62023CJ0686
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 3. apríla 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Špecifický program pre výskum a technologický vývoj v oblasti výskumu živých zdrojov – Projekt SEAPURA – Zmluva o grante – Správa Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF) o audite – Odhalenie podvodu alebo finančných nezrovnalostí – Žiadosť o vrátenie príspevku Európskej únie – Oznámenie o dlhu – Pohľadávka Únie – Premlčanie – Zmluva, ktorá sa riadi belgickým právom – Začatie konkurzného konania voči dlžníkovi, ku ktorému došlo vo Francúzsku – Prihlásenie pohľadávky Európskou komisiou – Nariadenie (ES) č. 1346/2000 – Priame uplatňovanie – Prerušenie premlčacej lehoty podľa belgického práva“
Vo veci C‑686/23 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 16. novembra 2023,
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA), so sídlom v Pleubian (Francúzsko), v zastúpení: A. Raccah, avocat,
odvolateľka,
ďalší účastníci konania:
Európska komisia, v zastúpení: J. Estrada de Solà a M. Ilkova, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci E. Bouttier, avocat,
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
SELARL AJIRE, so sídlom v Rennes (Francúzsko),
SELARL TCA, so sídlom v Saint‑Brieuc (Francúzsko),
žalované v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predseda ôsmej komory S. Rodin (spravodajca), sudcovia N. Piçarra a O. Spineanu‑Matei,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) svojím odvolaním navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 6. septembra 2023, Komisia/CEVA a i. (T‑748/20, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2023:521), ktorým tento súd stanovil sumu 168220,16 eura, zvýšenú o úroky z omeškania, ako sumu pohľadávky Európskej komisie zodpovedajúcu vráteniu grantov vyplatených v rámci zmluvy o financovaní uzavretej so spoločnosťou CEVA na realizáciu projektu v rámci špecifického programu výskumu a vývoja s názvom „Kvalita života a riadenie živých zdrojov“ (ďalej len „sporná pohľadávka“).
Právny rámec
Právo Únie
2
Článok 71 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74), s názvom „Uznanie výšky pohľadávok“ v znení uplatniteľnom na skutkový stav týkajúci sa tohto odvolania v odsekoch 1 až 3 stanovoval:
„1.   Uznanie výšky pohľadávky je úkon, ktorým povoľujúci úradník vymenovaný delegovaním alebo subdelegovaním
a)
overí, že existuje dlh;
b)
zistí alebo overí skutočnosť a výšku dlhu;
c)
overí podmienky splatnosti dlhu.
2.   Vlastné zdroje sprístupnené Komisii a každá pohľadávka, o ktorej sa zistí, že je oprávnená, má stanovenú výšku a je splatná, sa musí riešiť povolením na vymáhanie pohľadávok predloženým účtovníkovi, po ktorom nasleduje odoslanie oznámenia o dlhu dlžníkovi. Obidva dokumenty vypracuje zodpovedný povoľujúci úradník.
3.   Nesprávne vyplatené sumy sa vymáhajú.“
3
Článok 3 nariadenia Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája 2000 o konkurznom konaní (Ú. v. ES L 160, 2000, s. 1; Mim. vyd. 19/001, s. 191) s názvom „Medzinárodná súdna právomoc“ v znení uplatniteľnom na skutkový stav v odsekoch 1 a 2 stanovoval:
„1.   Právomoc na začatie konkurzných konaní majú súdy členského štátu, na ktorého území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka. Pri obchodných spoločnostiach a u právnických osôb sa v prípade neprítomnosti dôkazu o opaku za centrum hlavných záujmov považuje miesto, kde majú svoje registrované sídlo.
2.   Ak sa centrum hlavných záujmov dlžníka nachádza na území niektorého členského štátu, súdy iného členského štátu majú právomoc začať konkurzné konanie proti tomuto dlžníkovi len vtedy, ak má na území tohto iného členského štátu nejaký podnik. Účinky takéhoto konania sú obmedzené na majetok dlžníka nachádzajúci sa na území tohto členského štátu.“
4
Článok 4 nariadenia č. 1346/2000 s názvom „Príslušné právo“ v odseku 2 stanovoval:
„Právo štátu, v ktorom sa [konkurzné] konanie začne, stanoví podmienky začatia takéhoto konania, jeho vedenie a uzavretie. Stanoví najmä:
…
f)
účinky konkurzného konania na konania iniciované jednotlivými veriteľmi, s výnimkou ešte neuzavretých súdnych procesov;
…“
5
Článok 16 tohto nariadenia s názvom „Zásada“ v odseku 1 stanovoval:
„Každé súdne rozhodnutie o začatí konkurzného konania vynesené súdom členského štátu, ktorý má právomoc podľa článku 3, sa uznáva vo všetkých ostatných členských štátoch od chvíle, keď nadobudne účinnosť v štáte, v ktorom sa konanie začne.“
6
Článok 17 uvedeného nariadenia s názvom „Účinky uznávania“ v odseku 1 stanovoval:
„Súdne rozhodnutie o začatí konania uvedeného v článku 3 ods. 1 má bez akýchkoľvek ďalších formálnych požiadaviek rovnaké účinky v akomkoľvek inom členskom štáte, ako podľa práva štátu, v ktorom sa konanie začne, ak toto nariadenie nestanovuje inak, a pokiaľ sa v tomto inom členskom štáte nezačne konanie uvedené v článku 3 ods. 2“
Belgické právo
7
Článok 1134 belgického Občianskeho zákonníka v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti týkajúce sa tohto odvolania (ďalej len „belgický Občiansky zákonník“) stanovoval:
„Dohody uzavreté v súlade so zákonom nahrádzajú zákon pre tých, ktorí ich uzavreli.
…
Musia sa vykonávať v dobrej viere.“
8
Podľa článku 2257 belgického Občianskeho zákonníka:
„Premlčacia lehota neplynie:
vo vzťahu k pohľadávke, ktorá závisí od podmienky, a to až dovtedy, kým sa táto podmienka splní;
…“
9
Podľa článku 2262bis ods. 1 prvého pododseku belgického Občianskeho zákonníka:
„Všetky osobné žaloby sa premlčujú v lehote desiatich rokov.“
Francúzske právo
10
Článok L. 622‑21‑I francúzskeho Obchodného zákonníka v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti týkajúce sa tohto odvolania (ďalej len „francúzsky Obchodný zákonník“) stanovoval:
„Rozhodnutím o začatí konania sa preruší alebo zakáže akákoľvek žaloba zo strany všetkých veriteľov, ktorých pohľadávka nie je uvedená v bode I článku L. 622‑17, ktorou sa navrhuje:
1.
uložiť dlžníkovi povinnosť zaplatiť peňažnú sumu,
2.
rozhodnutie o odstúpení od zmluvy z dôvodu nezaplatenia peňažnej sumy.“
11
Článok L. 622‑24 francúzskeho Obchodného zákonníka znel:
„Od uverejnenia rozsudku všetci veritelia, ktorých pohľadávka vznikla pred rozhodnutím o začatí konania, s výnimkou zamestnancov, zašlú prihlášku svojich pohľadávok reštrukturalizačnému správcovi v lehotách stanovených dekrétom Conseil d’État (Štátna rada). Ak bol veriteľ oslobodený od premlčacej lehoty v súlade s článkom L. 622‑26, lehoty začínajú plynúť až odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia, pričom v tomto prípade sa skracujú na polovicu. Veritelia, ktorí majú zriadené zverejnené záložné právo alebo sú voči dlžníkovi viazaní zverejnenou zmluvou, sú upozornení osobne alebo, ak je to potrebné, na nimi zvolenej adrese. Lehota na podanie vyhlásenia v prípade týchto osôb začína plynúť od oznámenia tohto upozornenia.
…“
12
Článok L. 622‑25‑I tohto zákonníka stanovoval:
„Prihlásenie pohľadávky prerušuje plynutie premlčacej lehoty až do skončenia konania; oslobodzuje od povinnosti zaslať akúkoľvek formálnu výzvu a považuje sa za úkon vymáhania.“
Zmluva Seapura
13
Článok 2 ods. 1 zmluvy uzavretej medzi Komisiou a spoločnosťou CEVA 17. januára 2001, ktorej predmetom je realizácia projektu v rámci špecifického programu pre výskum a vývoj s názvom „Kvalita života a riadenie živých zdrojov“ (ďalej len „projekt Seapura“) a ktorá stanovuje vyplatenie grantu v sume 123735 eur (ďalej len „zmluva Seapura“), stanovuje:
„Dĺžka trvania projektu je 36 mesiacov od 1. 2. 2001.“
14
Článok 5 ods. 1 a 2 zmluvy Seapura stanovuje:
„1.   Táto zmluva sa spravuje belgickým právom.
2.   Výlučnú právomoc rozhodovať spory medzi [Európskou úniou] na jednej strane a zmluvnými stranami na strane druhej týkajúce sa platnosti, uplatňovania alebo výkladu tejto zmluvy majú [Všeobecný súd] a v prípade odvolania [Súdny dvor].“
15
Článok 3 ods. 5 prílohy II k tejto zmluve stanovuje:
„Po dni splnenia zmluvy alebo po vypovedaní zmluvy, alebo po ukončení účasti niektorej zo zmluvných strán je Komisia s prihliadnutím na prípad oprávnená alebo povinná požadovať od zmluvnej strany v nadväznosti na podvody alebo závažné finančné nezrovnalosti, ktoré boli konštatované v rámci auditu, vrátenie všetkých príspevkov Spoločenstva, ktoré boli tejto zmluvnej strane vyplatené. …“
Okolnosti predchádzajúce sporu
16
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 2 až 22 napadnutého rozsudku.
17
Dňa 17. januára 2001 Komisia uzavrela so spoločnosťou CEVA zmluvu Seapura upravujúcu vyplatenie grantu vo výške 123735 eur.
18
V priebehu roka 2006 začal Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF) vyšetrovanie v nadväznosti na podozrenia z podvodu týkajúce sa viacerých projektov realizovaných spoločnosťou CEVA vrátane projektu Seapura.
19
Dňa 11. decembra 2007 OLAF vypracoval svoju konečnú správu týkajúcu sa tohto vyšetrovania (ďalej len „správa OLAF‑u“), v ktorej konštatoval nezrovnalosti v rámci plnenia zmluvy Seapura spočívajúce najmä vo falšovaní výkazov o pracovnom čase zamestnancov spoločnosti CEVA.
20
Listom z 29. októbra 2008 Komisia oznámila spoločnosti CEVA, že z dôvodu závažných nezrovnalostí konštatovaných v správe OLAF‑u má v úmysle vydať voči nej oznámenia o dlhu v sume 123735 eur zvýšenej o úroky, a to na účely vrátenia grantu vyplateného na základe zmluvy Seapura.
21
Dňa 13. marca 2009 zaslala Komisia spoločnosti CEVA štyri oznámenia o dlhu v celkovej výške 168220,16 eura (ďalej len „oznámenia o dlhu“).
22
Keďže CEVA nevyhovela ani oznámeniam o dlhu, ani štyrom upomienkam zaslaným Komisiou 11. mája 2009, táto inštitúcia jej 12. júna 2009 zaslala štyri výzvy.
23
Dňa 17. júla 2009 CEVA podala žalobu na Všeobecný súd, ktorou navrhovala zrušenie týchto upomienok.
24
Rozsudkom z 15. septembra 2011, CEVA/Komisia (T‑285/09, EU:T:2011:479), Všeobecný súd zamietol túto žalobu ako neprípustnú.
25
Rozsudkom Tribunal correctionnel de Rennes (Trestný súd Rennes, Francúzsko) z 26. apríla 2011 boli CEVA a jej bývalý riaditeľ uznaní vinnými z podvodu, ako aj zo sprenevery verejných finančných prostriedkov, pričom spoločnosti CEVA bola uložená pokuta 80000 eur a bývalému riaditeľovi podmienečný trest odňatia slobody na 18 mesiacov. Uvedený súd v rámci rozhodovania o návrhu Komisie na náhradu škody v adhéznom konaní uložil obžalovaným, sčasti spoločne a nerozdielne, povinnosť zaplatiť Komisii sumu 303631 eur ako náhradu majetkovej ujmy, ktorú utrpela najmä v dôsledku finančných nezrovnalostí pri plnení zmluvy Seapura.
26
Rozsudkom z 1. apríla 2014 Cour d’appel de Rennes (Odvolací súd Rennes, Francúzsko) oslobodil spoločnosť CEVA a jej bývalého riaditeľa spod všetkých obvinení a zamietol návrh Komisie na náhradu škody v adhéznom konaní.
27
Rozsudkom z 12. novembra 2015 trestná komora Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) zrušila tento rozsudok z 1. apríla 2014, len pokiaľ ide o jeho výroky, ktorými obžalovaných oslobodil spod obvinení zo sprenevery verejných finančných prostriedkov, a v tomto rozsahu postúpila vec Cour d’appel de Caen (Odvolací súd Caen, Francúzsko).
28
Rozsudkom z 22. júna 2016 Tribunal de commerce de Saint‑Brieuc (Obchodný súd Saint‑Brieuc, Francúzsko) začal voči spoločnosti CEVA konkurzné konanie nazvané „reštrukturalizačné“ (ďalej len „reštrukturalizačné konanie“) a ustanovil spoločnosť SELARL TCA za reštrukturalizačného správcu.
29
Dňa 15. septembra 2016 Komisia v rámci reštrukturalizačného konania prihlásila pohľadávku zodpovedajúcu celkovej sume oznámení o dlhu vydaných s cieľom dosiahnuť vrátenie grantov, vrátane grantov vyplatených na základe zmluvy Seapura, a to na istinu 289012,95 eura, zvýšenú o úroky z omeškania, teda celkovo 431002,18 eura.
30
Dňa 6. decembra 2016 TCA spochybnila pohľadávku Komisie.
31
Rozsudkom z 21. júla 2017 Tribunal de commerce de Saint‑Brieuc (Obchodný súd Saint‑Brieuc) prijal plán reštrukturalizácie spoločnosti CEVA a ustanovil spoločnosť SELARL AJIRE za kontrolóra dodržiavania plánu reštrukturalizácie.
32
Rozsudkom z 23. augusta 2017, ktorý nadobudol právoplatnosť, Cour d’appel de Caen (Odvolací súd Caen), rozhodujúci o postúpenej veci po vyhlásení kasačného rozsudku, oslobodil spoločnosť CEVA spod obvinení zo sprenevery verejných finančných prostriedkov a odsúdil jej bývalého riaditeľa na podmienečný trest odňatia slobody na jeden rok a na peňažný trest 20000 eur za spreneveru verejných finančných prostriedkov.
33
Uznesením z 11. septembra 2017 konkurzný sudca v reštrukturalizačnom konaní zamietol pohľadávku Komisie v celom rozsahu.
34
Komisia podala proti tomuto uzneseniu odvolanie.
35
Rozsudkom z 24. novembra 2020 Cour d’appel de Rennes (Odvolací súd Rennes) zrušil uvedené uznesenie, pričom konštatoval existenciu dvoch závažných námietok týkajúcich sa prihlásenia pohľadávky Komisie, pokiaľ ide o premlčanie a dôvodnosť oznámení o dlhu, a usúdil, že o týchto námietkach musí rozhodnúť príslušný súd, na ktorý mala Komisia podať žalobu.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
36
Dňa 19. decembra 2020 Komisia na základe článku 272 ZFEÚ podala proti spoločnostiam CEVA, TCA a AJIRE žalobu založenú na arbitrážnej doložke obsiahnutej v zmluve Seapura, ktorou navrhovala určenie výšky svojej pohľadávky zodpovedajúcej vráteniu grantov poskytnutých v rámci tejto zmluvy spoločnosti CEVA.
37
Na pojednávaní, ktoré sa konalo 11. novembra 2022 na Všeobecnom súde, Komisia uviedla, že jej žaloba sa netýka spoločností TCA a AJIRE a že nenavrhuje, aby Všeobecný súd konštatoval, že tieto spoločnosti sú povinné vrátiť sumy vyplatené v rámci plnenia zmluvy Seapura, čo Všeobecný súd vzal na vedomie v bode 97 napadnutého rozsudku.
38
CEVA na svoju obranu po prvé tvrdila, že návrh Komisie je premlčaný, po druhé, že vyšetrovanie OLAF‑u sa netýkalo projektu Seapura a že v správe OLAF‑u sa nepreukázalo, že k nezrovnalostiam, ktoré zistil, došlo v rámci plnenia zmluvy Seapura, po tretie, že francúzske trestné súdy vo vzťahu k nej nevyhoveli obvineniam z podvodu alebo sprenevery verejných finančných prostriedkov, a po štvrté, že na základe zásady procesnej autonómie sa Komisia nemôže odvolávať na konania začaté vo Francúzsku na základe francúzskeho práva, zatiaľ čo zmluva Seapura sa riadi belgickým právom.
39
V tejto súvislosti Všeobecný súd v prvom rade v bodoch 30 až 59 napadnutého rozsudku zamietol námietku premlčania, ktorú vzniesla CEVA.
40
Všeobecný súd najprv konštatoval, že otázka prípadného premlčania návrhu Komisie sa riadi belgickým právom, podľa ktorého bola premlčacia lehota v prejednávanej veci desať rokov, a následne v bodoch 40 a 41 uvedeného rozsudku usúdil, že splatnosť pohľadávky Únie je podmienená predchádzajúcim návrhom Komisie na vrátenie podľa článku 3 ods. 5 prílohy II k zmluve Seapura. Konštatoval, že dátum podania tohto návrhu zodpovedal v prejednávanej veci dňu, keď táto inštitúcia zaslala spoločnosti CEVA oznámenia o dlhu, teda 13. marcu 2009, pričom CEVA neuviedla osobitné tvrdenie umožňujúce preukázať, že pohľadávka sa stala splatnou pred týmto dátumom. Všeobecný súd z toho v bode 46 toho istého rozsudku vyvodil, že dátumom premlčania pohľadávky Únie je podľa belgického práva v zásade 14. marec 2019.
41
Okrem toho Všeobecný súd v bode 57 napadnutého rozsudku rozhodol, že prihlásenie pohľadávky Komisiou, ku ktorému v rámci reštrukturalizačného konania došlo 15. septembra 2016, prerušilo plynutie premlčacej lehoty.
42
V tejto súvislosti Všeobecný súd na jednej strane usúdil, že podľa francúzskeho práva prihlásenie pohľadávky prerušuje plynutie premlčacej lehoty až do skončenia konania. Na druhej strane konštatoval, že podľa článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1346/2000 právo členského štátu, v ktorom sa konkurzné konanie začne, stanoví podmienky začatia takéhoto konania, jeho vedenie a uzavretie, ako aj účinky tohto konania na konania iniciované jednotlivými veriteľmi. Všeobecný súd ďalej usúdil, že v súlade s článkom 16 ods. 1 a článkom 17 ods. 1 tohto nariadenia sa každé rozhodnutie o začatí konkurzného konania uznáva vo všetkých členských štátoch a vyvoláva svoje účinky bez akýchkoľvek ďalších formálnych požiadaviek. Všeobecný súd pritom konštatoval, že začatie reštrukturalizačného konania voči spoločnosti CEVA vo Francúzsku a prihlásenie pohľadávky vykonané Komisiou v rámci tohto reštrukturalizačného konania vyvolalo podľa francúzskeho práva, najmä podľa článku L. 622‑25‑1 francúzskeho Obchodného zákonníka, účinky v belgickom práve, a presnejšie, že toto prihlásenie pohľadávky prerušilo plynutie premlčacej lehoty na podanie návrhu Komisie, a tak tento návrh nebol v čase, keď bol podaný, premlčaný.
43
V druhom rade v bodoch 66 až 80 napadnutého rozsudku Všeobecný súd rozhodujúci vo veci samej overil, či sa Komisia mohla dôvodne odvolávať na správu OLAF‑u s cieľom požadovať od spoločnosti CEVA vrátenie všetkých súm, ktoré jej boli vyplatené v rámci plnenia zmluvy Seapura.
44
V tejto súvislosti Všeobecný súd na jednej strane v bodoch 70 a 71 tohto rozsudku konštatoval, že vyšetrovanie OLAF‑u týkajúce sa spoločnosti CEVA pozostávalo z dvoch častí, z ktorých prvá sa týkala priamych výdavkov a druhá štrukturálnych fondov, a týkalo sa dvoch typov správania, ktoré vyvolali podozrenie, a to po prvé falšovania výkazov o pracovnom čase zamestnancov a po druhé plagiátorstva vedeckých dokumentov v rámci rôznych projektov realizovaných spoločnosťou CEVA.
45
Na druhej strane Všeobecný súd v bodoch 72 až 74 uvedeného rozsudku konštatoval, že správa OLAF‑u nepreukázala existenciu plagiátu, keďže neoznačila vedecké dokumenty, ktoré boli v rámci plnenia tejto zmluvy údajne predmetom plagiátorstva. Naproti tomu Všeobecný súd zdôraznil, že táto správa dospela k záveru o existencii závažných finančných nezrovnalostí týkajúcich sa všetkých projektov zverených spoločnosti CEVA, vrátane projektu Seapura. Usúdil, že z toho vyplýva, že po prvé OLAF preukázal existenciu závažných finančných nezrovnalostí týkajúcich sa výkazov o pracovnom čase zamestnancov spoločnosti CEVA a po druhé že tieto výkazy boli úmyselne a systematicky sfalšované vo všetkých týchto projektoch. Všeobecný súd preto v bode 79 napadnutého rozsudku zamietol tvrdenie spoločnosti CEVA založené na údajnej neexistencii súvislosti medzi nezrovnalosťami konštatovanými v správe OLAF‑u a projektom Seapura.
46
V treťom rade Všeobecný súd v bodoch 81 až 88 napadnutého rozsudku skúmal vplyv trestných konaní na francúzskych súdoch, keďže CEVA na svoju obranu tvrdila, že Komisia nemôže založiť svoj návrh na údajnej podvodnej povahe správy grantu, ktorý jej bol poskytnutý, zatiaľ čo CEVA bola napokon zbavená obvinení z podvodu a sprenevery verejných finančných prostriedkov. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 87 tohto rozsudku usúdil, že článok 3 ods. 5 prílohy II k zmluve Seapura podmieňuje vrátenie príspevku Únie na projekt Seapura iba konštatovaním existencie podvodu alebo závažných finančných nezrovnalostí v rámci auditu bez toho, aby toto vrátenie záviselo od odsúdenia v trestnom konaní alebo od trestnoprávnej kvalifikácie predmetných skutkov. V bode 88 uvedeného rozsudku z toho vyvodil, že oslobodenie CEVA spod obvinení nemá vplyv na uplatnenie tohto zmluvného ustanovenia.
47
Vo štvrtom rade Všeobecný súd v bodoch 89 až 95 napadnutého rozsudku skúmal a zamietol tvrdenie spoločnosti CEVA založené na údajnom porušení zásady procesnej autonómie, keďže účinky konkurzného konania začatého vo Francúzsku podľa nej nemôžu vyvolávať účinky v belgickom práve. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 93 tohto rozsudku určil, že rozhoduje na základe arbitrážnej doložky vychádzajúcej z článku 272 ZFEÚ a že mu prináleží rozhodnúť spor na základe hmotného práva uplatniteľného na zmluvu, a najmä nariadenia č. 1346/2000, podľa ktorého určité ustanovenia francúzskeho Obchodného zákonníka vyvolávajú svoje účinky v belgickom práve. Všeobecný súd preto usúdil, že Komisia bola oprávnená odvolávať sa na základe nariadenia č. 1346/2000 na účinky konkurzného konania, začatého vo Francúzsku, v belgickom práve.
48
Na základe všetkých týchto dôvodov Všeobecný súd vyhovel návrhu Komisie a stanovil jej pohľadávku voči spoločnosti CEVA na sumu 168220,16 eura zvýšenú o úroky.
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
49
CEVA navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
50
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
potvrdil napadnutý rozsudok a
–
uložil spoločnosti CEVA povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
51
Na podporu svojho odvolania CEVA uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je v podstate založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd nesprávne určil premlčaciu lehotu na podanie žaloby Komisie, a druhý je v podstate založený na porušení zásady riadneho výkonu spravodlivosti.
O prvom odvolacom dôvode
52
Prvý odvolací dôvod smeruje proti bodom 42 až 59 napadnutého rozsudku a skladá sa zo štyroch častí.
O prvej časti prvého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
53
V prvej časti prvého odvolacieho dôvodu CEVA tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia rozhodnutím, že začiatkom premlčacej lehoty je dátum vydania oznámení o dlhu.
54
V prvom rade CEVA tvrdí, že Všeobecný súd v tejto súvislosti nesprávne vychádzal z článku 3 ods. 5 prílohy II k zmluve Seapura, hoci toto zmluvné ustanovenie sa týka len možnosti vykonať finančný audit.
55
V druhom rade CEVA usudzuje, že na jednej strane vzhľadom na článok 2 ods. 1 zmluvy Seapura a článok 7 ods. 2 prílohy II k tejto zmluve bola táto zmluva ukončená 12. októbra 2004. Na druhej strane v súlade s belgickým právom začína premlčacia lehota plynúť odo dňa vzniku práva podať žalobu, na ktoré sa vzťahuje táto lehota, pričom tento deň zodpovedá dňu, kedy mala byť splnená povinnosť, ktorá je predmetom žaloby.
56
Podľa spoločnosti CEVA teda správny výklad zmluvy Seapura a belgického práva musí viesť k záveru, že sporná pohľadávka sa stala splatnou po predložení výskumu, ktorý bol predmetom tejto zmluvy. CEVA dodáva, že podľa článku 7 ods. 6 prílohy II k zmluve Seapura mohla Komisia požadovať vrátenie finančného príspevku s prihliadnutím na povahu a výsledok vykonaných prác. Na základe týchto skutočností usudzuje, že začiatok desaťročnej premlčacej lehoty stanovenej belgickým právom musí byť stanovený na 13. októbra 2004, a tak táto lehota uplynula 13. októbra 2014.
57
CEVA tvrdí, že táto časť nepredstavuje novú argumentáciu, a tak je prípustná, pretože podobné tvrdenia uviedla pred Všeobecným súdom, ako vyplýva z jej vyjadrenia k žalobe a z bodov 48 až 58 jej dupliky v prvostupňovom konaní.
58
Komisia namieta neprípustnosť prvej časti prvého odvolacieho dôvodu, keďže CEVA na jednej strane pred Všeobecným súdom netvrdila, že začiatok plynutia premlčacej lehoty mal byť stanovený k ukončeniu zmluvy Seapura. Na druhej strane CEVA pred Všeobecným súdom podľa nej pripustila, že dátum, ku ktorému jej Komisia zaslala oznámenia o dlhu, zodpovedá dátumu, ku ktorému sa sporná pohľadávka stala splatnou, keďže premlčacia lehota začína plynúť nasledujúci deň po tomto dátume. Práve v tomto kontexte Všeobecný súd v bode 44 napadnutého rozsudku rozhodol, že „CEVA neuviedla konkrétne tvrdenie, ktoré by umožnilo preukázať, že pohľadávka sa stala splatnou pred 13. marcom 2009“.
59
Za predpokladu, že by sa rozhodlo, že prvá časť prvého odvolacieho dôvodu bude posúdená ako prípustná, Komisia tvrdí, že je v každom prípade nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
60
Je vhodné pripomenúť, že podľa článku 170 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora odvolaním nemožno meniť predmet sporu na Všeobecnom súde. Podľa ustálenej judikatúry je právomoc Súdneho dvora v rámci odvolania obmedzená na posúdenie právneho rozhodovania o žalobných dôvodoch a tvrdeniach prejednávaných na prvom stupni. Účastník konania teda nemôže pred Súdnym dvorom po prvýkrát vzniesť výhradu, ktorú neuviedol v konaní pred Všeobecným súdom, pretože tým by sa mu umožnilo predložiť Súdnemu dvoru, ktorého právomoc v oblasti odvolacieho konania je obmedzená, spor v širšom rozsahu, ako bol ten, o ktorom rozhodoval Všeobecný súd (rozsudok zo 16. marca 2023, Komisia/Jiangsu Seraphim Solar System a Rada/Jiangsu Seraphim Solar System a Komisia, C‑439/20 P a C‑441/20 P, EU:C:2023:211, bod 83, ako aj citovaná judikatúra).
61
V prejednávanej veci CEVA tvrdí, že vo svojom vyjadrení k žalobe sa zaoberala „problematikou začiatku premlčacej lehoty“ a že „detailne vypracovala“ svoje odôvodnenie v bodoch 48 až 58 svojho „vyjadrenia k návrhu“, a tak na Všeobecnom súde uviedla žalobný dôvod týkajúci sa premlčania návrhu Komisie.
62
V tejto súvislosti treba konštatovať, že taká argumentácia, aká je uvedená v rámci tejto časti odvolacieho dôvodu, nevyplýva zo žiadnej z písomností spoločnosti CEVA predložených Všeobecnému súdu.
63
CEVA totiž v bodoch 48 až 56 svojho vyjadrenia k žalobe, ako aj v bodoch 48 až 58 svojej dupliky tvrdila, že sporná pohľadávka bola premlčaná z dôvodu, že na rozdiel od tvrdenia Komisie nemožno pripustiť žiadne prerušenie premlčacej lehoty. Naproti tomu CEVA nespochybnila, že začiatok tejto lehoty zodpovedal dátumu vydania oznámení o dlhu.
64
CEVA v bode 56 svojho vyjadrenia k žalobe a v bode 58 svojej dupliky naopak výslovne uviedla, že „v konečnom dôsledku treba na oznámenia o dlhu z 12. marca 2009 hľadieť tak, že sa nimi začína desaťročná premlčacia lehotu podľa belgického práva“.
65
Z toho vyplýva, že odvolací dôvod v tejto prvej časti, založený na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd tým, že pri určení začiatku premlčacej lehoty vychádzal z dátumu vydania oznámení o dlhu, a nie z dátumu ukončenia zmluvy, predstavuje nový odvolací dôvod.
66
Za týchto podmienok treba konštatovať, že prvá časť prvého odvolacieho dôvodu je neprípustná.
O druhej časti prvého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
67
CEVA tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, a to tým, že v bodoch 39 až 44 napadnutého rozsudku rozhodol, že zmluvná pohľadávka mohla vzniknúť na základe oznámenia o dlhu.
68
V tejto súvislosti CEVA tvrdí, že v súlade s judikatúrou súdov Únie oznámenia o dlhu jednak nie sú napadnuteľnými správnymi rozhodnutiami ani exekučnými titulmi a jednak Komisia nemá v rámci svojich zmluvných vzťahov právo prijímať voči svojim zmluvným partnerom jednostranné akty rozhodovacej povahy. CEVA z toho vyvodzuje, že Komisia nemohla prijať jednostranný akt smerujúci k vymáhaniu zmluvnej pohľadávky bez toho, aby existenciu takejto pohľadávky najprv uznal príslušný súd.
69
Komisia odpovedá, že druhú časť prvého odvolacieho dôvodu spoločnosti CEVA treba zamietnuť ako neprípustnú a v každom prípade ako nedôvodnú.
– Posúdenie Súdnym dvorom
70
Treba konštatovať, že odvolateľka v tejto časti tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že za začiatok premlčacej lehoty týkajúcej sa spornej pohľadávky zvolil dátum po 13. októbri 2004.
71
Ako však bolo uvedené v bodoch 63 a 64 tohto rozsudku, žalobkyňa pred Všeobecným súdom nespochybnila, ale naopak pred ním pripustila, že začiatok tejto lehoty zodpovedá dátumu vydania oznámení o dlhu, teda 12. marcu 2009.
72
Preto odvolací dôvod založený v tejto druhej časti na tom, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že neusúdil, že uvedená lehota začala plynúť pred týmto posledným uvedeným dátumom, predstavuje nový odvolací dôvod.
73
Z toho vyplýva, že druhú časť prvého odvolacieho dôvodu treba tiež zamietnuť ako neprípustnú.
O tretej časti prvého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
74
CEVA v prvom rade tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, a to tým, že rozhodol, že premlčacia lehota spornej pohľadávky bola prerušená prihlásením pohľadávky v rámci reštrukturalizačného konania.
75
V tejto súvislosti CEVA spochybňuje existenciu spornej pohľadávky, ktorú Komisia nemôže preukázať jednoduchým predložením oznámení o dlhu alebo prihlásením pohľadávky. CEVA pripomína, že táto pohľadávka bola zamietnutá uznesením konkurzného sudcu z 11. septembra 2017, spomenutým v bode 33 tohto rozsudku, a tvrdí, že Komisia na príslušnom súde nepreukázala svoju pohľadávku. Okrem toho toto prihlásenie pohľadávky v rámci reštrukturalizačného konania začatého vo Francúzsku nemá podľa spoločnosti CEVA vplyv na premlčanie návrhu na náhradu škody v adhéznom konaní upraveného belgickým právom. Všeobecný súd sa podľa nej dopustil nesprávneho právneho posúdenia konštatovaním, že nariadenie č. 1346/2000 umožňuje prerušenie premlčacej lehoty týkajúcej sa pohľadávky, ktorá nebola splatná v čase začatia reštrukturalizačného konania.
76
CEVA vo svojej replike napokon tvrdí, že aj keby sa pripustilo, že začatie reštrukturalizačného konania môže prerušiť premlčaciu lehotu, akt prerušujúci plynutie premlčacej lehoty musí vyplývať z formálneho vyzvania zo strany veriteľa, ktoré nemôžu, ako je to v prejednávanej veci, predstavovať oznámenia o dlhu.
77
Konanie o reštrukturalizácii bolo okrem toho začaté až 22. júna 2016, zatiaľ čo pohľadávka Komisie bola premlčaná v priebehu roka 2014. Z toho podľa spoločnosti CEVA vyplýva, že prihlásenie pohľadávky Komisiou v rámci tohto konania nemohlo prerušiť premlčaciu lehotu, pretože táto lehota ku dňu tohto prihlásenia už uplynula.
78
Okrem toho podľa spoločnosti CEVA sa Všeobecný súd tým, že usúdil, že premlčanie bolo prerušené prostredníctvom predvolania na francúzske trestné súdy, ktoré bolo voči nej vydané, dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keďže „belgické právo nestanovuje prerušenie premlčacích lehôt ani uplatnenie belgických lehôt na podanie návrhu na náhradu škody v konaniach začatých v inom štáte“.
79
CEVA totiž uvádza, že z judikatúry Cour de cassation (Kasačný súd, Belgicko) vyplýva, že prerušenie prostredníctvom predvolania na súd môže priniesť prospech len tomu, kto je pôvodcom prerušujúceho aktu. V danej veci sa na francúzsky trestný súd neobrátila Komisia, ale francúzska prokuratúra. Z tejto judikatúry tiež vyplýva, že predvolaním sa prerušuje premlčacia lehota „vo vzťahu k návrhu, ktorý sa podáva, a k návrhu, ktorého predmet je prakticky zahrnutý do predvolania“, čo si vyžaduje zohľadniť predmet návrhu. V danej veci boli pritom predmetom návrhu na náhradu škody v adhéznom konaní vo Francúzsku obvinenia z podvodu a sprenevery verejných finančných prostriedkov, zatiaľ čo návrh Komisie sa týkal vrátenia grantov poskytnutých spoločnosti CEVA.
80
CEVA napokon uvádza, že v súlade s belgickým právom sa prerušenie premlčacej lehoty v každom prípade považuje za neplatné, ak sa žiadosť navrhovateľa zamietne. Návrh Komisie na náhradu škody v adhéznom konaní pred francúzskymi trestnými súdmi bol pritom zamietnutý.
81
Komisia tvrdí, že tretia časť prvého odvolacieho dôvodu je sčasti neprípustná a sčasti nedôvodná.
82
V tejto súvislosti spochybňuje výklad článku L. 622‑25‑1 francúzskeho Obchodného zákonníka, ktorého sa pridŕža CEVA.
83
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd správne konštatoval, že prihlásenie pohľadávky vykonané v rámci reštrukturalizačného konania malo podľa článku 16 nariadenia č. 1346/2000 účinok prerušenia vo všetkých členských štátoch. Komisia v každom prípade tvrdí, že belgické právo priznáva rovnaký prerušujúci účinok prihláseniu pohľadávky.
84
Pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti CEVA, podľa ktorého Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že predvolanie na francúzske trestné súdy, ktoré jej bolo doručené, prerušilo plynutie premlčacej lehoty, Komisia tvrdí, že je neprípustné, pretože Všeobecný súd o tejto otázke nerozhodol.
85
Subsidiárne Komisia tvrdí, že premlčanie spornej pohľadávky bolo prerušené podaním poškodenej strany Európskej únie na francúzskom trestnom súde v roku 2011 a toto prerušenie trvalo do 23. augusta 2017, keď bolo trestné konanie skončené.
– Posúdenie Súdnym dvorom
86
Pokiaľ ide v prvom rade o argumentáciu spoločnosti CEVA, podľa ktorej sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia konštatovaním, že predvolaním na francúzske trestné súdy, ktoré bolo voči nej vydané, bola prerušená premlčacia lehota, treba konštatovať, že táto argumentácia vychádza z nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku.
87
Všeobecný súd totiž po tom, čo v bodoch 52 až 59 napadnutého rozsudku konštatoval, že prihlásenie pohľadávky Komisie v rámci reštrukturalizačného konania prerušilo premlčanie tejto pohľadávky, nerozhodol o otázke, či bolo toto premlčanie prerušené aj predvolaním spoločnosti CEVA na francúzske súdy.
88
V druhom rade, pokiaľ ide o argumentáciu spoločnosti CEVA týkajúcu sa prerušenia premlčacej lehoty prihlásením pohľadávky Komisie v rámci reštrukturalizačného konania, treba uviesť, že Všeobecný súd najprv v bode 52 napadnutého rozsudku konštatoval, že Tribunal de commerce de Saint‑Brieuc (Obchodný súd Saint‑Brieuc) začal 22. júna 2016 reštrukturalizačné konanie voči spoločnosti CEVA a že 15. septembra 2016 Komisia v rámci tohto konania prihlásila svoju pohľadávku.
89
Všeobecný súd ďalej v bode 53 napadnutého rozsudku na jednej strane konštatoval, že z článku L. 622‑24 francúzskeho Obchodného zákonníka vyplýva, že všetci veritelia, ktorých pohľadávka vznikla pred vydaním rozsudku o začatí reštrukturalizačného konania, s výnimkou zamestnancov, musia odo dňa uverejnenia rozhodnutia o začatí konania zaslať prihlášku svojich pohľadávok reštrukturalizačnému správcovi. Na druhej strane v bode 54 tohto rozsudku uviedol, že podľa článku L. 622‑25‑1 tohto zákonníka prihlásenie pohľadávky prerušuje plynutie premlčacej lehoty až do skončenia konania, oslobodzuje od povinnosti zaslať akúkoľvek formálnu výzvu a považuje sa za úkon vymáhania.
90
Všeobecný súd napokon v bode 55 napadnutého rozsudku na jednej strane konštatoval, že nariadenie č. 1346/2000 je priamo uplatniteľné. Na druhej strane v bode 56 tohto rozsudku v podstate usúdil, že podľa tohto nariadenia po prvé právo štátu, v ktorom sa konanie začne, stanoví podmienky konkurzného konania, jeho vedenie a uzavretie, po druhé každé rozhodnutie o začatí konkurzného konania vydané súdom členského štátu sa uznáva vo všetkých ostatných členských štátoch od chvíle, keď nadobudne účinnosť v členskom štáte, v ktorom sa konanie začne, a po tretie rozhodnutie o začatí konania má bez akýchkoľvek ďalších formálnych požiadaviek v akomkoľvek inom členskom štáte rovnaké účinky ako podľa práva štátu, v ktorom sa konanie začne.
91
Všeobecný súd z toho v bode 57 napadnutého rozsudku vyvodil, že začatie reštrukturalizačného konania vo Francúzsku a prihlásenie pohľadávky Komisiou vyvolali podľa francúzskeho práva účinky v belgickom práve, a presnejšie, že prerušili premlčanie tejto pohľadávky.
92
Všeobecný súd sa tým nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.
93
Na jednej strane totiž argumentácia spoločnosti CEVA, podľa ktorej mala byť pohľadávka Komisie na účely prerušenia premlčania preukázaná súdom, nemá oporu v znení článku L. 622‑25‑1 francúzskeho Obchodného zákonníka, podľa ktorého na prerušenie premlčania postačuje jednoduché prihlásenie pohľadávky v rámci reštrukturalizačného konania.
94
Na druhej strane tvrdenie spoločnosti CEVA, podľa ktorého nariadenie č. 1346/2000 nemôže vyvolávať účinky v belgickom práve, nemôže uspieť.
95
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že podľa článku 288 ZFEÚ má nariadenie všeobecnú platnosť. Je záväzné vo svojej celistvosti a je priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
96
V treťom a poslednom rade v súvislosti s tvrdením odvolateľky, že k prihláseniu pohľadávky v rámci reštrukturalizačného konania v roku 2016 došlo po tom, čo bola pohľadávka Únie 13. októbra 2014 premlčaná, z odpovede na prvú a druhú časť tohto odvolacieho dôvodu vyplýva, že táto výhrada je neprípustná.
97
Z tohto vyplýva, že tretia časť prvého odvolacieho dôvodu musí byť zamietnutá ako čiastočne neprípustná a čiastočne nedôvodná.
O štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
98
CEVA tvrdí, že Všeobecný súd sa tým, že konštatoval existenciu pohľadávky Komisie a stanovil jej výšku, dopustil nesprávneho právneho posúdenia. CEVA tvrdí, že francúzske právo zakazuje všetkým veriteľom subjektu, voči ktorému je vedené reštrukturalizačné konanie, aby po začatí tohto konania individuálne súdne vymáhali svoje pohľadávky. CEVA z toho vyvodzuje, že „vzhľadom na francúzske konkurzné právo nemôže byť [napadnutý rozsudok] prijatý francúzskym súdom, pretože prihlásená pohľadávka je neskoršia“.
99
Komisia usudzuje, že táto časť nie je dôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
100
Stačí konštatovať, že Všeobecný súd neuložil spoločnosti CEVA v tomto zmysle žiadnu povinnosť.
101
Z bodu 95 napadnutého rozsudku, ako aj z bodu 1 jeho výroku totiž vyplýva, že Všeobecný súd sa obmedzil na konštatovanie existencie spornej pohľadávky Komisie a stanovil jej výšku na sumu 168220,16 eura vyjadrenú ako istinu zvýšenú o úroky, pričom spoločnosti CEVA neuložil povinnosť zaplatiť túto pohľadávku. Tvrdenie spoločnosti CEVA je preto založené na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku.
102
Za týchto podmienok treba zamietnuť štvrtú časť prvého odvolacieho dôvodu, a teda prvý odvolací dôvod v celom rozsahu.
O druhom odvolacom dôvode
103
Tento druhý odvolací dôvod sa delí na štyri časti.
O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
104
CEVA tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 70 až 80 napadnutého rozsudku nesprávne usúdil, že CEVA sa pri plnení zmluvy Seapura dopustila finančných nezrovnalostí. V tejto súvislosti CEVA s odkazom na presnú časť správy správy OLAF‑u tvrdí, že z tejto správy vyplýva, že výhrada finančných nezrovnalostí nebola vo vzťahu k nej v súvislosti s projektom Seapura preukázaná. Tvrdí, že závery danej správy týkajúce sa takýchto nezrovnalostí sa netýkali zmluvy Seapura, ale dvoch iných zmlúv, pričom granty poskytnuté na základe týchto zmlúv boli vrátené Komisii.
105
CEVA vo svojej replike na jednej strane dodáva, že žiadne spisové podklady neumožňujú preukázať existenciu falšovania výkazov o pracovnom čase zamestnancov, pokiaľ ide o projekt Seapura. Na druhej strane z uvedenej správy podľa nej tiež vyplýva, že na rozdiel od toho, čo jej vytýka Komisia, neboli vedecké dokumenty v rámci plnenia zmluvy Seapura predmetom plagiátorstva z jej strany.
106
Komisia usudzuje, že prvá časť druhého odvolacieho dôvodu je nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
107
Ako konštatoval Všeobecný súd v bode 71 napadnutého rozsudku, správa OLAF‑u obsahovala dve časti, z ktorých prvá sa týkala priamych výdavkov a druhá štrukturálnych fondov, a vzťahovala sa na dva typy správania, a to jednak na falšovanie výkazov o pracovnom čase zamestnancov a jednak na plagiátorstvo vedeckých dokumentov.
108
Všeobecný súd v bodoch 74 a 75 napadnutého rozsudku spresnil, že správa OLAF‑u síce nepreukázala tvrdenie o plagiátorstve vedeckých dokumentov v rámci projektu Seapura, dospela však k záveru, že CEVA sfalšovala výkazy o pracovnom čase svojich zamestnancov, „najmä v prípade európskych projektov, s cieľom uvoľniť čo najviac finančných prostriedkov pridelených na každý projekt“.
109
Na základe analýzy rôznych častí správy OLAF‑u Všeobecný súd dospel k záveru o existencii závažných finančných nezrovnalostí týkajúcich sa všetkých projektov zverených spoločnosti CEVA vrátane projektu Seapura.
110
V tejto súvislosti treba konštatovať, že v argumentácii spoločnosti CEVA v rámci tejto časti odvolacieho dôvodu, pokiaľ ide o pasáž citovanú zo správy OLAF‑u, sa v prípade zmluvy Seapura zamieňa oslobodenie spod obvinení týkajúcich sa tvrdenia o plagiátorstve s údajným všeobecným oslobodením od akejkoľvek nezrovnalosti. V každom prípade CEVA touto argumentáciou v skutočnosti navrhuje, aby Súdny dvor nahradil posúdenie skutkového stavu vykonané Všeobecným súdom svojím vlastným posúdením.
111
V súlade s článkom 256 ods. 1 ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa pritom odvolanie obmedzuje na právne otázky. Zistenie a posúdenie relevantných skutočností, ako aj hodnotenie dôkazov je vo výlučnej právomoci Všeobecného súdu. Posúdenie týchto skutočností a dôkazov teda nepredstavuje, s výnimkou prípadu ich skreslenia, právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania [rozsudok z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping), C‑48/22 P, EU:C:2024:726, bod 61 a citovaná judikatúra].
112
Keďže nebolo predložené tvrdenie o skreslení skutkového stavu ani nebolo takéto skreslenie preukázané, treba prvú časť druhého odvolacieho dôvodu zamietnuť ako neprípustnú.
O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu
113
V druhej časti svojho druhého odvolacieho dôvodu CEVA tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu riadneho výkonu spravodlivosti, ktorej sa týka článok 41 Charty základných práv Európskej únie, keďže v bode 72 napadnutého rozsudku konštatoval, že „horizontálna povaha oblasti vyšetrovania OLAF‑u nevyhnutne zahŕňala zmluvu Seapura“, hoci ďalej uznal, že zo správy OLAF‑u vyplýva, že tvrdenie o plagiátorstve vedeckých dokumentov nebolo v súvislosti s touto zmluvou preukázané.
114
CEVA tak usudzuje, že Všeobecný súd sa pri svojom preskúmaní posúdenia správy OLAF‑u vykonaného Komisiou obmedzil na všeobecný výklad tejto správy, a tak porušil zásadu riadneho výkonu spravodlivosti, ktorá mu ukladala povinnosť starostlivo skúmať všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci, zatiaľ čo z primeraného výkladu uvedenej správy vyplýva, že zistené nezrovnalosti nesúviseli so zmluvou Seapura.
115
Komisia tvrdí, že táto časť je neprípustná a v každom prípade nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
116
V tejto časti CEVA vytýka Všeobecnému súdu, že v bodoch 70 až 80 napadnutého rozsudku vykonal všeobecný, a preto nesprávny výklad správy OLAF‑u, pričom starostlivo neskúmal všetky relevantné skutočnosti prejednávanej veci. Touto argumentáciou sa táto účastníčka konania v skutočnosti snaží dosiahnuť, aby Súdny dvor nahradil posúdenie Všeobecného súdu svojím vlastným posúdením skutkového stavu, aké by vyplynulo zo skúmania tejto správy.
117
Ako však bolo uvedené v bode 111 tohto rozsudku, posúdenie skutkového stavu a dôkazov nepredstavuje, s výnimkou prípadu ich skreslenia, o ktorom nebolo predložené žiadne tvrdenie a ktoré v každom prípade nie je preukázané, právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolania.
118
Druhú časť druhého odvolacieho dôvodu treba preto zamietnuť ako neprípustnú.
O tretej časti druhého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
119
CEVA tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Komisia bola veriteľkou sumy 168220,16 eura, pričom nezohľadnil skutočnosť, že francúzske trestné súdy ju oslobodili spod obvinení z podvodu a sprenevery verejných finančných prostriedkov a s konečnou platnosťou zamietli návrhy Komisie ako poškodenej strany. Tieto rozhodnutia majú právnu silu rozhodnutej veci na vnútroštátnej úrovni, a tak zásady ekvivalencie, efektivity, ako aj právnej istoty bránia tomu, aby boli takéto rozhodnutia spochybnené na základe práva Únie.
120
Komisia považuje túto časť za neprípustnú, keďže CEVA nešpecifikuje body napadnutého rozsudku, na ktoré sa odvoláva. Táto časť je podľa nej v každom prípade neúčinná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
121
Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora sa v právnych dôvodoch a právnych tvrdeniach presne označia časti odôvodnenia rozhodnutia Všeobecného súdu, ktoré sa napádajú. Podľa ustálenej judikatúry sa tak v odvolaní musí presne uviesť, ktoré časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, sa napádajú, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh osobitným spôsobom podporujú, pod hrozbou neprípustnosti odvolania alebo dotknutého odvolacieho dôvodu (rozsudok z 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisia, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 87 a citovaná judikatúra).
122
CEVA síce neuvádza body napadnutého rozsudku, ktoré napáda, keďže však tento rozsudok obsahuje podnadpis „O trestných konaniach pred francúzskymi súdmi“, je zjavné, že táto argumentácia smeruje proti bodom 85 až 88 uvedeného rozsudku.
123
V tejto súvislosti Všeobecný súd najprv v bode 85 napadnutého rozsudku pripomenul, že v rámci zmluvy, akou je zmluva Seapura, samotné konštatovanie existencie podvodov alebo závažných finančných nezrovnalostí pri audite stačí na založenie práva Komisie požadovať vrátenie súm, ktoré poskytla. Ďalej v rámci svojho nezávislého posúdenia skutkového stavu v bode 86 tohto rozsudku usúdil, že falšovanie výkazov o pracovnom čase zamestnancov, ako bolo konštatované v správe OLAF‑u, predstavuje prinajmenšom závažnú finančnú nezrovnalosť. V bode 87 uvedeného rozsudku ďalej v podstate rozhodol, že článok 3 ods. 5 prílohy II k zmluve Seapura priznáva Komisii právo požadovať vrátenie predmetného príspevku Únie iba na základe konštatovania existencie podvodov alebo závažných finančných nezrovnalostí bez toho, aby toto právo podliehalo podmienke, že takéto správanie bolo okrem iného predmetom odsúdenia alebo trestnoprávnej kvalifikácie.
124
Napokon v bode 88 napadnutého rozsudku Všeobecný súd na základe týchto posúdení rozhodol, že zbavenie spoločnosti CEVA obvinení z podvodu a sprenevery verejných finančných prostriedkov vnútroštátnym trestným súdom nemá vplyv na právo Komisie požadovať vrátenie dotknutého grantu na základe článku 3 ods. 5 prílohy II k zmluve Seapura.
125
Pri takejto úvahe nedošlo k žiadnemu nesprávnemu právnemu posúdeniu. Na rozdiel od toho, čo implicitne tvrdí odvolateľka, sa francúzske trestné súdy nevyjadrili k existencii „závažných finančných nezrovnalostí“ v zmysle tohto ustanovenia, keďže tento zmluvný pojem nemožno zamieňať s kvalifikáciou podvodu alebo sprenevery verejných finančných prostriedkov zodpovedajúcou obvineniam, ktorých bola odvolateľka zbavená.
126
V dôsledku toho treba tretiu časť druhého odvolacieho dôvodu zamietnuť ako nedôvodnú.
O štvrtej časti druhého odvolacieho dôvodu
– Argumentácia účastníkov konania
127
CEVA tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu procesnej autonómie, keďže za súčasného stavu práva Únie sa osoby podliehajúce súdnej právomoci nemôžu odvolávať na právo jedného členského štátu pred súdmi iného členského štátu. Všeobecný súd teda podľa nej nesprávne zamietol jej tvrdenie, podľa ktorého sa Komisia nemohla odvolávať na konania začaté vo Francúzsku na základe francúzskeho práva, zatiaľ čo zmluva Seapura stanovuje uplatnenie belgického práva a výlučnú právomoc súdov Únie.
128
Komisia usudzuje, že CEVA neuvádza, aké nesprávne právne posúdenie napadnutý rozsudok obsahuje, a tak treba túto časť zamietnuť ako neprípustnú.
129
V každom prípade je podľa nej štvrtá časť druhého odvolacieho dôvodu nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
130
Najprv treba uviesť, že CEVA síce neuvádza body napadnutého rozsudku, ktoré napáda, keďže však tento rozsudok obsahuje podnadpis „O zásade procesnej autonómie“, je zjavné, že táto argumentácia smeruje proti bodom 92 až 95 uvedeného rozsudku.
131
Pokiaľ ide o vec samu, treba na jednej strane uviesť, ako bolo pripomenuté v bodoch 94 a 95 tohto rozsudku, že podľa článku 288 ZFEÚ má nariadenie č. 1346/2000 všeobecnú platnosť, je záväzné vo svojej celistvosti a je priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
132
Na druhej strane uplatnenie zásady procesnej autonómie predpokladá neexistenciu právnej úpravy Únie v tejto oblasti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. marca 2021, Bălgarska Narodna Banka, C‑501/18, EU:C:2021:249, bod 116 a citovanú judikatúru), a tak v prejednávanej veci nemožno namietať žiadne porušenie tejto zásady.
133
Všeobecný súd preto neporušil zásadu procesnej autonómie tým, že v bode 93 napadnutého rozsudku konštatoval, že uplatniteľnosť belgického práva na zmluvu Seapura nemá vplyv na priamu uplatniteľnosť nariadenia č. 1346/2000, podľa ktorého majú niektoré ustanovenia francúzskeho Obchodného zákonníka svoje účinky v belgickom práve.
134
Štvrtú časť druhého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú, a v dôsledku toho zamietnuť druhý odvolací dôvod v celom rozsahu.
135
Keďže žiadny z odvolacích dôvodov uvedených spoločnosťou CEVA na podporu jej odvolania neuspel, treba toto odvolanie v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
136
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania.
137
V súlade s článkom 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľným na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
138
Keďže Komisia navrhla uložiť spoločnosti CEVA povinnosť nahradiť trovy konania a táto spoločnosť nemala úspech vo svojom odvolaní, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania súvisiace s týmto konaním a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Spoločnosť Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) znáša svoje vlastné trovy konania súvisiace s konaním o odvolaní a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.