62017CC0660
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NILS WAHL
esitatud 24. jaanuaril 2019 (
1
)
Kohtuasi C‑660/17 P
RF
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Üldkohtusse hagiavalduse esitamise tähtaja mittejärgimine – Kaitse – Postisaadetise ebatavaline viivitus – Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 45 – Ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemine – Hindamiskriteeriumid
1.
Poolte võrdsuse tagamiseks on menetlustähtajad põhimõtteliselt kohustuslikud. Ent samamoodi nagu enamikus riigisisestes kohtutes ei too nende tähtaegade mittejärgimine alati kaasa aegumise kohaldamist ka ELi kohtutes. Sealhulgas on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 teises lõigus sätestatud, et „[t]ähtaja möödumise tagajärjel ei piirata kellegi õigusi, kui asjaomane pool tõestab ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu olemasolu“.
2.
Kohtumäärusega, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus, (
2
) tunnistati RFi tühistamishagi ilmselt vastuvõetamatuks, kuna hagi oli esitatud pärast tähtaja möödumist. Üldkohus leidis, et RF ei olnud tõendanud selliste ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemist, mis õigustaksid seda, miks ta ei olnud järginud asjakohast tähtaega hagiavalduse allkirjastatud originaali esitamiseks Üldkohtu kantseleisse. Eelkõige leidis nimetatud kohus, et märkimisväärne viivitus, mille põhjustasid asjaomase postiteenuse osutaja sisemised tehnilised probleemid, ei kujuta endast ettenägematut asjaolu ega vääramatut jõudu.
3.
Käesolev RFi apellatsioonkaebus võimaldab Euroopa Kohtul anda juhiseid selle kohta, kuidas tuleks tõlgendada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 45. Seega avaneb Euroopa Kohtul teretulnud võimalus täpsustada oma kohtupraktikat selle kohta, kuidas tuleks mõista mõistet „ettenägematud asjaolud“, mille tähendus on lähedalt seotud mõiste „vääramatu jõud“ omaga.
I. Õigusraamistik
A.
Euroopa Liidu Kohtu põhikiri
4.
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja III jaotises paiknevas artiklis 45 on sätestatud:
„Ajapikenduse andmine seoses suurte vahemaadega määratakse kodukorras.
Tähtaja möödumise tagajärjel ei piirata kellegi õigusi, kui asjaomane pool tõestab ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu olemasolu.“
5.
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 53 on sätestatud:
„Üldkohtu menetlust reguleerib III jaotis.
Täiendavad ja üksikasjalikumad sätted, mis võivad osutuda vajalikuks, nähakse ette kohtu kodukorraga. […]“.
B.
Üldkohtu kodukord
6.
Üldkohtu kodukorra (
3
) III jaotis käsitleb erimenetlusi. Selle jaotise 1. peatüki 4. jaos on sätestatud tähtaegu käsitlevad eeskirjad.
7.
Artiklis 58 on sätestatud:
„1.   Aluslepingutes, põhikirjas või käesolevas kodukorras ette nähtud menetlustähtaegu arvutatakse järgmiselt:
[…]
b)
nädalates, kuudes või aastates väljendatud tähtaeg lõpeb tähtaja viimase nädala, kuu või aasta päeval, mis kannab sama nimetust või kuupäeva kui päev, mil toimus sündmus või tehti toiming, millest alates tähtaega arvutatakse; kui kuudes või aastates väljendatud tähtaja puhul ei ole tähtaja viimases kuus päeva, mil tähtaeg peaks lõppema, lõpeb tähtaeg selle kuu viimasel päeval;
[…]“.
8.
Sama jao artikkel 60 käsitleb vahemaadega seotud tähtaegade pikendamist. Selles on sätestatud, et „[m]enetlustähtaegu pikendatakse seoses vahemaadega kümne päeva võrra“.
9.
III jaotise 2. peatükk käsitleb menetlusdokumente. Artiklis 72 on sätestatud:
„1.   Menetlusdokument esitatakse kohtukantseleisse kas paberkandjal, vajaduse korral pärast menetlusdokumendi originaali ärakirja edastamist faksi teel vastavalt artikli 73 lõikele 3, või artikli 74 alusel vastu võetud Üldkohtu otsuses sätestatud viisil.
2.   Igale menetlusdokumendile märgitakse kuupäev. Menetlustähtaegade arvutamisel lähtutakse üksnes dokumendi originaali kohtukantseleisse esitamise kuupäevast ja kellaajast Luksemburgi Suurhertsogiriigis.
[…]“.
10.
Kodukorra artiklis 73 on sätestatud:
„[…]
2.   Menetlusdokument ja kõik selles märgitud lisad esitatakse koos kolme ärakirjaga Üldkohtule ning lisaks üks ärakiri igale poolele. Ärakirja õigsust tõestab selle esitanud pool.
3.   Erandina artikli 72 lõike 2 teisest lausest loetakse menetlustähtaegade järgimise üle otsustamisel menetlusdokumendi esitamise ajaks kuupäeva ja kellaaega, mil menetlusdokumendi allkirjastatud originaali täielik ärakiri koos märgitud dokumentide nimekirjaga jõuab faksi teel kohtukantseleisse, tingimusel et hiljemalt kümne päeva pärast esitatakse kohtukantseleisse menetlusdokumendi allkirjastatud originaal koos lõikes 2 nimetatud lisade ja ärakirjadega. Sellele kümnepäevasele tähtajale ei kohaldata artiklit 60.“
C.
Muud asjakohased reeglid
11.
Üldkohtu kodukorra praktilistes rakendussätetes (edaspidi „Üldkohtu praktilised rakendussätted“) (
4
) on seoses menetlusdokumentide esitamisega muu hulgas sätestatud:
„79. Faksi teel esitatud menetlusdokument loetakse tähtaegselt saabunuks vaid siis, kui faksi teel saadetud dokumendi originaal, millel on esindaja omakäeline allkiri, esitatakse kohtukantseleisse hiljemalt kümne päeva pärast, nagu näeb ette kodukorra artikli 73 lõige 3.
80. Esindaja poolt omakäeliselt allkirjastatud originaal tuleb ära saata viivitamata, kohe pärast ärakirja saatmist faksi teel, ilma dokumenti vähimatki parandust või muudatust tegemata.
81. Kui esindaja poolt omakäeliselt allkirjastatud originaal erineb varem faksi teel kohtukantseleile esitatud ärakirjast, loetakse dokument esitatuks allkirjastatud originaali esitamisega.“
12.
Praktilistes juhistes pooltele seoses Euroopa Kohtule esitatavate kohtuasjadega (edaspidi „Euroopa Kohtu praktilised juhised“) (
5
) on seoses menetlusdokumentide esitamise ja edastamisega muu hulgas sätestatud:
„42.
[…] menetlusdokumendi […] võib […] saata Euroopa Kohtule ka posti teel […] vastavalt kodukorra artikli 57 lõikele 7 lähtutakse menetlustähtaegade arvutamisel üksnes dokumendi originaali kohtukantseleisse esitamise kuupäevast ja kellaajast. Tähtaja möödalaskmise vältimiseks on tungivalt soovitatav saata menetlusdokument tähtkirjaga või kullerpostiga mitu päeva enne menetlusdokumendi esitamiseks määratud tähtaja möödumist.
43.
[f]aksi või e-posti teel saadetud [allkirjastatud menetlusdokumendi ärakiri] loetakse tähtaegselt saabunuks vaid siis, kui selle allkirjastatud originaal […] jõuab kohtukantseleisse hiljemalt kümne päeva jooksul pärast [ärakirja] esitamist. Allkirjastatud originaal tuleb ära saata viivitamata pärast ärakirja edastamist, tegemata vähimatki korrektuuri või muudatust. Kui allkirjastatud originaal erineb varem esitatud ärakirjast, võetakse arvesse vaid allkirjastatud originaal.“
II. Menetluse taust ja kohtumäärus, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus
13.
RFi hagi, milles nõuti komisjoni 15. septembri 2016. aasta otsuse C(2016) 5925 final, millega jäeti rahuldamata kaebus asjas COMP AT.40251 – Rail transport, freight forwarding (edaspidi „vaidlusalune otsus“), tühistamist, edastati Üldkohtule faksi teel 18. novembril 2016. Allkirjastatud originaal jõudis nimetatud kohtusse 5. detsembril 2016, mis on 17 päeva pärast hagi ärakirja edastamist faksi teel.
14.
Seoses menetlustähtaegadega tuvastas Üldkohus järgmist: 1) vaidlusalune otsus tehti RF-le teatavaks 19. septembril 2016; 2) vastavalt ELTL artikli 263 kuuendale lõigule tuleb tühistamishagi esitada kahe kuu jooksul teatavakstegemisest; 3) Üldkohtu kodukorra artikli 58 lõike 1 ja artikli 60 kogumis kohaldamisest tulenevalt oli hagi esitamise tähtaeg lõppenud 29. novembri 2016 keskööl; 4) kodukorra artikli 73 lõike 3 kohaselt ei võinud enne selle tähtaja möödumist telefaksi teel edastatud ärakirja kaebuse esitamise kuupäeva arvestamisel arvesse võtta, kuivõrd allkirjastatud originaaldokument ei olnud jõudnud Üldkohtu kantseleisse 10 päeva jooksul ärakirja edastamisest, nagu on nõutud nimetatud sättes; ja 5) hagi oli järelikult esitatud pärast tähtaja möödumist. (
6
)
15.
Edasikaevatud kohtumäärusest nähtub samuti, et allkirjastatud originaal saadeti posti teel välja samal päeval, mil hagi edastati Üldkohtule faksi teel. Ent RFi väitel ületas aeg (17 päeva), mis Poola peamisel postiettevõtjal Poczta Polskal kulus allkirjastatud originaali sisaldava saadetise kohaletoimetamiseks, tavalise postitusaja kestvuse. Kuna hilinenult kohaletoimetamise põhjustas Poczta Polska sisemine tehniline probleem, siis väitis RF, et ta oli tegutsenud temalt mõistlikult eeldatava nõuetekohase hoolsusega. Eelkõige ta leidis, et originaal esitati pärast tähtaja möödumist ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu tõttu Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses ning et järelikult ei tohiks lugeda hagiavaldust esitatuks pärast tähtaja möödumist. (
7
)
16.
Esiteks, seoses küsimusega, kas RFi nimetatud asjaoludest piisab ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemise tuvastamiseks, tuletas Üldkohus meelde, et esiteks on menetluse algatamise tähtajad oma laadilt siduvad; teiseks, et ettenägematutele asjaoludele või vääramatule jõule võib tugineda ainult erandlikel asjaoludel; ning kolmandaks, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peab hageja tähelepanelikult järgima algatatud menetluse kulgu ning muu hulgas hoolsalt kinni pidama ette nähtud tähtaegadest. (
8
)
17.
Edasi märkis Üldkohus, et hageja ei või tugineda ettenägematutele asjaoludele ega vääramatule jõule olukorras, kus hoolas ja arukas isik oleks tegelikult võimeline menetluse algatamiseks ette nähtud tähtaja möödalaskmise ära hoidma. Üldkohus leidis samuti, et ainult sellist sündmust, mida ei ole võimalik vältida ja mis seega kujutab endast otsustavat põhjust tähtaja möödalaskmiseks, võib pidada ettenägematuks asjaoluks või vääramatuks jõuks. (
9
)
18.
Lisaks ei saa Üldkohtu sõnul kodukorra artikli 73 lõikest 3 tuletada, et selles sättes viidatud postisaadetise hilinemine üle 10 päeva oleks automaatselt ettenägematu asjaolu või vääramatu jõud. (
10
) Sellega seoses viitab ta Euroopa Kohtu määrusele kohtuasjas Faktor B. i W. Gęsina, (
11
) mille faktilised asjaolud on väga sarnased käesoleva asjaga. Selles kohtuasjas kinnitas Euroopa Kohus oma määrusega Üldkohtu hinnangut, et apellant ei olnud tõendanud ettenägematu asjaolu ega vääramatu jõu esinemist. (
12
)
19.
Teiseks hindas Üldkohus, kas RF oli tõendanud ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemist.
20.
Konkreetsemalt analüüsis Üldkohus, kas postisaadetise viivitus oli otsustav põhjus, miks RF esitas hagi pärast tähtaja möödumist, ning kas see oli sündmus, mida RF-l ei olnud võimalik vältida. Võttes arvesse ühelt poolt RFi selgitusi ja teiselt poolt tema kohustust jälgida hoolikalt postisaadetise kulgu, leidis Üldkohus, et RF ei olnud tõendanud ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemist. Sealhulgas märkis ta, et RF ei olnud esitanud mingeid selgitusi abinõude kohta, mida ta oli võtnud pärast dokumendi originaali sisaldanud paki edastamiseks üleandmist postiteenuse osutajale. (
13
)
21.
Seetõttu tunnistas Üldkohus tühistamishagi ilmselgelt vastuvõetamatuks.
III. Menetlus Euroopa Kohtus ja esitatud nõuded
22.
Oma apellatsioonkaebuses palub RF Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtumäärus ning saata asi tagasi Üldkohtusse asja uuesti läbi vaatamiseks ja sisulise otsuse tegemiseks, mida on võimalik apellatsiooni korras vaidlustada;
–
teise võimalusena, juhul kui Euroopa Kohus tuvastab, et kohtuasjas lõpliku otsuse tegemise eeldused on täidetud, tühistada vaidlustatud kohtumäärus ning rahuldada kõik esimeses kohtuastmes esitatud nõuded;
–
mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
23.
Komisjon palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja RF-lt.
24.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 76 lõike 2 alusel otsustas Euroopa Kohus kohtuistungit mitte korraldada.
IV. Analüüs
25.
RF esitab oma apellatsioonkaebuses neli väidet. Esimese väite kohaselt tõlgendas Üldkohus valesti Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 45 koostoimes artikliga 53. Teise väite kohaselt rikkus Üldkohus kodukorra artiklit 126 (
14
), lugedes RFi hagi ilmselgelt vastuvõetamatuks. Kolmanda väite kohaselt järeldas Üldkohus ekslikult, et RF ei olnud tõendanud ettenägematute asjaolude olemasolu Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses. Viimasena väidab RF oma neljandas väites, et vaidlustatud kohtumääruses rikutakse Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artiklit 1, artikli 6 lõiget 1 ja artiklit 14.
26.
Komisjon väidab, et RFi poolt apellatsioonkaebuses esitatud väited tuleb tagasi lükata osalt põhjendamatuse (apellatsioonkaebuse esimene ja teine väide) ning osalt vastuvõetamatuse (apellatsioonkaebuse kolmas ja neljas väide) tõttu.
A.
Hinnang
1. Apellatsioonkaebuse esimene ja teine väide
27.
Apellatsioonkaebuse esimeses ja teises väites, mis on lahutamatult seotud, väidab RF sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lõpetas tema hagi suhtes kohtuasja Üldkohtu kodukorra artikli 126 alusel ilmselge vastuvõetamatuse tõttu (teine väide). See rikkumine tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 väärast tõlgendusest (esimene väide). Konkreetsemalt väidab apellant, et Üldkohus tõlgendas valesti mõisteid „vääramatu jõud“ ja „ettenägematud asjaolud“. RF väidab sellega seoses, et vaidlustatud kohtumääruses ei ole arvesse võetud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja koostajate silmas peetud selget vahet mõistete „ettenägematud asjaolud“ ja „vääramatu jõud“ vahel. Lisaks väidab RF, et Üldkohtu tõlgendus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 45 on diskrimineeriv, kuna see paneb Euroopa Kohtu asukohast kaugemal asuvad isikud ebasoodsasse olukorda.
28.
Komisjon sellega ei nõustu. Ta leiab, et Üldkohus on järginud järjekindlat kohtupraktikat, milles ei tehta vahet mõistete „ettenägematud asjaolud“ ja „vääramatu jõud“ vahel. Lisaks väidab ta, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 range tõlgendus, mille kohaselt ei kujuta postisaadetise edastamisel tekkiv probleem endast üksi ettenägematut asjaolu ega vääramatut jõudu, on neutraalne ega mõjuta ebasoodsalt isikuid, kelle geograafiline kaugus Euroopa Kohtust on suurem.
a) Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 45 kasutatud väljendi „ettenägematud asjaolud või vääramatu jõud“ hindamine: kaks mõistet, aga samad kriteeriumid
29.
Minu meelest leidub kummagi poole argumentides asjakohaseid põhjendusi.
30.
Nagu komisjon õigesti märgib, ei tehta Euroopa Kohtu lahendites, mis käsitlevad võimalust menetlustähtaeg Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 alusel ennistada, vahet mõistete „ettenägematud asjaolud“ ja „vääramatu jõud“ vahel. Neis lahendites on nimetatud mõisted tihti üheks koondatud ja analüüsitud identsete kriteeriumite abil, selgitamata täpsemalt nende võimalikke erinevusi.
31.
Menetlustähtaegade erandeid käsitleva Euroopa Kohtu praktika saab viia tagasi lahenditeni, mis käsitlesid vääramatut jõudu põllumajandusmääruste valdkonnas. (
15
) Eriti oluline on kohtupraktika liin, mis lähtub kohtuotsusest Busseini (
16
) ning milles on mõiste „vääramatu jõud“ määratletud kui „ebatavalised asjaolud, mis ei võimalda asjaomaste tegevust ellu viia. Ehkki see ei eelda absoluutset võimatust, peavad sellegipoolest esinema tavatud raskused, mis ei sõltu asjaomase isiku tahtest ning mis on vältimatud isegi siis, kui on rakendatud kogu võimalikku hoolsust.“ (
17
)
32.
Menetlustähtaegade osas on kasutusele võetud samasugune määratlus, mis hõlmab nii ettenägematuid asjaolusid kui ka vääramatut jõudu. Euroopa Kohtu otsusest Bayer vs. komisjon (
18
) võib järeldada, et nii mõiste „ettenägematud asjaolud“ kui ka mõiste „vääramatu jõud“ hõlmab kumbki kahte elementi. (
19
) Mõlemad mõisted hõlmavad objektiivset elementi, mis on seotud huvitatud isiku jaoks tavapäratute ja temast sõltumatute asjaoludega, ja subjektiivset elementi, mis kohustab huvitatud isikut vältima tavapäratu sündmuse tagajärgi, võttes tarvitusele asjakohased meetmed ilma ülemääraseid pingutusi tegemata. Sellega seoses on Euroopa Kohus selgitanud, et selleks, et isikul oleks võimalik ettenägematutele asjaoludele või vääramatule jõule tugineda, peab ta tähelepanelikult jälgima algatatud menetluse kulgu ning eeskätt hoolsalt kinni pidama ettenähtud tähtaegadest. (
20
)
33.
Ehkki Euroopa Kohus ei ole minu teada kunagi nende kahe mõiste vahel selget vahet teinud, näib mulle mõistlik eeldada, et nende kohaldamisala ei ole täpselt sama.
34.
Kuidas tuleks neist mõistetest aru saada Euroopa Liidu Kohtu menetluse kontekstis?
35.
Sellega seoses väidan, et vääramatu jõud (vis major) viitab äärmuslike sündmuste piiratumale kogumile või „loodusjõududele“. Sellised sündmused hõlmavad igal juhul selliseid loodusõnnetusi nagu üleujutused, maavärinad ja orkaanid, ent nende hulka võivad kuuluda ka muud eriti vääramatud (inimtekkelised) asjaolud. (
21
) Nii viitab vääramatu jõud minu meelest välisele jõule, mis takistab isikut täitmast oma kohustusi ega jäta talle teistsugust võimalust (sellega oleks tegemist näiteks siis, kui lennupostiga saadetud pakki ei suudeta kohale tuua, kuna seda vedanud lennuk kukkus ookeani).
36.
Mõiste „ettenägematud asjaolud“ näib mulle aga mõneti paindlikum. See võib hõlmata mitmekesisemaid asjaolusid kui vääramatu jõud. Nende hulka võivad kuuluda mis tahes sellised tavatud asjaolud nagu tehnilised tõrked, elektrikatkestused või sidesüsteemide rikked.
37.
Teataval määral on nende mõistete määratlus nende omavahelises suhtes isikliku vaatenurga küsimus ning need võivad isegi osaliselt kattuda. Siiski on selge, et ükskõik kuhu ka nendevaheline eraldusjoon tõmmata, on need väga tihedalt seotud ja hõlmavad erandlikke asjaolusid, mille puhul võib teha erandi menetlustähtaegadest, mida muul juhul tuleb tõlgendada rangelt. Tähtaegade range tõlgendamine on põhimõtte küsimus, mis vastab õiguskindluse nõudele ja vajadusele hoida õigusemõistmise käigus ära mis tahes diskrimineerimine või meelevaldne kohtlemine. (
22
)
38.
Samal ajal tuleb rõhutada, et seadusandja on näinud ette selle väga fundamentaalse menetluspõhimõtte erandi, mis võimaldab neist tähtaegadest kõrvale kalduda. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 kohaselt kujutavad nii ettenägematud asjaolud kui ka vääramatu jõud endast põhjuseid neist tähtaegadest kõrvale kalduda.
39.
Valik kasutada Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 45 mõlemat mõistet on minu meelest selge märk selle kohta, et seadusandja ei kavatsenud tõlgendada artikli 45 kohaldamisalasse kuuluvate asjaolude loendit liiga kitsalt. Samuti näitab see valik selgelt, et seadusandja ei soovinud kehtestada ammendavat loetelu asjaoludest, mille puhul võib menetlustähtaegadest kõrvale kalduda, vaid pigem luua paindliku reegli, mida on võimalik konkreetsel juhul kohandada.
40.
Minu arvates kajastab neid valikuid ka Euroopa Kohtu poolt kasutatud kriteerium ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu olemasolu tuvastamiseks. Ehkki on tõsi, et Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, et tähtaegadest võib erandi teha vaid erakorralistel asjaoludel, (
23
) võimaldab see kriteerium Euroopa Kohtul hinnata igal üksikjuhtumil paindlikult selle konkreetsete asjaolude alusel, kas kehtestatud tähtaeg on ületatud sündmuse tõttu, mida isik ei oleks võinud mõistlikult ette näha, ja seega vältida seda ilma ülemääraste pingutusteta.
41.
Saan Euroopa Kohtu praktikast aru niimoodi, et „ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu“ esinemist tuleb seetõttu hinnata tervikuna, justkui mõistelise klastrina nendesamade kriteeriumite alusel, mis nõuavad isikult kehtestatud tähtaja möödalaskmise vältimiseks mõistlikku tegutsemist: kontrollides juhtumipõhiselt ühelt poolt seda, kas menetluseeskirjade mittejärgimine toimus isikust sõltumatutes ebatavalistes tingimustes, ning teiselt poolt seda, kas asjaomane isik on astunud samme nende ebatavaliste tingimuste tagajärgede vältimiseks, ilma et ta oleks seejuures pidanud tegema ülemääraseid pingutusi.
42.
Tüüpiliselt kaudsele hindamisele sõltub vastus – ühelt poolt küsimusele, mis on ebatavaline sündmus, ja teiselt poolt küsimusele, millised on kohased sammud selle sündmuse negatiivsete tagajärgede vältimiseks – iga juhtumi konkreetsetest asjaoludest.
43.
Põhimõtteliselt on selle suhteliselt paindliku mõõdupuu kohaldamisega võimalik tagada menetlusosaliste menetluslik võrdsus olukorras, kus menetlustähtaegade range kohaldamine paneks nad ebavõrdsesse olukorda.
b) Õigusnormi rikkumine vaidlustatud kohtumääruses
44.
Vaidlustatud kohtumääruses kohaldas Üldkohus rangemat kriteeriumi kui see, mis nähakse ette Euroopa Kohtu praktikas. Välistades käesolevas asjas ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemise, hindas Üldkohus, kas kehtestatud menetlustähtaja ületamise põhjustas sündmus, mida ei olnud võimalik vältida. (
24
)
45.
Ehkki Üldkohus ei viidanud vaidlustatud kohtumääruses kohtuotsusest Bayer vs. komisjon tulenevale kriteeriumile, leidis ta, et ettenägematu asjaolu või vääramatu jõud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses saab esineda ainult siis, kui kõnealust sündmust ei ole võimalik vältida ja kui see on seetõttu otsustav tegur, mis ei võimalda isikul ettenähtud tähtaega järgida (edaspidi „vältimatuse nõue“). (
25
) Samuti leidis ta, et postisaadetise liikumise aeglus ei saa üksi olla ettenägematu asjaolu ega vääramatu jõud, kui puuduvad muud erilised asjaolud, näiteks streik, ametiasutuste töö katkestus või loodusõnnetus. (
26
)
46.
Nagu juba märgitud, nõutakse Euroopa Kohtu praktikas ühelt poolt, et kehtestatud menetlustähtaja ületamise oleks põhjustanud isikust sõltumatu väline ja ebatavaline sündmus (objektiivne element). Teiselt poolt peavad isikud võtma kohaseid meetmeid, vältimaks ebatavaliste sündmuste tagajärgi, ehkki neilt ei ole kehtestatud menetlustähtaja möödalaskmise vältimiseks nõutav ülemääraste pingutuste tegemine. Sellega seoses peavad isikud tähelepanelikult jälgima „algatatud menetluse kulgu“ ning eelkõige tõendama, et nad on käitunud ettenähtud tähtaegadest kinni pidamiseks hoolsalt (subjektiivne element). (
27
)
47.
Seevastu ei ole lisaks nõutav, et ebatavalist sündmust ei olnud võimalik vältida. Sellise lisanõude kohaldamine kitsendaks Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 kohaldamisala märkimisväärselt, nii et see hõlmaks vaid täiesti või peaaegu täiesti võimatuid olukordi.
48.
Nagu komisjon märgib, on tõsi, et Euroopa Kohus näib olevat vähemalt ühel korral pooldanud sellist lähenemist, mida Üldkohus kasutas vaidlustatud kohtumääruses. Tegemist on Euroopa Kohtu kohtumäärusega Faktor B. i W. Gęsina. (
28
) Selles kohtumääruses kinnitas Euroopa Kohus Üldkohtu hinnangut ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu puudumise kohta vältimatuse nõude alusel. (
29
) Täpselt samamoodi nagu käesolevas asjas oli tegemist küsimusega, kas hageja võib tugineda märkimisväärsele viivitusele postisaadetise kulgemises (Poolast Luxembourgi), et tuvastada ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemine Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses. (
30
)
49.
See kohtumäärus (nagu vaidlustatud kohtumäärus) näib olevat vastuolus kohtuotsusest Bayer vs. komisjon tuleneva seisukohaga. Seda osas, milles Euroopa Kohus kinnitas vältimatuse nõude kohaldamise Üldkohtu poolt.
50.
Ei tohi unustada, et pooled võivad käesolevas menetluses kohaldamisele kuuluva Üldkohtu kodukorra redaktsiooni artikli 72 kohaselt esitada menetlusdokumente kohtukantseleisse paberil. Pooltel oli nende sätete kohaselt see võimalus vaatamata e-Curia süsteemi olemasolule, mis võimaldab isikutel esitada menetlusdokumente elektrooniliselt. (
31
)
51.
Mainida tasub ka Üldkohtu praktilisi rakendussätteid ja Euroopa Kohtu praktilisi juhiseid. Neis juhistes on konkreetselt poolele ette nähtud võimalus saata menetlusdokumente posti teel. (
32
) Sellega seoses märgitakse, et tagamaks, et faksi teel saadetud ärakiri loetaks tähtaegselt saabunuks, tuleb allkirjastatud originaal ära saata viivitamata pärast faksi saatmist. (
33
)
52.
Ent Üldkohtu poolt kohaldatud vältimatuse nõue tähendab, et postisaadetise ebatavaline viivitus jääb automaatselt väljapoole Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 kohaldamisala.
53.
Mitte iga isik ei saa ülemääraseid pingutusi tegemata tuua menetlusdokumente ELi kohtutesse isiklikult. Lisaks, kuivõrd käesolevas menetluses kehtiv Üldkohtu kodukorra redaktsioon lubab sõnaselgelt edastada menetlusdokumente paberil, oleks postisaadetise hilinemise kategooriline välistamine minu arvates vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga ja Üldkohtu kodukorraga.
54.
Neil põhjustel on vaidlustatud kohtumääruses minu arvates rikutud õigusnormi.
55.
Olles selle tuvastanud, tuleb nüüd ka analüüsida, kuidas tuleks ettenägematute asjaolude ja vääramatu jõu esinemist kohtupraktikas sedastatud kriteeriumite alusel konkreetselt hinnata.
c) Hindamise laad ja arvesse võetavad asjaolud selle hindamisel, kas isik on tegutsenud piisava hoolsusega
56.
Euroopa Kohtu praktika alusel ei ole sellele küsimusele hõlbus vastata. Seda sellepärast, et lõppkokkuvõttes tuleb asjaolusid, millele isikud tuginevad, et tõendada kohtuotsusest Bayer vs. komisjon tuleneva testi alusel ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemist, hinnata kaudselt.
57.
Tuleb siiski meeles pidada, et nende asjaolude esinemist, mis õigustavad menetlustähtaegadest kõrvale kaldumist, tuleb hinnata Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklile 45 tugineva isiku esitatud elementide alusel: nimetatud sätte kohaselt peab pool tõendama ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemist. Seega peab see isik tõendama, et a) toimus temast sõltumatu ebatavaline sündmus (objektiivne element) ja b) ta võttis kõik mõistlikud meetmed, et vältida kehtestatud tähtaja ületamist (subjektiivne element).
58.
Nagu eespool märgitud, saan ma kohtupraktikast aru nii, et postisaadetise ebatavalist viivitust ei tohiks automaatselt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 kohaldamisalast välistada. Tänapäeval näib olevat mõistlik eeldada, et vähemalt põhimõtteliselt peaks postisaadetis jõudma oma sihtkohta kõikjal Euroopas 10 päeva jooksul. Minu arvates võib seda, kui postisaadetis hilineb rohkem kui kodukorra artikli 73 lõike 3 ette nähtud 10 päeva, pidada ebatavaliseks sündmuseks (mis ei sõltu asjaomasest isikust). (
34
)
59.
Seepärast peaks objektiivse elemendi (a) osas olema piisav, kui isik tõendab, et ettenähtud tähtaja mittejärgimise põhjustas ebatavaline viivitus postisaadetise edastamisel. Sellega seoses ei peaks olema vaja tõendada, et selle viivituse põhjustas selline erakordne sündmus nagu streik, loodusõnnetus või ametiasutuste töö katkestus. (
35
)
60.
Kogemusest teame siiski, et kohaletoimetamise aeg võib varieeruda ja teinekord juhtub saadetiste kohaletoimetamisel (isegi märkimisväärseid) viivitusi. Seetõttu tulebki selle hindamisel, kas objektiivne element on täidetud, kohaselt arvesse võtta seda, kas viivitus on juhtumi asjaoludel ebatavaline, arvestades eelkõige selliseid tegureid nagu vahemaa, aeg aastas ja nii edasi.
61.
Kui on tuvastatud, et viivitus oli juhtumi konkreetsetel asjaoludel ebatavaline, siis tuleb samuti analüüsida, kas isik on võtnud kõik mõistlikud sammud kehtestatud tähtaja ületamise vältimiseks.
62.
Selle tuvastamisel, kas subjektiivne element (b) on täidetud, tuleb kaaluda tervet rida tegureid.
63.
Esiteks on oluline tuvastada, millal hagiavalduse allkirjastatud originaal postiteenuse osutajale üle anti. Minu arvates kujutab kooskõla Üldkohtu praktiliste juhiste punktiga 80 – see tähendab, et originaal on ära saadetud viivituseta samal päeval, mil ärakiri edastati faksi teel, või hiljemalt järgmisel päeval – endast viidet hoolikale käitumisele. (
36
)
64.
Teiseks ei tuleks isikult nõuda kõige kallima rahvusvahelise kulleriteenuse kasutamist, kui soodsam teenus näib põhimõtteliselt niisama hästi tagavat allkirjastatud originaali toimetamise Üldkohtu kantseleisse ettenähtud tähtajaks. (
37
) Ent kuna viivitusi tuleb ikka ette, siis peaks isik, kes otsustab saata menetlusdokumendi e-Curia asemel postiga, minu meelest võtma tarvitusele sellised ettevaatusabinõud, mida võib hoolikalt isikult mõistlikult eeldada. Olenevalt asjaoludest (näiteks kui teenuseosutaja usaldusväärsus on kaheldav või tähtaeg lõpeb avaliku püha paiku) võib hoolsusenõudest seetõttu tuleneda kohustus saata allkirjastatud originaal kulleriteenuse abil, kiirsaadetisena või vähemasti tähitud kirjaga.
65.
Kas isiku kohustused lõpevad sellega?
66.
Ma ei leia nii. On tõsi, et kui saadetis on juba edastamiseks postiteenuse osutajale üle antud, kaotab saatja sisulise kontrolli selle üle. Seejuures tuleb aga rõhutada, et menetlusdokumentide saatmisega posti teel kaasnevad riskid, mida isikul oleks võimalik vältida e-Curia kasutamise abil. (
38
)
67.
Seetõttu peab isik, kes on otsustanud kasutada Üldkohtu kodukorra artikli 73 lõikes 3 sätestatud võimalust, minu meelest jälgima saadetise edenemist, selleks et vähemalt püüda kõnealuste riskide realiseerumist ära hoida. Muidugi tuleb huvitatud isikul tähelepanelikult jälgida „algatatud menetluse kulgu“ ning hoolsalt kinni pidada ettenähtud tähtaegadest. (
39
)
68.
Ent mida see kohustus käesoleva asja kontekstis konkreetsemalt tähendab?
69.
Kui on olemas postisaadetise jälgimise number, siis tähendab see, et isik peab tähelepanelikult ja regulaarselt jälgima saadetise teekonda, kuni dokument on kohaselt üle antud Üldkohtu kantseleile. Kui teekonda ei ole võimalik jälgida, siis tähendab see, et isik peab (aegsasti enne ettenähtud tähtaja möödumist) kohtukantseleiga kontakteeruma, et kontrollida, kas allkirjastatud originaal on õigel ajal saabunud. (
40
) Kui ilmneb, et saadetis hilineb, on isikul võimalik püüda ettenähtud tähtaega järgida, üritades aktiivselt saadetise asukohta välja selgitada, võttes selleks ühendust asjaomase postiteenuse osutajaga ning juhul, kui see ei õnnestu, saates (või tuues võimaluse korral) kantseleisse hagiavalduse uue allkirjastatud originaali, millega saab eelmise originaali kaotsiminekul tolle asendada. (
41
)
70.
Nende sammudega saab asjaomane isik tõendada, et ta on tegutsenud hoolikalt, tegemata seejuures ülemääraseid pingutusi. Selles mõttes ei ole enam määrav, kas tegelikult eksisteerib reaalne võimalus tulemuslikult vältida määratud tähtaja ületamist.
71.
Kokkuvõttes, kui isik on otsustanud kasutada Üldkohtu kodukorra artikli 73 lõikes 3 sätestatud võimalust, siis peab ta Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 45 ette nähtud tähtaja möödalaskmise erandi kohaldamiseks tõendama, et ta on toiminud hoolikalt – teinud kõik mõistlikult võimaliku määratud tähtaja ületamise vältimiseks. Seega peab isik tõendama, et allkirjastatud originaal pandi teele viivitamatult pärast ärakirja edastamist faksi teel; et originaal saadeti sellise postiteenuse kaudu, mis näis olevat piisavalt kindel tagamaks hagiavalduse allkirjastatud originaali toimetamise Üldkohtu kantseleisse ettenähtud tähtajal; ning et ta oli kohaselt jälginud saadetise teekonda ning viivituse ilmnemisel püüdnud ettenähtud tähtaega järgida.
d) Vahekokkuvõte
72.
Vaidlustatud kohtumääruses otsustas Üldkohus esimese sammuna, et isiku poolt mööda lastud tähtaja võib ennistada ainult siis, kui kehtestatud tähtaja möödalaskmise põhjustas sündmus, mida ei oleks olnud võimalik vältida. Sellega rikkus Üldkohus õigusnormi.
73.
Ent see rikkumine ei peaks käesolevas asjas kaasa tooma vaidlustatud kohtumääruse tühistamist. Järjekindlast kohtupraktikast tuleneb, et kui Üldkohtu otsuse põhjendustest ilmneb õigusnormi rikkumine, kuid resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, siis ei saa selline rikkumine kaasa tuua otsuse tühistamist ja põhjendused tuleb asendada. (
42
)
74.
Kuna Üldkohus ikkagi analüüsis seejärel teise sammuna RFi poolt rakendatud meetmeid määratud tähtaja möödalaskmise vältimiseks, siis ei mõjuta eelnimetatud õigusnormi rikkumine vaidlustatud kohtumääruse resolutsiooni.
75.
Vaidlustatud kohtumäärusest nähtub, et RF pani allkirjastatud originaali teele viivitamatult (samal päeval) pärast originaali ärakirja saatmist Üldkohtule faksi teel ning et ta tegi seda tähitud kirjaga ja sellist teenust kasutades, mis näis olevat piisav õigeaegse kättetoimetamise tagamiseks. Ent RF ei esitanud muid tõendeid selle kohta, et ta oleks püüdnud jälgida saadetise teekonda ning et ta oleks viivituse ilmnedes võtnud tarvitusele abinõusid määratud tähtaja möödalaskmise vältimiseks. (
43
) Ehk teisisõnu oli Üldkohtul ikkagi õigus, kui ta järeldas, et RF ei olnud tõendanud hoolsust ettenähtud tähtaja järgimisel.
76.
Seetõttu ma leian, et vaidlustatud kohtumääruse põhjendused tuleb asendada ning sellega tagasi lükata argument, et Üldkohus järeldas Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 45 ekslikult tõlgendades, et RF ei olnud tõendanud ettenägematute asjaolude ega vääramatu jõu esinemist.
77.
Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse esimene ja teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2. Apellatsioonkaebuse kolmas väide
78.
RF väidab, et Üldkohus järeldas vääralt, et hageja ei olnud tõendanud ettenägematute asjaolude esinemist Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses. RFi sõnul oli tuvastatud ettenägematute asjaolude esinemine: ta mitte ainult ei esitanud nende asjaolude kohta rohkem tõendeid kui nõutav, vaid ta oli esitanud üldiselt kõik olemasolevad tõendid.
79.
Komisjon väidab, et hageja esitatud argumendid puudutavad faktiliste asjaolude tuvastamist ja tuleks vastuvõetamatutena tagasi lükata.
80.
Ma nõustun komisjoniga. Selles väites korratakse sisuliselt juba esimeses väites esitatud argumente, ehkki üksnes puhtalt faktilisest vaatenurgast.
81.
On üldteada, et Üldkohtul on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 ja ELTL artikli 256 kohaselt ainupädevus fakte tuvastada ja neid hinnata. Seega saab Euroopa Kohtusse apellatsioonkaebuse esitada ainult õigusküsimustes. Euroopa Kohus on pädev kontrollima nende faktide õiguslikku kvalifikatsiooni ja Üldkohtu poolt neist tuletatud õiguslikke tagajärgi. (
44
) Ent uus hinnang faktidele või tõenditele ei ole õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks läbi vaadata. See on nii, välja arvatud juhul, kui Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud, mis peab selgelt nähtuma toimikumaterjalidest. (
45
)
82.
Apellatsioonkaebuse kolmandas väites taotleb RF selgelt Üldkohtule esitatud faktide ja tõendite uut hindamist, väitmata samas, et sellega seoses oleks midagi moonutatud. Sellel alusel tuleb apellatsioonkaebuse kolmas väide vastuvõetamatuna tagasi lükata.
3. Apellatsioonkaebuse neljas väide
83.
RF väidab, et vaidlustatud kohtumääruses rikutakse EIÕK artiklit 1, artikli 6 lõiget 1 ja artiklit 14. Tema arvates takistab viis, kuidas Üldkohus tõlgendas Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 45, nende isikute pöördumist ELi kohtutesse, kelle elu- või asukoht on ELi kohtute asukohast märkimisväärselt kaugel. Selle sätte piirav tõlgendus Üldkohtu poolt kujutab endast samuti menetlusosaliste diskrimineerimist nende elu- või asukoha tõttu.
84.
Oma esmase vastuväitena väidab komisjon, et see apellatsioonkaebuse väide on vastuvõetamatu. Seda seetõttu, et RF viitab EIÕKs ja mitte Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta“) sätestatud õigustele, ning samuti seetõttu, et RFi argumendid on ebaselged. Igal juhul peab komisjon seda apellatsioonkaebuse väidet põhjendamatuks.
85.
Apellant selgitas oma vasturepliigis, et selle väitega peetakse silmas harta preambuli ning artiklite 20, 21 ja 47 rikkumist.
86.
Sellest aga ei piisa. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb apellatsioonkaebuses täpselt märkida, millised lahendi, mille tühistamist nõutakse, põhjenduse punktid vaidlustatakse, ning seda nõuet konkreetselt toetavad õigusargumendid. (
46
)
87.
Minu meelest väidetakse selles nõudes peamiselt, et Üldkohtu tõlgendus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 45 diskrimineerib selliseid isikuid nagu RF, kelle asukoht ei ole ELi kohtute lähikonnas. Seda seetõttu, et vaidlustatud kohtumääruse kohaselt ei saa isik, kes soovib kasutada Üldkohtu kodukorra artikli 73 lõikes 3 ette nähtud võimalust, see tähendab kasutada menetlusdokumentide Üldkohtusse edastamiseks faksi ja posti kombinatsiooni, ettenähtud tähtaja möödalaskmise õigustamiseks tugineda postisaadetise ebatavalisele viivitusele. Selleks et tähtaja ületamist kindlalt vältida, ei saa RF seetõttu kasutada kodukorra artikli 73 lõikes 3 ette nähtud võimalust. Selle asemel peab ta panema hagiavalduse postiga teele tükk aega enne seda, kui lõpeb ettenähtud kahekuuline tähtaeg (lisaks seoses vahemaadega Üldkohtu kodukorra artikli 60 alusel 10 päeva).
88.
Suhtun RFi argumenti teatava poolehoiuga. Sellegipoolest ma ei saa eitada asjaolu, et seda väidet ei ole apellatsioonkaebuses piisavalt põhjendatud ning seda on väljendatud üldsõnaliselt, esitamata süsteemselt nõude aluseks olevaid õiguslikke argumente. Sellekohased argumendid ei ole lihtsalt piisavalt selged.
89.
Kuna Euroopa Kohus ei pea ise sisulise kohtumõistmise võimaldamiseks apellandi argumente täpsustama ega täiendama, siis soovitan Euroopa Kohtul tunnistada see väide vastuvõetamatuks. Eelkõige ei ole RF seoses väidetava diskrimineerimisega vaidlustatud kohtumääruses määratlenud õiguslikult asjakohast võrdlusalust ega selgitanud, kuidas on võimalik apellatsioonkaebust tõlgendada selliselt, et see käsitleks ka kohtusse pöördumise õiguse rikkumist harta artikli 47 tähenduses.
90.
Sellele vastavalt tuleks apellatsioonkaebuse neljas väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
B.
Hinnangu tagajärjed
91.
Olen jõudnud seisukohale, et Üldkohus kohaldas ekslikke kriteeriume, kui ta leidis, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 45 tähenduses ettenägematute asjaolude või vääramatu jõu esinemine ei olnud tõendatud. Samas olen ma eespool selgitatud põhjustel arvamusel, et see õigusnormi rikkumine ei anna alust vaidlustatud kohtumääruse tühistamiseks.
92.
Seetõttu tuleks apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
V. Kohtukulud
93.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
94.
Kui Euroopa Kohus nõustub minu hinnanguga apellatsioonkaebusele, siis tuleks RFi kohustada vastavalt kodukorra artiklitele 137, 138 ja 184 hüvitama käesolevas menetluses nii esimese kui ka teise kohtuastme kohtukulud.
VI. Ettepanek
95.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes soovitan Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja RF-lt.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	13. septembri 2017. aasta kohtumäärus RF vs. komisjon, T‑880/16, ei avaldata, EU:T:2017:647.
(
3
)	ELT 2015, L 105, lk 1.
(
4
)	ELT 2015, L 152, lk 1.
(
5
)	ELT 2014, L 31, lk 1.
(
6
)	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 6–11.
(
7
)	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 12 ja 14.
(
8
)	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 15–17.
(
9
)	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 18 ja 19.
(
10
)	Vaidlustatud kohtumääruse punkt 20.
(
11
)	30. septembri 2014. aasta kohtumäärus Faktor B. i W. Gęsina vs. komisjon, C‑138/14 P, ei avaldata, EU:C:2014:2256.
(
12
)	Idem, punktid 20–25.
(
13
)	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 22–27.
(
14
)	Selles on sätestatud: „Kui Üldkohus ei ole ilmselgelt pädev hagi läbi vaatama või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu, võib Üldkohus ettekandja-kohtuniku ettepanekul igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega“.
(
15
)	Vt nt 11. juuli 1968. aasta kohtuotsus Schwarzwaldmilch, 4/68, EU:C:1968:41, lk 385; 17. detsembri 1970. aasta kohtuotsus Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, EU:C:1970:114, punkt 24, ja 30. jaanuari 1974. aasta kohtuotsus Kampffmeyer, 158/73, EU:C:1974:8, punkt 8.
(
16
)	9. veebruari 1984. aasta kohtuotsus Acciaierie e Ferriere Busseni vs. komisjon, 284/82, EU:C:1984:47.
(
17
)	9. veebruari 1984. aasta kohtuotsus Acciaierie e Ferriere Busseni vs. komisjon, 284/82, EU:C:1984:47, punkt 11; 30. mai 1984. aasta kohtuotsus Ferriera Vittoria vs. komisjon, 224/83, EU:C:1984:208, punkt 13, ja 12. juuli 1984. aasta kohtuotsus Ferriera Valsabbia vs. komisjon, 209/83, EU:C:1984:274, punkt 21.
(
18
)	15. detsembri 1994. aasta kohtuotsus Bayer vs. komisjon, C‑195/91 P, EU:C:1994:412.
(
19
)	Seda väitis juba kohtujurist Capotorti seoses mõistega „vääramatu jõud“. Vt kohtujurist Capotorti ettepanekuid kohtuasjas Milch-, Fett- und Eierkontor, 42/79, ei avaldata, EU:C:1979:259, lk 3723, ning liidetud kohtuasjades Ferriera Valsabbia jt vs. komisjon, 154/78, 205/78, 206/78, 226/78–228/78, 263/78, 264/78, 31/79, 39/79, 83/79 ja 85/79, EU:C:1979:275, lk 1067.
(
20
)	Eelkõige 15. detsembri 1994. aasta kohtuotsus Bayer vs. komisjon, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, punkt 32, ja 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Bell & Ross vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, punkt 48. Vt ka 23. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Gbagbo jt vs. nõukogu, C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258, punkt 72, ja 8. novembri 2007. aasta kohtumäärus Belgia vs. komisjon, C‑242/07 P, EU:C:2007:672, punkt 17.
(
21
)	Näib, et Euroopa Kohus liigitab sõja vääramatuks jõuks ning mitte ettenägematuks asjaoluks. Vt selle kohta 23. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Gbagbo jt vs. nõukogu, C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258, punkt 72.
(
22
)	23. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Gbagbo jt vs. nõukogu, C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka 7. mai 1998. aasta kohtumäärus Iirimaa vs. komisjon, C‑239/97, EU:C:1998:213, punkt 7 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
23
)	14. detsembri 2016. aasta kohtuotsus SV Capital vs. EBA, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Bell & Ross vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
24
)	Vaidlustatud kohtumääruse punktid 25–27.
(
25
)	Vaidlustatud kohtumääruse punkt 19.
(
26
)	Vaidlustatud kohtumääruse punkt 21.
(
27
)	15. detsembri 1994. aasta kohtuotsus Bayer vs. komisjon, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, punkt 32.
(
28
)	Euroopa Kohtu 30. septembri 2014. aasta kohtumäärus Faktor B. i W. Gęsina vs. komisjon, C‑138/14 P, ei avaldata, EU:C:2014:2256.
(
29
)	Idem, punktid 19 ja 20.
(
30
)	Idem, punktid 10 ja 11.
(
31
)	Vt Üldkohtu kodukorra artikkel 74 ning Üldkohtu 14. septembri 2011. aasta otsus menetlusdokumentide e-Curia rakenduse kaudu esitamise ja kättetoimetamise kohta (ELT 2011, C 289, lk 9). Alates 1. detsembrist 2018 on e-Curia kasutamine Üldkohtu menetluses kohustuslik.
(
32
)	Vt eelkõige Üldkohtu praktiliste rakendussätete punktid 79–81 ja Euroopa Kohtu praktiliste juhiste punktid 42 ja 43.
(
33
)	Ainuüksi posti teel saadetavate dokumentide puhul soovitab Euroopa Kohus kasutada kullerposti või tähitud kirja. Sellist soovitust ei ole esitatud isikutele, kes soovivad kasutada faksi või e-kirja vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 73 lõikele 3.
(
34
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (EÜT 1998, L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71) lisa kohaselt peaks 97% piiriülestest postisaadetistest olema kohale toimetatud viie tööpäeva jooksul postiasutusele üleandmisest.
(
35
)	Vt vaidlustatud kohtumääruse punkt 27.
(
36
)	Vt sarnaselt 7. mai 1998. aasta kohtumäärus Iirimaa vs. komisjon, C‑239/97, EU:C:1998:213, punkt 9, ja 18. jaanuari 2005. aasta kohtumäärus Zuazaga Meabe vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑325/03 P, EU:C:2005:28, punkt 26.
(
37
)	Vt sarnaselt 14. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, punkt 47, ja 21. juuni 2017. aasta kohtuotsus City Train vs. Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (CityTrain), T‑699/15, ei avaldata, EU:T:2017:409, punkt 15.
(
38
)	Kui kasutatakse e-Curiat, siis saab saatja pärast seda, kui dokumendid on nõuetekohaselt ELi kohtutele edastatud, viivitamatu vastuvõtukinnituse.
(
39
)	Eelkõige 15. detsembri 1994. aasta kohtuotsus Bayer vs. komisjon, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, punkt 32, ja 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Bell & Ross vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, punkt 48. Vt ka 8. novembri 2007. aasta kohtumäärus Belgia vs. komisjon, C‑242/07 P, EU:C:2007:672, punkt 17.
(
40
)	Erineva seisukoha kohta vt 14. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, punkt 50.
(
41
)	Vt samasuguse lähenemise kohta 14. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon, T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, punkt 52.
(
42
)	Vt paljude hulgast 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Zucchetti Rubinetteria vs. komisjon, C‑618/13 P, EU:C:2017:48, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
43
)	Vaidlustatud kohtumääruse punkt 26.
(
44
)	Vt mh 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania jt, C‑128/16 P, EU:C:2018:591, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
45
)	Vt nt 6. septembri 2018. aasta kohtuotsus Klein vs. komisjon, C‑346/17 P, EU:C:2018:679, punktid 124–126 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
46
)	Vt mh 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Agria Polska jt vs. komisjon, C‑373/17 P, EU:C:2018:756, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika.