62023CJ0517_RES
Vec C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
proti
DocMorris NV
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof)
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 27. februára 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Humánne lieky – Smernica 2001/83/ES – Článok 86 ods. 1 – Pojem ‚reklama liekov‘ – Článok 87 ods. 3 – Reklama liekov viazaných na lekársky predpis – Reklama na celý sortiment liekov lekárne – Poukážky na určitú sumu peňazí alebo percentuálnu zľavu na ďalší nákup iných produktov – Zníženia cien a platieb s okamžitým účinkom – Voľný pohyb tovaru – Článok 34 ZFEÚ – Slobodné poskytovanie služieb – Elektronický obchod – Smernica 2000/31/ES – Článok 3 ods. 2 a článok 3 ods. 4 písm. a) – Obmedzenie – Odôvodnenie – Ochrana spotrebiteľov“
Aproximácia právnych predpisov – Humánne lieky – Smernica 2001/83 – Reklama – Pojem – Reklamné činnosti na nákup liekov viazaných na lekársky predpis – Zníženia cien a platieb s okamžitým účinkom – Vylúčenie – Poukážky na určitú sumu peňazí alebo percentuálnu zľavu na ďalší nákup liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis – Začlenenie
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83, zmenená smernicou 2011/62, odôvodnenia 2 a 50, článok 86 ods. 1)
(pozri body 32 – 37, 39 – 46, 48 – 50, 81, bod 1 výroku)
Aproximácia právnych predpisov – Elektronický obchod – Smernica 2000/31 – Poskytovanie služieb informačnej spoločnosti – Služba online predaja humánnych liekov, ktoré sú alebo nie sú viazané na povinný lekársky predpis, určená pre iný členský štát, než je členský štát, v ktorom je poskytovateľ tejto služby usadený – Vnútroštátna právna úprava zakazujúca reklamnú činnosť zameranú na zákazníkov lekárne usadenej v inom členskom štáte, ktorá pozostáva z peňažného bonusu v nešpecifikovanej výške – Obmedzenie voľného pohybu tovaru – Slobodné poskytovanie služieb informačnej spoločnosti – Prípustnosť – Odôvodnenie – Ochrana spotrebiteľov – Dodržiavanie zásady proporcionality
[Článok 34 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/31, článok 2 písm. h) a článok 3 ods. 4 písm. a), a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83, zmenená smernicou 2011/62, článok 85c ods. 1]
(pozri body 55, 57 – 60, 62 – 68, 70 – 77, 80, 81, bod 1 výroku)
Aproximácia právnych predpisov – Humánne lieky – Smernica 2001/83 – Reklama – Vnútroštátna právna úprava zakazujúca reklamné činnosti na nákup neurčených liekov viazaných na lekársky predpis – Poukážky na určitú sumu peňazí alebo percentuálnu zľavu na ďalší nákup liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis – Prípustnosť
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83, zmenená smernicou 2011/62, odôvodnenia 2 a 45, článok 87 ods. 3 a článok 88 ods. 2)
(pozri body 83, 85 – 94, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, spresnil rozsah pojmu „reklama liekov“ v zmysle smernice 2001/83 (
1
) v kontexte reklamných činností lekárne pri nákupe liekov viazaných na lekársky predpis jej zákazníkmi.
Spoločnosť DocMorris prevádzkuje holandskú zásielkovú lekáreň, ktorá dodáva zákazníkom v Nemecku lieky viazané na lekársky predpis, ako aj lieky, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis. Od roku 2012 uskutočňovala rôzne reklamné činnosti na nákup liekov viazaných na lekársky predpis, ktoré boli súčasťou celého jej sortimentu.
Keďže sa Apothekerkammer Nordrhein (Lekárnická komora Severného Porýnia, Nemecko) domnievala, že tieto reklamné činnosti porušujú systém stanovených cien uplatniteľný na lieky viazané na lekársky predpis, získala v rokoch 2013 až 2015 predbežné opatrenia na zastavenie uvedených reklamných činností. Tieto reklamné činnosti mali v podstate formu zníženia cien a platieb, resp. poukážok na ďalší nákup liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis, alebo iných produktov pre zdravie a starostlivosť.
Po zrušení takmer všetkých týchto predbežných opatrení v marci 2017 DocMorris podala proti Lekárnickej komore Severného Porýnia návrh na náhradu škody z dôvodu, že tieto opatrenia, v rámci ktorých jej boli uložené vysoké pokuty, boli nedôvodné. Po zamietnutí tohto návrhu prvostupňovým súdom sa tomuto návrhu v odvolacom konaní vyhovelo.
Vnútroštátny súd rozhodujúci o opravnom prostriedku „Revision“, ktorý proti tomuto rozsudku podala Lekárnické komora Severného Porýnia, sa pýta, či reklamné činnosti týkajúce sa nákupu liekov viazaných na lekársky predpis, ktoré sú súčasťou celého sortimentu produktov lekárne, spadajú pod pojem „reklama liekov“ v zmysle článku 86 ods. 1 smernice 2001/83, alebo či naopak majú za cieľ len ovplyvniť výber lekárne, od ktorej zákazník takéto lieky kupuje, v dôsledku čoho takáto voľba nepatrí do pôsobnosti tejto smernice. Kladie si takisto otázku, či táto smernica bráni výkladu relevantných ustanovení vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa reklamy liekov (
2
), podľa ktorého sú povolené reklamné činnosti na nákup liekov viazaných na lekársky predpis vo forme zníženia cien a platieb v presnej výške s okamžitým účinkom, zatiaľ čo reklamné činnosti, ktoré vedú k bonusu vo výške od 2,50 eura do 20 eur za lekársky predpis, alebo majú formu poukážok na ďalší nákup iných produktov, sú zakázané.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor spresnil pojem „reklama liekov“ v zmysle článku 86 ods. 1 smernice 2001/83 v kontexte reklamných činností na nákup liekov viazaných na lekársky predpis.
V tejto súvislosti na úvod zdôraznil, že práve účel reklamnej správy určuje, či reklamná činnosť spadá alebo nespadá pod tento pojem. Pod uvedený pojem teda patrí reklamná činnosť smerujúca k podpore predpisovaniu, vydávaniu, predaju alebo spotrebe liekov. Naopak, nie je to tak v prípade, keď cieľom reklamnej činnosti nie je ovplyvniť výber zákazníka pre určitý liek, ale výber, ktorý predchádza výberu lieku, a to výber lekárne, od ktorej tento zákazník kupuje tento liek.
V prejednávanej veci na účely určenia, či reklamná činnosť na nákup liekov viazaných na lekársky predpis pochádzajúcich z celého sortimentu produktov lekárne spadá pod pojem „reklama liekov“, treba rozlišovať medzi reklamnými činnosťami v závislosti od toho, či sa ich reklamná správa obmedzuje na lieky viazané na lekársky predpis alebo či sa týka aj liekov, ktoré nie sú viazané na takýto predpis.
Pokiaľ ide na jednej strane o reklamné činnosti vo forme zníženia cien a platieb v presnej výške s okamžitým účinkom, ako aj o reklamné činnosti, ktoré vedú k bonusu vo výške od 2,50 eura do 20 eur za lekársky predpis (ktoré treba tiež považovať za reklamné činnosti, ktoré vedú k platbe), Súdny dvor konštatoval, že správa vyplývajúca z týchto reklamných činností sa týka neurčených liekov viazaných na takýto predpis bez toho, aby sa týkala iných druhov liekov.
Keďže teda rozhodnutie predpisovať takéto lieky patrí do výlučnej zodpovednosti lekára, ktorý je povinný vykonávať tieto úlohy úplne objektívne, (
3
) táto reklamná správa nepodporuje predpisovanie alebo spotrebu neurčených liekov viazaných na lekársky predpis. Pokiaľ ide o pacienta, ak pacient dostane lekársky predpis, jedinou voľbou, ktorú ešte musí vykonať v súvislosti s liekom viazaným na lekársky predpis, je voľba lekárne, v ktorej si tento liek kúpi. Z toho vyplýva, že reklamné činnosti vo forme zníženia cien a platieb v presnej výške s okamžitým účinkom a reklamné činnosti, ktoré vedú k bonusu v určitej výške za lekársky predpis, nepatria pod pojem „reklama liekov“ v zmysle článku 86 ods. 1 smernice 2001/83 v rozsahu, v akom sa týkajú výberu lekárne, od ktorej pacient kupuje liek viazaný na lekársky predpis.
Pokiaľ ide na druhej strane o reklamné činnosti vo forme poukážok na ďalší nákup liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis, alebo iných produktov pre zdravie a starostlivosť, Súdny dvor poznamenal, že tieto reklamné činnosti podporujú nákup takýchto liekov. V prípade neexistencie povinnosti obrátiť sa na lekára predpisujúceho liek, môže príjemca poukážok, ktorého láka ekonomická výhoda, ktorú tieto poukážky ponúkajú, tieto poukážky použiť na získanie liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis, za zníženú cenu. V dôsledku toho, keďže tieto reklamné aktivity podporujú spotrebu takýchto liekov, spadajú pod pojem „reklama liekov“ v zmysle článku 86 ods. 1 smernice 2001/83.
V druhom rade, keďže reklamná činnosť, ktorá vedie k bonusu vo výške od 2,50 eura do 20 eur bez toho, aby bolo možné zistiť presnú výšku tohto bonusu, nespadá pod pojem „reklama liekov“ a je zakázaná vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej (
4
), Súdny dvor preskúmal zlučiteľnosť tejto právnej úpravy s inými ustanoveniami práva Únie. Konkrétnejšie, keďže zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, jasne nevyplýva, či sa takáto reklamná činnosť uskutočňuje výlučne prostredníctvom hmotných nosičov alebo či sa naopak uskutočňuje tak prostredníctvom internetovej stránky lekárne, ako aj prostredníctvom takýchto nosičov, Súdny dvor analyzoval zlučiteľnosť uvedenej vnútroštátnej právnej úpravy jednak s článkom 34 ZFEÚ a jednak s relevantnými ustanoveniami smernice 2000/31 (
5
).
Pokiaľ ide o zlučiteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, s článkom 34 ZFEÚ, Súdny dvor pripomenul, že takúto právnu úpravu treba považovať za upravujúcu spôsob predaja, ktorý môže byť vyňatý z pôsobnosti tohto ustanovenia Zmluvy o FEÚ, ak spĺňa dve podmienky, a to, pokiaľ sa jednak uplatňuje na všetky dotknuté subjekty vykonávajúce svoju činnosť na štátnom území a pokiaľ jednak ovplyvňuje rovnakým spôsobom tak z právneho, ako aj z faktického hľadiska uvádzanie domácich výrobkov a výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov na trh. (
6
)
Pokiaľ ide o prvú z týchto podmienok, Súdny dvor uviedol, že právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, sa uplatňuje bez rozdielu na všetky lekárne, ktoré predávajú lieky na nemeckom území, bez ohľadu na to, či sú usadené na tomto území, alebo na území iného členského štátu. Pokiaľ ide o druhú podmienku, Súdny dvor poznamenal, že cenová súťaž môže predstavovať dôležitejší konkurenčný parameter pre zásielkové lekárne než pre tradičné lekárne a že reklamná činnosť, ktorá vedie k bonusu vo výške od 2,50 eura do 20 eur za predpis, má za cieľ vytvoriť cenovú súťaž s tradičnými lekárňami. Súdny dvor preto dospel k záveru, že uvedená vnútroštátna právna úprava, ktorá zakazuje takúto reklamnú činnosť, postihuje vo väčšej miere lekárne usadené v inom členskom štáte ako v Spolkovej republike Nemecko, čo by mohlo brániť v prístupe na trh výrobkom pochádzajúcim z iných členských štátov v porovnaní s výrobkami pochádzajúcim zo Spolkovej republiky Nemecko, v dôsledku čoho takýto zákaz predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenie.
Pokiaľ ide o zlučiteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, so smernicou o elektronickom obchode, Súdny dvor zdôraznil, že podľa smernice 2001/83 (
7
) členské štáty zabezpečia, aby sa predaj liekov na diaľku verejnosti ponúkal prostredníctvom služieb informačnej spoločnosti. Touto povinnosťou však nie sú dotknuté vnútroštátne právne predpisy, ktoré zakazujú ponuku predaja liekov na predpis verejnosti na diaľku prostredníctvom týchto služieb. Ak teda členský štát miesta určenia povolí takúto ponuku, čo sa zdá byť prípad prejednávanej veci, tento členský štát nemôže, pokiaľ ide o tieto služby, obmedziť voľný pohyb služieb informačnej spoločnosti z iného členského štátu. (
8
) V prejednávanej veci zákaz reklamnej činnosti, ako je reklamná činnosť stanovená vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej, môže obmedziť možnosť lekárne usadenej v inom členskom štáte oboznámiť sa so svojimi potenciálnymi zákazníkmi v tomto prvom členskom štáte, a preto takýto zákaz treba vnímať ako obmedzenie slobodného poskytovania služieb informačnej spoločnosti.
Súdny dvor však konštatoval, že zákaz reklamnej činnosti stanovený vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej, s výhradou overenia vnútroštátnym súdom, spadá pod ochranu spotrebiteľov, ktorá predstavuje naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť prekážku voľného pohybu tovaru. Na jednej strane totiž, pokiaľ ide o cieľ ochrany spotrebiteľov, táto právna úprava umožňuje vyhnúť sa riziku nadhodnotenia výšky predmetného bonusu, ktoré môže byť významné pre spotrebiteľov, ktorí kupujú drahé lieky alebo ktorí ich musia kupovať pravidelne, keďže trpia chronickým ochorením. Na druhej strane táto právna úprava nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na ochranu tohto cieľa, keďže zakazuje dotknutú reklamnú činnosť, ktorá stanovuje rozpätie výšky bonusu bez toho, aby priemerný spotrebiteľ, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, mohol poznať metódu výpočtu tohto bonusu alebo vypočítať jeho presnú výšku.
Súdny dvor preto rozhodol, že článok 34 ZFEÚ a článok 3 ods. 4 písm. a) smernice o elektronickom obchode (
9
) nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá s cieľom chrániť spotrebiteľov zakazuje reklamnú činnosť, v rámci ktorej sa zákazníkom zásielkovej lekárne ponúka bonus vo výške od 2,50 eura do 20 eur za lekársky predpis bez toho, aby bolo možné zistiť presnú výšku tohto bonusu.
V treťom rade Súdny dvor rozhodol, že článok 87 ods. 3 smernice 2001/83 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zakazuje reklamné činnosti zamerané na nákup neurčených liekov viazaných na lekársky predpis vo forme poukážok na určitú sumu peňazí alebo percentuálnu zľavu na ďalší nákup iných produktov, ako sú lieky, ktoré nie sú viazané na takýto lekársky predpis.
Tieto reklamné činnosti, hoci sa uskutočňujú na nákup liekov viazaných na lekársky predpis, totiž podporujú len spotrebu liekov, ktoré nie sú viazané na takýto predpis. Aj keď je reklama na tieto posledné uvedené lieky povolená, (
10
) členské štáty musia na účely predchádzania vzniku rizík pre verejné zdravie zakázať zahrnutie prvkov, ktoré sú spôsobilé podporiť iracionálne používanie liekov, do reklamy určenej širokej verejnosti na tieto lieky.
V prejednávanej veci môže spotrebiteľ použitím predmetných poukážok získať za zníženú cenu produkty z celého sortimentu produktov dotknutej lekárne, a vybrať si napríklad medzi nákupom liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis, a nákupom iných spotrebných výrobkov, ako sú produkty pre zdravie a starostlivosť. Prirovnanie liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis, k iným spotrebným výrobkom ponúkaným lekárňou prostredníctvom predmetných reklamných činností môže viesť k iracionálnemu a nadmernému používaniu týchto liekov, keďže na jednej strane zakrýva veľmi zvláštnu povahu týchto liekov, ktorých terapeutické účinky ich podstatne odlišujú od iných tovarov, a na druhej strane odrádza spotrebiteľa od objektívneho posúdenia potreby použiť uvedené lieky. V dôsledku toho taký zákaz, aký stanovuje vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, zodpovedá základnému cieľu ochrany verejného zdravia, keďže bráni šíreniu reklamných prvkov, ktoré podporujú iracionálne a nadmerné používanie liekov, ktoré nie sú viazané na lekársky predpis.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES zo 6. novembra 2001, ktorou sa ustanovuje zákonník Spoločenstva o humánnych liekoch (Ú. v. ES L 2001, 2001, s. 67), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/62/EÚ z 8. júna 2011 (Ú. v. EÚ L 174, 2011, s. 74).
(
2
)	Ustanovenie § 7 ods. 1 prvá veta Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (zákon o reklame na lieky) (ďalej len „vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej“).
(
3
)	Odôvodnenie 50 smernice 2001/83.
(
4
)	Ustanovenie § 7 ods. 1 prvá veta vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej.
(
5
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. ES L 178, 2000, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399).
(
6
)	Rozsudok z 15. júla 2021, DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, body 35, 37, 38).
(
7
)	Konkrétnejšie článok 85c ods. 1 smernice 2001/83.
(
8
)	Článok 3 ods. 2 smernice o elektronickom obchode.
(
9
)	Podľa článku 3 ods. 4 písm. a) smernice o elektronickom obchode môžu členské štáty za určitých podmienok obmedziť slobodu poskytovania služieb informačnej spoločnosti z iného členského štátu.
(
10
)	Článok 88 ods. 2 smernice 2001/83.