62023CJ0525
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
13. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Přistěhovalecká politika – Směrnice (EU) 2016/801 – Podmínky vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem dobrovolnické služby – Odmítnutí prodloužení povolení k pobytu – Článek 7 odst. 1 písm. e) – Dostatečné prostředky – Dodatečné podmínky vyplývající z judikatury vnitrostátního nejvyššího soudu – Důkazy – Zásada přednosti unijního práva“
Ve věci C‑525/23 [Oti] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Fővárosi Törvényszék (Městský soud v Budapešti, Maďarsko) ze dne 26. června 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 14. srpna 2023, v řízení
OS
proti
Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún, předsedkyně senátu, J. Passer, E. Regan (zpravodaj), D. Gratsias a B. Smulders, soudci,
generální advokát: N. Emiliou,
za soudní kancelář: I. Illéssy, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. listopadu 2024,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za maďarskou vládu: Zs. Biró-Tóth a M. Z. Fehér, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: J. Hottiaux a C. Kovács, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 3. dubna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/801 ze dne 11. května 2016 o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu, studia, stáže, dobrovolnické služby, programů výměnných pobytů žáků či vzdělávacích projektů a činnosti au-pair (Úř. věst. 2016, L 132, s. 21), zásady přednosti unijního práva, článku 79 SFEU, jakož i článků 45 a 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi OS a Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság (Národní generální ředitelství cizinecké policie, Maďarsko; dále jen „národní ředitelství“), který se týkal zamítnutí jeho žádosti o prodloužení povolení k pobytu v Maďarsku za účelem výkonu dobrovolnické služby.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2003/109/ES
3
Článek 5 směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (Úř. věst. 2004, L 16, s. 44; Zvl. vyd. 19/06, s. 272), nadepsaný „Podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta“, v odstavci 1 stanoví:
„Členské státy požadují od státních příslušníků třetích zemí, aby prokázali, že pro potřeby vlastní a vyživovaných rodinných příslušníků mají
a)
stálé a pravidelné příjmy, které jsou dostatečné k zajištění jejich výživy a výživy jejich rodinných příslušníků, aniž by využívali systému sociální podpory dotčeného členského státu. Členské státy posoudí tyto příjmy z hlediska jejich povahy a pravidelnosti a před podáním žádosti o přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta mohou přihlédnout k výši minimální mzdy a minimálního důchodu;
[…]“
Směrnice 2004/38/ES
4
Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77, oprava Úř. věst. 2011, L 327, s. 70; Zvl. vyd. 05/05, s. 46), nadepsaný „Právo pobytu po dobu delší než tři měsíce“, v odstavci 1 uvádí:
„Všichni občané Unie mají právo pobytu na území jiného členského státu po dobu delší než tři měsíce, pokud:
[…]
b)
mají pro sebe a své rodinné příslušníky dostatečné prostředky, aby se po dobu svého pobytu nestali zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu, a jsou účastníky zdravotního pojištění, kterým jsou v hostitelském členském státě kryta všechna rizika […]
[…]“
Směrnice 2016/801
5
Body 2, 3, 20, 21, 41, 42, 54 a 61 odůvodnění směrnice 2016/801 stanoví:
„(2)
Tato směrnice by měla reagovat na nutnost, na kterou bylo poukázáno ve zprávách o provádění směrnic 2004/114/ES [Rady ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby (Úř. věst. 2004, L 375, s. 12)] a 2005/71/ES [Rady ze dne 12. října 2005 o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu (Úř. věst. 2005, L 289, s. 15)], napravit zjištěné nedostatky, zajistit větší transparentnost a právní jistotu a poskytnout konzistentní právní rámec pro různé kategorie státních příslušníků třetích zemí přicházející do [Evropské u]nie. Tato směrnice by tedy měla zjednodušit stávající ustanovení týkající se těchto kategorií a začlenit je do jediného nástroje. Přes rozdíly mezi kategoriemi, na které se tato směrnice vztahuje, sdílejí tyto kategorie i řadu společných charakteristik, což umožňuje stanovit pro ně podmínky v jediném právním rámci na úrovni Unie.
(3)
Tato směrnice by měla přispět ke splnění jednoho z cílů Stockholmského programu, jímž je sblížení vnitrostátních právních předpisů týkajících se podmínek vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí. Přistěhovalectví ze zemí mimo Unii je jedním ze zdrojů vysoce kvalifikovaných osob, přičemž vzrůstá poptávka zejména po studentech a výzkumných pracovnících. Ti hrají významnou úlohu při utváření klíčového aktiva Unie, lidského kapitálu, a v rámci zajišťování inteligentního a udržitelného růstu podporujícího začlenění, a přispívají tudíž k dosažení cílů strategie Evropa 2020.
[…]
(20)
Tato směrnice by měla podporovat cíle Evropské dobrovolné služby, kterými jsou rozvíjení solidarity, vzájemného porozumění a tolerance mezi mladými lidmi a ve společnosti, v níž žijí, a zároveň přispění k posílení sociální soudržnosti a podporování aktivního občanství mladých lidí. Za účelem jednotného zajištění dostupnosti Evropské dobrovolné služby v celé Unii by měly členské státy uplatňovat ustanovení této směrnice na státní příslušníky třetích zemí, kteří podávají žádost o pobyt pro účely Evropské dobrovolné služby.
(21)
Členské státy by měly mít možnost uplatňovat ustanovení této směrnice na žáky, na dobrovolníky, kteří nevykonávají svou činnost v rámci Evropské dobrovolné služby, a na au-pair, čímž se usnadní vstup a pobyt těchto osob a zajistí jejich práva.
[…]
(41)
V případě pochybností ohledně důvodů žádosti o přijetí by členské státy měly mít možnost provést příslušné kontroly nebo požadovat doložení některých skutečností, tak aby v jednotlivých případech mohly posoudit, jakému výzkumu, studiu, stáži, dobrovolnické službě, programu výměnných pobytů žáků nebo vzdělávacímu projektu či činnosti au-pair se žadatel hodlá věnovat, a mohly bojovat proti zneužívání nebo nesprávnému využívání řízení, které stanoví tato směrnice.
(42)
Pokud jsou poskytnuté informace neúplné, členské státy by měly žadatele v přiměřené lhůtě informovat, jaké další informace jsou požadovány, a stanovit přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí. Pokud tyto informace nejsou v této lhůtě poskytnuty, mělo by být možné žádost zamítnout.“
[…]
(54)
Mělo by být zajištěno spravedlivé zacházení se státními příslušníky třetích zemí, na něž se vztahuje tato směrnice, v souladu s článkem 79 [SFEU]. Výzkumní pracovníci by měli mít právo na rovné zacházení ve srovnání se státními příslušníky dotčeného členského státu, pokud jde o čl. 12 odst. 1 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/98/EU [o jednotném postupu vyřizování žádostí o jednotné povolení k pobytu a práci na území členského státu pro státní příslušníky třetích zemí a o společném souboru práv pracovníků ze třetích zemí oprávněně pobývajících v některém členském státě (Úř. věst. 2011, L 343, s. 1)], s výhradou možnosti omezit rovné zacházení, kterou členský stát má v konkrétních případech stanovených v této směrnici. […]
[…]
(61)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané [Listinou] v souladu s článkem 6 [SEU].“
6
Článek 1 této směrnice, nadepsaný „Předmět“, stanoví:
„Tato směrnice stanoví:
a)
podmínky vstupu a pobytu na dobu delší než 90 dnů na území členských států a práva státních příslušníků třetích zemí a případně jejich rodinných příslušníků za účelem výzkumu, studia, stáže nebo dobrovolnické služby v Evropské dobrovolné službě, a pokud tak členské státy rozhodnou, programu výměnných pobytů žáků nebo vzdělávacích projektů, dobrovolnické služby v jiném programu dobrovolnické služby, než je Evropská dobrovolná služba, nebo činnosti au-pair;
[…]“
7
Článek 2 uvedené směrnice, nadepsaný „Oblast působnosti“, v odstavci 1 stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí, nebo byli přijati na území členského státu za účelem výzkumu, studia, stáže nebo dobrovolnické služby v Evropské dobrovolné službě. Členské státy mohou také rozhodnout o tom, že budou uplatňovat ustanovení této směrnice na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí za účelem programu výměnných pobytů žáků nebo vzdělávacího projektu, dobrovolnické služby v jiném programu dobrovolnické služby, než je Evropská dobrovolná služba, nebo činnosti au-pair.“
8
Článek 4 téže směrnice, nadepsaný „Příznivější ustanovení“, v odstavci 1 stanoví:
„Touto směrnicí nejsou dotčena příznivější ustanovení:
a)
dvoustranných nebo mnohostranných dohod uzavřených mezi Unií nebo Unií a jejími členskými státy a třetí zemí nebo více třetími zeměmi nebo
b)
dvoustranných nebo mnohostranných dohod mezi jedním členským státem nebo více členskými státy a třetí zemí nebo více třetími zeměmi.“
9
Článek 5 odst. 1 a 3 směrnice 2016/801 stanoví:
„1.   Přijímání státních příslušníků třetích zemí na základě ustanovení této směrnice je podmíněno ověřením dokladů prokazujících, že státní příslušník třetí země splňuje:
a)
obecné podmínky stanovené v článku 7 a
b)
zvláštní podmínky stanovené v článku 8, 11, 12, 13, 14 nebo 16.
[…]
3.   Jakmile jsou splněny všechny obecné i zvláštní podmínky, má státní příslušník třetí země nárok na povolení.
Pokud členský stát vydává povolení k pobytu pouze na svém území a všechny podmínky pro přijetí stanovené v této směrnici jsou splněny, vydá dotčený členský stát danému státnímu příslušníkovi třetí země požadované vízum.“
10
Článek 7 této směrnice, nadepsaný „Obecné podmínky“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud jde o přijetí státního příslušníka třetí země podle této směrnice, žadatel:
[…]
c)
předloží doklad o tom, že má státní příslušník třetí země zdravotní pojištění proti všem rizikům běžně krytým v případě státních příslušníků dotčeného členského státu, nebo pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, že o takové zdravotní pojištění požádal; toto pojištění musí být platné po dobu trvání plánovaného pobytu;
[…]
e)
v souladu s požadavky dotčeného členského státu doloží, že během plánovaného pobytu bude mít státní příslušník třetí země dostatečné prostředky k úhradě nákladů na pobyt, aniž by musel využít systém sociální pomoci daného členského státu, jakož i k pokrytí nákladů na zpáteční cestu. Posouzení, zda jsou prostředky dostatečné, se provádí na individuální bázi a zohlední zdroje, které vyplývají mimo jiné z grantu, stipendia, platné pracovní smlouvy nebo závazné pracovní nabídky či finančního závazku ze strany organizace odpovědné za program výměnných pobytů žáků, subjektu přijímajícího stážisty, organizace odpovědné za program dobrovolnické služby, hostitelské rodiny nebo organizace zprostředkující umísťování au-pair.“
11
Článek 14 uvedené směrnice, nadepsaný „Zvláštní podmínky pro dobrovolníky“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud jde o přijetí státního příslušníka třetí země za účelem dobrovolnické služby, žadatel kromě splnění obecných podmínek stanovených v článku 7 předloží:
a)
dohodu s hostitelským subjektem, nebo pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy dotčeného členského státu, s jiným orgánem odpovědným v dotčeném členském státě za program dobrovolnické služby, kterého se státní příslušník třetí země účastní. Dohoda musí obsahovat:
[…]
v)
prostředky dostupné k úhradě nákladů na pobyt a ubytování státního příslušníka třetí země a minimální výši kapesného po celou dobu pobytu a
[…]“
12
Článek 34 téže směrnice, nadepsaný „Procesní záruky a transparentnost“, v odstavci 3 stanoví:
„Pokud informace nebo dokumenty dodané jako podklad žádosti nejsou úplné, příslušné orgány v přiměřené lhůtě informují žadatele o požadovaných dodatečných informacích a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí. Běh lhůty uvedené v odstavci 1 nebo 2 se staví do doby, než příslušné orgány obdrží požadované dodatečné informace. Pokud nejsou dodatečné informace nebo dokumenty v této lhůtě poskytnuty, může být žádost zamítnuta.“
Maďarské právo
13
Ustanovení § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007 o vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, Magyar Közlöny 2007/1), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „zákon č. II z roku 2007“), stanoví:
„Za rodinné příslušníky se považují:
da)
manžel nebo manželka státního příslušníka třetí země nebo maďarského státního příslušníka;
db)
nezletilé dítě (včetně osvojeného nebo dítěte v pěstounské péči) státního příslušníka třetí země a jeho manžela či manželky;
dc)
nezletilé dítě (včetně osvojeného nebo dítěte v pěstounské péči) státního příslušníka třetí země, které je v jeho péči a vůči němuž vykonává rodičovskou odpovědnost;
dd)
nezletilé dítě (včetně osvojeného nebo dítěte v pěstounské péči) manžela či manželky státního příslušníka třetí země nebo maďarského státního příslušníka, které je v péči uvedeného manžela či manželky a vůči němuž vykonává rodičovskou odpovědnost;
de)
každá osoba, která vykonává rodičovskou odpovědnost vůči nezletilému maďarskému státnímu příslušníkovi, má ho v péči a je členem jeho domácnosti“.
14
Ustanovení § 13 odst. 1 písm. f) zákona č. II z roku 2007 stanoví:
„Státní příslušník třetí země může vstoupit na území Maďarska za účelem pobytu delšího než 90 dnů během období 180 dnů […], pokud má po celou dobu pobytu dostatečné prostředky na úhradu nákladů na živobytí a ubytování, včetně nákladů na zpáteční cestu.“
15
Ustanovení § 87 odst. 1 tohoto zákona stanoví:
„Pokud to vyžaduje objasnění skutečností, může orgán cizinecké policie vyzvat dotyčnou osobu, aby učinila prohlášení. Prohlášení lze učinit jak ústně, tak písemně. Je-li prohlášení učiněno ústně, orgán cizinecké policie, kterému byla věc předložena, vyhotoví protokol. […]“
16
Ustanovení § 29 odst. 5 a 6 nařízení vlády č. 114/2007, kterým se provádí zákon č. II z roku 2007 o vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Korm. Rendelet, Magyar Közlöny 2007/65, dále jen „vládní nařízení č. 114/2007“) stanoví:
„5.   Státní příslušník třetí země má dostatečné prostředky na pobyt delší než 90 dnů, pokud je schopen hradit sám nebo mu rodinný příslušník zajistí, z legálně nabytých příjmů nebo majetku, které má k dispozici, náklady na živobytí, ubytování, návrat a případně i zdravotní péči.
6.   V rámci řízení o udělení víza k pobytu nad 90 dnů a povolení k pobytu lze existenci prostředků na obživu prokázat zejména těmito způsoby:
a)
platebními prostředky v maďarské měně nebo platebními prostředky v cizí měně, kterou lze směnit u úvěrové instituce v Maďarsku;
b)
dokladem (smlouva o platebním účtu, vkladní knížka atd.), na jehož základě má státní příslušník třetí země právo vybírat hotovost u poskytovatele platebních služeb v Maďarsku, spolu s potvrzením úvěrové instituce o dostupném hotovostním krytí;
c)
platebními prostředky nahrazujícími hotovost (šeky, kreditní karty atd.) akceptovanými v obchodním styku v Maďarsku spolu s potvrzením úvěrové instituce o dostupném hotovostním krytí;
d)
platným zvacím dopisem řádně schváleným správním orgánem;
e)
dokladem prokazujícím, že ubytování a strava byly zarezervovány a uhrazeny;
f)
veřejnou nebo soukromou listinou osvědčující existenci majetku, majetkových práv nebo hodnot v Maďarsku, které zajišťují prostředky k obživě;
g)
doložením příjmů z legální výdělečné činnosti, kterou žadatel zamýšlí vykonávat nebo vykonává na maďarském území;
h)
doložením pravidelných příjmů ze zahraničí;
i)
prohlášením rodinného příslušníka, který je na maďarském území buď držitelem víza nebo povolení k pobytu, má postavení přistěhovalce nebo usazené osoby, nebo je držitelem pobytové karty či karty trvalého pobytu podle zvláštního zákona, nebo mu byl přiznán status uprchlíka, a toto prohlášení bylo učiněno před notářem a osvědčuje závazek zajišťovat žadateli živobytí, jakožto závislé osobě, a poskytovat jí obživu, přičemž k prohlášení musí být přiložen doklad prokazující schopnost dané osoby splnit závazek, k němuž se zavázala, nebo
j)
jakýmkoli jiným hodnověrným důkazem.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
17
OS, státní příslušník třetí země, byl držitelem povolení k pobytu v Maďarsku za účelem studia, které bylo platné do 30. června 2020. Dne 5. června 2020 podal k Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest megyei Regionális Igazgatósága (Národní generální ředitelství cizinecké policie, regionální ředitelství pro Budapešť a kraj Pešť, Maďarsko, dále jen „regionální ředitelství“) žádost o prodloužení povolení k pobytu (dále jen „žádost o prodloužení“), v níž jako účel pobytu uvedl dobrovolnickou činnost, kterou formálně podal „za jiným účelem“. Kromě toho uvedl, že jeho strýc, britský státní příslušník, mu během jeho pobytu v Maďarsku zajistí nezbytné prostředky.
18
K prokázání účelu svého pobytu přiložil OS k žádosti o prodloužení smlouvu vydanou dne 1. června 2020 sdružením se sídlem v Maďarsku, nazvaným Mahatma Gandhi emberi Jogi Egyesület, podle níž pro ni bude od 15. června 2020 na dobu neurčitou vykonávat dobrovolnickou činnost. K žádosti o prodloužení byly rovněž přiloženy podrobné bankovní výpisy za posledních šest měsíců, na nichž bylo uvedeno jméno OS, prohlášení jeho strýce potvrzující, že ho bude finančně podporovat, jakož i dokumenty prokazující strýcovy příjmy.
19
Regionální ředitelství žádost o prodloužení zamítlo a nařídilo vyhoštění OS do třetí země, jejíž je státním příslušníkem, aniž zohlednilo dokumenty, které předložil na podporu žádosti o prodloužení, z důvodu, že jeho strýc, který mu měl poskytovat prostředky na obživu v Maďarsku, nemohl být považován za „rodinného příslušníka“ ve smyslu § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007 a § 29 odst. 5 vládního nařízení č. 114/2007.
20
OS podal proti tomuto zamítavému rozhodnutí správní odvolání k národnímu ředitelství. V něm uvedl, že jeho strýc sice nemá postavení „rodinného příslušníka“ ve smyslu § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007, avšak může mu poskytnout finanční podporu nezbytnou k obživě na maďarském území na základě smlouvy o zápůjčce, kterou uzavřeli. V této souvislosti OS připojil ke svému odvolání prohlášení, že jeho strýc se zavazuje vyplácet mu po dobu jednoho roku, během níž bude vykonávat dobrovolnickou činnost, 200000 maďarských forintů (HUF) (přibližně 520 eur) měsíčně.
21
Vzhledem k tomu, že národní ředitelství potvrdilo rozhodnutí regionálního ředitelství, podal OS žalobu k Fővárosi Törvényszék (Městský soud v Budapešti, Maďarsko). Na podporu této žaloby OS uvedl, že národní ředitelství nemůže odmítnout zohlednit důkazy, které předložil, pouze z toho důvodu, že jeho strýc není považován za „rodinného příslušníka“ ve smyslu § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007, k učinění závěru, že není zajištěna úhrada jeho nákladů na živobytí a návrat. OS před uvedeným soudem prohlásil, že jeho strýc mu poskytne finanční podporu ve formě daru, a nikoli z titulu vyživovací povinnosti, takže prostředky nezbytné k obživě bude mít k dispozici sám OS. Podle jeho názoru může zdroj k pokrytí nákladů na živobytí v Maďarsku představovat, na rozdíl od výkladu národního ředitelství, jakýkoli legálně nabytý příjem.
22
Předkládající soud žalobě OS vyhověl. Měl především za to, že § 29 odst. 5 a 6 vládního nařízení č. 114/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že prostředky na živobytí, které musí mít dotyčný žadatel o povolení k pobytu k dispozici, mohou pocházet z legálně nabytých příjmů nebo majetku bez ohledu na to, zda se jedná o vlastní příjmy tohoto žadatele, nebo o příjmy, které mu poskytl rodinný příslušník.
23
Uvedený soud rovněž rozhodl, že zákon č. II z roku 2007 nedefinuje pojem „příjmy“, takže je nutno přihlédnout k významu tohoto pojmu ve vnitrostátním daňovém právu. V této oblasti se přitom nerozlišuje podle zdroje příjmů, takže ty mohou být získány nejen od zaměstnavatele, ale i od jiné fyzické osoby z jakéhokoli právního titulu, jako je tomu v projednávané věci v případě finanční podpory, kterou OS obdrží od svého strýce. Z toho uvedený soud vyvozuje, že národní ředitelství jednalo protiprávně, když nezohlednilo příjem deklarovaný OS pouze z toho důvodu, že nepochází od rodinného příslušníka. Tentýž soud proto zrušil rozhodnutí národního ředitelství a nařídil, aby regionální ředitelství žádost o prodloužení posoudilo znovu.
24
Toto rozhodnutí bylo zrušeno Kúria (Nejvyšší soud, Maďarsko), který rozhodl, že prostředky nezbytné k zajištění obživy dotyčného státního příslušníka třetí země během jeho pobytu může sice skutečně poskytnout osoba, která není „rodinným příslušníkem“ ve smyslu § 2 písm. d) zákona č. II z roku 2007, avšak je nezbytné, aby tento státní příslušník prokázal, že bude mít tyto prostředky k dispozici neomezeně, jako by se jednalo o vlastní příjem nebo majetek. V projednávané věci se přitom prohlášení OS v tomto ohledu lišila, jelikož finanční pomoc poskytnutou jeho strýcem označoval jednou jako zápůjčku a jindy jako dar.
25
Podle Kúria (Nejvyšší soud) je totiž v takovém případě za účelem prokázání, zda jsou splněna kritéria stanovená v tomto § 29 odst. 5, nezbytné, aby státní příslušník třetí země, který podal žádost o povolení k pobytu, uvedl, zda tuto částku považuje za příjem nebo majetek, a jednak aby prokázal, z jakého právního titulu tuto částku nebo majetek natrvalo obdržel, a jednak aby s nimi nakládal neomezeně, jako by byly jeho vlastní.
26
I když v některých případech může být finanční podpora poskytnutá třetí osobou považována za příjem nebo majetek tohoto žadatele, vyžaduje se nicméně předložení systematicky soudržných prohlášení a důkazů, a to ze strany jak třetí osoby, která poskytuje příjmy, tak žadatele, a to včetně právního titulu, který je základem těchto příjmů. Prohlášení týkající se právního titulu, na jehož základě jsou prostředky poskytovány, nebo jejich povahy nesmí být tedy v průběhu řízení neustále měněna, jinak je ohrožena věrohodnost jak těchto prohlášení, tak samotného žadatele.
27
Kúria (Nejvyšší soud) vrátil věc Fővárosi Törvényszék (Městský soud v Budapešti), který je předkládajícím soudem, a nařídil mu, aby posoudil, zda jsou prohlášení OS o poskytnutém příjmu nebo majetku konzistentní a dostatečně podložená, jelikož jinak by poskytnutá částka nemohla být považována za jeho vlastní.
28
Předkládající soud má pochybnosti o slučitelnosti těchto ověření, která mu uložil Kúria (Nejvyšší soud), s unijním právem. Podle jeho názoru se jedná o kritéria, která doplňují kritéria stanovená směrnicí 2016/801, zejména v jejím čl. 7 odst. 1 písm. e), aniž žadatel může případně opravit svá prohlášení a předložit příslušné důkazy související s těmito kritérii.
29
Uvedený soud je toho názoru, že žadatel o povolení k pobytu sice musí v souladu s podmínkou stanovenou v tomto čl. 7 odst. 1 písm. e) prokázat způsobem vyžadovaným dotyčným členským státem, že bude mít během plánovaného pobytu dostatečné prostředky k pokrytí svých nákladů na obživu, aniž by musel využít systému sociální pomoci dotyčného členského státu (dále jen „podmínka dostatečných prostředků“), avšak prostor pro uvážení, který mají členské státy při provádění tohoto ustanovení, se týká především způsobů zkoumání důkazů a pouze výjimečně znamená doplnění dalších kritérií k těm, která jsou stanovena v uvedeném ustanovení. Jinými slovy, uvedený soud se táže, jaký je rozsah prostoru pro uvážení členských států ohledně podmínky dostatečných prostředků, a konkrétně zda musí při zkoumání této podmínky zohlednit pouze ustanovení čl. 7 odst. 1 této směrnice a pouze relevantní skutečnosti pro účely ověření, zda jsou splněny podmínky, které vyplývají z těchto ustanovení, nebo zda je možné, aby vnitrostátní zákonodárce uložil takové další požadavky, jako jsou požadavky soudržnosti prohlášení týkajících se právního titulu, na jehož základě je finanční podpora poskytována, nebo důkaz o možnosti budoucího trvalého a neomezeného využití částky poskytnuté žadateli třetí osobou.
30
V této souvislosti si předkládající soud klade rovněž otázku, zda podmínky stanovené Kúria (Nejvyšší soud) nebrání čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801, a zejména zda je pro účely ověření splnění podmínek stanovených v tomto ustanovení rozhodující, zda žadatel nabyl určitou peněžní částku natrvalo, což znamená, zda ji získal jako dar nebo zápůjčku, nebo zda ke splnění podmínky dostatečných prostředků stačí, že osoba poskytující tuto finanční podporu učiní prohlášení, v němž uvede, že peněžní částku zamýšlí použít na úhradu životních nákladů uvedeného žadatele. Dále se tento soud táže na dopad zásady přednosti unijního práva ve věci, která mu byla předložena, jelikož všechny tyto dodatečné požadavky nejsou uloženy vnitrostátním zákonodárcem, ale vyplývají z judikatury nejvyššího soudu, jehož rozhodnutí jsou závazná a nelze proti nim podat opravný prostředek.
31
V této souvislosti si předkládající soud s odkazem na judikaturu Soudního dvora klade otázku, zda uložení dalších podmínek pro přijetí státních příslušníků třetích zemí nad rámec podmínek stanovených směrnicí 2016/801 nemůže být v rozporu s cíli sledovanými touto směrnicí, jimiž je podpora mobility státních příslušníků třetích zemí za účelem výkonu dobrovolnické činnosti v Evropské unii, jakož i právní jistota zdůrazněná v bodě 2 odůvodnění uvedené směrnice, spravedlivé zacházení uvedené v bodě 54 jejího odůvodnění, svoboda pohybu a pobytu, jakož i právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, které jsou zakotveny v článcích 45 a 47 Listiny a zmíněny v bodě 61 odůvodnění téže směrnice.
32
Nakonec se předkládající soud táže, zda právo na účinnou právní ochranu a požadavek na spravedlivý proces ve světle bodu 42 odůvodnění směrnice 2016/801 brání řízení o posouzení žádosti o povolení k pobytu, v němž mají příslušné orgány povinnost ověřit prohlášení dotyčného státního příslušníka třetí země ohledně právního titulu, na jehož základě mu byla poskytnuta finanční podpora, a podpůrné doklady připojené k tomuto prohlášení, aniž byl tento státní příslušník třetí země v průběhu správního řízení upozorněn na to, že ke splnění podmínky dostatečných prostředků je nezbytné, aby jeho prohlášení, jakož i prohlášení osoby, která mu poskytuje finanční podporu, byla konzistentní, nebo že může být pro účely doložení splnění této podmínky vyzván, aby předložil doplňující prohlášení a podpůrné doklady.
33
Za těchto podmínek se Fővárosi Törvényszék (Městský soud v Budapešti) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je v souladu s prostorem pro uvážení, který členským státům přiznává čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice [2016/801], s ohledem na cíle stanovené v bodech 2 a 41 odůvodnění a v čl. 1 písm. a) a čl. 4 odst. 1 této směrnice, praxe členského státu, která pro uznání toho, že žadatel, který je státním příslušníkem třetího státu a hodlá vykonávat dobrovolnickou službu, disponuje prostředky na pobyt – na základě důkazu, že jeho příbuzný, který není považován za rodinného příslušníka, může poskytnout a poskytuje, ze svých legálně nabytých příjmů a pravidelným převáděním částky nezbytné k pobytu, dostatečný příjem pro pobyt žadatele a pro jeho zpáteční cestu – stanoví jako dodatečnou podmínku, že žadatel musí přesně uvést, zda je obdržená částka příjmem nebo majetkem, a navíc předložit doklad o právním titulu, na základě kterého tento příjem nebo tento majetek nabyl, a že s touto částkou nebo tímto majetkem nakládá jako s vlastním natrvalo a neomezeně?
2)
S ohledem na zásadu přednosti unijního práva, spravedlivé zacházení stanovené v článku 79 SFEU, svobodu pobytu zakotvenou v článku 45 [Listiny] a právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces zakotvené v článku 47 Listiny, jakož i body 54 a 61 odůvodnění směrnice 2016/801, zejména s ohledem na zásadu právní jistoty, má na odpověď na první otázku vliv skutečnost, že vnitrostátní právní úprava, která se jako celek vztahuje na povolení k pobytu, neobsahuje podmínky uvedené v první předběžné otázce, takže takové podmínky nebyly stanoveny zákonodárcem, ale nejvyšším soudem členského státu při uplatňování práva, které má sloužit jako precedens?
3)
Vzhledem k tomu, že použití vnitrostátního práva za účelem zjištění, že žadatel disponuje prostředky na pobyt, vyžaduje rovněž prohlášení a doklady týkající se výše uvedených podmínek, musí být v projednávané věci čl. 7 odst. 1 písm. e) [této směrnice], s ohledem na požadavek spravedlivého zacházení zakotvený v článku 79 SFEU, na právo na účinnou právní ochranu a na spravedlivý proces uznané v článku 47 Listiny, na požadavek právní jistoty uvedený v bodě 2 odůvodnění [směrnice 2016/801] a na procesní záruky uvedené v bodech 41 a 42 odůvodnění této směrnice, vykládán v tom smyslu, že praxe členského státu, která vyžaduje, aby žadatel, s upozorněním na právní důsledky, důsledně a konzistentně uvedl a prokázal dodatečné podmínky, které jsou považovány za nezbytné, a na jejímž základě se zamítá žádost o povolení k pobytu pouze z důvodu neprokázání podmínek stanovených judikaturou, je v souladu s [uvedenými] ustanoveními pouze tehdy, pokud byla tímto způsobem dodržena práva dotčené osoby a procesní záruky?“
K předběžným otázkám
K přípustnosti
34
Maďarská vláda tvrdí, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná z důvodu, že spor ve věci v původním řízení nespadá do působnosti směrnice 2016/801.
35
Zaprvé uvádí, že OS z formálního hlediska neupřesnila, že účelem žádosti o prodloužení povolení k pobytu je „výkon dobrovolnické činnosti“. Tato žádost byla totiž formálně podána pro pobyt „za jiným účelem“.
36
Zadruhé tato vláda tvrdí, že jak stanoví čl. 2 odst. 1 této směrnice ve spojení s bodem 21 jejího odůvodnění, maďarský zákonodárce se rozhodl použít uvedenou směrnici na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí na území tohoto členského státu za účelem dobrovolnické činnosti mimo rámec Evropské dobrovolné služby.
37
V takovém případě však podle tvrzení maďarské vlády vnitrostátní právní úprava v souladu s prostorem pro uvážení, který členským státům přiznává čl. 14 odst. 1 písm. a) téže směrnice, vyžaduje, aby hostitelský subjekt, u něhož je plánován výkon dobrovolnické činnosti, splnil povinnost prohlášení. K tomu však v projednávané věci v případě sdružení, v němž by OS vykonával takovou činnost, nedošlo.
38
V této souvislosti je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který uvedený soud vymezí na vlastní odpovědnost a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí žádosti podané vnitrostátním soudem je ze strany Soudního dvora možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 12. září 2024, Sagrario, C‑63/23, EU:C:2024:739, bod 66 a citovaná judikatura).
39
Jak přitom v projednávané věci vyplývá ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a jak uznala maďarská vláda na jednání před Soudním dvorem, spor v původním řízení se týká rozhodnutí, kterým příslušné orgány zamítly žádost o prodloužení k pobytu podanou OS z důvodu, že nebyla splněna podmínka dostatečných prostředků stanovená směrnicí 2016/801, jak byla provedena do maďarského právního řádu, což je podmínka, která je předmětem otázek, které předkládající soud pokládá Soudnímu dvoru
40
Za těchto okolností není zjevné, že by žádaný výklad unijního práva neměl žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení.
41
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je tedy přípustná.
K věci samé
42
Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801 a zásada přednosti unijního práva musí být vykládány v tom smyslu, že:
–
zaprvé čl. 7 odst. 1 písm. e) této směrnice brání vnitrostátní praxi, která v případě státního příslušníka třetí země, jenž je žadatelem o povolení k pobytu za účelem dobrovolnické činnosti, vyžaduje ke splnění podmínky dostatečných prostředků upravené v tomto ustanovení, aby s tou výhradou, že příslušná prohlášení musí být konzistentní, tento státní příslušník prokázal, že jsou splněna určitá zvláštní kritéria týkající se kvalifikace těchto prostředků jako příjmu nebo majetku, právního titulu, na jehož základě uvedené prostředky získal, jakož i skutečnosti, že je bude mít trvale a neomezeně k dispozici, jako by byly jeho vlastní, a
–
zadruhé s ohledem na zásadu přednosti unijního práva, je tomu tak i v případě, že tyto požadavky vyplývají z judikatury vnitrostátního nejvyššího soudu, jehož rozhodnutí mají povahu závazného precedentu.
43
Pokud jde v první řadě o podmínky spojené s vydáním povolení k pobytu na základě směrnice 2016/801, je třeba připomenout, že podle jejího čl. 5 odst. 3 má státní příslušník třetí země, který podal žádost o přijetí na území členského státu, nárok na povolení k pobytu v tomto státě, pokud splňuje obecné podmínky stanovené v článku 7 této směrnice a zvláštní podmínky, které se použijí v závislosti na druhu podané žádosti, tedy v projednávané věci podmínky stanovené v článku 14 uvedené směrnice pro žádosti o přijetí pro účely dobrovolnické činnosti.
44
Z toho vyplývá, že podle tohoto čl. 5 odst. 3 jsou členské státy povinny vydat povolení k pobytu za účelem dobrovolnické činnosti žadateli, který splňuje požadavky uvedené v článcích 7 a 14 směrnice 2016/801 (obdobně viz rozsudek ze dne 29. července 2024, Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, bod 35 a citovaná judikatura).
45
Členské státy proto nemohou v případě přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem dobrovolnické činnosti zavést k podmínkám stanoveným v těchto článcích 7 a 14 další podmínky (obdobně viz rozsudek ze dne 10. září 2014, Ben Alaya, C‑491/13, EU:C:2014:2187, bod 30).
46
Z toho vyplývá, že za účelem odpovědi na otázky předkládajícího soudu je třeba upřesnit, co spadá pod pojem „prostředky“ ve smyslu tohoto čl. 7 odst. 1 písm. e), a zejména určit, zda tento pojem závisí na zvláštních kritériích týkajících se povahy dotyčných prostředků, jejich původu, právního titulu, na jehož základě jsou státnímu příslušníkovi třetí země poskytnuty, nebo způsobu, jakým s nimi nakládá.
47
V projednávané věci uvedený čl. 7 odst. 1 písm. e) stanoví, že v souladu s požadavky dotčeného členského státu státní příslušník třetí země doloží, že během plánovaného pobytu bude mít dostatečné prostředky k úhradě nákladů na pobyt, aniž by musel využít systém sociální pomoci daného členského státu, jakož i k pokrytí nákladů na zpáteční cestu. Toto ustanovení rovněž stanoví, že posouzení, zda jsou prostředky dostatečné, se provádí na individuální bázi a zohlední zdroje, které vyplývají mimo jiné z grantu, stipendia, platné pracovní smlouvy nebo závazné pracovní nabídky či finančního závazku ze strany organizace odpovědné za program výměnných pobytů žáků, subjektu přijímajícího stážisty, organizace odpovědné za program dobrovolnické služby, hostitelské rodiny nebo organizace zprostředkující umísťování au-pair.
48
Vzhledem k tomu, že tento čl. 7 odst. 1 písm. e) neodkazuje na právo členských států, je proto třeba výraz „prostředky“ v něm použitý považovat za autonomní pojem unijního práva a vykládat jej jednotným způsobem na celém území Unie bez ohledu na kvalifikace použité v členských státech, zejména s přihlédnutím k jeho znění, ale i jeho kontextu a cílům sledovaným právní úpravou, jejíž je součástí [obdobně viz rozsudek ze dne 3. října 2019, X (Dlouhodobě pobývající rezidenti – stálé, pravidelné a dostatečné příjmy), C‑302/18, EU:C:2019:830, bod 26, jakož i citovaná judikatura].
49
Pokud jde zaprvé o znění čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801, toto ustanovení zmiňuje, jak vyplývá z bodu 47 tohoto rozsudku, několik zdrojů, které lze zohlednit, jako jsou granty, stipendia nebo finanční závazek ze strany organizace odpovědné za program dobrovolnické služby. Demonstrativní povaha tohoto výčtu, vyjádřená výrazem „mimo jiné“, naznačuje, že unijní normotvůrce zamýšlel pojmout výraz „prostředky“ široce, a neměl tedy za to, že za účelem posouzení, zda je splněna podmínka dostatečných prostředků, je třeba určité prostředky vyloučit.
50
To potvrzuje i požadavek, že podle tohoto ustanovení je posouzení dostatečnosti prostředků založeno na individuálním posouzení každého případu. Z toho vyplývá, že předmět takového posouzení se musí omezit na ověření toho, že dotyčný státní příslušník třetí země je schopen mít během plánovaného pobytu k dispozici dostatečné prostředky k pokrytí svých nákladů na pobyt, aniž by musel využít systému sociální pomoci dotyčného členského státu, jakož i k pokrytí nákladů na zpáteční cestu, aniž je nadto nutné se ujistit, že dotyčné prostředky splňují zvláštní kritéria, zejména pokud jde o jejich povahu, původ nebo způsob, jakým s nimi dotyčný státní příslušník třetí země nakládá.
51
Kromě toho čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801 počítá v rámci tohoto individuálního posouzení se zohledněním prostředků, jejichž existence je prokázána prostřednictvím finančního závazku mimo jiné ze strany organizace odpovědné za program dobrovolnické služby. Z toho vyplývá, že toto ustanovení neukládá dotyčnému státnímu příslušníkovi třetí země povinnost prokázat, že může s takovými prostředky nakládat trvale a neomezeně, jako by se jednalo o vlastní příjem nebo majetek.
52
Znění tohoto ustanovení tedy spíše naznačuje, že splnění podmínky dostatečných prostředků nezávisí na tom, zda prostředky, které bude mít dotyčný státní příslušník třetí země během plánovaného pobytu k dispozici, představují příjem nebo majetek, na právním titulu, na jehož základě tyto příjmy získal, nebo na skutečnosti, že s nimi bude moci nakládat trvale a neomezeně, jako by byly jeho vlastní. Taková kritéria by představovala další podmínky, které členské státy nemohou zavést, jak bylo připomenuto v bodě 45 tohoto rozsudku.
53
Zadruhé je takový výklad podpořen kontextem, do něhož zapadá směrnice 2016/801 a jehož nedílnou součástí jsou akty unijního práva, které pro přiznání práva pobytu na území členského státu ukládají splnění podmínky mít „prostředky“, která je podobná podmínce stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. e) této směrnice.
54
V této souvislosti je třeba uvést, že čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38 stanoví, že všichni občané Unie mají právo pobytu na území jiného členského státu po dobu delší než tři měsíce, pokud mají pro sebe a své rodinné příslušníky dostatečné prostředky, aby se po dobu svého pobytu nestali zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu.
55
V tomto ohledu vyplývá z judikatury Soudního dvora, že výraz „mají dostatečné prostředky“, který je uveden v tomto ustanovení, musí být vykládán v tom smyslu, že stačí, aby občané Unie měli takové prostředky, aniž toto ustanovení obsahuje byť sebemenší požadavek ohledně původu těchto prostředků, přičemž tyto prostředky jim může poskytnout mimo jiné státní příslušník třetího státu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2015, Singh a další, C‑218/14, EU:C:2015:476, bod 74, jakož i citovaná judikatura).
56
Konkrétně podmínka dostatečných prostředků stanovená v čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38 nevyžaduje, že tyto prostředky musí mít sama dotyčná osoba, jelikož Soudní dvůr mimo jiné rozhodl, že může spoléhat na prostředky rodinného příslušníka, který ji doprovází (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2015, Singh a další, C‑218/14, EU:C:2015:476, bod 75 a citovaná judikatura).
57
Podobně čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 2003/109, který upravuje podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta na území členského státu, mimo jiné stanoví, že členské státy požadují od státních příslušníků třetích zemí, aby prokázali, že pro potřeby vlastní a vyživovaných rodinných příslušníků mají stálé a pravidelné příjmy, které jsou dostatečné k zajištění jejich výživy a výživy jejich rodinných příslušníků, aby nevyužívali systému sociální podpory dotčeného členského státu.
58
Z judikatury Soudního dvora přitom vyplývá, že původ příjmů ve smyslu tohoto ustanovení není pro dotčený členský stát rozhodujícím kritériem pro účely ověření, zda tyto příjmy splňují podmínky stanovené v tomto ustanovení [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. října 2019, X (Dlouhodobě pobývající rezidenti – stálé, pravidelné a dostatečné příjmy), C‑302/18, EU:C:2019:830, bod 41].
59
Soudní dvůr mimo jiné rozhodl, že pojem „prostředky“ uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 2003/109 nezahrnuje pouze „vlastní příjmy“ žadatele o právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, ale může zahrnovat i příjmy poskytnuté tomuto žadateli třetí osobou, pokud se s ohledem na individuální situaci dotyčného žadatele má za to, že splňují podmínky stanovené v tomto ustanovení [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. října 2019, X (Dlouhodobě pobývající rezidenti – stálé, pravidelné a dostatečné příjmy), C‑302/18, EU:C:2019:830, bod 44].
60
Článek 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/38 a čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 2003/109, jak jsou vykládány Soudním dvorem, tedy potvrzují, že za účelem analogického posouzení, zda je splněna podmínka dostatečných prostředků stanovená v čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801, nezávisí prostředky, které jsou v této souvislosti relevantní, na splnění určitých zvláštních kritérií týkajících se kvalifikace těchto prostředků jako příjmu nebo majetku, právního titulu, na jehož základě je dotyčný státní příslušník třetí země nabyl, jakož i skutečnosti, že s nimi nakládá trvale a neomezeně, jako by byly jeho vlastní.
61
Zatřetí tento výklad čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801 podporují rovněž cíle sledované touto směrnicí.
62
V bodě 3 odůvodnění uvedené směrnice je totiž stanoveno, že přistěhovalectví ze zemí mimo Unii je jedním ze zdrojů vysoce kvalifikovaných osob a tyto osoby hrají významnou úlohu při utváření klíčového aktiva Unie, a sice lidského kapitálu, a v rámci zajišťování inteligentního a udržitelného růstu podporujícího začlenění.
63
Kromě toho je podle bodu 20 odůvodnění směrnice 2016/801 jejím cílem podpora cílů Evropské dobrovolné služby, kterými jsou rozvíjení solidarity, vzájemného porozumění a tolerance mezi mladými lidmi a ve společnosti, v níž žijí, a zároveň přispění k posílení sociální soudržnosti a podporování aktivního občanství mladých lidí. V bodě 21 odůvodnění této směrnice je pak uvedeno, že členské státy by měly mít možnost uplatňovat ustanovení této směrnice na žáky, na dobrovolníky, kteří nevykonávají svou činnost v rámci Evropské dobrovolné služby, a na au-pair, čímž se usnadní vstup a pobyt těchto osob a zajistí jejich práva.
64
Z toho vyplývá, jak v podstatě zdůraznil generální advokát v bodě 48 svého stanoviska, že účelem směrnice 2016/801 je usnadnit vstup a pobyt, v projednávané věci, dobrovolníků, pokud tyto osoby mají prostředky nezbytné k tomu, aby se nestaly zátěží pro dotyčný členský stát a zejména jeho systém sociální pomoci.
65
K dosažení posledně uvedeného cíle přitom stačí, aby státní příslušník třetí země, který podal žádost o povolení k pobytu, mimo jiné za účelem dobrovolnické činnosti, doložil, že bude mít během plánovaného pobytu dostatečné prostředky. V této souvislosti nejsou jako taková relevantní zvláštní kritéria týkající se otázky, zda tyto prostředky představují příjem nebo majetek, právního titulu, na jehož základě je může tento státní příslušník využívat, nebo skutečnosti, že s nimi uvedený státní příslušník nakládá trvale a neomezeně, jako by byly jeho vlastní. Požadavek za účelem posouzení, zda je splněna podmínka dostatečných prostředků, aby uvedené prostředky splňovaly taková kritéria, by znamenal zavedení dalších podmínek nad rámec těch, které jsou stanoveny v čl. 7 odst. 1 písm. e) této směrnice, čímž by mohlo být narušeno dosažení cílů sledovaných uvedenou směrnicí.
66
V projednávané věci vyplývá ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, že prohlášení OS týkající se prostředků dotčených ve věci v původním řízení nebyla konzistentní, jelikož dotyčný označil tyto prostředky někdy jako zápůjčku a někdy jako dar. Je však nutno uvést, že s výhradou ověření předkládajícím soudem nemá skutečnost, že OS bude případně muset po ukončení dobrovolnické činnosti vrátit částky poskytnuté jeho strýcem, vliv na to, zda bude mít během plánovaného pobytu na území dotyčného členského státu pro tyto účely dostatečné prostředky.
67
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že otázka, zda je splněna podmínka dostatečných prostředků, nemůže záviset na tom, zda dotyčný státní příslušník třetí země prokáže, že jsou splněna určitá zvláštní kritéria týkající se kvalifikace těchto prostředků jako příjmu nebo majetku, právního titulu, na jehož základě získal tyto příjmy, jakož i skutečnosti, že je má trvale a neomezeně k dispozici, jako by byly jeho vlastní, neboť by to znamenalo, že by podmínka dostatečných prostředků podléhala požadavkům, které přesahují rámec požadavků stanovených v čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801.
68
Ve druhé řadě se otázky předkládajícího soudu týkají rovněž důkazní síly předložených důkazů k tomu, že podmínka dostatečných prostředků je splněna, a především významu, který je třeba při posuzování této podmínky přikládat soudržnosti prohlášení učiněných v této souvislosti, pokud dotyčný státní příslušník třetí země nebyl upozorněn na to, že by jeho žádost o povolení k pobytu za účelem dobrovolnické činnosti mohla být zamítnuta pouze z důvodu nesoudržnosti těchto prohlášení.
69
V tomto ohledu, jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 54 svého stanoviska, splnění podmínky dostatečných prostředků může být podmíněno předložením určitých důkazů dotyčným státním příslušníkem třetí země pouze tehdy, pokud se tyto důkazy vztahují k požadavkům souvisejícím s touto podmínkou, a nikoli k dodatečným požadavkům, které by překračovaly rámec těch, které jsou již stanoveny v čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801.
70
V projednávané věci je nutno poznamenat, že povaha prostředků, které má dotyčný státní příslušník třetí země k dispozici, právní titul, na jehož základě prostředky využívá, a podmínky takového ustanovení nemohou sice samy o sobě představovat dodatečné požadavky, kterým by podléhalo splnění podmínky dostatečných prostředků, avšak to nemění nic na tom, že taková hlediska mohou představovat relevantní důkazy v rámci zkoumání, zda je tato podmínka splněna.
71
V této souvislosti je třeba rovněž zdůraznit, že Soudní dvůr rozhodl, že v případě žadatele o povolení k pobytu za účelem studia podle směrnice 2016/801 mohou nesrovnalosti v prohlášeních týkajících se studijního plánu žadatele představovat jednu z objektivních okolností přispívajících ke zjištění zneužití, pokud jsou tyto nesrovnalosti dostatečně zjevné a jsou posuzovány ve světle všech konkrétních okolností projednávaného případu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2024, Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, bod 53).
72
Z těchto úvah vyplývá, že nesoudržnost prohlášení týkajících se prostředků, které bude mít dotyčný státní příslušník třetí země k dispozici, může v rámci žádosti o přijetí státního příslušníka třetího státu na základě směrnice 2016/801 představovat indicii umožňující identifikovat situaci, v níž nejsou splněny podmínky stanovené touto směrnicí mimo jiné pro vydání povolení k pobytu za účelem dobrovolnické činnosti.
73
Pokud jde o takové nesrovnalosti, nelze ostatně od členských států požadovat, aby státní příslušníky třetích zemí, kteří podávají žádost o přijetí na jejich území, předem upozornily na to, že nesoudržnost prohlášení učiněných na podporu jejich žádosti by mohl vést k odmítnutí udělení požadovaného povolení k pobytu.
74
Je však třeba připomenout, že článek 34 odst. 3 směrnice 2016/801 mimo jiné stanoví, že pokud informace nebo dokumenty dodané jako podklad žádosti nejsou úplné, příslušné orgány v přiměřené lhůtě informují žadatele o požadovaných dodatečných informacích a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí. Jak tedy v podstatě uvedl generální advokát v bodě 63 svého stanoviska, v případě, že se z důvodu případné nesoudržnosti prohlášení učiněných v průběhu řízení o posouzení žádosti jeví, že chybí informace nezbytné k posouzení, zda je splněna podmínka dostatečných prostředků, musí být žadateli poskytnuta přiměřená možnost takové informace sdělit.
75
V tomto ohledu je třeba upřesnit, že takové nesrovnalosti nemohou bránit udělení povolení k pobytu, pokud z individuálního posouzení projednávané věci vyplývá, že navzdory existenci těchto nesrovnalostí bude mít dotyčný státní příslušník třetí země během plánovaného pobytu dostatek prostředků, jak vyžaduje čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801, takže tuto podmínku dostatečných prostředků splní.
76
Konstatování nesoudržnosti v prohlášeních žadatele ohledně finančních prostředků, které bude mít během plánovaného pobytu k dispozici, nemůže proto v zásadě stačit k odůvodnění zamítnutí žádosti o povolení k pobytu, ledaže z takové nesoudržnosti zjevně vyplývá, že podmínka dostatečných prostředků není splněna.
77
Kdyby bylo požadované povolení k pobytu odmítnuto pouze z toho důvodu, že prohlášení o finančních prostředcích, které bude mít žadatel během plánovaného pobytu k dispozici, se v průběhu správního řízení měnilo, znamenalo by to v rozporu s tím, co vyžaduje čl. 5 odst. 3 směrnice 2016/801, že by takové udělení povolení k pobytu podléhalo dalším podmínkám nad rámec těch, které jsou stanoveny v této směrnici, což, jak bylo připomenuto v bodě 45 tohoto rozsudku, není členským státům dovoleno.
78
Ve třetí řadě si předkládající soud klade otázku, jaký dopad má ve věci v původním řízení zásada přednosti unijního práva, pokud požadavky týkající se jednak kvalifikace prostředků, které dotyčný státní příslušník třetí země uvedl, jako příjem nebo majetek, právního titulu, na jehož základě tyto prostředky získal, jakož i skutečnosti, že je bude mít k dispozici trvale a neomezeně, jako by byly jeho vlastní, a jednak soudržnosti jeho prohlášení k těchto různým hlediskům, vyplývají z judikatury vnitrostátního nejvyššího soudu, jehož rozhodnutí mají povahu závazného precedentu.
79
Podle ustálené judikatury zakotvuje zásada přednosti unijního práva nadřazenost unijního práva nad právem členských států. Tato zásada proto všem orgánům členských států ukládá povinnost zajistit plný účinek jednotlivých unijních norem, přičemž právo členských států nemůže narušovat účinek přiznaný těmto normám na území těchto států. Z toho plyne, že na základě zásady přednosti unijního práva nemůže mít to, že se členský stát dovolává ustanovení vnitrostátního práva, i kdyby byla ústavněprávní povahy, vliv na jednotu a účinnost unijního práva (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 23 a citovaná judikatura).
80
V této souvislosti je třeba uvést, že vnitrostátní soud, který využil možnosti, kterou mu přiznává článek 267 SFEU, je pro účely řešení sporu, který je mu předložen, vázán výkladem ustanovení unijního práva poskytnutým Soudním dvorem, a musí tedy případně odmítnout posouzení vnitrostátního soudu vyššího stupně, pokud má s ohledem na tento výklad za to, že tato posouzení nejsou v souladu s unijním právem, a v případě potřeby upustit od použití vnitrostátního pravidla, které mu ukládá povinnost řídit se rozhodnutími tohoto vyššího soudu (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 24 a citovaná judikatura).
81
Za těchto okolností k požadavku na zajištění plného účinku unijního práva patří i povinnost uvedeného vnitrostátního soudu případně změnit ustálenou judikaturu, vychází-li z výkladu vnitrostátního práva, který je neslučitelný s unijním právem (rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 25 a citovaná judikatura).
82
V projednávané věci je tedy předkládající soud při řešení sporu v původním řízení vázán výkladem unijního práva podaným Soudním dvorem a nebude případně moci přihlížet k posouzením Kúria (Nejvyšší soud), ačkoli by byl na základě vnitrostátního práva v zásadě povinen se jím řídit, kdyby měl s ohledem na tento výklad za to, že toto posouzení není v souladu s unijním právem.
83
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na předběžné otázky odpovědět tak, že čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2016/801 a zásada přednosti unijního práva musí být vykládány v tom smyslu, že:
–
zaprvé čl. 7 odst. 1 písm. e) této směrnice brání vnitrostátní praxi, která v případě státního příslušníka třetí země, jenž je žadatelem o povolení k pobytu za účelem dobrovolnické činnosti, vyžaduje ke splnění podmínky dostatečných prostředků upravené v tomto ustanovení, aby s výhradou, že příslušná prohlášení jsou konzistentní, tento státní příslušník prokázal, že jsou splněna určitá zvláštní kritéria týkající se kvalifikace těchto prostředků jako příjmu nebo majetku, právního titulu, na jehož základě uvedené prostředky získal, jakož i skutečnosti, že je bude mít trvale a neomezeně k dispozici, jako by byly jeho vlastní, a
–
zadruhé s ohledem na zásadu přednosti unijního práva, je tomu tak i v případě, že tyto požadavky vyplývají z judikatury vnitrostátního nejvyššího soudu, jehož rozhodnutí mají povahu závazného precedentu.
K nákladům řízení
84
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
Článek 7 odst. 1 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/801 ze dne 11. května 2016 o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu, studia, stáže, dobrovolnické služby, programů výměnných pobytů žáků či vzdělávacích projektů a činnosti au-pair a zásada přednosti
musí být vykládány v tom smyslu, že
–
zaprvé čl. 7 odst. 1 písm. e) této směrnice brání vnitrostátní praxi, která v případě státního příslušníka třetí země, jenž je žadatelem o povolení k pobytu za účelem dobrovolnické činnosti, vyžaduje ke splnění podmínky dostatečných prostředků upravené v tomto ustanovení, aby s výhradou, že příslušná prohlášení jsou konzistentní, tento státní příslušník prokázal, že jsou splněna určitá zvláštní kritéria týkající se kvalifikace těchto prostředků jako příjmu nebo majetku, právního titulu, na jehož základě uvedené prostředky získal, jakož i skutečnosti, že je bude mít trvale a neomezeně k dispozici, jako by byly jeho vlastní, a
–
zadruhé s ohledem na zásadu přednosti unijního práva, je tomu tak i v případě, že tyto požadavky vyplývají z judikatury vnitrostátního nejvyššího soudu, jehož rozhodnutí mají povahu závazného precedentu.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: maďarština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.