika u društvo koji je zadan kako člankom 4. točkom 6. te okvirne odluke tako i Okvirnom odlukom 2008/909. Konkretno, mislim da se članak 25. te okvirne odluke ne bi trebao tumačiti u smislu koji bi mogao ugroziti cilj izbjegavanja nekažnjavanja dotične osobe koji podrazumijeva učinkovito izvršenje kazne kako u pogledu njezine vrste tako i njezina trajanja (
7
). Osim toga, mora se naglasiti da je taj cilj izrijekom spomenut u završnom dijelu tog članka.
13.
Slijedom navedenog, upućujem Sud na svoje prethodno mišljenje koje u cijelosti potvrđujem i ponavljam.
B.
Predmet C‑595/23
14.
Zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑595/23 odnosi se na tumačenje članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584, članka 22. stavka 1. i članka 25. Okvirne odluke 2008/909, kao i uvodne izjave 46. te članaka 24., 25., 26. te članka 55. stavka 1. Uredbe (EU) 2018/1862 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. studenoga 2018. o uspostavi, radu i upotrebi Schengenskog informacijskog sustava (SIS) u području policijske suradnje i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima, izmjeni i stavljanju izvan snage Odluke Vijeća 2007/533/PUP i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1986/2006 Europskog parlamenta i Vijeća i Odluke Komisije 2010/261/EU (
8
), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2022/1190 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2022. (
9
)
15.
Taj je zahtjev upućen u okviru postupka koji se odnosi na izvršenje europskog uhidbenog naloga u Italiji koji su rumunjska pravosudna tijela izdala u odnosu na osobu EDS u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode.
16.
Pozadina ovog predmeta ista je kao i pozadina predmeta C‑305/22, to jest razilaženje u pristupu između rumunjskih i talijanskih pravosudnih tijela u pogledu uvjeta koje treba poštovati prilikom primjene razloga za moguće neizvršenje spomenutog u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584.
17.
Od tog razilaženja u pristupu potječe problematika koja je u središtu ovog predmeta, to jest određivanje tijela koje je nadležno da u SIS‑u izbriše upozorenje (
10
) o osobi protiv koje je izdan europskih uhidbeni nalog koji pravosudno tijelo izvršenja odbija izvršiti na temelju te odredbe, no protivno postupku i uvjetima predviđenima Okvirnom odlukom 2008/909.
II. Činjenice u glavnom postupku i prethodna pitanja u predmetu C‑595/23
18.
Dana 10. srpnja 2017. osoba EDS osuđena je u Rumunjskoj na kaznu zatvora od pet godina i šest mjeseci.
19.
Dana 8. veljače 2019. Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) izdala je europski uhidbeni nalog u odnosu na osobu EDS u svrhu izvršenja te presude. Usporedno su nadležna rumunjska tijela unijela u SIS upozorenje radi uhićenja osobe EDS u svrhu njezine predaje Rumunjskoj na temelju tog europskog uhidbenog naloga.
20.
Osoba EDS uhićena je u Italiji 13. siječnja 2020.
21.
Presudom od 15. rujna 2020. sud koji je uputio zahtjev, to jest Corte d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju, Italija), s jedne je strane odbio predaju osobe EDS u svrhu izvršenja kazne izrečene u Rumunjskoj, oslonivši se na razlog za neizvršenje predviđen u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584. S druge strane, taj je sud priznao presudu od 10. srpnja 2017. koju je donijelo rumunjsko pravosudno tijelo i koja je osnova za europski uhidbeni nalog, te je odredio izvršenje kazne u Italiji, u skladu sa svojim unutarnjim pravom (
11
). Izvršenje kazne započelo je 15. srpnja 2022. (
12
)
22.
Iz pisanih očitovanja rumunjske vlade proizlazi da je 20. rujna 2022., na zahtjev tražene osobe, Corte d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju) postavio upit rumunjskim tijelima smatra li se u skladu sa sudskom praksom Curtee Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) (
13
) o zastari kaznene odgovornosti da je za izvršenje kazne nastupila zastara. Dana 29. rujna 2022. rumunjska tijela navela su da nije donesena nikakva pravomoćna sudska odluka kojom bi bio utvrđen nastup zastare kaznene odgovornosti.
23.
Dana 11. listopada 2022. sud koji je uputio zahtjev proglasio je kraj izvršenja kazne i opozvao priznanje rumunjske osuđujuće presude zbog toga što ta presuda više nije izvršiva, pri čemu se oslonio na presude br. 297/2018 i 358/2022 Curtee Constituțională (Ustavni sud).
24.
Dana 24. kolovoza 2022. Ministero della Giustizia (Ministarstvo pravosuđa, Italija) zatražio je od rumunjskih tijela da izbrišu upozorenje iz SIS‑a. Rumunjska tijela odgovorila su 30. kolovoza 2022. da europski uhidbeni nalog nije povučen jer je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku te da je postupak zbog toga prekinut.
25.
Presudom od 2. veljače 2023. Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) povukla je taj zahtjev koji je uputila Sudu u predmetu AR (C‑179/22) te je odbila zahtjev osobe EDS za povlačenje europskog uhidbenog naloga koji se odnosi na nju i brisanje upozorenja iz SIS‑a.
26.
Slijedom toga, talijansko Ministarstvo pravosuđa podnijelo je dva naknadna zahtjeva Curtei de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) i Ministerului Justiţiei (Ministarstvo pravosuđa, Rumunjska), i to od 9. ožujka odnosno 9. svibnja 2023., da rumunjska tijela povuku europski uhidbeni nalog i izbrišu upozorenje iz SIS‑a.
27.
Presudom od 11. ožujka 2023. rumunjski Înalta Curte de Casație şi Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska) odbio je pravni lijek osobe EDS protiv presude Curtee de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) od 2. veljače 2023. presudivši da, s obzirom na to da je rumunjska osuđujuća kaznena presuda priznata u Italiji u svrhu njezina izvršenja, svako pitanje koje se odnosi na to izvršenje pod isključivom je nadležnošću talijanskog suda izvršenja, kao suda države članice izvršiteljice priznate presude.
28.
U tim je okolnostima osoba EDS pokrenula postupak pred sudom koji je uputio zahtjev ističući osobito da je iscrpila sva pravna sredstva predviđena rumunjskim pravom i da ta činjenična situacija dovodi do nezakonitog ograničavanja njezine osobne slobode i njezina prava na slobodno kretanje jer, dok upozorenje ne bude izbrisano iz SIS‑a, ona se ne može uputiti na državno područje druge države članice bez stvarne opasnosti da bude uhićena.
29.
U tom pogledu osoba EDS navodi da je u kolovozu 2021., nakon presude Cortea d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju) kojom je odbijena predaja i prije početka izvršenja priznate kazne, otišla na odmor u Grčku gdje ju je uhitila policija otoka Mikonosa u okviru izvršenja europskog uhidbenog naloga koji je 8. veljače 2019. izdala Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu).
30.
Slijedom navedenog osoba EDS traži od suda koji je uputio zahtjev da odredi brisanje upozorenja u SIS‑u i povlačenje europskog uhidbenog naloga koji je izdan u odnosu na nju.
31.
Radi odlučivanja o tom zahtjevu taj sud izlaže stanje talijanskog prava u tom području.
32.
Tako iz članka 18.a, naslovljenog „Razlozi za moguće odbijanje predaje”, iz leggea n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (Zakon br. 69 o odredbama za usklađivanje unutarnjeg prava s Okvirnom odlukom [2002/584]) (
14
) od 22. travnja 2005., u verziji primjenjivoj u glavnom postupku, proizlazi da ako je europski uhidbeni nalog bio izdan u svrhu izvršenja kazne ili sigurnosne mjere oduzimanja slobode, Corte d’appello (Žalbeni sud) može odbiti predaju kada je tražena osoba talijanski državljanin ili državljanin druge države članice koji zakonito i stvarno boravi ili se nalazi u Italiji, pod uvjetom da taj sud odredi da će se ta kazna ili ta sigurnosna mjera izvršiti u Italiji u skladu s njezinim unutarnjim pravom.
33.
Članak 16. decreta legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea (Zakonodavna uredba br. 161/2010 o odredbama za usklađivanje nacionalnog prava s Okvirnom odlukom [2008/909]) (
15
) od 7. rujna 2010. određuje da se u slučaju priznavanja odluke stranog suda kazna izvršava u skladu s talijanskim pravom, uključujući odredbe primjenjive u vezi s oprostom i pomilovanjem.
34.
Usto, iz članka 24. te zakonodavne uredbe proizlazi da u slučaju da Corte d’appello (Žalbeni sud) odbije predaju zatraženu putem europskog uhidbenog naloga zasnovanog na kaznenoj osuđujućoj presudi i odredi izvršenje kazne na talijanskom državnom području, on mora, ako su uvjeti ispunjeni, istodobno priznati u svrhu njezina izvršenja u Italiji tu kaznenu presudu koja je osnova za taj europski uhidbeni nalog.
35.
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je nakon razdoblja od tri godine zatvora, s obzirom na to da su u pogledu osobe EDS uvjeti bili ispunjeni, došlo do oprosta preostalog dijela priznate kazne, to jest kazne oduzimanja slobode u trajanju od pet godina i šest mjeseci, na temelju leggea n. 241 – Concessione di indulto (Zakon br. 241 o davanju pomilovanja) (
16
) od 31. srpnja 2006.
36.
Taj sud smatra da zbog odbijanja predaje osobe EDS rumunjskim tijelima, priznavanja kaznene osuđujuće presude u svrhu njezina izvršenja u Italiji i početka izvršenja kazne priznate u Italiji, osoba EDS ima pravo na povlačenje europskog uhidbenog naloga izdanog u odnosu na nju kao i na brisanje upozorenja istodobno unesenog u SIS.
37.
Navedeni sud ističe, međutim, da se talijanskim pravom ne predviđa ovlast talijanskog suda, kao suda države članice izvršenja, da odredi povlačenje europskog uhidbenog naloga koji je izdala druga država članica i brisanje upozorenja koje je u SIS unijela država članica izdavanja naloga. Iz toga slijedi da se samo na temelju talijanskog prava zahtjev osobe EDS ne može prihvatiti.
38.
Stoga prema stajalištu suda koji je uputio zahtjev treba utvrditi, može li se na temelju prava Unije sudu države članice izvršenja priznati ovlast da odredi povlačenje europskog uhidbenog naloga koji je izdala druga država članica te brisanje upozorenja koje je u SIS unijela država članica izdavanja naloga.
39.
U tom pogledu taj sud navodi članak 55. stavak 1. Uredbe SIS kojim je predviđeno da „[u]pozorenja za uhićenje radi predaje ili izručenja u skladu s člankom 26. brišu se kada se osobu preda ili izruči nadležnim tijelima države članice izdavateljice [upozorenja]. Upozorenja se brišu i kada nadležno pravosudno tijelo u skladu s nacionalnim pravom ukine pravosudnu odluku na kojoj se upozorenje temeljilo. Ona se brišu i po isteku upozorenja u skladu s člankom 53.”.
40.
Navedeni sud ističe da tom odredbom nije predviđeno brisanje upozorenja unesenog u SIS kada je predaja bila odbijena na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 i kada je izvršenje kazne na državnom području države članice izvršenja u skladu s njezinim unutarnjim pravom bilo određeno nakon što je kaznena osuđujuća presuda bila priznata u smislu članka 25. Okvirne odluke 2008/909. No, u takvoj bi situaciji trebalo smatrati da je, kao u situaciji u kojoj je predaja tražene osobe bila provedena, europski uhidbeni nalog iscrpio svoje učinke, tako da dotična osoba ne bi više trebala biti tražena i uhićena u okviru tog naloga. Osim toga, uvodna izjava 46. Uredbe SIS ide u prilog zaključku brisanja upozorenja jer je u njoj navedeno da bi se „[u]pozorenje […] trebalo čuvati samo onoliko dugo koliko je potrebno za ostvarenje svrhe za koju je uneseno”.
41.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da ta uredba sadržava, stoga, prazninu koju bi Sud trebao popuniti tumačenjem, tako da situaciju u kojoj se upozorenje mora brisati jer je predaja tražene osobe bila izvršena proširi na situaciju u kojoj je primijenjen razlog za moguće neizvršenje predviđen u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584.
42.
Slijedom navedenog, taj sud smatra da kada država članica izdavanja naloga, koja je unijela upozorenje u SIS na temelju članka 26. Uredbe SIS, ne izbriše to upozorenje u skladu s člankom 55. stavkom 1. te tako protumačene uredbe, država članica izvršenja mogla bi zatražiti to brisanje od ureda SIRENE (
17
) države članice izdavanja naloga. U tom pogledu navedeni sud upućuje na članke 24. i 25. navedene uredbe kojima je predviđena mogućnost države članice da od države članice izdavateljice upozorenja zatraži da doda oznaku na upozorenje (
18
).
43.
U tim je okolnostima Corte d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Treba li sljedeće odredbe:
–
članak 4. točku 6. Okvirne odluke [2002/584];
–
članak 22. stavak 1. i članak 25. Okvirne odluke [2008/909];
–
članke 24., 25. i 26. te članak 55. stavak 1. Uredbe [SIS], i
–
uvodnu izjavu 46. Uredbe [SIS],
zajedno tumačiti na način da:
(a)
u slučaju kad je država izvršiteljica naloga odbila predaju osobe koju je država izdavateljica naloga zatražila na temelju europskog uhidbenog naloga izdanog u svrhu izvršenja osuđujuće kaznene presude te je priznala presudu i naložila izvršenje kazne na vlastitom državom području u skladu sa svojim nacionalnim pravom, koje je započelo, država izdavateljica naloga obvezna je izbrisati upozorenje uneseno u SIS i povući europski uhidbeni nalog;
(b)
sve dok država izdavateljica naloga ne povuče [europski uhidbeni] nalog i ne izbriše upozorenje, pravosudno tijelo države izvršiteljice naloga ovlašteno je zatražiti od ureda SIRENE države izdavateljice naloga da izbriše upozorenje iz SIS‑a te je taj ured SIRENE obvezan to izvršiti?”
44.
Sud koji je uputio zahtjev zatražio je pokretanje hitnog prethodnog postupka predviđenog u članku 107. Poslovnika. Odlukom od 9. listopada 2023. Sud je odlučio odbiti taj zahtjev.
45.
Zasebnim zahtjevom, podnesenim tajništvu Suda 18. listopada 2023., sud koji je uputio zahtjev također je podnio zahtjev za odlučivanje u ubrzanom postupku predviđenom u članku 105. Poslovnika koji je odbijen odlukom predsjednika Suda od 5. prosinca 2023. (
19
).
46.
Odlukom predsjednika Suda od 24. travnja 2024. sudu koji je uputio zahtjev poslan je zahtjev za informacije kako bi se utvrdilo je li upozorenje u vezi s osobom EDS bilo unatoč proteku vremena i dalje upisano u SIS te želi li u slučaju niječnog odgovora na to pitanje taj sud ostati pri svojem zahtjevu za prethodnu odluku.
47.
Postupak pred Sudom nastavljen je nakon odgovora navedenog suda od 3. svibnja 2024. na taj zahtjev za informacije.
48.
Dana 17. lipnja 2024. postupak u ovom predmetu prekinut je na temelju članka 55. stavka 1. točke (b) Poslovnika do donošenja odluke kojom se završava postupak u predmetu C‑305/22.
49.
Nakon odluke prvog vijeća da od Suda zatraži upućivanje predmeta C‑305/22 velikom vijeću na temelju članka 60. stavka 3. Poslovnika i ponovno otvori usmeni dio postupka u skladu s njegovim člankom 83., dana 18. srpnja 2024. odlučeno je da se okonča prekid postupka i nastavi postupak u ovom predmetu.
50.
Osoba EDS, talijanska i rumunjska vlada kao i Komisija podnijele su pisana očitovanja i sudjelovale su na raspravi održanoj 14. listopada 2024. tijekom koje su, među ostalim, usmeno odgovorile na pitanja koja je Sud postavio.
III. Analiza
51.
U svojem zahtjevu za prethodnu odluku u predmetu C‑595/23 sud koji je uputio zahtjev podnosi Sudu dva pitanja.
52.
S jedne strane, taj sud u biti pita je li u slučaju kada je pravosudno tijelo države članice na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 odbilo izvršiti europski uhidbeni nalog izdan u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode, kada je ono priznalo presudu kojom je ta kazna izrečena i kada je izvršenje navedene kazne započelo u toj državi članici, država članica izdavanja naloga dužna brisati upozorenje uneseno u SIS i povući taj europski uhidbeni nalog.
53.
S druge strane, navedeni sud pita je li, sve dok europski uhidbeni nalog nije povučen i dok država članica izdavanja naloga nije izbrisala upozorenje, država članica izvršenja ovlaštena zahtijevati od te države članice brisanje upozorenja iz SIS‑a i je li navedena država članica dužna ispuniti taj zahtjev.
A.
Dopuštenost
54.
Kao prvo, Komisija ističe da s obzirom na to da se ovaj predmet tiče europskog uhidbenog naloga i upozorenja koje su izdala rumunjska tijela, prvo prethodno pitanje odnosi se na obvezu koju, ovisno o okolnostima, imaju ova potonja jer talijanski sud ne raspolaže nikakvom nadležnošću u tom pogledu. To je pitanje, dakle, apstraktno i hipotetsko u okviru predmeta koji je u tijeku pred talijanskim sudom i moglo bi se uzeti u obzir samo u vezi s drugim pitanjem koje je postavio sud koji je uputio zahtjev.
55.
Prema mojem mišljenju, na temelju okolnosti da se prvo pitanje odnosi na moguću obvezu države članice izdavanja naloga da izbriše upozorenje iz SIS‑a u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku ne može se zaključiti da je ono hipotetske prirode. Naime, budući da osoba EDS nije od rumunjskih pravosudnih tijela ishodila brisanje upozorenja koje se odnosi na nju, ona je pokrenula postupak pred sudom koji je uputio zahtjev, a koji s pravom pita Sud o postojanju takve obveze, kako bi utvrdio okvire vlastite nadležnosti u toj stvari, tako da prema mojem mišljenju ne treba smatrati da je prvo pitanje nedopušteno. S obzirom na to, čini mi se relevantnim zajedno ispitati oba pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev jer se njima želi utvrditi koje su obveze i nadležnosti nadležnih tijela države članice izdavanja naloga, a koje su obveze i nadležnosti države članice izvršenja u pogledu brisanja upozorenja koje je uslijedilo povodom odbijanja izvršenja europskog uhidbenog naloga na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584.
56.
Kao drugo, ističem da je europski uhidbeni nalog izdan u odnosu na osobu EDS 8. veljače 2019. i da je upozorenje u SIS‑u na temelju članka 26. stavka 1. Uredbe SIS evidentirano 11. veljače 2019.
57.
No, u skladu s člankom 53. stavkom 2. te uredbe upozorenje poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku valjano je, osim ako se produlji, u trajanju od najdulje pet godina i nužnost da se upozorenje čuva mora se preispitati tijekom tog razdoblja od pet godina. Prema članku 53. stavku 7. Uredbe SIS upozorenje se automatski briše nakon što istekne rok za preispitivanje iz stavaka 2., 3. i 4. tog članka, osim ako je upozorenje bilo produljeno u skladu sa stavkom 6. navedenog članka.
58.
Sud koji je uputio zahtjev bio je upitan je li upozorenje protiv osobe EDS i dalje aktivno ili je bilo automatski izbrisano u veljači 2024., tako da bi zahtjev za prethodnu odluku postao bespredmetan. Taj je sud također bio upitan u slučaju nepostojanja aktivnog upozorenja protiv osobe EDS u SIS‑u o svojoj želji da ostane pri svojem zahtjevu za prethodnu odluku.
59.
U svojem dopisu od 3. svibnja 2024. navedeni je sud potvrdio svoju želju da ostane pri svojem zahtjevu za prethodnu odluku. Naime, povodom zahtjeva za informacije koji mu je Sud poslao, sud koji je uputio zahtjev zatražio je odjela SIRENE Italija da provjeri je li upozorenje od 11. veljače 2019. i dalje upisano u SIS, je li i dalje valjano, je li bilo produljeno i je li odjel SIRENE Rumunjska unio druga upozorenja u vezi s istim europskim uhidbenim nalogom.
60.
Obaviješću od 2. svibnja 2024. odjel SIRENE Italija odgovorio je tom sudu da je „upozorenje o kojemu je riječ i dalje […] upisano u bazu podataka SIS II. Oznaka (flag) dodana je tom upozorenju povodom uhićenja tražene osobe”.
61.
Kao što to ističe sud koji je uputio zahtjev, u tim okolnostima valja poći od pretpostavke da je upozorenje u vezi s osobom EDS i dalje aktivno. To je na raspravi potvrdila rumunjska vlada koja je navela da je to upozorenje bilo produljeno.
62.
S obzirom na te elemente smatram da je zahtjev za prethodnu odluku dopušten.
B.
Meritum
63.
SIS je mehanizam putem kojeg nacionalna tijela međusobno dostavljaju informacije u svrhu policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima. U skladu s člankom 1. Uredbe SIS „[s]vrha je SIS‑a upotrebom informacija koje se tim sustavom priopćuju osigurati visok stupanj sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde u Uniji, uključujući održavanje javne sigurnosti i javnog poretka te zaštitu sigurnosti na državnim područjima država članica i osigurati primjenu odredaba poglavlja 4. i 5. glave V. dijela trećeg UFEU‑a u vezi s kretanjem osoba na njihovim državnim područjima”.
64.
U skladu s člankom 4. stavkom 1. Uredbe SIS, SIS se sastoji, među ostalim, od središnjeg sustava i nacionalnog sustava u svakoj državi članici, pri čemu su ti sustavi međusobno povezani. Iz članka 4. stavka 2. te uredbe proizlazi da države članice unose, ažuriraju, brišu i pretražuju podatke u SIS‑u putem svojeg nacionalnog sustava.
65.
Cijeli mehanizam razmjene informacija temelji se na upozorenjima o osobama i predmetima.
66.
Valja naglasiti središnju ulogu države članice koja unosi upozorenje u SIS i koja je „država članica izdavateljica [upozorenja]” u smislu članka 3. točke 9. Uredbe SIS.
67.
Naime, u skladu s člankom 26. stavkom 1. te uredbe „[u]pozorenja o osobama za koje se traži uhićenje radi predaje na temelju Europskog uhidbenog naloga ili upozorenja o osobama za koje se traži uhićenje radi izručenja unose se na zahtjev pravosudnog tijela države članice izdavateljice [upozorenja]”. Osim toga, člankom 27. stavkom 1. navedene uredbe određeno je da „[a]ko se za osobu traži uhićenje radi predaje na temelju Europskog uhidbenog naloga, država članica izdavateljica [upozorenja] unosi u SIS kopiju izvornika Europskog uhidbenog naloga”.
68.
U skladu s člankom 59. stavkom 1. Uredbe SIS „[o]dgovornost je države članice izdavateljice [upozorenja] da osigura da su podaci u SIS‑u točni i ažurirani te da su zakonito uneseni i pohranjeni u SIS‑u”.
69.
Povrh toga, člankom 59. stavkom 3. te uredbe pojašnjeno je da je „[s]amo […] država članica izdavateljica [upozorenja] ovlaštena mijenjati, dopunjavati, ispravljati, ažurirati ili brisati podatke koje je unijela u SIS”.
70.
Iz tih odredbi proizlazi da država članica izdavateljica upozorenja ima isključivu nadležnost za zadržavanje ili brisanje upozorenja. Iako država članica izvršenja može to brisanje zatražiti od ureda SIRENE države članice izdavateljice upozorenja te iako se ispitanici mogu obratiti nadležnim tijelima te države članice u skladu s onim što je predviđeno člankom 67. stavkom 1. i člankom 68. stavkom 1. Uredbe SIS (
20
), ostaje činjenica da je na navedenoj državi članici konačna odluka u tom pogledu na kraju ispitivanja okolnosti svojstvenih svakom pojedinačnom slučaju. Valja osim toga navesti da je isključiva nadležnost države članice izdavateljice upozorenja glede zadržavanja ili brisanja upozorenja u skladu s isključivom nadležnošću pravosudnog tijela koje je izdalo nalog te iste države članice u pogledu zadržavanja ili povlačenja europskog uhidbenog naloga koji može biti osnova za takvo upozorenje.
71.
Što se tiče situacija u kojima bi država članica izdavateljica upozorenja mogla biti navedena da izbriše upozorenje koje je unijela u SIS, ističem da u skladu s člankom 53. stavkom 1. Uredbe SIS „[u]pozorenja o osobama čuvaju se samo onoliko dugo koliko je potrebno za ostvarenje svrha za koje su unesena” (
21
). Taj članak također utvrđuje rokove za preispitivanje upozorenjâ i, konkretnije, određuje da upozorenje uneseno za potrebe, među ostalim, članka 26. Uredbe SIS traje pet godina. Države članice mogu, međutim, utvrditi kraće rokove za preispitivanje u skladu s nacionalnim pravom (
22
). Država članica izdavateljica upozorenja može tijekom razdoblja preispitivanja odlučiti, na kraju sveobuhvatne pojedinačne procjene, da zadrži upozorenje o osobi dulje od roka za preispitivanje ako se to pokaže nužnim i razmjernim za svrhe u koje je upozorenje uneseno (
23
).
72.
Nadalje, podsjećam na to da se u skladu s člankom 55. stavkom 1. SIS‑a „[u]pozorenja za uhićenje radi predaje ili izručenja u skladu s člankom 26. brišu […] kada se osobu preda ili izruči nadležnim tijelima države članice izdavateljice [upozorenja]. Upozorenja se brišu i kada nadležno pravosudno tijelo u skladu s nacionalnim pravom ukine pravosudnu odluku na kojoj se upozorenje temeljilo. Ona se brišu i po isteku upozorenja u skladu s člankom 53.”.
73.
Kao što to s pravom ističe sud koji je uputio zahtjev, tom odredbom nije izrijekom predviđeno brisanje upozorenja unesenog u SIS kada je predaja bila odbijena na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 i kada je izvršenje kazne na državnom području države članice izvršenja u skladu s njezinim unutarnjim pravom bilo određeno nakon što je kaznena osuđujuća presuda bila priznata na temelju Okvirne odluke 2008/909.
74.
Međutim, smatram da u skladu s onim što proizlazi iz članka 53. stavka 1. Uredbe SIS država članica izdavateljica upozorenja mora provjeriti je li u slučaju kada je država članica izvršenja primijenila razlog za moguće neizvršenje predviđen u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584 bila postignuta svrha zbog koje je upozorenje o traženoj osobi bilo uneseno u SIS. Ako je to slučaj, država članica izdavateljica upozorenja dužna je izbrisati to upozorenje (
24
). Odluka te države članice tada će uvelike ovisiti o ocjeni pravosudnog tijela koje je izdalo nalog u vezi s pitanjem je li nužno zadržati europski uhidbeni nalog u odnosu na tu osobu.
75.
U tom je pogledu Sud presudio u svojoj presudi od 29. srpnja 2024., Breian (
25
), da „[n]ijedna odredba Okvirne odluke 2002/584 ne isključuje mogućnost da tijelo izdavanja zadrži zahtjev za predaju na temelju europskog uhidbenog naloga ako je tijelo izvršenja jedne države članice odbilo izvršiti taj uhidbeni nalog” (
26
), čak i ako takvo odbijanje mora potaknuti pravosudno tijelo koje je izdalo nalog na oprez (
27
).
76.
Konkretno, može se pokazati nužnim da pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog zadrži europski uhidbeni nalog, osobito nakon što su otklonjeni elementi koji su doveli do odbijanja prethodnog zahtjeva za predaju ili ako odluka o odbijanju nije bila u skladu s pravom Unije, kako bi se okončao postupak predaje tražene osobe i na taj način lakše ostvario cilj borbe protiv nekažnjavanja koji se nastoji postići tom okvirnom odlukom (
28
).
77.
Smatram da pravosudno tijelo ne može odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode pozivanjem na razlog za moguće neizvršenje spomenut u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584, u slučaju kada se priznavanje i izvršenje osuđujuće presude provodi suprotno postupku i uvjetima predviđenima u Okvirnoj odluci 2008/909. U toj situaciji pravosudno tijelo koje je izdalo europski uhidbeni nalog može zadržati taj nalog, država članica izdavanja naloga zadržava pravo izvršenja te kazne te je na pravosudnom tijelu izvršenja da izvrši navedeni europski uhidbeni nalog tako da traženu osobu preda toj državi članici.
78.
Ističem da u ovom slučaju iz talijanskog prava proizlazi da je odbijanje predaje na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 popraćeno priznavanjem osuđujuće presude na kojoj se taj europski uhidbeni nalog temelji, a da nije potrebna suglasnost države članice u kojoj je donesena osuđujuća presuda. Iz toga slijedi da bi država članica izvršenja mogla jednostrano odlučiti izvršiti tu presudu na svojem državnom području, također i kada se tomu izričito protivi država članica u kojoj je donesena osuđujuća presuda. U mišljenju koje sam iznio 13. lipnja 2024. u predmetu C. J. (Izvršenje osuđujuće presude slijedom EUN‑a) (
29
), i na koje upućujem, podrobno sam naveo razloge zbog kojih smatram, suprotno od onog što proizlazi iz talijanskog prava i prakse koju slijede talijanska pravosudna tijela, da u okviru primjene razloga za moguće neizvršenje navedenog u toj odredbi pravosudna tijela države članice izvršenja moraju provesti priznavanje i izvršenje osuđujuće presude poštujući postupak i uvjete predviđene Okvirnom odlukom 2008/909, što zahtijeva suglasnost države članice u kojoj je donesena osuđujuća presuda da država članica izvršenja preuzme izvršenje kazne.
79.
Osim toga, ozbiljno sumnjam da je u skladu s člankom 22. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/909 alternativna mjera predaje socijalnim službama kojom se osoba EDS koristila od 15. srpnja 2022. dok Corte d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju) nije odlučio 11. listopada 2022. proglasiti kraj izvršenja kazne i opozvati odluku o priznavanju osuđujuće presude.
80.
Tom je odredbom postavljeno pravilo prema kojem država članica izdavanja naloga prekida izvršenje kazne čim je započelo njezino izvršenje u državi članici izvršiteljici naloga. Provedba tog pravila pretpostavlja, prema mojem mišljenju, poštovanje dvaju uvjeta.
81.
S jedne strane, potrebno je da se izvršenje osuđujuće presude u državi članici izvršenja odvije u skladu s pravilima navedenima u Okvirnoj odluci 2008/909. No, to nije slučaj kada je priznavanje presude u kaznenoj stvari provedeno suprotno postupku i uvjetima predviđenima u toj okvirnoj odluci, a osobito kada država članica izdavanja naloga nije dostavila presudu zajedno s potvrdom predviđenom u navedenoj okvirnoj odluci. Prihvaćanjem da bi u takvoj situaciji započinjanje izvršenja kazne u državi članici izvršenja moglo oduzeti nadležnost državi članici izdavanja naloga za izvršenje te kazne otvorio bi se put zaobilaženju pravila utvrđenih u istoj okvirnoj odluci.
82.
S druge strane, započinjanje izvršenja osuđujuće presude u smislu članka 22. stavka 1. Okvirne odluke 2008/909 pretpostavlja da se kazna, kako je o njoj odlučilo nadležno pravosudno tijelo države članice u kojoj je donesena osuđujuća presuda, izvrši s obzirom na svoju vrstu i trajanje u državi članici izvršenja. No, ističem da je izvršenje kazne zatvora u Italiji izrečene osobi EDS u Rumunjskoj bilo prekinuto do 15. srpnja 2022., iako uz tu kaznu nije bila određena odgoda izvršenja. Povrh toga, od tog se datuma nije izvršavala ta kazna zatvora, nego alternativna mjera predaje socijalnim službama i to do 11. listopada 2022. kao datuma na koji je sud koji je uputio zahtjev proglasio kraj izvršenja kazne i opozvao priznavanje rumunjske osuđujuće presude. Čini mi se da ni prekid izvršenja kazne niti izmjena njezine vrste osim u slučajevima promjene kazne predviđenih u članku 8. stavcima 2. do 4. Okvirne odluke 2008/909 (
30
) nisu spojivi sa zaključkom prema kojem se kazna zatvora izrečena osobi EDS u Rumunjskoj započela izvršavati u Italiji, u skladu s člankom 22. stavkom 1. te okvirne odluke.
83.
Ponavljam da je poštovanje tih uvjeta ključno kako pravilo na temelju kojeg odbijanje izvršenja europskog uhidbenog naloga na osnovi članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 pretpostavlja stvarnu obvezu države članice izvršenja da izvrši kaznu zatvora izrečenu protiv tražene osobe (
31
) ne bi postalo mrtvo slovo na papiru (
32
).
84.
Mora se također pojasniti da obveza koja se zahtijeva od države članice izvršenja radi stvarnog izvršenja kazne oduzimanja slobode izrečene protiv tražene osobe, kako u pogledu svoje vrste tako i u pogledu svojeg trajanja, nije spojiva s odlukom koju je donijelo pravosudno tijelo te države članice da opozove priznanje osuđujuće presude donesene u državi članici izdavanja naloga zbog toga što ta presuda više nije izvršiva. Dodajem, po analogiji s onim što je Sud presudio u svojoj presudi od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (
33
), da je utvrđenje pravosudnog tijela izvršenja o postojanju zastare kaznene odgovornosti u državi članici izdavanja naloga, iako je potonja navela da nikakva sudska odluka nije donesena s tim u vezi, protivno načelu uzajamnog priznavanja koje je u skladu s uvodnom izjavom 6. Okvirne odluke 2002/584 kamen temeljac pravosudne suradnje (
34
).
85.
S obzirom na te elemente i pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, čini mi se isključenim da se u okolnostima glavnog predmeta država članica izdavateljica upozorenja može smatrati dužnom izbrisati u SIS‑u upozorenje o osobi EDS zato što je pravosudno tijelo izvršenja primijenilo razlog za moguće neizvršenje spomenut u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584.
IV. Zaključak
86.
S obzirom na sva prethodna razmatranja predlažem Sudu da na prvo, drugo i treće prethodno pitanje koja je u predmetu C‑305/22 uputila Curtea de Apel Bucureşti (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) odgovori na sljedeći način:
Članak 4. točku 6. i članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kao i članak 4. stavke 2. i 5., članak 8. stavak 1., članak 22. stavak 1. te članak 25. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji, treba tumačiti na način da:
pravosudno tijelo ne može odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog u svrhu izvršenja kazne oduzimanja slobode pozivanjem na razlog za moguće neizvršenje spomenut u prvoj od tih odredbi, u slučaju kada se priznavanje i izvršenje osuđujuće presude provodi suprotno postupku i uvjetima predviđenima u Okvirnoj odluci 2008/909. U toj situaciji pravosudno tijelo koje je izdalo europski uhidbeni nalog može zadržati taj nalog, država članica izdavanja naloga zadržava pravo izvršenja te kazne te je na pravosudnom tijelu izvršenja da izvrši navedeni europski uhidbeni nalog tako da traženu osobu preda toj državi članici.
87.
S obzirom na sva prethodna razmatranja predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je u predmetu C‑595/23 uputio Corte d’appello di Napoli (Žalbeni sud u Napulju, Italija) odgovori na sljedeći način:
Članak 26. stavak 1., članak 27. stavak 1., članak 53. stavak 1., članak 55. stavak 1. kao i članak 59. stavke 1. i 3. Uredbe (EU) 2018/1862 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. studenoga 2018. o uspostavi, radu i upotrebi Schengenskog informacijskog sustava (SIS) u području policijske suradnje i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima, izmjeni i stavljanju izvan snage Odluke Vijeća 2007/533/PUP i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1986/2006 Europskog parlamenta i Vijeća i Odluke Komisije 2010/261/EU, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2022/1190 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2022., treba tumačiti na način da:
u slučaju da na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584 pravosudno tijelo izvršenja odbije izvršiti europski uhidbeni nalog izdan radi izvršenja kazne oduzimanja slobode, isključivo je na državi članici izdavanja naloga da provjeri je li svrha zbog koje je upozorenje o traženoj osobi uneseno u SIS bila postignuta, u kojem bi slučaju to upozorenje trebalo brisati.
Ta država članica ima pravo smatrati da ta svrha nije bila postignuta i da se navedeno upozorenje treba, dakle, zadržati kada se u okviru primjene razloga za moguće neizvršenje iz te odredbe od strane pravosudnog tijela priznavanje i izvršenje osuđujuće presude provodi suprotno postupku i uvjetima predviđenima u Okvirnoj odluci 2008/909. Naime, u toj situaciji pravosudno tijelo koje je izdalo nalog može smatrati nužnim zadržati europski uhidbeni nalog na kojemu se zasniva upozorenje o traženoj osobi.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
2
)	SL 2002., L 190, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.)
(
3
)	SL 2008., L 327, str. 27. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.)
(
4
)	Ta odredba predviđa da pravosudno tijelo izvršenja može odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga „ako je europski uhidbeni nalog izdan u svrhe izvršenja kazne zatvora ili oduzimanja slobode, a tražena osoba se nalazi, boravi, u državi članici izvršenja ili je njezin državljanin, a ta država članica obvezuje se izvršiti tu kaznu ili mjeru oduzimanja slobode u skladu s odredbama svojega domaćeg prava”.
(
5
)	Mišljenje u predmetu C. J. (Izvršenje osuđujuće presude slijedom EUN‑a) (C‑305/22, EU:C:2024:508)
(
6
)	C‑305/22, neobjavljeno, EU:C:2024:783
(
7
)	Vidjeti u tom smislu osobito presudu od 15. travnja 2021., AV (Presuda kojom se izriče jedinstvena kazna) (C‑221/19, EU:C:2021:278, t. 35. i navedena sudska praksa). Mislim da bi točka 48. presude od 13. prosinca 2018., Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016), zaslužila da je Sud pojasni na način da jasno navede da se razlog za moguće neizvršenje naveden u članku 4. točki 6. Okvirne odluke 2002/584 ne može primijeniti na štetu cilja u vidu izbjegavanja nekažnjavanja dotične osobe, što pretpostavlja poštovanje postupka i uvjeta predviđenih Okvirnom odlukom 2008/909.
(
8
)	SL 2018., L 312, str. 56.
(
9
)	SL 2022., L 185, str. 1., u daljnjem tekstu: Uredba SIS
(
10
)	U skladu s člankom 3. točkom 1. Uredbe SIS upozorenje „znači skup podataka unesenih u SIS kojima se nadležnim tijelima omogućuje identifikacija osobe ili predmeta s ciljem poduzimanja specifičnih mjera”.
(
11
)	U svojim pisanim očitovanjima rumunjska vlada pojašnjava da su rumunjska tijela navela talijanskim tijelima, s jedne strane, da nisu dala svoju suglasnost za to da ova potonja tijela priznaju pravomoćnu osuđujuću presudu donesenu u Rumunjskoj te, s druge strane, da sve dok rumunjska tijela ne budu obaviještena o početku izvršenja kazne u Italiji Rumunjska će zadržati pravo da tu kaznu izvrši na svojem državnom području.
(
12
)	U svojim pisanim očitovanjima rumunjska vlada navodi da osoba EDS nije započela s izvršenjem kazne zatvora na koju je osuđena, nego s alternativnom mjerom predaje socijalnim službama.
(
13
)	Sudska praksa na koju se upućuje sastoji se od presude Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 297/2018, objavljene u Monitorul Oficial al României br. 518 od 25. lipnja 2018., i presude br. 358/2022, objavljene u Monitorul Oficial al României br. 565 od 9. lipnja 2022., a odnose se na prigovor neustavnosti odredaba članka 155. stavka 1. Codula penal (Kazneni zakonik). U vezi s prekidom roka zastare kaznene odgovornosti u predmetima koji se odnose na kaznena djela usmjerena na financijske interese Europske unije vidjeti presudu od 24. srpnja 2023., Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
(
14
)	GURI br. 98 od 29. travnja 2005., str. 6.
(
15
)	GURI br. 230 od 1. listopada 2010., str. 1.
(
16
)	GURI br. 176 od 31. srpnja 2006., str. 4.
(
17
)	SIS obuhvaća jedinstvenu mrežu nacionalnih ureda nazvanih „uredi SIRENE” koji su operativni 24 sata dnevno i sedam dana tjedno, i koji, među ostalim, osiguravaju razmjenu i dostupnost svih dopunskih informacija (vidjeti uvodnu izjavu 5. i članak 7. Uredbe SIS).
(
18
)	To je osobito slučaj kada država članica smatra da izvršenje upozorenja nije u skladu s njezinim nacionalnim pravom, međunarodnim obvezama ili ključnim nacionalnim interesima (članak 24. stavak 1.) ili pak kada je pravosudno tijelo izvršenja odbilo izvršenje europskog uhidbenog naloga na osnovi razloga za neizvršenje (članak 25. stavak 1.). U skladu s člankom 3. točkom 8. Uredbe SIS oznaka je definirana kao „suspenzija valjanosti upozorenja na nacionalnoj razini koja se može dodati upozorenjima za uhićenje, upozorenjima o nestalim i ranjivim osobama, upozorenjima o skrivenim, obavijesnim i posebnim provjerama te upozorenjima s informacijama”.
(
19
)	Vidjeti rješenje predsjednika Suda od 5. prosinca 2023., Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
(
20
)	U skladu s člankom 67. stavkom 1. te uredbe „[i]spitanici mogu ostvarivati svoja prava utvrđena u člancima 15., 16. i 17. Uredbe (EU) 2016/679 [Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1., i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)] te u članku 14. i članku 16. stavcima 1 i 2. Direktive (EU) 2016/680 [Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (SL 2016., L 119, str. 89. i ispravak SL 2018., L 127, str. 14.)]”. Osim toga, člankom 68. stavkom 1. Uredbe SIS određeno je da „[n]e dovodeći u pitanje odredbe o pravnim sredstvima iz Uredbe [2016/679] i Direktive [2016/680], svaka osoba može pokrenuti postupak pred svim nadležnim tijelima, uključujući sudove, na temelju prava bilo koje države članice, radi pristupa informacijama, njihova ispravka, brisanja ili dobivanja, ili radi dobivanja naknade štete, u vezi s upozorenjem koje se na nju odnosi”.
(
21
)	Vidjeti također uvodnu izjavu 46. te uredbe. Povrh toga, valja istaknuti da prema točki 2.9. Priručnika Sirene koji se nalazi u prilogu Provedbenoj odluci Komisije (EU) 2015/219 оd 29. siječnja 2015. o zamjeni Priloga Provedbenoj odluci 2013/115/EU o usvajanju Priručnika Sirene i drugih provedbenih mjera za drugu generaciju Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) (SL 2015., L 44, str. 75.) „[č]im uvjeti za zadržavanje upozorenja više nisu ispunjeni, država članica izdavateljica briše upozorenje bez odgode”.
(
22
)	Vidjeti članak 53. stavak 5. Uredbe SIS.
(
23
)	Vidjeti članak 53. stavak 6. Uredbe SIS.
(
24
)	Vidjeti po analogiji presudu od 15. prosinca 2022., Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (Registracija vozila za koja je izdano upozorenje) (C‑88/21, EU:C:2022:982, t. 46. i 47.). Ističem također da se u prvoj rečenici članka 55. stavka 1. Uredbe SIS upućuje na članak 53. te uredbe, što podupire to tumačenje.
(
25
)	C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658
(
26
)	Presuda od 29. srpnja 2024., Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, t. 48.)
(
27
)	Vidjeti presudu od 29. srpnja 2024., Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, t. 49.).
(
28
)	Vidjeti presudu od 29. srpnja 2024., Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, t. 51. i navedena sudska praksa). No, u toj je presudi Sud pojasnio da zato što zadržavanje europskog uhidbenog naloga, čije je izvršenje odbijeno u jednoj državi članici, može dovesti do uhićenja osobe protiv koje je taj nalog izdan u drugoj državi članici i, prema tome, ugroziti njezinu osobnu slobodu, na pravosudnom je tijelu koje izdaje uhidbeni nalog da ispita je li, s obzirom na posebnosti konkretnog predmeta, to zadržavanje proporcionalno. U okviru spomenutog ispitivanja na tom je pravosudnom tijelu da osobito uzme u obzir prirodu i težinu kaznenog djela zbog kojeg se tražena osoba goni, posljedice prethodno izdanog uhidbenog naloga protiv nje odnosno izglede za izvršenje tog uhidbenog naloga (točka 54. i navedena sudska praksa).
(
29
)	C‑305/22, EU:C:2024:508
(
30
)	Iz sudske prakse Suda proizlazi da se „[č]lankom 8. stavcima 2. do 4. Okvirne odluke 2008/909 […] predviđaju stroge pretpostavke za promjenu nadležnog tijela države izvršiteljice kazne izrečene u državi izdavateljici, koje predstavljaju jedine iznimke od načelne obveze koju to tijelo ima na temelju članka 8. stavka 1. te okvirne odluke da prizna presudu koja mu je proslijeđena i da bez odgađanja poduzme sve mjere potrebne za izvršenje kazne čije trajanje i vrsta odgovaraju onima određenima u presudi donesenoj u državi izdavateljici”: vidjeti osobito presudu od 15. travnja 2021., AV (Presuda kojom se izriče jedinstvena kazna) (C‑221/19, EU:C:2021:278, t. 35. i navedena sudska praksa). Osim toga, iz zajedničkog tumačenja članka 12. stavka 1., članka 13. i članka 21. točke (e) Okvirne odluke 2008/909 proizlazi, s jedne strane, da je nadležno tijelo države članice izvršenja dužno obavijestiti državu članicu izdavanja naloga o svim odlukama o promjeni kazne sukladno članku 8. stavcima 2. i 3. te okvirne odluke te, s druge strane, da ova potonja država članica, kada se ne slaže s takvom odlukom o promjeni i tako dugo dok izvršenje kazne u državi članici izvršenja nije započelo, može povući potvrdu iz te države (što pretpostavlja da je tu potvrdu prethodno dostavilo nadležno tijelo države članice izdavanja naloga u skladu s člankom 4. stavkom 2. navedene okvirne odluke). Dodajem da se slučajevi promjene kazne predviđeni u članku 8. stavcima od 2. do 4. Okvirne odluke 2008/909 moraju razlikovati od postupaka izvršenja te kazne koji su u skladu s člankom 17. stavkom 1. te okvirne odluke uređeni pravom države članice izvršenja. U tom pogledu Sud je pojasnio, među ostalim, da ova potonja odredba obuhvaća mjere kojima se jamči materijalno izvršenje kazne zatvora: vidjeti presudu od 15. travnja 2021., AV (Presuda kojom se izriče jedinstvena kazna) (C‑221/19, EU:C:2021:278, t. 39.). Ta je razlika u središtu predmeta Fira (C‑215/24) koji je trenutačno u tijeku u vezi s okolnošću da je pravosudno tijelo države članice izvršenja prekinulo izvršenje kazne zatvora koju je izreklo pravosudno tijelo države članice izdavanja naloga.
(
31
)	Vidjeti osobito presudu od 6. lipnja 2023., O. G. (Europski uhidbeni nalog protiv državljanina treće države) (C‑700/21, EU:C:2023:444, t. 48. i navedena sudska praksa). Usto, svakom odbijanju izvršenja europskog uhidbenog naloga mora prethoditi provjera pravosudnog tijela izvršenja mogućnosti stvarnog izvršenja kazne u skladu s njegovim domaćim pravom: vidjeti osobito presudu od 24. lipnja 2019., Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, t. 88. i navedena sudska praksa).
(
32
)	Priznavanje osuđujuće presude od strane države članice izvršenja podrazumijeva također da u skladu s onim što je predviđeno u članku 19. stavku 2. Okvirne odluke 2008/909 „[s]amo država članica izdavateljica naloga može odlučiti o zamolbama za reviziju presude kojom se izriče kazna koja se treba izvršiti na temelju ove Okvirne odluke”.
(
33
)	C‑158/21, EU:C:2023:57
(
34
)	Vidjeti presudu od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 88.). Osim toga, rumunjska vlada na raspravi je podrobno osporavala postojanje takve zastare u ovom slučaju.