62017CJ0622_RES
Vec C‑622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
proti
Lietuvos radijo ir televizijos komisija
(návrh na začatie prejudiciálneho konania_ktorý podal Vilniaus apygardos administracinis teismas)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 4. júla 2019
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Slobodné poskytovanie služieb – Smernica 2010/13/EÚ – Audiovizuálne mediálne služby – Televízne vysielanie – Článok 3 ods. 1 a 2 – Sloboda prijímania a vysielania – Podnecovanie nenávisti z dôvodu štátnej príslušnosti – Opatrenia prijaté prijímajúcim členským štátom – Dočasná povinnosť daná poskytovateľom mediálnych služieb a iným osobám, ktoré poskytujú služby vysielania televíznych kanálov alebo televíznych vysielaní cez internet, vysielať alebo vykonávať retransmisiu televízneho kanála na území tohto členského štátu výlučne v balíkoch televíznych programov dostupných za poplatok“
Prejudiciálne otázky – Prípustnosť – Obmedzenia – Zjavne nerelevantné otázky a hypotetické otázky položené v kontexte vylučujúcom užitočnú odpoveď
(Článok 267 ZFEÚ)
(pozri body 24 – 27, 31)
Slobodné poskytovanie služieb – Činnosti televízneho vysielania – Smernica 2010/13 – Pôsobnosť – Poskytovateľ mediálnych služieb, ktorý spadá do príslušnosti členského štátu – Pojem – Kritériá – Redakčná zodpovednosť – Vyvodenie – Posúdenie vnútroštátnym súdom
[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/13, odôvodnenie 35 a článok 1 ods. 1 písm. c) a d), článok 2 ods. 2 písm. a) a článok 3 písm. a) až c)]
(pozri body 37 – 41, 43, 45 – 48, 52)
Slobodné poskytovanie služieb – Činnosti televízneho vysielania – Smernica 2010/13 – Zákaz obmedzenia retransmisie audiovizuálnych mediálnych služieb pochádzajúcich z iných členských štátov – Pôsobnosť – Opatrenie týkajúce sa verejného poriadku ukladajúce povinnosť dočasne vysielať televízny kanál pochádzajúci z iného členského štátu alebo vykonávať jeho retransmisiu výlučne v balíkoch dostupných za poplatok – Vylúčenie
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/13, článok 3 ods. 1 a 2; smernica Rady 89/552, článok 2a ods. 1 a 2)
(pozri body 70 – 77, 84 a výrok)
Zhrnutie
Členský štát môže z dôvodov týkajúcich sa verejného poriadku, akým je boj proti podnecovaniu k nenávisti, uložiť povinnosť dočasne vysielať televízny kanál pochádzajúci z iného členského štátu alebo vykonávať jeho retransmisiu výlučne v balíkoch dostupných za poplatok
Súdny dvor vo svojom rozsudku zo 4. júla 2019, Baltic Media Alliance (C‑622/17), rozhodol, že opatrenie, ktoré z dôvodu verejného poriadku ukladá povinnosť vysielať televízny kanál pochádzajúci z iného členského štátu alebo vykonávať jeho retransmisiu výlučne v balíkoch televíznych programov dostupných za poplatok, nespadá do pôsobnosti článku 3 smernice 2010/13 (
1
). Toto ustanovenie ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť voľný príjem a neobmedziť retransmisiu televíznych vysielaní z iných členských štátov na ich území z dôvodov, ktoré patria do oblastí koordinovaných smernicou, medzi ktorými sa nachádzajú opatrenia proti podnecovaniu k nenávisti.
NTV Mir Lithuania je televízny kanál určený pre litovskú verejnosť, ktorého podstatná časť programov je v ruskom jazyku. Litovská komisia pre rozhlasové a televízne vysielanie prijala rozhodnutie ukladajúce poskytovateľom mediálnych služieb distribuovať alebo vykonávať retransmisiu tohto kanála na litovskom území počas 12 mesiacov výlučne v balíkoch televíznych programov dostupných za poplatok. Toto rozhodnutie bolo prijaté na základe toho, že jeden z programov daného kanála obsahoval nepravdivé informácie, ktoré podnecovali k nepriateľstvu a nenávisti založených na štátnej príslušnosti voči pobaltským štátom. Baltic Media Alliance, spoločnosť zapísaná do registra v Spojenom kráľovstve a držiteľka britskej licencie na vysielanie televíznej stanice NTV Mir Lithuania, tvrdila, že toto rozhodnutie bolo prijaté v rozpore so smernicou 2010/13, pretože bránilo retransmisii televíznej stanice pochádzajúcej z niektorého iného členského štátu.
Pokiaľ ide o zákaz obmedzenia retransmisie stanovený v článku 3 smernice 2010/13, Súdny dvor najprv na základe kontextu, cieľov a genézy daného ustanovenia uviedol, že pojem „obmedzenie“ má v kontexte tejto smernice osobitný význam, ktorý je užší než pojem obmedzenie uvedené v článku 56 ZFEÚ. Nevzťahuje sa na každé obmedzenie slobody príjmu a retransmisie zo strany prijímajúceho členského štátu. Smernica 2010/13 v zásade nebráni uplatňovaniu vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá vo všeobecnosti sleduje cieľ všeobecného záujmu, bez toho, aby zaviedla druhú kontrolu vysielaní, ktorá by sa pridávala ku kontrole, ktorú má vykonať členský štát, z ktorého vysielanie pochádza.
Po tom, ako Súdny dvor spresnil svoju skoršiu judikatúru (
2
), rozhodol, že vnútroštátne opatrenie, ktoré vo všeobecnosti sleduje cieľ verejného poriadku a upravuje spôsoby distribúcie televízneho kanála spotrebiteľom v prijímajúcom členskom štáte, nepredstavuje prekážku v zmysle článku 3 smernice 2010/13, pokiaľ takéto podmienky nebránia v pravom zmysle slova retransmisii tohto kanála. Takéto opatrenie totiž nezavádza druhú kontrolu vysielania.
Vzhľadom na tieto zistenia Súdny dvor dospel k záveru, že opatrenie, o aké ide vo veci samej, nespadá do pôsobnosti článku 3 smernice 2010/13. Na jednej strane predmetné rozhodnutie totiž sleduje cieľ všeobecného záujmu, keďže zapadá do boja proti rozširovaniu informácií diskreditujúcich litovský štát a jeho cieľom je chrániť bezpečnosť litovského priestoru informácií, ako aj zabezpečiť a chrániť záujem verejnosti na tom, aby bola riadne informovaná. Na druhej strane nebráni retransmisii televízneho vysielania v pravom zmysle slova pochádzajúceho z iného členského štátu na litovskom území, pretože uvedený televízny kanál môže byť stále legálne vysielaný na tomto území a litovskí spotrebitelia ho môžu naďalej pozerať, pokiaľ si predplatia balík televíznych programov dostupných za poplatok.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách) (Ú. v. EÚ L 95, 2010, s. 1).
(
2
)	Rozsudok z 22. septembra 2011, Mesopotamia Broadcast a Roj TV, C‑244/10 a C‑245/10, EU:C:2011:607.