62005CJ0027_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑27/05,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Finanzgericht Hamburg (Nemecko) z 5. januára 2005 a doručený Súdnemu dvoru 27. januára 2005, ktorý súvisí s konaním:
Elfering Export GmbH
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Schiemann, K. Lenaerts, E. Juhász (spravodajca) a E. Levits,
generálna advokátka: C. Stix-Hackl,
tajomník: C. Strömholm, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. januára 2006,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– Elfering Export GmbH, v zastúpení: O. Wenzlaff a U. Schrömbges, Rechtsanwälte,
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, v zastúpení: S. Plenter, splnomocnená zástupkyňa,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. C. Schieferer, splnomocnený zástupca,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke sa týka výkladu článku 5 ods. 4 a článku 51 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 102, s. 11; Mim. vyd. 03/025, s. 129, a korigendum v Ú. v. ES L 180, 1999, s. 53, ďalej len „nariadenie č. 800/1999“).
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Elfering Export GmbH (ďalej len „Elfering Export“) a Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (nemecký colný úrad, ďalej len „Hauptzollamt“) týkajúceho sa sankcie, ktorú Hauptzollamt uložil Elfering Export v dôsledku žiadosti o vývoznú náhradu.
Právny rámec Spoločenstva
3. Odôvodnenia č. 4, 12, 63 a 64 nariadenia č. 800/1999 znejú:
„keďže v zmysle tohto nariadenia je deň vývozu dňom, v priebehu ktorého colné orgány prijmú akt, prostredníctvom ktorého deklarant dáva najavo svoju ochotu uskutočniť vývoz výrobkov, v súvislosti s ktorými sa snaží získať výhodu vo forme vývoznej náhrady; keďže takýto akt je určený na upozornenie najmä colných orgánov na skutočnosť, že plánovaná operácia sa vykonáva za finančnej pomoci spoločenstva, aby tieto colné orgány vykonali zodpovedajúce kontroly; keďže v čase prijatia výrobky prechádzajú pod colný dohľad, až kým nie sú skutočne vyvezené; keďže tento dátum slúži ako odkaz pri stanovovaní množstva, povahy a vlastností vyvážaných výrobkov;
…
keďže úpravy ustanovené v tomto nariadení môžu byť použité len na výrobky, ktoré sú vo voľnom obehu a ktoré, kde to prichádza do úvahy, pochádzajú zo spoločenstva;…
…
keďže pravidlá spoločenstva ustanovujú poskytovanie vývozných náhrad výlučne na základe objektívnych kritérií, najmä čo sa týka množstva, povahy a vlastností vyvážaného výrobku a geografického miesta určenia; keďže na základe skúseností by bolo potrebné zintenzívniť opatrenia na boj proti nepresnostiam, a najmä podvodom škodiacim rozpočtu spoločenstva; keďže na tento účel by bolo potrebné prijať ustanovenia na opätovné získanie čiastok vyplatených navyše a sankcie, ktoré by viedli vývozcov k tomu, aby dodržiavali pravidlá spoločenstva;
…
keďže na zabezpečenie správneho fungovania systému vývozných náhrad by sa mali sankcie uplatňovať bez ohľadu na povahu zavinenia; keďže je však aj napriek tomu vhodné v určitých prípadoch upustiť od sankcií, najmä ak ide o evidentnú chybu uznanú príslušným orgánom, a ustanoviť prísnejšie sankcie v prípadoch, kde sa preukáže úmysel; keďže tieto opatrenia sú nevyhnutné a mali by byť úmerné, dostatočne odrádzajúce a jednotne uplatňované vo všetkých členských štátoch“.
4. Článok 5 tohto nariadenia stanovuje:
„1. Výraz deň vývozu znamená deň, keď colné orgány prijmú vývozné colné vyhlásenie, v ktorom je uvedené, že sa má uplatniť náhrada.
2. Dátum prijatia vývozného colného vyhlásenia je rozhodujúci pre určenie:
a) uplatniteľnej sadzby náhrady v prípadoch, ak sadzba nie je stanovená vopred;
b) úprav sadzby náhrady, ktoré sa majú vykonať, ak je sadzba náhrady stanovená vopred;
c) množstva, povahy a charakteristiky vyvážaného výrobku.
3. Každý iný akt majúci rovnaký právny účinok ako prijatie vývozného colného vyhlásenia sa považuje za rovnocenný takémuto prijatiu.
4. Dokument použitý pri vývoze na preukázanie toho, že sú splnené podmienky na získanie náhrady, musí obsahovať všetky informácie potrebné na výpočet náhrady, najmä:
a) pri výrobkoch:
– opis výrobku, kde to prichádza do úvahy, tak zjednodušený, v súlade s nomenklatúrou pre vývozné náhrady, spolu s číselným znakom nomenklatúry pre náhrady a v prípade potreby pre výpočet náhrady, aj zloženie príslušných výrobkov alebo odkaz na zloženie výrobkov,
– čistú hmotnosť výrobkov, alebo kde to prichádza do úvahy, množstvo vyjadrené v jednotkách miery, ktoré sa má použiť pri výpočte náhrady;
b) v prípade tovaru sa uplatnia ustanovenia nariadenia (ES) č. 1222/94.
…“
5. Článok 11 tohto nariadenia znie takto:
„1. Náhrady sa poskytujú len na výrobky, ktoré bez ohľadu na colnú situáciu týkajúcu sa balenia:
– pochádzajú zo spoločenstva a sú vo voľnom obehu v spoločenstve alebo
– sú vo voľnom obehu v spoločenstve, alebo
– sú vo voľnom obehu v spoločenstve, náhrada je v tomto prípade obmedzená čiastkou vo výške dovozného poplatku vybraného v čase dovozu.
Legislatívne ustanovenia o spoločnej organizácii trhu s príslušným výrobkom určujú podmienky uplatniteľné na výrobok so zreteľom na prvý pododsek.
2. Ak je náhrada poskytnutá za podmienky, že výrobok pochádza zo spoločenstva, vývozcovia musia deklarovať pôvod, ako je definovaný v druhom a treťom pododseku, v súlade s platnými pravidlami spoločenstva.
Na účely poskytnutia náhrady výrobky pochádzajú zo spoločenstva, ak boli úplne získané v spoločenstve alebo ak boli podrobené poslednému podstatnejšiemu prepracovaniu, alebo pretvoreniu v spoločenstve v súlade s ustanoveniami článku 23 alebo 24 nariadenia (EHS) č. 2913/92.
Bez toho, aby bol dotknutý odsek 5, podmienky na získanie náhrady nespĺňajú výrobky získané z:
– materiálov pochádzajúcich zo spoločenstva a
– poľnohospodárskych materiálov, na ktoré sa vzťahujú nariadenia uvedené v článku 1, dovezených z tretích krajín, ktoré neprešli podstatnejším prepracovaním v spoločenstve.
…
4. Vyhlásenia podľa odsekov 2 a 3 sa overia rovnakým spôsobom ako ostatné informácie vo vývoznom colnom vyhlásení.
…“
6. Článok 51 nariadenia č. 800/1999 stanovuje:
„1. Ak sa zistí, že vývozca s cieľom získať vývoznú náhradu požiadal o náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu, náhrada splatná pre príslušný vývoz sa rovná náhrade uplatniteľnej na výrobky skutočne vyvezené, znížené o:
a) polovicu rozdielu medzi požadovanou náhradou a náhradou uplatniteľnou na skutočný vývoz;
b) dvojnásobok rozdielu medzi požadovanou náhradou a uplatniteľnou náhradou, ak vývozca úmyselne poskytne nepravdivé informácie.
2. Za požadovanú náhradu sa považuje čiastka vypočítaná na základe informácií poskytnutých podľa článku 5 alebo 26 ods. 2. Ak sa náhrada mení podľa miesta určenia, diferencovaná časť požadovanej náhrady sa vypočíta za pomoci podrobných údajov o množstve, hmotnosti, a mieste určenia poskytnutých podľa článku 49.
3. Pokuta [sankcia – neoficiálny preklad ] ustanovená v odseku 1 bode a) sa neuplatní:
a) v prípadoch vyššej moci;
b) vo výnimočných prípadoch, ak vývozca z vlastnej iniciatívy okamžite po tom, ako sa dozvie, že požadovaná náhrada je vyššia ako tá, na ktorú má nárok, písomne oznámi túto skutočnosť príslušnému orgánu, pokiaľ príslušný orgán neinformoval vývozcu, že má v úmysle preskúmať žiadosť, alebo ak sa vývozca inak nedozvedel o tomto úmysle, alebo ak príslušný orgán zistil, že požadovaná náhrada bola nesprávna [už zistil nezrovnalosť pri požadovanej náhrade – neoficiálny preklad ];
c) v prípadoch jasnej chyby týkajúcej sa požadovanej náhrady, uznanej príslušnými orgánmi;
d) v prípadoch, ak je požadovaná náhrada v súlade s nariadením (ES) č. 1222/94, najmä jeho článkom 3 ods. 2, a je vypočítaná na základe priemerných množstiev za určité obdobie;
e) v prípadoch úprav hmotnosti, pokiaľ je rozdiel v hmotnosti spôsobený použitou metódou váženia.
4. Ak je výsledkom zníženia ustanoveného v odseku 1 bodov a) a b) záporná hodnota, vývozca musí zaplatiť túto zápornú čiastku.
5. Ak príslušné orgány zistia, že požadovaná náhrada je nesprávna a vývoz sa neuskutočnil, následkom čoho náhrada nemôže byť znížená, vývozca musí zaplatiť sankciu podľa odseku 1, bodu a) alebo b), ktorá by sa uplatnila, ak by sa vývoz uskutočnil. Ak sa sadzba náhrady mení podľa miesta určenia, na výpočet požadovanej náhrady a uplatniteľnej náhrady sa použije najnižšia kladná sadzba alebo sadzba vyplývajúca z údajov o mieste určenia podľa článku 24 ods. 2 alebo 26 ods. 4, ak je táto vyššia, s výnimkou prípadov, ak je stanovené povinné miesto určenia.
6. Platby podľa odsekov 4 a 5 sa musia uskutočniť do 30 dní od prijatia žiadosti o platbu. Ak táto lehota nie je dodržaná, vývozca musí platiť úrok zo sadzby uvedenej v článku 52 ods. 1 za obdobie začínajúce 30 dní po prijatí výzvy na úhradu a končiace dňom, ktorý predchádza dňu uhradenia požadovanej čiastky.
7. Pokuta [sankcia – neoficiálny preklad ] sa neuplatní, ak je požadovaná náhrada vyššia ako uplatniteľná náhrada podľa článkov 4 ods. 2, 18 ods. 3, 35 ods. 2 a/alebo 50.
8. Pokuta [sankcia – neoficiálny preklad ] sa uplatní bez toho, aby bola dotknutá dodatočná pokuta [sankcia – neoficiálny preklad ] ustanovená na národnej úrovni.
9. Členské štáty môžu zrušiť uloženie pokuty [sankcie – neoficiálny preklad ] vo výške 60 EUR alebo menej na jedno vývozné colné vyhlásenie.
10. Ak sa na výrobok uvedený vo vývoznom colnom vyhlásení alebo platobnom vyhlásení nevzťahuje licencia, žiadna náhrada nemôže byť vyplatená a odsek 1 sa neuplatní.
11. Ak bola náhrada stanovená vopred, výpočet pokuty [sankcie – neoficiálny preklad ] sa uskutoční na základe sadzieb platných v deň, keď bola žiadosť o licenciu podaná, a bez zohľadnenia zníženia náhrady podľa článku 4 ods. 1 alebo zníženia náhrady podľa článku 4 ods. 2 alebo 18 ods. 3. V prípade potreby sa tieto sadzby upravia v deň prijatia vývozného colného vyhlásenia alebo platobného vyhlásenia.“
7. Článok 33 nariadenia Rady (ES) č. 1254/1999 zo 17. mája 1999 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom (Ú. v. ES L 160, s. 21; Mim. vyd. 03/025, s. 339) stanovuje:
„…
6. Náhrady sa poskytujú len na základe žiadosti a po predložení príslušnej vývoznej licencie.
…
9. Náhrada sa vyplatí, keď sa preukáže, že:
– produkty majú miesto pôvodu na území spoločenstva [majú pôvod v Spoločenstve – neoficiálny preklad ],
– produkty boli vyvezené zo spoločenstva,
…
10. Bez toho, že by sa to dotklo ustanovení pod prvou zarážkou odseku 9, pokiaľ sa v súlade s postupom, ktorý ustanovuje článok 43, čiastočne nezruší platnosť príslušných ustanovení, vývozná náhrada sa neposkytuje na produkty, ktoré sa dovážajú z tretích krajín a znova do tretích krajín vyvážajú.
…“
Skutkový stav vo veci samej a prejudiciálna otázka
8. Vývozným colným vyhlásením z 30. augusta 2000 Elfering Export deklaroval pred Hauptzollamt Münster – Zollamt Coesfeld – 6 090,50 kilogramov mrazeného hovädzieho a teľacieho mäsa určeného na vývoz do Ruska a žiadal za neho poskytnutie vývoznej náhrady. Elfering Export vo vývoznom colnom vyhlásení uviedol, že predmetné tovary, za ktoré sa požaduje náhrada, pochádzajú z Nemecka.
9. Hauptzollamt rozhodnutím z 24. januára 2001 zamietol poskytnutie požadovaných náhrad s odôvodnením, že vyvážané tovary nie sú „primeranej a prijateľnej kvality“ v zmysle článku 21 ods. 1 nariadenia č. 800/1999. Colno‑technický výskumný a vzdelávací ústav Oberfinanzdirektion Hamburg (Oblastné daňové riaditeľstvo v Hamburgu) totiž na vzorkách odobratých z deklarovaných tovarov zistil jasne viditeľné spálenia mrazom.
10. Ďalším rozhodnutím z 20. marca 2001 Hauptzollamt uložil Elfering Export sankciu vo výške 1 910,41 DEM na základe článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 800/1999 z dôvodu, že táto spoločnosť žiadala náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu.
11. Po bezvýslednom námietkovom konaní Elfering Export podal 13. marca 2003 žalobu, ktorou žiadal, aby mu Hauptzollamt poskytol náhradu a zrušil rozhodnutie z 20. marca 2001, ktorým mu bola uložená sankcia.
12. V priebehu konania Hauptzollamt uviedol, že skutočnosť, že Elfering Export nepreukázal pôvod v Spoločenstve pri tovaroch, na ktoré žiadal vývoznú náhradu, bola tiež v rozpore s jeho žiadosťou. Za týchto podmienok vnútroštátny súd rozhodnutím z 20. decembra 2004 rozhodol o oddelení konania.
13. V prvom konaní bola žaloba zamietnutá v časti týkajúcej sa uloženia povinnosti Hauptzollamt vo forme poskytnutia vývozných náhrad. Vnútroštátny súd vo svojom rozsudku z 20. decembra 2004 uviedol, že síce zistenie spálenia mrazom pri vzorkách odobratých z deklarovaných tovarov nie je prekážkou žiadosti o náhradu, pretože toto zistenie neviedlo v predmetnom prípade k záveru, že by predmetné tovary neboli „primeranej a prijateľnej kvality“, naopak žaloba musí byť zamietnutá z dôvodu, že Elfering Export nepreukázal, že ním vyvážané výrobky mali pôvod v Spoločenstve.
14. Pokiaľ ide o druhé konanie týkajúce sa sankcie, Elfering Export v konaní pred vnútroštátnym súdom navrhol zrušenie uvedeného rozhodnutia o uložení sankcie, zatiaľ čo Hauptzollamt navrhol zamietnutie žaloby.
15. Usudzujúc, že pre rozhodnutie vo veci samej je nutný výklad práva Spoločenstva, Finanzgericht Hamburg rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Patrí vyhlásenie obsiahnuté vo vývoznom colnom vyhlásení, že výrobok, za ktorý sa požaduje náhrada, má pôvod v Spoločenstve, k údajom, ktoré podliehajú sankcii podľa článku 51 ods. 2 v spojení s článkom 5 ods. 4 nariadenia (ES) č. 800/1999?“
O prejudiciálnej otázke
16. Zo znenia článku 11 nariadenia č. 800/1999 a článku 33 ods. 9 nariadenia č. 1254/1999 vyplýva, že v sektore hovädzieho a teľacieho mäsa je pôvod v Spoločenstve materiálnou podmienkou vývozných náhrad.
17. Tento záver vyplýva aj zo systematickej analýzy nariadenia č. 800/1999, lebo jeho článok 11 je obsiahnutý v kapitole 1 v hlave II tohto nariadenia s názvom „Nárok na náhradu“. V tejto kapitole sú definované materiálne podmienky nároku na náhradu.
18. Na splnenie tejto materiálnej povinnosti musí byť deklarovaný a preukázaný pôvod v Spoločenstve. Podľa článku 33 ods. 9 nariadenia č. 1254/1999 sa náhrada vyplatí, ak sa preukáže, že výrobky majú pôvod v Spoločenstve. Ako už Súdny dvor v tejto súvislosti v prípade článku 13 nariadenia Rady (EHS) č. 805/68 z 27. júna 1968 o spoločnej organizácii trhu v sektore hovädzieho a teľacieho mäsa (Ú. v. ES L 148, s. 24), naposledy zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1633/98 z 20. júla 1998 (Ú. v. ES L 210, s. 17; Mim. vyd. 03/030, s. 112), ktorého kontext sa nezmenil pri uplatňovaní nariadenia č. 1254/1999, ktoré podľa jeho odôvodnenia č. 38 a jeho článku 49 nahrádza a ruší nariadenie č. 805/68 v znení zmien a doplnkov, rozhodol, je nepochybné, že taký dôkaz musí poskytnúť vývozca (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. decembra 2005, Fleisch‑Winter, C‑309/04, Zb. s. I‑10349, bod 26).
19. Postup preverovania vývozných colných vyhlásení prostredníctvom vnútroštátnej správy upravený v článku 11 ods. 4 nariadenia č. 800/1999 neoslobodzuje vývozcu od povinnosti preukázať pôvod výrobkov v Spoločenstve. Naopak práve toto konanie stanovuje vo všeobecnosti nevyhnutnosť žiadať takýto dôkaz od vývozcu.
20. Povinnosť vývozcu preukázať pôvod v Spoločenstve je jasná a jednoznačná, treba preskúmať, či nesplnenie tejto povinnosti má alebo nemá za následok uloženie sankcie stanovenej v článku 51 nariadenia č. 800/1999.
21. Je nesporné, že Elfering Export uviedol, že výrobky uvedené v žiadosti o náhradu majú pôvod v Nemecku a že vnútroštátny súd už v samostatnom rozhodnutí konštatoval, že Elfering Export nepreukázal, že predmetné výrobky majú pôvod v tomto členskom štáte alebo pôvod v Spoločenstve.
22. Podľa článku 51 ods. 1 nariadenia č. 800/1999 vývozcovi bude uložená sankcia, ak „požiadal o náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu“. Podľa znenia odseku 2 tohto článku „za požadovanú náhradu sa považuje čiastka vypočítaná na základe informácií poskytnutých podľa článku 5 alebo článku 26 ods. 2“.
23. Jeden z hlavných argumentov Elfering Export spočíva v tvrdení, že článok 51 ods. 2 nariadenia č. 800/1999 odkazuje len na článok 5 tohto nariadenia, keďže článok 26 tohto nariadenia je pre vec samú irelevantný, a nie článok 11 stanovujúci povinnosti týkajúce sa pôvodu výrobku, ktorý je predmetom žiadosti o náhradu. Elfering Export tvrdí, že jedine nesprávnosť údajov vymenovaných v článku 5 ods. 4 písm. a) tohto nariadenia alebo v každom prípade jedine nesprávnosť údajov o fyzických vlastnostiach výrobku môžu viesť k uloženiu sankcie, ale nie nesprávny údaj o pôvode výrobku.
24. S týmto tvrdením nemožno súhlasiť.
25. Na začiatku treba konštatovať, ako už uviedol aj vnútroštátny súd a Komisia Európskych spoločenstiev, že výpočet informácií v článku 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999 nie je taxatívny. Toto uvádzal Súdny dvor aj v súvislosti s nariadením Komisie (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie vývozných náhrad na poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 351, s. 1), obsahovo zhodným s platným nariadením č. 800/1999, ktoré nahradilo a zrušilo nariadenie č. 3665/87 (pozri rozsudok Fleisch-Winter, už citovaný, bod 29).
26. Článok 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999 vyžaduje, aby vývozca poskytol údaje potrebné na výpočet výšky náhrady, a slovo „najmä“ znamená, že normotvorca Spoločenstva výslovne uvádza len niektoré z týchto údajov. Obsah pojmu „všetky údaje“ sa teda nemôže obmedzovať len na fyzické vlastnosti výrobku, ale musí zahŕňať všetky informácie o podmienkach poskytnutia vývoznej náhrady.
27. Ako Komisia správne uviedla, informácie uvedené v tomto ustanovení neslúžia len pre presný matematický výpočet náhrady, ale predovšetkým a najmä na preukázanie existencie alebo neexistencie nároku na túto náhradu. Aj článok 51 ods. 1 nariadenia č. 800/1999, podľa ktorého sa uloží sankcia, ak „vývozca požiadal o náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu“, treba vykladať v tom zmysle, že vývozca žiadal náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu nielen v prípade rozdielu vyplývajúceho z poskytnutých údajov, ale aj v prípade, keď sa zdá, že jeho nárok na náhradu je neoprávnený, to jest výška náhrady sa rovná nule.
28. Treba zdôrazniť, že podľa článku 11 ods. 4 nariadenia č. 800/1999 vyhlásenia podľa odsekov 2 a 3 tohto článku sa overia rovnakým spôsobom ako ostatné informácie vo vývoznom colnom vyhlásení. Toto ustanovenie potvrdzuje, že vyhlásenie o pôvode v Spoločenstve podlieha takému istému právnemu režimu ako tieto ostatné informácie, a teda nesplnenie povinnosti informovať o pôvode predmetného výrobku v Spoločenstve podlieha tomu istému režimu uloženia sankcie, aký sa uplatňuje na nesplnenie povinnosti poskytnúť informáciu uvedenú v článku 5 ods. 4 tohto nariadenia.
29. Elfering Export sa mylne odvoláva na požiadavku „primeranej a prijateľnej kvality“ stanovenú v článku 21 nariadenia č. 800/1999, naznačujúc tým, že jej nedodržanie nemá za následok uloženie sankcie. Táto požiadavka totiž tak ako požiadavka preukázať pôvod výrobku v Spoločenstve má rovnakú úlohu v systéme nariadenia č. 800/1999 a ich nedodržanie vedie vo všeobecnosti k rovnakým následkom pri nároku na náhradu, ako aj pri uplatnení sankcie.
30. V citovanom rozsudku Fleisch-Winter Súdny dvor už v súvislosti s požiadavkou „primeranej a prijateľnej kvality“ komplexne posúdil otázku nároku na náhradu a otázku sankcie a dospel k záveru jednotne platnému pre uvedené dve otázky. Napriek tomu, že v tomto rozsudku Súdny dvor nebol požiadaný rozhodnúť o opodstatnenosti konkrétneho nároku na náhradu alebo uloženej sankcie, treba tento rozsudok vykladať v tom zmysle, že ak vývozca nemá nárok na náhradu z dôvodu nedodržania požiadavky „primeranej a prijateľnej kvality“, uloží sa sankcia, pokiaľ právna úprava Spoločenstva nestanovuje prípady upustenia od sankcie.
31. Napokon pre posúdenie rozsahu pôsobnosti predmetných ustanovení má cieľ nariadenia č. 800/1999 prvoradý význam. Podľa odôvodnenia č. 63 tohto nariadenia cieľom týchto ustanovení je boj proti nezrovnalostiam a najmä podvodom škodiacim rozpočtu Spoločenstva a stanovené sankcie majú vývozcov podnecovať k dodržiavaniu právnej úpravy Spoločenstva.
32. Treba zdôrazniť, že cieľom predpisov upravujúcich sankciu je dodržiavanie celej „právnej úpravy Spoločenstva“ a nielen jej časti alebo špeciálnych ustanovení v tejto právnej úprave.
33. Sankcie, ktoré musia byť uložené v dôsledku konania bez zavinenia alebo v dôsledku úmyselného konania vývozcu, sú stanovené v článku 51 ods. 1 nariadenia č. 800/1999. To znamená, že nemožno súhlasiť s tvrdením, podľa ktorého nesplnenie požiadaviek práva Spoločenstva zo strany vývozcu, ktoré nie sú výslovne stanovené v článku 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999, ale vyplývajú z článku 11 (chýbajúci pôvod v Spoločenstve) alebo článku 21 (nedodržanie primeranej a prijateľnej kvality) tohto nariadenia by neviedlo k uplatneniu článku 51 tohto nariadenia, lebo by viedlo k neprijateľnému dôsledku, a to, že hoci vývozca konal úmyselne, vyhol by sa sankcii.
34. Za týchto podmienok tvrdenie, podľa ktorého len nepresnosť informácií výslovne uvedených v článku 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999 má za následok uloženie sankcie, zatiaľ čo nedodržanie materiálnych podmienok uvedených v kapitole 1 hlave II tohto nariadenia by neviedlo k takémuto dôsledku, je v rozpore s cieľom tohto nariadenia a vážne poškodzuje efektívnosť uplatňovania spoločnej poľnohospodárskej politiky. Podľa tohto tvrdenia nielen nezrovnalosti, ale aj podvody by v zmysle práva Spoločenstva neboli postihované.
35. Vzhľadom na vyššie uvedené treba na položenú otázku odpovedať tak, že vyhlásenie obsiahnuté vo formulári vývozného colného vyhlásenia, že výrobok, za ktorý sa požaduje náhrada, má pôvod v Spoločenstve, je súčasťou informácií, ktoré sa majú pod hrozbou sankcie poskytovať na základe článku 51 ods. 2 v spojení s článkom 5 ods. 4 nariadenia č. 800/1999.
O trovách
36. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Vyhlásenie obsiahnuté vo formulári vývozného colného vyhlásenia, že výrobok, za ktorý sa požaduje náhrada, má pôvod v Spoločenstve, je súčasťou informácií, ktoré sa majú pod hrozbou sankcie poskytovať na základe článku 51 ods. 2 v spojení s článkom 5 ods. 4 nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky.