62023CJ0798_RES
Lieta C‑798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
pret
SH
(Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (pirmā palāta) 2025. gada 9. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2002/584/TI – 4.a panta 1. punkts – Nodošanas procedūra starp dalībvalstīm – Eiropas apcietināšanas orderis – Izpildes nosacījumi – Fakultatīvas neizpildīšanas pamati – Obligāta izpilde – Izņēmumi – Jēdziens “tās lietas izskatīšana, kurā pieņemts nolēmums” – Papildsods, ko veido policijas kontrole – Policijas kontroles noteikumu neizpilde – Lēmums, ar kuru policijas kontroli aizstāj ar brīvības atņemšanas sodu – Aizmuguriski piespriests sods
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Eiropas apcietināšanas ordera fakultatīvi neizpildīšanas pamati – Orderis, kas izdots aizmuguriski pasludināta soda izpildei – Ieinteresētās personas neierašanās personīgi uz lietas izskatīšanu – Jēdziens “tās lietas izskatīšana, kurā pieņemts nolēmums” – Nolēmuma jēdziens – Lēmums, ar kuru policijas kontroles sods tiek aizstāts ar brīvības atņemšanas sodu, pamatojoties uz noteiktu attiecību – Iekļaušana
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, 4.a panta 1. punkts)
(skat. 36., 44.–51. un 54. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Tiesvedībā par tāda Eiropas apcietināšanas ordera izpildi (turpmāk tekstā – “attiecīgais Eiropas apcietināšanas orderis”), kas izsniegts attiecībā uz fizisku personu, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, kas noteikts, aizstājot papildsodu – policijas kontroli, Tiesa interpretēja Pamatlēmuma 2002/584 (
1
) 4.a panta 1. punktā ietverto jēdzienu “tās lietas izskatīšana, kurā pieņemts nolēmums”.
2014. gadā Latvijas tiesas attiecīgo personu SH notiesāja par diviem noziedzīgiem nodarījumiem. 2015. gadā šie sodi tika apvienoti un rezultātā kumulatīvi tika piespriests brīvības atņemšanas sods uz četriem gadiem un deviņiem mēnešiem, nosakot papildsodu – policijas kontroli – uz trim gadiem, kas sākas ar brīdi, kad SH ir izcietis brīvības atņemšanas sodu.
Tā kā SH nav izpildījis pienākumu, kas paredzēts saistībā ar policijas kontroli – trīs darbdienu laikā pēc atbrīvošanas ierasties policijas iecirknī –, viņš tika atzīts par vainīgu administratīvā pārkāpuma izdarīšanā un viņam tika piemēroti divi naudas sodi.
2020. gada 19. augustā kompetentā Latvijas tiesa, kurā vērsās kompetentais policijas iecirknis, pieņēma lēmumu, ar kuru tika uzdots atlikušo policijas kontroles termiņu – divi gadi un divas dienas – aizstāt ar brīvības atņemšanas sodu uz vienu gadu un vienu dienu saskaņā ar Latvijas tiesību aktos paredzēto iespēju (
2
). Šis lēmums tika pieņemts pēc tiesas sēdes, uz kuru SH neieradās, jo nebija saņēmis viņam nosūtīto tiesas pavēsti. SH apelācijas kārtībā šo lēmumu nepārsūdzēja.
Pēc tam kompetentā Latvijas tiesa attiecībā uz SH izsniedza Eiropas apcietināšanas orderi, lai izpildītu viņam 2020. gada 19. augustā piespriesto brīvības atņemšanas sodu.
Minister for Justice and Equality (tieslietu un līdztiesības ministrs, Īrija) lūdza kompetentajām Īrijas tiesu iestādēm nodot SH Latvijas Republikai saskaņā ar attiecīgo Eiropas apcietināšanas orderi. Pēc pieteikuma noraidīšanas pirmajā instancē un tad apelācijas instancē, pamatojoties uz tiesību normu, ar kuru Īrijas tiesībās transponēts Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkts (
3
), tieslietu un līdztiesības ministrs iesniedza ārkārtas pārsūdzību iesniedzējtiesā Supreme Court (Augstākā tiesa, Īrija).
Iesniedzējtiesas ieskatā strīdīgais nolēmums ir pielīdzināms nosacītas notiesāšanas atcelšanai attiecībā uz sodu, uz kuru saskaņā ar Tiesas atziņām spriedumā Ardic (
4
) neattiecas Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkts. No minētā sprieduma izrietot, ka jēdziens “nolēmums” šīs tiesību normas izpratnē neattiecas uz nolēmumu par iepriekš pasludināta brīvības atņemšanas soda izpildi vai piemērošanu, piemēram, par nosacītas notiesāšanas atcelšanu, izņemot tad, ja šā nolēmuma mērķis vai sekas ir minētā soda veida vai apmēra grozīšana un ja iestādei, kas to pieņēmusi, šajā ziņā ir bijusi rīcības brīvība.
Šajā gadījumā – tā kā Latvijas tiesa, kas bija izdevusi attiecīgo Eiropas apcietināšanas orderi, nebija pieņēmusi jaunu tiesas nolēmumu, ar kuru tiktu grozīts iepriekš piespriestā brīvības atņemšanas soda veids un apmērs, iesniedzējtiesa uzskata, ka nav pamata atteikt SH nodošanu. Proti, policijas kontroles noteikumu neievērošanas gadījumā brīvības atņemšanas ilgumu, kādu var piespriest, nosaka ar aritmētisku aprēķinu, kas paredzēts Latvijas tiesību aktos. Tādējādi lēmums, ar kuru papildsods – policijas kontrole – tiek aizstāts ar brīvības atņemšanas sodu, varot līdzināties lēmumam par iepriekš piespriesta brīvības atņemšanas soda izpildi vai piemērošanu un līdz ar to neietilpstot Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta piemērošanas jomā.
Tomēr iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai, lai gan jauna brīvības atņemšanas soda perspektīva bija saistīta ar iepriekš piespriestajiem sodiem, kas pasludināti attiecībā uz SH un apvienoti 2015. gadā, 2020. gada 19. augustā piespriestais sods neesot vienkārši tas, ka SH liek izciest sākotnēji noteiktos brīvības atņemšanas sodus.
Šajā kontekstā Augstākajai tiesai rodas jautājums, vai jēdzienā “tās lietas izskatīšana, kurā pieņemts nolēmums” Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta izpratnē ietilpst tiesvedība, kuras noslēgumā valsts tiesa, pamatojoties uz to noteikumu neievērošanu, kas bija saistīti ar policijas kontroles sodu, kurš attiecīgajai personai iepriekš ticis piespriests papildus brīvības atņemšanas sodam, var šā papildsoda neizciesto ilgumu aizstāt ar brīvības atņemšanas sodu.
Tiesas vērtējums
Tiesa atgādina, ka ar Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punktu tiek ierobežota iespēja atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, izsmeļoši šīs tiesību normas a)–d) apakšpunktā uzskaitot gadījumus, kuros nevar tikt atteikta tāda nolēmuma atzīšana un izpilde, kas pieņemts pēc lietas izskatīšanas, kurā attiecīgā persona nav piedalījusies.
Proti, katrā no Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta a)–d) apakšpunktā minētajiem gadījumiem Eiropas apcietināšanas ordera izpilde neapdraud nedz attiecīgās personas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un uz lietas taisnīgu izskatīšanu, nedz tiesības uz aizstāvību.
Pirms pārbaudīt, vai pastāv kāds no šiem gadījumiem, izpildes tiesu iestādei jānosaka, vai tā ir situācijā, kad pieprasītā persona nav personiski piedalījusies “tās lietas izskatīšanā, kurā pieņemts nolēmums” Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta izpratnē.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šī frāze jāsaprot kā tāda, kas aptver tiesvedību, kurā pieņemts tiesas nolēmums par personas, kuras nodošana tiek lūgta saistībā ar Eiropas apcietināšanas ordera izpildi, galīgu notiesāšanu (
5
).
Tiesa ir nospriedusi, ka nolēmums par iepriekš piespriestā brīvības atņemšanas soda izpildi vai piemērošanu nav “nolēmums” Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta izpratnē, izņemot gadījumus, ja tas ietekmē atzīšanu par vainīgu vai ja šā nolēmuma mērķis vai sekas ir minētā soda veida vai apmēra grozīšana un ja iestādei, kas to pieņēmusi, šajā ziņā ir bijusi rīcības brīvība (
6
).
Tomēr šajā gadījumā Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas pamats bija lēmums, ar kuru papildsods – policijas kontrole – tika aizstāts ar brīvības atņemšanas sodu. Tā kā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai šāds nolēmums varētu ietilpt Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta piemērošanas jomā, ja tā mērķis vai sekas nebūtu grozīt pieprasītajai personai iepriekš piespriestā soda veidu un/vai apmēru un ja iestādei, kas to pieņēmusi, šajā ziņā nebūtu rīcības brīvības, Tiesa pārbaudīja, vai attiecīgais nolēmums var tikt kvalificēts kā “nolēmums par iepriekš piespriesta brīvības atņemšanas soda izpildi vai piemērošanu” judikatūras izpratnē, un tādā gadījumā tas nebūtu “nolēmums” Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta izpratnē.
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka Latvijas tiesībās, šķiet, nolēmums, ar ko piespriež brīvības atņemšanas sodu, tiek nošķirts no nolēmuma par policijas kontroles piemērošanu, un pēdējais minētais nolēmums pēc savas būtības vienmēr ir papildsods brīvības atņemšanas sodam.
Turklāt šķiet, ka Latvijas tiesībās nav paredzēts automātisks mehānisms policijas kontroles soda aizstāšanai ar brīvības atņemšanas sodu, ja attiecīgā persona pārkāpj šīs kontroles noteikumus, jo tiesai šajā ziņā ir rīcības brīvība.
Brīvības atņemšanas soda – ko, iespējams, piemēro pēc tam, kad nav izpildīti papildsoda noteikumi, – mērķis ir sodīt nevis par sākotnējo noziedzīgo nodarījumu, par kuru kā papildsods ir piespriesta policijas kontrole, bet par noteikumu, kas saistīti ar šo pēdējo minēto sodu, konkrētiem pārkāpumiem.
Tādējādi lēmums, ar kuru papildsodu – policijas kontroli – aizstāj ar brīvības atņemšanas sodu, nav nolēmums par iepriekš piespriesta brīvības atņemšanas soda izpildi vai piemērošanu, bet ir jāuzskata par nolēmumu, ar kuru piespriests jauns brīvības atņemšanas sods, kura veids atšķiras no sākotnēji noteiktā.
Šāds nolēmums ir jākvalificē kā “nolēmums” Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta izpratnē, un procedūra, kuras noslēgumā tas pieņemts, jāuzskata par ietilpstošu jēdzienā “tās lietas izskatīšana, kurā pieņemts nolēmums” šīs tiesību normas izpratnē.
Tiesa ir precizējusi – kvalifikācijai par “tās lietas izskatīšanu, kurā pieņemts nolēmums” Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta izpratnē svarīgi ir tas, ka procedūra saistībā ar soda aizstāšanu var izraisīt brīvības atņemšanu, kas, lai gan tās iespējamība bija paredzama tāda soda kā policijas kontrole noteikumu neievērošanas gadījumā, pati par sevi nebija daļa no sākotnēji piespriestā soda un tādēļ šai nolūkā nepieciešams noteikt jaunu sodu, kas aizstātu pirmo.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
1
)	Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI (OV 2009, L 81, 24. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2002/584”).
(
2
)	Latvijas krimināltiesībās kompetentajai valsts tiesai tad, ja viena gada laikā tiek piemēroti divi sodi par policijas kontroles noteikumu neievērošanu, ir paredzēta iespēja papildsodu – policijas kontroli – aizstāt ar brīvības atņemšanas sodu uz laiku, ko nosaka, pamatojoties uz noteiktu attiecību, proti, viena brīvības atņemšanas diena pret divām atlikušajām policijas kontroles dienām.
(
3
)	Šajā pantā paredzēts, ka izpildes tiesu iestāde drīkst atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, ja attiecīgā persona nav personiski piedalījusies lietas izskatīšanā, kurā pieņemts nolēmums, izņemot šā panta 1. punkta a)–d) apakšpunktā paredzētajos gadījumos.
(
4
)	Spriedums, 2017. gada 22. decembris, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
5
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 21. decembris, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Aizmuguriska notiesāšana) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, 26. un 27. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
(
6
)	Spriedumi, 2017. gada 22. decembris, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, 77. un 88. punkts), un 2023. gada 23. marts, Minister for Justice and Equality (Izpildes nosacītas atlikšanas atcelšana) (C‑514/21 un C‑515/21, EU:C:2023:235, 53. punkts).