62018TO0630
VISPĀRĒJĀS TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2019. gada 23. maijā (
*1
)
Juridiskā palīdzība – Pieteikums, kas iesniegts pirms prasības celšanas – Ekonomiskais stāvoklis – Informācijas un apliecinošo dokumentu nepietiekamība – Pieteikuma noraidīšana
Lietā T‑630/18 AJ
OP,
pieteikuma iesniedzēja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv R. Lyal, L. Mantl un B. Conte, pārstāvji,
atbildētāja,
par pieteikumu par juridisko palīdzību saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 147. pantu,
VISPĀRĒJĀS TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
Pieteikums un procedūra
1
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 24. oktobrī, pieteikuma iesniedzēja OP, lūdza viņai piešķirt juridisko palīdzību saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 147. pantu, lai celtu prasību, pirmkārt, atcelt Eiropas Komisijas netieši izteikto lēmumu noraidīt pieteikumu piešķirt piekļuvi dokumentiem, kas attiecas uz administratīvajiem pasākumiem, kuri noteikti laikā no 2015. gada 5. jūnija ieraksta reģistrā Ares(2015)2298835 līdz 2015. gada 5. augusta ierakstam reģistrā Ares(2015)3272640 par pieteikuma iesniedzēju un viņas sūdzību, kas celta saskaņā ar 22. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 58/2003 (2002. gada 19. decembris), ar ko nosaka statūtus izpildaģentūrām, kurām uztic konkrētus Kopienas programmu pārvaldības uzdevumus (OV 2003, L 11, 1. lpp.), un, otrkārt, noteikt pagaidu pasākumu, ar kuru Komisijai tiktu uzlikts pienākums nekavējoties piešķirt piekļuvi minētajiem dokumentiem.
2
Ar 2018. gada 22. novembra vēstuli Komisija tika aicināta iesniegt rakstiskus apsvērumus par pieteikuma iesniedzējas lūgumu par juridisko palīdzību.
3
Savos apsvērumos, kas saskaņā ar Reglamenta 148. panta 1. punktu Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2018. gada 10. decembrī, Komisija lūdza noraidīt pieteikumu par juridisko palīdzību.
Juridiskais pamatojums
4
Saskaņā ar Reglamenta 146. panta 1. un 2. punktu juridiskās palīdzības piešķiršana ir pakļauta diviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, nosacījumam, ka pieteikuma iesniedzējs sava ekonomiskā stāvokļa dēļ pilnībā vai daļēji nespēj segt izmaksas, kas saistītas ar [juridisko] palīdzību un pārstāvību Vispārējā tiesā, un, otrkārt, nosacījumam, ka prasība nešķiet acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami juridiski nepamatota.
5
Attiecībā uz nosacījumu par līdzekļiem saskaņā ar Reglamenta 147. panta 3. punktu pieteikumam par juridisko palīdzību ir jāpievieno visa informācija un apliecinošie dokumenti, kas ļauj novērtēt pieteikuma iesniedzēja ekonomisko stāvokli, piemēram, kompetentas valsts iestādes izziņa, kas apliecina šo ekonomisko stāvokli. Šī prasība turklāt ir skaidri formulēta juridiskās palīdzības pieteikuma veidlapā.
6
Šajā gadījumā akts, ar kuru pieteikuma iesniedzēja ir iesniegusi juridiskās palīdzības pieteikumu, sastāv no vairākiem dokumentiem, proti, 2018. gada 12. oktobra pavadvēstules, kurā sniegts īss izklāsts par pieteikuma priekšmetu. Šīs vēstules 1. pielikumā tā ir pievienojusi 20 lappušu kopsavilkumu par prasības atcelt tiesību aktu un prasības noteikt pagaidu pasākumu, attiecībā uz kurām tā lūdz juridisko palīdzību, priekšmetu, pievienojot 2. pielikumā esošo juridiskās palīdzības pieteikuma veidlapu (turpmāk tekstā – “veidlapa”) ar tai pievienotajiem dokumentiem un 3. pielikumā – pieteikumu par dažu Vispārējās tiesas locekļu noraidīšanu.
7
Vispirms attiecībā uz veidlapu ir jākonstatē, ka pieteikuma iesniedzēja to nav aizpildījusi pilnībā. Proti, jākonstatē, ka pieteikuma iesniedzēja nav aizpildījusi nevienu no trim ailēm tabulā “līdzekļi”, kas iekļauta veidlapas daļā par “pieteikuma iesniedzēja ekonomisko stāvokli” (turpmāk tekstā – “līdzekļu tabula”). Jāatgādina, ka šīs trīs ailes attiecīgi attiecas uz pieteikuma iesniedzēja līdzekļiem, laulātā partnera vai kopdzīves partnera līdzekļiem, kā arī citas personas, kas parasti dzīvo pie pieteikuma iesniedzēja (apgādājams bērns vai cita persona) līdzekļiem.
8
Saskaņā ar Reglamenta 147. panta 2. punktu pieteikums par juridisko palīdzību ir jānoformē uz veidlapas, kas ir publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un pieteikums par juridisko palīdzību, kas iesniegts, neizmantojot veidlapu, netiek ņemts vērā. Turklāt veidlapas beigās pieteikuma iesniedzējam ir jāparaksta un jādatē veidlapa, “ar zvērestu apliecin[ot], ka šajā pieteikumā par juridisko palīdzību sniegtās ziņas ir patiesas”. Tādējādi, ja veidlapa nav aizpildīta pilnībā, kā tas ir šajā gadījumā, pieteikums par juridisko palīdzību var tikt noraidīts kā nepieņemams.
9
Tomēr vismaz attiecībā uz pieteikuma iesniedzējas pašas resursiem no “papildu deklarācijas, kas nodota ar zvērestu, par pieteikuma iesniedzējas izdevumiem un līdzekļiem ikdienas vajadzību apmierināšanai”, kura datēta ar 2018. gada 12. oktobri un pievienota veidlapas 5. pielikumā (turpmāk tekstā – “papildu deklarācija”), izriet, ka pieteikuma iesniedzēja apgalvo, ka viņai nav ienākumu, un viņa sniedz informāciju par savu ekonomisko stāvokli un apstākļiem, kādos varot sevi uzturēt. Ir jākonstatē, ka šī informācija daļēji pārklājas ar datiem, kas jānorāda pirmajā “līdzekļu” tabulas ailē.
10
Tādēļ ir pamats uzskatīt, ka atbilstoši savam ekonomiskajam stāvoklim attiecībā uz pašas resursiem pieteikuma iesniedzēja apgalvo, ka viņai nav nekādu personīgo ienākumu un ka saskaņā ar norādi zemsvītras piezīmē veidlapas 4. lappusē viņa papildu deklarācijā cenšas paskaidrot, kā viņai izdodas sevi uzturēt.
11
Galvenokārt attiecībā uz pieteikuma iesniedzējas ekonomiskā stāvokļa pārbaudi, kā tas izriet no Reglamenta 147. panta 3. punkta, pieteikumam par juridisko palīdzību ir jāpievieno visa informācija un apliecinošie dokumenti, kas ļauj novērtēt, vai, ņemot vērā šo stāvokli, pieteikuma iesniedzēja pilnībā vai daļēji nespēj segt izdevumus, kas saistīti ar palīdzību un pārstāvību Vispārējā tiesā. No šāda novērtējuma automātiski izriet, ka pieteikuma iesniedzējai ir jāiesniedz informācija un apliecinoši dokumenti, kas datēti pietiekami tuvu datumam, kad iesniegts pieteikums, lai objektīvi novērtētu pieteikuma iesniedzējas finansiālās spējas segt izmaksas. Tādējādi veidlapas sadaļā ar virsrakstu “līdzekļi” ir sevišķi norādīts, ka, “ja pieteikuma iesniegšanas brīdī [..] līdzekļu stāvoklis pēdējā gada laikā nav mainījies, vērā ņem tos līdzekļus, [kas deklarēti] [..] valsts iestādēm attiecībā uz pēdējā kalendārā gada laika posmu no 1. janvāra līdz 31. decembrim”, un ka, “ja [..] finansiālais stāvoklis ir mainījies, tiek ņemti vērā [..] pašreizējie līdzekļi, sākot no šī gada 1. janvāra līdz [..] pieteikuma iesniegšanas dienai”.
12
Taču šajā gadījumā, pirmkārt, pieteikuma iesniedzēja apgalvo, ka “dokuments [pieteikums par juridisko palīdzību] ir pilnīgs, jo, pamatojoties uz tādu pašu informāciju un dokumentiem [viņai] [tika] piešķirta juridiskā palīdzība lietās [konfidenciāli] (
1
) un T‑478/16 AJ”. Tādējādi viņa savam pieteikumam 1. pielikumā pievieno 2015. gada ienākumu apliecinājumu un 2. pielikumā – Deutscher Akademischer Austauschdienst (Vācijas Akadēmiskās apmaiņas dienesta) vēstuli, kas apstiprina, ka līdz 2016. gada 31. janvārim viņa ir saņēmusi stipendiju. Lai arī šie dokumenti, kā uzskata Vispārējā tiesa, ņemot vērā attiecīgo laika posmu un juridiskās palīdzības pieteikumu iesniegšanas datumu lietās, kas slēgtas ar [konfidenciāli] rīkojumu [konfidenciāli] un 2017. gada 16. februāra rīkojumu OP/Komisija (T‑478/16 AJ, nav publicēts), varēja būt aktuāli, lai novērtētu pieteikuma iesniedzējas finansiālās spējas tolaik, šajā gadījumā tas tā vairs nevar būt. Proti, pieteikums par juridisko palīdzību ir iesniegts 2018. gada oktobrī, respektīvi, gandrīz trīs gadus pēc minēto dokumentu sagatavošanas. Taču, kā tas skaidri izriet no norādēm veidlapas sadaļā “līdzekļi”, kā atgādināts iepriekš šī rīkojuma 11. punktā, pieteikuma iesniedzējai bija jāiesniedz informācija par saviem līdzekļiem 2017. un pat 2018. gadā (turpmāk tekstā – “atbilstošais laika posms”).
13
Otrkārt, ne 2017. gada 22. jūnija izraksts no bankas konta, kura turētāja bankā Sparda-Bank Baden-Württemberg eG bija pieteikuma iesniedzēja, un vēstule, ko tā 2017. gada 26. jūnijā nosūtīja šai bankai, lai apstrīdētu viņas bankas konta slēgšanu, ne Sozialgericht Köln (Ķelnes Sociālo lietu tiesa, Vācija) 2018. gada 9. februāra lēmums par juridiskās palīdzības piešķiršanu, ne 2017. gada 17. jūlijaAmtsgericht Esslingen (Eslingenes pirmās instances tiesa, Vācija) attaisnojošais dokuments par izdevumu atlīdzināšanu, ne pierādījums par Land de Bade-Wurtemberg (Vācija) 2017. gada jūnija prasījuma piedziņas pieprasījumu pret pieteikuma iesniedzēju, ne apliecinājums par 2015. gada 19.–23. aprīļa semināru, ne 2015. gada 19.–25. aprīļa apliecinājums par pieteikuma iesniedzējas darba laiku Tībingenes Universitātē (Vācija), kas pievienoti 3., 4. un 5.a–5.d pielikumā, neļauj noteikt pieteikuma iesniedzējas līdzekļus atbilstošajā laika posmā, lai novērtētu viņas ekonomisko stāvokli un tādējādi novērtētu viņas spēju segt tiesāšanās izdevumus.
14
Treškārt, papildu deklarācijā pieteikuma iesniedzēja vispirms norāda, ka viņa darbojas kā lektore Land de Bade-Wurtemberg, taču nesaņem nekādu finansiālo atlīdzību kopš 2015. gada joprojām notiekošās tiesvedības starp viņu un Tībingenes Universitāti dēļ, turklāt viņa veic goda lektores vai vieslektores pienākumus starptautiskās struktūrās, par ko nesaņem nekādu atalgojumu. Tālāk viņa precizē, ka viņas vajadzības tiktu segtas, atmaksājot izdevumus, kas viņai radušies tiesvedībās. Visbeidzot, viņai neesot bankas konta un nodokļu deklarācijas par atbilstošo laika posmu tiesvedības izdevumu dēļ.
15
Šī informācija, kas sniegta papildu deklarācijā, ir īpaši lakoniska un pat pretrunīga.
16
Proti, pirmkārt, attiecībā uz apgalvojumiem par līdzekļiem, kas tiktu gūti no tiesvedības izmaksu segšanas, jākonstatē, ka tie koncentrējas uz atsevišķiem gadījumiem, kas saistīti ar tiesvedības procedūrām, tādējādi nav saprotams, kā pieteikuma iesniedzēja, nepastāvot ienākumiem, spēj nodrošināt savas vienkāršākās ikdienas vajadzības, proti, pārtiku, apģērbu un mājokli. Kā to papildu deklarācijā atzīst pati pieteikuma iesniedzēja, šāda veida finansiālo atbalstu nevar pielīdzināt līdzekļiem, kas ļautu nodrošināt personas ikdienas vajadzības.
17
Turklāt ir jāpiebilst, ka izdevumu, kas pieteikuma iesniedzējas ieskatā viņai esot radušies tiesvedības procesos, atlīdzināšana pēc savas būtības – katrā ziņā vismaz daļēji – ir atlīdzība par izdevumiem, kas viņai vai kādai citai personai pirms tam jau radušies. Taču pieteikuma iesniedzēja neiesniedz nekādus dokumentus, kas ļautu konstatēt pamatojumu atmaksas veikšanai, ne nosacījumus, kādos šādi izdevumi būtu radušies, un neprecizē, kā tieši tie būtu izpaudušies. Viņa apgalvo, ka tas tā ir tāpēc, ka ienākumu neesamības dēļ viņa neesot varējusi uzņemties šādas izmaksas.
18
Turpinot – papildu deklarācijā izteikto apgalvojumu, ka pieteikuma iesniedzēja nevarot iesniegt nodokļu deklarāciju par atbilstošo laika posmu sakarā ar tiesvedības izmaksām, kas viņai radušās un ko viņa uzskaita papildu deklarācijā, šī pieteikuma izskatīšanas nolūkā nevar atbalstīt. Proti, šādu izdevumu pastāvēšana, kas šajā gadījumā būtu jāapstrīd valsts tiesā, nevar pamatot jebkādas nodokļu deklarācijas neesamību vai – jebkurā gadījumā un vismaz – neraugoties uz skaidrajām norādēm veidlapā, nevar pamatot to, ka nav uzrādīts kompetentas valsts iestādes izsniegts apliecinājums, kas pamato viņas pašreizējo ekonomisko stāvokli.
19
Visbeidzot, ir jākonstatē, ka pieteikuma iesniedzēja nav norādījusi, kaut arī tas “līdzekļu tabulā” ir skaidri prasīts, ne to, vai viņa saņem kādu pabalstu vai pensiju, ne arī to, kādi varētu būt iespējama laulātā vai kopdzīves partnera vai iespējamas citas personas, kas parasti dzīvo pie pieteikuma iesniedzējas un ir apgādājama persona, līdzekļi.
20
Pilnības labad jānorāda, ka no lietas materiāliem izriet, ka gandrīz visi pieteikuma iesniedzējas 2017. un 2018. gadā sastādītie dokumenti, piemēram, pavadvēstule, 1. un 3. šīs vēstules pielikums, pieteikuma 3., 5. un 6. pielikumā pievietotie dokumenti, kā arī dokumenti, piemēram, vēstules vai e‑pasti, kas pievienoti pieteikumam A, B, G un H pielikumā, pamatojot pieteikuma 1. pielikumā sniegto kopsavilkumu, skaidri pierāda – sevišķi dažu minēto dokumentu galvenēs vai norādot parakstītājas, proti, pieteikuma iesniedzējas, amatu un kontaktinformāciju –, ka vismaz kopš 2018. gada viņa, šķiet, ir nodarbināta Ņūdžersijas (ASV) Ratgersa universitātes Fizikas un astronomijas nodaļā, kuras pasta adrese ir 136 Frelinghuysen Roa, Piscataway, NJ 08854‑8019. Turklāt kontaktinformācija, kuru viņa norādījusi augstāk minētajā G pielikumā, ietver ASV mobilā tālruņa numuru.
21
Ņemot vērā šo papildu konstatējumu, kas attiecas arī vismaz uz 2018. gadu, un tā kā nav saņemti nekādi pieteikuma iesniedzējas paskaidrojumi, varētu rasties šaubas, vai viņa nepilda regulāras funkcijas Ratgersa universitātē. Šajā sakarā viņai jebkurā gadījumā ir pienākums norādīt materiālos un finansiālos nosacījumus, ar kādiem viņa pilda šos pienākumus, un saskaņā ar norādēm veidlapas “līdzekļu” sadaļā iesniegt informāciju un pierādījumus par viņas pašreizējiem līdzekļiem saistībā ar šīs darbības veikšanu, sākot no 2018. gada 1. janvāra.
22
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka nav iespējams noteikt, kādi līdzekļi pieteikuma iesniedzējai ļauj sevi uzturēt atbilstošajā laika posmā.
23
Ņemot vērā šos apstākļus, ir jāsecina, ka pieteikuma iesniedzēja nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka sava ekonomiskā stāvokļa dēļ pilnībā vai daļēji nespēj segt [juridiskās] palīdzības un pārstāvības Vispārējā tiesā izmaksas.
24
Šādos apstākļos, tā kā nav izpildīts Reglamenta 146. panta 1. punktā paredzētais nosacījums, šis pieteikums par juridisko palīdzību ir jānoraida, nepastāvot nepieciešamībai lemt par jautājumu, vai ierosinātā prasība šķiet acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami juridiski nepamatota.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀS TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
nospriež:
Pieteikumu par juridisko palīdzību lietā T‑630/18 AJ noraidīt.
Luksemburgā, 2019. gada 23. maijā
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
I. Pelikánová
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.
(
1
)	Aizsegti konfidenciāli dati.