62024CJ0445
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 13. novembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Smernica (EÚ) 2015/2302 – Balíky cestovných služieb a spojené cestovné služby – Článok 3 ods. 6 – Pojem ‚cestujúci‘ – Právnická osoba, ktorá uzavrela zmluvu o zájazde pre svojich členov“
Vo veci C‑445/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hof van Cassatie (Kasačný súd, Belgicko) z 3. júna 2024 a doručený Súdnemu dvoru 24. júna 2024, ktorý súvisí s konaním:
MS Amlin Insurance SE
proti
(W)onderweg VZW,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory J. Passer, sudcovia D. Gratsias a B. Smulders (spravodajca),
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
MS Amlin Insurance SE, v zastúpení: J. Van Bellinghen a B. Vanlerberghe, advocaten,
–
(W)onderweg VZW, v zastúpení: Y. Teughels, advocaat,
–
belgická vláda, v zastúpení: S. Baeyens, P. Cottin a C. Pochet, splnomocnení zástupcovia,
–
grécka vláda, v zastúpení: C. Kokkosi a E.‑E. Krompa, splnomocnené zástupkyne,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci M. F. Severi, avvocato dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: I. Rubene a F. van Schaik, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 bodu 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2302 z 25. novembra 2015 o balíkoch cestovných služieb a spojených cestovných službách, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ a ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/314/EHS (Ú. v. EÚ L 326, 2015, s. 1).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi poisťovacou spoločnosťou MS Amlin Insurance SE a (W)onderweg VZW, neziskovým združením, ktoré pre svojich členov uzavrelo zmluvu o balíku cestovných služieb s cestovnou kanceláriou, ktorá bola poistená v spoločnosti MS Amlin Insurance, v súvislosti s tým, že MS Amlin Insurance odmietla vrátiť združeniu (W)onderweg v dôsledku úpadku tejto cestovnej kancelárie sumy zaplatené na základe zmluvy o cestovných službách.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 90/314/EHS
3
Podľa desiateho odôvodnenia smernice Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990 o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb (Ú. v. ES L 158, 1990, s. 59; Mim. vyd. 13/010, s. 132):
„Keďže spotrebiteľ by mal mať úžitok z ochrany obsiahnutej v tejto smernici bez ohľadu na to, či je priamo zmluvnou stranou, príjemcom služieb alebo členom skupiny, ktorá v zastúpení ďalšej osoby uzatvorila zmluvu vo vzťahu ku balíku služieb.“
4
Článok 2 tejto smernice v odseku 4 stanovuje:
„Pre účely tejto smernice:
…
4.
pojem ‚spotrebiteľ‘: označuje osobu, ktorá prijíma alebo odsúhlasuje prijatie balíka služieb (‚hlavná zmluvná strana‘), alebo akúkoľvek osobu, v zastúpení ktorej hlavná zmluvná strana odsúhlasuje predaj balíka služieb (‚ďalší príjemcovia‘), alebo akúkoľvek osobu, na ktorú hlavná zmluvná strana alebo akýkoľvek z ďalších príjemcov prenáša balík služieb (‚príjemca služieb‘).“
Smernica 2015/2302
5
Odôvodnenia 1 až 3, 7, 25 a 39 smernice 2015/2302 znejú takto:
„(1)
V smernici [90/314] sa stanovuje niekoľko významných práv spotrebiteľov vo vzťahu k balíku cestovných služieb, najmä pokiaľ ide o požiadavky na uvedenie informácií, zodpovednosť obchodníkov v súvislosti s poskytnutím balíka služieb a ochranu pred platobnou neschopnosťou organizátora alebo predajcu. Je však potrebné prispôsobiť legislatívny rámec vývoju na trhu, aby viac vyhovoval potrebám vnútorného trhu, a odstrániť nejasnosti a medzery v právnych predpisoch.
(2)
Cestovný ruch zohráva v hospodárstve [Európskej ú]nie dôležitú úlohu a balíky cestovných, dovolenkových a výletných služieb… majú na trhu cestovného ruchu významný podiel. V období od prijatia smernice [90/314] sa na uvedenom trhu udiali značné zmeny. … Cieľom tejto smernice je prispôsobiť rozsah ochrany, aby sa zohľadnil uvedený vývoj, posilnila transparentnosť a zvýšila právna istota pre cestujúcich a obchodníkov.
(3)
V článku 169 ods. 1 a článku 169 ods. 2 písm. a) [ZFEÚ] sa stanovuje, že Únia má prispievať k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa prostredníctvom opatrení prijímaných podľa článku 114 [ZFEÚ].
…
(7)
Väčšina cestujúcich, ktorí si zakúpia balíky služieb alebo spojené cestovné služby, sú spotrebitelia v zmysle práva Únie týkajúceho sa spotrebiteľov. Zároveň však nie je vždy jednoduché rozlíšiť medzi spotrebiteľmi a zástupcami malých podnikov alebo osobami vykonávajúcimi svoju profesiu, ktorí si cesty týkajúce sa ich podnikateľskej alebo profesijnej činnosti rezervujú prostredníctvom rovnakých rezervačných kanálov ako spotrebitelia. Takíto cestujúci si často vyžadujú podobnú úroveň ochrany. Naproti tomu niektoré podniky alebo organizácie si dohodnú cestovné riešenia na základe všeobecnej dohody, ktorú často uzatvárajú napríklad s cestovnou agentúrou a ktorá sa vzťahuje na viaceré cestovné riešenia na presne určené obdobie. Tento druhý typ cestovných riešení si nevyžaduje úroveň ochrany, ktorá je určená pre spotrebiteľov. Táto smernica by sa preto mala vzťahovať na osoby na služobných cestách vrátane členov slobodných povolaní alebo na samostatne zárobkovo činné osoby alebo na iné fyzické osoby, ak si nedohodnú cestovné riešenie na základe všeobecnej dohody. Aby nedošlo k zámene s vymedzením pojmu ‚spotrebiteľ‘ používaným v iných právnych predpisoch Únie, osoby chránené na základe tejto smernice by sa mali označovať ako ‚cestujúci‘.
…
(25)
Cestujúci by mal pred zakúpením balíka služieb dostať všetky potrebné informácie bez ohľadu na to, či sa predaj uskutočňuje prostredníctvom komunikácie na diaľku, v kancelárii alebo iným typom distribúcie. Pri poskytovaní uvedených informácií by obchodník mal brať do úvahy osobitné potreby cestujúcich, ktorí sú v dôsledku svojho veku alebo telesného postihnutia obzvlášť zraniteľní, ak takéto potreby mohol opodstatnene predvídať.
…
(39)
Členské štáty by mali zabezpečiť, aby cestujúci, ktorí si zakúpili balík služieb, boli plne chránení pred platobnou neschopnosťou organizátora. Členské štáty, v ktorých sú organizátori usadení, by mali zabezpečiť, aby organizátori poskytovali zábezpeku refundácie všetkých platieb vykonaných cestujúcimi alebo v ich mene v prípade, že balík služieb zahŕňa prepravu cestujúcich a repatriáciu cestujúcich v prípade platobnej neschopnosti organizátorov. Malo by však byť možné ponúknuť cestujúcim pokračovanie poskytovania balíka služieb. Členským štátom je ponechaná právomoc rozhodovať o spôsobe zabezpečenia ochrany v prípade platobnej neschopnosti, pričom by mali zaistiť, že táto ochrana je účinná. Účinnosť znamená, že ochrana by mala byť k dispozícii hneď, ako sa v dôsledku problémov organizátora s likviditou cestovné služby neposkytujú, nebudú poskytovať alebo budú poskytovať iba čiastočne, alebo ak poskytovatelia služieb vyžadujú od cestujúcich, aby za ne zaplatili. Členské štáty by mali mať možnosť vyžadovať, aby organizátori poskytli cestujúcim osvedčenie potvrdzujúce priame oprávnenie voči poskytovateľovi ochrany v prípade platobnej neschopnosti.“
6
Článok 2 smernice 2015/2302, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, stanovuje:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na balíky služieb ponúkané na predaj alebo predané obchodníkmi cestujúcim a na spojené cestovné služby sprostredkované obchodníkmi pre cestujúcich.
2.   Táto smernica sa nevzťahuje na:
a)
balíky služieb a spojené cestovné služby, ktoré sa týkajú obdobia kratšieho ako 24 hodín, pokiaľ v nich nie je zahrnuté ubytovanie,
b)
ponúkané balíky služieb a spojené cestovné služby sprostredkované príležitostne a bez účelu zisku a len obmedzenej skupine cestujúcich;
c)
balíky služieb a spojené cestovné služby zakúpené na základe všeobecnej dohody o zabezpečení služobných ciest uzavretej medzi obchodníkom a inou fyzickou alebo právnickou osobou, ktorá koná na účely súvisiace s jej obchodnou alebo podnikateľskou činnosťou, remeslom alebo profesiou.
3.   Táto smernica nemá vplyv na vnútroštátne všeobecné zmluvné právo, ako sú pravidlá o platnosti, vzniku alebo účinku zmluvy, pokiaľ sa aspekty všeobecného zmluvného práva v tejto smernici neupravujú.“
7
Článok 3 tejto smernice, nazvaný „Vymedzenia pojmov“, v bodoch 1 až 3 a 6 až 8 stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.   ‚cestovná služba‘ je:
a)
preprava cestujúcich;
b)
ubytovanie, ktoré nie je prirodzenou súčasťou prepravy cestujúcich a neuskutočňuje sa na účely bývania;
…
2.   ‚balík služieb‘ je kombinácia aspoň dvoch rôznych druhov cestovných služieb na účely tej istej cesty alebo dovolenky, ak
a)
tieto služby skombinoval jeden obchodník, a to aj na požiadanie cestujúceho alebo v súlade s výberom, ktorý uskutočnil cestujúci pred uzavretím jednej zmluvy o všetkých službách, alebo
…
3.   ‚zmluva o balíku cestovných služieb‘ je zmluva o balíku služieb ako celku …
…
6.   ‚cestujúci‘ je akákoľvek osoba, ktorá má v úmysle uzavrieť zmluvu, alebo je oprávnená cestovať na základe uzavretej zmluvy, v rozsahu pôsobnosti tejto smernice;
7.   ‚obchodník‘ je akákoľvek fyzická alebo akákoľvek právnická osoba bez ohľadu na to, či je v súkromnom alebo verejnom vlastníctve, ktorá v súvislosti so zmluvami, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa týkajú jej obchodnej alebo podnikateľskej činnosti, remesla alebo povolania, a to aj prostredníctvom inej osoby konajúcej v jej mene alebo z jej poverenia, či už koná v pozícii organizátora, predajcu, obchodníka sprostredkujúceho dohodu o spojených cestovných službách alebo ako poskytovateľ cestovných služieb;
8.   ‚organizátor‘ je obchodník, ktorý kombinuje a predáva alebo ponúka na predaj balíky služieb_…“
8
Článok 4 tejto smernice s názvom „Úroveň harmonizácie“ stanovuje:
„Pokiaľ sa v tejto smernici neustanovuje inak, členské štáty vo svojom vnútroštátnom práve neponechajú v platnosti ani nezavedú ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od ustanovení tejto smernice, vrátane viac alebo menej prísnych ustanovení, ktorými by sa zabezpečila odlišná úroveň ochrany cestujúceho.“
9
Článok 5 tejto smernice, nazvaný „Predzmluvné informácie“, v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby pred tým, ako sa cestujúci zaviaže zmluvou o balíku cestovných služieb alebo inou zodpovedajúcou ponukou, organizátor a v prípade predaja balíka služieb prostredníctvom predajcu aj predajca, poskytli cestujúcemu štandardné informácie prostredníctvom príslušného formulára uvedeného v prílohe I časti A alebo časti B, a prípadne vzhľadom na balík služieb tieto informácie
a)
hlavné znaky cestovných služieb:
…
viii)
informácia o všeobecnej vhodnosti cesty alebo dovolenky pre osoby so zníženou pohyblivosťou a na žiadosť cestujúceho aj presné informácie o vhodnosti cesty alebo dovolenky, berúc do úvahy potreby cestujúceho;
…“
10
Článok 12 smernice 2015/2302 s názvom „Ukončenie zmluvy o balíku cestovných služieb a právo na odstúpenie od zmluvy pred začiatkom poskytovania balíka služieb“ v odsekoch 2 a 4 stanovuje:
„2.   Bez ohľadu na odsek 1 má cestujúci právo ukončiť zmluvu o balíku cestovných služieb pred začiatkom poskytovania balíka služieb bez zaplatenia akéhokoľvek stornovacieho poplatku v prípade, keď v mieste destinácie alebo v jeho bezprostrednej blízkosti nastanú neodvrátiteľné a mimoriadne okolnosti, ktoré významne ovplyvnia poskytovanie balíka služieb alebo ktoré významne ovplyvnia prepravu cestujúcich do destinácie. V prípade ukončenia zmluvy o balíku cestovných služieb podľa tohto odseku má cestujúci nárok na úplnú refundáciu všetkých platieb za balík služieb, ale nemá nárok na dodatočnú náhradu.
…
4.   Organizátor poskytne refundáciu požadovanú podľa odsekov 2 a 3, alebo pokiaľ ide o odsek 1, vráti všetky platby uskutočnené cestujúcim alebo v jeho mene za balík služieb znížené o primeraný stornovací poplatok. …“
11
Článok 17 tejto smernice, nazvaný „Účinnosť a rozsah ochrany v prípade platobnej neschopnosti“, v odsekoch 1, 3 a 5 stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby organizátori usadení na ich území poskytovali zábezpeku refundácie všetkých platieb uskutočnených cestujúcimi alebo v ich mene v rozsahu, v akom sa príslušné služby neposkytnú v dôsledku platobnej neschopnosti organizátora. Ak je v zmluve o balíku cestovných služieb zahrnutá aj preprava cestujúcich, organizátori tiež poskytnú zábezpeku repatriácie cestujúcich. Môže sa ponúknuť pokračovanie balíka služieb.
…
3.   Ochrana v prípade platobnej neschopnosti organizátora sa na cestujúcich vzťahuje bez ohľadu na miesto ich pobytu, miesto odchodu alebo miesto predaja balíka služieb a bez ohľadu na členský štát, v ktorom je subjekt zodpovedný za ochranu v prípade platobnej neschopnosti usadený.
…
5.   Pokiaľ ide o neposkytnuté cestovné služby, refundácia sa na základe žiadosti cestujúceho poskytne bez zbytočného odkladu.“
12
Článok 23 tejto smernice s názvom „Záväzná povaha smernice“ v odseku 2 stanovuje:
„Cestujúci sa nemôžu vzdať práv, ktoré majú podľa vnútroštátnych opatrení transponujúcich túto smernicu.“
Belgické právo
13
V súlade s článkom 2 bodom 6° Wet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (zákon o predaji balíkov cestovných služieb, spojených cestovných služieb a cestovných služieb) z 21. novembra 2017 (Belgisch Staatsblad z 1. decembra 2017, s. 106673) (ďalej len „zákon o balíkoch cestovných služieb“) sa pod pojmom „cestujúci“ rozumie každá osoba, ktorá má v úmysle uzavrieť zmluvu patriacu do pôsobnosti tohto zákona alebo má právo cestovať na základe takejto už uzavretej zmluvy.
14
Podľa článku 4 zákona o balíkoch cestovných služieb sa tento zákon neuplatňuje po prvé na balíky cestovných služieb a spojené cestovné služby na obdobie kratšie ako 24 hodín, pokiaľ v nich nie je zahrnuté prenocovanie, po druhé ponúkané balíky služieb a spojené cestovné služby sprostredkované príležitostne a bez účelu zisku a len obmedzenej skupine cestujúcich a po tretie balíky služieb a spojené cestovné služby zakúpené na základe všeobecnej dohody o zabezpečení služobných ciest uzavretej medzi obchodníkom a inou fyzickou alebo právnickou osobou, ktorá koná na účely súvisiace s jej obchodnou alebo podnikateľskou činnosťou, remeslom alebo profesiou.
15
Článok 2 bod 3° Koninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (kráľovské nariadenie o ochrane pred platobnou neschopnosťou pri predaji balíkov cestovných služieb, spojených cestovných služieb a cestovných služieb), z 29. mája 2018 (Belgisch Staatsblad z 11. júna 2018, s. 48438) stanovuje, že na účely uplatnenia tohto nariadenia sa za „prijímateľa“ považuje každý cestujúci v zmysle článku 2 bodu 6° zákona o balíkoch cestovných služieb, v prospech ktorého sú stanovené poistné plnenia uvedené v kapitole 4 tohto nariadenia.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
16
(W)onderweg je neziskové združenie, ktoré sa angažuje v prospech ľudí s poruchami autistického spektra z rodín s nízkymi príjmami.
17
Dňa 18. januára 2020 uzavrela pre niektorých svojich členov zmluvu o zájazde označenú ako „citytrip“ do Lyonu (Francúzsko), ktorá zahŕňala cestovné lístky na vlak a pobyt v hoteli. Cesta bola plánovaná na obdobie od 21. do 24. apríla 2020. Za tento balík služieb zaplatila sumu 9165,14 eura.
18
Dňa 16. marca 2020 vzhľadom na nadobudnutie účinnosti opatrení na obmedzenie pohybu v súvislosti s pandémiou COVID‑19 (W)onderweg požiadala cestovnú kanceláriu, aby uvedenú cestu odložila na september 2020 za rovnakú cenu a v tom istom hoteli.
19
Keďže sa ukázalo, že takýto odklad nie je možný, združenie (W)onderweg požiadalo cestovnú kanceláriu o možnosť posunúť cestu o jeden rok na 20. apríla 2021. V rámci tejto výmeny informácií sa tiež diskutovalo o prípadnej kompenzácii zduženia (W)onderweg prostredníctvom poukazu platného počas jedného roka, pričom vrátenie platieb vykonaných združením (W)onderweg bolo podľa uvedenej agentúry v zásade možné až po uplynutí platnosti tohto poukazu.
20
Dňa 7. septembra 2020 (W)onderweg vyzvalo cestovnú kanceláriu na vrátenie sumy zaplatenej na základe zmluvy o balíku cestovných služieb.
21
Keďže táto agentúra 22. septembra 2020 vstúpila do konkurzu, (W)onderweg sa obrátilo na MS Amlin Insurance, poisťovaciu spoločnosť, ktorá poisťovala riziká spojené s platobnou neschopnosťou tejto agentúry, so žiadosť o vyplatenie náhrady.
22
Po tom, čo MS Amlin Insurance zamietla tento návrh, (W)onderweg podalo žalobu na Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpen (Súd prvého stupňa Antverpy, oddelenie Antverpy, Belgicko), ktorou sa domáhala, aby sa tejto poisťovni uložila povinnosť vrátiť jej sumu zodpovedajúcu cene balíka cestovných služieb z dôvodu neplnenia zmluvy o cestovných službách.
23
Tento súd žalobu zamietol z dôvodu, že cesta bola zrušená už predtým, ako bola cestovná kancelária vyhlásená za platobne neschopnú.
24
Na základe odvolania, ktoré (W)onderweg podalo, Hof van beroep te Antwerpen (Odvolací súd Antverpy, Belgicko) nariadil spoločnosti MS Amlin Insurance zaplatiť sumu 9165,14 eur spolu s úrokmi a nákladmi.
25
MS Amlin Insurance podala kasačný opravný prostriedok na Hof van Cassatie (Kasačný súd, Belgicko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
26
V tejto súvislosti MS Amlin Insurance tvrdí, že na rozdiel od toho, čo rozhodol Hof van beroep te Antwerpen (Odvolací súd Antverpy), (W)onderweg nemožno považovať za cestujúceho v zmysle vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa vykonáva smernica 2015/2302, ani si nemôže odvodzovať práva z tejto právnej úpravy. Pojem „cestujúci“, ktorý je v nej definovaný, sa totiž vzťahuje len na cestujúceho ako fyzickú osobu, teda v prejednávanej veci na členov združenia (W)onderweg, pre ktorých táto spoločnosť kúpila zájazd, a nie na (W)onderweg, ktoré je právnickou osobou.
27
Vnútroštátny súd teda uvádza, že musí posúdiť, či právnickú osobu, akou je neziskové združenie, ktoré pre svojich členov príležitostne kúpi balík cestovných služieb od podniku, možno považovať za cestujúceho v zmysle článku 3 bodu 6° smernice 2015/2302, pričom súdy rozhodujúce vo veci samej zastávali názor, že právnická osoba skutočne môže patriť pod tento pojem „cestujúci“.
28
Za týchto podmienok Hof van Cassatie (Kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa pojem ‚cestujúci‘ v zmysle článku 3 bodu 6 smernice [2015/2302] vykladať v tom zmysle, že zahŕňa aj takú právnickú osobu, akou je združenie bez účelu zisku, ktoré príležitostne kúpi od obchodníka balík cestovných služieb pre svojich členov?“
O prejudiciálnej otázke
29
Na úvod treba spresniť, že položená otázka vychádza z predpokladu, že zmluva o balíku cestovných služieb, o ktorú ide vo veci samej, sa týka balíka služieb v zmysle článku 3 bodu 2 smernice 2015/2302, a teda v zásade patrí do pôsobnosti tejto smernice, ako je vymedzená v jej článku 2 ods. 1 Hoci sa belgická, grécka a talianska vláda, ako aj Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach zaoberali – s cieľom vylúčiť ju – prípadnou relevantnosťou výnimiek z tejto pôsobnosti stanovených v odseku 2 tohto článku 2, treba v tejto súvislosti zdôrazniť, že tieto výnimky nie sú predmetom položenej otázky, keďže vnútroštátny súd napokon vylúčil uplatnenie výnimky stanovenej vnútroštátnym právom, ktorým sa preberá článok 2 ods. 2 písm. b) tejto smernice, ktorá sa týka najmä balíkov služieb ponúkaných „príležitostne“ na neziskové účely len obmedzenej skupine cestujúcich.
30
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, zároveň vyplýva, že hoci (W)onderweg uzavrelo zmluvu, o ktorú ide vo veci samej, na účet svojich členov, urobilo tak vo vlastnom mene, keďže spor vo veci samej sa týka práva na refundáciu, ktoré má toto združenie samo ako „cestujúci“ v zmysle článku 3 bodu 6 smernice 2015/2302 vo vzťahu k spoločnosti MS Amlin Insurance, a to podľa vnútroštátneho práva, ktorým sa vykonáva článok 17 tejto smernice, teda ustanovenia o ochrane cestujúcich pred rizikom platobnej neschopnosti organizátorov, akou je cestovná kancelária dotknutá vo veci samej, najmä pokiaľ ide o refundáciu platieb za balík služieb, ak služby tvoriace tento balík služieb nie sú poskytnuté.
31
Za týchto okolností treba konštatovať, že svojou jedinou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 bod 6 smernice 2015/2302 vykladať v tom zmysle, že na právnickú osobu, akou je neziskové združenie, ktoré uzatvorilo s organizátorom vo vlastnom mene, ale na účet niektorých svojich členov zmluvu o balíku cestovných služieb, sa vzťahuje pojem „cestujúci“ v zmysle tohto ustanovenia.
32
Podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou, a prípadne aj históriu jeho vzniku. Ak teda význam ustanovenia práva Únie jednoznačne vyplýva zo znenia samotného ustanovenia, Súdny dvor sa nemôže od tohto výkladu odchýliť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2024, HDI Global a MS Amlin Insurance, C‑771/22 a C‑45/23, EU:C:2024:644, bod 56 a citovanú judikatúru).
33
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 3 bod 6 smernice 2015/2302 definuje pojem ‚cestujúci‘ ako akúkoľvek osobu, ktorá má v úmysle uzavrieť zmluvu, alebo je oprávnená cestovať na základe uzavretej zmluvy, v rozsahu pôsobnosti tejto smernice.
34
Keďže toto ustanovenie definuje pojem „cestujúci“ bez použitia odkazu na vnútroštátne práva, pokiaľ ide o význam, ktorý sa má priznať tomuto pojmu, uvedené ustanovenie sa teda musí na účely uplatnenia tejto smernice považovať za ustanovenie, ktoré obsahuje autonómny pojem práva Únie, ktorý treba vykladať jednotne na celom jej území (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, bod 29).
35
Okrem toho, aj keď sa pojem „cestujúci“ nachádza v iných aktoch práva Únie, špecifická definícia uvedená v článku 3 bode 6 smernice 2015/2302 sa nachádza len v tejto smernici. Ide teda o pojem, ktorý sa má vykladať vzhľadom na jeho osobitnú funkciu v rámci tejto smernice a s prihliadnutím na jej ciele (pozri analogicky rozsudok z 9. novembra 2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, bod 30).
36
Po tomto spresnení treba v prvom rade uviesť, že znenie článku 3 bodu 6 smernice 2015/2302 odkazuje na účely vymedzenia pojmu „cestujúci“ na „akúkoľvek osobu“, ktorá sa nachádza v jednom alebo druhom z dvoch prípadov uvedených v bode 33 tohto rozsudku.
37
Treba uviesť, že toto znenie neobsahuje žiadnu zmienku o rozlišovaní medzi fyzickými a právnickými osobami, a to najmä na rozdiel od definície pojmu „obchodník“ uvedenej v článku 3 bode 7 tejto smernice, podľa ktorej sa tento pojem môže vzťahovať na „akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu“, a na rozdiel od vymedzenia pojmu „spotrebiteľ“ v práve Únie, pričom tento pojem sa v zásade výslovne obmedzuje na fyzické osoby (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, body 24 až 25, ako aj citovanú judikatúru).
38
Okrem toho treba konštatovať, že pod pojem „cestujúci“ v zmysle článku 3 bodu 6 smernice 2015/2302 patrí osoba, ktorá musí alternatívne patriť do jednej z kategórií uvedených v tomto ustanovení, teda „má v úmysle uzavrieť zmluvu [o balíku cestovných služieb]“, alebo „je oprávnená cestovať“ na základe takejto zmluvy. Hoci je pravda, že právnická osoba nemôže cestovať na základe takejto zmluvy, môže sa naopak snažiť uzavrieť zmluvu na účet jednej alebo viacerých fyzických osôb, ktoré budú cestovať.
39
Z toho vyplýva, že hoci znenie článku 3 bodu 6 smernice 2015/2302 jednoznačne umožňuje výklad, ktorý zahŕňa právnické osoby pod pojem „cestujúci“ v zmysle tohto ustanovenia, teda ak „majú v úmysle uzavrieť zmluvu [o balíku cestovných služieb]“, neumožňuje hneď vylúčiť reštriktívnejší výklad, podľa ktorého sa tento pojem vzťahuje len na fyzické osoby, pretože iba oni môžu cestovať na základe takejto zmluvy.
40
Po druhé takýto výklad podporuje aj kontext, do ktorého patrí článok 3 ods. 6 smernice 2015/2302.
41
V tejto súvislosti z odôvodnenia 7 tejto smernice vyplýva, že jej cieľom je ochrana nielen spotrebiteľov, ale aj osôb, ktoré „si cesty týkajúce sa ich podnikateľskej alebo profesijnej činnosti rezervujú prostredníctvom rovnakých rezervačných kanálov ako spotrebitelia“, pričom táto kategória osôb sa môže vzťahovať na „osoby na služobných cestách vrátane členov slobodných povolaní alebo na samostatne zárobkovo činné osoby alebo na iné fyzické osoby“. „Aby sa predišlo zámene s definíciou pojmu ‚spotrebiteľ‘ uvedenou v iných legislatívnych aktoch Únie“, pojem „cestujúci“ nahradil pojem „spotrebiteľ“, ktorý sa nachádzal v článku 2 bode 4 smernice 90/314, pričom táto smernica bola zrušená a nahradená smernicou 2015/2302.
42
V tomto odôvodnení 7 sa však nehovorí o tom, či takéto nahradenie znamená, že pojem „cestujúci“ by mal okrem fyzických osôb iných ako spotrebitelia zahŕňať aj právnické osoby.
43
Rovnako viaceré ustanovenia smernice 2015/2302 sa týkajú prípadov, v ktorých sa cestujúci považuje za fyzickú osobu. Platí to napríklad v prípade článku 5 ods. 1 písm. a) bodu viii) tejto smernice, ktorý sa týka povinnosti organizátora poskytnúť cestujúcemu predtým, ako bude viazaný zmluvou o balíku cestovných služieb, najmä presné informácie o vhodnosti cesty „berúc do úvahy potreby cestujúceho“, pričom odôvodnenie 25 tejto smernice v tejto súvislosti spresňuje, že obchodník musí v tejto súvislosti „brať do úvahy osobitné potreby cestujúcich, ktorí sú v dôsledku svojho veku alebo telesného postihnutia obzvlášť zraniteľní, ak takéto potreby mohol opodstatnene predvídať“.
44
Treba však zdôrazniť, že takéto prvky kontextu, do ktorého patrí článok 3 bod 6 smernice 2015/2302, len potvrdzujú, že fyzické osoby zjavne môžu patriť pod pojem „cestujúci“ v zmysle tohto ustanovenia, najmä ak sa snažia uzavrieť zmluvu o balíku cestovných služieb bez toho, aby z neho boli vylúčené právnické osoby nachádzajúce sa v rovnakej situácii.
45
Navyše z článku 2 ods. 2 písm. c) tejto smernice, ktorý vylučuje z pôsobnosti tejto smernice najmä balíky služieb zakúpené na základe všeobecnej dohody o zabezpečení služobných ciest uzavretej medzi obchodníkom a inou fyzickou „alebo právnickou“ osobou na podnikateľské účely, možno vyvodiť, že do tejto pôsobnosti v zásade patria balíky služieb zakúpené právnickými osobami.
46
Takýto výklad po tretie potvrdzuje aj cieľ smernice 2015/2302, ktorý ako vyplýva z článku 1 tejto smernice v spojení s jej odôvodneniami 1 až 3, spočíva v tom, že smernica má odstrániť nejednoznačnosti, vyplniť právne medzery a prispôsobiť rozsah ochrany priznanej cestujúcim smernicou 90/314 tak, aby sa zohľadnil vývoj na trhu, a takisto má prispieť k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov vyžadovanej článkom 169 ZFEÚ. Smernica 2015/2302 tak prispieva k zabezpečeniu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov v rámci politiky Únie v oblasti balíkov cestovných služieb v súlade s článkom 38 Charty základných práv Európskej únie (rozsudok z 29. júla 2024, HDI Global a MS Amlin Insurance, C‑771/22 a C‑45/23, EU:C:2024:644, bod 74).
47
V tejto súvislosti po prvé vzhľadom na tieto ciele, ako aj na skutočnosť, že práva priznané smernicou 2015/2302 majú kogentnú povahu, ako to vyplýva z článku 23 ods. 2 tejto smernice, treba uprednostniť extenzívny výklad pojmu „cestujúci“ v zmysle článku 3 bodu 6 tejto smernice s cieľom zabezpečiť jej potrebný účinok (pozri analogicky rozsudok z 24. októbra 2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, bod 28 a citovanú judikatúru).
48
Po druhé výklad pojmu „cestujúci“ v zmysle článku 3 bodu 6 smernice 2015/2302, ktorý z neho vylučuje právnickú osobu, ktorá chce uzavrieť zmluvu o balíku cestovných služieb vo vlastnom mene, ale na účet jednej alebo viacerých fyzických osôb, by nevyhnutne viedol k oslabeniu úrovne ochrany týchto fyzických osôb, ktoré budú často spotrebiteľmi, v porovnaní so situáciou, v ktorej by sa dotknutej právnickej osobe priznalo postavenie „cestujúceho“, a to o to viac, ak je táto osoba, ako v prejednávanej veci, neziskovým združením konajúcim v prospech niektorých zo svojich členov, ktorých možno považovať za zraniteľné osoby.
49
V prvom prípade sa totiž táto právnická osoba, hoci je a priori jedinou zmluvnou stranou organizátora, pokiaľ ide o uzavretú zmluvu o balíku cestovných služieb, nemôže vzhľadom na to, že ju nemožno považovať za „cestujúceho“, dovolávať vo vlastnom mene, ale v prospech fyzických osôb, na účet ktorých bola táto zmluva uzavretá, práv, ktoré by inak mohla vyvodiť zo smernice 2015/2302, vrátane práva uvedeného v článku 17 tejto smernice. Tieto fyzické osoby by teda museli uplatňovať svoje práva individuálne pred vnútroštátnymi súdmi, pokiaľ sa to každej z nich osobne týka, aj keby neboli zmluvnou stranou tejto zmluvy.
50
V tomto kontexte je síce určite predstaviteľné, že by tieto fyzické osoby mohli prípadne splnomocniť dotknutú právnickú osobu, aby ich na tento účel zastupovala pred súdom, ale potreba prijať takéto kroky by predsa len sťažila výkon práv priznaných smernicou (EÚ) 2015/2302, a preto by pravdepodobne neprispela k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa, ale by tento cieľ oslabila.
51
Po tretie výklad pojmu „cestujúci“, ktorý by nezahŕňal právnické osoby, akými sú neziskové združenia, by rovnako viedol k vzniku právneho vákua, keďže by potom mohla existovať zmluva o balíku cestovných služieb platne uzavretá právnickou osobou bez toho, aby táto osoba mohla vykonávať práva spojené s touto zmluvou, ako ich priznáva smernica 2015/2302. Výklad pojmu „cestujúci“ vedúci k tomuto výsledku by bol teda v rozpore s cieľom uvedeným v bode 46 tohto rozsudku, ktorý spočíva najmä v odstraňovaní právnych medzier.
52
Po štvrté, ako bolo zdôraznené v bode 35 tohto rozsudku, treba zohľadniť osobitnú funkciu pojmu „cestujúci“ v kontexte tejto smernice.
53
Ako však vyplýva aj z odôvodnenia 7 smernice 2015/2302, uvedeného v bode 41 tohto rozsudku, zdá sa, že v prípade balíka služieb, ktorý patrí do pôsobnosti tejto smernice, ako je vymedzená v jej článku 2, osobitná funkcia pojmu „cestujúci“ nespočíva vo vylúčení určitých osôb z ochrany poskytovanej touto smernicou na základe súvisiaceho funkčného kritéria, najmä vzhľadom na postavenie, v akom kupujú tento balík služieb, alebo na ich právnu povahu, ale vo vymedzení okruhu osôb, ktoré sa môžu dovolávať práv priznaných touto smernicou len na základe ich väzby so zmluvami o takomto balíku služieb, a to buď, že sa usilujú o uzavretie takýchto zmlúv, alebo že majú právo cestovať na základe už uzavretých zmlúv.
54
Preto ciele sledované smernicou 2015/2302, ako aj osobitná funkcia, ktorú pojem „cestujúci“ v zmysle článku 3 bodu 6 tejto smernice plní v rámci tejto smernice, vyžadujú výklad tohto pojmu, podľa ktorého sa vzťahuje aj na právnické osoby, ktoré chcú vo vlastnom mene, ale na účet určitých fyzických osôb uzavrieť zmluvu o balíku cestovných služieb, ktorá patrí do pôsobnosti tejto smernice.
55
Napokon treba, podobne ako to urobila Komisia, spresniť, že osoba, či už fyzická alebo právnická, ktorá chce uzavrieť zmluvu o balíku cestovných služieb a z tohto dôvodu sa musí považovať za cestujúceho v zmysle článku 3 bodu 6 smernice 2015/2302, si pri uzavretí zmluvy zachováva toto postavenie. Nemožno totiž pripustiť, aby osoba, ktorá chce uzavrieť takúto zmluvu v prospech inej osoby, stratila svoje postavenie cestujúceho po uzavretí zmluvy len z dôvodu, že sama nemá právo cestovať na základe tejto zmluvy, inak by v praxi neutralizovala ochranu, ktorú jej táto smernica priznáva.
56
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 3 bod 6 smernice 2015/2302 sa má vykladať v tom zmysle, že na právnickú osobu, akou je neziskové združenie, ktoré uzatvorilo s organizátorom vo vlastnom mene, ale na účet niektorých svojich členov zmluvu o balíku cestovných služieb, sa vzťahuje pojem „cestujúci“ v zmysle tohto ustanovenia.
O trovách
57
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Článok 3 ods. 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2302 z 25. novembra 2015 o balíkoch cestovných služieb a spojených cestovných službách, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ a ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/314/EHS,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na právnickú osobu, akou je neziskové združenie, ktoré uzatvorilo s organizátorom vo vlastnom mene, ale na účet niektorých svojich členov zmluvu o balíku cestovných služieb, sa vzťahuje pojem „cestujúci“ v zmysle tohto ustanovenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.