62022TJ0181_RES
Lieta T‑181/22
Pharol, SGPS SA
pret
Eiropas Komisiju
Spriedums (sestā palāta) 2024. gada 2. oktobrī
Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Portugāles un Spānijas telekomunikāciju tirgi – Klauzula par konkurences aizliegumu Ibērijas tirgū, kas ietverta nolīgumā par to, ka Telefónica iegādāsies Portugal Telecom piederošās Brazīlijas mobilās telefonijas operatora Vivo kapitāldaļas – Sākotnējā lēmuma daļēja atcelšana – Lēmums, ar ko groza naudas soda apmēru – Res judicata spēks – Papildu paziņojuma par iebildumiem nepieņemšana – Pārdevumu vērtības noteikšana – Tādu pakalpojumu pārdevumu izslēgšana, attiecībā uz kuriem puses nav potenciālas konkurentes
Tiesvedība – “Res judicata” spēks – Apjoms
(skat. 23.–29. punktu)
Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Paziņojums par iebildumiem – Lēmuma par naudas soda uzlikšanu daļēja atcelšana – Lēmuma, ar kuru tiek grozīts daļēji atceltais lēmums, pieņemšana bez papildu paziņojuma par iebildumiem – Pieļaujamība – Nosacījumi – Ar faktu izklāsta vēstuli nosūtīts precizējumus par jaunu pierādījumu, kas saistīts ar grozītā naudas soda apmēra noteikšanas metodi – Pieļaujamība – Pienākums rīkot jaunu uzklausīšanu – Neesamība
(Padomes Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. punkts; Komisijas Regulas Nr. 773/2004 12. panta 1. punkts; Komisijas Paziņojuma 2011/C 308/06 111. punkts)
(skat. 33.–53. punktu)
Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Pamatsummas noteikšana – Pārdevumu vērtības noteikšana – Realizētā pārdevumu vērtība, kas ir tieši vai netieši saistīta ar pārkāpumu – Ierobežošana tikai uz pārdevumiem, ko faktiski ietekmēja aizliegtā vienošanās – Neesamība – Aizliegtās vienošanās dalībnieku veiktie pārdevumi tirgū bez pat potenciālas konkurences – Pārdevumu vērtības izslēgšana – Potenciālas konkurences esamības novērtēšana – Kritērijs – Nepārvaramu šķēršļu neesamība – Pierādīšanas pienākums
(LESD 101. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 2006/C 210/02 13. punkts)
(skat. 69.–73., 79.–87., 98., 100., 102., 113., 126., 132., 137., 156., 169., 177., 191. un 201. punktu)
Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Pārbaude tiesā – Savienības tiesas neierobežota kompetence – Apjoms – Uzliktā naudas soda apmēra noteikšana – Vērtēšanas kritēriji
(LESD 101. panta 1. punkts un 261. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts un 31. pants)
(skat. 212. punktu)
Rezumējums
Ar šo spriedumu Vispārējā tiesa noraida Pharol, SGPS SA celto prasību atcelt Eiropas Komisijas lēmumu (
1
), ar ko grozīts lēmums, kurā tā diviem telekomunikāciju operatoriem, tostarp prasītājai, uzlikusi naudas sodu par LESD 101. panta pārkāpumu. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa sniedz precizējumus par naudas soda pamatsummas aprēķināšanas metodi, apstiprinot Komisijas izmantoto pieeju, saskaņā ar kuru no pārdevumu vērtības noteikšanas tiek izslēgti tādu pakalpojumu pārdevumi, attiecībā uz kuriem puses nav potenciālas konkurentes. Vispārējā tiesa sniedz arī precizējumus par apstākļiem, kādos Komisijai jāpieņem papildu paziņojums par iebildumiem, kā arī par iepriekšējā Vispārējās tiesas sprieduma (
2
)res judicata spēku, ar kuru tā daļēji atcēla Komisijas sākotnējo lēmumu (
3
) par to pašu pretkonkurences darbību.
2010. gada jūlijā Portugal Telecom, SGPS SA (vēlāk pārdēvēta par Pharol, SGPS SA) un Telefónica, SA parakstīja līgumu par to, ka Telefónica iegādājās Portugal Telecom piederošās Brazīlijas mobilā tīkla operatora Vivo Participações, SA daļas. Saskaņā ar šī nolīguma klauzulu puses apņēmās tieši vai netieši ar saistītu meitasuzņēmumu starpniecību neiesaistīties vai neveikt ieguldījumus jebkādos projektos telekomunikāciju nozarē, kuri var tikt uzskatīti par konkurējošiem ar otru pusi Ibērijas tirgū, laikposmā no darījuma galīgās noslēgšanas līdz 2011. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā – “klauzula”). Uzskatīdama, ka šī klauzula veidoja LESD 101. pantam pretrunā esošu nolīgumu par konkurences aizliegumu, Komisija 2013. gadā pieņēma lēmumu, ar kuru tām tika uzlikts naudas sods.
Šis lēmums tika daļēji atcelts ar diviem Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedumiem (
4
), ciktāl uzlikto naudas sodu apmērs tika noteikts, pamatojoties uz Komisijas izmantoto pārdevumu vērtību. Vispārējās tiesas ieskatā Komisijai, lai noteiktu pārdevumu vērtību, bija jānosaka pakalpojumi, attiecībā uz kuriem puses Ibērijas tirgū nebija potenciālas konkurentes, izvērtējot elementus, kurus šīs puses bija norādījušas savās atbildēs uz paziņojumu par iebildumiem, lai pierādītu potenciālas konkurences neesamību starp tām saistībā ar noteiktiem pakalpojumiem klauzulas piemērošanas laikā.
Pēc šiem spriedumiem Komisija pieņēma jaunu lēmumu, kurā tā pārrēķināja pārdevumu vērtību un grozīja prasītājai uzliktā naudas soda apmēru. Šajā kontekstā tā vērsās Vispārējā tiesā ar prasību atcelt šo lēmumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, prasītāja apgalvo, ka, interpretējot klauzulu apstrīdētajā lēmumā tādējādi, ka ar to pusēm ir aizliegts veikt sagatavošanas darbības ienākšanai tirgū, Komisija esot pārkāpusi sprieduma Portugal Telecom/Komisija (
5
)res judicata spēku, jo šāda klauzulas interpretācija neesot bijusi paredzēta 2013. gada lēmumā, tāpat kā tā neesot tikusi apspriesta lietā, kurā taisīts šis spriedums.
Šajā ziņā Vispārējai tiesai atgādina, pirmkārt, ka res judicata spēks attiecas tikai uz faktu un tiesību jautājumiem, kas faktiski vai obligāti tikuši izskatīti attiecīgajā tiesas nolēmumā, un, otrkārt, ka šis spēks attiecas ne tikai uz šī nolēmuma rezolutīvo daļu, bet arī uz tā motīviem, kas ir tā rezolutīvās daļas nepieciešamais pamatojums un kas tādēļ nav no tās atdalāmi.
Taču spriedumā Portugal Telecom/Komisija Vispārējā tiesa nav lēmusi par to, vai klauzula aizliedz vai neaizliedz sagatavošanas darbības, jo šīs klauzulas piemērošanas joma ir noteikta nevis saistībā ar pasākumu veidu, ko tā aizliedz, bet gan attiecībā uz pakalpojumiem, uz kuriem tā attiecas. Tādējādi nevar uzskatīt, ka, interpretējot klauzulu kā tādu, kas aizliedz šādas darbības, Komisija būtu pārkāpusi šim spriedumam piemītošo res judicata spēku.
Otrām kārtām, interpretējot klauzulu kā tādu, kas aizliedz sagatavošanas darbības, Komisija, pēc prasītājas domām, it īpaši esot pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību papildu paziņojuma par iebildumiem nepieņemšanas dēļ. Proti, šāda klauzulas interpretācija paplašinātu tās piemērošanas jomu un grozītu 2013. gada lēmumu, tādējādi veidojot tādu jaunu apstākli attiecībā pret prasītāju, par kuru tai būtu jābūt iespējai iesniegt apsvērumus.
Vispārējā tiesa vispirms norāda, ka papildu paziņojums par iebildumiem ir vajadzīgs tikai tad, ja ir izvirzīti jauni iebildumi vai ja ir mainīts attiecīgajam pārkāpumam piemītošais raksturs. Savukārt vienkārša faktu izklāsta vēstule ir pietiekama gadījumā, ja sākotnējā paziņojumā par iebildumiem norādītie iebildumi pret attiecīgajiem uzņēmumiem ir vienīgi apstiprināti ar jauniem pierādījumiem, kurus Komisija gatavojas izmantot.
Šajā lietā Komisija pieņēma paziņojumu par iebildumiem (turpmāk tekstā – “2011. gada paziņojums par iebildumiem”) procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts 2013. gada lēmums. Pēc tam, kad Vispārējā tiesa daļēji atcēla šo lēmumu, Komisija pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nenosūtīja papildu paziņojumu par iebildumiem, bet attiecīgajām sabiedrībām nosūtīja faktu izklāsta vēstuli. Šajā ziņā Savienības tiesību akta atcelšana obligāti neietekmē sagatavošanas aktu spēkā esamību. 2011. gada paziņojuma par iebildumiem spēkā esamību neliek apšaubīt spriedums Portugal Telecom/Komisija, jo ar to 2013. gada lēmums tika atcelts tikai daļā, kurā prasītājai uzliktā naudas soda apmērs bija noteikts, pamatojoties uz Komisijas izmantoto pārdevumu vērtību. Līdz ar to šis spriedums neliedz ņemt vērā 2011. gada paziņojumā par iebildumiem sniegtās norādes par klauzulas piemērošanas jomu, lai kontrolētu prasītājas tiesību uz aizstāvību ievērošanu.
Vispārējā tiesa konstatē, ka klauzulas interpretāciju tādējādi, ka tā aizliedz sagatavošanas darbības, nevar uzskatīt par jaunu iebildumu salīdzinājumā ar 2011. gada paziņojumā par iebildumiem paziņotajiem iebildumiem, par to grozīšanu vai par pārkāpumam piemītošā rakstura grozīšanu. Proti, lai gan 2011. gada paziņojumā par iebildumiem nav precizēts, ka klauzula aizliedz sagatavošanas darbības, šāda interpretācija ir sniedzama, ņemot vērā, pirmkārt, klauzulas ilgumu, kas ir pārāk īss, lai ļautu faktiski ienākt attiecīgajos tirgos, un, otrkārt, klauzulas formulējumu angļu valodas versijā.
Turklāt Komisija klauzulu interpretēja tādējādi, ka ar to ir aizliegtas sagatavošanas darbības, lai pārrēķinātu pārdevumu vērtību atbilstoši spriedumam Portugal Telecom/Komisija. Pārdevumu vērtības noteikšana neietilpst to apstākļu vidū, par kuriem Komisijai ir jāuzklausa puses, jo tiesības tikt uzklausītam neattiecas uz šādu apstākli, kas saistīts ar naudas soda apmēra noteikšanas metodi.
Attiecībā uz prasītājas argumentāciju, saskaņā ar kuru Komisija tai neesot devusi iespēju izklāstīt savus argumentus uzklausīšanas laikā, Vispārējā tiesa atgādina, ka tiesības uz uzklausīšanu pastāv tikai pēc tam, kad Komisija ir izdevusi paziņojumu par iebildumiem (
6
). Tātad, tā kā Komisijai nebija pienākuma pieņemt papildu paziņojumu par iebildumiem faktu izklāsta vēstules vietā, tai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nebija pienākuma rīkot uzklausīšanu.
Trešām kārtām, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdu, novērtēdama potenciālas konkurences esamību starp pusēm, pamatojoties uz nepārvaramu šķēršļu ienākšanai tirgū kritēriju. Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisija nav pieļāvusi šādu kļūdu.
Proti, spriedumā Portugal Telecom/Komisija, ar kuru atcelts 2013. gada lēmums, Vispārējā tiesa nosprieda, ka pārdevumi, kas nebija tieši vai netieši saistīti ar pārkāpumu, proti, to pakalpojumu pārdevumi, attiecībā uz kuriem puses nebija potenciālas konkurentes, bija jāizslēdz no pārdevumu vērtības noteikšanas. Tomēr Vispārējā tiesa neprecizēja, kāds ir kritērijs, kas ļauj novērtēt potenciālas konkurences esamību, lai aprēķinātu naudas sodu, lai gan tā norādīja, ka pārkāpuma konstatēšanas nolūkā kritērijs, kas ļauj novērtēt šādas konkurences esamību, bija nepārvaramu šķēršļu ienākšanai tirgū kritērijs.
Apstrīdētajā lēmumā Komisija uzskatīja, ka nepārvaramu šķēršļu ienākšanai tirgū kritērijs ir jāizmanto arī, lai aprēķinātu naudas soda apmēru. Proti, prasība, lai pārdevumu vērtības noteikšanas nolūkā Komisija papildus nepārvaramo šķēršļu ienākšanai tirgū pārbaudei arī noskaidrotu, vai pusēm ir reālas un konkrētas iespējas ienākt tirgū, nozīmētu, ka naudas soda aprēķināšanas mērķiem tai tiktu noteikts pienākums, kāds tai nav pārkāpuma konstatēšanas mērķiem, jo attiecīgajam pārkāpumam ir pretkonkurences mērķis.
Līdz ar to Vispārējā tiesa pēdējo minēto pamatu noraida.
(
1
)	Komisijas 2022. gada 25. janvāra Lēmums C(2022) 324 final, ar ko groza 2013. gada 23. janvāra Lēmumu C(2013) 306 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu (lieta AT.39839 – Telefónica/Portugal Telecom) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
(
2
)	Spriedums, 2016. gada 28. jūnijs, Portugal Telecom/Komisija (T‑208/13, EU:T:2016:368). Šis spriedums netika pārsūdzēts.
(
3
)	Komisijas 2013. gada 23. janvāra Lēmums C(2022) 306 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu (lieta AT.39.839 – Telefónica/Portugal Telecom) (turpmāk tekstā – “2013. gada lēmums”).
(
4
)	Spriedumi, 2016. gada 28. jūnijs, Portugal Telecom/Komisija (T‑208/13, EU:T:2016:368), un 2016. gada 28. jūnijs, Telefónica/Komisija (T‑216/13, EU:T:2016:369). Par pēdējo minēto spriedumu tika iesniegta apelācijas sūdzība, kuru Tiesa noraidīja ar 2017. gada 13. decembra spriedumu Telefónica/Komisija (C‑487/16 P, nav publicēts, EU:C:2017:961).
(
5
)	Skat. 2. zemsvītras piezīmi.
(
6
)	Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101.] un [102.] pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.) 12. pants.