62005CJ0007_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Liidetud kohtuasjades C‑7/05–C‑9/05,
mille esemeks on EÜ asutamislepingu artikli 234 alusel Bundesgerichtshof’i (Saksamaa) 11. oktoobri 2004. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. jaanuaril 2005, menetluses
Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
versus
Ulrich Deppe,
Hanne-Rose Deppe,
Thomas Deppe,
Matthias Deppe,
Christine Urban (sünd. Deppe) (C-7/05),
versus
Siegfried Hennings (C-8/05)
versus
Hartmut Lübbe (C-9/05)
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud J. Makarczyk, P. Kūris (ettekandja), G. Arestis ja J. Klučka,
kohtujurist: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kohtusekretär: ametnik B. Fülöp,
arvestades kirjalikus menetluses ja 12. jaanuari 2006. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH, esindaja: Rechtsanwalt K. von Gierke,
– U. Deppe, H.-R. Deppe, T. Deppe, M. Deppe, C. Urban (C-7/05), S. Hennings (C-8/05) ja H. Lübbe (C‑9/05), esindaja: Rechtsanwalt M. Miersch,
– Saksamaa valitsus, esindaja: C. Schulze-Bahr,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: B. Doherty ja F. Erlbacher,
olles 9. veebruari 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 24. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1768/95 ühenduse sordikaitset käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 artikli 14 lõikes 3 osutatud põllumajandusliku erandi rakenduseeskirjade kohta (EÜT L 173, lk 14; ELT eriväljaanne 03/18, lk 63), muudetud komisjoni 3. detsembri 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 2605/98 (EÜT L 328, lk 6, ELT eriväljaanne 03/24, lk 162; edaspidi „määrus nr 1768/95”), artikli 5 lõigete 2, 4 ja 5 tõlgendamist.
2. Taotlus esitati vaidluses, mille poolteks olid ühelt poolt Saatgut-Treuhandverwaltung GmbH (edaspidi „STV”), ühenduse kaitse alla võetud sortide omanike (edaspidi „omanikud”) organisatsioon ja teiselt poolt Dieter Deppe pärijad Ulrich Deppe, Hanne-Rose Deppe, Thomas ja Mathias Deppe ja Christine Urban ning põllumajandustootjad Siegfried Hennings ja Hartmut Lübbe ning mille esemeks oli nimetatud kaitse alla kuuluvate sortide seemnete külvamisel makstav tasu.
Õiguslik raamistik
3. Vastavalt nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta (EÜT L 227, lk 1, ELT eriväljaanne 03/16, lk 390; edaspidi „algmäärus”) artiklile 1 kehtestatakse ühenduse sordikaitse süsteem, mis on taimesortide puhul üks ja ainus ühenduse tööstusomandiga seotud õiguse vorm.
4. Algmääruse artikli 14, millega sätestatakse erand ühenduse sordikaitsest, lõige 1 ütleb:
„Olenemata artikli 13 lõikest 2 ning põllumajandusliku tootmise kaitsmiseks on põllumajandustootjatel lubatud kasutada paljundamise eesmärgil põllul oma põllumajandusettevõttes koristatud tooteid, mille nad on saanud, kasutades oma põllumajandusettevõttes muude ühenduse kaitse alla võetud sortide kui hübriidsortide või sünteetiliste sortide paljundusmaterjali.”
5. Sama artikli lõike 3 neljas taane käsitleb neile tootjatele, kes ei ole väiketalunikud, seatud finantstingimusi, mille täitmisel saab seda soodustust kasutada. Need põllumajandustootjad peavad „maksma omanikule õiglase tasu, mis on märgatavalt väiksem kui samal maa-alal sama sordi paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise puhul nõutav summa; kõnealuse õiglase tasu tegelik tase võib aja jooksul muutuda, võttes arvesse seda, mil määral kasutatakse asjaomase sordi puhul lõikega 1 ettenähtud erandit”.
6. Määruse nr 1768/95 artikliga 1 kehtestatakse algmääruse artikli 14 lõikes 1 sätestatud erandi jõustamise tingimuste rakenduseeskirjad.
7. Määruse nr 1768/95 artikkel 2 sätestab:
„1. Artiklis 1 osutatud tingimusi rakendavad aretajat esindav omanik ning põllumajandustootja nii, et kaitstakse üksteise seaduslikke huve.
2. Seaduslikud huvid ei ole kaitstud, kui üht või mitut kõnealustest huvidest kahjustatakse, võtmata arvesse vajadust säilitada mõistlik tasakaal kõikide huvide vahel või proportsionaalsus asjakohase tingimuse eesmärgi ja selle rakendamise tegeliku mõju vahel.”
8. Nimetatud määruse artiklis 5 on sätestatud:
„1. Algmääruse artikli 14 lõike 3 neljanda taande kohaselt sordi omanikule makstava õiglase tasu määra kohta võivad omanik ja asjaomane põllumajandustootja sõlmida lepingu.
2. Kui sellist lepingut ei ole sõlmitud või seda ei kohaldata, peab õiglase tasu määr olema märgatavalt väiksem kui summa, mida nõutakse samal maa-alal sama sordi ametlikuks sertifitseerimiseks sobiva madalaima kategooria paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise puhul.
Kui põllumajandustootja ettevõtte piirkonnas ei ole kõnealuse sordi paljundusmaterjali litsentseeritult toodetud ning kui ühenduses puudub ühtselt kehtestatud tasumäär, peab tasu määr olema märgatavalt madalam kui summa, mida tavaliselt võetakse eespool nimetatud eesmärgil arvesse kõnealuse sordi madalaima ametlikuks sertifitseerimiseks sobiva kategooria paljundusmaterjali müügihinna puhul kõnealuses piirkonnas, tingimusel et see määr ei ületa eespool nimetatud summat, mis tuleb tasuda paljundusmaterjali tootmispiirkonnas.
3. Tasu määr loetakse algmääruse artikli 14 lõike 3 neljandas taandes määratletud ning eespool lõikes 2 täpsustatud tähenduses märgatavalt madalamaks, kui see ei ületa määra, mida erandi kasutamise ulatust määrava majandustegurina kasutatakse ühenduse sordikaitsega hõlmatud sortide litsentseeritud paljundusmaterjali ja saagist saadud toote istutamise vahel mõistliku tasakaalu loomiseks või säilitamiseks. See suhe on mõistlikult tasakaalus, kui see tagab omanikule tema sordi kasutamise eest õiguspärase hüvitise maksmise.”
9. Määrusega nr 2605/98, mis jõustus 24. detsembril 1998, lisati muuhulgas määruse nr 1768/95 artiklile 5 järgmised lõiked:
„4. Kui lõikes 2 osutatud juhul on sõlmitud tasu käsitlevad kokkulepped ühenduses asuvate ühenduse, riiklikul või piirkondlikul tasandil asutatud sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel kas töötlejate organisatsioonide osalusel või ilma selleta, kasutatakse kokkulepitud määrasid suunistena asjaomasel alal ja asjaomase liigi puhul makstava tasu kindlaksmääramisel, juhul kui asjaomaste organisatsioonide volitatud esindajad on komisjonile kirjalikult teatanud kõnealused määrad ja sellekohased tingimused ning kui selle teatamise alusel on kokkulepitud määrad ja sellekohased tingimused avaldatud ühenduse sordiameti ametlikus väljaandes.
5. Kui lõikes 2 osutatud juhul ei kohaldata lõikes 4 osutatud lepinguid, on makstav tasu lõike 2 kohaselt 50% paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise eest makstavast tasust.
Kui liikmesriik on komisjonile enne 1. jaanuari 1999 teatanud lõikes 4 osutatud lepingu peatsest sõlmimisest asjakohaste riikliku või piirkondliku tasandi organisatsioonide vahel, on kõnealusel alal kõnealuste liikide puhul makstav tasu eespool märgitud 50% asemel 40%, kuid üksnes sellise põllumajandusliku erandi kasutamise korral, mis on kehtestatud enne kõnealuse lepingu rakendamist ja mitte hiljem kui 1. aprillil 1999.
6. Kui lõikes 5 osutatud juhul on põllumajandustootja kasutanud põllumajanduslikku erandit vastavas ajavahemikus rohkem kui 55% puhul tootmiseks kasutatavast asjaomase sordi materjalist, tuleb asjaomasel alal ja asjaomase liigi puhul maksta tasu määr, mida kohaldataks asjaomase sordi puhul juhul, kui see oleks kaitstud asjaomase liikmesriigi riikliku sordikaitsesüsteemiga, kui kõnealune süsteem on olemas ning selle raames on kõnealune määr kindlaks määratud, ning tingimusel, et kõnealune määr on üle 50 % paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise eest makstavast lõikes 2 osutatud tasust. Kui selline määr riiklikus kavas puudub, kohaldatakse lõiget 5, olenemata kasutamise määrast.”
10. Määruse nr 1768/95 artikkel 6 sätestab:
„Ilma et see piiraks lõike 2 sätete kohaldamist, tekib põllumajandustootja kohustus tasu maksmiseks hetkel, mil ta tegelikult kasutab saagist saadud toodet paljundamise eesmärgil põllul.
Omanik võib määrata maksmise aja ja viisi. Ta ei tohi siiski määrata maksekuupäeva varasemaks kohustuse tekkimise kuupäevast.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11. Bundesgerichtshof menetleb STV poolt esitatud kassatsioonkaebust apellatsiooniastmes tehtud otsuse vastu, millega jäetakse rahuldamata Dieter Deppe pärijate ning S. Henningsi ja H. Lübbe vastu esitatud täiendava kahjuhüvitise nõue.
12. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu väitel puudub alama astme kohtutes ja õigusdoktriinis ühtne seisukoht küsimuse suhtes, milline on mõiste „märgatavalt väiksem” ulatus määruse nr 1768/95 artikli 5 lõike 2 tähenduses ning milliste kriteeriumite järgi tuleb seda tasu määratleda.
13. Lisaks märgib see kohus, et määrus nr 1768/95 ei nimeta, kes on pädev seda tasu hindama, kui sordi omaniku ja seda kasvatava põllumajandustootja vahel ei ole lepingut sõlmitud. Kuna nimetatud omanik võib vastavalt kõnealuse määruse artiklile 6 määrata talle makstava tasu maksmise aja ja viisi, siis võib tunnistada, et tal on ka õigus määrata selle tasu suurus.
14. Nimetatud kohtu sõnul on põhikohtuasja kostjad nimetatud määruse artikli 5 alusel kohustatud kasvatamise eest maksma õiglast tasu, mis peab asjaomaste poolte vahelise suunava kokkuleppe puudumise korral olema märgatavalt väiksem kui summa, mida nõutakse samal maa-alal sama sordi ametlikuks sertifitseerimiseks sobiva madalaima kategooria paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise puhul (edaspidi „C‑õigused”). Mõiste „märgatavalt väiksem” tähendab võrreldes C‑õigustega alati väiksemat hinda. Kõnealune kohus täpsustab, et turu seisukohast on tasu vähendamine 20% võrra oluline allahindlus.
15. Eelotsusetaotluse esitanud kohus uurib kriteeriume, mille põhjal saab seadusjärgse määramise korral tasu õiglust hinnata. Viidates määrusele nr 2605/98 leiab ta, et tuginedes sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel sõlmitud kokkulepetele võidakse omanikule seada teatud piirangud seoses põllumajandustootja, kes ei ole nende kokkulepete osaline, poolt makstava summa määratlemisega, kuid seejuures ei ole kohustust võtta üle täpseid summa arvutamise meetodeid. Tuginedes 1996. aasta koostööleppele, mida saab kasutada suunistena, võib käsitleda õiglase tasuna 80%sertifitseeritud seemnete litsentsist tulenevatest õigustest.
16. Bundesgerichtshof leiab samuti, et kutseorganisatsioonide vahelise kokkuleppe suunisfunktsioonist võib järeldada, et nimetatud kokkuleppe põhielemente tuleb kasutada ka tasu seadusjärgse määramise korral. Selle lahenduse tulemusena saab vältida olulisi erinevusi tasu kokkuleppe alusel määramise ja seadusjärgse määramise vahel.
17. Siiski möönab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 1996. aasta koostöölepe avaldati ühenduse sordiameti (edaspidi „sordiamet”) ametlikus väljaandes alles 16. augustil 1999. Ta uurib küsimust, kas määruses nr 1768/95 ette nähtud vorminõudeid tuleb kohaldada ka kokkulepetele, mis on enne määruse nr 2605/98 jõustumist kehtivalt sõlmitud.
18. Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas määruse (EÜ) nr 1768/95 artikli 5 lõikes 2 sätestatud nõue, et kasvatamisel makstava tasu määr peab olema „märgatavalt väiksem” kui summa, mida nõutakse samal maa-alal sama sordi paljundusmaterjali litsentseeritud tootmiseks, on täidetud ka siis, kui makstav kogutasu moodustab sellest summast arvestuslikult 80%?
2. Kas määruse (EÜ) nr 1768/95 (muudetud määrusega (EÜ) nr 2605/982) artikli 5 lõiked 4 ja 5 sisaldavad saagist saadud toote kasvatamisel makstava tasu suuruse arvutamise kriteeriume ka siis, kui tasu määratletakse seadusjärgselt?
Kui vastus on jaatav, siis kas neid kriteeriume kohaldatakse üldpõhimõttena ka enne määruse (EÜ) nr 2605/98 jõustumist teostatud külvide puhul?
3. Kas sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahelise kokkuleppe suunisfunktsioon määruse (EÜ) nr 1768/95 (muudetud määrusega (EÜ) nr 2605/98) artikli 5 lõike 4 tähenduses hõlmab ka seda, et selle kokkuleppe põhielemente (arvestusparameetreid) tuleb tasu suuruse seadusjärgse määratlemise korral kasutada ka juhul, kui omanikule ei ole kõik kokkuleppest tulenevad arvestusparameetrid teada ja põllumajandustootjalt ei ole võimalik vastava teabe esitamist nõuda?
Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas sellise suunisfunktsiooni täitva kokkuleppe kehtivus eeldab määruse (EÜ) nr 1768/95 (muudetud määrusega (EÜ) nr 2605/98) artikli 5 lõike 4 tingimuste täitmist ka juhul, kui kokkulepe sõlmiti enne määruse (EÜ) nr 2605/98 jõustumist?
4. Kas määruse (EÜ) nr 1768/95 (muudetud määrusega (EÜ) nr 2605/98) artikli 5 lõige 5 kehtestab tasu kokkuleppelisel ja/või seadusjärgsel määratlemisel sellele ülempiiri?
5. Kas kutseorganisatsioonide vahelist kokkulepet võib kasutada suunisena määruse (EÜ) nr 1768/95 (muudetud määrusega (EÜ) nr 2605/98) artikli 5 lõike 4 tähenduses, kui selle kohaselt ületab tasu nimetatud määruse artikli 5 lõikes 5 sätestatud 50%?”
19. Euroopa Kohtu presidendi 26. jaanuari 2005. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑7/05, C‑8/05 ja C‑9/05 kirjaliku ja suulise menetluse ning kohtuotsuse huvides.
Esimene küsimus
20. Esimese küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas tasu, mis moodustab 80% C-õigustest, võib lugeda kooskõlas olevaks nõudega, mille kohaselt peab nimetatud tasu vastavalt määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikele 2 olema C-õigustest „märgatavalt väiksem”.
21. Kõigepealt tuleb täpsustada, et tasu võib omanikule maksta kolmel viisil: esiteks omaniku ja põllumajandustootja vahel vastavalt määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikele 1 sõlmitud lepinguga, teiseks sordiomanike organisatsioonide ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel vastavalt nimetatud määruse artikli 5 lõikele 4 sõlmitud kokkuleppega, ja lõpuks, teise võimalusena, tasu suuruse määramisega sama määruse artikli 5 lõigetes 2 ja 5 nimetatud suuniste alusel.
22. Võttes arvesse asjaolu, et kõnealusel juhul ei ole ühtegi lepingut sõlmitud ega ühegi kokkuleppega ühinetud, kuulub kohaldamisele käesoleva otsuse eelmises punktis nimetatud kolmas võimalus.
23. Nagu komisjon oma märkustes nimetab, tuleb eristada erinevaid juhtumeid sõltuvalt sellest, kas need vastavad määruse nr 2605/98 jõustumise eelsetele või selle järgsetele olukordadele.
24. Esimeste juhtude osas tuleb märkida, et määruse nr 1768/95 artikli 2 lõikest 2 tulenevalt saavad põllumajandustootja seaduslikud huvid olla kaitstud ainult siis, kui võetakse arvesse „vajadust säilitada mõistlik tasakaal kõikide huvide vahel või proportsionaalsus asjakohase tingimuse eesmärgi ja selle rakendamise tegeliku m õju vahel”.
25. Lisaks peab nimetatud määruse artikli 5 lõige 3 „märgatavalt madalama” tasu määra otsustavaks kriteeriumiks vajadust luua või säilitada mõistlik tasakaal kaitstavate sortide litsentseeritud paljundusmaterjali ja saagist saadud toote kasvatamise vahel.
26. Lisaks juhindub sama määruse artikli 5 lõige 2 „summa[st], mida nõutakse samal maa-alal sama sordi ametlikuks sertifitseerimiseks sobiva madalaima kategooria paljundusmaterjali[de] litsentseeritud tootmise puhul”.
27. Nende juhtude puhul, mis vastavad olukorrale enne määruse nr 2605/98 jõustumist, kehtestab määruse nr 1768/95 artikli 5 lõige 5 omanikule makstavaks tasuks 50% C-õigustest ning kehtestab sellele lisaks üleminekumäära 40% soodustamaks omanike ja põllumajandustootjate vaheliste kokkulepete sõlmimist.
28. Sellest tulenevalt on omanikele makstav kogutasu, mis moodustab C‑õigustest 80%, liiga kõrge ning kohaldatava tasu määra määratlemiseks tuleb võtta arvesse käesoleva kohtuasja olukorra ja asjaomase regiooni eripärasid.
29. Seetõttu tuleb esimesele küsimusele vastata, et algmääruse artikli 14 lõikes 3 sätestatud põllumajandusliku erandi puhul makstav kogutasu, mis moodustab 80% C-õiguste summast, ei vasta tingimusele, mille kohaselt peab see tasu olema „märgatavalt väiksem” kui summa, mida nõutakse samal maa-alal sama sordi paljundusmaterjali litsentseeritud tootmiseks määruse nr 1768/95 artikli 5 lõike 2 tähenduses, mõjutamata seejuures siseriikliku kohtu hinnangut kõigi põhikohtuasjade muude asjaomaste asjaolude suhtes.
Teine küsimus
30. Teise küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas omaniku õiguste määratlemise suhtes sisaldavad määruse nr 1768/95 artikli 5 lõiked 4 ja 5 reegleid, mille alusel saab hinnata talle makstavat tasu.
31. Esiteks tuleneb nimetatud lõike 4 sõnastusest selgelt, et kõnelause tasu arvutamise reeglid peavad olema kirja pandud sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel sõlmitud kokkulepetes ning neid kasutatakse suunistena, kui nimetatud kokkulepetest on teavitatud komisjoni ning sordiamet on need avaldanud.
32. Teiseks, kokkuleppe puudumise korral kehtestab määruse nr 1768/95 artikli 5 lõige 5 selleks tasuks 50% C-õigustest, välja arvatud juhul, kui seda kohandatakse siseriikliku liugskaala alusel vastavalt määruse nr 2605/98 seitsmendale põhjendusele.
33. Samuti soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas need reeglid väljendavad sellist üldpõhimõtet, mida saab kohaldada ka enne määruse nr 2605/98 jõustumist.
34. Komisjon väidab selles osas, et nimetatud määruse põhimõtete tagasiulatuv kohaldamine enne selle jõustumist tehtud tehingutele oleks vastuolus õiguskindluse põhimõttega.
35. Selles osas tuleb märkida, et määruse nr 1768/95 artikli 5 lõiked 4 ja 5 kehtestati määrusega nr 2605/98 ning neis ei ole ühtegi otsest viidet, mis lubaks nende sätete tagasiulatuvat kohaldamist enne viimatinimetatud määruse jõustumist tehtud tehingutele.
36. Kuna aga nendega täiendatakse määruse nr 1768/95 artiklit 5 ja viidatakse otseselt sellele artiklile, siis võib neid nimetatud artikli lõikeid 4 ja 5 kasutada suunisena kõnealuse tasu määratlemiseks enne nende lõigete jõustumist tekkinud olukordades.
37. Seetõttu tuleb teisele küsimusele vastata, et kriteeriumid, mille alusel saab omanikule makstava tasu suurust arvutada, on sätestatud määruse nr 1768/95 artikli 5 lõigetes 4 ja 5. Neil kriteeriumidel ei ole tagasiulatuvat jõudu, kuid neid võib kasutada suunisena nimetatud summa arvutamisel enne määruse nr 2605/98 jõustumist teostatud külvi suhtes.
Kolmas ja viies küsimus
38. Nende kahe küsimusega esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt küsimuse sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel sõlmitud kokkuleppe sisu ulatuse kohta.
39. Kõigepealt tuleb märkida, et määruse nr 1768/95 artikli 5 lõike 4 kohaselt kasutatakse sellist kokkulepet suunisena asjaomasel alal ja asjaomase liigi puhul makstava tasu kindlaksmääramisel juhul, kui tasu määrad ja sellekohased tingimused on komisjonile teatavaks tehtud ning need on avaldatud ühenduse sordiameti ametlikus väljaandes.
40. Määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikest 5 ilmneb selgelt, et juhul kui sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahelist lepingut ei kohaldata, on nimetatud tasu määraks 50% C-õigustest.
41. Seetõttu ei ole 50% määr ainus tasu määr, milles võivad pooled kokkuleppe läbirääkimiste käigus kokku leppida.
42. Võttes arvesse määruses nr 2605/98 sätestatut, milles ei eristata enne või pärast selle jõustumist sõlmitud kokkuleppeid, tuleb täpsustada, et kui sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vaheline kokkulepe on sõlmitud enne määruse nr 2605/98 jõustumist, saab seda kasutada suunisena üksnes juhul, kui see vastab eespool nimetatud teavitamise ja avaldamise formaalsetele tingimustele.
43. Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb kolmandale ja viiendale küsimusele vastata, et määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikes 4 nimetatud sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel sõlmitud kokkulepet saab kõigis selle parameetrites kasutada suunisena ainult juhul, kui nimetatud kokkulepe on komisjonile teatavaks tehtud ja avaldatud ühenduse sordiameti ametlikus väljaandes, seda ka juhul, kui see on sõlmitud enne määruse nr 2605/98 jõustumise kuupäeva. Sellise kokkuleppega võib ette näha erineva tasu määra kui see, mis on teise võimalusena sätestatud määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikes 5.
Neljas küsimus
44. Selle küsimusega palub Bundesgerichtshof Euroopa Kohtul sisuliselt täpsustada, kas määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikes 5 nimetatud 50% määr on tasu määramise ülempiir.
45. Esiteks tuleb märkida, et nimetatud artikli 5 lõige 5 kohaldub ainult siis, kui sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahelist kokkulepet ei kohaldata.
46. Teiseks, nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 55, tuleb selle sätte sõnastusest järeldada, et nimetatud tasu suurus on kohustuslik ega tähenda üksnes ülem- või alampiiri. Asjaolu, et ühenduse seadusandja on nimetatud sätte teises lõigus sätestanud erandi, ei lükka seda märkust ümber, kuna see erand kuulus kohaldamisele ainult teatud piiratud aja jooksul ning selle eesmärk oli soodustada sordiomanike ja põllumajandustootjate vaheliste kokkulepete kiiret sõlmimist enne 1. aprilli 1999.
47. Sellest lähtuvalt tuleb vastata neljandale küsimusele, et sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahelise kokkuleppe puudumise korral tuleb omanikule makstava tasu suurus arvutada vastavalt määruse nr 1768/95 artikli 5 lõikele 5 muutumatu summana, mis ei ole ei ülem- ega alampiir.
Kohtukulud
48. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1. Nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta artikli 14 lõikes 3 osutatud põllumajandusliku erandi puhul makstav kogutasu, mis moodustab 80% summast, mida nõutakse samal maa-alal sama sordi ametlikuks sertifitseerimiseks sobiva madalaima kategooria paljundusmaterjali litsentseeritud tootmise puhul, ei vasta tingimusele, mille kohaselt peab see tasu olema „märgatavalt väiksem”, kui summa, mida nõutakse samal maa-alal sama sordi paljundusmaterjali litsentseeritud tootmiseks komisjoni 24. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1768/95 ühenduse sordikaitset käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 artikli 14 lõikes 3 osutatud põllumajandusliku erandi rakenduseeskirjade kohta (muudetud komisjoni 3. detsembri 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 2605/98), artikli 5 lõike 2 tähenduses, mõjutamata seejuures siseriikliku kohtu hinnangut kõigi põhikohtuasjade muude asjaomaste asjaolude suhtes.
2. Kriteeriumid, mille alusel saab ühenduse kaitse alla võetud sortide omanikule makstava tasu suurust arvutada, on sätestatud määruse nr 1768/95 (muudetud määrusega nr 2605/98) artikli 5 lõigetes 4 ja 5. Neil kriteeriumidel ei ole tagasiulatuvat jõudu, kuid neid võib kasutada suunisena nimetatud summa arvutamisel enne määruse nr 2605/98 jõustumist teostatud külvi suhtes.
3. Määruse nr 1768/95 (muudetud määrusega nr 2605/98) artikli 5 lõikes 4 nimetatud sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahel sõlmitud kokkulepet saab kõigis selle parameetrites kasutada suunisena ainult juhul, kui nimetatud kokkulepe on Euroopa Ühenduste komisjonile teatavaks tehtud ja avaldatud ühenduse sordiameti ametlikus väljaandes, seda ka juhul, kui see on sõlmitud enne määruse nr 2605/98 jõustumise kuupäeva. Sellise kokkuleppega võib ette näha erineva tasu määra kui see, mis on teise võimalusena sätestatud määruse nr 1768/95 (muudetud määrusega nr 2605/98) artikli 5 lõikes 5.
4. Sordiomanike ja põllumajandustootjate organisatsioonide vahelise kokkuleppe puudumise korral tuleb ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikule makstava tasu suurus arvutada vastavalt määruse nr 1768/95 (muudetud määrusega nr 2605/98) artikli 5 lõikele 5 muutumatu summana, mis ei ole ei ülem- ega alampiir.