62021TJ0702_RES
Lieta T‑702/21
Ekobulkos EOOD
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 21. decembra spriedums
Valsts atbalsts – Elektroenerģijas ražošana no atjaunīgajiem energoresursiem – Sūdzība – Prasība sakarā ar bezdarbību – Aicinājums rīkoties – Pieņemamība – Pienākums rīkoties – Neesamība
Prasība sakarā ar bezdarbību – Fiziskas vai juridiskas personas – Pieņemamības nosacījumi – Iepriekšējs aicinājums rīkoties – Formas pamatprasība – Tvērums
(LESD 265. panta 2. daļa)
(skat. 17. punktu)
Prasība sakarā ar bezdarbību – Pieņemamības nosacījumi – Pirmstiesas procedūras tiesiskums – Iestādes brīdinājums – Tiesvedības robežu noteikšana – Atšķirība starp aicinājumu rīkoties un prasības pieteikumu – Vērtējums
(LESD 265. panta 2. daļa)
(skat. 19.–24. punktu)
Prasība sakarā ar bezdarbību – Komisijai noteikts pienākums rīkoties – Pienākums izvērtēt informāciju par iespējami prettiesisku atbalstu – Pienākums vai nu informēt attiecīgo lietas dalībnieku nepietiekama pamatojuma gadījumā, vai nu iepriekšēja izvērtējuma posma noslēgumā pieņemt lēmumu – Bezdarbība
(LESD 265. pants; Padomes Regulas 2015/1589 4. pants, 12. panta 1. punkta otrā daļa, 15. panta 1. punkts un 24. panta 2. punkta otrā daļa)
(skat. 27.–30. punktu)
Valsts piešķirts atbalsts – Sūdzību pārbaude – Komisijas pienākumi – Informācija attiecībā uz iespējami prettiesisku atbalsta pasākumu, kas jau ņemta vērā, pieņemot lēmumu par iebildumu necelšanu – Izvērtēšanas pienākums – Neesamība – Informācija, kas neatklāj ne kļūdainu atļautā pasākuma piemērošanu, ne jauna atbalsta izveidošanu – Pienākums iepriekšējā izvērtējuma posma noslēgumā pieņemt lēmumu – Neesamība
(LESD 107., 108. pants un 265. panta otrā daļa; Padomes Regulas 2015/1589 4. pants, 12. panta 1. punkta otrā daļa, 15. panta 1. punkts un 24. panta 2. punkta otrā daļa)
(skat. 34.–39. punktu)
Prasība sakarā ar bezdarbību – Fiziskas vai juridiskas personas – Bezdarbība, par kuru var celt prasību – Sūdzības par iespējami prettiesisku atbalstu savlaicīga izvērtējuma neesamība – Bezdarbības attiecībā uz izskatīšanas termiņu neesamība, kas izsecināma no pienākuma rīkoties neesamības
(LESD 265. pants un Padomes Direktīvas 2015/1589 12. panta 1. punkta otrā daļa un 24. panta 2. punkts)
(skat. 40. punktu)
Rezumējums
Sabiedrība Ekobulkos EEOD ir Bulgārijas elektroenerģijas ražotāja, kas izmanto 2012. gada 19. maijā ekspluatācijā nodotu fotoelementu iekārtu.
Ar 2016. gada 4. augusta lēmumu (
1
) Eiropas Komisija uzskatīja, ka Bulgārijas atbalsta shēma no atjaunīgajiem energoresursiem saražotajai enerģijai, par kuru paziņojušas Bulgārijas iestādes (
2
), ir saderīga ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu un nolēma necelt iebildumus.
Šādi apstiprinātajā shēmā tostarp bija paredzēti nosacījumi, ar kādiem elektroenerģijas no atjaunīgajiem energoresursiem ražotāji var saņemt pirkuma cenas atvieglojumus. Šie nosacījumi 2015. gadā tika grozīti, it īpaši ieviešot noteikumus par pārklāšanās novēršanu (
3
) (turpmāk tekstā – “attiecīgais pasākums”). Konkrētāk – lai novērstu jebkādu pārmērīgas kompensācijas risku, šajos noteikumos bija paredzēts, ka, lai noteiktu atbalsta līmeni, attiecīgā gadījumā jāsamazina pirkuma cenas atvieglojumi, atskaitot atbalstu ieguldījumiem, kas saņemts saskaņā ar pieteikumu, kurš iesniegts pirms 2011. gada 3. maija, proti, datuma, kad stājās spēkā likums, ar kuru tika ieviesta attiecīgā shēma.
2020. gada 21. februārī Ekobulkos iesniedza Komisijai sūdzību, kurā tā apgalvoja, ka Bulgārijas Republika ražotājiem, kas ražo elektroenerģiju no atjaunīgajiem energoresursiem, ir piešķīrusi prettiesisku un ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu, piešķirot tiem pirkuma cenas atvieglojumus, attiecībā uz kuriem, pamatojoties uz attiecīgo pasākumu, nav piemērojami nekādi samazinājumi. Savu apgalvojumu pamatojumam Ekobulkos it īpaši apgalvoja, ka attiecīgā pasākuma rezultātā tika noteikts mainīgs atbalsta līmenis, nosakot pirkuma cenas atvieglojumus atkarībā no atbalsta pieteikuma iesniegšanas datuma. Šādos apstākļos šāds pasākums izraisot vienlīdzības starp attiecīgajiem enerģijas ražotājiem pārkāpumu, kas – pēc sūdzības iesniedzējas domām – ir diskriminējošs.
Ar 2020. gada 7. oktobra vēstuli Komisija tai atbildēja, norādot, pirmkārt, ka attiecīgais pasākums jau esot ticis izvērtēts procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts 2016. gada pozitīvais lēmums, šajā ziņā balstoties uz dažādiem izvērtējuma elementiem, kas izklāstīti šī lēmuma pamatojumā. Šādos apstākļos tā uzskata, ka jau ir apstiprinājusi 2015. gadā ieviestos grozījumus, tostarp attiecīgo pasākumu. Otrkārt, Komisija norāda, ka, balstoties uz sūdzībā sniegto informāciju, tā nav identificējusi ne atļauto pasākuma kļūdainu piemērošanu, ne arī jaunus pasākumus, kas varētu būt valsts atbalsts. Līdz ar to tā aicināja sūdzības iesniedzēju, ja tā vēlas, iesniegt Komisijai papildu lietderīgus pierādījumus, pretējā gadījumā sūdzība tiktu uzskatīta par atsauktu.
Ar 2020. gada 7. novembra vēstuli Ekobulkos atkārtoja savu izvērtējumu, tādējādi uzturot savus argumentus – tāpat kā ar galīgo 2021. gada 22. jūnija vēstuli. Pēdējā minētajā vēstulē, kas iesniegta kā aicinājums rīkoties LESD 265. panta otrās daļas izpratnē, Ekobulkos turklāt lūdza Komisiju izmantot prerogatīvas, kas tai ir saskaņā ar Regulu 2015/1589 (
4
), lai uzdotu apturēt apstrīdēto tiesību normu piemērošanu līdz brīdim, kad tā būs pieņēmusi galīgo lēmumu par to saderību ar iekšējo tirgu.
Šajā kontekstā Ekobulkos2021. gada 30. oktobrī Vispārējā tiesā cēla prasību sakarā ar bezdarbību, lūdzot konstatēt, ka Komisija ir prettiesiski atturējusies paust savu nostāju par tās sūdzību.
Ar 2022. gada 21. decembra spriedumu Vispārējā tiesa šo prasību noraida kā nepamatotu.
Šim spriedumam ir divējāda nozīme. Pirmkārt, tas sniedz iespēju Vispārējai tiesai izvērtēt jautājumu par prasības sakarā ar bezdarbību pieņemamību, ņemot vērā prasības robežas, ko iezīmē aicinājums rīkoties, ja pastāv vismaz formāla atšķirība starp šāda brīdinājuma priekšmetu un prasījumiem sakarā ar bezdarbību. Otrkārt, pēc būtības Vispārējai tiesai ir arī iespēja precizēt, kādos apstākļos Komisijai nav pienākums paust nostāju attiecībā uz sūdzību par apgalvoto valsts atbalsta pasākumu, kas tai ir iesniegta, it īpaši gadījumā, ja tā uzskata, ka tai jau iepriekšējā lēmumā ir bijis jāizvērtē attiecīgais pasākums.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms Vispārējā tiesa izvērtē Komisijas iebildi par nepieņemamību saistībā ar formas pamatprasības pārkāpumu. Komisija uzskata, ka 2021. gada 22. jūnija vēstule nevar būt aicinājums rīkoties LESD 265. panta otrās daļas izpratnē, ņemot vērā atšķirību starp šajā ziņā iesniegto lūgumu un prasījumiem sakarā ar bezdarbību, ja raugās no to attiecīgo juridisko pamatu skatpunkta.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa vispirms atgādina, ka LESD 265. panta otrajā daļā paredzētā aicinājuma rīkoties iedarbība ir tāda, ka tiek iezīmētas robežas prasībai, kas var tikt celta gadījumā, ja attiecīgā iestāde divu mēnešu laikā atturas paust nostāju par to. Šādos apstākļos pastāvīgajā judikatūrā ir paredzēts, ka šajā ziņā nepieciešamajam brīdinājumam jābūt sagatavotam pietiekami skaidri un precīzi, lai ļautu attiecīgajai iestādei konkrēti saprast tā priekšmetu, kā arī prasību paust nostāju šajā jautājumā.
Šajā gadījumā – pēc tam, kad Vispārējā tiesa norādīja Komisijai uz atšķirību, uz kuru tā atsaucās, tā tomēr, ņemot vērā šos judikatūras principus, atsakās atzīt, ka šī atšķirība ir tāda, lai tās dēļ prasība būtu nepieņemama. Šādos apstākļos Vispārējā tiesa turpina savu izvērtējumu ar analīzi pēc būtības, ņemot vērā iepriekš atgādinātos atbilstošos kritērijus, 2021. gada 22. jūnija vēstuli un aplūkojot visus sūdzības iesniedzējas administratīvā procesa laikā izklāstītos apstākļus. Šis izvērtējums tai liek konstatēt, ka kopš sūdzības nosūtīšanas Ekobulkos nekad nav mainījusi savu galveno prasību, kura šajā gadījumā bija vērsta uz to, lai tiktu pieņemts lēmums par attiecīgā pasākuma saderību ar valsts atbalsta tiesībām, turklāt tā bija pietiekami skaidra un precīza iepriekš minētās judikatūras izpratnē. Tas pats attiecas arī uz 2021. gada 22. jūnija vēstuli, neraugoties uz formāli atšķirīgo lūgumu, kas formulēts tās prasījumā, un līdz ar to ir jāuzskata, ka tā ir līdzvērtīga aicinājumam rīkoties. Šādos apstākļos Vispārējā tiesa lemj, ka prasība ir atzīstama par pieņemamu.
Turpinājumā attiecībā uz prasījumu sakarā ar bezdarbību pamatotību Vispārējā tiesa atgādina, ka tā šajā ziņā var lemt tikai pēc tam, kad tā ir pārbaudījusi, vai attiecīgajai iestādei tai adresētā uzaicinājuma rīkoties brīdī patiešām bija pienākums rīkoties.
Šajā gadījumā valsts atbalsta jomā Komisijas pienākumi, it īpaši lai izvērtētu pasākumu, kas var būt valsts atbalsts, ir reglamentēti Regulā 2015/1589. Konkrētāk – šīs regulas 15. panta 1. punktā ir paredzēts, ka iespējami nelikumīga atbalsta izvērtējuma beigās tiek pieņemts lēmums (
5
). Tādējādi Komisijai ir pienākums rīkoties tikai tad, kad tā ir uzsākusi attiecīgā pasākuma izvērtējumu, tomēr jāprecizē, ka Komisijai tas nav jāveic gadījumā, kad pēc sūdzības iesniegšanas tai nav izdevies iegūt pietiekamus elementus sava izvērtējuma mērķiem (
6
).
Šajā ziņā Vispārējā tiesa, pirmām kārtām, konstatē, ka tās 2016. gada lēmumā par saderību, kā tas izriet no šī lēmuma pamatojuma, Komisija ir ņēmusi vērā 2015. gadā veiktos tiesību aktu grozījumus, tostarp attiecīgo pasākumu. Tātad Komisija pamatoti norādīja sūdzības iesniedzējai, ka tā jau ir lēmusi par attiecīgo pasākumu. Nevienā no Regulas 2015/1589 tiesību normām Komisijai nebija paredzēts pienākums pieņemt jaunu lēmumu par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, par kuru tā jau ir lēmusi, kā uzsver Vispārējā tiesa, pēc tam piebilstot, ka tad, ja tas būtu citādi, tas ļautu visām ieinteresētajām personām apstrīdēt saderības izvērtējumus, tostarp pēc atcelšanas prasības termiņa beigām.
Otrām kārtām, tā kā Komisija turklāt uzskatīja, ka, balstoties uz sūdzību, nav iespējams konstatēt ne attiecīgā pasākuma kļūdainu piemērošanu, ne arī cita pasākuma ieviešanu, kas atšķirtos no jau izvērtētā pasākuma, Vispārējā tiesa konstatē, ka Ekobulkos nekādi nav pierādījusi, kādā ziņā šis vērtējums būtu kļūdains.
No visa iepriekš minētā izriet, ka brīdī, kad Komisijai tika nosūtīts aicinājums rīkoties, tai nebija nekāda pienākuma rīkoties. Pienākuma rīkoties neesamības gadījumā sūdzības iesniedzējs nevar arī lietderīgi atsaukties uz apgalvoto pārmērīgo tā sūdzības izskatīšanas procedūras ilgumu.
Tādējādi, ņemot vērā, ka Komisijai šajā gadījumā nevar pārmest bezdarbību, Vispārējā tiesa lemj, ka prasība ir jānoraida.
(
1
)	2016. gada 4. augusta Lēmums C(2016) 5205 final lietā SA.44840 (2016/NN).
(
2
)	Kā izriet no paziņojuma, šī shēma bija balstīta uz Zakon za energiata ot vazobnovyaemi Iztochnitsi (ZEVI; Likums par enerģiju, kas ražota no atjaunīgajiem energoresursiem), spēkā no 2011. gada 3. maija (2011. gada 3. maijaDV Nr. 35), kā arī uz diviem rīkojumiem: 2013. gada 18. marta rīkojumu par elektroenerģijas cenu reglamentēšanu un 2004. gada 20. februāra rīkojumu par elektroenerģijas cenu regulēšanu.
(
3
)	Šajā gadījumā runa ir par 2015. gada 24. jūlijaZakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za energetikata (ZID-ZE; Likums, ar kuru groza un papildina Likumu par elektroenerģiju; 2015. gada 24. jūlijaDV Nr. 56).
(
4
)	Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.). Šajā vēstulē bija atsauce uz šīs regulas 13. panta 1. punktu.
(
5
)	Atbilstoši Regulas 2015/1589 4. panta 2., 3. un 4. punktam, uz kuriem ir atsauce Regulas 2015/1589 15. panta 1. punktā, šāda lēmuma mērķis ir vai nu konstatēt, ka attiecīgais pasākums nav atbalsts, vai ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, vai arī, gluži pretēji, ka ir jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra, ņemot vērā tā radītās šaubas.
(
6
)	Regulas 2015/1589 24. panta 2. punkts, uz kuru ir atsauce šīs pašas regulas 12. panta 1. punkta otrajā daļā.