62016TJ0235
T‑235/1662016TJ0235EU:T:2017:41300011144T
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (siedma komora)
z 21. júna 2017 (
*1
)
„Ochranná známka Európskej únie — Námietkové konanie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie GPTech — Skoršie slovné ochranné známky Európskej únie GP JOULE — Nepredloženie dôkazov o oprávnení podať námietku námietkovému oddeleniu — Predloženie dôkazov prvý raz pred odvolacím senátom — Nezohľadnenie — Voľná úvaha odvolacieho senátu — Okolnosti brániace zohľadneniu nových alebo dodatočných dôkazov — Článok 76 ods. 2 nariadenia (ES) č. 207/2009 — Pravidlo 17 ods. 4, pravidlo 19 ods. 2, pravidlo 20 ods. 1 a pravidlo 50 ods. 1 nariadenia (ES) č. 2868/95“
Vo veci T‑235/16,
GP Joule PV GmbH & Co. KG, so sídlom v Reußenköge (Nemecko), v zastúpení: F. Döring, advokát,
žalobkyňa,
proti
Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), v zastúpení: E. Zaera Cuadrado, splnomocnená zástupkyňa,
žalovanému,
ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO
Green Power Technologies, SL, so sídlom v Bollullos de la Mitación (Španielsko),
ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu EUIPO z 9. februára 2016 (vec R 848/2015‑2) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami GP Joule PV a Green Power Technologies,
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora),
v zložení: predsedníčka komory V. Tomljenović, sudcovia A. Marcoulli a A. Kornezov (spravodajca),
tajomník: E. Coulon,
so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 10. mája 2016,
so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 29. júla 2016,
so zreteľom na zmenu zloženia komôr Všeobecného súdu,
so zreteľom na pridelenie veci siedmej komore a novému sudcovi spravodajcovi,
so zreteľom na to, že hlavní účastníci konania nepredložili návrh na nariadenie pojednávania v lehote troch týždňov od doručenia oznámenia o skončení písomnej časti konania, a vzhľadom na rozhodnutie podľa článku 106 ods. 3 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu o prejednaní žaloby bez ústnej časti konania,
vyhlásil tento
Rozsudok (
1
)
[omissis]
Návrhy účastníkov konania
15
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zmenil napadnuté rozhodnutie a zamietol zápis prihlasovanej ochrannej známky,
—
subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie.
16
EUIPO navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
Právny stav
[omissis]
O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia
23
Žalobkyňa na podporu návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia v podstate uvádza dva žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom uplatnení pravidiel upravujúcich námietkové konanie a druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom uplatnení pravidla 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
[omissis]
O druhom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom uplatnení pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009
[omissis]
39
Na úvod treba pripomenúť, že pravidlo 50 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2868/95 stanovuje, že „ak je odvolanie zamerané proti rozhodnutiu [námietkového] oddelenia, výbor [odvolací senát – neoficiálny preklad] obmedzí svoje preskúmanie odvolania na skutočnosti a dôkazy predložené v lehote, ktorú stanovilo [námietkové] oddelenie v súlade s nariadením a týmito pravidlami, ak komisia [odvolací senát – neoficiálny preklad] nezváži, že by sa mali vziať do úvahy ďalšie [alebo doplňujúce – neoficiálny preklad] skutočnosti a dôkazy podľa článku [76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009]“.
40
Článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 stanovuje, že EUIPO nemusí vziať do úvahy skutočnosti alebo dôkazy, ktoré účastníci konania neuviedli alebo nepredložili včas.
41
Nariadenie č. 207/2009 výslovne stanovuje, že odvolací senát má počas preskúmavania odvolania zameraného proti rozhodnutiu námietkového oddelenia voľnú úvahu vyplývajúcu z pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, aby rozhodol, či je alebo nie je potrebné zohľadniť nové alebo ďalšie skutočnosti a dôkazy, ktoré neboli predložené v lehote, ktorú stanovilo námietkové oddelenie (rozsudky z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT, C‑122/12 P, EU:C:2013:628, bod 33; z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT, C‑120/12 P, EU:C:2013:638, bod 32, a z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT, C‑121/12 P, EU:C:2013:639, bod 33).
42
V tejto súvislosti sa Súdny dvor už mal príležitosť vyjadriť, že francúzske znenie pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 sa odlišuje od španielskeho, nemeckého a anglického znenia v jednom podstatnom prvku. Zatiaľ čo posledné uvedené znenia stanovujú, že odvolací senát môže vziať do úvahy iba „ďalšie alebo doplňujúce“ skutočnosti a dôkazy, francúzske znenie opisuje tieto skutočnosti a dôkazy ako „nouveaux ou supplémentaires“ (nové alebo dodatočné) (rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer, C‑597/14 P, EU:C:2016:579, bod 23).
1
Opierajúc sa o všeobecnú systematiku a cieľ právnej úpravy, ktorej súčasťou je toto ustanovenie, a najmä článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, ktorý predstavuje právny základ pre pravidlo 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, Súdny dvor dospel k záveru, že ak sa v súvislosti s používaním ochrannej známky nepredložil v tomto smere žiaden dôkaz v lehote stanovenej EUIPO, musí tento úrad ex offo námietku zamietnuť. Naopak, pokiaľ sa dôkazy predložia v lehote, ktorú stanovil EUIPO, predloženie dodatočných dôkazov ostáva možné (pozri rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer, C‑597/14 P, EU:C:2016:579, body 24 až 26 a citovanú judikatúru).
43
Súdny dvor zdôraznil, že je potrebné použiť rovnaký výklad článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, pokiaľ ide o dôkaz existencie, platnosti a rozsahu ochrany ochrannej známky, keďže uvedené ustanovenie obsahuje pravidlo s horizontálnou funkciou v systéme uvedeného nariadenia, pretože sa uplatňuje bez ohľadu na povahu predmetného konania. Z toho vyplýva, že pravidlo 50 nariadenia č. 2868/95 sa nemôže vykladať tak, že rozširuje diskrečné právomoci odvolacích senátov na nové dôkazy (rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer, C‑597/14 P, EU:C:2016:579, bod 27), ale len na takzvané „doplňujúce“ alebo „dodatočné“ dôkazy, ktoré sa pripoja k relevantným dôkazom predloženým v stanovenej lehote [pozri rozsudok z 11. decembra 2014, CEDC International/ÚHVT – Underberg (Tvar stebla trávy vo fľaši), T‑235/12, EU:T:2014:1058, bod 89 a citovanú judikatúru].
44
Z tohto dôvodu treba určiť, či osvedčenie z 15. júla 2015, prvýkrát predložené pred odvolacím senátom, možno považovať za „doplňujúci“ alebo „dodatočný“ dôkaz v zmysle pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v súlade s ich výkladom uvedeným v judikatúre citovanej v bodoch 41 až 44.
45
Je nesporné, že žalobkyňa nepredložila nijaký dôkaz o jej oprávnenosti podľa pravidla 19 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 ani v stanovenej lehote a navyše ani kedykoľvek počas konania pred námietkovým oddelením, a to napriek tomu, že – ako bolo uvedené v bode 6 vyššie – žalobkyňu EUIPO jasne informoval, že musí predložiť dokumenty preukazujúce jednak jej postavenie ako majiteľa licencie a jednak, že bola splnomocnená majiteľom skorších ochranných známok podať námietku. Navyše sa účastníci konania zhodujú v tom, že udelenie licencie ku skorším ochranným známkam nebolo zapísané do registra EUIPO podľa článku 22 nariadenia č. 207/2009.
46
Okrem toho vyjadrenia obsiahnuté v jej pripomienkach z 20. februára 2015, podľa ktorých žalobkyňa bola výlučným držiteľom licencie majiteľa skorších ochranných známok, predstavujú len jednoduché tvrdenie nepodložené dôkazmi. Za týchto okolností osvedčenie z 15. júla 2015 nemožno považovať za „doplňujúce“ alebo „dodatočné“ skutočnosti, ktoré možno pripojiť k dôkazom, ktoré žalobkyňa už predložila.
47
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého jej oprávnenie podať námietku jasne vyplýva zo skutočnosti, že jej názov je identický s názvom obsiahnutým v skorších ochranných známkach, ktoré sú predmetom námietky, stačí uviesť v súlade s tvrdením EUIPO, že táto okolnosť neumožňuje domnievať sa, že žalobkyňa disponovala oprávnením. Samotná skutočnosť, že označenie sa úplne alebo čiastočne zhoduje s názvom podniku, môže vyplývať z rôznych skutočností v obchodnom styku a evidentne nemôže nahradiť taký listinný dôkaz, akým je licenčná zmluva preukazujúca tak postavenie nadobúdateľa licencie, ako aj rozsah jeho práv. Z tohto hľadiska práva držiteľa licencie môžu byť rôznym spôsobom obmedzené, najmä v súvislosti s tovarmi a službami, ktoré sú predmetom spornej licencie, s územím, na ktoré bola licencia udelená, a podmienkami týkajúcimi sa oprávnenia na podanie námietky.
48
Na základe toho odvolací senát správne rozhodol, že osvedčenie z 15. júla 2015 nemožno považovať za „doplňujúci“ alebo „dodatočný“ dôkaz a v dôsledku toho ho nemožno vziať do úvahy podľa pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v súlade s ich výkladom uvedeným v judikatúre citovanej v bodoch 41 až 44.
49
Druhý žalobný dôvod žalobkyne preto treba zamietnuť ako nedôvodný.
[omissis]
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
GP Joule PV GmbH & Co. KG je povinná nahradiť trovy konania.
Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 21. júna 2017.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
1
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.