62004CC0227(01)
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
ELEANOR SHARPSTON
prednesené 30. novembra 2006 (
1
)
Vec C-227/04 P
Maria-Luise Lindorfer
proti
Rade Európskej únie
„Odvolanie — Úradníci — Prevod práv na dôchodok — Pracovná činnosť vykonávaná pred nástupom do služby v Spoločenstvách — Výpočet odpracovaných rokov — Článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku — Všeobecné vykonávacie ustanovenia — Zásada zákazu diskriminácie — Zásada rovnosti zaobchádzania“
1.
Toto sú druhé návrhy podané v rámci tohto odvolania po opätovnom otvorení ústnej časti konania a pojednávaní pred veľkou komorou, ktorej cieľom je zaoberať sa niekoľkými otázkami položenými Súdnym dvorom.
2.
Generálny advokát Jacobs predniesol svoje návrhy 27. októbra 2005. Ako uviedol, prípad sa týka výpočtu dĺžky odpracovaných rokov započítateľných v dôchodkovom systéme Spoločenstva pani Lindorfer, úradníčky Rady, po prevode práv na dôchodok, ktoré predtým nadobudla v rámci vnútroštátneho systému. Táto vec kladie navyše základné otázky týkajúce sa rovnosti zaobchádzania.
3.
Pani Lindorfer osobitne tvrdila, že všeobecné ustanovenia Rady, ktoré vykonávajú článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku (ďalej len „vykonávacie ustanovenia“), na základe ktorých bol stanovený výpočet, porušujú zásadu rovnosti zaobchádzania tým, že:
—
použité poistno-matematické hodnoty diskriminujú po a) na základe pohlavia, pretože sú menej výhodné pre ženy, a po b) na základe veku, pretože s rastúcim vekom pri nástupe do služby sú pravidlá pre úradníkov stále menej výhodné, a
—
použité dva varianty menového prepočítacieho vzorca sú diskriminačné voči úradníkom, ktorí prispievali do dôchodkového systému v členskom štáte so silnou menou.
4.
Rozsudkom z 18. marca 2004 (
2
) Súd prvého stupňa žalobu zamietol.
5.
V ostatných častiach týkajúcich sa legislatívnych a procesných okolností odkazujem na body 5 až 36 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs.
6.
Je navyše možné poznamenať, že 29. apríla 2004 — po tom, čo Súd prvého stupňa vydal rozsudok, avšak pred tým, než bolo podané odvolanie, — Rada napadnuté vykonávacie ustanovenia zrušila a nahradila. Okrem iných zmien boli zavedené nové poistno-matematické hodnoty, rovnaké pre mužov a ženy. Naďalej sa však odlišovali, pokiaľ išlo o vek. Žiadny z účastníkov konania na tento vývoj Súdny dvor vo svojich pôvodných písomných vyjadreniach v rámci odvolania neupozornil.
7.
Po starostlivom zvážení generálny advokát Jacobs dospel k záveru, že napadnutý rozsudok musí byť zrušený v rozsahu, v akom rozhodol, že ide o zakázanú diskrimináciu na základe pohlavia. Navrhol preto, aby Súdny dvor vyhlásil článok 10 ods. 3 vykonávacích ustanovení za neplatný v rozsahu, v akom stanovuje rozdielne poistno-matematické hodnoty z dôvodu pohlavia. Zastával názor, že ostatné odvolacie dôvody by mali byť zamietnuté.
8.
Dospel teda k záveru, že vykonávacie ustanovenia obsahujú protiprávnu diskrimináciu na základe pohlavia, nie však diskrimináciu na základe veku.
9.
Uznal, že mechanizmus výpočtu naozaj obsahuje rozdielny prístup voči úradníkom, pokiaľ ide o vek. Takisto konštatoval, že pani Lindorfer zistila niektoré nedostatky v odôvodnení Súdu prvého stupňa, pokiaľ ide o odôvodnenosť tohto rozdielneho zaobchádzania. Podľa jeho názoru však pani Lindorfer dostatočne nepreukázala, že rozdielne zaobchádzanie na základe veku v čase nástupu do služby nie je opodstatnené skutočnosťou, že prevádzané sumy zostanú v rozpočte Spoločenstva počas rozdielnych časových období. Generálny advokát navyše uviedol, že zákaz diskriminácie na základe veku je v práve Spoločenstva menej absolútny a mladší, než diskriminácia na základe pohlavia. Najkonkrétnejšie formulované vyjadrenia zákazu diskriminácie na základe veku vrátane osobitne relevantného a výslovného zákazu v služobnom poriadku boli zavedené až po prijatí napadnutého rozhodnutia pani Lindorfer. (
3
)
10.
Následne 22. novembra 2005 Súdny dvor (veľká komora) vydal rozsudok Mangold (
4
). Tu sa okrem iného uvádza, že „účelom [smernice 2000/78 (
5
)] je ‚ustanovenie všeobecného rámca pre boj proti diskriminácii v zamestnaní a povolaní na základe náboženstva alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie‘, pričom samotná zásada zákazu týchto foriem diskriminácie má svoj pôvod… v rôznych medzinárodných nástrojoch a ústavných tradíciách, ktoré sú spoločné všetkým členským štátom. Zásadu zákazu diskriminácie na základe veku teda treba považovať za všeobecnú zásadu práva Spoločenstva“ (
6
).
11.
Dňa 1. decembra 2005 rozhodla prvá komora Súdneho dvora, ktorej bolo pridelené odvolanie, o vrátení veci na opätovné pridelenie veľkej komore.
12.
Dňa 26. apríla 2006 veľká komora opätovne otvorila ústnu časť konania, stanovila termín pojednávania a požiadala pani Lindorfer, Radu a Komisiu, aby sa vyjadrili k nasledujúcim bodom: (
7
)
a)
uplatnenie všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania v prípade, akým je tento prípad, osobitne rozsah, v akom je situácia úradníka, ktorý bol predtým po určitú dobu účastníkom vnútroštátneho dôchodkového systému a neskôr nastúpil do služby v inštitúciách Spoločenstva, porovnateľná so situáciou úradníka, ktorý nastúpil do služby Spoločenstva v mladšom veku;
b)
rozsah zákazu diskriminácie na základe pohlavia pri výpočte poistno-matematických hodnôt pre prevod práv na dôchodok nadobudnutých v rámci vnútroštátneho dôchodkového systému do dôchodkového systému Spoločenstva;
c)
rozsah zákazu diskriminácie na základe veku v tom istom kontexte v zmysle rozsudku Mangold, a
d)
rozsah, v akom „zásada kapitalizácie“ (
8
) môže odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie na základe pohlavia alebo veku pri prevode práv na dôchodok nadobudnutých v rámci vnútroštátneho dôchodkového systému do dôchodkového systému Spoločenstva, ktorého podstatným znakom je zásada solidarity.
13.
Účastníci konania predložili k týmto bodom písomné pripomienky a na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 28. júna 2006, sa ústne vyjadrili.
Posúdenie
Úvodné poznámky
14.
Generálny advokát Jacobs preskúmal nielen diskrimináciu na základe pohlavia a veku, ale aj druhy diskriminácie, ktoré podľa tvrdení pani Lindorfer vyplývajú z účinkov obidvoch použitých variantov menového prepočítacieho vzorca. (
9
)
15.
K posledným uvedeným aspektom nepožiadal Súdny dvor o ďalšie pripomienky a účastníci konania ani žiadne pripomienky nepredložili. Budem preto vychádzať z predpokladu, že tieto aspekty nevyžadujú žiadnu ďalšiu analýzu.
16.
Generálny advokát Jacobs sa navyše už zaoberal niektorými aspektmi, ku ktorým Súdny dvor vyzval na vyjadrenie. V rozsahu, v akom s ním v týchto aspektoch súhlasím, považujem za dostatočné odkázať len na jeho tvrdenia s výnimkou prípadov, keď bude osobitný dôvod ich zopakovať.
17.
Počas pojednávania boli tiež prejednané niektoré všeobecné zásadné otázky týkajúce sa prevodu práv na dôchodok. Podmienky prevodu by napríklad nemali odrádzať od prijímania úradníkov s vysokou úrovňou odborných znalostí a skúseností, ktorú vyžadujú inštitúcie Spoločenstva. (
10
) Dôležitosť týchto otázok úplne uznávam, avšak považujem ich za záležitosti, ktorými by sa mal zaoberať normotvorca, a nie Súdny dvor. Nejavia sa byť právne relevantné vo vzťahu k otázke, či napadnutý rozsudok obsahuje nesprávne právne posúdenie, na základe ktorého by bolo potrebné zrušiť rozsudok.
18.
Nakoniec pripomínam, že pani Lindorfer v ani jednom štádiu nespochybnila základné dôchodkové ustanovenia (článok 77 a nasledujúce) služobného poriadku a v rámci odvolania netvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil chyby, keď zamietol jej námietku protiprávnosti článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku. Jej odvolanie sa obmedzuje na tvrdenie, že Súd prvého stupňa sa dopustil niektorých nesprávnych právnych posúdení, keď zamietol jej žalobný dôvod, podľa ktorého článok 10 ods. 3 vykonávacích ustanovení obsahuje protiprávnu diskrimináciu. V zásade sa preto preskúmanie Súdneho dvora v odvolacom konaní obmedzuje na tieto argumenty s výnimkou neopomenuteľných podmienok konania, ktoré je Súdny dvor povinný preskúmať aj bez návrhu.
19.
S výhradou týchto poznámok sa budem teraz zaoberať uvedenými štyrmi bodmi, ku ktorým si Súdny dvor vyžiadal ďalšie spresnenie.
Uplatnenie všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania
20.
Komisia si nebola celkom istá rozsahom otázky položenej Súdnym dvorom v tejto časti a vyjadrenie zjavne odráža rozdielne výklady. Ja to chápem tak, že otázka všeobecnej požiadavky rovnosti zaobchádzania je uplatnená v situáciách dvoch úradníkov v služobnom pomere v Spoločenstvách: jeden z nich do dôchodkového systému Spoločenstva prispieval výlučne príspevkami odvádzanými z platu vyplácanom Spoločenstvom, zatiaľ čo druhý prispieval tiež prevodom práv na dôchodok nadobudnutých v rámci vnútroštátneho systému. Ako sa má zásada rovnosti zaobchádzania uplatniť v takomto prípade?
21.
Všeobecná zásada rovnosti zaobchádzania alebo zákazu diskriminácie bola opakovane definovaná tak, že vyžaduje, aby porovnateľné situácie neboli posudzované rozdielne a rozdielne situácie neboli posudzované rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené. (
11
)
22.
Táto definícia predpokladá dvojstupňovú analýzu. Po prvé, sú situácie porovnateľné, takže vyžadujú rovnaké zaobchádzanie, alebo sú rozdielne, a je preto potrebné ich posudzovať rozdielne? Po druhé, ak situácie nie sú posudzované v súlade s odpoveďou na prvú otázku, existuje pre túto odchýlku objektívne odôvodnenie?
23.
V praxi však môže byť hranica medzi zistením charakteristických znakov predstavujúcich rozdielnosť situácií a posúdením objektívnej odôvodnenosti rozdielneho zaobchádzania s inak porovnateľnými situáciami (alebo rovnakého zaobchádzania s inak rozdielnymi situáciami) dosť rozmazaná.
24.
Je jasné, že situácie nie sú nikdy vo všetkých ohľadoch totožné a zisťovanie porovnateľnosti, odlišností alebo posudzovanie odôvodnenosti sa musí týkať charakteristických znakov relevantných pre určenie povahy alebo podmienok dotknutého zaobchádzania. Protiprávna diskriminácia nastane, ak dôjde k uplatneniu kritérií, ktoré nie sú relevantné a ktoré majú potlačiť relevantné kritériá. Preto je potrebné vždy najskôr zistiť, ktoré kritériá sú pre voľbu zaobchádzania relevantné a ktoré nie.
25.
Predstavme si (
12
) dvoch úradníkov Spoločenstva A a B, rovnakého pohlavia, obidvaja vo veku (napríklad) 40 rokov a obidvaja zaradení v tej istej platovej triede a stupni. Úradník A však práve nastúpil do služby Spoločenstva po tom, čo 15 rokov pracoval a prispieval do vnútroštátneho dôchodkového systému v členskom štáte. Úradník B pracoval rovnako dlho pre Spoločenstvo. Práva na dôchodok, ktoré vznikli úradníkovi A, sú prevedené do systému Spoločenstva. Z platu úradníka B ako úradníka Spoločenstva sa 15 rokov vykonávali príspevky odvádzané z platu do dôchodkového systému a práva na starobný dôchodok, ktoré mu vznikli z tejto služby, sú už súčasťou systému Spoločenstva. Predpokladajme ďalej, že v čase odchodu obidvoch do starobného dôchodku vo veku 60 rokov sú obidvaja zaradení v tej istej platovej triede a stupni, pričom obidvaja prešli rovnakým služobným postupom a obidvom boli počas predchádzajúcich 20 rokov vykonávané rovnaké zrážky z platu.
26.
V akom rozsahu sú tieto dve situácie porovnateľné? V akom rozsahu a v akom ohľade môžu rozdiely medzi príspevkami úradníka A a B počas prvých 15 rokov vyžadovať alebo odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie?
27.
Na účel zodpovedania na tieto otázky je nutné skúmať povahu dotknutých príspevkov a ich vzťah k starobným dôchodkom Spoločenstva, ktoré budú A a B poberať.
28.
Dôchodkový systém vytvorený služobným poriadkom v podstate obsahuje záväzok Spoločenstva a v konečnom dôsledku aj členských štátov (
13
) vyplácať úradníkom v dôchodku percentuálny podiel ich posledného platu ako uznanie za ich službu v Spoločenstve. Tento podiel sa určuje len podľa dĺžky služby. Celkovo je možné na tento starobný dôchodok pozerať ako na uznanie a odmenu, tak úradníkových výkonov počas jeho služby v Spoločenstvách (vyjadrených posledným platom), ako aj dĺžky jeho služby v Spoločenstvách (vyjadrenej dĺžkou služby). Súčasne však úradník finančne prispieva vo forme zrážok z platu. Tieto zrážky slúžia k čiastočnej úhrade nákladov dôchodkového systému. (
14
) Percentuálny podiel posledného platu každého úradníka, ktorý sa mu vypláca ako starobný dôchodok, je však určovaný podľa dĺžky doby, počas ktorej sú uskutočňované zrážky vo forme týchto odpočtov, a nie podľa ich výšky.
29.
Možnosť previesť do systému Spoločenstva práva na starobný dôchodok, ktoré sa predtým nadobudli inde, nespadá do tohto rámca. Je dobrovoľná a nie povinná. (
15
) Ak sa táto možnosť využije, (budúca, eventuálna) povinnosť jednej alebo viacerých dôchodkových inštitúcií voči jednotlivcovi je prevedená na jeho nového zamestnávateľa, Európske spoločenstvá, a týmto zamestnávateľom uznaná. Prevod povinnosti sa uskutočňuje prevodom kapitálu do rozpočtu Spoločenstva, čo opäť slúži k čiastočnej úhrade nákladov dôchodkového systému. Pre výpočet danej sumy sú príslušné vnútroštátne systémy. Nie je upravený služobným poriadkom ani jeho vykonávacími ustanoveniami a nie je kontrolovaný ani zo strany inštitúcií Spoločenstva. Podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku je to však táto suma, ktorá je s prihliadnutím na platovú triedu, do ktorej je úradník zaradený pri skončení skúšobnej doby, prevedená na dodatočný počet rokov služby započítateľných do dôchodku.
30.
Základom pre výpočet konečného starobného dôchodku našich dvoch úradníkov A a B tak v obidvoch prípadoch bude ich posledný plat. Obidvaja dostanú 40 % tohto platu na základe 20 rokov, ktoré medzi svojím 40. a 60. rokom života strávili v služobnom pomere v Spoločenstvách. V tomto rozsahu je ich situácia rovnaká a v tomto rozsahu sa s nimi bude zaobchádzať rovnako, takže nie je možné hovoriť o diskriminácii.
31.
Pokiaľ však ide o ich práva na dôchodok na základe ich zamestnania medzi 25. a 40. rokom života, zaobchádza sa s nimi rozdielne. Úradník B získa ďalších 30 % posledného platu za svojich prvých 15 rokov v službe v Spoločenstvách bez ohľadu na výšku príspevkov odvádzaných zo svojho platu počas tohto obdobia. Naopak, úradník A (pravdepodobne) získa rozdielnu percentuálnu sadzbu, založenú na kapitále prevedenom do systému Spoločenstva, predstavujúcim práva na starobný dôchodok, ktoré vznikli v rovnakom období inde a odrážajúcej sumu príspevkov, ktoré boli na tento účel odvedené.
32.
Ktoré znaky týchto dvoch situácií sú v tomto zmysle relevantné pre výpočet príslušnej percentuálnej sadzby? Sú tieto znaky porovnateľné?
33.
Podľa článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku sú jedinými relevantnými kritériami v prípade úradníka A prevedená suma a platová trieda, do ktorej bol úradník zaradený pri ukončení skúšobnej doby. Pokiaľ ide o úradníka B, je podľa článku 77 služobného poriadku jediným relevantným kritériom dĺžka jeho služby v Spoločenstvách. V podstate nie sú peňažná suma a časové obdobie porovnateľnými veličinami, takže nevyžadujú, prípadne ani neumožňujú, rovnaké zaobchádzanie. Navyše by hľadanie ďalších porovnateľných kritérií, na ktorých by sa dala založiť takáto rovnosť zaobchádzania, nutne viedlo k tomu, že by nebolo možné zohľadniť kritériá aspoň jedného z obidvoch ustanovení služobného poriadku, pričom žiadne z nich nebolo týmto odvolaním spochybnené.
34.
V každom prípade tieto jediné dva aspekty, ktoré by mohli byť prípadne porovnané a na ktoré poukázala pani Lindorfer — a to dĺžka obdobia prispievania a výška príspevku do rozpočtu Spoločenstva — nie sú podľa môjho názoru porovnateľné.
35.
Pätnásť rokov, počas ktorých A prispieval do vnútroštátneho systému, nie je možné na účely dôchodku Spoločenstva porovnať s prvými pätnástimi rokmi, počas ktorých B prispieval do systému Spoločenstva. V prípade úradníka B predstavujú práva na dôchodok, ktoré počas tohto obdobia nadobudol, čiastočné uznanie príspevkov odvádzaných z platu (bez poukázania na ich skutočnú výšku), osobitne však uznanie jeho služieb voči Spoločenstvám. Úradník A voči Spoločenstvám žiadne služby nevykonal a tie služby, ktoré nepochybne poskytol jednému alebo viacerým vnútroštátnym zamestnávateľom, nie sú službami voči Spoločenstvám, a ani ich nie je možné na nich preniesť.
36.
Z rovnakého dôvodu tiež nemôžu byť dotknuté príspevky porovnané. Ako protihodnotu za dodatočné práva na dôchodok úradníka A získa Spoločenstvo len prevedenú sumu predstavujúcu vnútroštátne práva na dôchodok. Ako protihodnotu za práva na dôchodok úradníka B, pokiaľ ide o 15 rokov služby, získali Spoločenstvá nielen zrážky z platu B (čo predstavuje úsporu pre rozpočet), ale predovšetkým 15 rokov jeho služieb. Tieto dve peňažné sumy teda nepredstavujú porovnateľné veličiny.
37.
Zastávam preto názor, že pokiaľ ide o uplatnenie zásady rovnosti zaobchádzania, nie je situácia úradníka, ktorý pri nástupe do služby v Spoločenstve prevádza do dôchodkového systému Spoločenstva kapitál predstavujúci jeho práva na dôchodok nadobudnuté v rámci vnútroštátneho systému, porovnateľná so situáciou úradníka, ktorý do služby nastúpil v mladšom veku a prispieval do dôchodkového systému Spoločenstva svojimi službami, ako aj zrážkami z platu.
Diskriminácia na základe pohlavia
38.
Generálny advokát Jacobs sa otázkou diskriminácie na základe pohlavia zaoberal v bodoch 41 až 70 svojich návrhov. Jeho argumentácie, tak ako ich chápem, boli v zásade nasledujúce:
—
základná zásada rovnosti zaobchádzania pre mužov a ženy, v rozhodnom čase vyjadrená osobitne v článku 1a ods. 1 služobného poriadku, zakazuje akúkoľvek diskrimináciu na základe pohlavia pri zaobchádzaní s úradníkmi Spoločenstva,
—
výnimky z tejto základnej zásady musia byť výslovne legislatívne stanovené; (
16
) takéto výnimky je potrebné vykladať striktne. Neexistuje však žiadna výnimka pre zaobchádzanie s prevodmi práv na dôchodok do dôchodkového systému Spoločenstva,
—
objektívne odôvodnenie diskriminácie na základe pohlavia je v zásade prípustné len v prípade nepriamej diskriminácie. Diskriminácia v prejednávanom prípade je však založená priamo a len na pohlaví,
—
aj keby bolo odôvodnenie prípustné, nemôže argument uznaný Súdom prvého stupňa — podľa ktorého riadna finančná správa dôchodkového systému Spoločenstva musí zohľadňovať rozdielnu priemernú dĺžku života mužov a žien — odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie, len pokiaľ ide o prevody práv na dôchodok; riadna správa môže byť zabezpečená uplatnením priemernej hodnoty pre obidve pohlavia, tak ako je tomu pri právach na starobný dôchodok, ktoré vznikli v rámci samotného systému Spoločenstva.
39.
V podstate s touto analýzou súhlasím a nevidím žiadny dôvod na jej prehlbovanie alebo upresňovanie. Obmedzím sa preto na niekoľko poznámok reagujúcich na pripomienky a vyjadrenia uskutočnené v rámci opätovného konania.
40.
Komisia a Rada najskôr polemizujú podľa ich názoru s nesprávnym odkazom, ktorý urobil generálny advokát Jacobs na článok 141 ES. Toto ustanovenie údajne nie je možné uplatniť na skutkový stav v rámci tohto odvolania. Článok 141 ES sa predovšetkým týka zásady rovnakej odmeny za rovnakú prácu. Súd prvého stupňa považoval dôchodok za formu odloženej odmeny, ak sa vypláca na základe pracovného pomeru príjemcu u skoršieho zamestnávateľa. Zvýšenie dôchodku, na ktorý bude mať pani Lindorfer nárok, v dôsledku prevodu jej práv na dôchodok do systému Spoločenstva však nebude vyplácané na tomto základe. Nie je ju preto možné považovať za odloženú odmenu. Pokiaľ ide o pani Lindorfer, tá trvá na význame článku 141 ES a jeho uplatniteľnosti na prevod práv do dôchodkového systému Spoločenstva.
41.
Pokiaľ ide o vzťah medzi zamestnaním pani Lindorfer v Rakúsku a zvýšením dôchodku Spoločenstva, na ktorý bude mať pri odchode do dôchodku nárok, zastávala by som názor inštitúcií Spoločenstva. Jej práva na dôchodok v Rakúsku je v podstate možné považovať za odloženú odmenu, pokiaľ sa nepremení na kapitál a nie je vložená do rozpočtu Spoločenstva. Odvtedy už žiadna odložená odmena v Rakúsku neexistuje a prevedená suma nemá súvislosť so žiadnym právom na plat, ktorý má voči Spoločenstvu.
42.
Podľa môjho názoru však generálny advokát Jacobs, aby dospel k svojmu záveru, na článok 141 ES a povahu dôchodkov ako na odložené odmeny osobitne neodkazoval a ani tak robiť nemusel. V bodoch 41 až 44 svojich návrhov najskôr poznamenal, že pani Lindorfer na tento článok odkazuje a aké dôvody na to uvádza. Neskôr uviedol všeobecnú zásadu rovnosti zaobchádzania — ktorej vyjadrením je aj článok 141 ES — a všeobecne jej uplatnenie na služobný poriadok a konkrétne na prevod práv na dôchodok. Nakoniec zdôraznil výslovnú požiadavku rovnosti zaobchádzania bez diskriminácie na základe pohlavia uvedenú v článku 1a ods. 1 služobného poriadku. Jeho následný rozbor bol založený výlučne na tejto všeobecnej zásade a jej uplatnení na konkrétne okolnosti, a len raz v bode 61 uvádza pojem dôchodok ako odloženú odmenu.
43.
Podľa môjho názoru všeobecná zásada a článok 1a ods. 1 služobného poriadku poskytujú viac než len dostatočné odôvodnenie názoru, ku ktorému dospel generálny advokát Jacobs. Výpočet dodatočného počtu rokov služby započítateľných na dôchodok na základe kapitálu, ktorý je prevedený do dôchodkového systému Spoločenstva, sa riadi výlučne ustanoveniami služobného poriadku. V rozhodnom čase služobný poriadok výslovne vyžadoval rovnaké zaobchádzanie bez diskriminácie na základe pohlavia. Osobitný dôraz pani Lindorfer na článok 141 ES nie je podľa môjho názoru ani nutný, ani relevantný.
44.
Po druhé Komisia spochybňuje, že generálny advokát Jacobs sa svojou analýzou obmedzil na špecifickú situáciu služobného poriadku a dôchodkového systému Spoločenstva. Ak by bolo použitie poistno-matematických hodnôt rozdielnych pohlaví v tejto súvislosti vylúčené, potom by podľa názoru Komisie bolo vylúčené aj v iných súvislostiach, ako napríklad pri životnom poistení.
45.
Tieto pochybnosti nepovažujem za podstatné pre rozhodnutie o prejednávanom odvolaní.
46.
Netvrdím, že normotvorca Spoločenstva nikdy nemôže stanoviť odôvodnené odchýlky z požiadavky rovnosti zaobchádzania, aby napríklad pripustil uplatnenie rozdielnych poistno-matematických tabuliek. Urobil tak napríklad, pokiaľ ide o dávkovo definované zamestnanecké dôchodkové systémy financované prostredníctvom kapitalizácie. (
17
) Môže tak prípadne urobiť aj v iných príslušných oblastiach, napríklad v oblasti životného poistenia. (
18
) Otázka spochybnenia takejto legislatívnej odchýlky v prejednávanej veci nenastáva. (
19
) Služobný poriadok žiadnu takúto odchýlku neobsahuje. Všeobecná zásada tak zostáva, ako to výslovne vyplýva z článku 1a ods. 1 služobného poriadku, jednoznačne a priamo uplatniteľná na také vykonávacie ustanovenia, akými sú vykonávacie ustanovenia v prejednávanej veci.
47.
Po tretie názor, ktorý zastával generálny advokát Jacobs, sa zdá byť potvrdený zavedením „pohlavne neutrálnych“ poistno-matematických tabuliek v roku 2004, ktorým bolo zaobchádzanie s prevodmi práv na dôchodok — pokiaľ ide o kritérium pohlavia — uvedené do súladu so zaobchádzaním s právami nadobudnutými v rámci systému Spoločenstva.
48.
Ak pred rokom 2004 mohol byť rozdiel v priemernej dĺžke života mužov a žien objektívnym faktorom odôvodňujúcim potlačenie jednotného zaobchádzania, potom sa zdá nepravdepodobné, že by tomu tak už nebolo v roku 2004, iba ak by sa priemerná dĺžka života mužov a žien priblížili. Nikto netvrdí, že tomu tak bolo.
49.
Presvedčivé nie je ani vyjadrenie Rady a Komisie, že aj keď „pohlavne neutrálne“ hodnoty boli zavedené na účel väčšej rovnoprávnosti úradníkov mužov a žien, išlo o legislatívne rozhodnutie odôvodnené nie právnou povinnosťou, ale povinnosťou morálnou, a že neznamená, že skoršie tabuľky, ktoré rozlišovali na základe pohlavia, predstavovali diskrimináciu.
50.
Ak úradníci majú „právo na rovnaké zaobchádzanie bez priamej alebo nepriamej diskriminácie na základe… pohlavia“ (
20
), všetko, čo nezodpovedá zásade rovnosti zaobchádzania, je nevhodné. Skutočnosť, že sa môžu uplatniť jednotné hodnoty vyjadrujúce rovnosť zaobchádzania, podľa môjho názoru presvedčivým spôsobom ukazuje, že skoršie pravidlá skutočne porušovali uvedené právo na rovnaké zaobchádzanie.
Diskriminácia na základe veku v zmysle rozsudku Mangold
51.
Svoju analýzu otázky diskriminácie na základe veku generálny advokát Jacobs založil na troch hlavných bodoch. (
21
) V podstate zastával názor, že:
—
niektoré faktory, ktoré Súd prvého stupňa uznal ako odôvodňujúce rozdielne zaobchádzanie s prevodmi práv na dôchodok v závislosti od veku dotknutého úradníka, nie sú pre takéto zaobchádzanie relevantné; iné nemohli odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie len na prevody, ak žiadne takéto rozdielne zaobchádzanie pri právach na starobný dôchodok nevzniklo v rámci samotného systému Spoločenstva,
—
nebolo však dostatočne preukázané, že rozdielne zaobchádzanie nemôže byť odôvodnené tým, že kapitál prevedený do rozpočtu Spoločenstva sa môže považovať za sumu ponechanú v rozpočte až do odchodu úradníka do starobného dôchodku, a teda počas rozdielneho časového obdobia v závislosti od veku každého úradníka v čase prevodu,
—
ďalej by zákaz diskriminácie na základe veku mal byť z dôvodu svojej povahy a z dôvodu historického vývoja vykladaný a uplatňovaný menej striktne ako zákaz diskriminácie na základe pohlavia.
52.
Formuláciou svojej otázky Súdny dvor vyvolal debatu, predovšetkým pokiaľ ide o posledné z troch uvedených hľadísk. V rozsudku Mangold Súdny dvor stanovil, že „zásadu zákazu diskriminácie na základe veku teda treba považovať za všeobecnú zásadu práva Spoločenstva“, ktorá vyplýva z ústavných tradícií a medzinárodných právnych nástrojov. To by mohlo naznačovať, že tento zákaz má dlhšiu tradíciu a je zakotvený hlbšie, ako sa generálny advokát Jacobs domnieval. Pokiaľ by tomu tak bolo, mal by sa tento zákaz možno vykladať a uplatňovať rovnako striktne ako zákaz diskriminácie na základe pohlavia.
53.
Nie som však presvedčená o tom, že rozsudok Mangold je v nejakom dôležitom ohľade podstatný pre analýzu prejednávanej veci.
54.
Vo svojich návrhoch k tejto veci generálny advokát Tizzano pri skúmaní otázok predložených vnútroštátnym súdom týkajúcich sa výkladu smernice 2000/78 pripomenul, „že už pred prijatím [uvedenej smernice] a v nej obsiahnutých špecifických ustanoveniach bola Súdny dvorom uznaná existencia všeobecnej zásady rovnosti, ktorá zaväzuje všetky členské štáty ‚pri vykonávaní právnej úpravy Spoločenstva‘, a ktorú teda môže Súdny dvor uplatniť pre posúdenie vnútroštátnych právnych úprav, ktoré ‚spada[jú] do rozsahu pôsobnosti práva Spoločenstva‘“ (
22
). Poukázal na to, že požiadavky všeobecnej zásady rovnosti (
23
) a špecifická požiadavka smernice sú „v podstate zhodné“, a navrhol preto, že „možno by bolo vhodnejšie odvolať sa na zásadu rovnosti — na ktorú sa odvoláva, aj keď len nepriamo, aj vnútroštátny súd —, pretože práve ako všeobecná zásada práva Spoločenstva, ktorá ukladá presnú a nepodmienenú povinnosť, je účinná voči všetkým, a na rozdiel od smernice by ju tak mohol pán Mangold priamo uplatniť voči advokátovi Helmovi a [vnútroštátny súd] by ju mohol aplikovať v konaní vo veci samej“ (
24
).
55.
Vo svojom rozsudku Súdny dvor zdôraznil, že zdrojom samotnej zásady zákazu tých foriem diskriminácie, ktoré sú uvedené v článku 1 smernice 2000/78, sú rôzne medzinárodné právne nástroje a ústavné tradície spoločné členským štátom. (
25
) Bezpochyby tu ide o odkaz na všeobecnú zásadu rovnosti. Špecifický zákaz diskriminácie na základe veku je tak vo vnútroštátnom, ako aj v medzinárodnom kontexte príliš nový a rozdielne formulovaný na to, aby vyhovoval tomuto opisu. (
26
) Právo na rovnosť pred zákonom, ktoré je nakoniec možné považovať za pôvod tohto zákazu, je však pre právne systémy členských štátov podstatné. (
27
)
56.
Je preto logické chápať bod 74 rozsudku a úvodné ustanovenia smernice 2000/78 tak, že zákaz diskriminácie na základe veku, rovnako ako iných diskriminácií na špecifickom základe, predstavuje „špecifické vyjadrenie všeobecnej zásady rovnosti“, ktorá „je súčasťou základov Spoločenstva“ (
28
).
57.
Je pravdou, že v bodoch 74 až 78 rozsudku sa striedavo odkazuje na všeobecnú zásadu rovnosti zaobchádzania a zákaz diskriminácie na základe veku. V rozsahu, v akom možno bod 75 chápať tak, že identifikuje doposiaľ neznámu základnú zásadu práva Spoločenstva („zákaz diskriminácie na základe veku“), vznikli v akademických kruhoch obavy. (
29
) Rozsiahlejšie bude táto otázka a jej dôsledky možno vysvetlená vo veci Palacios de la Villa, (
30
) v ktorej členské štáty mali príležitosť predložiť pripomienky.
58.
Za súčasného stavu veci navrhujem rozsudok Mangold vykladať tak, že v práve Spoločenstva nebol žiadny osobitný, predtým existujúci zákaz diskriminácie na základe veku, ale skôr, že diskriminácia na základe veku bola vždy vylúčená všeobecnou zásadou rovnosti, a smernica 2000/78 zaviedla osobitný, podrobný rámec na zaobchádzanie s touto diskrimináciou (ako aj s niektorými inými špecifickými druhmi diskriminácie). Takýto výklad sa zdá byť v súlade s výrokom v bode 76 rozsudku, podľa ktorého „dodržiavanie všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania, najmä na základe veku, teda nemôže závisieť od uplynutia lehoty poskytnutej členským štátom na prebratie smernice, ktorou sa má zaviesť všeobecný rámec boja proti diskriminácii na základe veku“.
59.
V každom prípade zákazy špecifických druhov diskriminácie zjavne spadajú tiež pod všeobecné pravidlo, podľa ktorého sa porovnateľné situácie nemajú posudzovať rozdielne a rozdielne situácie sa nemajú posudzovať rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené.
60.
Aké zmeny to prináša pri analýze prípadu, ak je skúmaný so zreteľom na špecifický zákaz diskriminácie na základe veku, a nie so zreteľom na všeobecnú zásadu rovnosti?
61.
Jeden rozdiel spočíva v tom, že vo všeobecnom prípade je najskôr potrebné stanoviť, ktoré charakteristické znaky — spoločné alebo iné — sú pre voľbu dotknutého zaobchádzania relevantné, zatiaľ čo špecifické pravidlo naznačuje, že jeden konkrétny charakteristický znak (v tomto prípade vek) je v zásade považovaný za irelevantný.
62.
Ďalší rozdiel spočíva v tom, že všetky špecifické zákazy v práve Spoločenstva sú v rozdielnej miere upravené ustanoveniami Zmluvy a/alebo sekundárnym právom, takže pravidlá je možné formulovať so zreteľom napríklad na určité konanie (akým je pozitívna činnosť), na ktoré sa zákaz nevzťahuje, prípustné odôvodnenie a dôkazné bremeno v prípade uplatnenia odôvodnenia. Tam, kde je možné uplatniť len všeobecnú zásadu, je samozrejme naďalej možné objektívne odôvodnenie, avšak neexistujú žiadne osobitné doplňujúce pravidlá s výnimkou návodu, ktorý je možné odvodiť z judikatúry Súdneho dvora.
63.
Aké závery vyplývajú z týchto úvah pre hodnotenie spôsobu, akým Súd prvého stupňa preskúmal tvrdenie pani Lindorfer týkajúce sa diskriminácie na základe veku?
64.
Po prvé Súd prvého stupňa tým, že preskúmal niekoľko odôvodnení rozdielneho zaobchádzania v dôsledku použitých poistno-matematických hodnôt, konkludentným spôsobom uznal, že odôvodnenie je nevyhnutné a že kritérium veku na výpočet dodatočného počtu odpracovaných rokov započítateľných do dôchodku pani Lindorfer nie je samo osebe relevantné. Tento prístup je správny bez ohľadu na to, či sa uplatní osobitný zákaz diskriminácie na základe veku, alebo všeobecný zákaz diskriminácie. V tomto rozsahu je preto nepodstatné to, či sa rozsudok Mangold vykladá tak, že ide o uplatnenie všeobecnej zásady rovnosti alebo že sa ním stanovuje osobitný zákaz diskriminácie na základe veku.
65.
Po druhé je celkom zjavné, že v čase prijatia napadnutého rozhodnutia vo veci pani Lindorfer (
31
) neexistovali žiadne platné ustanovenia práva Spoločenstva či už v služobnom poriadku, alebo v inej oblasti, ktorá by upravovala osobitný zákaz diskriminácie na základe veku. Článok 13 ES nemá priamy účinok, ale len oprávňuje Radu, aby prijala vhodné opatrenia na boj proti takejto diskriminácii, pričom takéto opatrenia boli prijaté až asi tri týždne po prijatí napadnutého rozhodnutia v podobe smernice 2000/78. Osobitný zákaz bol do služobného poriadku začlenený až v roku 2004.
66.
Pri posudzovaní odôvodnenosti rozdielneho zaobchádzania v dôsledku uplatnených poistno-matematických hodnôt, ktoré boli v prípade pani Lindorfer rozdielne podľa veku, nemusel teda Súd prvého stupňa skúmať žiadne osobitné kritériá, ako napríklad kritériá uvedené v článku 6 smernice 2000/78 alebo v článku 1d ods. 6 služobného poriadku v súčasnom znení. (
32
) Ak by to ale aj musel spraviť, nie je podľa môjho názoru možné domnievať sa, že by odôvodnenia uznané Súdom prvého stupňa boli v rozpore s kritériami uvedenými v týchto ustanoveniach, formulovanými skôr široko a voľne.
67.
Na základe povedaného a bez ohľadu na budúci vývoj pri zaobchádzaní s diskrimináciou na základe veku v práve Spoločenstva vcelku súhlasím so všeobecnými úvahami, ktoré zastával generálny advokát Jacobs v bode 83 a nasledujúcich jeho návrhov. V zásade zastáva názor, že nie je primerané — prípadne ani možné — uplatňovať zákaz diskriminácie na základe veku v prejednávanej veci rovnako prísne ako zákaz diskriminácie na základe pohlavia. Napriek tomu nesúhlasí s tromi zo štyroch odôvodnení uznanými Súdom prvého stupňa. V tomto ohľade by som chcela uviesť len niekoľko krátkych poznámok.
68.
Generálny advokát Jacobs odôvodnenia uznané Súdom prvého stupňa rozdelil nasledujúcim spôsobom: (
33
) i) pravdepodobná dĺžka obdobia, počas ktorého sa bude prevedený kapitál nachádzať v rozpočte Spoločenstva; ii) predpokladaný služobný postup daného úradníka; iii) pravdepodobnosť, že mu budú vyplatené dávky, a iv) a pravdepodobné trvanie vyplácania dávok.
69.
Pokiaľ ide o bod i), odôvodnenie neuznal bezvýhradne, (
34
) avšak zastával názor, že je na pani Lindorfer, aby vyvrátila platnosť tohto odôvodnenia. V bode 82 svojich návrhov uviedol: „Hoci by bolo možné spochybniť odôvodnenie Súdu prvého stupňa podrobnejšou finančnou analýzou, nedomnievam sa, že je možné tvrdiť, že pani Lindorfer sa to podarilo.“ S týmto názorom súhlasím a zastávam názor, že pani Lindorfer v opätovne otvorenom konaní nepredložila žiadne doplňujúce odôvodnenie ani doplňujúci dôkaz.
70.
Pokiaľ ide o bod ii), plne súhlasím s analýzou, ktorú vykonal generálny advokát Jacobs v bode 79 jeho návrhov. Doplnila by som, že v praxi v rámci jednotlivých kategórií služobného poriadku v znení platnom pred rokom 2004 končili služby väčšiny úradníkov približne v rovnakej platovej triede a rozdiely boli v tomto ohľade dané faktormi, ktoré nesúviseli s vekom pri nástupe do služby.
71.
Pokiaľ ide o bod iii), takisto súhlasím s analýzou v bode 78. Aj keď očakávaná priemerná dĺžka života skupiny mladších osôb je kratšia ako v skupine starších osôb (pretože niektorí zomrú predtým, ako dosiahnu vek staršej skupiny), platí táto skutočnosť v rovnakej miere pre úradníkov, ktorí sú v službe Spoločenstviev, ako aj pre úradníkov, ktorí do služby nastupujú. S úradníkmi v aktívnej službe sa nezaobchádza rozdielne (odpracované roky v služobnom pomere v Spoločenstvách nie sú s rastúcim vekom úradníka prepočítavané na postupne sa zmenšujúci percentuálny podiel posledného platu). Napadnutý rozsudok neobsahuje žiadne vysvetlenie, prečo je za týchto okolností pri prevode do dôchodkového systému Spoločenstva nevyhnutné rozlišovať podľa veku.
72.
Nakoniec si myslím, že pokiaľ ide o bod iv), Súd prvého stupňa mal asi v úmysle poukázať na rozdielne zaobchádzanie na základe pohlavia. V každom prípade sa zdá, že nijakým spôsobom nesúvisí s vekom úradníka pri nástupe do služby. Na rozdiel od očakávanej priemernej dĺžky života mladšej a staršej skupiny, na ktorú som poukázala v predchádzajúcom bode, súvisí časové obdobie, počas ktorého bude starobný dôchodok vyplácaný, výlučne s očakávanou priemernou dĺžkou života v určitom veku odchodu do dôchodku, pričom v tomto okamihu nutne odpadajú všetky rozdiely týkajúce sa očakávanej priemernej dĺžky života v čase nástupu do služby.
Možné odôvodnenie uplatnenia „zásady kapitalizácie“
73.
Ako som už uviedla vyššie, body predložené účastníkmi konania boli formulované vo francúzštine a samozrejme vo francúzštine ako v jazyku konania v tejto veci boli prejednané.
74.
Všeobecnými významami francúzskeho slova „capitalisation“ sú i) premena úrokov alebo zisku na kapitál, ii) určenie hodnoty investičného majetku vo vzťahu k zisku, ktorý vytvára, alebo iii) akumulácia kapitálu. (
35
)
75.
Existuje však aj osobitný význam v oblasti starobných dôchodkov, kde „régimes par capitalisation“ (v angličtine „funded schemes“, teda kapitalizačné systémy) je v protiklade k „régimes par répartition“ (v angličtine „unfunded“ alebo „pay-as-you-go“, teda nekapitalizačné systémy alebo systémy fungujúce na základe predbežného financovania.
76.
V skôr uvedenom systéme sú príspevky platené budúcimi príjemcami alebo v ich mene do fondu spravidla založeného s cieľom poskytovať v budúcnosti dostatočné prostriedky na financovanie budúcich starobných dôchodkov. Každá profesijne aktívna generácia tak v skutočnosti platí na svoje starobné dôchodky. V dôsledku toho je vo všeobecnosti možné v každom okamihu priradiť k právu určitého účastníka určitý kapitál.
77.
V druhom uvedenom systéme slúžia naopak príspevky platené súčasne profesijne aktívnymi účastníkmi alebo v ich mene na financovanie starobných dôchodkov osôb, ktoré sú v súčasnosti na starobnom dôchodku. Každá generácia platí na starobné dôchodky staršej generácie (systém je tak založený na solidarite) a neexistuje žiadny kapitál, ktorý by zodpovedal budúcim právam súčasného prispievateľa.
78.
Dôchodkový systém Spoločenstva je svojou základnou štruktúrou, podľa ktorej sa starobné dôchodky vyplácajú na základe služobného pomeru v Spoločenstvách, zjavne bližší druhému z uvedených dôchodkových systémov. Aktívni úradníci sa vzdávajú časti svojich platov, ktorá sa používa na vyplácanie starobných dôchodkov bývalým úradníkom. Pokiaľ však ide o prevody do systému, systém sa osobitne nepodobá žiadnemu z obidvoch uvedených druhov dôchodkových systémov. Dochádza len k jednorazovej kapitálovej platbe, avšak neexistuje žiadny fond.
79.
Zdroje týchto prevodov môžu pochádzať z kapitalizačných systémov (régimes par capitalisation) alebo systémov fungujúcich na základe priebežného financovania, ktorých podstatným znakom je zásada solidarity. (
36
) V prvom prípade je pravdepodobne možné sumu, ktorá sa má previesť, v pôvodnom fonde zistiť, v druhom prípade sa musí stanoviť pomocou „kapitalizácie“ (vo všeobecnom význame prepočtu na kapitál) budúcich práv na starobný dôchodok, ktoré vznikli dotknutému jednotlivcovi.
80.
Otázkou položenou Súdnym dvorom je, či „zásada kapitalizácie“ môže v nejakom rozsahu odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie na základe pohlavia alebo veku pri prevode práv na starobný dôchodok nadobudnutých v rámci vnútroštátneho dôchodkového systému do dôchodkového systému Spoločenstva, ktorého podstatným znakom je zásada solidarity.
81.
Podľa môjho názoru nie je možné žiadne odôvodnenie takéhoto druhu bez ohľadu na to, aký pojem „kapitalizácie“ použijeme.
82.
Z hľadiska systému Spoločenstva je nepodstatné, či vnútroštátny systém, z ktorého prevod pochádza, je kapitalizačným systémom, alebo systémom fungujúcim na základe priebežného financovania — či prevedená suma sa chápe ako „vlastníctvo“ úradníka alebo či sa musí vnútroštátnym systémom „kapitalizovať“ na základe jeho doterajších príspevkov alebo budúcich práv. V obidvoch prípadoch je do rozpočtu Spoločenstva zaplatená peňažná suma. Spôsob, akým sa k sume dospelo, nepodlieha kontrole ani prieskumu zo strany inštitúcií Spoločenstva. Otázkou skôr je, ako sa s touto sumou zaobchádza v rámci systému Spoločenstva.
83.
V tomto ohľade sa musí zásada rovnosti zaobchádzania zachovať tým, že sa podobné situácie budú posudzovať rovnako a rozdielne situácie v súlade s rozdielmi, ktoré medzi nimi existujú. Ak sú prevedené rovnaké sumy, majú sa posudzovať v zásade rovnako.
84.
Skutočnosť, že sa prevádza kapitál (na rozdiel od prevzatia budúcej, eventuálnej, trvalej povinnosti — na ktorú sa musí v systéme Spoločenstva premeniť), nemôže odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie na základe pohlavia alebo veku. Rozdiel medzi takýmto kapitálom a takouto povinnosťou nijako nesúvisí s rozlišovaním na základe pohlavia alebo veku.
85.
Podľa môjho názoru na tom nič nemôže zmeniť ani prípadné rozdielne zaobchádzanie podľa pohlavia alebo veku pri predchádzajúcom určení výšky prevedenej sumy v rámci vnútroštátneho systému, t. j. pri kapitalizácii. Aj v opačnom prípade by akékoľvek rozdielne zaobchádzanie Spoločenstva muselo závisieť na tom, do akej miery by rozdielne vnútroštátne zaobchádzanie vyžadovalo nápravu v každom jednotlivom prípade. Odôvodnenie systematického rozdielneho zaobchádzania len na základe pohlavia alebo veku v rámci systému Spoločenstva by nebolo možné.
Časové účinky rozsudku
86.
Zastávam preto ten istý názor ako generálny advokát Jacobs, že teda napadnuté ustanovenie vykonávacích ustanovení Rady je neplatné v rozsahu, v akom obsahuje diskrimináciu na základe pohlavia.
87.
Splnomocnený zástupca Rady vyjadril na pojednávaní obavu, že ak Súdny dvor dospeje k takému záveru, všetky úradníčky, ktorých práva na starobný dôchodok boli prevedené do systému Spoločenstva, ale ktorých konečné práva na starobný dôchodok ešte neboli stanovené, by mohli žiadať o opätovné posúdenie ich situácie. Požiadal preto Súdny dvor o to, aby časovo obmedzil účinky tohto rozsudku tak, ako napríklad v rozsudku Barber. (
37
)
88.
Podmienkou pre takéto obmedzenie je však riziko vážnych ekonomických dôsledkov — v tomto prípade pre rozpočet Spoločenstva — v prípade jeho neexistencie. (
38
)
89.
Vzhľadom na to, že Rada nepredložila žiadny dôkaz o tom, že je táto podmienka splnená, nie je podľa môjho názoru potrebné túto žiadosť podrobnejšie skúmať.
90.
V každom prípade, ako upozornila Komisia, odvolania sú podľa služobného poriadku viazané na veľmi krátke lehoty a doterajšie rozhodnutia na základe vykonávacích ustanovení v znení pred rokom 2004, ktoré diskriminačným spôsobom rozlišovali medzi mužmi a ženami, nie je možné po uplynutí lehoty napadnúť. (
39
)
Návrh
91.
Preskúmanie predložených otázok v tomto opätovne otvorenom konaní mi nedalo žiadny dôvod na to, aby som nesúhlasila so závermi, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs a ktorý Súdnemu dvoru navrhol:
—
zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. marca 2004, Lindorfer/Rada (T-204/01), v rozsahu, v akom žalobu zamietol s odôvodnením, že nejde o zakázanú diskrimináciu na základe pohlavia,
—
vyhlásiť článok 10 ods. 3 všeobecných vykonávacích ustanovení k článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev, prijatých Radou 13. júla 1992, za neplatný v rozsahu, v akom upravuje použitie odlišných poistno-matematických hodnôt na základe pohlavia,
—
zrušiť napadnuté rozhodnutie Rady z 3. novembra 2000,
—
zaviazať Radu na náhradu trov konania na obidvoch stupňoch.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Rozsudok Súdu prvého stupňa Lindorfer/Rada, T-204/01, Zb. VS s. I-A-83 a Zb. s. II-361.
(
3
)	Pozri body 71 až 93 návrhov.
(
4
)	C-144/04, Zb. s. I-9981. Návrh na začatie prejudiciálneho konania podal pracovný súd, ale vec sa teraz prejednáva pred Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavný súd), čo by mohlo viesť k tomu, že Bundesverfassungsgericht pozorne preskúma rozhodnutie Súdneho dvora.
(
5
)	Smernica Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Ú. v. ES L 303, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 79).
(
6
)	Body 74 a 75.
(
7
)	Generálnou advokátkou jemne zjednodušený text pôvodného francúzskeho znenia.
(
8
)	Komentár významu tohto pojmu bude uvedený nižšie — pozri body 73 a nasl.
(
9
)	Pozri bod 3 vyššie a body 94 až 108 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs.
(
10
)	Rozsudok z 20. októbra 1981, Komisia/Belgicko, 137/80, Zb. s. 2393, bod 11.
(
11
)	Pozri nedávny príklad v rozsudku z 12. septembra 2006, Eman a Sevinger, C-300/04, Zb. s. I-8055, bod 57 a tam citovanú judikatúru.
(
12
)	V rozsahu, v akom bol služobný poriadok v máji 2004 zmenený, by som chcela vopred objasniť, že všetky hypotézy, ktoré v tomto hypotetickom prípade uskutočním, sa zakladajú na skutkových okolnostiach existujúcich v čase rozhodnom pre posudzovanie veci pani Lindorfer, teda pred touto zmenou.
(
13
)	Pozri článok 83 služobného poriadku.
(
14
)	Hoci rozpočtová realita býva o niečo menej určitá: pozri body 15 a 81, ako aj poznámku pod čiarou 6 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs.
(
15
)	„Poberateľ dôchodku“ samozrejme môže — a mal by, ak je obozretný, — od príslušnej inštitúcie Spoločenstva získať výpočet hodnoty budúcich práv na starobný dôchodok Spoločenstva, ktorú je možné očakávať v dôsledku prípadného prevedenia kapitálu z vnútroštátneho dôchodkového systému na základe práv nadobudnutých v rámci tohto systému. Úradník sa potom môže rozhodnúť, či nadobudnuté práva ponechá vo vnútroštátnom systéme alebo či požiada o prevod do systému Spoločenstva.
(
16
)	Samozrejme je možné dodať, že akákoľvek takáto odchýlka musí byť odôvodnená sledovaním iného legitímneho (hoci čiastočne nezlučiteľného) cieľa a musí byť primeraná vo vzťahu k jeho dosiahnutiu.
(
17
)	V článku 6 ods. 1 písm. h) smernice Rady 86/378/EHS, už citovanej v poznámke pod čiarou 3 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs; pozri body 8 až 10 týchto návrhov. Toto ustanovenie sa teraz nachádza v článku 9 ods. 1 písm. h) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/54/ES z 5. júla 2006 o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania (prepracované znenie) (Ú. v. EÚ L 204, s. 23).
(
18
)	Zdá sa, že tak naozaj urobil v článku 5 ods. 2 smernice Rady 2004/113/ES z 13. decembra 2004 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania medzi mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a k ich poskytovaniu (Ú. v. EÚ L 373, s. 37), hoci k vymedzeniu rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia a ustanovenia článku 5 ods. 1 zatiaľ nedošlo. Pozri tiež odôvodnenia č. 18 a 19.
(
19
)	Ak bude takéto opatrenie spochybnené, bude Súdny dvor pochopiteľne musieť skúmať, či je odchýlka odôvodnená, pretože sleduje legitímny cieľ a je primeraná vo vzťahu k dosiahnutiu tohto cieľa.
(
20
)	Článok 1a ods. 1 služobného poriadku.
(
21
)	Pozri body 71 až 93 jeho návrhov.
(
22
)	Bod 83, citujúci okrem iného rozsudok z 12. decembra 2002, Rodriguez Caballero, C-442/00, Zb. s. I-11915, body 30 až 32.
(
23
)	Tá, jednoducho povedané, zakazuje, „aby ‚porovnateľné situácie neboli posudzované rozdielne a rozdielne situácie neboli posudzované rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené sledovaním legitímneho cieľa a ak je toto konanie ‚primerané a nevyhnutné na dosiahnutie‘ tohto cieľa“: tamže a tam citovaná judikatúra a porovnaj vyššie uvedené body 21 až 24.
(
24
)	Bod 84.
(
25
)	Bod 74.
(
26
)	Napríklad Správa o zákonných ustanoveniach členských štátov na boj proti diskriminácii vypracovaná Komisiou v roku 1999 na s. 70 upozorňuje: „V členských štátoch existuje len veľmi málo právnych predpisov týkajúcich sa diskriminácie na základe veku. V poslednom čase však niektoré krajiny prijali opatrenia na účel uľahčenia zamestnávania starších zamestnancov.“ Pozri tiež McGLYNN, C.: „EC legislation prohibiting age discrimination: ‚Towards a Europe for All Ages‘?“, Cambridge Yearbook of European Legal Studies, 2000, s. 179.
(
27
)	Pozri odôvodnenia č. 1 a 4 smernice 2000/78, ktorých znenie je zopakované v odôvodneniach iných smerníc vykonávajúcich osobitné aspekty rovnakého zaobchádzania.
(
28
)	Pozri rozsudok z 3. októbra 2006, Cadman, C-17/05, Zb. s. I-9583, bod 28. Táto formulácia je s malými odlišnosťami použitá v judikatúre Súdneho dvora, po prvýkrát osobitne v rozsudku z 19. októbra 1977, Ruckdeschel (117/76 a 16/77, Zb. s. 1753, bod 7).
(
29
)	Porovnaj napríklad „Editorial Comments: Horizontal direct effect — A law of diminishing coherence?“, Common Market Law Review, 2006, s. 1, a REICHOLD, H.: „Der Fall Mangold: Entdeckung eines europäischen Gleichbehandlungsprinzips?“, 5 Zeitschrift für Europäisches Arbeits- und Sozialrecht 55, 2006.
(
30
)	Vec C-411/05, vec v konaní pred veľkou komorou.
(
31
)	Dňa 7. novembra 2000: pozri bod 26 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs.
(
32
)	Pozri poznámkou pod čiarou 5 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs.
(
33
)	Bod 77 jeho návrhov.
(
34
)	Pozri body 80 a 81 jeho návrhov, ktoré stanovujú obidva spôsoby zohľadňovania.
(
35
)	Pozri definíciu pod názvami „capitalisation“ a „capitaliser“ napr. v slovníkovom rade Robert.
(
36
)	Vnútroštátny dôchodkový systém, z ktorého bol uskutočnený prevod pani Lindorfer, zrejme nebol kapitalizačným systémom.
(
37
)	Rozsudok zo 17. mája 1990, C-262/88, Zb. s. I-1889, body 40 až 45.
(
38
)	Pozri napríklad rozsudok Súdneho dvora z 27. apríla 2006, Richards, C-423/04, Zb. s. I-3585, bod 42.
(
39
)	Porovnaj napríklad rozsudky Súdneho dvora z 21. februára 1974, Kortner a i./Komisia, 15/73 až 33/73, 52/73, 53/73, 57/73 až 109/73, 116/73, 117/73, 123/73, 132/73 a 135/73 až 137/73, Zb. s. 177, a zo 14. septembra 1999, AssiDomän Kraft Products, C-310/97 P, Zb. s. I-5363, body 53 a nasl.