62023CC0560
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 8. května 2025 (
1
)
Věc C‑560/23 [Tang] (
i
)
H (ved DRC Dansk Flygtningehjælp)
proti
Udlændingestyrelsen
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podala Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky, Dánsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Nařízení (EU) č. 604/2013 – Kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu – Článek 29 odst. 1 – Lhůta pro přemístění – Určení počátku běhu šestiměsíční lhůty od konečného rozhodnutí o opravném prostředku – Zjištění nové okolnosti soudem, u něhož probíhá řízení o opravném prostředku proti rozhodnutí o přemístění – Vnitrostátní právní úprava umožňující soudu vrátit rozhodnutí o přemístění zpět příslušnému správnímu orgánu k opětovnému přezkumu“
I. Úvod
1.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce poskytuje Soudnímu dvoru další příležitost vyložit ustanovení týkající se počítání lhůt pro přemístění stanovená v čl. 29 odst. 1 nařízení (EU) č. 604/2013 (
2
), který stanoví, že přemístění žadatele o mezinárodní ochranu z dožadujícího členského státu do příslušného členského státu se musí uskutečnit nejpozději do šesti měsíců od vydání konečného rozhodnutí o opravném prostředku nebo přezkumu rozhodnutí o přemístění, pokud má odkladný účinek (
3
).
2.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi H, žadatelem o mezinárodní ochranu pocházejícím z Afghánistánu, a Udlændingestyrelsen (cizinecký úřad, Dánsko) ve věci rozhodnutí tohoto úřadu o přemístění H do Rumunska, jelikož tento členský stát souhlasil s jeho přijetím zpět na základě nařízení Dublin III. V době, kdy Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky, Dánsko) rozhodovala o opravném prostředku znějícím na neplatnost tohoto rozhodnutí o přemístění, se tato komise dozvěděla o tom, že Rumunsko pozastavilo přemístění z důvodu zvýšeného přílivu uprchlíků do země. Proto vrátila věc cizineckému úřadu k opětovnému přezkumu, který přijal nové rozhodnutí o přemístění, jehož legalita byla potvrzena Komisí pro uprchlíky v rámci nového opravného prostředku.
3.
V projednávané věci je Soudní dvůr vyzván, aby upřesnil okamžik, kdy se rozhodnutí o opravném prostředku stává „konečným“ ve smyslu čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III, v rámci vnitrostátního procesního systému, který při existenci významné změny okolností, k níž došlo po přijetí rozhodnutí o přemístění umožňuje soudu, který rozhoduje o opravném prostředku proti tomuto rozhodnutí, zrušit toto rozhodnutí, aniž by rozhodl o jeho opodstatněnosti, a vrátit věc k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu, který je příslušný k přijetí nového rozhodnutí o přemístění, proti němuž je podán nový opravný prostředek s odkladným účinkem.
4.
V tomto stanovisku vysvětlím důvody, proč mám za to, že v rámci takového procesního systému musí šestiměsíční lhůta stanovená v čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III, uložená dožadujícímu členskému státu k provedení přemístění žadatele, začít běžet od rozhodnutí, kterým soud, kterému byl předložen opravný prostředek znějící na neplatnost rozhodnutí o přemístění, které bylo přijato v přezkumném postupu, pravomocně rozhodne o legalitě tohoto rozhodnutí a ukončí řízení týkající se tohoto rozhodnutí o přemístění buď jeho zrušením, nebo umožněním jeho výkonu.
5.
Upozorňuji však, že je na tomto členském státě, aby upravil své vnitrostátní právo tak, aby po vrácení věci k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu bylo nové rozhodnutí o přemístění a konečné rozhodnutí o opravném prostředku proti němu přijato v krátké lhůtě, aby bylo zajištěno urychlené vyřízení žádosti o mezinárodní ochranu.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
6.
Podle svého článku 1 stanoví nařízení Dublin III kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států. Body 4, 5 a 19 odůvodnění tohoto nařízení v tomto ohledu uvádějí:
„(4)
Podle závěrů [zvláštního zasedání Evropské rady v] […] Tampere [ve dnech 15. a 16. října 1999] by měl [společný evropský azylový systém (CEAS)] v krátké době rovněž zahrnovat jasnou a proveditelnou metodu určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl.
(5)
Tato metoda by měla být založena na objektivních a spravedlivých kritériích jak pro členské státy, tak pro dotčené osoby. Mělo by být zejména možné urychleně určit příslušný členský stát tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby nebyl ohrožen cíl urychleného vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu.
[…]
(19)
Měly by být stanoveny právní záruky a právo na účinný opravný prostředek, pokud jde o rozhodnutí o přemístění dotyčné osoby do příslušného členského státu, aby byla zaručena účinná ochrana jejích práv v souladu zejména s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie [ (
4
)]. Pro zajištění souladu s mezinárodní právem by měl účinný opravný prostředek proti takovému rozhodnutí zahrnovat jak přezkum toho, jak je uplatňováno toto nařízení, tak přezkum po právní i skutkové stránce v členském státě, do kterého je žadatel přemisťován.“
7.
Článek 27 odst. 3 a 4 nařízení Dublin III stanoví:
„3.   Pro účely odvolání proti rozhodnutí o přemístění nebo přezkumu tohoto rozhodnutí, členské státy ve svých vnitrostátních právních předpisech stanoví:
a)
že na základě podání odvolání nebo žádosti o přezkum získává dotčená osoba právo zůstat v daném členském státě, dokud nebude rozhodnuto o odvolání nebo o přezkumu; nebo
b)
automatický odklad přemístění na určitou a přiměřenou dobu, během níž soud po důkladném a pečlivém posouzení rozhodne, zda má být s odvoláním nebo přezkumem spojen i nadále odkladný účinek; nebo
c)
že dotčená osoba může v přiměřené lhůtě požádat soud o odložení výkonu rozhodnutí o přemístění, dokud nebude rozhodnuto o jejím odvolání nebo o přezkumu. Členské státy zajistí, aby účinný opravný prostředek v podobě odkladu přemístění byl v platnosti až do přijetí rozhodnutí o první žádosti o odklad. Jakékoli rozhodnutí o odložení výkonu rozhodnutí o přemístění musí být přijato v přiměřené lhůtě, která zároveň umožní důkladné a pečlivé posouzení žádosti. Rozhodnutí neodložit výkon rozhodnutí o přemístění musí obsahovat důvody, na nichž je založeno.
4.   Členské státy mohou stanovit, že příslušné orgány mohou z úřední moci rozhodnout o odložení výkonu rozhodnutí o přemístění do doby, než bude rozhodnuto o odvolání nebo o přezkumu.“
8.
Článek 29 odst. 1 první pododstavec a odst. 2 tohoto nařízení zní následovně:
„1.   Přemístění žadatele […] z dožadujícího členského státu do příslušného členského státu se provádí po konzultaci dotyčných členských států v souladu s vnitrostátním právem dožadujícího členského státu, jakmile je to z praktického hlediska možné, avšak nejpozději šest měsíců od přijetí žádosti jiným členským státem o převzetí dotyčné osoby nebo o její přijetí zpět nebo od vydání konečného rozhodnutí o opravném prostředku nebo o přezkumu, pokud má podle čl. 27 odst. 3 odkladný účinek.
[…]
2.   Pokud k přemístění nedojde během šestiměsíční lhůty, příslušnému členskému zanikne jeho povinnost převzít nebo přijmout dotyčnou osobu zpět a příslušným státem se stává dožadující členský stát. Tato lhůta může být prodloužena nejvýše na jeden rok, pokud přemístění nemohlo být uskutečněno z důvodu uvěznění dotyčné osoby, nebo až na 18 měsíců, pokud je dotyčná osoba na útěku.“
B.
Dánské právo
1. Zvláštní postavení Dánského království s ohledem na provádění CEAS
9.
Dánské království má, pokud jde o část třetí hlavu V Smlouvy o FEU, do níž spadají zejména politiky týkající se kontrol na hranicích, azylu a přistěhovalectví, zvláštní status na základě protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o FEU, který jej odlišuje od ostatních členských států. Tento členský stát se neúčastní CEAS, protože pro něj nejsou závazné směrnice 2011/95/EU (
5
) a 2013/32/EU (
6
). Uplatňuje však nařízení Dublin III na základě mezinárodní dohody podepsané s Evropskou unií dne 13. března 2005 (
7
).
2. Zákon o cizincích
10.
Udlændingeloven (zákon o cizincích) (
8
) obsahuje v § 53 až § 56 ustanovení upravující Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky).
11.
Podle § 53a uvedeného zákona Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) trvale vykonává funkci správního odvolacího orgánu pro rozhodování o odvoláních proti správním rozhodnutím v oblasti azylu, které v prvním stupni vydává cizinecký úřad.
12.
Podle § 56 odst. 8 tohoto zákona jsou rozhodnutí Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) konečná, a nelze proti nim tedy podat opravný prostředek k jinému správnímu orgánu.
13.
Z výkladu právního rámce obsaženého v předkládacím rozhodnutí je zřejmé, že podle dánského správního práva může odvolací orgán vrátit věc příslušnému správnímu orgánu k opětovnému přezkumu ve třech případech: 1) není-li věc dostatečně objasněna před vydáním rozhodnutí v prvním stupni; 2) došlo-li při projednání věci v prvním stupni k závažným chybám, nebo 3) jsou-li zjištěny nové informace významné pro původní rozhodnutí.
14.
Podle dánského správního práva tedy vrácení věci k opětovnému přezkumu znamená, že orgány věc stále vyřizují a nové rozhodnutí přijaté v prvním stupni lze napadnout u orgánu rozhodujícího o opravném prostředku.
III. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžná otázka
15.
Dne 25. dubna 2021 vstoupil H, afghánský státní příslušník, do Dánska, kde téhož dne podal žádost o mezinárodní ochranu. Podle údajů v systému Eurodac byl H již dne 5. března 2021 zaregistrován jako žadatel o mezinárodní ochranu v Rumunsku.
16.
Dne 24. června 2021 proto cizinecký úřad požádal rumunské orgány o jeho přijetí zpět podle čl. 18 odst. 1 písm. c) nařízení Dublin III, čemuž tyto orgány vyhověly, ve stanovené lhůtě, dne 7. července 2021.
17.
Dne 19. července 2021 rozhodl cizinecký úřad o přemístění H do Rumunska na základě tohoto ustanovení (dále jen „první rozhodnutí o přemístění“). Prohlášením učiněným téhož dne podal H proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek ke Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky). Tento opravný prostředek měl podle čl. 27 odst. 3 písm. a) nařízení Dublin III odkladný účinek.
18.
V průběhu projednávání tohoto opravného prostředku Rumunsko dne 28. února 2022 informovalo všechny členské státy, že od 1. března 2022 pozastaví všechna přemístění do Rumunska prováděná podle nařízení Dublin III, a to z důvodu konfliktu na Ukrajině a zvýšeného přílivu uprchlíků do Rumunska.
19.
Proto Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) dne 15. března 2022 rozhodla o vrácení věci cizineckému úřadu k opětovnému přezkumu, aby rozhodl o dopadu takového oznámení na konkrétní rozhodnutí o přemístění H do Rumunska. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že uvedené vrácení věci k opětovnému přezkumu vedlo ke zrušení rozhodnutí ze dne 19. července 2021.
20.
Dne 8. dubna 2022 cizinecký úřad znovu rozhodl o přemístění H do Rumunska podle čl. 18 odst. 1 písm. c) nařízení Dublin III (dále jen „druhé rozhodnutí o přemístění“). Prohlášením učiněným téhož dne podal H proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek ke Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky). Tento opravný prostředek měl podle čl. 27 odst. 3 písm. a) tohoto nařízení odkladný účinek.
21.
Dne 24. května 2022 Rumunsko informovalo všechny členské státy, že pozastavení přemísťování do Rumunska prováděná podle nařízení Dublin III bylo zrušeno.
22.
Konečným rozhodnutím ze dne 2. prosince 2022 Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) potvrdila druhé rozhodnutí o přemístění.
23.
Dne 2. února 2023 požádal H. o obnovu řízení z toho důvodu, že lhůta šesti měsíců od přijetí žádosti o přijetí zpět stanovená v čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III uplynula v okamžiku přijetí druhého rozhodnutí o přemístění, takže k posouzení jeho žádosti o mezinárodní ochranu je nyní podle čl. 29 odst. 2 uvedeného nařízení příslušné Dánské království.
24.
Poté, co Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) znovu zahájila řízení, potvrdila rozhodnutím ze dne 19. dubna 2023 druhé rozhodnutí o přemístění. Z tohoto rozhodnutí, jehož část obsahu je uvedena v předkládacím rozhodnutí, vyplývá, že Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) měla za to, že lhůta pro přemístění stanovená v čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III začala běžet až od vydání konečného rozhodnutí ze dne 2. prosince 2022 ze dvou důvodů. Zaprvé rozhodnutí o vrácení věci k opětovnému přezkumu znamenalo, že věc byla stále projednávána cizineckým úřadem, což znemožnilo přemístění H do Rumunska. Zadruhé byl výkon druhého rozhodnutí o přemístění odložen během řízení o opravném prostředku, který byl k této Komisi podán, a to až do přijetí jejího konečného rozhodnutí ze dne 2. prosince 2022.
25.
Dne 4. května 2023 se Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) na žádost DRC Dansk Flygtningehjælp (Rada pro uprchlíky, Dánsko), nevládní organizace zastupující H, rozhodla opět obnovit řízení za účelem přezkumu výkladu pravidel týkajících se lhůt pro přemístění stanovených v čl. 29 odst. 1 a 2 nařízení Dublin III ve spojení s článkem 27 tohoto nařízení. Ve své žádosti o obnovení řízení Rada pro uprchlíky odkázala zejména na rozsudek Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) a tvrdila, že s ohledem na nařízení Dublin III se příslušným k posouzení žádosti H o mezinárodní ochranu v okamžiku vydání druhého rozhodnutí o přemístění stalo Dánsko.
26.
Za těchto podmínek se Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být pravidla týkající se lhůt stanovená v čl. 29 odst. 1 a 2 [nařízení Dublin III] vykládána v tom smyslu, že šestiměsíční lhůta stanovená ve druhém případě uvedeném v odstavci 1 článku 29 [tohoto] nařízení začíná běžet od vydání konečného rozhodnutí ve věci samé v situaci, kdy takový odvolací orgán dožadujícího členského státu, jako je orgán uvedený v článku 27 [uvedeného] nařízení, vrátil věc týkající se přemístění příslušnému orgánu prvního stupně, který následně přijal nové rozhodnutí o přemístění po více než šesti měsících ode dne, kdy příslušný členský stát vyhověl žádosti o přijetí zpět – zejména pokud je vrácení odůvodněno skutečností, že příslušný členský stát, který původně vyhověl žádosti o přemístění, následně přijal rozhodnutí o všeobecném pozastavení přemisťování prováděného na základě [téhož nařízení] – a kdy rozhodnutí o vyhoštění dotyčného cizince byl přiznán odkladný účinek?“
27.
Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) požádala, aby byla tato věc projednána ve zrychleném řízení o předběžné otázce podle článku 105 jednacího řádu Soudního dvora. Tato žádost byla zamítnuta rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 15. prosince 2023 (
9
).
28.
Dne 27. listopadu 2023 zaslal Soudní dvůr předkládajícímu soudu žádost o informace týkající se jeho povahy jakožto „soudu“ ve smyslu článku 267 SFEU, na kterou tento soud odpověděl.
29.
Písemná vyjádření předložil H, dánská, francouzská, rakouská a švýcarská vláda, jakož i Evropská komise. Na jednání konaném dne 6. února 2025 přednesli ústní vyjádření H, dánská a francouzská vláda a Komise, a byli zejména vyzváni, aby odpověděli na otázky k ústnímu zodpovězení položené Soudem.
IV. Analýza
30.
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda v rámci procesního systému členského státu, který v případě významné změny okolností, k níž došlo po přijetí rozhodnutí o přemístění, umožňuje soudu, kterému byl předložen opravný prostředek znějící na neplatnost tohoto rozhodnutí, zrušit toto rozhodnutí bez rozhodnutí o jeho opodstatněnosti a vrátit věc k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu, kterému přísluší přijmout nové rozhodnutí o přemístění, proti němuž je podán nový opravný prostředek s odkladným účinkem, musí být čl. 29 odst. 1 a 2 nařízení Dublin III vykládán v tom smyslu, že šestiměsíční lhůta pro přemístění počíná běžet od rozhodnutí, kterým soud s konečnou platností rozhodne o legalitě posledně uvedeného rozhodnutí.
31.
Za účelem odpovědi na tuto otázku je třeba především připomenout, že článek 29 nařízení Dublin III stanoví podmínky a lhůty, v nichž musí dožadující členský stát za účelem převzetí nebo přijetí žadatele o mezinárodní ochranu zpět provést přemístění tohoto žadatele do příslušného členského státu.
32.
Článek 29 odst. 1 první pododstavec uvedeného nařízení stanoví, že přemístění se provádí po konzultaci dotyčných členských států v souladu s vnitrostátním právem dožadujícího členského státu, jakmile je to z praktického hlediska možné, avšak nejpozději šest měsíců od přijetí žádosti jiným členským státem o převzetí dotyčné osoby nebo o její přijetí zpět nebo od vydání konečného rozhodnutí o opravném prostředku nebo o přezkumu, pokud má podle čl. 27 odst. 3 uvedeného nařízení odkladný účinek.
33.
S odkazem na bod 29 rozsudku Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) H tvrdil, že v návaznosti na rozhodnutí ze dne 15. března 2022, kterým Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) zrušila první rozhodnutí o přemístění a vrátila věc cizineckému úřadu k opětovnému přezkumu, již neexistuje rozhodnutí o přemístění, jehož výkon by mohl být odložen, a lhůta pro přemístění začala retroaktivně běžet od 7. července 2021, kdy Rumunsko vyhovělo žádosti o jeho přijetí zpět (
10
).
34.
Zaprvé však uvádím, že takový přístup by byl v rozporu se zněním a logikou čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III, z něhož vyplývá, že oba časové okamžiky, od nichž může začít běžet lhůta pro přemístění, musí být chápány jako vzájemně se vylučující.
35.
V prvním případě tedy není proti rozhodnutí o přemístění podán žádný opravný prostředek, nebo je-li takový opravný prostředek podán, nemá odkladný účinek. Lhůta pro přemístění tedy začíná běžet od okamžiku, kdy příslušný členský stát vyhoví žádosti o převzetí dotyčné osoby nebo o její přijetí zpět. Ve druhém případě je proti rozhodnutí o přemístění podán opravný prostředek s odkladným účinkem. Lhůta tedy začíná běžet od vydání konečného rozhodnutí o tomto opravném prostředku, po vyčerpání opravných prostředků stanovených právním řádem dotyčného členského státu (
11
).
36.
Opačný názor by byl v rozporu s cílem účinné soudní ochrany zakotveným v článku 47 Listiny. Oba případy stanovené v čl. 29 odst. 1 prvním pododstavci nařízení Dublin III totiž umožňují zajistit plný účinek odkladu výkonu rozhodnutí o přemístění stanoveného v čl. 27 odst. 3 tohoto nařízení. Pokud by byl v rámci opravného prostředku proti rozhodnutí o přemístění výkon tohoto rozhodnutí odložen, ale lhůta pro přemístění by nadále běžela, nebylo by možné zajistit rovnost zbraní a účinnost řízení o opravném prostředku tím, že se zaručí, že tato lhůta neuplyne, když byl výkon rozhodnutí o přemístění znemožněn podáním opravného prostředku proti tomuto rozhodnutí (
12
).
37.
Zadruhé uvádím, že skutkové okolnosti projednávané věci se liší od skutkových okolností věci, ve které byl vydán rozsudek Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení). V této věci byl Soudní dvůr dotázán, zda má odkladný účinek odvolání proti rozsudku, kterým bylo zrušeno rozhodnutí o přemístění, vliv na lhůtu pro přemístění. Soudní dvůr rozhodl, že cílem čl. 27 odst. 3 nařízení Dublin III není upravit předběžná opatření, která mohou být případně přijata v rámci řízení o odvolání podaném příslušnými orgány proti rozsudku, kterým bylo zrušeno rozhodnutí o přemístění, a dále, že předběžné opatření, jehož účinkem je pozastavení lhůty pro přemístění do doby, než bude rozhodnuto o tomto odvolání, může být přijato pouze tehdy, pokud byl výkon rozhodnutí o přemístění odložen do doby, než bude rozhodnuto o opravném prostředku podaném proti rozhodnutí v prvním stupni (
13
).
38.
V projednávané věci byl přitom výkon prvního rozhodnutí o přemístění, které vůči H přijal cizinecký úřad, v prvním stupni odložen v souladu s čl. 27 odst. 3 písm. a) nařízení Dublin III. Kromě toho, přestože toto první rozhodnutí bylo zrušeno Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky), byla tato věc vrácena tomuto úřadu, aby mohl opětovně přezkoumat otázku jeho přemístění, a tento úřad vydal druhé rozhodnutí o přemístění, přičemž proti tomuto rozhodnutí podal dotyčný opravný prostředek s odkladným účinkem.
39.
Z toho vyplývá, že existuje rozhodnutí o přemístění (druhé rozhodnutí o přemístění), jehož výkon byl odložen v rámci opravného prostředku podaného proti tomuto rozhodnutí. Lhůta pro přemístění tedy v souladu s čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III začala běžet od vydání konečného rozhodnutí o tomto opravném prostředku.
40.
Tento článek 29 nestanoví zvláštní pravidla pro počítání lhůt v případě, kdy soud v případě podstatné změny okolností, k níž došlo po přijetí rozhodnutí o přemístění, toto rozhodnutí zruší, aniž by posoudil jeho opodstatněnost, a vrátí jej k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu, který je příslušný k přijetí nového rozhodnutí o přemístění, proti němuž je podán nový opravný prostředek.
41.
Jak bylo uvedeno na jednání, okamžik, kdy se rozhodnutí o opravném prostředku stane „konečným“ ve smyslu čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III, tak vyvolává zvláštní obtíže. Konečné je buď rozhodnutí, kterým soud rozhodující o opravném prostředku znějícím na neplatnost prvního rozhodnutí o přemístění zrušil toto rozhodnutí, aniž posoudil jeho opodstatněnost, nebo rozhodnutí, kterým tento soud rozhodující o novém opravném prostředku znějícím na neplatnost druhého rozhodnutí o přemístění rozhodl o jeho legalitě (
14
).
42.
Domnívám se, že v rámci procesního režimu popsaného dánskou vládou v jejím vyjádření musí šestiměsíční lhůta pro přemístění stanovená v čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III začít běžet od vydání konečného rozhodnutí o opravném prostředku podaném proti druhému rozhodnutí o přemístění, proti němuž již nelze podat žádný řádný opravný prostředek.
43.
Zaprvé toto řešení směřuje k zohlednění zvláštností dánského procesního systému, který upravuje vyřizování věcí „ve dvou stupních“ tím, že v rámci soudního řízení zavádí postup vrácení věci k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu, pokud se objeví „nové informace významné“ (
15
) pro výkon takového rozhodnutí, jako je rozhodnutí o přemístění.
44.
Je pravda, že existují dvě rozhodnutí o přemístění, která byla napadena dvěma různými opravnými prostředky. Tato rozhodnutí však mají stejný účel (přemístění žadatele), byla přijata ve vztahu ke stejnému žadateli, po stejné události (přijetí zpět příslušným členským státem) a stejným správním orgánem, takže toto řízení je třeba chápat jako jediné řízení. Rozhodnutí, kterým soud zrušil první rozhodnutí o přemístění, aniž rozhodl o jeho opodstatněnosti, a vrátil věc správnímu orgánu k opětovnému přezkumu, tak představuje mezitímní rozhodnutí, které příslušnému správnímu orgánu umožňuje posoudit dopady vyplývající z existence nových a podstatných skutečností, pokud jde o řízení o přemístění dotyčné osoby, a případně přijmout odlišné posouzení ohledně tohoto řízení.
45.
Připomínám, že pokud jde o výklad nařízení (ES) č. 343/2003 (
16
), které bylo zrušeno nařízením Dublin III, Soudní dvůr rozhodl, že lhůta pro přemístění musí začít běžet nikoliv od předběžného soudního rozhodnutí odkládajícího provedení řízení o přemístění, ale až od soudního rozhodnutí, kterým je rozhodnuto o opodstatněnosti tohoto řízení a které již nemůže bránit jeho provedení (
17
). Je proto rozhodující, aby konečné rozhodnutí o opravném prostředku rozhodlo o legalitě rozhodnutí o přemístění. Unijní normotvůrce tím, že stanovil, že lhůta pro přemístění začíná běžet od vydání konečného rozhodnutí o opravném prostředku podaném proti rozhodnutí o přemístění, míří na konečné rozhodnutí ve věci samé, kterým se ukončuje řízení o rozhodnutí o přemístění buď jeho zrušením, nebo umožněním jeho výkonu.
46.
Zadruhé uvedené řešení umožňuje zohlednit zásady a požadavky vyplývající z nutnosti zajistit existenci účinného soudního přezkumu ve smyslu článku 27 nařízení Dublin III a článku 47 Listiny. Soudní dvůr totiž opakovaně uvedl, že i když unijní normotvůrce zamýšlel usnadnit rychlý výkon rozhodnutí o přemístění, nic to nemění na tom, že neměl v úmyslu obětovat soudní ochranu žadatelů o mezinárodní ochranu požadavku urychleného vyřízení jejich žádosti (
18
).
47.
Článek 27 odst. 1 nařízení Dublin III stanoví, že osoba, na kterou se vztahuje rozhodnutí o přemístění, má právo na podání účinného opravného prostředku k soudu co do skutkové i právní stránky ve formě odvolání proti tomuto rozhodnutí nebo jeho přezkumu (
19
). Rozsah tohoto opravného prostředku je upřesněn v bodě 19 odůvodnění tohoto nařízení. V něm se uvádí, že pro zajištění souladu s mezinárodním právem musí účinný opravný prostředek proti rozhodnutím o přemístění zavedený zmíněným nařízením zahrnovat jak přezkum toho, jak je toto nařízení uplatňováno, tak přezkum po právní i skutkové stránce v členském státě, do kterého je žadatel přemisťován (
20
).
48.
V rozsudku État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) dospěl Soudní dvůr k závěru, že žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí o přemístění, v jejímž rámci soud, kterému byla věc předložena, nemůže zohlednit okolnosti, které nastaly po přijetí tohoto rozhodnutí a jsou rozhodující pro správné uplatnění nařízení Dublin III, neumožňuje zaručit účinný opravný prostředek a zajistit dostatečnou soudní ochranu s ohledem na práva stanovená v článku 27 tohoto nařízení a v článku 47 Listiny (
21
).
49.
Soudní dvůr však uznal, že unijní normotvůrce provedl harmonizaci pouze některých procesních podmínek opravného prostředku proti rozhodnutí o přemístění, který musí mít dotyčná osoba možnost využít, a členské státy nejsou podle článku 27 nařízení Dublin III nutně povinny uspořádat svůj systém opravných prostředků tak, aby byl požadavek zohlednění rozhodujících okolností, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění, zaručen v rámci posuzování opravného prostředku umožňujícího zpochybnit legalitu rozhodnutí o přemístění (
22
). Podle Soudního dvora proto v případě, že okolnost, která nastala po rozhodnutí o přemístění, může zpochybnit přemístění dotčené osoby do příslušného členského státu, ponechává toto ustanovení na členských státech, aby určily, do jaké míry může soud zohlednit tuto okolnost pro účely posouzení legality rozhodnutí o přemístění prostřednictvím úplného a ex nunc posouzení, nebo zda je vhodné zajistit tuto soudní ochranu jinou formou, například zavedením specifického opravného prostředku nebo jiného procesního postupu (
23
).
50.
Chápu přitom, že právě do tohoto kontextu zapadá dánský procesní systém, a nelze tedy tomuto členskému státu vytýkat, že do řízení o opravném prostředku znějícím na neplatnost rozhodnutí o přemístění začlenil postup vrácení věci za účelem opětovného přezkumu, jehož cílem je zohlednit významnou změnu okolností, k níž došlo v příslušném členském státě po přijetí tohoto rozhodnutí. Mít za to, že v důsledku tohoto vrácení věci k opětovnému přezkumu na tento členský stát přechází příslušnost k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, by jej v takovém systému odradilo od toho, aby zohlednil tyto nové okolnosti, které jsou však rozhodující pro účely posouzení legality a proveditelnosti řízení o přemístění.
51.
K tomu dodávám, že v souladu s ustálenou judikaturou platí, že při neexistenci unijních pravidel v dané oblasti je na vnitrostátním právním řádu každého členského státu, aby upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv jednotlivců na základě zásady procesní autonomie, avšak za podmínky, že nejsou méně příznivé než ty, kterými se řídí obdobné situace ve vnitrostátním právu (zásada rovnocennosti), a v praxi neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práv přiznaných unijním právem (zásada efektivity) (
24
).
52.
Pokud jde zaprvé o zásadu rovnocennosti, ta vyžaduje, aby se všechna pravidla použitelná na procesní prostředky používala bez rozdílu na procesní prostředky odvíjející se od porušení unijního práva a obdobné procesní prostředky odvíjející se od porušení vnitrostátního práva (
25
).
53.
Zadruhé, pokud jde o zásadu efektivity, ta vyžaduje, aby v rámci řízení, jako je řízení v projednávané věci, příslušný soud vydal konečné rozhodnutí o legalitě rozhodnutí o přemístění, jak bylo opětovně přezkoumáno příslušným správním orgánem, bez zbytečného prodlení, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby bylo zajištěno urychlené vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu v souladu s bodem 5 odůvodnění nařízení Dublin III (
26
). Z toho vyplývá, že doba trvání tohoto řízení by jako celek neměla překročit dobu, která je nezbytně nutná pro účely, pro které byl opětovný přezkumu zahájen.
54.
V takové situaci, jako je situace dotčená v projednávané věci, musí tedy každý členský stát upravit své vnitrostátní právo tak, aby po zrušení původního rozhodnutí a vrátí-li se věc příslušnému správnímu orgánu z důvodu nových okolností rozhodných pro řízení o přemístění, přijal tento orgán nové rozhodnutí a případně aby soud rozhodl v krátké lhůtě (
27
).
55.
Takový režim by tedy neměl vést k situaci, kdy by se dožadující členský stát mohl vyhnout své odpovědnosti tím, že by se vyhnul tomu, aby se stal příslušným členským státem tím, že by věc donekonečna vracel příslušnému správnímu orgánu k opětovnému přezkumu, aniž by kdy bylo rozhodnuto o řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany. Tento režim by totiž mohl vést k situaci, která by byla v rozporu s účelem nařízení Dublin III, jak je vyjádřen v bodě 5 odůvodnění tohoto nařízení, neboť by měl za následek odložení okamžiku, od kterého by mohla začít běžet lhůta pro přemístění, a tedy i okamžiku, od kterého by mohla být žádost o mezinárodní ochranu posouzena, čímž by byl žadatel zbaven přístupu k právům spojeným s jejím přiznáním. Jak Soudní dvůr zdůraznil v rozsudku ze dne 13. listopadu 2018, X a X (
28
), bylo by třeba, aby taková žádost byla případně posuzována jiným členským státem, než který je určen za příslušný podle kritérií stanovených v kapitole III tohoto nařízení (
29
).
56.
V projednávané věci žádný orgán dosud nerozhodl o žádosti o mezinárodní ochranu, kterou H podal dne 25. dubna 2021. Od 7. července 2021, kdy Rumunsko souhlasilo s jeho přijetím zpět za účelem posouzení jeho žádosti, nedošlo k přemístění ani rozhodnutí ve věci samé o jeho žádosti. Pokud jde o řízení dotčené ve věci v původním řízení (které nezahrnuje dvě žádosti o obnovu řízení, které podal H a poté Rada pro uprchlíky), uvádím, že mezi okamžikem, kdy Rumunsko souhlasilo s přijetím H zpět, a konečným rozhodnutím, kterým Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) potvrdila druhé rozhodnutí o přemístění, uplynulo téměř sedmnáct měsíců. Připomínám, že čl. 29 odst. 2 nařízení Dublin III stanoví pouze dva případy, kdy může být doba přemístění prodloužena nejvýše na jeden rok, pokud přemístění nemohlo být uskutečněno z důvodu uvěznění dotyčné osoby, nebo až na 18 měsíců, pokud je dotyčná osoba na útěku (
30
). V projednávané věci je sice zřejmé, že rozhodnutí Rumunska pozastavit všechna přemístění podle nařízení Dublin III nutně ovlivnilo délku tohoto řízení tím, že vedlo k zahájení postupu vrácení věci k opětovnému přezkumu, avšak trvalo téměř osm měsíců, než Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) rozhodla o legalitě druhého rozhodnutí o přemístění, přestože, jak bylo uvedeno výše, toto rozhodnutí mělo stejný účel jako první rozhodnutí a bylo přijato ve vztahu ke stejnému žadateli, po stejné události a stejným správním orgánem. Taková doba je podle mého názoru obtížně slučitelná s nutností zajistit urychlené vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu.
57.
S ohledem na všechny tyto skutečnosti mám za to, že v rámci procesního systému členského státu, který v případě významné změny okolností, k níž došlo po přijetí rozhodnutí o přemístění, umožňuje soudu, kterému byl předložen opravný prostředek znějící na neplatnost tohoto rozhodnutí, zrušit toto rozhodnutí bez rozhodnutí o jeho opodstatněnosti a vrátit věc k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu, kterému přísluší přijmout nové rozhodnutí o přemístění, proti němuž je podán nový opravný prostředek s odkladným účinkem, musí být čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III ve spojení s jeho článkem 27 vykládán v tom smyslu, že šestiměsíční lhůta pro přemístění počíná běžet od rozhodnutí, kterým uvedený soud s konečnou platností rozhodne ve věci samé, čímž ukončí řízení týkající se rozhodnutí o přemístění tím, že jej zruší nebo umožní jeho výkon.
58.
V projednávané věci se jedná o rozhodnutí ze dne 2. prosince 2022, kterým Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) s konečnou platností rozhodla o opodstatněnosti druhého rozhodnutí o přemístění. Vzhledem k tomu, že druhý opravný prostředek podaný H měl odkladný účinek podle čl. 27 odst. 3 nařízení Dublin III, začala lhůta pro přemístění běžet od tohoto data.
V. Závěry
59.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžnou otázku položenou Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky, Dánsko) následovně:
Článek 29 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, ve spojení s článkem 27 uvedeného nařízení,
musí vykládán v tom smyslu, že
–
V rámci procesního systému členského státu, který v případě významné změny okolností, k níž došlo po přijetí rozhodnutí o přemístění, umožňuje soudu, kterému byl předložen opravný prostředek znějící na neplatnost tohoto rozhodnutí, zrušit toto rozhodnutí bez rozhodnutí o jeho opodstatněnosti a vrátit věc k opětovnému přezkumu příslušnému správnímu orgánu, kterému přísluší přijmout nové rozhodnutí o přemístění, proti němuž je podán nový opravný prostředek s odkladným účinkem, šestiměsíční lhůta pro přemístění počíná běžet od rozhodnutí, kterým soud s konečnou platností rozhodne ve věci samé, čímž ukončí řízení týkající se rozhodnutí o přemístění tím, že jej zruší nebo umožní jeho výkon.
–
tomuto členskému státu přísluší, aby upravil své vnitrostátní právo tak, aby po vrácení věci příslušnému správnímu orgánu k opětovnému přezkumu bylo rozhodnutí o přemístění a konečné rozhodnutí o opravném prostředku znějícím na neplatnost tohoto rozhodnutí přijato v krátké lhůtě, aby bylo zajištěno urychlené vyřízení žádosti o mezinárodní ochranu.
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
2
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. 2013, L 180, s. 31) (dále jen „nařízení Dublin III“).
(
3
) – Viz zejména rozsudek ze dne 30. března 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) [C‑556/21, dále jen „rozsudek Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení), EU:C:2023:272)]. Viz rovněž rozsudky ze dne 12. ledna 2023Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lhůta pro přemístění – Několik žádostí) (C‑323/21 až C‑325/21, EU:C:2023:4), a ze dne 30. března 2023Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lhůta pro přemístění – Obchodování s lidmi) (C‑338/21, EU:C:2023:269).
(
4
) – Dále jen „Listina“.
(
5
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).
(
6
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).
(
7
) – Dohoda mezi [Evropskou unií] a Dánským královstvím o kritériích a mechanismech pro určení státu příslušného pro posuzování žádosti o azyl podané v Dánsku nebo jiném členském státě Evropské unie a o systému „Eurodac“ pro porovnávání otisků prstů za účelem účinného uplatňování Dublinské úmluvy (Úř. věst. 2006, L 66, s. 38).
(
8
) – Zákon ve znění Lovbekendtgørelse č. 1079 (konsolidační vyhláška č. 1079) ze dne 10. srpna 2023.
(
9
) – Viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. prosince 2023, Tang (C‑560/23, EU:C:2023:1035).
(
10
) – Jeví se však, že na jednání zástupce H od tohoto argumentu upustil, když vysvětlil, že lhůta pro přemístění by měla začít běžet ode dne, kdy Flygtningenævnet (Komise pro uprchlíky) rozhodla o zrušení prvního rozhodnutí o přemístění a o vrácení věci cizineckému úřadu k opětovnému přezkumu, tedy dne 15. března 2022.
(
11
) – Viz rozsudek Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) (bod 24).
(
12
) – Viz rozsudek Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) (bod 35).
(
13
) – Viz rozsudek Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) (body 27 a 34).
(
14
) – Dánský režim nelze stavět na roveň dvoustupňovému soudnímu řízení v rámci odvolacího řízení, které stanoví opravný prostředek k soudu vyššího stupně proti rozsudku vydanému v prvním stupni, kterým se rozhoduje o legalitě správního aktu, přičemž to vše je součástí jediného řízení, jehož cílem je zrušit nebo potvrdit totéž rozhodnutí o přemístění.
(
15
) – Viz bod 13 tohoto stanoviska.
(
16
) – Nařízení Rady ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. 2003, L 50, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 109).
(
17
) – Viz rozsudek ze dne 29. ledna 2009, Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, bod 46).
(
18
) – Viz rozsudky ze dne 30. března 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lhůta pro přemístění – Obchodování s lidmi) (C‑338/21, EU:C:2023:269, bod 52 a citovaná judikatura), a Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Pozastavení lhůty pro přemístění v odvolacím řízení) (bod 19 a citovaná judikatura).
(
19
) – Viz rozsudek ze dne 15. dubna 2021, État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) [C‑194/19, dále jen rozsudek État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění), EU:C:2021:270, bod 32].
(
20
) – Viz rozsudek État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (bod 33 a citovaná judikatura).
(
21
) – Viz rozsudek État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (bod 49).
(
22
) – Viz rozsudek État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (body 37 a 38).
(
23
) – Viz rozsudek État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (body 46 až 48).
(
24
) – Viz rozsudky État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (bod 42 a citovaná judikatura), a ze dne 30. listopadu 2023, Ministero dell’Interno a další Společný informační leták – Nepřímé navracení) (C‑228/21, C‑254/21, C‑297/21, C‑315/21 a C‑328/21, EU:C:2023:934, bod 113 a citovaná judikatura).
(
25
) – Viz rozsudek État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (bod 44 a citovaná judikatura), jakož i usnesení ze dne 4. října 2024, Komise pro rozhodování ve věcech pobytu cizinců (C‑761/23, EU:C:2024:879, bod 30 a citovaná judikatura).
(
26
) – V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 13. listopadu 2018, X a X (C‑47/17 a C‑48/17, EU:C:2018:900, bod 69 a citovaná judikatura), a État belge (Skutečnosti, které nastaly po přijetí rozhodnutí o přemístění) (body 35 a 36 a citovaná judikatura).
(
27
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 25. července 2018, Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584, bod 148).
(
28
) – C‑47/17 a C‑48/17, EU:C:2018:900.
(
29
) – Viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2018, X a X, (C‑47/17 a C‑48/17, EU:C:2018:900, bod 70).
(
30
) – Pojem „uvěznění“ byl definován v rozsudku ze dne 31. března 2022, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl a další (Hospitalizace žadatele o azyl v psychiatrické léčebně) (C‑231/21, EU:C:2022:237, body 55 a 58), a pojem „útěk“ v rozsudku ze dne 19. března 2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, body 56 a 57). Pro úplnost připomínám, že Soudní dvůr sám potvrdil, že jiné okolnosti, které způsobily praktickou nemožnost výkonu rozhodnutí o přemístění, jako je pandemie covidu-19, neumožňují přerušení lhůty pro přemístění stanovené v čl. 29 odst. 1 nařízení Dublin III [rozsudek ze dne 22. září 2022, Bundesrepublik Deutschland (Správní odklad výkonu rozhodnutí o přemístění) (C‑245/21 a C‑248/21, EU:C:2022:709)].