62001CJ0117_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑117/01,
jejímž předmětem je žádost, kterou Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES zaslal Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království), směřující k tomu, aby ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi
K. B.
a
National Health Service Pensions Agency,
Secretary of State for Health,
získal rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19; Zvl. vyd. 05/01, s. 179),
SOUDNÍ DVŮR,
ve složení V. Skouris, předseda, C. W. A. Timmermans, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj) a A. Rosas, předsedové senátů, D. A. O. Edward a J.-P. Puissochet, F. Macken a N. Colneric, a S. von Bahr, soudci,
generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada,
s ohledem na písemná vyjádření předložená:
– za K. B. C. Hockney a L. Cox, QC, jakož i T. Eickem, barrister,
– za vládu Spojeného království J. E. Collinsem, jako zmocněncem, ve spolupráci s N. Painesem, QC,
– za Komisi Evropských společenství N. Yerrell, jako zmocněnkyní,
s přihlédnutím ke zprávě k jednání,
po vyslechnutí ústních vyjádření K. B., zastoupené L. Cox a T. Eickem, vlády Spojeného království, zastoupené J. E. Collinsem, ve spolupráci s N. Painesem, a Komise, zastoupené J. Sackem a L. Flynnem, jako zmocněnci, na jednání konaném dne 23. dubna 2002,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 10. června 2003,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Usnesením ze dne 14. prosince 2000 došlým Soudnímu dvoru dne 15. března 2001 položil Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) podle článku 234 ES předběžnou otázku ohledně výkladu článku 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19; Zvl. vyd. 05/01, s. 179).
2. Tato otázka byla vznesena v rámci sporu mezi K. B., která se účastní důchodového systému National Health Service (národní zdravotní služba, dále jen „NHS“), a NHS Pensions Agency (úřad důchodového systému NHS) a Secretary of State for Health ohledně odmítnutí přiznat vdovecký důchod jejímu transsexuálnímu partnerovi.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
3. Článek 141 ES stanoví:
„1. Každý členský stát zajistí uplatnění zásady stejné odměny mužů a žen za stejnou nebo rovnocennou práci.
2. ‚Odměnou‘ ve smyslu tohoto článku se rozumí obvyklá základní či minimální mzda nebo plat a veškeré ostatní odměny, jež zaměstnavatel přímo nebo nepřímo, v hotovosti nebo v naturáliích vyplácí zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním.
[…]“
4. Článek 1 odst. 1 první pododstavec směrnice 75/117 stanoví:
„Zásadou stejné odměny za práci pro muže a ženy uvedenou v článku 119 Smlouvy (dále jen ‚zásada stejné odměny‘) se rozumí pro stejnou práci nebo pro práci, které je přiznána stejná hodnota, odstranění veškeré diskriminace na základě pohlaví ve všech hlediscích a podmínkách odměňování.“
5. Podle článku 3 téže směrnice:
„Členské státy odstraní diskriminaci mezi muži a ženami vyplývající z právních a správních předpisů, které odporují zásadě stejné odměny.“
Vnitrostátní právní úprava
6. Z článků 1 a 2 Sex Discrimination Act 1975 (zákon o diskriminaci na základě pohlaví z roku 1975, dále jen „zákon z roku 1975“) vyplývá, že je zakázáno dopouštět se diskriminujících jednání přímo směřujících proti osobě určitého pohlaví tím, že je vystavena méně příznivému zacházení, než je to, jehož se dostává nebo by se dostávalo osobě opačného pohlaví. Tyto články zakazují rovněž nepřímou diskriminaci, kterou definují v podstatě jako uplatňování stejných podmínek nebo požadavků, které mají za následek nepřiměřené a neodůvodněné znevýhodnění osob určitého pohlaví.
7. Po vydání rozsudku Soudního dvora ze dne 30. dubna 1996, P./S. (C‑13/94, Recueil, s. I‑2143) přijalo Spojené království Velké Británie a Severního Irska Sex Discrimination (Gender Reassignment) Regulations 1999 (nařízení o diskriminaci na základě pohlaví v případě jeho změny z roku 1999), jímž byl pozměněn zákon z roku 1975 tak, aby se vztahoval na případy přímé diskriminace na základě změny pohlaví zaměstnance.
8. Článek 11 písm. c) Matrimonial Causes Act 1973 (zákon o manželských věcech z roku 1973) stanoví neplatnost jakéhokoli manželství_které nebylo uzavřeno mezi osobou mužského pohlaví a osobou ženského pohlaví.
9. Článek 29 odst. 1 a 3 Birth and Deaths Registration Act 1953 (zákona o zápisu narození a úmrtí z roku 1953) zakazuje veškeré změny v matrice narození s výjimkou případu chyby v psaní nebo věcné chyby.
10. NHS Pension Scheme Regulations 1995 (nařízení o důchodovém systému NHS z roku 1995) stanoví ve svém čl. G7 odst. 1, že pokud účastník důchodového systému ženského pohlaví zemře za okolností definovaných v tomto nařízení a zanechá po sobě vdovce, má tento vdovec v zásadě nárok na pozůstalostní důchod. Pojem „vdovec“ není definován. Je však nesporné, že v anglickém právu se tento pojem vztahuje na osobu, jež uzavřela manželství s účastníkem důchodového systému.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
11. K. B., žalobkyně v původním řízení, je žena, která po dobu zhruba 20 let pracovala pro NHS, zejména jako zdravotní sestra, a účastní se NHS Pension Scheme.
12. K. B. žije již několik let jako partnerka ve společné domácnosti s R., osobou, která se narodila jako žena a jako taková byla zapsána do matriky, a která se v důsledku chirurgické operace vedoucí ke změně pohlaví stala mužem, aniž by mohla změnit svůj rodný list za účelem úředního potvrzení této změny. Z tohoto důvodu a oproti své vůli nemohli K. B. a R. uzavřít manželství. K. B. ve svých písemnostech uvedla a na jednání připomněla, že jejich svazek byl posvěcen „obřadem v kostele a byl potvrzen členem biskupského kolegia anglikánské církve“ a že složili slib „stejným způsobem, jímž by jej skládal tradiční pár“.
13. Vzhledem k neexistenci manželství NHS Pensions Agency uvědomil K. B., že v případě, že by zemřela dříve než R., nemohl by R. obdržet vdovecký důchod, jelikož nárok na tuto dávku je vyhrazen pozůstalému manželovi a žádné ustanovení práva Spojeného království nepřiznává postavení manžela v případě neexistence legálního manželství.
14. K. B. se obrátila na Employment Tribunal (Spojené království), přičemž uvedla, že ustanovení vnitrostátního práva omezující poskytování dávek na vdovce a vdovy po účastnících důchodového systému představují diskriminaci na základě pohlaví odporující článku 141 ES a směrnici 75/117. Podle K. B. tato naposled uvedená ustanovení vyžadují, aby byl v takovéto souvislosti pojem „vdovec“ vykládán tak, že zahrnuje též pozůstalého partnera, který by toto postavení získal, kdyby jeho pohlavní příslušnost nebyla výsledkem chirurgické operace vedoucí ke změně pohlaví.
15. Jak Employment Tribunal rozsudkem ze dne 16. března 1998, tak i Employment Appeal Tribunal, Londýn (Spojené království) rozsudkem vydaným v odvolacím řízení dne 19 srpna 1999 rozhodly, že předmětný důchodový systém není diskriminující.
16. K. B. spor předložila Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Představuje odmítnutí přiznat důchod transsexuálnímu partnerovi (původně osobě ženského pohlaví) ženy, která se účastní National Health Service Pension Scheme, podle nějž dávky pro závislé osoby mohou být poskytnuty pouze vdovci, diskriminaci na základě pohlaví, kterou zakazuje článek 141 ES a směrnice 75/117[?]“
K předběžné otázce
Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
17. Podle K. B. rozhodnutí, kterým jí bylo odmítnuto právo označit R. jako příjemce vdoveckého důchodu, bylo přijato pouze z důvodu souvisejícího se změnou pohlaví R. Kdyby totiž R. nezměnil pohlaví a pokud by mu to neznemožnilo uzavření manželství, měl by R. nárok na pozůstalostní důchod jakožto pozůstalá manželka.
18. K. B. uvádí, že výše uvedený rozsudek P./S., podle nějž právo Společenství zakazuje diskriminační jednání, která mají původ ve změně pohlaví určité osoby, se uplatní ve věci v původním řízení, jelikož předkládající soud považoval K. B. a R. za heterosexuální pár, jehož jediným charakteristickým rysem je, že pohlaví jednoho z partnerů je výsledkem chirurgické operace. V důsledku toho znevýhodňující zacházení, jemuž jsou posledně uvedené osoby vystaveny, vyplývá pouze ze skutečnosti, že se R. podrobil změně pohlaví, což představuje přímou diskriminaci na základě pohlaví, kterou zakazuje článek 141 ES a směrnice 75/117.
19. Podpůrně K. B. uvádí, že požadavek manželství představuje nepřímou diskriminaci vůči transsexuálům, jelikož na rozdíl od situace heterosexuálního páru, v němž žádný z obou partnerů není transsexuál, v případě heterosexuálního páru, jehož jeden člen se podrobil operaci za účelem změny pohlaví, kritérium uzavření manželství nemůže být nikdy splněno.
20. Vláda Spojeného království uvádí, že zaměstnanci NHS, ať již jsou pohlaví mužského či ženského, kteří neuzavřeli manželství se svým partnerem, nemohou mít nárok na pozůstalostní důchod stanovený NHS Pension Scheme, a to bez ohledu na důvod, pro který neuzavřeli manželství. Nezáleží na tom, zda důvodem, pro který určitý zaměstnanec nemůže splnit požadavek manželství, je skutečnost, že má homosexuálního partnera, jako ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 17. února 1998, Grant (C‑249/96, Recueil, s. I‑6621), anebo že má transsexuálního partnera, jako ve věci v původním řízení, anebo z jakéhokoli jiného důvodu.
21. Vláda Spojeného království krom toho uvádí, že rozsudek ze dne 31. května 2001, D a Švédsko v. Rada (C‑122/99 P a C‑125/99 P, Recueil, s. I‑4319), je použitelný ve věci v původním řízení, jelikož zpochybněné ustanovení služebního řádu úředníků Evropských společenství obsahuje, stejně jako ve zmíněné věci, podmínku manželství a pro přiznání příspěvku na domácnost nepožaduje jen trvalý vztah určité povahy.
22. Komise má za to, že určující okolností ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek P./S., byla skutečnost, že znevýhodňující zacházení s P. bylo přímo vyvoláno jeho změnou pohlaví a vycházelo z ní, neboť kdyby nezměnil svou pohlavní příslušnost, nedostal by výpověď.
23. Ve věci v původním řízení však kritizované znevýhodňující zacházení souvisí se změnou pohlaví R. jenom vzdáleně, a je spojeno spíše s nemožností, aby tento pár uzavřel manželství. Za těchto podmínek má Komise za to, že výše uvedený rozsudek P./S. ve zmíněné věci použít nelze.
24. Komise rovněž tvrdí, že se K. B. nemůže dovolávat práva Společenství a tvrdit, že nepřímá souvislost mezi změnou pohlaví R. a odmítnutím vyplácet mu pozůstalostní důchod postačí k tomu, aby bylo možno toto odmítnutí kvalifikovat jako diskriminaci na základě pohlaví. Jednak výše uvedený rozsudek Grant implicitně uznal, že definice manželství představuje otázku rodinného práva, která spadá do pravomoci členských států. Dále pak Evropský soud pro lidská práva opakovaně rozhodl, že překážka uzavření manželství spojená se skutečností, že právo Spojeného království transsexuálovi neumožňuje změnu jeho rodného listu, nepředstavuje porušení článků 8, 12 nebo 14 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané dne 4. listopadu 1950 v Římě (dále jen „EÚLP“).
Závěry Soudního dvora
25. Dávky poskytnuté na základě důchodového systému, který závisí v podstatě na zaměstnání, které dotčená osoba zastávala, souvisí s odměnou, kterou tato osoba dostávala a spadají pod článek 141 ES (viz zejména rozsudky ze dne 17. května 1990, Barber, C‑262/88, Recueil, s. I‑1889, bod 28, a ze dne 12. září 2002, Niemi, C‑351/00, Recueil, s. I‑7007, bod 40).
26. Soudní dvůr rovněž uznal, že pozůstalostní důchod stanovený na základě takovéhoto systému spadá do rozsahu působnosti článku 141 ES. V tomto ohledu upřesnil, že okolnost, že uvedený důchod není z podstaty věci vyplácen pracovníkovi, ale pozůstalému, nemůže tento výklad vyvrátit, neboť taková dávka je výhodou, která pramení z účasti manžela pozůstalého na systému, takže na důchod pozůstalý získá nárok na základě pracovního poměru mezi zaměstnavatelem a uvedeným manželem a je mu vyplácen z titulu manželova zaměstnání (viz rozsudky ze dne 6. října 1993, Ten Oever, C‑109/91, Recueil, s. I‑4879, body 12 a 13, jakož i ze dne 9. října 2001, Menauer, C‑379/99, Recueil, s. I‑7275, bod 18).
27. Pozůstalostní důchod vyplácený na základě takového profesního systému sociálního zabezpečení, jako je systém zavedený NHS Pension Scheme, tak představuje odměnu ve smyslu článku 141 ES a směrnice 75/117.
28. Rozhodnutí vyhradit určité výhody manželským párům s vyloučením všech, kdo spolu žijí, aniž by uzavřeli manželství, je buďto důsledkem volby zákonodárce, anebo spadá pod výklad právních pravidel vnitrostátního práva provedený vnitrostátními soudy, aniž by jednotlivci mohli uplatňovat jakoukoli diskriminaci na základě pohlaví zakázanou právem Společenství pokud jde o pravomoci zákonodárce Společenství, viz výše uvedený rozsudek D. a Švédsko v. Rada, body 37 a 38).
29. V projednávané věci nemůže být takovýto požadavek sám o sobě považován za diskriminující na základě pohlaví, a tudíž odporující článku 141 ES nebo směrnici 75/117, jelikož skutečnost, že žadatelem je muž či žena, je co se týče poskytování pozůstalostního důchodu nerozhodná.
30. V takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, však existuje nerovné zacházení, kterým, třebaže přímo nezpochybňuje požívání práva chráněného právem Společenství, je dotčena jedna z podmínek jeho přiznání. Jak správně zdůraznil generální advokát v bodě 74 svého stanoviska, toto nerovné zacházení se netýká přiznání vdoveckého důchodu, ale podmínky nezbytné pro jeho přiznání, a to způsobilosti uzavřít manželství.
31. Ve Spojeném království totiž v porovnání s heterosexuálními páry, jejichž identita není v případě žádného z obou partnerů výsledkem chirurgické operace vedoucí ke změně pohlaví, a kteří tudíž mohou uzavřít manželství a případně pobírat pozůstalostní důchod, jenž představuje součást odměny jednoho z nich, takový pár, jako je ten, jejž tvoří K. B. a R., není v žádném případě schopen splnit takovou podmínku manželství, jak je stanovena NHS Pension Scheme pro přiznání pozůstalostního důchodu.
32. Zdroj této objektivní nemožnosti spočívá v tom, že předně zákon o manželských věcech z roku 1973 považuje za neplatné jakékoli manželství, které nebylo uzavřeno mezi osobou mužského pohlaví a osobou ženského pohlaví, dále v tom, že se má za to, že pohlavím určité osoby je to pohlaví, jež je uvedeno v rodném listu, a konečně v tom, že zákon o zápisu narození a úmrtí zakazuje veškeré změny v matrice narození, s výjimkou případu chyby v psaní nebo věcné chyby.
33. Je třeba připomenout, že Evropský soud pro lidská práva rozhodl, že nemožnost, aby transsexuál uzavřel manželství s osobou pohlaví, které měl před operací vedoucí ke změně pohlaví, vycházející ze skutečnosti, že podle matriky jsou oba stejného pohlaví, jelikož právní úprava Spojeného království neumožňuje právní uznání jeho nové pohlavní identity, představuje porušení jeho práva uzavřít manželství ve smyslu článku 12 EÚLP (viz Evropský soud pro lidská práva, rozsudek Christine Goodwin v. Spojené království ze dne 11. července 2002, body 97 až 104, ve Sbírce rozsudků a rozhodnutí, a rozsudek I. v. Spojené království ze dne 11. července 2002, body 77 až 84, ve Sbírce rozsudků a rozhodnutí ).
34. Takové právní předpisy, jako jsou právní předpisy dotčené v původním řízení, které v rozporu s EÚLP brání takovému páru, jako je K. B. a R., splnit podmínku uzavření manželství, která je nezbytná k tomu, aby jedna z těchto osob mohla pobírat část odměny druhé osoby, je nutno považovat za v zásadě neslučitelné s požadavky článku 141 ES.
35. Vzhledem k tomu, že přísluší členským státům, aby stanovily podmínky právního uznání změny pohlaví osoby, která se nachází v postavení R., jak ostatně připustil Evropský soud pro lidská práva (výše uvedený rozsudek Goodwin v. Spojené království, bod 103), je věcí vnitrostátního soudu, aby ověřil, zda se v takové věci, jako je věc v původním řízení, může osoba v postavení K. B. dovolávat článku 141 ES za účelem uznání práva označit svého partnera jako příjemce pozůstalostního důchodu.
36. Z předchozího vyplývá, že článek 141 ES v zásadě brání právním předpisům, které v rozporu s EÚLP zabraňují takovému páru, jako je K. B. a R., splnit podmínku uzavření manželství, která je nezbytná k tomu, aby jedna z těchto osob mohla pobírat část odměny druhé osoby. Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby ověřil, zda se v takové věci, jako je věc v původním řízení, může osoba v postavení K. B. dovolávat článku 141 ES za účelem uznání práva označit svého partnera jako příjemce pozůstalostního důchodu.
K nákladům řízení
37. Výdaje vzniklé vládě Spojeného království a Komisi, které Soudnímu dvoru předložily vyjádření, se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUDNÍ DVŮR,
rozhodující o otázce, kterou mu předložil Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) usnesením ze dne 14. prosince 2000, rozhodl takto:
Článek 141 ES v zásadě brání právním předpisům, které v rozporu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsanou dne 4. listopadu 1950 v Římě zabraňují takovému páru, jako je K. B. a R., splnit podmínku uzavření manželství, která je nezbytná k tomu, aby jedna z těchto osob mohla pobírat část odměny druhé osoby. Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby ověřil, zda se v takové věci, jako je věc v původním řízení, může osoba v postavení K. B. dovolávat článku 141 ES za účelem uznání práva označit svého partnera jako příjemce pozůstalostního důchodu.