62008CC0229
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
YVESE BOTA
přednesené dne 3. září 2009 (
1
)
Věc C-229/08
Colin Wolf
v.
Stadt Frankfurt am Main
„Směrnice 2000/78/ES — Článek 4 odst. 1 — Zákaz diskriminace na základě věku — Vnitrostátní ustanovení, které stanoví maximální věk pro přijímání úředníků na pracovní místa hasičů na 30 let — Sledovaný cíl — Pojem ‚podstatný a určující profesní požadavek‘“
1.
V této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce usiluje Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Německo) především o to dozvědět se, zda vnitrostátní ustanovení, které stanoví maximální věk pro přijetí do střední technické složky hasičů na 30 let, je odůvodněným opatřením ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (
2
).
2.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi C. Wolfem a Stadt Frankfurt am Main (město Frankfurt nad Mohanem) ohledně toho, že toto město odmítlo vzít v úvahu žádost C. Wolfa o přijetí do střední technické složky hasičů z důvodu, že přesáhl věkovou hranici 30 let.
3.
V tomto stanovisku vysvětlím, proč mám za to, že německá právní úprava zakotvující takovou věkovou hranici je z hlediska čl. 4 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 odůvodněná.
I – Právní rámec
A – Směrnice 2000/78
4.
Podle jejího článku 1 je účelem směrnice 2000/78 stanovit obecný rámec pro boj s diskriminací na základě náboženského vyznání či přesvědčení, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace v zaměstnání a povolání s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení.
5.
Podle osmnáctého bodu odůvodnění této směrnice tato směrnice „zejména nevyžaduje, aby ozbrojené síly, policie, vězeňské nebo záchranné služby přijímaly nebo zaměstnávaly osoby, které nemají požadovanou schopnost vykonávat řadu funkcí [veškeré funkce], jejichž vykonávání by se od nich mohlo požadovat se zřetelem k oprávněnému cíli zachování operační schopnosti těchto služeb“.
6.
Článek 2 dotčené směrnice stanoví:
„1.   Pro účely této směrnice se ‚zásadou rovného zacházení‘ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1.
2.   Pro účely odstavce 1 se:
a)
přímou diskriminací rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1;
[…]“
7.
Článek 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/78 upřesňuje:
„V rámci pravomocí svěřených Společenství se tato směrnice vztahuje na všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů, pokud jde o:
a)
podmínky přístupu k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo k povolání, včetně kritérií výběru a podmínek pro přijetí bez ohledu na obor činnosti a na všech úrovních profesní hierarchie včetně získávání praktických zkušeností.“
8.
Článek 4 odst. 1 této směrnice zní takto:
„Bez ohledu na čl. 2 odst. 1 a 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíl v zacházení na základě vlastností souvisejících s jedním z důvodů uvedených v článku 1 nepředstavuje diskriminaci, pokud z povahy dotyčné pracovní činnosti nebo z podmínek jejího výkonu vyplývá, že tyto vlastnosti představují podstatný a určující profesní požadavek, je-li cíl legitimní a požadavek přiměřený.“
9.
Článek 6 odst. 1 dotčené směrnice stanoví:
„Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné.
Tyto rozdíly v zacházení mohou zahrnovat zejména:
a)
stanovení zvláštních podmínek pro přístup k zaměstnání a odbornému vzdělávání, pro zaměstnání a povolání včetně podmínek propuštění a odměňování, a to pro mladé pracovníky, starší osoby a osoby s pečovatelskými povinnostmi za účelem podpory jejich pracovního začlenění nebo zajištění jejich ochrany;
b)
stanovení minimálních podmínek věku, odborné praxe nebo let služby pro přístup k zaměstnání nebo k určitým výhodám spojeným se zaměstnáním;
c)
stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na požadavcích dotyčného pracovního místa na odbornou přípravu nebo na potřebě [nezbytnosti] přiměřené doby zaměstnání před odchodem do důchodu.“
10.
Článek 17 směrnice 2000/78 zní takto:
„Členské státy stanoví sytém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice a přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Tyto sankce, které mohou zahrnovat náhradu škody poškozenému, musí být účinné, přiměřené a odrazující. […]“
B – Vnitrostátní právní úprava
1. Právní úprava spolkové země Hesenska
11.
Nařízení o služebním poměru v zásahových složkách profesionálních hasičů spolkové země Hesenska (Hessische Feuerwehrlaufbahnverordnung) ze dne 21. prosince 1994 (
3
) ve svém § 3 odst. 1 bodě 1 stanoví, že do poměru ve střední službě může být přijata jakákoli osoba, které je nejvýše 30 let.
12.
Ustanovení § 194 a § 197 zákona o veřejné službě spolkové země Hesenska (Hessisches Beamtengesetz) ze dne 21. března 1962 (
4
) znějí takto:
„§ 194 – Skončení služebního poměru odchodem do důchodu
(1)   Příslušníkům policie jmenovaným do služby na dobu neurčitou skončí služební poměr odchodem do důchodu posledním dnem měsíce, v jehož průběhu dovrší šedesáti let (věková hranice).
(2)   V zájmu služby a na žádost příslušníka policie lze skončení služebního poměru odchodem do důchodu odložit nad dovršení věku šedesáti let, a to na dobu určitou, která nesmí pokaždé přesáhnout jeden rok, a nanejvýš do dovršení věku dvaašedesáti let.
[…]
§ 197 – Právní status
(1)   Ustanovení § 187 a § 192 až 194 se použijí obdobně na příslušníky zásahových složek profesionálních hasičů.
[…]“
2. Spolková právní úprava
13.
Zákon o penzi spolkových a zemských úředníků a soudců (Gesetz über die Versorgung der Beamten und Richter in Bund und Ländern) ze dne 24. srpna 1976 (
5
) ve svých § 4 a 14 ve znění účinném ke dni skutkových okolností původního sporu stanoví:
„§ 4 – Vznik a výpočet práva na penzi
(1)   Penze se udělí pouze za podmínky, že úředník
1.
byl ve služebním poměru alespoň pět let
[…]
§ 14 – Výše penze
(1)   Za každý rok služby zakládající právo na penzi činí penze 1,79375 % z požitků zakládajících právo na penzi (§ 5), avšak nesmí celkově přesáhnout 71,75 %.
[…]
(4)   Penze činí alespoň 35 % z požitků zakládajících právo na penzi (§ 5).
[…]“
14.
Obecný zákon o rovném zacházení (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz) ze dne 14. srpna 2006 (
6
) provedl směrnici 2000/78.
15.
Ustanovení § 15 AGG zní takto:
„§ 15 – Odškodňování a náhrada škody
(1)   V případě porušení zákazu diskriminace je zaměstnavatel povinen nahradit způsobenou újmu. To neplatí, pokud zaměstnavatel není za porušení odpovědný.
(2)   Za nemajetkovou újmu se pracovník může domáhat přiměřené peněžní náhrady. V případě, kdy jde o nepřijetí, nesmí náhrada přesáhnout tři měsíční platy, pokud by pracovník v případě nediskriminačního výběru nebyl přijat.
(3)   V případě použití kolektivních dohod je zaměstnavatel povinen nahradit újmu pouze tehdy, když jedná úmyslně nebo s hrubou nedbalostí.
[…]“
II – Spor v původním řízení a předběžné otázky
16.
Dopisem doručeným dne 4. října 2006 vedení požárních služeb Stadt Frankfurt am Main podal C. Wolf narozený dne žádost o přijetí do střední technické složky hasičů.
17.
Dne 13. listopadu 2006 informovalo Stadt Frankfurt am Main C. Wolfa, že další nábor se bude konat dne . Tento termín byl ovšem posunut až na den s přijímacím řízením v srpnu 2007.
18.
Dopisem ze dne 28. února 2007 informovalo Stadt Frankfurt am Main C. Wolfa, že nemůže vzít jeho žádost v úvahu z důvodu, že přesáhl věkovou hranici 30 let.
19.
Dne 12. dubna 2007 požádal C. Wolf Stadt Frankfurt am Main o náhradu na základě § 21 AGG. Výše požadované náhrady a úroků odpovídala trojnásobku měsíčního platu, který by inkasoval v případě přijetí do služebního poměru.
20.
Protože tato žádost byla rozhodnutím ze dne 4. května 2007, potvrzeným dne, zamítnuta, obrátil se C. Wolf na Verwaltungsgericht Frankfurt am Main s návrhem na zrušení rozhodnutí ze dne 4. května a, jakož i na to, aby Stadt Frankfurt am Main byla uložena povinnost uhradit náhradu škody a úroky.
21.
Před tímto soudem tvrdil, že FeuerwLVO odporuje AGG.
22.
Jelikož předkládající soud má pochybnosti o slučitelnosti německých právních předpisů s články 6 a 17 směrnice 2000/78, rozhodl se přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru deset následujících předběžných otázek:
„1)
Má vnitrostátní zákonodárce při výkonu uvážení daného čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES obecně široký prostor pro posouzení a úpravu, nebo je tento prostor každopádně omezen na to, co je nezbytné, pokud jde o stanovení maximálního věku pro přijetí vzhledem k nutnosti minimální doby služby před důchodem v souladu s čl. 6 odst. 1 druhým pododstavcem písm. c) směrnice 2000/78/ES?
2)
Konkretizuje požadavek nezbytnosti ve smyslu čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78/ES požadavek přiměřenosti opatření uvedený v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci dotčené směrnice, a omezuje tak rozsah působnosti této obecně formulované normy?
3)
a)
Představuje skutečnost, že prostřednictvím maximálního věku pro přijetí sleduje zaměstnavatel svůj zájem na co možná nejdelší aktivní době služby úředníků, kteří mají být přijati, legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78?
b)
Je uskutečnění takového cíle nepřiměřené již tehdy, má-li za následek, že úředníci konají službu déle, než je nutné pro vznik minimální penze zaručené zákonem při předčasném odchodu do důchodu po pěti letech služby?
c)
Je uskutečnění takového cíle nepřiměřené teprve tehdy, jestliže v jeho důsledku slouží úředníci déle, než kolik činí doba služby, která je z matematického hlediska nezbytná k dosažení minimální penze zaručené zákonem při předčasném odchodu do důchodu – v současné době 19,51 let?
4)
a)
Jedná se o legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78, jestliže je prostřednictvím co možná nejnižšího maximálního věku pro přijetí co nejvíce omezen celkový počet zaměstnávaných úředníků, a to za účelem udržení co možná nejnižšího počtu individuálních plnění, jako je úrazové pojištění nebo nemocenské pojištění (příspěvky, rovněž pro rodinné příslušníky)?
b)
Jaký význam může mít v tomto ohledu skutečnost, že s věkem jsou plnění sociální pomoci v případě úrazu nebo příspěvky v případě nemoci (rovněž pro rodinné příslušníky) vyšší než u mladších úředníků, takže se při přijímání starších úředníků mohou celkové výdaje související s těmito místy zvýšit?
c)
Musejí v tomto ohledu existovat zaručené prognózy nebo statistiky nebo postačují obecné pravděpodobnostní předpoklady?
5)
a)
Jedná se o legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78, jestliže chce zaměstnavatel uplatnit určitý maximální věk pro přijetí, aby zabezpečil ‚vyváženou věkovou strukturu v různých služebních zařazeních‘?
b)
Jaké požadavky musejí případně splňovat ohledy vztahující se k podobě takové věkové struktury, aby byly splněny podmínky existence odůvodnění (přiměřenost a nezbytnost)?
6)
Pokud jde o maximální věk pro přijetí, jedná se o legitimní ohled ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78, jestliže zaměstnavatel uvádí, že je obecně možné splnit věcné předpoklady pro odbornou přípravu ve středním služebním zařazení u hasičů, totiž odpovídající školní vzdělání a odbornou zkušenost, až do dosažení takového věku?
7)
Podle jakých kritérií je možné posoudit, zda je minimální doba služby před odchodem na odpočinek přiměřená nebo nezbytná?
a)
Lze odůvodnit nezbytnost minimální doby zaměstnání výlučně jako kompenzaci za získání kvalifikace u zaměstnavatele, kterou tento zaměstnavatel výlučně financuje (kvalifikace pro služební poměr ve středním služebním zařazení v hasičském sboru), aby byla následně zaručena přiměřená doba zaměstnání u tohoto zaměstnavatele vzhledem k této kvalifikaci, takže náklady na přípravu úředník takto postupně vrátí?
b)
Jak dlouhá může být maximální doba výkonu služby, která následuje po době odborné přípravy? Může překročit pět let a, pokud ano, za jakých podmínek?
c)
Nezávisle na odpovědi na sedmou otázku písm. a), lze odůvodnit přiměřenost nebo nezbytnost minimální doby zaměstnání úvahou, že u úředníků, jejichž důchod financuje výlučně zaměstnavatel, musí být očekávaná aktivní doba zaměstnání od přijetí až do očekávaného odchodu do důchodu dostatečná, aby zaručila získání minimální penze zaručené zákonem, která je nyní matematicky dovršena po uplynutí doby zaměstnání 19,51 let?
d)
Není naopak podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 odmítnutí přijetí odůvodněno pouze tehdy, jestliže by dotčená osoba byla zaměstnána ve věku, který by při očekávaném datu odchodu do důchodu vedl k tomu, že by bylo třeba vyplácet minimální penzi, ačkoli ještě nárok na ni nebyl matematicky dosažen?
8)
a)
Je třeba pro posouzení odchodu do důchodu podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78 vycházet z věkové hranice stanovené zákonem pro odchod do důchodu s následným pobíráním penze, nebo je třeba vycházet z průměrného věku odchodu do důchodu určité profesní kategorie nebo kategorie úředníků?
b)
V jakém rozsahu musí být případně zohledněno, že pro určité úředníky může být obvyklý odchod do důchodu posunut až o dva roky? Vede tato okolnost v odpovídajícím rozsahu ke zvýšení maximálního věku pro přijetí?
9)
Lze při výpočtu minimální doby zaměstnání v rámci čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 započíst odbornou přípravu, kterou je třeba nejprve absolvovat ve služebním poměru úředníka? Má v tomto ohledu nějaký význam otázka, zda je třeba dobu odborné přípravy započíst v plné délce jakožto dobu služby zakládající právo na penzi, nebo zda je třeba dobu odborné přípravy odečíst z délky minimální služby, kterou může zaměstnavatel vyžadovat ve smyslu čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78?
10)
Jsou ustanovení § 15 odst. 1 in fine a odst. 3 [AGG] v souladu s článkem 17 směrnice 2000/78?“
III – Analýza
23.
Navrhuji prvních devět otázek zkoumat společně. Těmito otázkami překládající soud v zásadě žádá Soudní dvůr, aby rozhodl, zda čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 umožňuje odůvodnit vnitrostátní právní úpravu, která zakotvuje pro přijetí do střední technické složky hasičů věkovou hranici 30 let.
24.
Ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předpokládá předkládající soud různé cíle, které by bylo možné přisuzovat rozdílu v zacházení na základě věku obsaženému v § 3 odst. 1 bodu 1 FeuerwLVO, který je v zásadě zakázán čl. 32 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/78. Nezdá se mi, že k tomu, aby byla tomuto soudu dána účelná odpověď, by bylo nezbytné zkoumat všechny tyto cíle.
25.
Ve světle přesných a podrobných odpovědí, které na otázky položené Soudním dvorem v průběhu řízení poskytla německá vláda, si rozbor této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podle mého názoru zasluhuje, aby se soustředil na to, co je hlavním účelem věkové hranice 30 let, totiž na vytvoření vyvážené věkové struktury umožňující zaručit operační schopnost a řádné fungování hasičského sboru.
26.
Z vysvětlení poskytnutých německou vládou vyplývá, že členové střední technické složky hasičů mají zasahovat na místě. Oproti funkcím řízení a velení technické složce hasičů se činnosti střední technické složky hasičů z velké části vyznačují svou fyzickou povahou.
27.
Mezi různé oblasti činností střední technické složky hasičů náleží boj proti požárům, záchrana osob, úkoly související s ochranou životního prostředí a s vypořádáváním se se škodami způsobenými nepřízní počasí, záchrana zvířat a odchyt nebezpečných zvířat, jakož i podpůrné úkoly, jako je údržba a dohled nad ochranným vybavením a zásahovými vozidly.
28.
Každá z těchto oblastí činnosti vyžaduje jinou fyzickou způsobilost. Ve dvou prvních oblastech činnosti, jimiž je boj proti požárům a záchrana osob, tak příslušníci střední technické složky hasičů musejí splňovat výjimečně vysoké fyzické požadavky. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že již ochranný oděv váží okolo 30 kilogramů.
29.
Vzhledem k těmto požadavkům na fyzickou způsobilost se tyto dvě oblasti činnosti vyznačují věkovou strukturou, která se pohybuje od 30 do maximálně 50 let. Kvůli ztrátě fyzické způsobilosti člověka z důvodu věku není již téměř žádný příslušník po dosažení věku mezi 45 a 50 lety činný v oblasti boje proti požárům ani v oblasti záchrany osob.
30.
Příslušníci, kteří přesahují tento věk, jsou proto přiděleni k plnění ostatních úkolů, které musí střední technická složka hasičů plnit a které vykazují nižší fyzické požadavky.
31.
Smysl existence věkové hranice 30 let pro přijetí do střední technické složky hasičů, nahlížíme-li na něj takto v jeho kontextu, je jasný. Jde o to zaručit, aby příslušníci této složky mohli správně plnit poslání, která jsou spojena se zvláště vysokými fyzickými požadavky, a to po přiměřeně dlouhou dobu. Bere-li se v úvahu skutečnost, že k věkové hranici 30 let je třeba připojit dvouletou dobu výcviku, umožňuje tato hranice, aby byl příslušník střední technické služby činný 18 let (bereme-li jako referenční věk 50 let) nebo 13 let (bereme-li jako referenční věk 45 let) v oblastech činnosti, které vyžadují zvláště vysokou fyzickou způsobilost.
32.
Řádné uspořádání střední technické složky hasičů vyžaduje, aby starší příslušníci, pokud jsou přiděleni k plnění úkolů ve fyzicky méně náročných oblastech, byli v oblastech z fyzického hlediska náročnějších činností nahrazeni mladšími příslušníky, kteří budou moci být činní v těchto oblastech po přiměřeně dlouhou dobu. Věkovou hranici 30 let pro přijetí do střední technické složky hasičů je tedy snadné pochopit, neboť umožňuje, aby fluktuace zaměstnanců mezi více a méně fyzicky náročnými místy byla vždy vyvažována příchodem mladších příslušníků způsobilých plnit po dostatečně dlouhou dobu takové úkoly, jako je boj proti požárům a záchrana osob.
33.
Německá vláda doprovodila svá vysvětlení údaji, které vyplývají ze studií provedených v oblasti pracovního lékařství a sportu. Podle této vlády cíl, který spočívá v zaručení přiměřené délky zaměstnání příslušníků v oblastech činnosti, jež jsou spojeny se zvláště vysokými fyzickými požadavky a u nichž zdravotní a biologický limit činí 45 či 50 let, odráží prokázané lékařské a biologické údaje. Z těchto studií vyplývá, že zvýšení věku s sebou nese omezení schopností kardiovaskulárního systému, plic, svalstva a odolnosti lidského těla. Přitom právě tyto fyzické funkce mají rozhodující význam ve střední technické složce hasičů.
34.
Kromě toho dotčené studie popisují jev předčasného stárnutí, pokud jsou pracovníci vystaveni obtížným pracovním podmínkám. Vyplývá z nich, že příslušníci střední technické složky hasičů jsou vystaveni fyzickým překážkám souvisejícím se životním prostředím (např. horku, vlhkosti a hluku), zvláštním fyzickým požadavkům (např. zvedání a přenášení těžkých břemen, práci v neanatomické pozici), jakož i práci v noci a ve směnách, což může vést k urychlení procesu stárnutí této profesní kategorie. Tento jev podle mého názoru zvýrazňuje nutnost zaručit, že příslušníky, kteří již nejsou s to taková poslání zajišťovat, nahradí mladší příslušníci způsobilí k plnění nejtěžších poslání po dostatečně dlouhou dobu.
35.
S přihlédnutím ke všem těmto ohledům není podle mě žádných pochyb, že věková hranice 30 let pro přijetí do střední technické složky hasičů je odůvodněná, ať už z hlediska čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/78 nebo z hlediska čl. 6 odst. 1 této směrnice.
36.
Pokud jde předně o čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/78, připomínám, že podle něj „bez ohledu na čl. 2 odst. 1 a 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíl v zacházení na základě vlastností souvisejících s jedním z důvodů uvedených v článku 1 nepředstavuje diskriminaci, pokud z povahy dotyčné pracovní činnosti nebo z podmínek jejího výkonu vyplývá, že tyto vlastnosti představují podstatný a určující profesní požadavek, je-li cíl legitimní a požadavek přiměřený“.
37.
Již jsem přitom uvedl, že povaha některých oblastí činnosti, v nichž mají zasahovat hasiči střední technické složky, jakož i podmínky výkonu jejich hlavního poslání vyžadují zvláště vysokou fyzickou způsobilost. V tom rozsahu, v jakém mají fyzické schopnosti tendenci s věkem přirozeně klesat, představuje věk podle mého názoru vlastnost, která je neoddělitelná od řádného výkonu těch činností této profese, které jsou fyzicky nejnáročnější. Věkovou hranici 30 let lze proto podle mě považovat za podstatný a určující profesní požadavek k tomu, aby byla zaručena operační schopnost střední technické složky hasičů.
38.
Legitimní povaha takového cíle jasně vyplývá z osmnáctého bodu odůvodnění směrnice 2000/78, který, připomeňme, upřesňuje, že tato směrnice „nevyžaduje […], aby ozbrojené síly, policie, vězeňské nebo záchranné služby přijímaly nebo zaměstnávaly osoby, které nemají požadovanou schopnost vykonávat řadu funkcí, jejichž vykonávání by se od nich mohlo požadovat se zřetelem k oprávněnému cíli zachování operační schopnosti těchto služeb“ (
7
). Takový požadavek navíc vykazuje přiměřenou povahu, neboť, jak prokazují vysvětlení poskytnutá německou vládou, nejde nad rámec toho, co je nezbytné k tomu, aby hasiči střední technické složky mohli správně plnit fyzicky nejnáročnější poslání po dostatečně dlouhou dobu.
39.
Z těchto prvků podle mě vyplývá, že věková hranice 30 let pro přijetí do střední technické služby hasičů je odůvodněná z hlediska toho, co stanoví čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/78.
40.
Pokud jde následně o čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78, je třeba připomenout, že podle tohoto článku „rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné“.
41.
Cíli, které lze považovat za „legitimní“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78, a tudíž za způsobilé odůvodnit odchylky od zásady zákazu diskriminace z důvodu věku, jsou cíle spadající do sociální politiky, jako jsou ty, které souvisejí s politikou zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání (
8
).
42.
Podle mého názoru cíl směřující k vytvoření vyvážené věkové struktury umožňující zaručit operační schopnost a řádné fungování hasičského sboru představuje cíl politiky zaměstnanosti, který má „legitimní“ povahu ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78. Vytvoření vyvážené věkové struktury v rámci hasičského sboru lze totiž chápat jako součást definování politiky zaměstnanosti uvnitř tohoto sboru, jejíž parametry vyplývají z poslání, které tento sbor musí plnit a která odpovídá imperativu obecného zájmu.
43.
Pokud jde o to, zda jsou prostředky použité k dosažení tohoto cíle „přiměřené a nezbytné“ ve smyslu tohoto článku, je třeba připomenout, že členské státy mají nesporně širokou míru uvážení při volbě opatření způsobilých uskutečnit jejich cíle v oblasti sociální politiky a politiky zaměstnanosti (
9
).
44.
Osmnáctý bod odůvodnění směrnice 2000/78 má za následek posílení této široké míry uvážení tehdy, jde-li o definování politiky zaměstnanosti v rámci policie, vězeňské nebo záchranné služby.
45.
Za těchto podmínek a s přihlédnutím ke kontextu, jenž vyplývá z vysvětlení poskytnutých německou vládou a který jsem vyložil výše, se domnívám, že § 3 odst. 1 FeuerwLVO tím, že stanoví věkovou hranici 30 let pro možnost být přijat do střední technické složky hasičů, nepřekračuje meze toho, co je přiměřené a nezbytné k tomu, aby byla vytvořena vyvážená věková struktura umožňující zaručit operační schopnost a řádné fungování hasičského sboru.
46.
Konečně, protože v projednávané věci nejde o žádné porušení zákazu diskriminace z důvodu věku podle směrnice 2000/78, odpověď na desátou otázku, která se týká důsledků takového porušení, se nejeví jako nezbytná.
IV – Závěry
47.
S přihlédnutím ke všem těmto úvahám navrhuji Soudnímu dvoru, aby rozhodl takto:
„Článek 2 odst. 2 písm. a), čl. 4 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která zakotvuje věkovou hranici 30 let pro přijetí do střední technické složky hasičů.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.
(
3
) – Dále „FeuerwLVO“.
(
4
) – GVBl. I, s. 26.
(
5
) – BGBl. I, s. 3839.
(
6
) – BGBl. 2006 I, s. 1897, dále jen „AGG“.
(
7
) – Kurziva doplněna autorem stanoviska.
(
8
) – Rozsudek ze dne 18. června 2009, Hütter (C-88/08, Sb. rozh. s. I-5325, bod 41 a citovaná judikatura).
(
9
) – Tamtéž (bod 45 a citovaná judikatura).