62019TJ0526
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta paplašinātā sastāvā)
2024. gada 27. novembrī (
*1
)
Enerģētika – Dabasgāzes iekšējais tirgus – Direktīva (ES) 2019/692 – Grozījums Direktīvā 2009/73/EK – Tiesiskā drošība – Vienlīdzīga attieksme – Samērīgums – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Procesuāli pārkāpumi
Lietā T‑526/19 RENV
Nord Stream 2 AG
, Šteinhauzene [Steinhausen] (Šveice), ko pārstāv T. Winter un K. Hobér, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Parlamentu, ko pārstāv A. Tamás, O. Denkov un J. Etienne, pārstāvji,
un
Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv K. Pavlaki, L. Vétillard un A. Jensen, pārstāves,
atbildētāji,
kurus atbalsta
Igaunijas Republika, ko pārstāv M. Kriisa, pārstāve,
Latvijas Republika, ko pārstāv K. Pommere, pārstāve,
Lietuvas Republika, ko pārstāv K. Dieninis, R. Dzikovič, S. Grigonis un V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė, pārstāvji,
Polijas Republika, ko pārstāv B. Majczyna, K. Rudzińska, S. Żyrek un M. Rzotkiewicz, pārstāvji,
un
Eiropas Komisija, ko pārstāv O. Beynet un B. De Meester, pārstāvji,
personas, kas iestājušās lietā,
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta paplašinātā sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. van der Vaude [M. van der Woude], tiesneši J. Svenningsens [J. Svenningsen] (referents), K. Makiokī [C. Mac Eochaidh], H. Martins i Peress de Nanklaress [J. Martín y Pérez de Nanclares] un M. Stanku [M. Stancu],
sekretāre: I. Kurme, administratore,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
ņemot vērā Tiesas 2022. gada 12. jūlija spriedumu,
pēc 2024. gada 11. aprīļa tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasību, kura pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja Nord Stream 2 AG lūdz atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/692 (2019. gada 17. aprīlis), ar ko groza Direktīvu 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu (OV 2019, L 117, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā direktīva”).
I. Tiesvedības priekšvēsture
A. Direktīva 2009/73
2
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.) iekļaujas plašākā tiesiskajā regulējumā – “trešajā enerģētikas paketē”. Ar Direktīvu 2009/73 paredzēts ieviest kopīgus noteikumus dabasgāzes pārvades, sadales, piegādes un uzglabāšanas jomā, lai ļautu piekļuvi tirgum un veicinātu vienlīdzīgus un nediskriminējošus konkurences apstākļus.
3
Direktīvā 2009/73 noteikti vairāki pienākumi, lai sasniegtu šo mērķi. Šajā ziņā tostarp minētās direktīvas 9. pantā paredzēts pienākums nodalīt pārvades sistēmu operatorus no pārvades sistēmām, savukārt ar tās 32. pantu ir ieviesta sistēma, kura trešām personām dod piekļuvi pārvades un sadales sistēmām un sašķidrinātās dabasgāzes (SDG) iekārtām, pamatojoties uz publicētiem tarifiem, un kura jāpiemēro objektīvi un bez sistēmas lietotāju diskriminācijas (turpmāk tekstā kopā – “Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi”).
4
Direktīvas 2009/73 36. pantā būtībā noteikts, ka uz nozīmīgākiem jauniem gāzes infrastruktūras objektiem, proti, starpsavienojumiem, SDG un uzglabāšanas iekārtām, pēc lūguma uz noteiktu laiku var piešķirt atbrīvojumu no minētajā direktīvā noteiktajiem pienākumiem, ja ir iestājušies šā panta 1. punktā paredzētie nosacījumi.
B. Prasītāja
5
Prasītāja ir saskaņā ar Šveices tiesībām dibināta sabiedrība, kuras vienīgais akcionārs ir Krievijas publiskā akciju sabiedrība (PJSC) Gazprom. Prasītāja bija atbildīga par gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” plānošanu, būvniecību un ekspluatāciju.
6
Tāpat kā gāzes cauruļvadam “Nord Stream 1”, kas sastāv no divu pārvades līniju tīkla, kura būvniecība tika pabeigta 2012. gadā un kura pārvades jauda ir 55 miljardi kubikmetru gadā, gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”, kas arī sastāv no divām Baltijas jūru šķērsojošām gāzes pārvades līnijām, bija jānodrošina gāzes pārvade starp Ustjlugu (Krievija) un Lubminu [Lubmin] (Vācija), abu gāzes cauruļvadu– “Nord Stream 1” un “Nord Stream 2” – kopējai pārvades jaudai sasniedzot 110 miljardus kubikmetru gadā. Pa gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” nogādātā gāze no Lubminas bija jāpārvada tālāk pa sauszemes gāzes cauruļvadiem.
C. Apstrīdētā direktīva
7
2017. gada 8. novembrī Eiropas Komisija iesniedza priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2009/73 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu (COM(2017) 660 final; turpmāk tekstā – “direktīvas priekšlikums”).
8
2019. gada 17. aprīlī Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome pieņēma apstrīdēto direktīvu, kas stājās spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī, proti, 2019. gada 23. maijā.
9
Direktīvas 2009/73 2. panta 17. punktā – redakcijā pēc aizstāšanas, kura veikta atbilstoši apstrīdētās direktīvas 1. panta 1. punktam, – paredzēts, ka jēdziens “starpsavienojums” ietver ne tikai jebkādu pārvades līniju, kas šķērso robežu starp divām dalībvalstīm, lai savienotu attiecīgo dalībvalstu valsts pārvades sistēmas, bet tagad arī jebkādu pārvades līniju starp dalībvalsti un trešo valsti līdz dalībvalstu teritorijai vai attiecīgās dalībvalsts teritoriālajai jūrai (turpmāk tekstā – “gāzes cauruļvads starp dalībvalsti un trešo valsti”).
10
Tomēr attiecībā uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kas pabeigti pirms 2019. gada 23. maija, Direktīvas 2009/73 49.a panta – kas iekļauts ar apstrīdētās direktīvas 1. panta 9. punktu – 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalsts, kurā atrodas pirmais šāda gāzes cauruļvada savienojuma punkts ar šīs dalībvalsts tīklu, var nolemt atkāpties no Direktīvā 2009/73 noteiktajiem pienākumiem attiecībā uz šī gāzes cauruļvada posmiem, kas atrodas tās teritorijā un teritoriālajā jūrā (turpmāk tekstā – “49.a pants”). Šādu atkāpi piešķir objektīvu iemeslu dēļ, piemēram, tādēļ, lai varētu atgūt veiktās investīcijas, vai ar piegādes drošību saistītu iemeslu dēļ, ar noteikumu, ka šī atkāpe negatīvi neietekmē konkurenci vai dabasgāzes iekšējā tirgus efektīvu darbību, vai piegādes drošību Eiropas Savienībā.
11
Minētajā 49.a pantā arī paredzēts, pirmkārt, ka maksimālais šādu atkāpju darbības laiks ir 20 gadi, tās balstās uz objektīvu pamatojumu, tās var atjaunot, ja tas ir pamatoti, un uz tām var attiecināt nosacījumus, kas palīdz izpildīt iepriekš minētos nosacījumus, un, otrkārt, ka šādas atkāpes nepiemēro gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kurai ir izvirzīta prasība transponēt Direktīvu 2009/73 – redakcijā ar grozījumiem – saskaņā ar nolīgumu, kas noslēgts ar Savienību.
12
Turklāt ar apstrīdētās direktīvas 1. panta 5. punkta a) apakšpunktu tika grozīts Direktīvas 2009/73 36. pants, šī panta 1. punkta e) apakšpunktā būtībā piebilstot, ka saskaņā ar šo pašu pantu piešķirtais atbrīvojums nedrīkst kaitēt dabasgāzes piegādes drošībai Savienībā (turpmāk tekstā – “grozītais 36. pants”).
13
Attiecībā uz grozījumu, kas Direktīvā 2009/73 izdarīti ar apstrīdēto direktīvu, transponēšanu apstrīdētās direktīvas 2. pantā paredzēts, ka dalībvalstis līdz 2020. gada 24. februārim ievieš normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, neskarot eventuālo atkāpi atbilstoši 49.a pantam.
II. Agrākas tiesvedības Vispārējā tiesā un Tiesā
14
2020. gada 20. maija rīkojuma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (T‑526/19, EU:T:2020:210) rezolutīvās daļas 4. punktā Vispārējā tiesa prasītājas prasību noraidīja kā nepieņemamu.
15
Ar 2022. gada 12. jūlija spriedumu Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) Tiesa, pirmkārt, atcēla minēto 2020. gada 20. maija rīkojuma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (T‑526/19, EU:T:2020:210) rezolutīvās daļas 4. punktu. Otrkārt, Tiesa nosprieda, ka prasītājas prasība ir pieņemama, ciktāl tā vērsta pret Direktīvas 2009/73 36. un 49.a pantu – redakcijā, kādā šie panti attiecīgi ir grozīti un iekļauti ar apstrīdēto direktīvu.
III. Lietas dalībnieku prasījumi
16
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
pilnībā atcelt apstrīdēto direktīvu;
–
piespriest Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
17
Parlaments un Padome, ko atbalsta Komisija, lūdz Vispārējo tiesu:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18
Igaunijas Republika, Lietuvas Republika un Polijas Republika lūdz Vispārējo tiesu noraidīt prasību.
IV. Juridiskais pamatojums
A. Par prasījumiem pilnībā atcelt apstrīdēto direktīvu
19
Atbildot uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumu, prasītāja paskaidroja, ka pēc 2022. gada 12. jūlija sprieduma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) pasludināšanas tā joprojām lūdz atcelt apstrīdēto direktīvu pilnībā, jo minētais spriedums to neliedzot. Būtībā prasītāja apgalvo, ka ar minēto spriedumu Vispārējās tiesas veicamās kontroles tvērums tika ierobežots tikai tādējādi, ka tai būtu jāizvērtē grozītā 36. panta un 49.a panta tiesiskums. Prasītājas ieskatā – ja Vispārējā tiesa secinātu, ka abas šīs tiesību normas vai kāda no tām neatbilst Savienības tiesībām, minētajai tiesai būtu jāpārbauda, vai šo tiesību normu prettiesiskums var likt apstrīdēto direktīvu atcelt kopumā. Šajā ziņā prasītāja uzsver, ka apstrīdētā direktīva, ņemot vērā tās būtību un mērķi, ir konkrēti vērsta pret prasītāju un ka tāpēc šai direktīvai nav likumīga tiesiskā pamata un tā ir jāatceļ pilnībā.
20
Šajā pašā atbildē prasītāja piebilda, ka gadījumā, ja Vispārējā tiesa nolemtu neatcelt apstrīdēto direktīvu pilnībā, tā pakārtoti lūdz atcelt 49.a pantu.
21
Tiesas sēdē prasītāja apstiprināja, ka šādā gadījumā, proti, ja Vispārējā tiesa nolemtu neatcelt apstrīdēto direktīvu pilnībā, tā nelūdz atcelt grozīto 36. pantu.
22
Šajā ziņā prasītājai ir taisnība, ka tad, ja Savienības tiesa konstatē tiesību akta normas prettiesiskumu un paredz atcelt šo tiesību normu, tai jāpārbauda, vai šī atcelšana var likt attiecīgo aktu atcelt pilnībā.
23
Tāpat ir taisnība, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību akta daļēja atcelšana ir iespējama tikai tad, ja elementi, kurus lūdz atcelt, ir nodalāmi no tiesību akta pārējās daļas (spriedumi, 2006. gada 27. jūnijs, Parlaments/Padome, C‑540/03, EU:C:2006:429, 27. punkts, un 2022. gada 26. aprīlis, Polija/Parlaments un Padome, C‑401/19, EU:C:2022:297, 17. punkts).
24
Tomēr aplūkojamajā lietā Tiesa 2022. gada 12. jūlija sprieduma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) rezolutīvās daļas 3. punktā ir nospriedusi, ka prasītājas prasība ir pieņemama, ciktāl tā ir vērsta pret Direktīvas 2009/73 36. un 49.a pantu – redakcijā, kādā šie panti attiecīgi ir grozīti un iekļauti ar apstrīdēto direktīvu.
25
Lai nonāktu pie šāda secinājuma, Tiesa tostarp 2022. gada 12. jūlija sprieduma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) 165. punktā uzskatīja, ka minētie 36. un 49.a pants ir nodalāmi no pārējiem Direktīvas 2009/73 – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar apstrīdēto direktīvu, – noteikumiem.
26
Citiem vārdiem – Tiesa uzskatīja, ka apstrīdētās direktīvas 1. panta 5. punkts, ar kuru grozīts Direktīvas 2009/73 36. pants, un apstrīdētās direktīvas 1. panta 9. punkts, ar kuru Direktīvā 2009/73 iekļauts 49.a pants (skat. šā sprieduma 10. un 12. punktu), ir nodalāmi no pārējiem apstrīdētās direktīvas noteikumiem, it īpaši no tās 1. panta 1. punkta, ar kuru Direktīvas 2009/73 piemērošanas joma paplašināta tādējādi, ka tā ir attiecināta arī uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, aizstājot pēdējās minētās direktīvas 2. panta 17. punktu (skat. šā sprieduma 9. punktu).
27
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta otro daļu, ja lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, tai ir saistoši Tiesas lēmumi par tiesību jautājumiem.
28
Tātad Tiesa ir galīgi nospriedusi, ka prasītājas prasība pilnībā atcelt apstrīdēto direktīvu nav pieņemama. Turklāt šis lēmums par tiesību jautājumu ir saistošs Vispārējai tiesai saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta otro daļu.
29
Ņemot vērā iepriekš minēto, prasības pirmais prasījums, ciktāl tas attiecas uz apstrīdētās direktīvas atcelšanu pilnībā, ir noraidāms.
30
Savukārt pirmais prasības prasījums, kā prasītāja to precizējusi tiesas sēdē (skat. šā sprieduma 20. punktu), patiešām ir pieņemams, ciktāl ar to lūgts atcelt apstrīdētās direktīvas 1. panta 9. punktu, ar kuru Direktīvā 2009/73 iekļauts 49.a pants.
B. Par prasījumiem atcelt 49.a pantu
31
Prasības pamatojumam prasītāja izvirza sešus pamatus, pirmais no kuriem attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, otrais – uz samērīguma principa pārkāpumu, trešais – uz tiesiskās drošības principa pārkāpumu, ceturtais – uz pilnvaru nepareizu izmantošanu, piektais – uz būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu un sestais – uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
32
Tiesas sēdē prasītāja norādīja, ka tā atsakās no sestā prasības pamata.
33
Runājot par pārējiem pieciem prasītājas izvirzītajiem pamatiem, Vispārējā tiesa uzskata, ka pēc ievada apsvērumiem vispirms jāizvērtē trešais prasības pamats par tiesiskās drošības principa pārkāpumu.
1.
Ievada apsvērumi
34
Pirmkārt, Eiropas Savienības tiesas ir atzinušas, ka Savienības likumdevējam savas kompetences īstenošanā ir plaša rīcības brīvība tad, kad tā rīcība ietver politiska, ekonomiska vai sociāla rakstura izvēli un kad tam jāveic sarežģīti novērtējumi un izvērtējumi. Tomēr, pat ja šāda rīcības brīvība ir, Savienības likumdevējam sava izvēle jābalsta uz objektīviem kritērijiem, kas piemēroti attiecīgajā tiesību aktā izvirzītā mērķa sasniegšanai, ņemot vērā visus faktus, kā arī attiecīgā akta pieņemšanas brīdī pieejamos tehniskos un zinātniskos datus (spriedums, 2008. gada 16. decembris, Arcelor Atlantique un Lorraine u.c., C‑127/07, EU:C:2008:728, 57. un 58. punkts).
35
Šajā lietā apstrīdētā direktīva ir balstīta uz LESD 194. panta 2. punktu, kurā būtībā paredzēts, ka, neskarot citu Līgumu noteikumu piemērošanu, Parlaments un Padome nosaka vajadzīgos pasākumus, lai sasniegtu šā panta 1. punktā minētos Savienības enerģētikas politikas mērķus.
36
Tādējādi LESD pilnvaro Parlamentu un Padomi lemt par to iesaistīšanās enerģētikas jomā saturu, ja veiktie pasākumi ir nepieciešami Savienības politikas mērķu sasniegšanai.
37
Tātad, runājot par šādas kompetences īstenošanas kontroli tiesā, Savienības tiesa nedrīkst ar savu vērtējumu aizstāt Savienības likumdevēja vērtējumu, bet tai jāpārbauda tikai tas, vai šādā vērtējumā nav pieļauta acīmredzama kļūda vai pilnvaru nepareiza izmantošana un vai attiecīgā iestāde nav acīmredzami pārsniegusi tās normatīvo pilnvaru robežas (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2011. gada 12. maijs, Luksemburga/Parlaments un Padome, C‑176/09, EU:C:2011:290, 35. punkts, un 2018. gada 21. jūnijs, Polija/Parlaments un Padome, C‑5/16, EU:C:2018:483, 150. punkts).
38
Otrkārt, atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai ar atcelšanas prasību apstrīdētā tiesību akta tiesiskums jāizvērtē, ņemot vērā faktiskos un tiesiskos apstākļus, kādi pastāvēja šī tiesību akta pieņemšanas laikā (skat. spriedumu, 2019. gada 10. septembris, HTTS/Padome, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 37. punkts un tajā minētā judikatūra; spriedums, 2007. gada 17. septembris, Microsoft/Komisija, T‑201/04, EU:T:2007:289, 260. punkts).
39
Tāpēc prasītājas apgalvotais apstāklis, ka visi pārējie gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, kas atrodas jūrā un pabeigti pirms 2019. gada 23. maija, ir saņēmuši atkāpi uz 49.a panta pamata pēc apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, nevar tikt ņemts vērā. Tas pats attiecas uz apstākli, uz kuru it īpaši norāda Padome, proti, ka prasītājas gāzes cauruļvads vēl joprojām netiek ekspluatēts.
40
Prasītājas izvirzīto pamatu pamatotība jānovērtē šo apsvērumu gaismā.
2.
Par trešo prasības pamatu – tiesiskās drošības principa pārkāpumu
41
Prasītāja apgalvo – apstāklis, ka gāzes cauruļvadi, kas nebija pabeigti pirms 2019. gada 23. maija, ir vienīgie gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, kuru operatori nevar atsaukties ne uz atbrīvojumu atbilstoši grozītajam 36. pantam, ne uz atkāpi saskaņā ar 49.a pantu, rada juridisku nenoteiktību. Prasītāja paskaidro, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā tā jau bija veikusi būtiskus un neatgriezeniskus ieguldījumus gāzes cauruļvadā “Nord Stream 2”– atšķirībā no operatoriem, kuri vēl nebija pieņēmuši galīgo lēmumu par ieguldījumiem.
42
Tā precizē, ka brīdī, kad tā veica šos ieguldījumus, gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, tāpat kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 1”, nebija uzskatāms par tādu, uz kuru attiecas Direktīva 2009/73. Tieši tāpēc prasītāja neesot lūgusi atbrīvojumu atbilstoši Direktīvas 2009/73 36. pantam. Tā piebilst, ka tai bija pamats ticēt, ka tās ieguldījumiem netiks liegta jebkāda rentabilitāte negaidītu un pēkšņu izmaiņu tiesību aktos dēļ.
43
Tādējādi Savienības likumdevējam esot bijis jāņem vērā prasītājas īpašā situācija, lai pielāgotu apstrīdētās direktīvas piemērošanu un it īpaši 49.a panta piemērojamību laikā.
44
Parlaments un Padome, kurus atbalsta Igaunijas Republika, Lietuvas Republika, Polijas Republika un Komisija, apstrīd prasītājas argumentus.
45
Atbilstoši tiesiskās drošības principam tiesību normām jābūt skaidrām un precīzām un to iedarbībai jābūt paredzamai, lai ieinteresētās personas varētu novērtēt savu juridisko situāciju un attiecības, ko regulē Savienības tiesiskā kārtība (skat. spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 148. punkts un tajā minētā judikatūra). Tā tas it īpaši ir gadījumā, ja šīs tiesību normas var nelabvēlīgi ietekmēt indivīdus un uzņēmumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 30. aprīlis, Itālija/Padome (Vidusjūras zobenzivs zvejas kvota), C‑611/17, EU:C:2019:332, 111. punkts).
46
No tiesiskās drošības principa izrietošās tiesības pieprasīt tiesiskās paļāvības aizsardzību ir ikvienai privātpersonai, kas ir situācijā, no kuras secināms, ka Savienības administrācija tai ir radījusi pamatotas cerības. Par solījumiem, kas varētu radīt šādas cerības, ir uzskatāma konkrēta, beznosacījumu un saskaņota informācija no pilnvarotiem un ticamiem avotiem. Turpretim neviens nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, ja nepastāv konkrēti solījumi, ko tam sniegusi administrācija. Tāpat, ja piesardzīgs un saprātīgs ekonomikas dalībnieks spēj paredzēt tāda Savienības pasākuma ieviešanu, kas var skart šī dalībnieka intereses, tas nevar atsaukties uz šo principu, kad šis pasākums ir ieviests (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 153. punkts un tajā minētā judikatūra).
47
Ekonomikas dalībnieki savu tiesisko paļāvību nevar saistīt ar to, ka esošā situācija, kas var tikt grozīta, Savienības iestādēm īstenojot savu rīcības brīvību, saglabāsies (skat. spriedumu, 2012. gada 26. jūnijs, Polija/Komisija, C‑335/09 P, EU:C:2012:385, 180. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
Šajā lietā ir taisnība, ka 2022. gada 12. jūlija sprieduma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) 80. punktā Tiesa tostarp nosprieda, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas un spēkā stāšanās brīdī prasītāja jau bija veikusi ievērojamus ieguldījumus sava starpsavienojuma – Direktīvas 2009/73 2. panta 17. punkta, redakcijā ar grozījumiem, izpratnē – būvniecībā, kas jau bija tālu pavirzījusies uz priekšu.
49
Turklāt 2022. gada 12. jūlija sprieduma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) 104. un 160. punktā Tiesa būtībā nosprieda, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā prasītāja nevarēja saņemt nedz atbrīvojumu atbilstoši grozītajam 36. pantam, nedz arī atkāpi saskaņā ar 49.a pantu. Proti, Tiesa uzsvēra, ka, no vienas puses, apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā lēmums par ieguldījumiem gāzes cauruļvadā “Nord Stream 2” jau bija pieņemts, tālab šim gāzes cauruļvadam nevarēja piemērot atbrīvojumu saskaņā ar grozīto 36. pantu, un, no otras puses, šajā dienā bija acīmredzams, ka minēto gāzes cauruļvadu nevar pabeigt līdz 2019. gada 23. maijam un tādējādi nevar piešķirt atkāpi atbilstoši 49.a pantam.
50
Šajā ziņā jānorāda – apstāklis, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā prasītājai nevarēja piemērot nedz atbrīvojumu saskaņā ar grozīto 36. pantu, nedz arī atkāpi atbilstoši 49.a pantam, kā Tiesa nospriedusi 2022. gada 12. jūlija spriedumā Nord Stream 2/Parlaments un Padome (C‑348/20 P, EU:C:2022:548), nepierāda, ka likumdevējs būtu pārkāpis tiesiskās drošības principu un no tā izrietošo tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
51
Proti, tiesiskās drošības principa un no tā izrietošā principa ievērošana jāizvērtē, ņemot vērā zināšanas, kādas saprātīgam un informētam ekonomikas dalībniekam saprātīgi varēja būt attiecībā uz tiesiskā regulējuma attīstību, un secinājumus, kādi tam, nosakot savu rīcību, būtu jāizdara saistībā ar šo attīstību. Ievērošana arī jāizvērtē, ņemot vērā apstākļus, kādos notikusi šī attīstība, it īpaši kompetento iestāžu rīcību.
a)
Par apstākli, ka prasītājai nevarot piemērot grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu
52
Tiesvedībā Vispārējā tiesā iesniegtie pierādījumi neļauj pārbaudīt prasītājas apgalvojumu, ka tā galīgo lēmumu par ieguldījumu projektā “Nord Stream 2” esot pieņēmusi 2015. gada septembrī. Proti, prasītāja nebalstās ne uz vienu pielikumu, lai pamatotu savu apgalvojumu. Turklāt citi lietas materiāli liek domāt, ka šis lēmums tika pieņemts nevis 2015. gada septembrī, bet gan 2016. gadā, un pēc tam īstenots 2017. gada pavasarī.
53
Neatkarīgi no konkrētā datuma, kurā prasītāja faktiski pieņēmusi galīgo lēmumu par ieguldījumiem, jākonstatē, pirmkārt, ka prasītāja nolēma veikt ieguldījumus situācijā, kurā bija iespējams paredzēt, ka Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi kļūs piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, un, otrkārt, ka tā turpināja savus ieguldījumus pēc tam, kad šī iespēja bija konkretizējusies.
1) Par situāciju, kādā prasītāja nolēma veikt ieguldījumus
54
Prasītāja nolēma veikt ieguldījumus situācijā, kurā vairākas Savienības iestādes skaidri un jau ilgstoši bija paudušas vēlmi Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus piemērot, pirmkārt, vispārīgi gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti un, otrkārt, konkrēti gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”.
55
Šajā ziņā, pirmām kārtām, prasītāja nolēma veikt ieguldījumus situācijā, kad Komisija, Eiropadome, Padome un Parlaments bija vairākkārt pauduši nostāju par labu tam, lai vispārīgi uz enerģijas importu Savienībā un gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti – pamatojoties uz tiesību aktiem, kas vai nu jau pastāv, vai arī būtu jāgroza, – pilnībā attiektos tiesību normas, kuras reglamentē iekšējo enerģijas tirgu.
56
Proti, jau Direktīvas 2009/73 22. apsvērumā bija paskaidrots, ka energoapgādes drošība ir svarīgs sabiedrības drošības aspekts, un no tā secināts, ka personām no trešām valstīm būtu jāļauj kontrolēt kādu pārvades sistēmu vai pārvades sistēmas operatoru vienīgi tad, ja tās ievēro Savienībā spēkā esošās efektīvas nodalīšanas prasības. Tajā pašā apsvērumā Komisija tika arī aicināta attiecīgos gadījumos sniegt ieteikumus, lai ar trešām valstīm risinātu sarunas saistībā ar attiecīgiem nolīgumiem par Savienības energoapgādes drošību.
57
Jau 2010. gadā Komisija, atbildot uz Krievijas enerģētikas ministra uzdotajiem jautājumiem, būtībā norādīja, ka uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti šīs dalībvalsts teritorijā attiecas Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi, ja vien attiecīgais tiesiskais regulējums nav grozīts ar starptautisku nolīgumu.
58
Pēc tam Parlaments un Padome Lēmuma Nr. 994/2012/ES (2012. gada 25. oktobris), ar ko izveido informācijas apmaiņas mehānismu attiecībā uz starpvaldību nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm enerģētikas jomā (OV 2012, L 299, 13. lpp.), 3. apsvērumā paskaidroja, ka iekšējā enerģijas tirgus pareizai darbībai ir vajadzīgs, lai enerģijas importu Savienībā pilnībā reglamentētu noteikumi, ar ko izveido iekšējo enerģijas tirgu.
59
2013. gada decembrī Komisijas pārstāvis publiski pauda šīs iestādes viedokli, ka starpvaldību nolīgumi, ko vairākas dalībvalstis noslēgušas ar Krievijas Federāciju par gāzes cauruļvada projektu “South Stream”, kuram caur Melno jūru bija jāsaista Krievija ar Itāliju un Austriju un attiecībā uz kuru bija iesākti noteikti būvdarbi, neatbilst Direktīvā 2009/73 noteiktajiem pienākumiem.
60
Atbildot uz Parlamenta jautājumu, par enerģētiku atbildīgais Komisijas loceklis 2014. gada 31. martā norādīja, ka Komisija izvērtēs valsts regulatīvo iestāžu lēmumus, kas pieņemti par projekta “South Stream” virzītāju lūgumu piešķirt atbrīvojumu saskaņā ar Direktīvas 2009/73 36. pantu.
61
2014. gada 28. maija Paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei “Eiropas enerģētiskās drošības stratēģija” (COM(2014) 330 final) Komisija uzsvēra, ka īstermiņā jauniem ieguldījumiem infrastruktūrā, kurus veicina dominējošie piegādātāji, jāatbilst visiem iekšējā tirgus un konkurences noteikumiem. It īpaši Komisija uzskatīja, ka projekts “South Stream” būtu jāaptur līdz brīdim, kad būs nodrošināta pilnīga atbilstība Savienības tiesību aktiem, un tas tiks atkārtoti izvērtēts, ņemot vērā Savienības energoapgādes drošības prioritātes.
62
2015. gada 25. februāra Paziņojumā Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, Reģionu komitejai un Eiropas Investīciju bankai “Pamatstratēģija spēcīgai Enerģētikas savienībai ar tālredzīgu klimata pārmaiņu politiku” (COM(2015) 80 final) Komisija norādīja, ka attiecībā uz energoapgādes drošības stratēģiju ir ļoti svarīgi, lai tiktu nodrošināts, ka ar enerģijas iegādi saistītie nolīgumi ar trešām valstīm pilnīgi atbilst Savienības tiesību aktiem.
63
2015. gada 15. martā Komisija arī pauda vēlmi Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus attiecināt uz gāzes cauruļvada “Yamal‑Europe”, kas nodrošina gāzes piegādi no Krievijas, Polijas teritorijā esošā posma operatoru.
64
Savukārt Parlaments 2015. gada 15. decembra Rezolūcijā 2015/2113(INI) “Virzība uz Eiropas enerģētikas savienību” tostarp norādīja, ka Savienība ir ļoti atkarīga no enerģijas importa no Krievijas, kura sevi ir parādījusi kā neuzticamu partneri un kura enerģijas piegādes izmanto kā politisku ieroci. Tas piebilda, ka Krievijas un tranzītvalsts Ukrainas 2006. un 2009. gada gāzes strīdu dēļ daudzas Savienības valstis pieredzēja smagus energoapgādes traucējumus. Parlaments uzskatīja, ka šie piegādes pārrāvumi liecina, ka līdz šim veiktie pasākumi nav bijuši pietiekami, lai novērstu atkarību no Krievijas gāzes. Tāpēc Parlaments aicināja Komisiju nodrošināt Savienības tiesību aktu ievērošanu, lai nepieļautu izkropļojumus iekšējā tirgū.
65
Visbeidzot – lietas materiāli liecina, ka 2015. gada 18. decembra secinājumos (EUCO 28/15) Eiropadome norādīja, ka ikvienai jaunai infrastruktūrai būtu pilnībā jāatbilst trešajai enerģētikas paketei un pārējiem piemērojamiem Savienības tiesību aktiem, kā arī Enerģētikas savienības mērķiem.
66
Tādējādi no šā sprieduma 56.–65. punkta izriet, ka laikposmā no 2009. līdz 2015. gadam vairākas Savienības iestādes bija paudušas nostāju par labu tam, lai iekšējo enerģijas tirgu reglamentējošās tiesību normas būtu piemērojamas visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
67
Otrām kārtām, šajā kontekstā vairākas dalībvalstis, Parlaments un Komisija, kad tie uzzināja par šī projekta esamību, ir skaidri izteikuši savu vēlmi, lai gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” būtu piemērojami Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi.
68
Proti, tostarp prasītājas iesniegtie pierādījumi liecina, ka 2015. gada novembrī un pēc tam 2016. gada martā vairākas dalībvalstis nosūtīja Komisijai divas vēstules, kurās pauda bažas par prasītājas gāzes cauruļvada projektu un lūdza Komisiju rīkoties, lai būtībā uz šo topošo gāzes cauruļvadu attiecinātu Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus.
69
2015. gada 15. decembrī par enerģētiku atbildīgais Komisijas loceklis, atbildot uz Parlamenta jautājumu, paskaidroja, ka prasītājas projektam būtu pilnībā jāatbilst Savienības konkurences tiesībām. Viņš piebilda, ka Savienība atbalstīs tikai tādus infrastruktūras projektus, kas atbilst Enerģētikas savienības pamatprincipiem. Tas pats komisārs 2016. gada 21. janvārī sniedza līdzīgu atbildi uz citu Parlamenta jautājumu.
70
2015. gada 15. decembrī Parlaments pieņēma šā sprieduma 64. punktā minēto rezolūciju, no kuras skaidri izriet, ka šī iestāde vēlējās, lai gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” būtu piemērojamas Savienības tiesības.
71
Konferencē, kura notika Parlamentā 2016. gada 6. aprīlī un kuras temats bija “Nord Stream II – Energy Union at the crossroads” (“Nord Stream 2” – Enerģētikas savienība krustcelēs) Komisijas priekšsēdētāja vietnieks norādīja, ka tik svarīga infrastruktūras projekta kā gāzes cauruļvads“Nord Stream 2” būvniecība nevar notikt juridiskā vakuumā un ka tas nevar arī tikt ekspluatēts vienīgi atbilstoši Krievijas tiesību aktiem. Šajā ziņā viņš precizēja, ka tad, ja gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” tiktu uzbūvēts, tas būtu jāekspluatē saskaņā ar tiesisko regulējumu, kurā pienācīgi ņemti vērā Savienības enerģijas tirgus pamatprincipi.
72
Citi lietas materiāli liecina, ka vairāki Eiropas Parlamenta deputāti 2017. gada sākumā lūdza Komisiju veikt steidzamus pasākumus attiecībā uz prasītājas projektu. Šajā pašā laikā divas dalībvalstis lūdza Komisiju rīkoties, pirms tā izsniedz prasītājai atļaujas, ko prasītāja bija lūgusi par gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” izvietojuma Baltijas jūrā shēmu, piemērojot 1982. gada 10. decembrī Montegobejā parakstītās Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 79. pantu.
73
No iepriekš minētā izriet, ka prasītāja ir nolēmusi veikt ieguldījumus situācijā, kuru jau sen raksturoja stingra un atkārtota – it īpaši vairāku dalībvalstu, Parlamenta un Komisijas – vēlme Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus piemērot vispārīgi gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti un konkrēti gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”.
74
Tātad brīdī, kad – pēc prasītājas apgalvojumiem – tā pieņēmusi lēmumu veikt ieguldījumus, tai nebija nekādas garantijas, ka gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” netiks piemērotas Savienības tiesības.
75
Gluži pretēji – bija paredzams, ka Savienības iestādes izmantos savas pilnvaras, lai nodrošinātu, ka vispārīgi uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti un konkrēti uz gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” attiecas Direktīvas 2009/73 piemērošanas joma.
2) Par ieguldījumu turpināšanu
76
Prasītāja turpināja veikt ieguldījumus pēc tam, kad iespēja, ka gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” tiks piemēroti Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi, konkretizējās, Komisijai iesniedzot attiecīgus priekšlikumus.
77
Proti, 2017. gada marta beigās Komisija atgādināja, ka gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” rada grūtības, un paziņoja, ka tā gatavo Padomei adresētu pilnvarojuma projektu, lai saņemtu atļauju risināt sarunas ar Krievijas Federāciju par šā gāzes cauruļvada ekspluatāciju.
78
Tādējādi 2017. gada 9. jūnijā Komisija ar paziņojumu presei publiski pauda, ka tā ir lūgusi dalībvalstīm pilnvarojumu risināt sarunas ar Krievijas Federāciju par nolīgumu attiecībā uz gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”. Šis lūgums tika izteikts kā ieteikums, ko Komisija pieņēmusi tajā pašā dienā, aicinot Padomi pieņemt lēmumu, ar ko atļauj sākt sarunas par starptautisku nolīgumu starp Savienību un Krievijas Federāciju par gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” ekspluatāciju (turpmāk tekstā – “pilnvarojuma pieprasījums”).
79
Kā izriet no Komisijas paziņojuma presei, šī iestāde savā pilnvarojuma pieprasījumā ir paskaidrojusi, ka projekts “Nord Stream 2” nesekmē Enerģētikas savienības mērķu sasniegšanu, jo, pirmkārt, tas varētu veicināt Gazprom pozīcijas pastiprināšanu galvenajos Savienības gāzes tirgos un, otrkārt, ar to tiktu apdraudēti esošie pārvades maršruti.
80
Tādēļ Komisija lūdza Padomi pilnvarojumu vest sarunas par starptautisku nolīgumu, kurā tiktu ņemti vērā no Savienības tiesībām enerģētikas jomā izrietošie pamatprincipi, tostarp ekspluatācijas pārredzamības princips, nediskriminējošu tarifu noteikšanas princips, pienācīgs nediskriminējošas trešo personu piekļuves līmenis un piegādes un pārvades darbību nodalīšanas līmenis.
81
2017. gada augustā par enerģētiku atbildīgais Komisijas loceklis, atbildot uz Parlamenta jautājumu, atkārtoti apstiprināja Komisijas vēlmi, lai gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” būtu pakļauts ne tikai tā izcelsmes valsts tiesībām, bet arī Savienības tiesībām.
82
2017. gada 8. novembrī Komisija pieņēma direktīvas priekšlikumu. Jau šajā priekšlikumā bija paredzēta Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomas paplašināšana, to attiecinot uz tādiem gāzes cauruļvadiem kā prasītājas gāzes cauruļvads, kā arī iespēja saņemt atkāpi attiecībā uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kas būtu pabeigti pirms topošās direktīvas spēkā stāšanās dienas. Šā priekšlikuma būtība tika izziņota 2017. gada septembrī. Turklāt 2017. gada oktobrī Komisijas pārstāvis precizēja, ka, viņaprāt, šis priekšlikums tiks iesniegts 2017. gada novembrī, ka tam tiks izmantota “fast‑track” procedūra un ka direktīva stāsies spēkā ne vēlāk kā 2018. gada beigās, ja ierosinātie grozījumi tiks akceptēti.
83
No tā izriet, ka pilnvarojuma pieprasījuma datumā un pēc tam direktīvas priekšlikuma datumā iespēja, ka uz prasītāju varētu tikt attiecināti Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi, konkretizējās un ka prasītāja varēja sagaidīt, ka minētie pienākumi drīz kļūs piemērojami gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”. Tādējādi, pamatojoties uz prasītājas rīcībā esošo informāciju, tā varēja paredzēt tāda Savienības pasākuma noteikšanu, kas varētu ietekmēt tās intereses.
84
Prasītāja nav pierādījusi, ka tai nebija iespējams pielāgoties, lai varētu izmantot grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu laikā, kad apstrīdētā direktīva stātos spēkā.
85
Proti, pirmkārt, prasītāja neapgalvo, ka dienā, kad Komisija pieprasīja pilnvarojumu Padomei, un, vēlākais, direktīvas priekšlikuma datumā tā būtu mēģinājusi pārtraukt vai apturēt to līgumu izpildi, kurus tā bija iepriekš noslēgusi, vai būtu mēģinājusi risināt sarunas par šo līgumu pārskatīšanu.
86
Otrkārt, prasītāja nav pierādījusi, ka šajos pašos datumos tai nebija iespējams pārtraukt vai apturēt savu projektu un, vispārīgāk, ka tās ieguldījumi bija kļuvuši neatgriezeniski.
87
Šajā ziņā Vispārējā tiesa atzīmē, ka prasītāja nav iesniegusi cauruļu iegādes līgumus, līgumu par cauruļu apbetonēšanu un līgumu par cauruļu likšanu, kurus – pēc prasītājas paskaidrojumiem – tā bija noslēgusi attiecīgi 2016. gada 6. aprīlī, 2016. gada 6. septembrī un 2017. gada 6. aprīlī. Divi prasītājas iesniegtie pielikumi apliecina vienīgi to, ka [konfidenciāli] (
1
).
88
Turklāt, kā izriet no Bundesnetzagentur (Federālā tīklu aģentūra, Vācija) 2009. gada 22. februāra lēmuma par atbrīvojuma pieprasījumu atbilstoši Vācijas tiesību normai, ar kuru transponēts Direktīvas 2009/73 36. pants (BK7–08–009), cauruļu iegādes līguma noslēgšana par lielu summu ne vienmēr pierāda, ka pastāv galīgs lēmums veikt ieguldījumus un ka šāda līguma noslēgšanas dienā ticis veikts neatgriezenisks ieguldījums, it īpaši tāpēc, ka šīs caurules vēlāk var tikt tālākpārdotas.
89
Tātad prasītāja nav pierādījusi, ka dienā, kad Komisija lūdza pilnvarojumu Padomei, un, vēlākais, direktīvas priekšlikuma datumā ieguldījumi, kas saistīti ar šā sprieduma 87. punktā minētajiem līgumiem, būtu kļuvuši neatgriezeniski.
90
Attiecībā uz gāzes pārvades nolīgumu, ko prasītāja noslēgusi 2017. gada 23. aprīlī, jāuzsver, ka šis nolīgums, kurš attiecas uz gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” ekspluatāciju nākotnē, nesniedz informāciju par prasītājas veikto ieguldījumu hronoloģiju un mērogu. Turklāt šis nolīgums tika noslēgts dienā, kad Komisija jau bija paziņojusi, ka tā sagatavo pilnvarojuma pieprasījumu (skat. šā sprieduma 77. punktu). Vēl jo vairāk – prasītāja ar konkrētām atsaucēm vienīgi uz izvilkumiem no šī nolīguma, kurus tā iesniegusi prasības pieteikuma pielikumā, nepierāda, ka tai nebija iespējams pārtraukt vai apturēt šī nolīguma izpildi vai rīkot sarunas par tā noteikumu pārskatīšanu dažas nedēļas pēc nolīguma parakstīšanas, proti, pēc tam, kad Komisija 2017. gada 9. jūnijā faktiski bija iesniegusi pilnvarojuma pieprasījumu. Turklāt, ņemot vērā, ka šis nolīgums bija noslēgts ar Gazprom Export LLC, proti, saskaņā ar Krievijas tiesībām dibinātu sabiedrību, kas bija prasītājas vienīgajam akcionāram pilnībā piederošs meitasuzņēmums, iespēja, ka šis nolīgums varētu tikt pārskatīts sarunu rezultātā, nevarēja tikt izslēgta pilnvarojuma pieprasījuma dienā un direktīvas priekšlikuma datumā.
91
Finansēšanas nolīgumi, kurus prasītāja noslēgusi 2017. gada aprīlī un jūnijā, nesniedz vairāk informācijas par tās veikto ieguldījumu hronoloģiju un mērogu. Turklāt prasītājas sniegtie paskaidrojumi un tās iesniegtie šo nolīgumu izvilkumi neļauj ar vajadzīgo precizitāti noteikt datumu, kurā tie faktiski stājās spēkā. Papildus jānorāda, ka šie nolīgumi tika parakstīti tad, kad Komisija – 2017. gada martā – jau bija paziņojusi, ka tā sagatavo pilnvarojuma projektu sarunām par nolīgumu noslēgšanu ar Krievijas Federāciju, un dažas nedēļas vai – runājot par 2017. gada jūnija nolīgumu – dažas dienas pirms pilnvarojuma pieprasījuma faktiskas iesniegšanas Padomei. Visbeidzot vispārīgāk – paskaidrojumi, ko prasītāja sniegusi tiesvedībā Vispārējā tiesā, nepierāda, ka tai nebija iespējams rīkot sarunas par šo nolīgumu pārskatīšanu pilnvarojuma pieprasījuma datumā un, vēlākais, direktīvas priekšlikuma datumā. Turklāt jānorāda, ka pusi no šajos nolīgumos garantētā finansējuma nodrošināja prasītājas vienīgais akcionārs, proti, PJSC Gazprom.
92
Tātad prasītāja nav pierādījusi, ka apstāklis, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā tā nevarēja saņemt grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu, ir tiešas sekas neparedzētām tiesiskā regulējuma izmaiņām un ka tai nebija iespējas laikus pielāgoties šādai situācijai.
93
Gluži pretēji – Vispārējās tiesas rīcībā esošie elementi liecina, ka prasītāja veica un bez pārtraukuma turpināja savus ieguldījumus, neraugoties uz to, ka tā varēja saprātīgi paredzēt, ka Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi nākotnē būs piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, tostarp gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”.
94
Ņemot vērā kontekstu, kādā pieņemta apstrīdētā direktīva, it īpaši prasītājas situāciju pirms šīs direktīvas pieņemšanas, apstāklis, ka prasītāja apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā nevarēja saņemt grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu, Savienības likumdevējam neradīja pienākumu pielāgot 49.a panta piemērošanas jomu prasītājas īpašajai situācijai, lai ievērotu tiesiskās drošības principu.
b)
Par apstākli, ka prasītāja nevarot saņemt 49.a pantā paredzēto atkāpi
95
Pirmkārt, jānorāda, ka kritērijs par pabeigšanu pirms apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienas, kura ievērošana bija nosacījums iespējai izmantot 49.a pantā paredzēto atkāpi, jau bija ietverts direktīvas priekšlikumā un prasītāja varēja paredzēt, ka gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā un spēkā stāšanās dienā nebūs pabeigts.
96
Šajā ziņā no lietas materiāliem izriet, ka direktīvas priekšlikuma datumā, t.i., 2017. gada 8. novembrī, gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” būvniecība kā tāda, proti, tostarp cauruļu likšana Baltijas jūras gultnē, vēl nebija uzsākta.
97
Proti, dažādas atļaujas, kas prasītājai nepieciešamas, lai ierīkotu un izmantotu savu infrastruktūru Vācijas Federatīvās Republikas teritoriālajā jūrā un ekskluzīvajā ekonomikas zonā (EEZ), tā no Vācijas kompetentajām iestādēm saņēmusi tikai laikposmā no 2017. gada 2. novembra līdz 2018. gada 27. martam.
98
Turklāt cauruļu likšanas un izejas punkta termināļa būvniecības darbi teritorijā, par kuru šī dalībvalsts ir atbildīga, sākās tikai 2018. gada februārī, savukārt Vācijas teritoriālajā jūrā un ekskluzīvajā ekonomikas zonā tika veikti tikai no 2018. gada vidus.
99
Vēl jo vairāk – nepieciešamās atļaujas no Krievijas, Somijas un Zviedrijas iestādēm, uz kurām attiecās gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” maršruts, tika izsniegtas tikai laikposmā no 2018. gada 5. aprīļa līdz 14. augustam.
100
Šajos apstākļos apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā, proti, 2019. gada 17. aprīlī, liela daļa katrai no abām pārvades līnijām, kas veido gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, vēl nebija novietotas jūras gultnē, kā pierāda prasītājas norādītie skaitļi kilometros. Konkrētāk – apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā un tās spēkā stāšanās dienā prasītāja joprojām gaidīja atļauju attiecībā uz 147 km pārvades līniju, par kuriem bija atbildīgas Dānijas iestādes. Šī atļauja beidzot tika piešķirta 2019. gada 30. oktobrī un ieguva likumīgu spēku 2019. gada 28. novembrī. Apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā un tās spēkā stāšanās dienā caurules tātad vēl nebija liktas Dānijas ūdeņos. Šajos pašos datumos ne visas jūras gultnē jau izvietotās caurules bija savstarpēji savienotas, izmantojot procesu ar nosaukumu “above water tie‑in”, vismaz ne Vācijas teritoriālajā jūrā un ekskluzīvajā ekonomikas zonā un Krievijas ūdeņos.
101
Tātad prasītājai bija iespējams paredzēt, ka tad, ja Savienības likumdevējs piekritīs Komisijas priekšlikumam paredzēt atkāpi attiecībā uz gāzes cauruļvadiem, kas pabeigti pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā, prasītāja nevarētu izmantot šo atkāpi minētās spēkā stāšanās dienā.
102
Otrkārt, apstākli, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā prasītāja nebūs spējīga izmantot atkāpi saskaņā ar 49.a pantu, tā ne tikai varēja paredzēt, bet šis apstāklis izriet arī no tiesiskās drošības principam un tiesiskās paļāvības aizsardzības principam atbilstoša kritērija piemērošanas.
103
Proti, kritērijs par pabeigšanu pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā ir skaidrs, precīzs un objektīvs.
104
Šajā ziņā šis kritērijs atspoguļo principu, ka jauna tiesību norma ir piemērojama, sākot no tā akta spēkā stāšanās brīža, kurā tā ir ietverta. Lai gan tā nav piemērojama tiesiskām situācijām, kas radušās un pilnībā izveidojušās iepriekšējo tiesību normu darbības laikā, tā ir piemērojama to situāciju sekām nākotnē, kuras radušās iepriekšējās tiesību normas darbības laikā, kā arī jaunām tiesiskām situācijām. Ievērojot tiesību aktu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu, citādi var būt tikai tad, ja jaunajai tiesību normai ir pievienoti konkrēti noteikumi, kas īpaši paredz tās piemērošanas laikā nosacījumus (skat. spriedumu, 2022. gada 22. jūnijs, Volvo un DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
105
Turklāt pieeja, saskaņā ar kuru, nosakot gāzes jomā pieņemtās tiesību normas ratione temporis piemērošanas jomu, tiek ņemts vērā tiesību akta spēkā stāšanās datums, jau tika izmantota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/55/EK (2003. gada 26. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV 2003, L 176, 57. lpp.). Proti, Direktīvas 2003/55 2. panta 33. punktā “jauna infrastruktūra” bija definēta kā infrastruktūra, kas vēl nav pabeigta līdz šīs direktīvas spēkā stāšanās dienai. Jaunai infrastruktūrai varēja piemērot atbrīvojumu saskaņā ar šīs pašas direktīvas 22. pantu, kas tagad atbilst Direktīvas 2009/73 36. pantam.
106
Objektīvais kritērijs par pabeigšanu pirms direktīvas spēkā stāšanās dienas liecina, ka likumdevējs ir ņēmis vērā īpašo situāciju, kādā atrodas pabeigtie gāzes cauruļvadi, ļaujot attiecībā uz šiem gāzes cauruļvadiem lūgt piemērot 49.a pantā paredzēto atkāpi.
107
Runājot par gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” īpašo situāciju, no šā sprieduma 100. punkta izriet, ka apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā tas vēl bija būvniecības procesā un tātad prasītājas situācija šajā dienā nebija pilnībā izveidojusies šā sprieduma 104. punktā minētās judikatūras izpratnē.
108
Turklāt prasītāja ne tikai varēja paredzēt, ka apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā tā nevarēs izmantot 49.a pantā paredzēto atkāpi, bet tās rīcībā arī bija papildu termiņš, lai grozītu paredzētos gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” ekspluatācijas noteikumus, ņemot vērā, ka šīs direktīvas transponēšanas termiņš bija, vēlākais, līdz 2020. gada 24. februārim, proti, desmit mēnešus pēc tās pieņemšanas.
109
Šajā ziņā jāpiebilst – apstāklis, ka prasītāja nevar izmantot 49.a pantā paredzēto atkāpi, neliedz tai ekonomiski pieņemamā veidā ekspluatēt gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” un gūt atbilstošu atdevi no saviem ieguldījumiem, kā tas tostarp izriet no Direktīvas 2009/73 13. panta 1. punkta a) apakšpunkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 715/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi dabasgāzes pārvades tīkliem un par Regulas (EK) Nr. 1775/2005 atcelšanu (OV 2009, L 211, 36. lpp.) 13. panta.
110
Tātad prasītāja nav pierādījusi, ka likumdevējs ir pārkāpis tiesiskās drošības principu un no tā izrietošo tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, 49.a pantā nosakot, ka tikai pirms 2019. gada 23. maija pabeigtiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti var tikt piešķirta atkāpe saskaņā ar šo tiesību normu.
111
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, apstāklis, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā prasītājai nevarēja piemērot nedz atbrīvojumu saskaņā ar grozīto 36. pantu, nedz arī atkāpi atbilstoši 49.a pantam, nepierāda, ka likumdevējs būtu pārkāpis tiesiskās drošības principu un no tā izrietošo tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
112
Tāpēc trešais prasības pamats ir jānoraida.
3.
Par pirmo prasības pamatu – vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu
113
Vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips kā vispārējs Savienības tiesību princips noteic, ka salīdzināmas situācijas nevar aplūkot atšķirīgi un dažādas situācijas nevar aplūkot vienādi, ja vien šāda pieeja nav objektīvi attaisnojama (skat. spriedumu, 2008. gada 16. decembris, Arcelor Atlantique un Lorraine u.c., C‑127/07, EU:C:2008:728, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
114
Secīgi jāizvērtē prasītājas argumenti par atšķirīgas attieksmes esamību salīdzināmās situācijās un argumenti par objektīva attaisnojuma neesamību.
a)
Par apgalvojumu, ka salīdzināmas situācijas esot aplūkotas atšķirīgi
115
Prasītāja apgalvo, ka gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” situācija nepārprotami ir salīdzināma ar to gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti situāciju, kas atrodas jūrā un bija pabeigti pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā, t.i., kas ietilpst 49.a panta piemērošanas jomā.
116
Proti, pirmkārt, gan gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, gan pabeigtie gāzes cauruļvadi visi esot “gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti” grozītās Direktīvas 2009/73 2. panta 17. punkta izpratnē un ietilpstot šīs direktīvas piemērošanas jomā, jo tie esot “starpsavienojumi”.
117
Otrkārt, gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” un tie gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, kas atrodas jūrā un ir pabeigti, visi esot gāzes cauruļvadi, kuriem grozītais 36. pants nevarot tikt piemērots objektīvi un attiecībā uz kuriem šis pants nevarot pildīt uzdevumu nodrošināt noteiktību “pirms” ieguldījuma veikšanas. Saistībā ar gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” un tiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kas atrodas jūrā un ir pabeigti, veiktais ieguldījums esot neatgriezenisks un to nevarot atsaukt tādā pašā veidā kā attiecībā uz gāzes cauruļvadiem, kas ir plānošanas posmā. Šajā ziņā gandrīz visi ieguldījumi gāzes cauruļvadā “Nord Stream 2” jau esot bijuši veikti un šis gāzes cauruļvads esot bijis gandrīz pabeigts. Tādējādi gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” un tie gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, kas atrodas jūrā un ir pabeigti, esot salīdzināmā situācijā, ņemot vērā 49.a panta mērķi, proti, ļaut atgūt veiktos ieguldījumus.
118
Treškārt, ieguldījumi gāzes cauruļvadā “Nord Stream 2” esot balstīti uz tāda paša veida ilgtermiņa gāzes pārvades nolīgumiem kā tie, kas ir pamatā jūrā esošajiem un pabeigtajiem gāzes cauruļvadiem un kas ir noslēgti vairākus gadus pirms apstrīdētās direktīvas pieņemšanas.
119
Ceturtkārt, tas, ka attiecībā uz pabeigtiem un jau ekspluatētiem gāzes cauruļvadiem ir vieglāk novērtēt to ietekmi uz iekšējā tirgus darbību, konkurenci un piegādes drošību, neļaujot secināt, ka gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” nav salīdzināms ar šiem pabeigtajiem gāzes cauruļvadiem. Proti, līdzīgs novērtējums esot prasīts grozītajā 36. pantā attiecībā uz plānotajiem gāzes cauruļvadiem un saistībā ar šo tiesību normu esot radusies zināma lēmumu pieņemšanas prakse.
120
Piektkārt, šī paša iemesla dēļ nevarot apgalvot, ka “galīgā lēmuma par ieguldījumu” kritērijs būtu neprecīzs atšķirībā no 49.a pantā paredzētā “pabeigšanas” kritērija. Proti, grozītajā 36. pantā aplūkojamajā situācijā galīgais lēmums par ieguldījumu neesot pieņemts.
121
Parlaments un Padome, kurus atbalsta Igaunijas Republika, Lietuvas Republika, Polijas Republika un Komisija, apstrīd prasītājas argumentus.
122
Lai konstatētu vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu diferencētas attieksmes dēļ, aplūkojamajām situācijām jābūt salīdzināmām no tās raksturojošo elementu kopuma skatpunkta. Dažādas situācijas raksturojošie elementi un to salīdzināmais raksturs tostarp jānosaka un jānovērtē, ņemot vērā tā Savienības tiesību akta priekšmetu un mērķi, ar ko ievieš šo atšķirību. Turklāt jāņem vērā tās jomas principi un mērķi, uz kuru attiecas konkrētais tiesību akts (skat. spriedumu, 2008. gada 16. decembris, Arcelor Atlantique un Lorraine u.c., C‑127/07, EU:C:2008:728, 25. un 26. punkts un tajos minētā judikatūra).
123
Šajā lietā, runājot par tās jomas principiem un mērķiem, uz kuru attiecas apstrīdētā direktīva, LESD 194. panta 1. punktā ir paredzēts, ka saistībā ar iekšējā tirgus izveidi un darbību un attiecībā uz vajadzību saglabāt un uzlabot vidi Savienības enerģētikas politika tiecas nodrošināt enerģijas tirgus darbību, nodrošināt energoapgādes drošību Savienībā, veicināt energoefektivitāti un taupību, kā arī jaunu un neizsīkstošu enerģijas veidu attīstību un veicināt enerģijas tīklu savstarpēju savienojamību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 4. maijs, Komisija/Austrija, C‑346/14, EU:C:2016:322, 72. punkts un tajā minētā judikatūra).
124
Apstrīdētās direktīvas mērķis, aplūkojot to kopumā, ir paplašināt Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomu, attiecinot to uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
125
Kā izriet no apstrīdētās direktīvas 3. apsvēruma, tās vispārējais mērķis ir novērst šķēršļus dabasgāzes iekšējā tirgus izveides pabeigšanai, kurus rada tas, ka gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti netiek piemēroti Savienības tirgus noteikumi. Minētajā apsvērumā ir precizēts, ka veikto grozījumu mērķis ir, pirmkārt, nodrošināt, ka noteikumi, kas piemērojami gāzes pārvades cauruļvadiem, kuri savieno divas vai vairākas dalībvalstis, Savienībā ir piemērojami arī gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, otrkārt, nodrošināt tiesiskā regulējuma konsekvenci, vienlaikus izvairoties no konkurences kropļojumiem un no negatīvas ietekmes uz piegādes drošību, un treškārt, uzlabot pārredzamību un sniegt tirgus dalībniekiem, it īpaši infrastruktūras investoriem un sistēmas lietotājiem, tiesisko drošību attiecībā uz piemērojamo tiesisko regulējumu.
126
Runājot par 49.a pantu, tā mērķis ir ļaut dalībvalstij, kurā atrodas pirms 2019. gada 23. maija pabeigtā gāzes cauruļvada starp šo dalībvalsti un trešo valsti pirmais savienojuma punkts, nolemt atkāpties no Direktīvā 2009/73 noteiktajiem pienākumiem. Šādai atkāpei jābūt pamatotai ar objektīviem iemesliem, piemēram, tādiem kā veikto ieguldījumu atgūšana vai ar piegādes drošību saistītu iemesliem, ar noteikumu, ka šī atkāpe negatīvi neietekmē konkurenci, dabasgāzes iekšējā tirgus efektīvu darbību vai piegādes drošību Savienībā.
127
Kā izriet no apstrīdētās direktīvas 4. apsvēruma, 49.a panta mērķis ir ņemt vērā to, ka pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā nav bijis konkrētu Savienības noteikumu, kas būtu piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
128
Šajā ziņā iesākumā jānorāda, ka nav strīda par to, ka 49.a pants liek aplūkot atšķirīgi pirms 2019. gada 23. maija pabeigtos gāzes cauruļvadus, kuriem uz šīs tiesību normas pamata var lūgt piešķirt atkāpi, no vienas puses, un gāzes cauruļvadus, kuri šajā datumā nebija pabeigti un attiecībā uz kuriem nevar lūgt piešķirt šādu atkāpi, no otras puses.
129
Pirmkārt, jāuzsver, ka pabeigtais gāzes cauruļvads ir gāzes cauruļvads, kuram ir visas gāzes pārvadei nepieciešamās īpašības, jo tā būvniecība ir pabeigta. Tāpēc pabeigtais gāzes cauruļvads var tikt nodots ekspluatācijā un ekspluatēts. Turklāt direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā Komisija pabeigtos gāzes cauruļvadus, uz kuriem tagad attiecas 49.a pantā paredzētā atkāpe, ir aprakstījusi kā jau ekspluatācijā esošu infrastruktūru.
130
Salīdzinājumam – gāzes cauruļvadam, kas nav pabeigts, nav visu gāzes cauruļvadam piemītošo īpašību un tātad tas nav piemērots ekspluatācijai un gāzes pārvadei.
131
Otrkārt, ievērojot 49.a panta mērķi, proti, ņemt vērā to, ka pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā nav bijis konkrētu Savienības noteikumu, kas būtu piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, gāzes cauruļvads, kas 2019. gada 23. maijā vēl nav pabeigts, nav situācijā, kura būtu salīdzināma ar tāda gāzes cauruļvada situāciju, kas šajā datumā jau ir pabeigts.
132
Proti, gāzes cauruļvadā, kas apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā dienā jau ir pabeigts un kas nodots ekspluatācijā, noteikti ir bijuši veikti iepriekšējie ieguldījumi, no kuriem vairs nav iespējams atteikties. Turklāt gāzes cauruļvada, kas šajā datumā jau ir pabeigts, ekspluatācija tika uzsākta pie tāda tiesiskā regulējuma, kurā nebija paredzēta nedz Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana tā situācijai, nedz iespēja saņemt atbrīvojumu atbilstoši grozītajam 36. pantam, kas piemērojams jaunai gāzes infrastruktūrai.
133
Turpretim – vispirms – gāzes cauruļvadā, kas apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā vēl nebija pabeigts, ieguldītāja ieguldījumi var būt mazāki vai arī tam var būt lielākas iespējas tos pielāgot, izbeigt jau uzņemtās līgumsaistības, grozīt minētos pienākumus vai tālākpārdot sava gāzesvada būvniecībai jau iegādātās preces.
134
Tālāk – pat ja gāzes cauruļvadā, kas apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā vēl nav pabeigts, ir veikti ievērojami ieguldījumi un būvdarbi, lēmums par šiem ieguldījumiem un būvdarbiem varēja tikt pieņemts, pilnībā apzinoties faktus – paredzot grozījumus tiesiskajā regulējumā, kas bija piemērojams šādu grozījumu spēkā stāšanās datumā.
135
Šajā lietā it īpaši no šā sprieduma 75., 83., 93. un 101. punkta izriet, ka prasītāja faktiski nolēma veikt ieguldījumus, pilnībā apzinoties faktus, kontekstā, kas tai ļāva saprast – pat pirms Komisija iesniedza direktīvas priekšlikumu un, vēlākais, minētajā brīdī –, ka gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” tiks piemēroti Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi.
136
Visbeidzot, runājot vispārīgāk, tāda gāzes cauruļvada ieguldītājam kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, kurš apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā nebija pabeigts, ir laiks pielāgoties šajā direktīvā paredzētajām leģislatīvajām izmaiņām. Iespējas un laiks, kas ir nepabeigta gāzes cauruļvada ieguldītājam, lai pielāgotos ar direktīvu veikto leģislatīvo izmaiņu sekām, ir vēl jo lielākas, jo, no vienas puses, šis ieguldītājs par paredzēto leģislatīvo izmaiņu priekšmetu un mērķi ir informēts daudzus mēnešus pirms attiecīgā tiesību akta pieņemšanas un, no otras puses, dalībvalstīm ir noteikts termiņš, lai transponētu šādas izmaiņas valsts tiesībās.
137
Treškārt, ņemot vērā ne tikai 49.a panta mērķi, bet arī apstrīdētās direktīvas priekšmetu un mērķus, kā arī Savienības enerģētikas politikas principus un mērķus, gāzes cauruļvada, kas šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā bija jau pabeigts, situācija atšķiras no situācijas, kādā ir gāzes cauruļvads, kura būvniecība šajā datumā nebija pabeigta.
138
Proti, jau pabeigta gāzes cauruļvada ietekme uz iekšējā tirgus darbību, it īpaši saistībā ar ietekmi uz konkurenci un piegādes drošību, var tikt novērtēta ex post. Šis ex post novērtējums tiek veikts, pamatojoties uz pieredzi, kas gūta attiecīgā gāzes cauruļvada ekspluatācijā, un pamatojoties uz empīriskiem datiem, kuri iegūti tās gaitā. Tādējādi pabeigtā gāzes cauruļvada ietekmes uz iekšējo tirgu novērtējums ir vieglāks un tātad to var veikt ātri saskaņā ar vienkāršu procedūru, par ko atbildīgas ir tikai kompetentās dalībvalstis.
139
Turklāt Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadiem, kas ir pabeigti un jau tiek ekspluatēti apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā, rada risku, ka tiks traucēta piegādes jauda un plūsma un tādējādi tiks kaitēts konkurencei un piegādes drošībai. Šis risks pamato arī ātru to situācijas izskatīšanu, ņemot vērā 49.a pantā paredzētos nosacījumus.
140
Savukārt, runājot par gāzes cauruļvadu, kas apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā vēl nebija pabeigts, tādu kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, tā ietekmes uz iekšējo tirgu un piegādes drošību novērtējums var tikt veikts tikai prognozes veidā un balstīts uz pieņēmumiem. Tātad, pat ja šāds novērtējums faktiski ir iespējams, tas prasa padziļinātāku un sarežģītāku novērtējumu par nākotnes gāzes cauruļvada ekspluatācijas ietekmi uz apstrīdētās direktīvas mērķu īstenošanu kopumā un Savienības enerģētikas politiku mērķu īstenošanu.
141
Turklāt, tā kā nav iespējams pa nepabeigtu gāzes cauruļvadu, tādu kā prasītājas gāzes cauruļvads, pārvadīt gāzi un ekspluatēt šo cauruļvadu, apstrīdētās direktīvas piemērošana šādai gāzes cauruļvadu kategorijai nerada piegādes plūsmu traucējumu vai pat apgādes traucējumu risku.
142
Ņemot vērā iepriekš minēto, jākonstatē, ka gāzes cauruļvadi, kas 2019. gada 23. maijā bija pabeigti, no vienas puses, un šajā datumā nepabeigti gāzes cauruļvadi, it īpaši tie, kas bija būvniecības procesā, piemēram, gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, no otras puses, nav salīdzināmā situācijā, ņemot vērā visus tos raksturojošos elementus.
143
Tādējādi ar 49.a pantu atšķirīgās situācijās tiek piemērota atšķirīga attieksme un it īpaši – tas liek gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” aplūkot atšķirīgi no pabeigtajiem gāzes cauruļvadiem, jo apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienā minētais gāzes cauruļvads bija atšķirīgā situācijā.
144
Pat ja tiktu pieņemts, ka 49.a panta dēļ salīdzināmās situācijās tiek piemērota atšķirīga attieksme, jo prasītāja jau bija veikusi ievērojamus ieguldījumus gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” būvniecībā, šī atšķirīgā attieksme un no tās izrietošās nelabvēlīgās sekas katrā ziņā esot attaisnotas (skat. šā sprieduma 145. un nākamos punktus).
b)
Par iespējamās atšķirīgas attieksmes salīdzināmās situācijās attaisnojumu
145
Prasītāja apgalvo, ka atšķirīga attieksme pret gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” nav objektīvi attaisnota.
146
Apstāklis, ka gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” nebija pabeigts pirms 2019. gada 23. maija, nevarot būt objektīvs attaisnojums atšķirīgai attieksmei pret šo gāzes cauruļvadu. Proti, šāds attaisnojums nebūtu saderīgs ar 49.a panta specifisko mērķi. Šis mērķis attiecoties uz jau uzņemtajiem ieguldījumu riskiem, un tas nāk papildus grozītajam 36. pantam, kas ir piemērojams ieguldījumu riskiem, kuri vēl nav uzņemti. Ierobežojot 49.a panta piemērojamību laikā tādējādi, ka tas attiecas tikai uz infrastruktūru, kas “pabeigta pirms 2019. gada 23. maija”, esot radīts robs laikā – salīdzinājumā ar grozītā 36. panta piemērošanas jomu.
147
Prasītāja apgalvo, ka tai bija tāda pati tiesiskā paļāvība kā jau ekspluatācijā esošu gāzes cauruļvadu operatoriem, jo tā jau bija veikusi būtiskus ieguldījumus pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā, proti, pirms 2019. gada 23. maija. Tāpat kā minētie operatori, tā esot pieņēmusi lēmumu īstenot savu projektu, veikusi neatgriezeniskus ieguldījumus un noslēgusi lielāko daļu saistošo līgumu, pamatojoties uz juridisko situāciju, kāda pastāvēja pirms direktīvas stāšanās spēkā.
148
Turklāt “pabeigšanas” kritērijs neesot objektīvs kritērijs. Neesot skaidrs iemesls, kādēļ tik agrīna termiņa noteikšana bija nepieciešama, lai pabeigtās infrastruktūras nesaskartos ar tiesiskās nenoteiktības situāciju. Likumdevējs esot varējis noteikt vēlāku termiņu, neietekmējot pabeigto infrastruktūras objektu situāciju. Prasītāja uzsver, ka likumdošanas procedūras gaitā 49.a panta piemērošana gāzes cauruļvadiem, kuru būvdarbi bija uzsākti pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā, tika piedāvāta kā alternatīva galu galā izvēlētajam risinājumam.
149
Parlaments un Padome, kurus atbalsta Polijas Republika un Komisija, apstrīd prasītājas argumentus.
150
Jāatgādina, ka atšķirīga attieksme ir attaisnota, ja tā ir balstīta uz objektīvu un saprātīgu kritēriju, proti, ja tā atbilst leģitīmi pieņemamam mērķim, ko tiecas sasniegt aplūkojamie tiesību akti, un ja šī atšķirība ir samērīga ar mērķi, ko ar šo attiecīgo attieksmi ir paredzēts sasniegt (spriedums, 2008. gada 16. decembris, Arcelor Atlantique un Lorraine u.c., C‑127/07, EU:C:2008:728, 47. punkts).
151
Vispirms jāuzsver, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, 49.a panta specifiskais mērķis neattiecas tikai uz ieguldījumu riskiem. Proti, 49.a pantam ir plašāks mērķis, t.i., ņemt vērā to, ka pirms apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās datuma nav bijis noteikumu, kas būtu piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti. Tieši tāpēc saskaņā ar šo tiesību normu tajā paredzētajai atkāpei jābūt pamatotai ar objektīviem iemesliem, piemēram, tādiem kā veikto ieguldījumu atgūšana vai ar piegādes drošību saistītu iemesliem.
152
Šajā lietā, pirmām kārtām, jākonstatē, ka kritērijs par pabeigšanu pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā datuma ir objektīvs kritērijs, kas atspoguļo principus, kuri regulē Savienības tiesību akta piemērošanu laikā (skat. šā sprieduma 104. punktu). Turklāt šis kritērijs ir cieši saistīts ar 49.a panta mērķi, proti, ņemt vērā, ka pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā nav bijis konkrētu Savienības noteikumu, kas būtu piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti. Jānorāda arī, ka šis kritērijs jau tika piemērots Direktīvas 2003/55 2. panta 33. punktā, lai definētu “jaunu infrastruktūru” (skat. šā sprieduma 105. punktu).
153
Kritērijs par pabeigšanu pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā datuma tātad ir objektīvs un saprātīgs kritērijs.
154
Otrām kārtām, iespējamā atšķirīgā attieksme, kas izriet no kritērija par pabeigšanu pirms 2019. gada 23. maija, ir piemērota, lai sasniegtu mērķi ņemt vērā tādu noteikumu neesamību pirms apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās datuma, kas būtu piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
155
No vienas puses, tā ļauj gāzes cauruļvadu īpašniekiem viegli novērtēt, vai to gāzes cauruļvads ietilpst 49.a pantā paredzētās atkāpes piemērošanas jomā.
156
No otras puses, šo kritēriju dalībvalstis var viegli īstenot, lai ātri novērtētu, vai lūgums par atkāpi tiek iesniegts attiecībā uz gāzes cauruļvadu, kas ietilpst vai neietilpst 49.a panta piemērošanas jomā. Citiem vārdiem – šis kritērijs ļauj viegli identificēt gāzes cauruļvadus, attiecībā uz kuriem varētu būt nepieciešama elastība, ņemot vērā, pirmkārt, tiesiskās drošības un to īpašnieka tiesiskās paļāvības aizsardzības principu un, otrkārt, apgādes traucējumu riskus, ko varētu izraisīt Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana šiem gāzes cauruļvadiem, kuri jau ir ekspluatācijā.
157
Trešām kārtām, iespējamā atšķirīgā attieksme, kas izriet no kritērija par pabeigšanu pirms 2019. gada 23. maija, nepārsniedz to, kas nepieciešams 49.a panta mērķa sasniegšanai.
158
Proti, jānoraida prasītājas arguments, saskaņā ar kuru 49.a panta mērķis varēja tikt sasniegts, šajā tiesību normā paredzēto atkāpi pieļaujot attiecībā uz gāzes cauruļvadiem, kuru būvdarbi bija uzsākti pirms 2019. gada 23. maija vai par kuriem šajā datumā jau bija pieņemts galīgais lēmums par ieguldījumiem.
159
Šajā ziņā ir taisnība, ka prasītājas minētie kritēriji būtu ļāvuši arī gāzes cauruļvadiem, kas pabeigti pirms 2019. gada 23. maija, lūgt atkāpi, pamatojoties uz 49.a pantu.
160
Vispirms jānorāda, ka šiem kritērijiem tomēr nebija vienāds precizitātes līmenis, jo varētu izrādīties, ka nepieciešamā jēdzienu “darbu uzsākšana” un “galīgais lēmums par ieguldījumu” interpretācija, lai novērtētu, vai gāzes cauruļvads ietilpst 49.a pantā paredzētās atkāpes piemērošanas jomā, būtu sarežģīta.
161
Tālāk – piemērojot šos kritērijus, gāzes cauruļvadi, kas vēl nav tikuši ekspluatēti, ietilptu 49.a pantā paredzētās atkāpes piemērošanas jomā. Tātad dalībvalstis nevarētu viegli izvērtēt 49.a pantā paredzēto nosacījumu ievērošanu, lai gan ar šo tiesību normu ieviestā procedūra bija domāta tieši kā vienkārša procedūra, kas dalībvalstīm bija ātri jāīsteno un kam nebija jāizraisa sarežģīta ar prognozēšanu saistīta analīze.
162
Visbeidzot – atšķirībā no kritērija par pabeigšanu pirms 2019. gada 23. maija prasītājas minēto kritēriju sekas būtu tādas, ka 49.a panta piemērošanas joma tiktu paplašināta, to attiecinot uz tādiem gāzes cauruļvadiem kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, kuros ieguldījumi tika veikti un būvdarbi tika uzsākti tajā brīdī, kad bija paredzama Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomas paplašināšana, attiecinot to uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
163
Attiecībā uz slogu, kas vispārīgi rodas nepabeigto gāzes cauruļvadu ieguldītājiem un konkrēti prasītājai, jāuzsver, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana neliedz gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti ieguldītājiem ekspluatēt savu gāzes cauruļvadu ekonomiski pieņemamā veidā un gūt atbilstošu atdevi no saviem ieguldījumiem (skat. šā sprieduma 109. punktu).
164
Šo vērtējumu turklāt apstiprina daudzi Komisijas minētie piemēri par gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuriem pirms apstrīdētās direktīvas stāšanās spēkā jau – dažkārt jau daudzus gadus – attiecās Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi.
165
Tātad mērķa ņemt vērā, ka nav paredzami noteikumi, kas būtu piemērojami gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kuri pabeigti pirms 2019. gada 23. maija, nozīmīgums attaisnoja slogu, kas radies šajā datumā vēl nepabeigtu gāzes cauruļvadu ieguldītājiem, piemēram, prasītājai.
166
Turklāt, kā būtībā izriet no šā sprieduma 261.–263. punkta, prasītāja nav pierādījusi, ka slogs, kas tai rodas, Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus piemērojot gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”, ir acīmredzami nepiemērots, ņemot vērā apstrīdētās direktīvas mērķus.
167
Ievērojot iepriekš minēto, prasītāja nav pierādījusi, ka likumdevēja 49.a pantā izdarītā izvēle definēt šajā tiesību normā paredzētās atkāpes piemērošanas jomu, izmantojot kritēriju par pabeigšanu pirms 2019. gada 23. maija, būtu acīmredzami neatbilstoša un ka iespējamā atšķirīgā attieksme nebūtu attaisnojama.
168
Tāpēc pirmais prasības pamats ir jānoraida.
4.
Par otro prasības pamatu – samērīguma principa pārkāpumu
169
Pirmām kārtām, prasības pieteikumā prasītāja apgalvo, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošanas jomas paplašināšana, tos attiecinot uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kuri atrodas jūrā, nav samērīga ar apstrīdētās direktīvas vai Direktīvas 2009/73 mērķiem.
170
Prasītāja arī uzsver, ka tad, ja Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti būtu risinājums patiesai problēmai, šie pienākumi būtu vienādi jāpiemēro visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti. Prasītāja apgalvo, ka Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi ir piemērojami tikai daļai no tā importa jaudas, kas tiek veikts no trešām valstīm, konkrēti – gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” jaudai, nevis visu gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti jaudai.
171
Otrām kārtām, replikas rakstā prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka nav pierādīts, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu attiecināšana uz nelielu viena konkrētā gāzes cauruļvada no trešās valsts posmu, proti, “Nord Stream 2” posmu, būtu nepieciešama, lai sasniegtu apstrīdētās direktīvas mērķus.
172
Otrkārt, prasītāja uzsver, ka Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi ir piemērojami tikai daļai no tā importa jaudas, kas tiek veikts no trešām valstīm, konkrēti – gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” jaudai, nevis visu gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti jaudai. Esot grūti saprast, kā šo pienākumu piemērošana tik nelielai daļai no kopējās importa gāzes cauruļvadu jaudas varētu nodrošināt apstrīdētās direktīvas mērķu sasniegšanu.
173
Treškārt, prasītāja apgalvo, ka mērķa nodrošināt piegādes drošību kvantitatīvie un kvalitatīvie aspekti varēja tikt garantēti pat tad, ja gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” tiktu iekļauts 49.a panta piemērošanas jomā. Proti, attiecīgi grozītajā 36. pantā paredzētais atbrīvojums un 49.a pantā paredzētā atkāpe, kas tiek piešķirti, it īpaši ņemot vērā nosacījumu saistībā ar piegādes drošību, liecinot, ka šo drošību nodrošina ne tikai Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana.
174
Trešām kārtām, prasītāja apgalvo, ka, pat ja varētu tikt pieņemts uzskats, ka apstrīdētā direktīva sniedz minimālu priekšrocību iekšējam tirgum, kas tā neesot, šī priekšrocība būtu mazāka par ļoti būtiskām neērtībām, ko šī direktīva rada Savienībai, dalībvalstīm un gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti, kuri atrodas jūrā, īpašniekiem, tādiem kā prasītāja.
175
Prasītāja precizē, ka direktīvas ekonomiskā ietekme uz tās situāciju ir nozīmīga un nesaprātīga, jo šī direktīva tai neļauj atgūt ieguldījumus, kas veikti pirms šī tiesību akta pieņemšanas. Prasītāja neesot spējīga likumīgi izpildīt gāzes pārvades nolīguma, ko tā noslēgusi ar Gazprom, būtiskos aspektus, un tās finansiālais stāvoklis esot ļoti negatīvi ietekmēts.
176
Parlaments un Padome, kurus atbalsta Igaunijas Republika, Lietuvas Republika, Polijas Republika un Komisija, apstrīd prasītājas argumentus.
177
Samērīguma princips prasa, lai Savienības iestāžu akti būtu piemēroti attiecīgajā tiesiskajā regulējumā izvirzīto leģitīmo mērķu sasniegšanai un nepārsniegtu to, kas nepieciešams šo mērķu sasniegšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 12. jūlijs, Association Kokopelli, C‑59/11, EU:C:2012:447, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
178
Vispirms jāuzsver, kā norāda prasītāja, ka apstrīdētajā direktīvā paredzētais vispārīgais mērķis patiešām ir nodrošināt iekšējā tirgus darbību.
179
Tomēr apstrīdētās direktīvas 3. apsvērumā ir minēti konkrētāki mērķi, kas neaprobežojas ar konkurences izkropļojumu un negatīvās ietekmes uz piegādes drošību novēršanu, bet ir arī vērsti, pirmkārt, uz to, lai nodrošinātu, ka noteikumi, kas piemērojami gāzes cauruļvadiem, kuri savieno divas vai vairākas dalībvalstis, ir piemērojami arī gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, un vispārīgi nodrošinātu tiesiskā regulējuma konsekvenci un, otrkārt, lai tirgus dalībniekiem sniegtu tiesisko drošību.
180
Apstrīdētās direktīvas vispārīgais mērķis un tās konkrētākie mērķi acīmredzami ir leģitīmi mērķi. Turklāt LESD 194. pantā ir atsauce uz iekšējā tirgus izveidi un darbību un šajā tiesību normā ir minēti mērķi nodrošināt enerģijas tirgus darbību un Savienības energoapgādes drošību.
181
Ņemot vērā šos apsvērumus, jāizvērtē, vai apstrīdētā direktīva ir piemērota tam, lai sasniegtu tajā izvirzītos mērķus, un nepārsniedz to sasniegšanai nepieciešamā robežas, ņemot vērā, ka gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” ir vienīgais gāzes cauruļvads starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuru nevar attiecināt nedz grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu, nedz arī 49.a pantā paredzēto atkāpi.
a)
Par apstrīdētās direktīvas piemērotību izvirzīto mērķu sasniegšanai, ciktāl prasītājai nevar piemērot ne atbrīvojumu, ne atkāpi
182
Pirmām kārtam jāizvērtē apstrīdētās direktīvas piemērotība tiesiskās drošības un tiesiskā regulējuma konsekvences mērķu sasniegšanai, un otrām kārtām – šīs pašas direktīvas piemērotība, lai novērstu konkurences izkropļojumus un negatīvu ietekmi uz piegādes drošību.
1) Par apstrīdētās direktīvas piemērotību tiesiskās drošības un tiesiskā regulējuma konsekvences mērķu sasniegšanai
183
Pirmkārt, jānorāda, ka apstrīdētā direktīva ir piemērota, lai sasniegtu tajā izvirzīto tiesiskās drošības mērķi.
184
Proti, direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā Komisija skaidroja, ka Savienības tiesībās nav skaidri definēts tiesiskais regulējums attiecībā uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
185
Šajā ziņā jēdziena “starpsavienojums” paplašināšana – to attiecinot arī uz gāzes cauruļvadiem uz trešām valstīm un no tām –, kas veikta ar apstrīdēto direktīvu, grozot jēdziena “starpsavienojums” definīciju Direktīvas 2009/73 2. panta 17. punktā, nodrošina skaidru pēdējās minētās direktīvas materiālās piemērošanas jomas norobežošanu un sniedz precizējumus par tās teritoriālo piemērošanas jomu.
186
No vienas puses, ar apstrīdēto direktīvu Direktīvas 2009/73 piemērošanas joma ir paplašināta, to attiecinot uz visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, tostarp uz gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, proti, esošajiem vai gaidāmajiem sauszemes gāzes cauruļvadiem un jūras gāzes cauruļvadiem.
187
No otras puses, apstrīdētās direktīvas 9. apsvērumā ir precizēts, ka attiecībā uz jūrā izvietotajiem gāzes cauruļvadiem Direktīvai 2009/73 vajadzētu būt piemērojamai tās dalībvalsts teritoriālajā jūrā, kurā atrodas pirmais starpsavienojuma punkts ar dalībvalstu tīklu.
188
Tādējādi apstrīdētās direktīvas sekas tostarp ir tādas, ka paredzēts, ka Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi ir piemērojami gāzes cauruļvadu posmam starp dalībvalsti un trešo valsti, kurš atrodas jūrā un šķērso dalībvalsts teritoriālos ūdeņus, piemēram, gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” posmam, kas šķērso Vācijas teritoriālos ūdeņus. Tātad apstrīdētā direktīva šajā ziņā izvairās no juridiskā vakuuma.
189
Otrkārt, Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomas paplašināšana, to attiecinot uz visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, piemēram, gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, arī nodrošina tiesiskā regulējuma konsekvenci Savienībā.
190
Pirmām kārtām, kā Komisija būtībā jau precizējusi direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā, Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomas paplašināšana, to attiecinot uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, nodrošina, ka šo gāzes cauruļvadu operatoriem tiek piemērots tāds pats tiesiskais režīms kā citiem tirgus dalībniekiem, kuriem Direktīva 2009/73 jau bija pilnībā piemērojama, proti, tādu gāzes cauruļvadu operatoriem, kas savieno dažādas dalībvalstis, vai pārvades sistēmu operatoriem dalībvalstīs.
191
Otrām kārtām, jānorāda, pirmkārt, kā to arī paskaidroja Komisija direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā, ka Direktīvā 2009/73 noteiktā tiesiskā regulējuma pamatprincipi atspoguļojas vairākos starptautiskos nolīgumos, kas noslēgti starp dalībvalstīm un trešām valstīm vai starp Savienību un trešām valstīm, un sistemātiski tiek piemēroti sauszemes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
192
Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti tādējādi veicina piemērojamo tiesību konsekvenci attiecībā uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuriem jau attiecās minētie pienākumi, piemērojot citus juridiskos instrumentus, piemēram, starptautiskus nolīgumus, no vienas puses, un attiecībā uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuriem šie pienākumi neattiecās, piemēram, gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, no otras puses.
193
Otrkārt, kā Komisija būtībā paskaidrojusi direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā attiecībā uz subsidiaritātes principa ievērošanu, Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomas paplašināšana, to attiecinot uz visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, nodrošina Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu vienveidīgu piemērošanu un novērš sadrumstalotu pieeju, kas balstīta uz valsts pasākumiem. It īpaši ar šo paplašināšanu tiek novērsta situācija, kad starpsavienojumu, kas šķērso vairākas dalībvalstis, regulē dažādas valstu sistēmas, un tā arī ļauj Komisijai īstenot zināmu kontroli pār attiecīgo noteikumu ievērošanu.
194
Tātad apstrīdētā direktīva ir piemērota, lai sasniegtu šajā direktīvā galvenokārt izvirzītos tiesiskās drošības un tiesiskā regulējuma konsekvences mērķus, ciktāl ar to tiek paplašināta Direktīvas 2009/73 un tādējādi tajā paredzēto pienākumu piemērošanas joma.
195
Šajā ziņā apstāklis, ka prasītāja esot vienīgā, kas nevar izmantot nedz atbrīvojumu saskaņā ar grozīto 36. pantu, nedz atkāpi saskaņā ar 49.a pantu, neietekmē apstrīdētās direktīvas piemērotību sasniegt mērķus, kurus tā tiecas sasniegt, paplašinot Direktīvas 2009/73 piemērošanas jomu.
2) Par apstrīdētās direktīvas piemērotību, lai novērstu konkurences izkropļojumus un negatīvu ietekmi uz piegādes drošību
196
Vispirms attiecībā uz problēmām saistībā ar konkurenci un piegādes drošību, kas ir direktīvas priekšlikuma iesniegšanas pamatā, Komisija šī priekšlikuma paskaidrojuma rakstā tostarp ir norādījusi, ka Savienība ir lielā mērā atkarīga no gāzes importa no trešām valstīm un ka Savienības un gāzes patērētāju interesēs ir iegūt tikpat lielu pārredzamību un konkurētspēju arī attiecībā uz cauruļvadiem no šīm valstīm.
197
No subsidiaritātes principa skatpunkta minēto direktīvas priekšlikumu Komisija pamatoja arī ar to, ka cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti vairumā gadījumu spēj ietekmēt iekšējo gāzes tirgu un energoapgādes drošību vairākās dalībvalstīs.
198
Direktīvas priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā Komisija precizēja, ka 2016. gadā 70,4 % no gāzes pieprasījuma Savienībā tika segti ar importu un ka 87 % no šā importa tika nodrošināti caur gāzes cauruļvadiem.
199
Šajā kontekstā jāuzsver, pirmām kārtām, ka neatkarīgi no gāzes cauruļvada vai cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuriem attiecas Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi, posma garuma šo pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti kopumā un konkrēti gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” ir piemērota, lai sasniegtu mērķi pabeigt iekšējā dabasgāzes tirgus izveidi, izvairoties no konkurences izkropļojumiem un negatīvas ietekmes uz piegādes drošību.
200
Proti, Direktīvā 2009/73 tostarp ir paredzēts, pirmkārt, pienākums nodalīt (unbundling) pārvades sistēmu no pārvades sistēmas operatora, otrkārt, pienākums nodrošināt trešo personu piekļuvi sistēmai un, treškārt, citi pienākumi, kas it īpaši attiecas uz pārredzamību attiecībā uz cenām un citiem aspektiem.
201
Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 2009/73 9. pantā paredzēto nodalīšanas pienākumu Tiesa būtībā jau ir nospriedusi, ka situācijā, kad dabasgāze, ko ārpus Savienības saražojis kāds uzņēmums, tiek pārvadīta Savienībā, izmantojot pārvades sistēmu, kura pieder tam pašam uzņēmumam, ir skaidri redzams diskriminējošas rīcības risks šīs sistēmas izmantošanā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Komisija/Vācija (Direktīvas 2009/72 un Direktīvas 2009/73 transponēšana), C‑718/18, EU:C:2021:662, 37. punkts).
202
Šajā ziņā no Direktīvas 2009/73 6., 8. un 22. apsvēruma būtībā izriet, ka nodalīšanas pienākums ļauj izvairīties no tā, ka dominējošā stāvoklī esošie gāzes piegādātāji kontrolē pārvades infrastruktūru un tādējādi dod priekšroku savai piegādes darbībai, no vienas puses, un ka šis pienākums ir efektīvs un stabils risinājums dabiskā interešu konflikta novēršanai un piegādes drošības panākšanai, no otras puses.
203
Nodalīšanas pienākuma piemērotību, lai nodrošinātu apstrīdētās direktīvas mērķu sasniegšanu, pastiprina apstāklis, ka nodalīšanas pienākuma ievērošana ir jāpārbauda Direktīvas 2009/73 10. pantā paredzētajā pārvades sistēmas operatora sertifikācijas procedūrā. Sertifikācijas saņemšana ir nosacījums, lai gāzes cauruļvada starp dalībvalsti un trešo valsti īpašnieks varētu veikt darījumus saistībā ar gāzes pārvadi uz Savienību.
204
Atbilstoši Direktīvas 2009/73 11. pantam pārbaudē, ko kompetentā valsts regulatīvā iestāde veic saistībā ar sertifikācijas procedūru, tiek ņemti vērā arī riski, kurus attiecīgais gāzes cauruļvads varētu radīt Savienības piegādes drošībai.
205
Piemērojot kopā Direktīvas 2009/73 10. un 11. pantu, sertifikācijas procedūra eventuāli varētu tikt atkārtoti sākta gadījumā, ja netiek izpildīti nodalīšanas pienākumi vai ja pastāv risks piegādes drošībai.
206
Otrkārt, runājot par 32. pantā paredzēto pienākumu nodrošināt trešo personu piekļuvi, ir taisnība, ka gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti un konkrēti gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” nav obligāti jābūt starpsavienojuma punktam un ka trešās personas piekļuves pieprasījums var būt tikai iespējamība.
207
Tomēr Direktīvas 2009/73 32. pantā paredzētais pienākums nodrošināt trešo personu piekļuvi attiecas uz esošiem un turpmākiem piekļuves pieprasījumiem un ietver divus aspektus: pienākumu atļaut fizisku pieslēgumu gāzes cauruļvadam un pienākumu atļaut piekļuvi pārvades jaudai ar vienlīdzīgiem nosacījumiem.
208
No tā izriet, ka trešās personas ir tiesīgas pieprasīt atļauju pieslēgties vai piekļūt gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti pārvades jaudai attiecībā uz gāzes cauruļvadu posmu, kas ietilpst Savienības tiesību teritoriālajā piemērošanas jomā. No Direktīvas 2009/73 41. panta 6., 8. un 10. punkta izriet, ka nosacījumi attiecībā uz trešo personu pieslēgumu vai piekļuvi ir objektīvi, nediskriminējoši un balstīti uz samērīgiem tarifiem, kurus apstiprinājusi kompetentā regulatīvā iestāde.
209
Treškārt, kā Komisija norādījusi direktīvas priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā, Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu attiecināšana uz gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti nozīmē to, ka šiem gāzes cauruļvadiem ir piemērojamas tajā noteiktās pārredzamības prasības attiecībā uz cenām un citiem aspektiem. Šīs pārredzamības prasības tostarp izriet no minētās direktīvas 41. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 7. punkta vai no vispārīgākiem šīs pašas direktīvas 16. panta 3. punkta noteikumiem.
210
Šajā ziņā direktīvas priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā Komisija tostarp norādīja, ka pārredzamības trūkums attiecībā uz gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti ekspluatāciju var būt riska faktors no piegādes drošības viedokļa. No tā šī iestāde secināja, ka ir svarīgi nodrošināt, lai informācija par būtiskas infrastruktūras ekspluatāciju un uzturēšanu tiktu darīta pieejama tirgū un lai to varētu izmantot attiecīgās valsts un Savienības iestādes.
211
No iepriekš minētā izriet, ka Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi attiecas uz gāzes cauruļvadu ekspluatācijas veidu, to pārvades jaudu vai pārredzamību attiecībā uz cenām un citiem aspektiem šo cauruļvadu ekspluatācijā. Ņemot vērā šo pienākumu priekšmetu, apstāklis, ka tie ir piemērojami tikai kādam gāzes cauruļvadu starp dalībvalsti un trešo valsti posmam, nekādi neietekmē minēto pienākumu piemērotību novērst konkurences izkropļojumus un negatīvo ietekmi uz piegādes drošību un tātad īstenot apstrīdētās direktīvas mērķus, kā Parlaments, Padome un Komisija paskaidrojuši, atbildot uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem.
212
Otrām kārtām, prasītājas apgalvotais apstāklis, ka apstrīdētā direktīva esot piemērojama tikai daļai no importa, kas tiek veikts no trešām valstīm, jaudas, proti, gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” jaudai, nevar likt apšaubīt apstrīdētās direktīvas piemērotību novērst konkurences izkropļojumus un negatīvo ietekmi uz piegādes drošību.
213
Šajā ziņā, pirmkārt, jāuzsver, ka gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” projekts tika uzsākts īpašā kontekstā. Proti, pirms šī projekta sākšanas daudzas dalībvalstis bija vairākkārt saskārušās ar gāzes trūkumu tādu strīdu dēļ, kuros bija iesaistīta Krievijas Federācija. Trīs galvenie gāzes pārvades ceļi no šīs trešās valsts tolaik bija Ukrainas tranzīta sistēma, gāzes cauruļvads “Nord Stream 1” un Baltkrieviju šķērsojošais gāzes cauruļvads “Yamal‑Europe”.
214
Turklāt gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” hronoloģiski ir otrais gāzes cauruļvads jūrā, kas – pēc gāzes cauruļvada “Nord Stream 1” – tieši savieno Krieviju ar Vāciju. Tādējādi gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” dubultotu gāzes jaudu, ko var pārvadīt pa ceļu, kas atrodas tikai jūrā (skat. šā sprieduma 6. punktu). Tātad gāzes cauruļvadiem “Nord Stream 1” un “Nord Stream 2” ir spēja pārvadīt vairāk nekā 80 % gāzes, kas tiek importēta no Krievijas, paturot prātā, ka gāzes imports no Krievijas 2016. gadā veidoja 42 % no importa Savienībā.
215
Vispirms – no tā izriet, ka prasītājas projekts var izraisīt gāzes avotu koncentrāciju. Proti, tas eventuāli stiprinātu to vietu, kādu aizņem Krievijas izcelsmes imports, jo tas palīdz palielināt no šīs trešās valsts veicamā gāzes importa jaudu. Tātad tas var atturēt no tādas infrastruktūras būvniecības vai attīstības, kas savieno Savienību ar citām trešām valstīm.
216
Tālāk – prasītājas projekts rada risku izraisīt lielāku gāzes piegādātāju koncentrāciju Savienībā. Proti, šis projekts var nostiprināt Gazprom kā vertikāli integrēta operatora stāvokli Savienības vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības tirgos.
217
Šajā ziņā ir taisnība, ka prasītāja nav ne gāzes nosūtītāja, ne arī tādu gāzes piegādes līgumu līgumslēdzēja puse, kas attiecas uz gāzi, kura tiek nogādāta pa gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”. Tomēr gāzes nosūtītājs un gāzes piegādes līgumu parakstītājs ir vai nu prasītājas vienīgais akcionārs, vai arī šī akcionāra meitasuzņēmums.
218
Visbeidzot – prasītājas projekts Savienībā rada importētās gāzes ieejas punktu un nogādes maršrutu koncentrāciju. Proti, šī projekta dēļ vienā dalībvalstī var tikt koncentrēta gāzes ieeja no Krievijas un tikt mainīts gāzes plūsmas virziens Savienībā. Tādējādi šis projekts var izraisīt atteikšanos no sauszemes cauruļvadiem un esošajiem maršrutiem, kuri pakļauti Direktīvā 2009/73 noteiktajiem pienākumiem, par labu maršrutam, ko veido gāzes cauruļvadi “Nord Stream 1” un “Nord Stream 2”. Šis risks ir vēl jo lielāks, ņemot vērā – kā izriet no Vispārējai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem –, ka ekspluatācijā esošo gāzes cauruļvadu, kas jau nogādā gāzi no Krievijas, jauda netika pilnībā izmantota.
219
Otrkārt, apstrīdētā direktīva ir piemērojama visiem esošajiem un turpmākajiem, sauszemes vai jūrā esošajiem gāzes cauruļvadiem.
220
Šajā ziņā apstāklis, ka gāzes cauruļvadiem, kas pabeigti pirms 2019. gada 23. maija, var lūgt atkāpi saskaņā ar 49.a pantu un ka jauniem gāzes infrastruktūras objektiem var pieprasīt atbrīvojumu saskaņā ar grozīto 36. pantu, nenozīmē, ka minētajiem cauruļvadiem automātiski tiek piešķirta atkāpe vai atbrīvojums. Proti, atbrīvojumu un atkāpi, kas paredzēti attiecīgi grozītajā 36. pantā un 49.a pantā, piešķir tikai pēc tam, kad kompetentās iestādes ir pārbaudījušas katru gadījumu atsevišķi. Turklāt tie ir ierobežoti laikā un var tikt pakļauti zināmu nosacījumu ievērošanai.
221
Treškārt, jāuzsver, ka apstrīdētā direktīva tika pieņemta kontekstā, kurā daudziem pabeigtiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, it īpaši sauszemes cauruļvadiem, jau bija piemērojami Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi, izmantojot citus juridiskus instrumentus, piemēram, starptautiskus nolīgumus.
222
Tātad, pat ja apstrīdētās direktīvas pieņemšanas un spēkā stāšanās datumā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” bija vienīgais, kas nevarēja saņemt atbrīvojumu vai atkāpi, šī direktīva palielina tādu no trešām valstīm veiktā importa jaudu, uz kuru attiecas Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi.
223
Tajā pašā laikā ar apstrīdēto direktīvu tiek nodrošināti vienlīdzīgi konkurences apstākļi tiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuriem jau attiecas Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi, no vienas puses, un gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, uz kuriem – kā tas ir gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” gadījumā – minētie pienākumi tiks attiecināti ar apstrīdēto direktīvu, no otras puses.
224
No iepriekš minētā izriet, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti kopumā un konkrēti gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” ir piemērota, lai novērstu konkurences izkropļojumus un negatīvo ietekmi uz piegādes drošību.
225
Šo secinājumu neatspēko pārējie prasītājas argumenti.
226
Prasītāja apgalvo, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kuri atrodas jūrā, un it īpaši gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” nepalīdz īstenot integrētu gāzes vairumtirdzniecības tirgu Savienībā.
227
Šajā ziņā jāuzsver, ka ir taisnība, ka attiecīgās trešās valstis necenšas savstarpēji integrēt savus vairumtirdzniecības tirgus.
228
Tomēr šo trešo valstu operatori cenšas pārdot savu gāzi vairumtirdzniecībā Savienībā un transportēt šo gāzi pa tiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, kuru vismaz viens posms atrodas Savienības teritorijā.
229
Prasītāja arī apgalvo, ka gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, kuri atrodas jūrā, un it īpaši gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” pēc savas būtības atšķiras no gāzes pārvades sistēmām Direktīvas 2009/73 izpratnē un tiem ir lielāka līdzība ar gāzes sākumposma cauruļvadiem.
230
Šajā ziņā jāuzsver, ka Direktīvas 2009/73 2. panta 2. punktā “gāzes sākumposma pārvades cauruļvadu tīkls” ir definēts kā jebkāds cauruļvads vai cauruļvadu tīkls, ko izmanto un/vai būvē naftas vai gāzes ražošanas projektā vai izmanto, lai pārvadītu dabasgāzi no viena vai vairākiem tādiem projektiem uz pārstrādes uzņēmumu vai terminālu vai pēdējo piekrastes terminālu.
231
Pirmkārt, prasītāja nav pierādījusi, ka gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, tādi kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, ir izstrādāti kādā konkrētā gāzes ražošanas projektā vai ir paredzēti dabasgāzes pārvadāšanai no ražošanas vietām uz pārstrādes uzņēmumu, pārstrādes terminālu vai pēdējo piekrastes terminālu.
232
Runājot konkrēti par gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, ieguves vietas Krievijā ir pieslēgtas minētajam gāzes cauruļvadam nevis tieši, bet gan tikai ar Krievijas Federācijas gāzes pārvades tīkla starpniecību. Tādējādi gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” savieno Krievijas pārvades tīklu ar dalībvalsts pārvades tīklu un potenciāli spēj no tā sākumpunkta transportēt gāzi, kas ar dažādiem līdzekļiem ir savākta no dažādiem avotiem.
233
Otrkārt, apstrīdētās direktīvas mērķis ir tieši novērst konkurences un piegādes drošības problēmas, ko rada fakts, ka gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, tādi kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, tieši vai netieši pieder dominējošā stāvoklī esošiem gāzes piegādātājiem un tos izmanto vienīgi minētie piegādātāji.
234
Turklāt Direktīva 2009/73 ir piemērojama gāzes sākumposma cauruļvadiem, kas atrodas Savienības teritorijā un tās 34. pantā ir garantēta trešo personu piekļuve šiem gāzes cauruļvadiem.
235
Tātad prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētā direktīva un konkrētāk – Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti nav piemērota, lai sasniegtu visus tās mērķus (skat. šā sprieduma 179. un 180. punktu), ciktāl gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” esot vienīgais gāzes cauruļvads starp dalībvalsti un trešo valsti, attiecībā uz kuru nevar saņemt nedz grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu, nedz arī 49.a pantā paredzēto atkāpi.
b)
Par to, ka nav pārsniegts mērķu sasniegšanai nepieciešamais, ciktāl prasītāja nevar izmantot ne atbrīvojumu, ne atkāpi
236
Pirmkārt, jāizskata prasītājas argumentācija par regulējuma, kas attiecas uz pirmo ieejas Savienībā punktu, pietiekamību un, otrkārt, prasītājas argumentācija par slogu, kas tai radies tāpēc, ka tai nevar piemērot nedz grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu, nedz arī atkāpi saskaņā ar 49.a pantu.
1) Par apgalvojumu par regulējuma, kas attiecas uz pirmo ieejas Savienībā punktu, pietiekamību
237
Prasītāja apgalvo, ka regulējums par ieejas Savienības gāzes pārvades tīklā punktu bija pietiekams, lai sasniegtu apstrīdētās direktīvas mērķus.
238
Šajā ziņā jānorāda, ka šis arguments ir balstīts uz šā sprieduma 229.–234. punktā noraidīto premisu, ka gāzes cauruļvadi starp dalībvalsti un trešo valsti, tādi kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2”, ir pielīdzināmi gāzes sākumposma cauruļvadiem.
239
Prasītāja tātad nav pierādījusi, ka regulējums par pirmo ieejas Savienībā punktu ļautu sasniegt apstrīdētās direktīvas mērķus.
240
Katrā ziņā – gluži pretēji – no Direktīvas 2009/73 izriet, ka tajā paredzētie pienākumi neattiecas tikai uz konkrētu ieejas punktu pārvades sistēmā, bet gan attiecas, vispārīgāk, uz pārvades sistēmām, pārvades sistēmu operatoriem vai pārvades līnijām. Turklāt šie pienākumi, kas piemērojami gāzes pārvadei, sniedz papildu ieguldījumu salīdzinājumā ar regulējumu, kas attiecas tikai uz gāzes piegādi un kas esot ierobežots ar pirmo ieejas Savienībā punktu.
241
Tādējādi Vispārējās tiesas rīcībā esošie pierādījumi liecina, ka tiesiskais regulējums, kas attiecas tikai uz pirmo ieejas Savienībā punktu, nekādi nebūtu mainījis situāciju, kāda bija pirms apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, un ka tādējādi prasītāja būtu varējusi ekspluatēt gāzesvadu “Nord Stream 2” un pārvadīt gāzi, ko piegādā tās vienīgais akcionārs, nebūdama pakļauta Savienības tiesībām, bet tas nav šīs direktīvas mērķis.
2) Par slogu, kas rodas prasītājai
242
Pirmām kārtām, ir taisnība, kā izriet no direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma raksta un šim priekšlikumam pievienotā darba dokumenta, ka 49.a pantā paredzētā atkāpe veicina apstrīdētās direktīvas samērīgumu, jo tā nodrošina pietiekamu elastību, lai izvairītos no jebkādas negatīvas ietekmes, ko varētu radīt Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana.
243
Tomēr apstāklis, ka prasītāja nevar izmantot nedz grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu, nedz arī 49.a pantā paredzēto atkāpi, neļauj secināt, ka apstrīdētā direktīva pārsniedz to, kas nepieciešams tās mērķu sasniegšanai.
244
Proti, pirmkārt, prasītājas situācija ir izskaidrojama ar apstākli, ka tā ieguldīt un turpināt ieguldījumus gāzes cauruļvadā “Nord Stream 2” nolēma situācijā, kad bija paredzama Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana visiem gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti, tostarp gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” (skat. šā sprieduma 54.–94. punktu).
245
Otrkārt, apstāklis, ka prasītāja nevar izmantot 49.a pantā paredzēto atkāpi, nerada nepamatotu atšķirīgu attieksmi, kas būtu tai nelabvēlīga. Proti, tā kā gāzes cauruļvads “Nord Stream 2” nebija pabeigts pirms 2019. gada 23. maija, prasītāja nebija salīdzināmā situācijā ar gāzes cauruļvadiem, kuri bija pabeigti pirms minētā datuma (skat. šā sprieduma 122.–143. punktu). Katrā ziņā iespējamā atšķirīgā attieksme bija objektīvi attaisnota no 49.a panta mērķa skatpunkta, proti, ņemt vērā konkrētu Savienības noteikumu neesamību pirms apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās datuma (skat. šā sprieduma 150.–168. punktu).
246
Otrām kārtām, tas, ka prasītāja nevar ekspluatēt gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, kā tā sākotnēji bija paredzējusi, nepierāda, ka apstrīdētā direktīva tai uzliek nesamērīgu slogu.
247
Proti, pirmkārt, Direktīvā 2009/73 ir paredzēta izvēle starp trim nodalīšanas modeļiem, kas visi ir transponēti Vācijas tiesībās, proti, pilnīgas īpašumtiesību nodalīšanas modeli, neatkarīgā sistēmas operatora modeli un neatkarīga pārvades sistēmas operatora modeli.
248
Jāpiebilst, ka prasītāja varēja paredzēt apstrīdētās direktīvas pieņemšanu un ka dalībvalstīm bija pienākums transponēt apstrīdēto direktīvu vēlākais līdz 2020. gada 24. februārim. Tādējādi prasītājas rīcībā bija pietiekami ilgs laiks, lai paredzētu sertifikācijas pienākumu un ar to saistīto procedūru un atbilstoši rīkoties.
249
Otrkārt, ir taisnība, ka pienākums nodrošināt trešām personām piekļuvi gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” liedz prasītājai ilgtermiņā rezervēt visu šī gāzes cauruļvada pārvades jaudu tās vienīgā akcionāra meitasuzņēmumam.
250
Tomēr no prasītājas iesniegtajiem gāzes pārvades nolīguma izvilkumiem neizriet, ka šajā nolīgumā būtu paredzēta jaudas rezervēšana 100 % apmērā. Katrā ziņā prasītāja atzīst, ka, pat ja Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi tai būtu piemērojami, tai joprojām būtu tiesības rezervēt 80 % no gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” jaudas uz laiku, kas nepārsniedz 15 gadus.
251
Treškārt, attiecībā uz cenu noteikšanas regulējuma ietekmi uz prasītājas situāciju tās argumentācija ir balstīta uz pieņēmumu, kas nav pierādīts, bet būtu labvēlīgs trešām personām, proti, ka Federālā tīklu aģentūra (Bundesnetzagentur) apstiprinās tarifus, kas ir ievērojami zemāki nekā gāzes pārvades nolīgumā nolīgtais tarifs.
252
Turklāt Direktīvā 2009/73 paredzētais cenu noteikšanas regulējums neliedz prasītājai ekspluatēt gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2” ekonomiski pieņemamā veidā un gūt atbilstošu atdevi no saviem ieguldījumiem (skat. šā sprieduma 109. punktu).
253
Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana būtiski ietekmēs tās situāciju, ņemot vērā gāzes pārvades nolīguma noteikumus un finansēšanas nolīgumu, kurus tā bija noslēgusi pirms apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, noteikumus.
254
Tomēr prasītāja noslēdza gāzes pārvades nolīgumu ar tās vienīgā akcionāra meitasuzņēmumu un tā nav pierādījusi, ka tai nebūtu iespējams pārskatīt šo nolīgumu sarunu rezultātā.
255
Ir taisnība, ka finansēšanas nolīgumi ir cieši saistīti ar gāzes pārvades nolīgumu. Tomēr pusi no finansējuma, kas garantēts ar šiem finansēšanas nolīgumiem, nodrošināja prasītājas vienīgais akcionārs.
256
Piektkārt, prasītāja nav pierādījusi finansiālās sekas, kas saistītas ar Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošanu gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”.
257
Šajā ziņā, ņemot vērā, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” neliedz prasītājai ekspluatēt šo gāzes cauruļvadu ekonomiski pieņemamā veidā un gūt atbilstošu atdevi no saviem ieguldījumiem, prasītājas norādītie skaitļi attiecībā uz tās ieguldījumu apjomu apstrīdētās direktīvas pieņemšanas dienā vai tiesas sēdē norādītais skaitlis 8 miljardu EUR apmērā neļauj Vispārējai tiesai novērtēt minētās finansiālās sekas.
258
Proti, šīs finansiālās sekas acīmredzami nevar tikt novērtētas, ņemot vērā veikto ieguldījumu līmeni. Šīs sekas atbilst vienīgi izmaksām, kas prasītājai būs jāsedz, lai izpildītu apstrīdētās direktīvas prasības, un it īpaši iespējamajam rentabilitātes zaudējumam, kāds izriet no Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošanas gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2”.
259
Tomēr prasītāja šos skaitļus nav iesniegusi.
260
Trešām kārtām, apstrīdētā direktīva neliedz Komisijai iespēju vest sarunas ar Krievijas Federāciju par starptautisku nolīgumu, lai risinātu gāzes cauruļvada “Nord Stream 2” īpašo situāciju.
261
Tātad, no vienas puses, prasītāja nav pierādījusi, ka ar apstrīdēto direktīvu tai ir noteikti pienākumi, kas nav nepieciešami iekšējā tirgus izveides mērķa sasniegšanai.
262
No otras puses, prasītāja nav pierādījusi, ka tai vai Savienībai un tās dalībvalstīm radītās neērtības, kas izriet no Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošanas, būtu acīmredzami nesamērīgas salīdzinājumā ar izvirzīto mērķu nozīmīgumu un priekšrocībām, kuras Savienība gūst no šiem pienākumiem.
263
Ņemot vērā iepriekš minēto un ievērojot likumdevēja rīcības brīvību (skat. šā sprieduma 34.–37. punktu), prasītāja nav pierādījusi, ka Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana vispārīgi gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti un konkrēti gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” būtu acīmredzami nepiemērota, lai sasniegtu apstrīdētās direktīvas mērķus.
264
Tāpēc otrais prasības pamats ir jānoraida.
5.
Par ceturto prasības pamatu – pilnvaru nepareizu izmantošanu
265
Prasītāja norāda, ka no tās otrā prasības pamata par samērīguma principa pārkāpumu izriet, ka apstrīdētā direktīva nespēj lietderīgi veicināt tajā deklarēto mērķu sasniegšanu un katrā ziņā neveicina minēto mērķu sasniegšanu.
266
Gluži pretēji – apstrīdētās direktīvas patiesais mērķis esot vienkārši radīt neizdevīgus apstākļus un atturēt no projekta “Nord Stream 2” realizācijas, lai acīmredzami aizsargātu gāzes tranzītu caur Ukrainu un Austrumeiropas tranzīta dalībvalstīm, piemēram, Poliju, Slovākiju, Čehiju, Ungāriju un Rumāniju, un lai sasniegtu noteiktus ar Savienības kopējo ārpolitiku un drošības politiku saistītus mērķus. Šajā ziņā prasītāja atsaucas uz Komisijas, Padomes un Parlamenta paziņojumiem, uz tādu dalībvalstu grupas vēstulēm, kuras iebilst pret projektu, uz direktīvas priekšlikumam pievienoto Komisijas faktu lapu, un visbeidzot – uz apstākli, ka apstrīdētā direktīva tika piedāvāta tikai tādēļ, lai apietu juridiskās grūtības, ko radīja šā sprieduma 78. punktā minētais pilnvarojuma pieprasījums.
267
Parlaments un Padome, kurus atbalsta Igaunijas Republika, Lietuvas Republika un Komisija, apstrīd prasītājas apgalvojumus.
268
Šajā ziņā pilnvaru nepareiza izmantošana tiesību aktā ir pieļauta vienīgi tad, ja, pamatojoties uz objektīvām, atbilstīgām un saskanīgām pazīmēm, ir konstatējams, ka tas ir pieņemts tikai vai vismaz galvenokārt tālab, lai sasniegtu citus mērķus, nevis tos, kuru sasniegšanai piešķirtas attiecīgās pilnvaras, vai lai izvairītos no procedūras, kas Līgumos ir īpaši paredzēta rīcībai attiecīgā gadījuma apstākļos (skat. spriedumu, 2013. gada 16. aprīlis, Spānija un Itālija/Padome, C‑274/11 un C‑295/11, EU:C:2013:240, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
269
Konkrētajā lietā jāatgādina, ka apstrīdētā direktīva ir balstīta uz LESD 194. pantu un ka prasītāja neapgalvo, ka šīs direktīvas juridiskais pamats būtu kļūdains.
270
Tas vien, ka apstrīdētā direktīva negatīvi ietekmē gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”, pats par sevi nevar tikt interpretēts tādējādi, ka likumdevēja nodoms būtu bijis sasniegt mērķi, kas atšķirtos no LESD 194. panta 1. punktā minētajiem.
271
Kā izriet no otrā prasības pamata, kas attiecas uz samērīguma principa pārkāpumu, analīzes, prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētā direktīva tika pieņemta, lai sasniegtu citus mērķus, nevis minētajā direktīvā minētos, un ka vēlme radīt nelabvēlīgus apstākļus gāzes cauruļvadam “Nord Stream 2” bija ar apstrīdēto direktīvu sasniedzamais mērķis.
272
Gluži pretēji – apstrīdētās direktīvas mērķis ir risināt plašākas problēmas, kuras tika atklātas tostarp prasītājas projekta dēļ.
273
Proti, apstrīdētā direktīva pievēršas šķēršļiem dabasgāzes iekšējā tirgus izveides pabeigšanai, t.i., būtībā vienam no LESD 194. panta 1. punktā minētajiem mērķiem. Šajā nolūkā ar šo direktīvu tiek sasniegti konkrētāki tiesiskās drošības, tiesiskā regulējuma konsekvences, kā arī konkurences izkropļojumu un nelabvēlīgas ietekmes uz piegādes drošību novēršanas mērķi, Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus attiecinot uz visiem gāzes cauruļvadiem uz trešām valstīm un no tām – neatkarīgi no tā, vai šie gāzes cauruļvadi ir uz sauszemes vai jūrā, ir paredzami nākotnē vai jau pastāv.
274
Turklāt prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētā direktīva, kas tai neliedz ekspluatēt tās gāzes cauruļvadu ekonomiski pieņemamā veidā un gūt atbilstošu atdevi no saviem ieguldījumiem, pārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu izvirzītos mērķus, ciktāl prasītāja nevar izmantot 49.a pantā paredzēto atkāpi.
275
Visbeidzot, neskarot kompetenču sadalījumu starp Savienību un dalībvalstīm, apstrīdētās direktīvas mērķis ir noteikt, kā Direktīvas 2009/73 principu piemērojamība esošajiem un nākotnē paredzamiem gāzes cauruļvadiem var ietekmēt starptautiskos nolīgumus, kas jau noslēgti vai tiks noslēgti starp Savienību vai kādu dalībvalsti, no vienas puses, un trešo valsti, no otras puses.
276
Prasītājai nav arī pamata apgalvot, ka apstrīdētās direktīvas mērķis ir apiet juridiskās grūtības, kuras bija radījis pilnvarojuma pieprasījums, kuru Komisija iesniegusi Padomei, lai iegūtu pilnvaras vest sarunas par starptautisku nolīgumu ar Krievijas Federāciju par gāzes cauruļvadu “Nord Stream 2”.
277
Proti, kā izriet no direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma raksta, ar apstrīdēto direktīvu netiek aizstāts Padomes lēmums, ar kuru Komisijai tiktu atļauts vest sarunas par šādu nolīgumu. Turpretim apstrīdētā direktīva un Komisijas sarunas par starptautisku nolīgumu ir savstarpēji papildinoši instrumenti.
278
Turklāt prasītājas norādītie paziņojumi un nostājas bija pamatoti tieši ar vienu vai vairākiem LESD 194. pantā minētajiem un ar apstrīdēto direktīvu sasniedzamajiem mērķiem.
279
Tāpēc ceturtais prasības pamats ir jānoraida.
6.
Par piekto prasības pamatu – būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu
280
Prasītājas piektajam prasības pamatam ir trīs daļas.
281
Pirmajā daļā prasītāja apgalvo, ka nav notikušas vispusīgas konsultācijas saskaņā ar LES un LESD pievienotā 2. protokola par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu 2. pantu. Komisija neesot arī veikusi esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudi. Prasītāja uzskata, ka direktīvas priekšlikums nav balstīts uz iedibinātu un pastāvīgu praksi, saskaņā ar kuru Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi tiktu piemēroti attiecībā uz trešām valstīm.
282
Ar otro pamata daļu prasītāja norāda uz ietekmes novērtējuma neesamību. Šāds novērtējums esot bijis acīmredzami nepieciešams un būtisks priekšnosacījums direktīvas priekšlikuma derīgumam, ņemot vērā tā ievērojamo ietekmi, it īpaši uz prasītāju.
283
Vispusīgu konsultāciju un ietekmes novērtējuma neveikšana esot būtisku formas prasību pārkāpums.
284
Trešajā pamata daļā prasītāja apgalvo, ka direktīvas priekšlikuma patiesie mērķi un tā sekas nav izskaidrotas, it īpaši, izmantojot ietekmes novērtējumu. Tādējādi neesot varējušas notikt lietderīgas juridiskās konsultācijas, pārkāpjot LES un LESD pievienoto 1. protokolu par valstu parlamentu lomu Eiropas Savienībā.
285
Turklāt direktīvas priekšlikumā neesot ietverts pamatojums pēc būtības, kas atbilstu 2. protokola 5. pantam, ņemot vērā subsidiaritātes un proporcionalitātes principus.
286
Parlaments un Padome, kurus atbalsta Igaunijas Republika, Lietuvas Republika, Polijas Republika un Komisija, apstrīd prasītājas apgalvojumus.
287
Iesākumā jāuzsver, ka, lai gan Savienības tiesas veiktas tiesas kontroles tvērums ir ierobežots, ņemot vērā Savienības likumdevēja plašo rīcības brīvību, šāda kontrole prasa, lai Savienības iestādes, kas ir pieņēmušas attiecīgo tiesību aktu, spētu Tiesā pierādīt, ka tiesību akts ir pieņemts, faktiski īstenojot šo iestāžu rīcības brīvību, un tas nozīmē, ka ir ņemti vērā visi būtiskie fakti un apstākļi, kuri attiecas uz situāciju, ko paredzēts reglamentēt ar šo tiesību aktu. No tā izriet, ka šīm iestādēm jāspēj vismaz skaidri un nepārprotami iesniegt un izklāstīt pamata datus, kuri bija jāņem vērā, lai pamatotu apstrīdētos šajā tiesību aktā iekļautos pasākumus, un no kuriem bija atkarīga tām piešķirtās rīcības brīvības īstenošana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 3. decembris, Čehijas Republika/Parlaments un Padome, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 81. punkts).
288
Turklāt, pirmkārt, no 2. protokola, it īpaši tā 2. panta, un, otrkārt, no 2016. gada 13. aprīļa Iestāžu nolīguma starp Eiropas Parlamentu, Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Komisiju par labāku likumdošanas procesu (OV 2016, L 123, 1. lpp.) izriet, ka vispusīgu konsultāciju, spēkā esošo tiesību aktu ex post izvērtēšanas un ietekmes novērtējumu mērķis ir nodrošināt tiesību aktu kvalitāti un ļaut dažādiem likumdošanas procesa dalībniekiem sniegt uz atbilstošo informāciju balstītos vērtējumus, ņemot vērā – saskaņā ar to attiecīgajām kompetencēm – subsidiaritātes un/vai samērīguma principus.
289
Vispirms – šajā lietā nav strīda par to, ka Komisija, pirmkārt, pirms šī priekšlikuma iesniegšanas nav veikusi vispusīgas konsultācijas par direktīvas priekšlikuma specifisko priekšmetu un, otrkārt, savu rīcību pamatojusi ar ārkārtas steidzamību.
290
Tālāk – direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā Komisija uzskatīja, ka nav nepieciešams atsevišķs ex post izvērtēšanas process attiecībā uz spēkā esošajiem tiesību aktiem.
291
Visbeidzot – direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā un šim priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā Komisija paskaidroja, ka tās priekšlikumā nav vajadzīgs sīki izstrādāts ietekmes novērtējums.
292
Lai novērtētu, vai šajā lietā īstenotā procedūra ir pareiza, piektā prasības pamata trīs daļas jāizskata kopā un jāpārbauda, pirmkārt, elementi, kurus Komisija ņēmusi vērā, izstrādājot direktīvas priekšlikumu, un kuri pēc tam tikuši iesniegti pārējiem likumdošanas procesa dalībniekiem, un, otrkārt, papildu informācija, kas bija Parlamenta un Padomes rīcībā brīdī, kad tie izvērtēja šo direktīvas priekšlikumu un pēc tam pieņēma apstrīdēto direktīvu.
a)
Par elementiem, ko Komisija ņēmusi vērā, izstrādājot direktīvas priekšlikumu
293
Pirmkārt, jāatgādina, ka direktīvas priekšlikums, kā izriet no šā sprieduma 56.–72. punkta, atbilda politiskajām nostājām, ko skaidri paudušas – dažkārt vairākas reizes – Savienības iestādes un Eiropadome. Turklāt šīs nostājas ir konkretizētas pilnvarojuma pieprasījumā, ko Komisija nosūtīja Padomei, un pēc tam direktīvas priekšlikumā (skat. šā sprieduma 78.–82. punktu).
294
Otrkārt, vispirms – ar apstrīdēto direktīvu tika paplašināti principi un mehānismi, kas saskaņā ar Direktīvu 2009/73 jau bija piemērojami gāzes cauruļvadiem, kuri šķērsoja robežu starp divām dalībvalstīm ar vienīgo mērķi savienot šo dalībvalstu pārvades sistēmas.
295
Tālāk – attiecībā uz cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti jānorāda, ka pirms Komisijas direktīvas priekšlikuma tika pieņemts Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums (ES) 2017/684 (2017. gada 5. aprīlis), ar ko izveido informācijas apmaiņas mehānismu attiecībā uz starpvaldību nolīgumiem un nesaistošiem aktiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm enerģētikas jomā un ar ko atceļ Lēmumu Nr. 994/2012/ES (OV 2017, L 99, 1. lpp.).
296
Procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts Lēmums 2017/684, Komisija veica vairākus pasākumus, organizēja daudzas sanāksmes un sabiedrisko apspriešanu laikposmā no 2015. gada jūlija līdz oktobrim. Turklāt tā ir veikusi ietekmes novērtējumu, no kura izriet, ka tai bija padziļinātas zināšanas par direktīvas priekšlikumā aplūkotajiem jautājumiem. Proti, Komisijai detalizēti bija zināmi to esošo gāzes cauruļvadu raksturlielumi, kuriem varētu būt piemērojama ierosinātā direktīva. Pārbaudot starpvaldību nolīgumus, par kuriem dalībvalstis tai bija paziņojušas saskaņā ar Lēmumu Nr. 994/2012, Komisija varēja analizēt sekas, kādas izraisītu Direktīvā 2009/73 noteikto pienākumu piemērošana cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
297
Šajā ziņā ir taisnība, ka no aptuveni 50 starpvaldību nolīgumiem par energoproduktu piegādi, importu vai tranzītu, par kuriem tai tika paziņots atbilstoši Lēmumam Nr. 994/2012, Komisija pauda šaubas par 17 nolīgumu saderību ar trešo enerģētikas paketi vai konkurences tiesībām.
298
Tomēr seši no šiem nolīgumiem attiecās uz projektu “South Stream”, kas tika atcelts.
299
Turklāt Direktīvā 2009/73 noteiktās prasības bija ietvertas daudzos citos starpvaldību nolīgumos. Proti, šīs prasības sistemātiski tika piemērotas sauszemes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
300
Tāpat dažām trešām valstīm jau bija pienākums ievērot Savienības tiesību aktus, ņemot vērā to piederību Eiropas Ekonomikas zonai vai Enerģētikas kopienai.
301
Šajā kontekstā direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā Komisija būtībā uzsvēra, ka pastāv prakse Direktīvā 2009/73 noteiktos pienākumus piemērot attiecībā uz trešām valstīm, it īpaši, izmantojot starpvaldību nolīgumus.
302
Tādējādi, no vienas puses, pirms direktīvas priekšlikuma pieņemšanas Komisija jau bija apspriedusies un veikusi ietekmes novērtējumu par jautājumiem, kas ir cieši saistīti ar direktīvas priekšlikumā aplūkotajiem jautājumiem. No otras puses, Komisija varēja pamatoti atsaukties uz pastāvošo praksi, saskaņā ar kuru Direktīvā 2009/73 noteiktie pienākumi tiek piemēroti gāzes cauruļvadiem starp dalībvalsti un trešo valsti.
303
Treškārt, kā izriet no otrā prasības pamata analīzes, kas attiecas uz samērīguma principa pārkāpumu (skat. šā sprieduma 181.–263. punktu), direktīvas priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā bija ietverts iepriekš pastāvošās situācijas radīto problēmu izklāsts un direktīvas priekšlikuma juridiskās un ekonomiskās ietekmes novērtējums.
304
Tātad ir taisnība, ka direktīvas priekšlikumam nav pievienots atsevišķs esošo tiesību aktu kvalitātes izvērtējums un sīki izstrādāts ierosināto grozījumu ietekmes novērtējums.
305
Tomēr Komisijai bija pamats uzskatīt, ka tā ir pietiekami informēta, ņemot vērā direktīvas priekšlikuma kontekstu, ierosināto esošo tiesību aktu grozījumu priekšmetu, tās iepriekš veiktās konsultācijas un ietekmes novērtējumus, kā arī visbeidzot – tās priekšlikuma ietekmes novērtējumu, kas ietverts šim priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā.
306
To pašu iemeslu dēļ Reģionu komitejai, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai (EESK), valstu parlamentiem, kā arī Parlamentam un Padomei bija pietiekama informācija, lai saskaņā ar to attiecīgajām kompetencēm novērtētu direktīvas priekšlikumu.
307
Iepriekšējā punktā minēto secinājumu neatspēko prasītājas argumenti, kas attiecas, pirmkārt, uz Reģionu komitejas un EESK sniegtajiem atzinumiem un, otrkārt, uz to, ka valstu parlamentiem paziņotā informācija neesot ļāvusi tiem sniegt atzinumu, pilnībā pārzinot faktus, un tādējādi veikt kontroli.
308
Pirmkārt, ir taisnība, ka Reģionu komiteja savā atzinumā par direktīvas priekšlikumu ir minējusi ietekmes novērtējuma nozīmi, ņemot vērā Iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanas procesu. Savukārt EESK uzsvēra, ka ietekmes novērtējuma neesamība ir nožēlojama.
309
Tomēr šīs abas padomdevējas struktūras nenorādīja, ka tās nespēj sniegt atzinumu par direktīvas priekšlikumu. Šīs struktūras atbalstīja direktīvas priekšlikumu, vienlaikus iesakot grozījumus, ko tās uzskatīja par vajadzīgiem. Lasot šo abu struktūru pieņemtos atzinumus, ir redzams, ka tās bija pietiekami informētas par problēmām, kuras bija paredzēts atrisināt ar direktīvas priekšlikumu, un par tās ietekmi, it īpaši uz ieguldījumiem esošajās vai nākotnē paredzamajās infrastruktūrās. EESK turklāt uzsvēra, ka daži pierādījumi, kas pamato argumentus par labu ierosinātajiem grozījumiem, ir ietverti direktīvas priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā vai Komisijas veiktajā padziļinātajā analīzē, piemēram, Direktīvas 2009/73 ietekmes novērtējumā. EESK arī uzsvēra, ka ir skaidrs, ka ar šo priekšlikumu tiek mēģināts radīt iespēju īstenot spēcīgus pasākumus, kuri varētu ierobežot atkarības palielināšanos no Krievijas gāzes, un tādējādi stimulēt apgādes daudzveidību.
310
Otrkārt, attiecībā uz valstu parlamentiem vispirms jānorāda, kā apgalvo Padome, ka protokolos, uz kuriem atsaucas prasītāja, valstu parlamentiem ir piešķirta loma tikai saistībā ar subsidiaritātes principa ievērošanu.
311
Tātad, ciktāl prasītāja apgalvo, ka ar valstu parlamentiem nav notikusi “pietiekama” apspriešanās par samērīguma principa ievērošanu, šī argumentācija ir jānoraida.
312
Tālāk – attiecībā uz prasītājas argumentiem, kas vērsti pret direktīvas priekšlikuma pamatojumu saistībā ar subsidiaritātes principu, jānorāda, ka direktīvas priekšlikuma paskaidrojuma rakstā ir skaidri norādīti iemesli, kuru dēļ bija nepieciešama rīcība Savienības līmenī (skat. šā sprieduma 193. un 197. punktu).
313
Direktīvas priekšlikumam pievienotajā darba dokumentā ir ietverti papildu paskaidrojumi par likumdošanas rīcības nepieciešamību Savienības līmenī.
314
Tādējādi direktīvas priekšlikums bija pietiekami pamatots no subsidiaritātes principa skatpunkta.
315
Francijas parlamenta Senāta sniegtā motivētā atzinuma saturs apstiprina, ka valstu parlamentiem, pamatojoties uz tiem pieejamo informāciju, bija dota iespēja ieņemt nostāju par subsidiaritātes principa ievērošanu. Tiesvedībā Vispārējā tiesā Padome turklāt iesniedza trīs citu valstu parlamentu atzinumus, kuros tie neizvirzīja iebildumus par minētā principa ievērošanu.
316
Tātad tas, ka nav notikušas konsultācijas par konkrēto direktīvas priekšlikuma priekšmetu un ka pirms tā iesniegšanas nav veikts atsevišķs un detalizēts esošo tiesību aktu kvalitātes izvērtējums un direktīvas priekšlikuma ietekmes novērtējums, nevar ietekmēt apstrīdētās direktīvas tiesiskumu.
317
Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka Parlaments un Padome ir ieguvuši papildu informāciju pēc direktīvas priekšlikuma iesniegšanas (skat. šā sprieduma 318. un nākamos punktus).
b)
Par papildu informāciju, kas iegūta pēc direktīvas priekšlikuma iesniegšanas
318
Apstrīdētās direktīvas pieņemšanas laikā Parlamenta un Padomes rīcībā bija ne tikai šā sprieduma 293.–303. punktā minētie elementi, bet arī pēc direktīvas priekšlikuma iesniegšanas iegūtā informācija.
319
Proti, no 2017. gada 6. decembra līdz 2018. gada 31. janvārim Komisija veica sabiedrisko apspriešanu par direktīvas priekšlikumu. Šajā apspriešanā Komisija saņēma 37 apsvērumus tostarp no valsts iestādēm, nevalstiskām organizācijām, profesionālām apvienībām un privātiem uzņēmumiem – tādiem kā prasītāja. Šajā ziņā Padome apgalvo – un prasītāja to nav apstrīdējusi –, ka šīs atsauksmes tika ņemtas vērā, tai izskatot leģislatīvo dosjē.
320
Turklāt 2018. gada 21. februārī Parlaments rīkoja atklātu uzklausīšanu par “Gāzes direktīvas pārskatīšanu”.
321
Visbeidzot – no prasītājas iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka likumdevējam bija pieejami vairāki pētījumi un publikācijas saistībā ar direktīvas priekšlikumu.
322
Ņemot vērā iepriekš minēto, prasītāja nav pierādījusi, ka apstāklis, ka pirms direktīvas priekšlikuma pieņemšanas nav veiktas vispusīgas konsultācijas par šī priekšlikuma konkrēto priekšmetu, kā arī nav veikts atsevišķs esošo tiesību aktu izvērtējums un detalizēts ietekmes novērtējums, varētu ietekmēt apstrīdētās direktīvas tiesiskumu.
323
Ciktāl prasītāja apgalvo, ka tās norādīto neatbilstību dēļ likumdevējs ir nepareizi izmantojis pilnvaras vai pārkāpis vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus, šī argumentācija jau ir noraidīta šā sprieduma 113.–279. punktā.
324
Attiecībā uz apgalvoto subsidiaritātes principa pārkāpumu prasītāja nav norādījusi nevienu apstākli, kas varētu pierādīt šādu pārkāpumu. Turklāt, ņemot vērā 2. protokola 7. pantu, uz Francijas parlamenta Senāta izdoto motivēto atzinumu, kuram bija izolēts raksturs, likumdevējam nevajadzēja sniegt īpašu atbildi.
325
Tādējādi piektais prasības pamats un līdz ar to prasījumi par 49.a panta atcelšanu jānoraida kopumā.
C. Par pieteikumu par procesa organizatoriskajiem pasākumiem
326
Ar atsevišķu dokumentu, kas iesniegts 2019. gada 29. novembrī, prasītāja lūdza Vispārējo tiesu veikt procesa organizatoriskos pasākumus, lai Padome iesniegtu 25 dokumentu nerediģētas versijas – starp tiem ir dalībvalstu iesniegtie apsvērumi par direktīvas priekšlikumu un viens no prasītājas darbiniekiem tiem bija saņēmis daļēju piekļuvi, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.). Šis pieteikums attiecās arī uz diviem citiem dokumentiem, kuriem šim darbiniekam piekļuve tika atteikta.
327
Šajā ziņā pēc 2023. gada 17. februāra rīkojuma Nord Stream 2/Parlaments un Padome (T‑526/19 RENV, nav publicēts, EU:T:2023:85) vairs nav jālemj par pieteikumu par procesa organizatoriskajiem pasākumiem, ciktāl ar to lūgts iesniegt Vācijas Federatīvās Republikas 2017. gada 11. decembra un 2019. gada 21. janvāra apsvērumu nerediģētas versijas.
328
Attiecībā uz citiem dokumentiem, uz kuriem attiecas prasītājas pieteikums, jāuzsver, pirmkārt, ka šī pieteikuma mērķis ir pierādīt, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas motīvi koncentrējās uz prasītājas īpašo statusu un ka šī direktīva bija vērsta konkrēti pret prasītāju.
329
Šajā ziņā, ņemot vērā iemeslus, kuru dēļ noraidīts ceturtais prasības pamats par pilnvaru nepareizu izmantošanu (skat. šā sprieduma 269.–278. punktu), apstāklis, ka dalībvalstis ir ņēmušas vērā prasītājas situāciju un ka šo apstākli var pamatot lielāks skaits dokumentu nekā tie, kas jau ir prasītājas rīcībā, nepierāda pilnvaru nepareizu izmantošanu.
330
Otrkārt, ciktāl lūguma veikt procesa organizatoriskos pasākumus mērķis ir arī pierādīt citu prasītājas izvirzīto prasības pamatu pamatotību un it īpaši vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jākonstatē, ka prasītājas rīcībā ir ievērojams skaits dokumentu, kurus tā iesniegusi tiesvedībā Vispārējā tiesā un kuri ir saistīti ar debatēm, kas notika Padomē apstrīdētās direktīvas pieņemšanas procedūras gaitā, un ka, pamatojoties uz šiem dokumentiem, prasītāja varēja izvirzīt savus argumentus.
331
Turklāt, lai gan pēc prasības pieteikuma iesniegšanas prasītāja ar tās darbinieka starpniecību no Padomes ieguva pilnīgu piekļuvi 23 dokumentiem, kurus tā bija lūgusi iesniegt, un daļēju piekļuvi 25 citiem dokumentiem, prasītāja minētos dokumentus neizmantoja replikas rakstā savu dažādo prasības pamatu atbalstam. Proti, prasītāja ir izmantojusi tikai trīs no šiem dokumentiem, lai apgalvotu, ka grozītais 36. pants un 49.a pants nav nodalāmi no apstrīdētās direktīvas pārējās daļas (skat. šā sprieduma 19. punktu).
332
Treškārt, no prasītājas pirmā, otrā un trešā prasības pamata pārbaudes izriet, ka likumdevējs nav pārkāpis vienlīdzīgas attieksmes principu, samērīguma principu un tiesiskās drošības principu, nolemjot, ka 49.a pantā paredzētā atkāpe ir piemērojama gāzes cauruļvadiem, kas pabeigti pirms 2019. gada 23. maija.
333
Šajā ziņā apstāklis, ka likumdošanas procedūras gaitā notikušajās diskusijās, kas bija atklātas un attīstījās, dažas dalībvalstis, tostarp Vācijas Federatīvā Republika, izteica šaubas par dažādu direktīvas priekšlikuma versiju tiesiskumu, ņemot vērā vispārējos tiesību principus, uz kuriem atsaucas prasītāja, nenozīmē, ka šī direktīva noteikti būtu prettiesiska. Turklāt no Padomes iesniegtā dokumenta izriet, ka 27 dalībvalstis balsoja par labu direktīvai un viena dalībvalsts, kas nav Vācijas Federatīvā Republika, atturējās.
334
Ņemot vērā, pirmkārt, pieteikuma par procesa organizatorisko pasākumu pamatojumu, otrkārt, dokumentus, kuriem prasītājai bija piekļuve, un to, kā tā tos izmantojusi, un, treškārt, iemeslus, kuru dēļ dažādie prasītājas izvirzītie prasības pamati tika noraidīti, pieteikums par procesa organizatoriskajiem pasākumiem saistībā ar dokumentiem, attiecībā uz kuriem šis pieteikums nav zaudējis savu priekšmetu, ir jānoraida.
335
No visa iepriekš minētā izriet, ka prasība ir pilnībā jānoraida.
V. Par tiesāšanās izdevumiem
336
Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 195. pantu Vispārējai tiesai šajā spriedumā jālemj, pirmkārt, par visiem tiesāšanās izdevumiem, kas saistīti ar tajā ierosinātajām tiesvedībām, proti, tiesvedībām lietās T‑526/19 un T‑526/19 RENV, un, otrkārt, par tiesāšanās izdevumiem saistībā ar apelācijas tiesvedību, proti, tiesvedību lietā C‑348/20 P.
337
Šajā ziņā, tā kā Parlamentam un Padomei spriedums apelācijas tiesvedībā galvenokārt ir nelabvēlīgs, tiem jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar lietām T‑526/19 un C‑348/20 P atbilstoši prasītājas prasījumiem.
338
Tā kā spriedums šajā lietā ir prasītājai nelabvēlīgs, izņemot Padomes blakus pieteikumu par noteiktu dokumentu izņemšanu no lietas materiāliem (skat. šā sprieduma 327. punktu), prasītājai jāpiespriež atlīdzināt ar šo lietu saistītos tiesāšanās izdevumus atbilstoši Parlamenta un Padomes prasījumiem.
339
Turklāt saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu Igaunijas Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Polijas Republika un Komisija savus tiesāšanās izdevumus segs pašas.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Prasību noraidīt.
2)
Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Nord Stream 2 AG tiesāšanās izdevumus lietās T‑526/19 un C‑348/20 P.
3)
Nord Stream 2 sedz savus, kā arī atlīdzina Parlamenta un Padomes tiesāšanās izdevumus lietā T‑526/19 RENV.
4)
Igaunijas Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Polijas Republika un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
van der Woude
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2024. gada 27. novembrī.
[Paraksti]
Satura rādītājs
I. Tiesvedības priekšvēsture
A. Direktīva 2009/73
B. Prasītāja
C. Apstrīdētā direktīva
II. Agrākas tiesvedības Vispārējā tiesā un Tiesā
III. Lietas dalībnieku prasījumi
IV. Juridiskais pamatojums
A. Par prasījumiem pilnībā atcelt apstrīdēto direktīvu
B. Par prasījumiem atcelt 49.a pantu
1. Ievada apsvērumi
2. Par trešo prasības pamatu – tiesiskās drošības principa pārkāpumu
a) Par apstākli, ka prasītājai nevarot piemērot grozītajā 36. pantā paredzēto atbrīvojumu
1) Par situāciju, kādā prasītāja nolēma veikt ieguldījumus
2) Par ieguldījumu turpināšanu
b) Par apstākli, ka prasītāja nevarot saņemt 49.a pantā paredzēto atkāpi
3. Par pirmo prasības pamatu – vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu
a) Par apgalvojumu, ka salīdzināmas situācijas esot aplūkotas atšķirīgi
b) Par iespējamās atšķirīgas attieksmes salīdzināmās situācijās attaisnojumu
4. Par otro prasības pamatu – samērīguma principa pārkāpumu
a) Par apstrīdētās direktīvas piemērotību izvirzīto mērķu sasniegšanai, ciktāl prasītājai nevar piemērot ne atbrīvojumu, ne atkāpi
1) Par apstrīdētās direktīvas piemērotību tiesiskās drošības un tiesiskā regulējuma konsekvences mērķu sasniegšanai
2) Par apstrīdētās direktīvas piemērotību novērst konkurences izkropļojumus un negatīvu ietekmi uz piegādes drošību
b) Par to, ka nav pārsniegts mērķu sasniegšanai nepieciešamais, ciktāl prasītāja nevar izmantot ne atbrīvojumu, ne atkāpi
1) Par apgalvojumu par regulējuma, kas attiecas uz pirmo ieejas Savienībā punktu, pietiekamību
2) Par slogu, kas rodas prasītājai
5. Par ceturto prasības pamatu – pilnvaru nepareizu izmantošanu
6. Par piekto prasības pamatu – būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu
a) Par elementiem, ko Komisija ņēmusi vērā, izstrādājot direktīvas priekšlikumu
b) Par papildu informāciju, kas iegūta pēc direktīvas priekšlikuma iesniegšanas
C. Par pieteikumu par procesa organizatoriskajiem pasākumiem
V. Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
1
)	Konfidenciālie dati ir aizklāti.