CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2007. gada 13. decembrī
Lieta F‑42/06
Asa Sundholm
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Civildienests – Ierēdņi – Novērtēšana – Karjeras attīstības ziņojums – 2004. gada novērtējums – Novērtēšanas mērķi un kritēriji – Zaudējumu atlīdzība
Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar ko Sundholm lūdz atcelt viņas karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, kā arī piespriest
Komisijai samaksāt viņai EUR 1 kā atlīdzību par morālo kaitējumu, ko viņai ir radījis minētais karjeras attīstības ziņojums
Nolēmums Prasītājas karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim atcelt. Pārējā daļā prasību
noraidīt. Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Kopsavilkums
1.      Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums
(Civildienesta noteikumu 43. pants)
2.      Ierēdņi – Prasība – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Apstrīdēta prettiesiska akta atcelšana – Pienācīga atlīdzība par morālo
kaitējumu
(Civildienesta noteikumu 91. pants)
1.      No Komisijas pieņemto Vispārīgo Civildienesta noteikumu 43. panta īstenošanas noteikumu 8. panta 5. punkta ceturtās daļas
izriet, ka administrācijai ir pienākums izvirzīt nodarbinātajai personai novērtēšanas mērķus un kritērijus. Saskaņā ar šo
tiesību normu formālajam dialogam, kas notiek starp vērtētāju un nodarbināto personu katra novērtēšanas gada sākumā, ir jānotiek
ne tikai par minētās nodarbinātās personas sniegtajiem pakalpojumiem attiecīgajā laikposmā, kas ilgst no tā gada 1. janvāra
līdz 31. decembrim, kas ir pirms gada, kurā tiek veikts novērtējums, bet arī par mērķu noteikšanu gadam, kas seko attiecīgajam
laikposmam, un šie mērķi ir pamats, lai novērtētu sasniegumus. Šis pienākums ir atgādināts novērtēšanas vadlīnijās, kuras
Komisija ir pati sev noteikusi kā darbības noteikumus.
Ja attiecīgajam laikposmam nav noteikti novērtēšanas mērķi un kritēriji, administrācija nevar apgalvot, ka mērķi, kas paredzēti
iepriekšējam laikposmam, ir attiecināmi arī uz šo laikposmu, pamatojoties uz to, ka tiem nav nekāda spēkā esamības termiņa.
(skat. 31., 32. un 37. punktu)
Atsauces
Tiesa: 1983. gada 1. decembris, 190/82 Blomefield/Komisija, Recueil, 3981. lpp., 20. punkts.
Pirmās instances tiesa: 1991. gada 24. janvāris, T‑63/89 Latham/Komisija, Recueil, II‑19. lpp., 25. punkts; 2003. gada 30. septembris, T‑296/01 Tatti/Komisija, Recueil FP, I‑A‑225. un II‑1093. lpp., 43. punkts.
2.      Ierēdņa apstrīdētā administrācijas akta atcelšana pati par sevi ir pienācīga un principā, ja minētajā aktā prasītāja spējas
nav novērtētas izteikti negatīvi, kas to varētu aizskart, pietiekama atlīdzība par jebkuru morālu kaitējumu, ko tas varētu
būt cietis atceltā akta dēļ.
(skat. 44. punktu)
Atsauce
Pirmās instances tiesa: 1995. gada 26. janvāris, T‑60/94 Pierrat/Tiesa, Recueil FP, I‑A‑23. un II‑77. lpp., 62. punkts.