62024CJ0367
PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
10. srpnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Elektroničke komunikacije – Uredba (EU) 2015/2120 – Mjere u vezi s pristupom otvorenom internetu – Članak 3. stavak 3. – Obveza davatelja usluga pristupa internetu da prema cjelokupnom prometu postupaju jednako, bez diskriminacije, ograničavanja ili ometanja – Mogućnost, za davatelje, provedbe opravdanih mjera upravljanja prometom – Tarifna opcija koja uključuje ograničenje širine pojasa za internetski prijenos videosadržaja (streaming video)”
U predmetu C‑367/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska), odlukom od 4. travnja 2024., koju je Sud zaprimio 23. svibnja 2024., u postupku
Autoritatea Naţională pentru Administrare şi Reglementare în Comunicaţii
protiv
Telekom România Mobile Communications,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: S. Rodin, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei i N. Fenger (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Autoritatea Naţională pentru Administrare şi Reglementare în Comunicaţii, M.-R. Rudnic, A. Vasile i V. Ș. Zgonea, u svojstvu agenata,
–
za Telekom România Mobile Communications, I. A. Hrisafi‑Josan, avocată,
–
za rumunjsku vladu, R. Antonie, E. Gane i M. Chicu, u svojstvu agenata,
–
za njemačku vladu, J. Möller i R. Kanitz, u svojstvu agenata,
–
za mađarsku vladu, D. Csoknyai i Z. Fehér, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, G. Conte, O. Gariazzo i E. A. Stamate, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. Uredbe (EU) 2015/2120 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o utvrđivanju mjera u vezi s pristupom otvorenom internetu te o izmjeni Direktive 2002/22/EZ o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama i Uredbe (EU) br. 531/2012 o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji (SL 2015., L 310, str. 1.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Autoritatee Națională pentru Administrare și Reglementare în Comunicații (Državno tijelo za upravljanje komunikacijama i njihovu regulaciju, Rumunjska) (u daljnjem tekstu: ANCOM) i društva Telekom România Mobile Communications S. A. u vezi s odlukom kojom je to tijelo utvrdilo neusklađenost tarifne opcije koju je predložilo to društvo s obvezama koje proizlaze iz prava Unije te mu je naložilo da prekine svako diskriminatorno postupanje s internetskim prijenosom videosadržaja (streaming video) u odnosu na druge kategorije prometa.
Pravni okvir
3
Uvodne izjave 6. do 9., 11. i 15. Uredbe 2015/2120 glase:
„(6)
Krajnji korisnici trebali bi imati pravo pristupa informacijama i sadržaju te njihove distribucije, pravo upotrebe i pružanja aplikacija i usluga bez diskriminacije i to putem svoje usluge pristupa internetu. […]
(7)
Kako bi ostvarili svoje pravo pristupa informacijama i sadržaju i njihove distribucije te pravo upotrebe i pružanja aplikacija i usluga po svom izboru, krajnji korisnici trebali bi imati slobodu dogovoriti se s davateljima usluga pristupa internetu o tarifama za određene količine podataka i brzine usluga pristupa internetu. Takvim dogovorima, kao i bilo kojom poslovnom praksom davateljâ usluga pristupa internetu, ne bi se trebalo ograničavati ostvarivanje tih prava i time izbjegavati odredbe ove Uredbe o zaštiti pristupa otvorenom internetu. Državna regulatorna tijela i druga nadležna tijela trebala bi imati ovlasti intervenirati protiv dogovorâ ili poslovne prakse koji zbog svog razmjera dovode do situacija u kojima je izbor krajnjeg korisnika materijalno smanjen u praksi. U tu svrhu, ocjena dogovorâ i poslovne prakse trebala bi, između ostalog, uzeti u obzir položaj na tržištu tih davatelja usluga pristupa internetu te davatelja sadržaja, aplikacija i usluga koji su uključeni. Državna regulatorna tijela i druga nadležna tijela trebala bi imati obvezu da u sklopu svoje funkcije praćenja i provedbe interveniraju u slučaju u kojem bi dogovori ili poslovna praksa dovodili u pitanje bit prava krajnjih korisnika.
(8)
Pri pružanju usluga pristupa internetu davatelji tih usluga trebali bi prema svom prometu postupati jednako, bez diskriminacije, ograničavanja ili ometanja, neovisno o njegovu pošiljatelju ili primatelju, sadržaju, aplikaciji ili usluzi ili terminalnoj opremi. Prema općim načelima prava Unije i ustaljenoj sudskoj praksi, prema usporedivim situacijama ne bi trebalo postupati različito, a prema različitim situacijama ne bi trebalo postupati jednako osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano.
(9)
Cilj opravdanog upravljanja prometom doprinijeti je učinkovitoj upotrebi mrežnih resursa i optimizaciji opće kvalitete prijenosa koja odgovara objektivno različitim zahtjevima u vezi s tehničkom kvalitetom usluge za određene kategorije prometa i prema tome sadržaja, aplikacija i usluga koji se prenose. Opravdane mjere upravljanja prometom koje primjenjuju davatelji usluga pristupa internetu trebale bi biti transparentne, nediskriminirajuće i proporcionalne te se ne bi trebale temeljiti na poslovnim interesima. Zahtjev da mjere upravljanja prometom budu nediskriminirajuće ne sprečava davatelje usluga pristupa internetu da, s ciljem optimizacije opće kvalitete prijenosa, provode mjere upravljanja prometom prema kojima se pravi razlika između objektivno različitih kategorija prometa. Svako takvo razlikovanje trebalo bi, s ciljem optimizacije opće kvalitete i korisničkog iskustva, biti dozvoljeno samo na temelju objektivno različitih zahtjeva u vezi s tehničkom kvalitetom usluge (npr. u pogledu latencije, varijacije kašnjenja, gubitka paketa i širine frekvencijskog područja) za određene kategorije prometa, a ne na temelju poslovnih interesa. Takve mjere prema kojima se pravi razlika trebale bi biti proporcionalne u odnosu na cilj optimizacije opće kvalitete i u okviru njih bi se prema istovjetnoj vrsti prometa trebalo jednako postupati. Takve mjere ne bi trebale trajati dulje nego što je to potrebno.
[…]
(11)
Svu praksu upravljanja prometom koja prelazi takve opravdane mjere upravljanja prometom blokiranjem, usporavanjem, izmjenom, ograničavanjem, ometanjem, degradiranjem ili diskriminiranjem određenih sadržaja, aplikacija ili usluga, ili određenih kategorija sadržaja, aplikacija ili usluga, trebalo bi zabraniti, podložno opravdanim i definiranim iznimkama utvrđenima u ovoj Uredbi. Te iznimke trebale bi biti podložne strogom tumačenju i zahtjevima u vezi s proporcionalnosti. Trebalo bi zaštititi određen sadržaj, aplikacije i usluge, kao i njihove određene kategorije zbog negativnog učinka blokiranja ili drugih mjera ograničavanja koje nisu obuhvaćene opravdanim iznimkama na izbor krajnjeg korisnika i inovacije. […]
[…]
(15)
[…] mjere koje prelaze takve opravdane mjere upravljanja prometom mogle bi također biti potrebne radi sprečavanja predstojećeg zagušenja mreže, to jest u situacijama u kojima upravo treba doći do zagušenja, te radi ublažavanja učinaka zagušenja mreže, kada se takvo zagušenje pojavljuje samo privremeno ili u iznimnim okolnostima. Načelom proporcionalnosti zahtijeva se da se u mjerama upravljanja prometom koje se temelje na toj iznimci s istovjetnim kategorijama prometa jednako postupa. Privremeno zagušenje trebalo bi razumijevati kao da se odnosi na posebne situacije kratkog trajanja, u kojima naglo povećanje broja korisnika uz redovne korisnike ili naglo povećanje potražnje za određenim sadržajem, aplikacijama ili uslugama može preopteretiti prijenosni kapacitet nekih elemenata mreže te dovesti do toga da ostatak mreže slabije reagira. […] Iznimno zagušenje trebalo bi razumijevati kao da se odnosi na nepredvidljive i neizbježne situacije zagušenja, kako u mobilnim tako i u fiksnim mrežama. […] Potreba za primjenom mjera upravljanja prometom koje prelaze opravdane mjere upravljanja prometom kako bi se spriječili ili ublažili učinci privremenog ili iznimnog zagušenja mreže ne bi trebala davateljima usluga pristupa internetu omogućiti izbjegavanje opće zabrane blokiranja, usporavanja, izmjene, ograničavanja, ometanja, degradiranja ili diskriminiranja određenih sadržaja, aplikacija ili usluga ili njihovih određenih kategorija. U slučaju postojanog i dugotrajnijeg zagušenja mreže koje nije iznimno ni privremeno ne bi se trebala ostvarivati korist iz takve iznimke, nego bi se to trebalo rješavati povećanjem kapaciteta mreže.”
4
U članku 1. te uredbe, naslovljenom „Predmet i područje primjene”, u stavku 1. određuje se:
„Ovom Uredbom utvrđuju se zajednička pravila za zaštitu jednakog i nediskriminirajućeg postupanja s prometom u pružanju usluga pristupa internetu i povezanih prava krajnjih korisnika.”
5
Člankom 3. stavcima 1. do 3. navedene uredbe predviđa se:
„1.   Krajnji korisnici putem svoje usluge pristupa internetu imaju pravo pristupa informacijama i sadržaju te njihove distribucije, pravo upotrebe i pružanja aplikacija i usluga te pravo upotrebe terminalne opreme po svom izboru, neovisno o lokaciji krajnjeg korisnika ili davatelja te lokaciji, porijeklu ili odredištu informacije, sadržaja, aplikacije ili usluge.
[…]
2.   Dogovori između davatelja usluga pristupa internetu i krajnjih korisnika o poslovnim i tehničkim uvjetima i značajkama usluga pristupa internetu poput cijene, količine podataka ili brzine i bilo koja poslovna praksa davatelja usluga pristupa internetu ne ograničavaju ostvarivanje prava krajnjih korisnika utvrđena u stavku 1.
3.   Davatelji usluga pristupa internetu prilikom pružanja usluga pristupa internetu sa svim prometom postupaju jednako, bez diskriminacije, ograničavanja ili ometanja te neovisno o pošiljatelju i primatelju, sadržaju kojem se pristupa ili koji se distribuira, aplikacijama ili uslugama koje se upotrebljavaju ili pružaju ili terminalnoj opremi koja se upotrebljava.
Prvi podstavak ne sprečava davatelje usluga pristupa internetu da provode opravdane mjere upravljanja prometom. Da bi ih se smatralo opravdanima, takve mjere moraju biti transparentne, nediskriminirajuće, proporcionalne te se ne smiju temeljiti na poslovnim interesima već na objektivno različitim zahtjevima u vezi s tehničkom kvalitetom usluge za određene kategorije prometa. Takvim se mjerama ne prati konkretan sadržaj i one ne traju dulje nego što je to potrebno.
Davatelji usluga pristupa internetu ne smiju provoditi mjere upravljanja prometom koje prelaze mjere utvrđene u drugom podstavku, a posebice ne smiju blokirati, usporavati, mijenjati, ograničavati, ometati, degradirati ili diskriminirati određene sadržaje, aplikacije ili usluge, ili određene njihove kategorije, osim ako je to potrebno i samo onoliko dugo koliko je potrebno radi:
(a)
poštovanja zakonodavnih akata […];
(b)
očuvanja integriteta i sigurnosti mreže […];
(c)
sprečavanja predstojećeg zagušenja mreže i ublažavanja učinaka iznimnog ili privremenog zagušenja mreže, pod uvjetom da se s da se s istovjetnim kategorijama prometa jednako postupa.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
6
Telekom România Mobile Communications poduzeće je koje posluje u sektoru telekomunikacija.
7
Počevši od 15. listopada 2017., u okviru usluge pristupa internetu koja se nudi unutar određenih mobilnih pretplata, i od 13. studenoga 2017., za određene ponude kartica s unaprijed uplaćenim sredstvima, društvo Telekom România Mobile Communications ponudilo je opciju nazvanu „Bonus Net Nelimitat” („neograničeni bonus internet”).
8
Osnovna tarifa za te pretplate ili kartice uključuje mjesečnu količinu podataka koji se mogu koristiti za pristup bilo kojoj vrsti prometa, uključujući internetski prijenos videosadržaja, uz brzinu koja može doseći do 150 megabita u sekundi. Aktivacija „neograničenog bonus interneta” od strane korisnika o kojem je riječ podrazumijeva, osim pristupa neograničenoj količini podataka čija se uporaba ne uračunava u tu osnovnu tarifu, i ograničenje brzine prometa za internetski prijenos videosadržaja na najviše 1,5 megabita u sekundi. To ograničenje pak dovodi do smanjenja rezolucije videosadržaja. U slučaju da korisnik o kojem je riječ deaktivira taj bonus, sve kategorije prometa ostvaruju osnovnu brzinu, ali se mjesečna količina upotrijebljenih podataka uračunava u navedenu tarifu ili naplaćuje.
9
Odlukom od 8. kolovoza 2018. ANCOM je smatrao da tarifna opcija „neograničeni bonus internet” uvodi mjeru upravljanja prometom koja nije u skladu s člankom 3. stavkom 3. Uredbe 2015/2120 i da je društvo Telekom România Mobile Communications treba okončati. U skladu s tom odlukom, različito se postupalo prema različitim vrstama prometa, a da nije dano objektivno obrazloženje, s obzirom na to da je internetski prijenos videosadržaja bio diskriminiran ograničenjem najveće brzine povezane s tom vrstom prometa, odnosno 1,5 megabita u sekundi, dok su brzine povezane s drugim vrstama prometa mogle dosegnuti do 150 megabita u sekundi. Međutim, s jedne strane, to ograničenje brzine povezano s određenom kategorijom prometa ne temelji se na tehničkim razlozima u smislu članka 3. stavka 3. drugog podstavka te uredbe i, s druge strane, navedeno ograničenje ne može biti obuhvaćeno jednom od kategorija iznimaka predviđenih u članku 3. stavku 3. trećem podstavku navedene uredbe.
10
Presudom od 26. svibnja 2021. Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) prihvatila je tužbu za poništenje koju je protiv navedene odluke podnijelo društvo Telekom România Mobile Communications. Taj je sud u biti presudio da internetski prijenos videosadržaja predstavlja objektivno različitu kategoriju prometa od drugih kategorija prometa i da je tarifna opcija „neograničeni bonus internet” transparentna, nediskriminirajuća, proporcionalna i privremena mjera upravljanja prometom koja se temelji na tehničkim zahtjevima u pogledu kvalitete usluge određenih objektivno različitih posebnih kategorija prometa, a ne na komercijalnim razlozima.
11
ANCOM je podnio žalbu protiv te presude Înalta Curti de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska), odnosno sudu koji je uputio zahtjev.
12
Taj sud smatra da presude od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország (C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708), od 2. rujna 2021., Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), od 2. rujna 2021., Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676) i od 2. rujna 2021., Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), već pružaju dovoljno elemenata u pogledu pitanja koja je istaknulo društvo Telekom România Mobile Communications o tumačenju članka 3. stavka 2. Uredbe 2015/2120, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 7., i odnosu između te odredbe i članka 3. stavka 3. te uredbe.
13
Navedeni sud ipak navodi da mora utvrditi, kao prvo, predstavlja li različito postupanje društva Telekom România Mobile Communications prilikom aktiviranja opcije „neograničeni bonus internet” između internetskog prijenosa videosadržaja i drugih kategorija prometa nejednako postupanje u smislu članka 3. stavka 3. prvog podstavka Uredbe 2015/2120. Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev pita se je li, u skladu s člankom 3. stavkom 3. drugim podstavkom te uredbe, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 9., upravljanje prometom koje provodi društvo Telekom România Mobile Communications u okviru te aktivacije razumna mjera upravljanja prometom. Kao treće, taj se sud pita može li takva mjera upravljanja biti obuhvaćena iznimkom predviđenom u članku 3. stavku 3. trećem podstavku točki (c) navedene uredbe, odnosno potrebom izbjegavanja privremenog zagušenja, s obzirom na to da podrazumijeva ograničenje brzine povezano s određenom kategorijom prometa i smanjenje rezolucije video sadržaja na najviše 480 piksela.
14
Navedeni sud smatra da se situacija o kojoj je riječ u glavnom postupku razlikuje od onih o kojima je bila riječ u predmetima u kojima su donesene presude navedene u točki 12. ove presude. Naime, potonji predmeti odnosili su se na tarifne opcije kojima se diskriminiraju različiti davatelji sadržaja davanjem prednosti partnerima predmetnog telekomunikacijskog poduzeća ili ograničavanjem brzine prometa za aplikacije ili usluge koje nisu bile uključene u predmetnu tarifnu ponudu, dok se u ovom predmetu predmetna razlika u postupanju provodi neovisno o davateljima usluga internetskog prijenosa videosadržaja, odnosno neovisno o tome jesu li oni partneri društva Telekom România Mobile Communication.
15
U tim je okolnostima Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Treba li članak 3. Uredbe [2015/2120] tumačiti na način da je u skladu s obvezama koje proizlaze iz tog članka tarifna opcija koju nudi telekomunikacijsko poduzeće, a koja krajnjim korisnicima koji su je prihvatili omogućuje besplatno korištenje svim uslugama internetskog prijenosa videosadržaja, neovisno o davateljima koji pružaju te usluge i neovisno o tome jesu li ti davatelji usluga partneri tog poduzeća koji nude sadržaj, pri čemu količina podataka koja se potroši u okviru korištenja tim uslugama nije uključena u količinu podataka koja je mjesečno osigurana u tarifi pokretne telefonije, ali se ograničava širina pojasa za tu vrstu sadržaja?”
O prethodnom pitanju
16
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. Uredbe 2015/2120 tumačiti na način da mu se protivi mogućnost neograničenog pristupa internetu, bez dodatnih troškova, koju davatelj usluga pristupa internetu nudi svojim korisnicima i koja, kada se aktivira, tim korisnicima omogućuje korištenje uslugama internetskog prijenosa videosadržaja, a da se tako korišteni podaci ne uračunavaju u količinu podataka uključenu u osnovnu mjesečnu pretplatu, nego ograničava širinu pojasa koja se primjenjuje na te sadržaje, neovisno o pružateljima ili davateljima, u usporedbi s onom koja se primjenjuje na druge kategorije prometa, iako, ako tu opciju ne aktiviraju navedeni korisnici, cijeli promet, uključujući internetski prijenos videosadržaja, ostvaruje istu razinu širine pojasa, ali se količina upotrijebljenih podataka uračunava u količinu na koju su isti korisnici pretplaćeni.
17
Različitim odredbama članka 3. Uredbe 2015/2120 nastoji se, kao što to proizlazi iz njezina članka 1., osigurati jednako i nediskriminirajuće postupanje s prometom u okviru pružanja usluga pristupa internetu i povezanih prava krajnjih korisnika (presude od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország, C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708, t. 27. i od 2. rujna 2021., Telekom Deutschland, C‑34/20, EU:C:2021:677, t. 24.).
18
U članku 3. stavku 1. Uredbe 2015/2120, u vezi s uvodnom izjavom 6. te uredbe, navode se prava krajnjih korisnika, uključujući prava na pristup informacijama i sadržajima i distribucije te uporabe i pružanja aplikacija i usluga. Na temelju tog članka 3. stavka 2., ostvarivanje tih prava ne smije se ograničiti dogovorima sklopljenima između davatelja usluga pristupa internetu i krajnjih korisnika ili poslovnim praksama tih davatelja.
19
Kad je riječ o članku 3. stavku 3. navedene uredbe, najprije valja podsjetiti na to da se prvim podstavkom te odredbe, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 8., davateljima usluga pristupa internetu nalaže opća obveza jednakog postupanja, bez diskriminacije, ograničenja ili ometanja prometa, od koje ni u kojem slučaju nije moguće odstupiti uporabom poslovnih praksi koje provode ti davatelji ili dogovorima koje sklapaju s krajnjim korisnicima (presuda od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország, C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708, t. 47.).
20
Nadalje, iz članka 3. stavka 3. drugog podstavka Uredbe 2015/2120 i iz uvodne izjave 9. Uredbe 2015/2120, s obzirom na koju taj podstavak treba tumačiti, proizlazi da, iako moraju poštovati tu opću obvezu, navedeni davatelji usluga zadržavaju mogućnost donošenja opravdanih mjera upravljanja prometom. Međutim, ta je mogućnost uvjetovana osobito time da te mjere ne traju dulje nego što je potrebno i da se temelje na „objektivno različitim zahtjevima u vezi s tehničkom kvalitetom usluge za određene kategorije prometa”, a ne na „poslovnim interesima” (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország, C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708, t. 48.).
21
Naposljetku, iz trećeg podstavka navedenog članka 3. stavka 3. proizlazi da se – osim ako su donesene na određeno vrijeme te su potrebne kako bi davatelju usluga pristupa internetu omogućile da bilo poštuje zakonsku obvezu, bilo očuva integritet i sigurnost mreže, bilo spriječi ili ukloni njezino zagušenje – sve mjere koje se sastoje od blokiranja, usporavanja, mijenjanja, ograničavanja, ometanja, degradiranja ili diskriminiranja osobito posebne aplikacije ili usluge ne mogu smatrati opravdanima u smislu drugog podstavka te odredbe i stoga se kao takve trebaju smatrati neusklađenima s njime (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország, C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708, t. 49.).
22
S obzirom na te elemente, valja istaknuti da cilj opće obveze navedene u članku 3. stavku 3. prvom podstavku Uredbe 2015/2120 nije samo osigurati da davatelji usluga pristupa internetu ne provode mjere koje podrazumijevaju diskriminaciju između različitih pružatelja ili davatelja sadržaja, aplikacija ili usluga, nego, šire, osigurati da se sa svim sadržajima koji se pretražuju ili emitiraju, kao i sa svim aplikacijama ili uslugama koje se koriste ili pružaju putem usluge pristupa internetu jednako postupa.
23
Prema tome, sama okolnost da mjera koju primjenjuje davatelj usluga pristupa internetu nije namijenjena tomu da se određenim pružateljima ili davateljima sadržaja, aplikacija ili usluga, koji su njegovi partneri, osigura različito postupanje u odnosu na postupanje prema drugim pružateljima ili davateljima sadržaja, aplikacija ili usluga, koji to nisu, ne omogućuje da se odmah zaključi da je ta opća obveza poštovana.
24
Iz toga slijedi da se mjerom koja ograničava širinu pojasa koja se u slučaju aktivacije tarifne opcije primjenjuje na internetski prijenos videosadržaja u odnosu na onu koja se primjenjuje na druge kategorije prometa, dok u slučaju deaktivacije te opcije sav internetski promet, uključujući internetski prijenos videosadržaja, ostvaruje istu razinu širine pojasa, pravi razlika unutar prometa kojom se može povrijediti navedena opća obveza.
25
Iz sudske prakse Suda proizlazi da se takva razlika u postupanju ne može opravdati na temelju slobode ugovaranja priznate u članku 3. stavku 2. Uredbe 2015/2120, uključujući sporazumima sklopljenima između pružatelja usluga pristupa internetu i krajnjih korisnika, poput potrošača, ili pak poslovne prakse kojom se nastoji udovoljiti zahtjevu korisnika o kojem je riječ (vidjeti u tom smislu presude od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország, C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708, t. 36. i 47. i od 2. rujna 2021., Telekom Deutschland, C‑34/20, EU:C:2021:677, t. 26. i 32.).
26
Nasuprot tomu, kao što to proizlazi iz članka 3. stavka 3. drugog podstavka te uredbe, mjera kojom se razlikuju objektivno različite kategorije prometa može se provesti ako ispunjava uvjete kako bi bila kvalificirana kao „razumna mjera upravljanja prometom” u smislu te odredbe. Ako ti uvjeti nisu ispunjeni, takva se mjera također može provesti ako je obuhvaćena jednom od triju iznimaka taksativno navedenih u članku 3. stavku 3. trećem podstavku navedene uredbe, u ovom slučaju iznimke predviđene u točki (c) potonje odredbe.
27
Kao prvo, kad je riječ o članku 3. stavku 3. drugom podstavku Uredbe 2015/2120, iz te odredbe, u vezi s uvodnom izjavom 9. te uredbe, proizlazi da davatelji usluga pristupa internetu mogu provoditi mjere upravljanja prometom koje podrazumijevaju razlikovanje između određenih kategorija prometa, osobito pod uvjetom da je cilj tih mjera optimizirati opću kvalitetu prijenosa i korisničko iskustvo te da se temelje na objektivnim razlikama između tehničkih zahtjeva u vezi s kvalitetom usluge za određene kategorije prometa, a ne na poslovnim interesima.
28
Stoga se može smatrati da se mjera upravljanja prometom temelji na takvim objektivnim razlikama samo ako tehnički uvjeti koje ta mjera primjenjuje na određenu kategoriju prometa ispunjavaju tehničke zahtjeve u području kvalitete usluge svojstvene toj posebnoj kategoriji prometa.
29
Naprotiv, valja smatrati da se na takvim „poslovnim interesima”, u smislu članka 3. stavka 3. drugog podstavka Uredbe 2015/2120, temelje sve mjere davatelja usluga pristupa internetu prema krajnjem korisniku koje – a da ne počivaju na takvim objektivnim razlikama – dovode do toga da se sa sadržajima, aplikacijama ili uslugama koje nude različiti davatelji usluga sadržaja, aplikacija ili usluga ne postupa jednako i nediskriminirajuće (vidjeti u tom smislu presudu od 15. rujna 2020., Telenor Magyarország, C‑807/18 i C‑39/19, EU:C:2020:708, t. 48.). Konkretno, mjera se temelji na takvim poslovnim razlozima, s obzirom na to da podrazumijeva razlikovanje unutar prometa koje davatelj usluga pristupa internetu opravdava postojanjem obične razlike između kategorija prometa, pri čemu cilj te mjere ipak nije povezan s tom razlikom.
30
Isto vrijedi i za mjeru kojom se ne pravi razlika samo između različitih kategorija prometa prilikom aktiviranja tarifne opcije, nego se prema istoj kategoriji prometa različito postupa ovisno o cijeni koju krajnji korisnik plaća za određenu količinu podataka.
31
Iz toga slijedi da tarifnom opcijom poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, kojom se ograničava širina pojasa za internetski prijenos videosadržaja u odnosu na onu koja je na snazi za druge kategorije prometa, dok se u slučaju deaktivacije te opcije ista razina širine pojasa primjenjuje na sav promet, uključujući internetski prijenos videosadržaja, pravi razlika unutar internetskog prometa na temelju poslovnih interesa. To vrijedi tim više jer se ne tvrdi da emitiranje i učitavanje internetskog prijenosa videosadržaja zahtijeva ograničenje širine pojasa kako bi se optimizirala opća kvaliteta prijenosa te korisničko iskustvo. Naprotiv, kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, takvim se ograničenjem smanjuje rezolucija videozapisa, a time i njihova kvaliteta.
32
Usto, kada takva mogućnost predmetnim klijentima davatelja usluga pristupa internetu ostavlja diskrecijski izbor o njezinoj aktivaciji i deaktivaciji, čime se pružatelja usluga sprečava da nadzire stvarno razdoblje primjene mjere upravljanja prometom koju provodi, ne može se smatrati da ta mjera traje „dulje nego što je potrebno” u smislu članka 3. stavka 3. drugog podstavka Uredbe 2015/2120.
33
Kao drugo, kad je riječ o članku 3. stavku 3. trećem podstavku točki (c) te uredbe, valja utvrditi da ta odredba, koja se, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 11. navedene uredbe, treba usko tumačiti, omogućuje provedbu mjera upravljanja prometom koje možda ne ispunjavaju zahtjeve iz članka 3. stavka 3. drugog podstavka iste uredbe, pod uvjetom da su te mjere potrebne i samo onoliko dugo koliko je potrebno kako bi se spriječilo predstojeće zagušenje mreže ili ublažili učinci iznimnog ili privremenog zagušenja mreže. Budući da davatelj usluga pristupa internetu ne može nadzirati stvarno razdoblje primjene mjere upravljanja prometom koju je donio, kao što je to navedeno u prethodnoj točki ove presude, ni ta se mjera ne može smatrati ograničenom samo na vrijeme potrebno za sprečavanje predstojećeg zagušenja mreže ili ublažavanje učinaka iznimnog ili privremenog zagušenja mreže, kao što se to zahtijeva člankom 3. stavkom 3. trećim podstavkom točkom (c) Uredbe 2015/2120.
34
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je tarifna opcija koja na temelju poslovnih interesa pravi razliku unutar prometa koja proizlazi iz ograničenje širine pojasa za internetski prijenos videosadržaja, a da nije obuhvaćena nijednom od iznimaka iz navedenog članka 3. stavka 3. trećeg podstavka, protivna općoj obvezi da se prema svom prometu postupa jednako, bez diskriminacije, ograničavanja ili ometanja.
35
Stoga na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. Uredbe 2015/2120 treba tumačiti na način da mu se protivi mogućnost neograničenog pristupa internetu, bez dodatnih troškova, koju davatelj usluga pristupa internetu nudi svojim korisnicima i koja, kada se aktivira, tim korisnicima omogućuje korištenje uslugama internetskog prijenosa videosadržaja, a da se tako korišteni podaci ne uračunavaju u količinu podataka uključenu u osnovnu mjesečnu pretplatu, nego ograničava širinu pojasa koja se primjenjuje na te sadržaje, neovisno o pružateljima ili davateljima, u usporedbi s onom koja se primjenjuje na druge kategorije prometa, iako, ako tu opciju ne aktiviraju navedeni korisnici, cijeli promet, uključujući internetski prijenos videosadržaja, ostvaruje istu razinu širine pojasa, ali se količina upotrijebljenih podataka uračunava u količinu na koju su isti korisnici pretplaćeni.
Troškovi
36
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Članak 3. Uredbe (EU) 2015/2120 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o utvrđivanju mjera u vezi s pristupom otvorenom internetu te o izmjeni Direktive 2002/22/EZ o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama i Uredbe (EU) br. 531/2012 o roamingu u javnim pokretnim komunikacijskim mrežama u Uniji
treba tumačiti na način da mu se:
protivi mogućnost neograničenog pristupa internetu, bez dodatnih troškova, koju davatelj usluga pristupa internetu nudi svojim korisnicima i koja, kada se aktivira, tim korisnicima omogućuje korištenje uslugama internetskog prijenosa videosadržaja, a da se tako korišteni podaci ne uračunavaju u količinu podataka uključenu u osnovnu mjesečnu pretplatu, nego ograničava širinu pojasa koja se primjenjuje na te sadržaje, neovisno o pružateljima ili davateljima, u usporedbi s onom koja se primjenjuje na druge kategorije prometa, iako, ako tu opciju ne aktiviraju navedeni korisnici, cijeli promet, uključujući internetski prijenos videosadržaja, ostvaruje istu razinu širine pojasa, ali se količina upotrijebljenih podataka uračunava u količinu na koju su isti korisnici pretplaćeni.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski