62022CJ0305_RES
Vec C‑305/22
C.J.
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Bucureşti)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 4. septembra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody – Článok 4 bod 6 – Dôvod na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Podmienky prevzatia výkonu tohto trestu vykonávajúcim štátom – Článok 3 bod 2 – Pojem ‚[odsúdenie] s konečnou platnosťou… za rovnaké trestné činy‘ – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Vzájomné uznávanie rozsudkov v trestných veciach na účely ich výkonu v inom členskom štáte – Článok 25 – Dodržanie podmienok a postupov stanovených v tomto rámcovom rozhodnutí v prípadoch, keď sa členský štát zaviaže vykonať trest uložený rozsudkom vyhláseným súdom štátu vydávajúce európsky zatykač – Požiadavka súhlasu štátu vydávajúceho európsky zatykač s prevzatím výkonu takéhoto trestu iným členským štátom – Článok 4 – Možnosť štátu vydávajúce európsky zatykač zaslať rozsudok a osvedčenie uvedené v tomto článku vykonávajúcemu štátu – Dôsledky neuskutočnenia takéhoto zaslania – Zásada lojálnej spolupráce – Článok 22 – Právo štátu vydávajúceho európsky zatykač vykonať tento trest – Ponechanie európskeho zatykača v platnosti – Povinnosť vykonávajúceho súdneho orgánu vykonať európsky zatykač“
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody – Vyžiadaná osoba, ktorá sa zdržiava alebo má pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte v zmysle článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 – Podmienky nevykonania zatykača – Záväzok vykonávajúceho štátu vykonať rozsudok – Dodržanie podmienok a postupov stanovených v rámcovom rozhodnutí 2008/909 – Rozsah – Požiadavka súhlasu štátu pôvodu – Miera voľnej úvahy tohto štátu
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, článok 1 ods. 2, článok 4 bod 6 a článok 5 bod 3, a rámcové rozhodnutie Rady 2008/909, odôvodnenia 8 a 12, články 4, 13 a 25 a príloha I)
(pozri body 47, 49 – 52, 57, 59, 61 – 67, 72, 87, bod 1 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody – Vyžiadaná osoba, ktorá sa zdržiava alebo má pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte v zmysle článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 – Odmietnutie výkonu zatykača v rozpore s podmienkami a postupmi stanovenými v rámcovom rozhodnutí 2008/909 – Účinky rozhodnutia o odmietnutí – Právo štátu pôvodu ponechať európsky zatykač v platnosti – Podmienky
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, článok 4 bod 6 a článok 26 ods. 1, a rámcové rozhodnutie Rady 2008/909, články 4, 22 a 25)
(pozri body 75 – 82, 85 – 87, bod 1 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Vyžiadaná osoba, ktorá bola odsúdená s konečnou platnosťou za rovnaké trestné činy – Odsúdenie s konečnou platnosťou za rovnaké trestné činy – Pojem – Rozhodnutie o zamietnutí odovzdania osoby, na ktorú bol vydaný európsky zatykač na účely výkonu trestu odňatia slobody, pričom uvedeným rozhodnutím sa uznáva rozsudok ukladajúci tento trest a nariaďuje sa výkon uvedeného trestu vo vykonávajúcom štáte– Vylúčenie
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, článok 3 bod 2 a článok 4 bod 6)
(pozri body 92 – 98, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko), sa Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore vyjadril ku vzťahu medzi rámcovými rozhodnutiami 2002/584 (
1
) a 2008/909 (
2
), ak o výkone trestu odňatia slobody na základe európskeho zatykača (ďalej len „EZ“) vo vykonávajúcom štáte rozhodol jednostranne tento štát napriek výslovnému nesúhlasu štátu, ktorý EZ vydal.
Dňa 25. novembra 2020 vydal Odvolací súd Bukurešť EZ na C.J. na účely výkonu trestu odňatia slobody. C.J. bol v decembri 2020 zatknutý v Taliansku. Na žiadosť talianskych orgánov im vydávajúci súdny orgán zaslal odsudzujúci rozsudok, pričom nesúhlasil s uznaním tohto rozsudku a prevzatím výkonu trestu Talianskom.
Rozsudkom zo 6. mája 2021 Corte d’appello di Roma (Odvolací súd Rím, Taliansko) odmietol odovzdanie C.J. na základe dôvodu pre nepovinné nevykonanie stanoveného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, uznal odsudzujúci rozsudok a nariadil výkon trestu v Taliansku. Podľa tohto súdu by výkon trestu v Taliansku uľahčil sociálnu nápravu C.J., ktorý mal legálny a stabilný pobyt v tomto štáte.
Rumunské súdne orgány po doručení príkazu, v ktorom sa uvádzala forma výkonu trestu v Taliansku, vyhlásili v liste zaslanom talianskym súdnym orgánom, že pokiaľ nebudú informované o začatí výkonu trestu v Taliansku, zachovajú si právo vykonať trest v Rumunsku. Uviedli tiež, že EZ vydaný na C.J. nebol zrušený a je stále platný.
Dňa 15. októbra 2021 podal úrad pre výkon trestov pri druhom trestnom senáte Odvolacieho súdu Bukurešť námietku proti výkonu odsudzujúceho rozsudku na vnútroštátny súd, ktorý podal tento návrh na začatie prejudiciálneho konania.
V tomto kontexte vnútroštátny súd, ktorý má rozhodnúť najmä o platnosti EZ, rozhodol položiť Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky týkajúce sa v podstate jednak právnych dôsledkov odmietnutia odovzdať vyžiadanú osobu na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 v prípade nedodržania podmienok a postupov stanovených v rámcovom rozhodnutí 2008/909 vykonávajúcim štátom a jednak právnej kvalifikácie takéhoto rozhodnutia o odmietnutí.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor preskúmal vzťah medzi rámcovým rozhodnutím 2002/584 a rámcovým rozhodnutím 2008/909. Tieto dve rámcové rozhodnutia konkretizujú v trestnoprávnej oblasti zásady vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania. Nič pritom nepoukazuje na to, že normotvorca Únie mal v úmysle stanoviť dva odlišné právne režimy, pokiaľ ide o uznávanie a výkon rozsudkov v trestných veciach, v závislosti od toho, či existuje alebo neexistuje EZ. Pokiaľ ide konkrétne o vplyv rámcového rozhodnutia 2008/909 na uplatňovanie dôvodu pre nepovinné nevykonanie stanoveného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, vzhľadom na totožnosť cieľa sledovaného jednak uvedeným dôvodom a jednak pravidlami určenými v rámcovom rozhodnutí 2008/909, teda cieľa, ktorým je uľahčenie sociálnej nápravy osôb odsúdených v inom členskom štáte, treba konštatovať, že ak chce súdny orgán vykonávajúceho štátu uplatniť tento dôvod, musí tieto pravidlá zohľadniť.
Súdny dvor tak konštatoval, že na to, aby sa rešpektovala účinnosť systému odovzdávania osôb medzi členskými štátmi zavedeného rámcovým rozhodnutím 2002/584, sa uznanie odsudzujúceho rozsudku a prevzatie výkonu trestu musia vykonať v súlade s podmienkami a postupmi stanovenými v rámcovom rozhodnutí 2008/909. V tejto súvislosti musí štát, ktorý vydal EZ, najmä súhlasiť s prevzatím výkonu trestu vykonávajúcim štátom. Tento súhlas spočíva v tom, že sa spôsobom stanoveným v článku 4 tohto rámcového rozhodnutia vykonávajúcemu štátu zašle odsudzujúci rozsudok spolu s osvedčením, ktorého vzor je stanovený v prílohe I k uvedenému rámcovému rozhodnutiu. Ak sa teda štát, ktorý vydal EZ, na základe objektívnych okolností domnieva, že trest nebude vo vykonávajúcom štáte skutočne vykonaný, alebo že výkon tohto trestu v tomto štáte neprispeje k cieľu sociálnej nápravy vyžiadanej osoby po uplynutí doby trestu odňatia slobody, na ktorý bola táto osoba odsúdená, môže odmietnuť zaslať odsudzujúci rozsudok a osvedčenie, ktoré ho musí sprevádzať. To isté platí v prípade, ak štát, ktorý vydal EZ, z dôvodov súvisiacich s trestnoprávnou politikou usúdi, že výkon uloženého trestu na jeho území je odôvodnený. Štát, ktorý vydal EZ, však musí dbať na to, aby sa právomoc odmietnuť takéto zaslanie, ktorú mu priznáva rámcové rozhodnutie 2008/909, vykonávala spôsobom, ktorý umožní účinnú spoluprácu medzi príslušnými orgánmi členských štátov v trestných veciach a zabezpečí, aby fungovanie EZ a vzájomné uznávanie rozsudkov na účely ich výkonu v inom členskom štáte neboli ochromené. Okrem toho vydávajúce a vykonávajúce súdne orgány musia v plnej miere využívať nástroje stanovené rámcovými rozhodnutiami 2002/584 a 2008/909 tak, aby podporovali vzájomnú dôveru, ktorá je základom tejto spolupráce.
Ak za týchto podmienok nie je možné, aby z akéhokoľvek dôvodu, vrátane nedodržania podmienok a postupov stanovených v rámcovom rozhodnutí 2008/909, došlo k skutočnému prevzatiu výkonu trestu vykonávajúcim štátom, v záujme zabránenia beztrestnosti vyžiadanej osoby je potrebné EZ vykonať. Vykonanie EZ totiž predstavuje zásadu, pričom odmietnutie jeho vykonania je výnimkou, ktorá sa musí vykladať reštriktívne
Ak teda vykonávajúci súdny orgán odmietol na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 vykonať EZ v rozpore s podmienkami a postupmi stanovenými v rámcovom rozhodnutí 2008/909, pokiaľ ide o uznanie rozsudku ukladajúceho trest odňatia slobody a prevzatie výkonu tohto trestu, štát, ktorý vydal EZ, si zachováva právo vykonať tento trest, a teda zachovať EZ v platnosti. (
3
) Opačný výklad by viedol k obchádzaniu pravidiel stanovených rámcovým rozhodnutím 2008/909 a narušil by fungovanie zjednodušeného a účinného systému odovzdávania vyžiadaných osôb zavedeného rámcovým rozhodnutím 2002/584. Vydávajúcemu súdnemu orgánu však prináleží, aby preskúmal, či vzhľadom na osobitosti prejednávanej veci je toto ponechanie v platnosti, ktoré môže zasiahnuť do osobnej slobody vyžiadanej osoby, primerané. Takéto preskúmanie by teda malo zohľadniť dôsledky, ktoré pre túto osobu vyplývajú z ponechania v platnosti EZ, ktorý bol na ňu vydaný, ako aj perspektívu jeho vykonania.
V druhom rade Súdny dvor rozhodol, že rozhodnutie, ktorým vykonávajúci súdny orgán odmietol na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 vykonať EZ vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody, uznal rozsudok ukladajúci tento trest a nariadil výkon uvedeného trestu vo vykonávajúcom štáte, nepredstavuje „[odsúdenie] s konečnou platnosťou… za rovnaké trestné činy“ v zmysle článku 3 bodu 2 tohto rámcového rozhodnutia. Preskúmanie uskutočnené v rámci takého rozhodnutia totiž neznamená začatie trestného stíhania proti odsúdenej osobe a nezahŕňa posúdenie veci samej, keďže cieľom takéhoto rozhodnutia je len umožniť, aby trest uložený v štáte, ktorý vydal EZ, mohol byť vykonaný vo vykonávajúcom štáte.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“).
(
2
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2008/909“).
(
3
)	Článok 22 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý stanovuje, že štát, ktorý vydal EZ, už nemôže vykonať uložený trest, pokiaľ sa jeho výkon začal na území vykonávajúceho štátu, sa totiž neuplatní, ak – ako v prejednávanej veci – odmietnutie odovzdania na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 vykonávajúcim štátom nebolo vykonané v súlade s pravidlami stanovenými v rámcovom rozhodnutí 2008/909.