62020CC0119
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2021. gada 3. jūnijā (
1
)
Lieta C‑119/20
Līga Šenfelde,
otrs lietas dalībnieks –
Lauku atbalsta dienests (Latvija)
(Darbības sākšanas atbalsts lauksaimniecībā)
(Augstākās tiesas (Senāts) (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) – Atbalsts lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) – Regula (ES) Nr. 1305/2013 – 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Darbības sākšanas atbalsts – Atbalsts mazo lauku saimniecību attīstībai – Atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem – Abu atbalsta veidu secīga pieprasīšana – Pieļaujamība – Nosacījumi
I. Ievads
1.
Vai lauksaimnieki no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) var saņemt atbalstu gan mazo lauku saimniecību attīstībai, gan kā gados jauni lauksaimnieki?
2.
Par to būtībā ir Augstākās tiesas (Senāts) (Latvija) uzdotais jautājums šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu. Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāņem vērā, ka tā dēvētais darbības sākšanas atbalsts tiek sniegts gan gados jauniem lauksaimniekiem, gan mazo lauku saimniecību attīstībai. Tas ir lauku saimniecību attīstības pasākuma, kam ir īpaša nozīme lauku attīstībā, elements.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Regula Nr. 1305/2013
3.
Atbilstošās tiesību normas, kas ir piemērojamas šajā lietā aplūkotajam darbības sākšanas atbalstam, vispirms ir Regula (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (
2
).
4.
Regulas Nr. 1305/2013 17. apsvērumā ir noteikts:
“Lauku apvidu attīstībai ir svarīgi radīt un attīstīt jaunus saimnieciskās darbības veidus, veidojot jaunas lauku saimniecības [..]. [..] Lauku saimniecību un uzņēmumu attīstības pasākumam būtu jāatvieglo gados jaunu lauksaimnieku lauksaimniecības uzņēmumu sākotnējā izveide un to lauku saimniecību strukturālā pielāgošana pēc sākotnējās izveides. [..] Būtu jāveicina arī to mazo lauku saimniecību attīstība, kas ir potenciāli ekonomiski dzīvotspējīgas. Lai nodrošinātu saskaņā ar minēto pasākumu atbalstāmo jauno saimniecisko darbību dzīvotspēju, atbalsts būtu jāsaista ar nosacījumu, ka tiek iesniegts darījumdarbības plāns. Atbalstam darījumdarbības uzsākšanai būtu jāaptver tikai sākotnējais šādas darījumdarbības posms, un tam nebūtu jākļūst par darbības atbalstu. Tāpēc, ja dalībvalstis izvēlas piešķirt atbalstu pa daļām, tām būtu jāaptver laikposms, kas nepārsniedz piecus gadus. [..]
Lai risinātu gados jaunu lauksaimnieku problēmas, kas saistītas ar zemes pieejamību, dalībvalst[is] arī spēj sniegt šo atbalstu, to apvienojot ar citiem atbalsta veidiem, piemēram, izmantojot finanšu instrumentus.”
5.
Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta otrās daļas n) apakšpunktā jēdziens “gados jauns lauksaimnieks” ir definēts šādi:
“persona, kas pieteikuma iesniegšanas brīdī ir ne vairāk kā 40 gadus veca, kam ir atbilstīgas profesionālās prasmes un kompetence un kas pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā minētās saimniecības vadītājs.”
6.
Šīs pašas regulas 5. panta pirmajā daļā ir noteiktas Savienības lauku attīstības prioritātes:
“[..]
2)
uzlabot lauku saimniecību dzīvotspēju un visu lauksaimniecības veidu konkurētspēju visos reģionos [..], īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām:
a)
uzlabot visu lauku saimniecību ekonomiskos rādītājus un veicināt lauku saimniecību pārstrukturēšanu un modernizēšanu, jo īpaši lai pastiprinātu dalību tirgū un virzību uz tirgu [..];
b)
atvieglot atbilstīgi kvalificētu lauksaimnieku ienākšanu lauksaimniecības nozarē un jo īpaši paaudžu maiņu;
[..].
6)
veicināt [..] ekonomisko attīstību lauku apvidos, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām:
a)
veicināt [..] mazu uzņēmumu izveidi un attīstīšanu [..].”
7.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 6. panta 1. punkta pirmo teikumu ELFLA dalībvalstīs darbojas ar lauku attīstības programmu starpniecību.
8.
Regulas Nr. 1305/2013 19. pants ir par lauku saimniecību attīstību:
“1.   Atbalsts saskaņā ar šo pasākumu attiecas uz:
a)
atbalstu jaunizveidotiem uzņēmumiem [darbības sākšanas atbalstu], ko sniedz:
i)
gados jauniem lauksaimniekiem,
ii)
ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām lauku apvidos,
iii)
mazo lauku saimniecību attīstībai;
[..].
2.   Atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu piešķir gados jauniem lauksaimniekiem.
[..]
Atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu piešķir mazām lauku saimniecībām, kā definējušas dalībvalstis.
[..]
4.   Atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu piešķir ar nosacījumu, ka ir iesniegts darījumdarbības plāns. Darījumdarbības plāna īstenošana ir jāuzsāk deviņos mēnešos no dienas, kad pieņemts lēmums par atbalsta piešķiršanu.
Attiecībā uz gados jauniem lauksaimniekiem, kas saņem atbalstu, kā noteikts 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā, darījumdarbības plānā paredz, ka gados jauns lauksaimnieks atbilst aktīvu lauksaimnieku definīcijai Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. pantā 18 mēnešos pēc saimniecības izveides.
Dalībvalstis nosaka maksimālo un minimālo robežvērtību, kas ļauj lauku saimniecībām saņemt atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu un 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu. Minimālā robežvērtība atbalstam, ko sniedz saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, ir augstāka nekā maksimālā robežvērtība atbalstam, ko sniedz saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu. Atbalstu var saņemt tikai saimniecības, kas atbilst mikrouzņēmumu un mazo uzņēmumu definīcijai.
5.   Atbalst[u], ko sniedz saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu, izmaksā vismaz divās daļās laikposmā, kas nepārsniedz piecus gadus. Daļas var pakāpeniski samazināt. Tā atbalsta pēdējo daļu, ko sniedz saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) un ii) punktu, izmaksā ar nosacījumu, ka ir pareizi īstenots darījumdarbības plāns.
6.   Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētā atbalsta maksimālā summa ir noteikta [II] pielikumā. Tā atbalsta summu, ko sniedz saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu un 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktu, dalībvalstis nosaka, ņemot vērā arī sociāli ekonomisko stāvokli programmas īstenošanas apgabalā.
[..]”
9.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 II pielikumu maksimālais atbalsta apmērs, ko atbilstoši 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktam piešķir katram gados jaunam lauksaimniekam (
3
), ir 70000 EUR un maksimālais atbalsta apmērs, ko saskaņā ar 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu piešķir katrai mazai lauku saimniecībai, ir 15000 EUR.
10.
No šīs pašas regulas VI pielikumā ietvertā orientējošā saraksta izriet, ka lauku saimniecību attīstība saskaņā ar regulas 19. pantu ir viens no pasākumiem, kam ir īpaša nozīme vairākās Savienības lauku attīstības prioritātēs.
2. Regula 2017/2393
11.
Regulas 2017/2393 (
4
), ar kuru pēc šajā lietā nozīmīgā perioda tika grozīta it īpaši Regula Nr. 1305/2013, pirmais apsvērums ir formulēts šādi:
“Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un gados jauniem lauksaimniekiem sniegtā atbalsta saskaņotu un nediskriminējošu īstenošanu, ir jāparedz, ka lauku attīstības kontekstā “dibināšanas diena”, kas minēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā Nr. 1305/2013 [..], ir diena, kad pieteikuma iesniedzējs veic vai pabeidz darbību saistībā ar pirmoreiz veikto dibināšanu, un ka atbalsta pieteikums ir jāiesniedz vēlākais 24 mēnešu laikā pēc minētās dienas. [..]”
12.
Ar Regulas Nr. 2017/2393 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta otrajai daļai tika pievienots jauns s) apakšpunkts, saskaņā ar kuru ““saimniecības dibināšanas diena” ir diena, kad pieteikuma iesniedzējs veic vai pabeidz n) apakšpunktā minēto(‑ās) ar dibināšanu saistīto(‑ās) darbību(‑as)”.
13.
Saskaņā ar jauno ceturto daļu, kas ar Regulas 2017/2393 1. panta 7. punkta a) apakšpunktu arī ir pievienota Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punktam, dalībvalstis nosaka 2. panta 1. punkta s) apakšpunktā minēto(‑ās) darbību(‑as) lauku attīstības programmās.
14.
Turklāt ar Regulas 2017/2393 1. panta 7. punkta a) apakšpunktu Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punktam tika pievienota jauna pirmā daļa, kurā noteikts, ka “pieteikumu atbalstam saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu iesniedz vēlākais 24 mēnešus pēc saimniecības dibināšanas dienas”.
3. Regula Nr. 1307/2013
15.
Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām (
5
), 9. panta 2. punkta trešo daļu “personas [..] uzskatīs par aktīvu lauksaimnieku, ja tā[s] [..] iesniedz [..] pierādījumus, kas apliecina kādu no šādiem faktiem:
“a)
gada tiešo maksājumu summa ir vismaz 5 % no kopējiem ieņēmumiem, kuri gūti no nelauksaimnieciskām darbībām pēdējā fiskālajā gadā, par kuru ir pieejami šādi pierādījumi;
b)
tās lauksaimnieciskās darbības nav nenozīmīgas;
c)
tās darījumdarbības vai uzņēmuma galvenie mērķi ir lauksaimnieciskās darbības veikšana.”
4. Lauksaimniecības pamatnostādnes 2014.–2020. gadam
16.
Kā izriet no Eiropas Savienības Pamatnostādņu par valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē un lauku apvidos 2014.–2020. gadam (turpmāk tekstā – “Lauksaimniecības pamatnostādnes 2014.–2020. gadam”) (
6
) 4. punkta, tajās ir paredzēti nosacījumi un kritēriji, saskaņā ar kuriem atbalsts lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarei un lauku apvidiem tiks uzskatīts par saderīgu ar iekšējo tirgu.
17.
Saskaņā ar Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam 23. punkta a) apakšpunktu to piemērošanas jomā ietilpst it īpaši tāda atbalsta kategorija kā lauksaimniecības nozarē paredzēti pasākumi, kas nav ietverti lauku attīstības programmā saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 6. pantu (
7
).
18.
Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam 99.–107. punktā “Atbalsta kumulēšana” it īpaši ir noteikts:
“(99) Atbalstu var piešķirt līdztekus no dažādām shēmām vai kumulēt ar ad hoc atbalstu, ja valsts atbalsta kopsumma darbībai vai projektam nepārsniedz šajās pamatnostādnēs noteikto atbalsta maksimālo apjomu.
[..]
(107) [..] Šo pamatnostādņu 1.1.2. iedaļā minēto darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem un darbības sākšanas atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai nedrīkstētu kumulēt ar Regulas (ES) Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) un iii) punktā minēto atbalstu darījumdarbības uzsākšanai gados jauniem lauksaimniekiem vai mazo lauku saimniecību attīstībai, ja šādas kumulācijas rezultātā atbalsta summa pārsniegtu šajās pamatnostādnēs paredzētās summas.”
19.
Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam II daļas 1.1.2. iedaļa attiecas uz darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem un atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai. Tiktāl šajā lietā nozīmīgi ir it īpaši 174., 177. un 184. punkts.
“(174) Darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem un darbības sākšanas atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai Komisija uzskatīs par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar Līguma 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, ja tas atbildīs kopīgajiem novērtējuma principiem, kas izklāstīti šajās pamatnostādnēs, un turpmāk minētajiem nosacījumiem.
[..]
(177) Dalībvalstīm jānosaka maksimālā un minimālā robežvērtība, [..] kas ļauj saņemt darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem un mazo lauku saimniecību attīstībai. Minimālajai robežvērtībai, kas ļauj saņemt darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, jābūt augstākai par maksimālo robežvērtību, kas ļauj saņemt atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai.
[..]
(184) Atbalsta maksimālais apjoms nedrīkst pārsniegt EUR 70000 gados jaunam lauksaimniekam un EUR 15000 mazajai lauku saimniecībai. Nosakot atbalsta apjomu gados jauniem lauksaimniekiem, dalībvalstis ņem vērā arī attiecīgā reģiona sociāli ekonomisko stāvokli.”
B.
Latvijas tiesības
20.
Latvija ir īstenojusi Savienības prasības ar Noteikumiem Nr. 292 par mazo lauku saimniecību attīstību (
8
) un Nr. 323 par gados jauniem lauksaimniekiem (
9
).
21.
Noteikumu Nr. 292 1. punktā ir paredzēts, ka atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai piešķir “vienreizēja maksājuma veidā”.
22.
No šo noteikumu 20. punkta izriet, ka programmas plānošanas periodā atbalsta pretendents šajos noteikumos minēto atbalstu var saņemt vienu reizi.
23.
Noteikumu Nr. 323 1. punktā ir precizēts, ka arī atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem piešķir “vienreizēja maksājuma veidā”.
III. Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
24.
2015. gada 15. septembrī Līga Šenfelde reģistrējās Latvijas nodokļu iestādēs kā uzņēmēja.
25.
Pēc L. Šenfeldes 2015. gada 5. oktobra pieteikuma Lauku atbalsta dienests (Latvija) 2016. gada 15. janvārī apstiprināja atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai.
26.
2016. gada 27. jūlijā L. Šenfelde pārņēma lauku saimniecību “Purenes” (
10
), kurā iepriekš bija saimniekojuši viņas vecāki.
27.
Lai pārņemtu un attīstītu šo lauku saimniecību, 2016. gada 23. augustā viņa arī lūdza piešķirt darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem. Šajā laikā viņa turpināja darbības, kurām bija sniegts pirmais atbalsts.
28.
Ar 2017. gada 6. janvāra lēmumu Lauku atbalsta dienests noraidīja otro pieteikumu. Pamatojumā šī iestāde norādīja, ka saimniecības, kurām piešķir atbalstu, saskaņā ar Regulu Nr. 1305/2013 ir sadalītas dažādās kategorijās un ka atbalsti nedrīkst pārklāties. Arī saskaņā ar Latvijas tiesībām pieteikuma iesniedzējs varot saņemt vai nu tikai atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai, vai nu atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem.
29.
L. Šenfeldes prasības pieteikumi Administratīvajā rajona tiesā (Latvija) un Administratīvajā apgabaltiesā (Latvija), kuru mērķis bija panākt otrā atbalsta apstiprināšanu, tika noraidīti.
30.
Kasācijas sūdzībā L. Šenfelde joprojām apgalvo, ka atbalsta mazo lauku saimniecību attīstībai saņēmēji var saņemt arī atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem.
31.
Tāpēc ar 2020. gada 24. februāra lēmumu, kas Tiesā iesniegts 2020. gada 28. februārī, Augstākā tiesa (Senāts) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts kopsakarā ar citām minētās regulas un Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam normām ir jāinterpretē tādējādi, ka:
1)
lauksaimnieks zaudē statusu “gados jauns lauksaimnieks” tikai tāpēc, ka viņš divus gadus iepriekš ir saņēmis atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai, kurš paredzēts Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā;
2)
tās ļauj dalībvalstij noteikt tādu regulējumu, ka lauksaimniekam neizmaksā atbalstu, kas paredzēts Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā, ja viņam jau ir piešķirts atbalsts, kurš paredzēts iii) punktā;
3)
dalībvalsts ir tiesīga atteikt atbalstu kumulēšanas piemērošanu lauksaimniekam, ja nav ievērots ar Eiropas Komisiju saskaņotās Lauku attīstības programmas noteiktais kumulēšanas secīgums?”
32.
Tiesvedībā Tiesā rakstveida apsvērumus iesniedza L. Šenfelde, Latvijas Republika un Eiropas Komisija.
IV. Juridiskais vērtējums
33.
Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) ir balstīta uz diviem pīlāriem. Pirmā pīlāra pasākumi ir, piemēram, tiešie maksājumi. KLP otrais pīlārs, proti, lauku attīstības politika, ir reglamentēts Regulā Nr. 1305/2013. Atbalsta pasākumi lauku attīstībai stratēģiski tiek veikti, izmantojot programmas, kas atbilst Savienības lauku attīstības prioritātēm (
11
). Regulā Nr. 1305/2013 minētās prioritātes it īpaši ietver kvalificētu lauksaimnieku ienākšanu lauksaimniecības nozarē un paaudžu maiņu, kā arī mazu uzņēmumu izveidi un attīstību (
12
).
34.
Attiecībā uz šīm prioritātēm īpaša nozīme (
13
) ir lauku saimniecību attīstībai saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. pantu. Atbalsts saskaņā ar šo pasākumu atbilstoši 19. panta 1. punkta a) apakšpunktam it īpaši attiecas uz darbības sākšanas atbalstu, kas paredzēts gados jauniem lauksaimniekiem (i) punkts), ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām lauku apvidos (ii) punkts) un mazo lauku saimniecību attīstībai (iii) punkts).
35.
Šajā lietā Latvijas iestādes ir atteikušās L. Šenfeldei piešķirt atbalstu kā gados jaunam lauksaimniekam, pamatojoties uz to, ka viņa jau ir saņēmusi atbalstu mazai lauku saimniecībai.
36.
Līdz ar to rodas jautājums, vai piemērojamās Savienības tiesības liedz piešķirt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, ja jau ir saņemts atbalsts mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar minētās normas iii) punktu (prejudiciālā jautājuma pirmā daļa, par to A daļā). Pēc tam ir jāizvērtē šajā saistībā dalībvalstīm atlikusī rīcības brīvība (prejudiciālā jautājuma otrā un trešā daļa, par to B daļā).
A.
Par iespēju secīgi pieprasīt darbības sākšanas atbalstu saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunktu mazo lauku saimniecību attīstībai, no vienas puses, un gados jauniem lauksaimniekiem, no otras puses, ņemot vērā Savienības tiesības (prejudiciālā jautājuma pirmā daļa)
37.
Ar prejudiciālā jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimnieks zaudē gados jauna lauksaimnieka statusu, ja viņš jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai.
38.
Tas ir jāsaprot tādējādi, ka ir jānoskaidro, vai darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem var pieprasīt vēl arī tad, kad lauksaimnieks jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai. Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāpārbauda attiecīgie nosacījumi šo abu veidu atbalsta saņemšanai.
39.
Šajā gadījumā vispirms tiks noskaidrots, ka nosacījumi, lai varētu saņemt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, no vienas puses, un mazo lauku saimniecību attīstībai, no otras puses, paredz attiecīgi dažādu saimniecības lielumu, līdz ar to šos nosacījumus nevar izpildīt vienlaicīgi (par to 1. nodaļā). Tomēr pēc tam rodas jautājums, vai un – ja atbilde ir apstiprinoša – kādā mērā tomēr var būt pieļaujams secīgi pieprasīt abu veidu atbalstu, ja – kā tas ir šajā lietā – dažādie nosacījumi attiecībā uz saimniecības lielumu tiek izpildīti ar laika nobīdi, jo saimniecība ar pirmā atbalsta palīdzību varēja izaugt līdz otrā atbalsta pieprasīšanai vajadzīgajam lielumam (par to 2. nodaļā).
1. Nosacījumi, lai varētu saņemt darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, no vienas puses, un mazo lauku saimniecību attīstībai, no otras puses
40.
Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā paredzēto atbalstu saskaņā ar šīs regulas 19. panta 2. punkta pirmo daļu piešķir “gados jauniem lauksaimniekiem”. Atbilstoši šīs pašas regulas 2. panta 1. punkta otrās daļas n) apakšpunktam tās ir personas, kas pieteikuma iesniegšanas brīdī ir ne vairāk kā 40 gadus vecas, kam ir atbilstīgas profesionālās prasmes un kompetence un kas pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā minētās saimniecības vadītājs. Kā izriet no Regulas Nr. 1305/2013 II pielikuma, maksimālais atbalsta apmērs, kas piešķirts saskaņā ar šīs regulas 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, ir 70000 EUR katram gados jaunam lauksaimniekam.
41.
Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā paredzēto atbalstu piešķir mazo lauku saimniecību attīstībai, turklāt atbilstoši šīs regulas 19. panta 2. punkta trešajai daļai jēdziens “maza lauku saimniecība” ir jādefinē dalībvalstīm. Tādējādi, nosakot tiesības pretendēt uz regulas 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā paredzēto atbalstu, tās var ņemt vērā savas attiecīgās lauksaimniecības struktūras. Atbilstoši Regulas Nr. 1305/2013 II pielikumam maksimālais atbalsta apmērs, kas piešķirts saskaņā ar minēto tiesību normu, ir 15000 EUR katrai mazajai lauku saimniecībai.
42.
Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta trešās daļas pirmajā teikumā ir noteikts, ka dalībvalstis nosaka maksimālo un minimālo robežvērtību (
14
), kas ļauj lauku saimniecībām saņemt atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) un iii) punktu. Šīs robežvērtības ir jānosaka lauku saimniecības ražošanas potenciāla izteiksmē, mērot “standarta produkciju”, vai līdzvērtīgā izteiksmē (
15
). Tā kā šeit runa ir par ražošanas potenciālu, ir iespējams, ka pieteikuma iesniedzējam tā iesniegšanas brīdī vēl nav jāpierāda šāda ražošana. Pamatnostādnēs par Regulas Nr. 1305/2013 19. pantu Komisija ir paskaidrojusi, ka pieteikuma iesniedzējam šādos gadījumos ir jāpierāda, ka tam ir potenciāls (attiecībā uz tādiem ražošanas faktoriem kā zeme, dzīvnieki utt.), lai sasniegtu konkrētu ražošanas līmeni (
16
).
43.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta trešās daļas otro teikumu, nosakot maksimālo un minimālo robežvērtību, kas ļauj lauku saimniecībām saņemt atbalstu saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunkta i) un iii) punktu, minimālā robežvērtība i) punktā paredzētajam gados jauno lauksaimnieku atbalstam ir lielāka nekā maksimālā robežvērtība iii) punktā paredzētajam mazo lauku saimniecību attīstības atbalstam.
44.
Kā Komisija ir norādījusi savās pamatnostādnēs par Regulas Nr. 1305/2013 19. pantu (
17
) un kā šajā lietā apgalvo gan Komisija, gan Latvijas Republika, citiem vārdiem sakot, tas nozīmē, ka slieksnim atzīšanai par gados jaunu lauksaimnieku, proti, tā saimniecības minimālajai ražošanas vērtībai, kas ļauj saņemt atbalstu saskaņā ar 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, ir jābūt augstākam nekā mazas lauku saimniecības maksimālajai ražošanas vērtībai, kad tā pieprasa atbalstu saskaņā ar šīs tiesību normas iii) punktu. Tādējādi saskaņā ar informāciju, ko lietas dalībnieki sniedz izskatāmajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, atbilstoši Latvijas tiesību normām mazas lauku saimniecības ražošanas potenciālam ir jābūt no 2000 līdz 15000 EUR, savukārt gados jauna lauksaimnieka ražošanas potenciālam – no 15000 līdz 70000 EUR.
45.
Tāpēc, tā kā minimālā robežvērtība, kas ļauj saņemt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, katrā ziņā ir augstāka nekā maksimālā robežvērtība, kas ļauj saņemt atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai, šo abu veidu atbalsta nosacījumi nevar tikt izpildīti vienlaikus. Ja saimniecība nesasniedz maksimālo robežvērtību, kas ļauj piešķirt atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai, tā noteikti nesasniedz arī minimālo robežu pretendēšanai uz atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem. Un otrādi – saimniecība, kas ir lielāka par šo minimālo robežvērtību, noteikti būs lielāka arī par maksimālo robežvērtību, kura ļauj saņemt atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai.
46.
Šie savstarpējas izslēgšanas kritēriji attiecībā uz darbības sākšanas atbalstu, kas Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts gados jauniem lauksaimniekiem, no vienas puses, un mazo lauku saimniecību attīstībai, no otras puses, ir izskaidrojami ar to, ka ar šiem abiem atbalsta pasākumiem atšķirīgā un savstarpēji papildinošā veidā ir jāsasniedz šīs tiesību normas kopējais mērķis, proti, lauku saimniecību attīstība, sniedzot darbības sākšanas atbalstu.
47.
Piemēram, pirmkārt, ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā paredzēto darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, kas jaunam lauksaimniekam palīdz pirmo reizi nodibināt lauku saimniecību kā tās īpašniekam, tiek atvieglota atbilstīgi kvalificētu lauksaimnieku ienākšana lauksaimniecības nozarē un it īpaši paaudžu maiņa, kas ir viena no Savienības lauku attīstības prioritātēm (
18
). To apstiprina arī citi pienākumi, kas ir saistīti ar atbalstu gados jaunam lauksaimniekam saskaņā ar šo tiesību normu. Attiecīgi šādi atbalstītām personām ir jādarbojas kā aktīviem lauksaimniekiem (
19
) un faktiskajiem saimniecību īpašniekiem, proti, faktiski ir jāvada savas saimniecības (
20
). Tā tiek nodrošināts, ka viņi arī reāli dibina saimniecības kā to īpašnieki un viņu lauksaimnieciskā darbība ir viņu pamatdarbība vai vismaz tai ir būtisks apjoms. Šajā ziņā nav nozīmes tam, vai saimniecība pirmoreiz tiek dibināta, izveidojot jaunu saimniecību vai pārņemot jau esošu saimniecību.
48.
Gluži pretēji – darbības sākšanas atbalsta mazo lauku saimniecību attīstībai saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu mērķis ir veicināt attīstību, proti, strukturāli uzlabot jau esošu mazo lauku saimniecību situāciju. Tātad šeit runa ir par jau esošu lauksaimniecības struktūru, kas veido lauku teritorijas, saglabāšanu un uzlabošanu. Kā izriet no Regulas Nr. 1305/2013 17. apsvēruma, būtu jāveicina tikai to mazo lauku saimniecību attīstība, kas ir potenciāli ekonomiski dzīvotspējīgas (
21
). Tomēr atbalsta mērķis ir mudināt šādu struktūru īpašniekus turpināt vadīt un attīstīt savas saimniecības, pat ja runa ir par ļoti mazām saimniecībām, kuru peļņa ne vienmēr ir īpašnieka galvenie ienākumi vai kurai daļēji ir pašnodrošinājuma raksturs. Tas tādēļ, ka arī un tieši saglabājot šādas struktūras, tiek saglabāta lauku apvidu dzīvotspēja, nepieļaujot šo apvidu pamešanu un ciemu struktūru izzušanu.
49.
Līdz ar to atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem, no vienas puses, un mazo lauku saimniecību attīstībai, no otras puses, ir paredzēts divām dažādām saņēmēju kategorijām, kas katra savā veidā palīdz saglabāt un attīstīt lauku apvidus. Kā Komisija paskaidro pamatnostādnēs par Regulas Nr. 1305/2013 19. pantu, tas, ka abi šie atbalsta veidi sniedz labumu dažādiem saņēmējiem, arī palīdz mērķtiecīgi izmantot ierobežoto finansējumu un tādējādi novērst tā dēvēto “nevajadzīga atbalsta risku” (
22
). Šāds risks rodas situācijā, kad atbalsts tiek piešķirts tādu pasākumu īstenošanai, kurus saņēmēji jau tāpat būtu īstenojuši, proti, pat nesaņemot atbalstu. Šāda nevajadzīga atbalsta riska novēršana atbilst vispārējam principam par atbalstu no Savienības līdzekļiem, saskaņā ar kuru katram atbalstam ir jābūt īpašai stimulējošai ietekmei.
50.
Tādējādi, plānojot darbības sākšanas atbalsta režīmu atbilstoši Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunktam, ir jānovērš tas, ka gados jauni lauksaimnieki, kuru plānotajām darbībām atbilstoši iepriekš minētajiem paskaidrojumiem ir jābūt būtiskā apjomā, salīdzinājumā ar šo apjomu saņem relatīvi mazu “nevajadzīgo” atbalstu ne vairāk kā 15000 EUR apmērā (
23
) mazas lauku saimniecības attīstībai, lai gan šā atbalsta saņemšana nebūt nav noteicošā viņu lēmumam kļūt par jauno lauksaimnieku.
51.
Bet kā gan tas ir šīs lietas situācijā, kad salīdzinoši īsā laikposmā saimniecības lielums, kas attiecīgi tiek prasīts, lai varētu saņemt atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai, no vienas puses, un gados jauniem lauksaimniekiem, no otras puses, ir sasniegts secīgi, it īpaši tāpēc, ka atbalsta saņēmēja varēja atbilstoši palielināt savu ražošanas potenciālu, pateicoties pirmā atbalsta saņemšanai un varbūt tikai tas vispār ļāva viņai apsvērt iespēju nodibināt saimniecību kā gados jaunam lauksaimniekam? Vai arī tādā gadījumā, kā to apgalvo Latvijas Republika un Komisija, abu veidu atbalstu nevar pieprasīt pat tad, ja atbalsta saņēmēja īsteno vienu no Regulas Nr. 1305/2013 galvenajiem mērķiem, proti, to, ka gados jauns lauksaimnieks pārņem lauku saimniecību?
2. Atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem pieprasīšana pēc atbalsta mazas lauku saimniecības attīstībai saņemšanas, ja secīgi ir izpildītas prasības par attiecīgo saimniecības lielumu, – principiālā pieļaujamība un nosacījumi
52.
Viedokli, ka lauksaimnieks, kurš jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai, vairs nevar saņemt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, pat ja tikmēr viņa saimniecība ir sasniegusi nepieciešamo lielumu, šajā lietā aizstāv gan Latvija, gan Komisija, pamatojoties uz atšķirīgiem apsvērumiem.
53.
Latvija pamato savu nostāju ar argumentu, ko Latvijas iestādes jau ir izvirzījušas pamatlietā. Saskaņā ar to lauksaimnieks, kurš iepriekš jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai, vairs nemaz nevar izpildīt nosacījumus atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem saņemšanai. Pat ja tā saimniecības ražošanas potenciāls tikmēr ir sasniedzis šim nolūkam nepieciešamo lielumu, tas vairs neesot “gados jauns lauksaimnieks” Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta otrās daļas n) punkta izpratnē. Proti, nevarot uzskatīt – kā tiek prasīts šajā tiesību normā –, ka tas “pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā minētās saimniecības vadītājs”, jo viņš noteikti jau iepriekš, proti, ne vēlāk kā brīdī, kad tika saņemts atbalsts mazas lauku saimniecības attīstībai, ir izveidojis saimniecību kā lauksaimnieks.
54.
Turpretim Komisija uzskata, ka lauksaimnieks nezaudē gados jauna lauksaimnieka statusu tikai tāpēc vien, ka tas jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai. Tas tādēļ, ka Regulā Nr. 1305/2013, kas grozīta ar Regulu 2017/2393 (
24
), kuru arī var izmantot šajā lietā atbilstošo tiesību normu interpretācijai (
25
), ir paredzēts, ka atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem ir jāpieprasa vēlākais 24 mēnešus pēc saimniecības dibināšanas dienas. Tādējādi “pirmreizējās dibināšanas” nosacījumu, kas tiek prasīts, lai varētu pieprasīt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, var uzskatīt par izpildītu divu gadu laikā pēc dibināšanas dienas, pat ja šajā laikposmā jaunais lauksaimnieks vispirms ir pieprasījis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai un tikai pēc tam tā saimniecība ir izaugusi līdz lielumam, kāds nepieciešams atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem saņemšanai.
55.
Tomēr Komisija uzskata, ka noteikumu par atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem jēga un mērķis, no vienas puses, un mazo lauku saimniecību attīstībai, no otras puses, arī nepieļauj otru atbalstu, jo abu veidu atbalsts ir paredzēts vienu reizi dažādām saņēmēju kategorijām un tāpēc tos nevar kumulēt.
56.
Komisijas analīzei vispirms ir jāpiekrīt tiktāl, ka lauksaimnieks faktiski zaudē gados jauna lauksaimnieka statusu ne jau tāpēc, ka 24 mēnešu laikā pirms pieteikuma par atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem iesniegšanas tas ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai (par to a) apakšnodaļā). Savukārt attiecībā uz iespēju secīgi saņemt abu veidu atbalstu Komisijas analīze ir jāaplūko niansēti: protams, ir taisnība, ka abu veidu atbalstu nevar pilnībā kumulēt. Tomēr ir iespējams pieprasīt un saņemt abu veidu atbalstu, ja pirmā atbalsta ietvaros saņemto summu ieskaita summā, kas saņemta saistībā ar otro atbalstu (par to b) apakšnodaļā). Šāds risinājums atbilst gan jauno lauksaimnieku dzīves realitātei, gan atbalsta mērķiem saskaņā ar Regulu Nr. 1305/2013 (par to c) apakšnodaļā).
a) pieteikuma par atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem iesniegšanas termiņš un tam nepieciešamo nosacījumu izpilde
57.
Kā jau minēts iepriekš, “gados jauns lauksaimnieks” Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta otrās daļas n) apakšpunkta izpratnē ir persona, kas pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā tās vadītājs (
26
).
58.
Šajā lietā piemērojamā Regulas Nr. 1305/2013 redakcijā jēdziens “pirmreizējā dibināšana” nebija sīkāk definēts. Tas acīmredzami vēlāk radīja grūtības. Tas tādēļ, ka, no vienas puses, jau sākotnēji kļuva skaidrs, ka dibināšana ir process, kas turpinās kādu laiku, nevis precīzi nosakāms brīdis (
27
). Taču, no otras puses, ir jānosaka precīzs brīdis, kad sākas konkrēti termiņi, it īpaši termiņš, kurā ir jāiesniedz pieteikums par atbalsta piešķiršanu gados jauniem lauksaimniekiem (
28
). Šajā ziņā no Regulas Nr. 1305/2013 – redakcijā, kas piemērojama šajā lietā, – formulējuma neizriet, ka pieteikums par atbalstu gados jaunam lauksaimniekam būtu jāiesniedz pirms dibināšanas procesa beigām. Tomēr joprojām nebija skaidrs, cik ilgs laiks ir jaunā lauksaimnieka rīcībā šā pieteikuma iesniegšanai.
59.
Tādējādi saskaņā ar Regulas 2017/2393 pirmo apsvērumu tās mērķis bija nodrošināt juridisko noteiktību un gados jauniem lauksaimniekiem sniegtā atbalsta saskaņotu un nediskriminējošu īstenošanu. Šajā nolūkā bija jāprecizē, ka dibināšanas diena ir datums, kurā pieteikuma iesniedzējs uzsāk vai pabeidz vienu vai vairākus pasākumus saistībā ar pirmreizējo dibināšanu, turklāt dalībvalstīm ir jānosaka attiecīgie pasākumi un atbalsta pieteikums ir jāiesniedz vēlākais 24 mēnešu laikā pēc šīs dienas (
29
). Regula Nr. 1305/2013 tika attiecīgi papildināta un grozīta (
30
).
60.
Protams, vēlākas tiesību normas nevar automātiski izmantot agrāko tiesību normu interpretācijai, jo tās var tikt saprastas ne tikai kā precizējumi, bet arī kā agrākās juridiskās situācijas būtiskas izmaiņas (
31
). Tomēr, tā kā šajā lietā aplūkotie grozījumi nepārprotami ir precizējumi, grozītās Regulas Nr. 1305/2013 normas, lai arī tās nav tieši piemērojamas, var tikt ņemtas vērā, lai interpretētu pamatlietā piemērojamo tiesisko situāciju.
61.
Tādējādi, tāpat kā to dara Komisija, attiecībā uz šo juridisko situāciju ir jāuzskata, ka “pirmreizējās dibināšanas” nosacījums ir izpildīts, ja pieteikums atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem piešķiršanai ir iesniegts 24 mēnešu laikā pēc saimniecības dibināšanas datuma, turklāt neatkarīgi no tā, vai šajā laikā jau ir saņemts atbalsts mazas lauku saimniecības attīstībai.
62.
Attiecīgi L. Šenfelde pamatlietā dienā, kad tā iesniedza pieteikumu atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem piešķiršanai saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, vēl bija uzskatāma par “gados jaunu lauksaimnieku” šīs regulas 2. panta 1. punkta otrās daļas n) apakšpunkta izpratnē. Tas tādēļ, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju L. Šenfelde tika reģistrēta kā uzņēmēja mazāk nekā gadu pirms atbalsta pieteikuma iesniegšanas gados jauna lauksaimnieka statusā. Atbalsts mazu lauku saimniecību attīstībai tika apstiprināts pat septiņus mēnešus pirms šā atbalsta pieteikuma iesniegšanas (
32
). Tādējādi nav vajadzības noskaidrot, vai šajā lietā L. Šenfeldes reģistrācija par uzņēmēju vai atbalsta mazas lauku saimniecības attīstībai saņemšana ir “dibināšanas diena” (
33
), jo katrā ziņā no šiem notikumiem līdz gados jauniem lauksaimniekiem paredzētā atbalsta pieprasīšanai ir pagājuši mazāk nekā 24 mēneši (
34
).
63.
Tomēr Latvijas argumenti vēl rada jautājumu, vai nosacījumi, kas tiek izvirzīti, lai varētu saņemt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, it īpaši attiecībā uz lielumu, ir jāizpilda jau saimniecības dibināšanas dienā vai arī pietiek ar to, ka nepieciešamais saimniecības lielums tiek sasniegts atbalsta pieteikuma iesniegšanas termiņa laikā.
64.
Šajā saistībā ir jākonstatē, ka Regulā Nr. 1305/2013 nav sniegtas norādes interpretācijai, saskaņā ar kuru visiem nosacījumiem, kas ir izvirzīti gados jauno lauksaimnieku atbalsta saņemšanai, būtu jābūt izpildītiem jau dibināšanas dienā. Drīzāk regulā ir ietvertas dažādas normas, saskaņā ar kurām daži nosacījumi (piemēram, vajadzīgā profesionālā kvalifikācija vai noteikumu par aktīviem lauksaimniekiem ievērošana) ir jāizpilda noteiktā termiņā pēc atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem apstiprināšanas (
35
). Tādējādi tiek ņemts vērā jau minētais fakts, ka jaunā lauksaimnieka saimniecības pirmreizējā dibināšana ir process, kas turpinās kādu laiku.
65.
Protams, šajā ziņā Regulā Nr. 1305/2013 nav sniegtas nekādas norādes par brīdi, kad ir jāsasniedz nepieciešamais saimniecības lielums, lai saņemtu atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem. Tomēr ir dabiski uzskatīt, ka šim nosacījumam nav jābūt izpildītam jau dibināšanas dienā, bet ir pietiekami, ka tas ir izpildīts pieteikuma iesniegšanas brīdī. Tas tādēļ, ka šis ir brīdis, kad kompetentā iestāde – izņemot iepriekšējā punktā minētos nosacījumus, kuri ir jāizpilda vēlāk, – pārbauda, vai ir izpildīti atbalsta saņemšanas nosacījumi.
66.
Tādējādi Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā jaunajam lauksaimniekam ir atļauts pieprasīt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem pirmo 24 mēnešu laikā pēc saimniecības dibināšanas neatkarīgi no tā, vai šajā laikā tas jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar iii) punktu.
67.
Sākotnēji šķiet, ka šāda interpretācija ir pretrunā iepriekš minētajiem atbalsta shēmas mērķiem, kuri it īpaši izriet no dažādām saimniecības ražošanas potenciāla robežvērtībām (
36
). Tomēr šāda pretruna nerodas, ja summa, ko saņēmējs ir saņēmis kā atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai, tiek ieskaitīta summā, ko tas vēlāk saņem kā atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem.
b) tādas summas ieskaitīšana, kura jau saņemta saistībā ar atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai
68.
Kā pamatoti norāda Komisija un galu galā arī Latvija, atbalsta mazo lauku saimniecību attīstībai un atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem kumulēšana tādā ziņā, ka abiem atbalsta veidiem attiecīgi paredzētās maksimālās atbalsta likmes varētu pilnībā izmantot un šādi saņemtās summas varētu vienkārši saskaitīt, būtu pretrunā šā atbalsta koncepcijai attiecībā uz dažādām saņēmēju kategorijām, kā arī efektīvas Savienības līdzekļu izmantošanas un taisnīgas un mērķtiecīgas sadales principiem.
69.
Tādējādi nav pieļaujams, ka viens un tas pats lauksaimnieks kā atbalstu mazo lauku saimniecību attīstībai saņem līdz 15000 EUR un kā atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem – līdz 70000 EUR, proti, kopumā līdz 85000 EUR (
37
). Turklāt to apliecina atbalsta Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam noteikumi valsts atbalsta jomā, saskaņā ar kuriem arī dalībvalstu atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, no vienas puses, un mazo lauku saimniecību attīstībai, no otras puses, var kombinēt ar atbalstu šīm saņēmēju kategorijām saskaņā ar Regulu Nr. 1305/2013 tikai, ciktāl netiek pārsniegtas attiecīgi noteiktās atbalsta maksimālās summas 15000 vai 70000 EUR apmērā (
38
).
70.
No tā izriet, ka tādā situācijā kā šajā lietā, kad saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu atbalstu pieprasa jaunais lauksaimnieks, kurš jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar šīs tiesību normas iii) punktu, summa, kas saņemta saistībā ar šo atbalstu, ir jāatskaita no summas, kura ir jāpiešķir kā atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem.
71.
Tas garantē, ka netiek pārsniegta maksimālā atbalsta summa saistībā ar šo atbalstu, proti, maksimāli 70000 EUR. Tātad, ja lauksaimnieks jau iepriekš ir saņēmis 15000 EUR mazas lauku saimniecības attīstībai, tagad tas var saņemt atbalstu vairs tikai maksimāli 55000 EUR apmērā kā gados jauns lauksaimnieks.
72.
Tādējādi saskaņā ar Savienības tiesībām L. Šenfelde šajā gadījumā var saņemt atbalstu kā gados jauns lauksaimnieks, ja, piešķirot šo atbalstu, tajā tiek ieskaitīta summa, ko tā jau ir saņēmusi kā atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai.
c) atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem jēga un mērķis
73.
Šajā risinājumā, ko piedāvā arī iesniedzējtiesa, ir ņemts vērā iebildums, ka abu veidu atbalstus nevar piešķirt vienai un tai pašai saimniecībai vai attīstības projektam, jo tie ir paredzēti dažādām saņēmēju kategorijām.
74.
Šajā lietā piedāvātais risinājums tieši novērš šādu dubultu atbalstu. Tas galu galā līdzinās situācijai, kurā atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem tiek izmaksāts nevis vienā reizē, bet gan pakāpeniski. Šāda iespēja izmaksāt atbalstu pa daļām ir skaidri paredzēta Regulā Nr. 1305/2013 (
39
). Tādējādi jaunais lauksaimnieks, kurš vispirms pieprasa atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai un pēc tam atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, galu galā nenonāk ne labākā un arī ne sliktākā situācijā kā jaunais lauksaimnieks, kurš uzreiz pieprasa atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem.
75.
Turklāt iespēja, ka arī pēc atbalsta mazas lauku saimniecības attīstībai saņemšanas jaunais lauksaimnieks var pieprasīt arī atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, kurā tad tiek ieskaitīta jau saņemtā summa, atbilst jauno lauksaimnieku dzīves realitātei un tiem paredzētā atbalsta jēgai un mērķim saskaņā ar Regulu Nr. 1305/2013.
76.
Piemēram, pirmreizējās dibināšanas kritērijs saistībā ar atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem obligāti nenozīmē, ka ir jādibina jauna saimniecība, kas iepriekš vēl nav pastāvējusi. Drīzāk – kā norāda arī Komisija – ir iespējams un ierasts, ka jaunais lauksaimnieks, pirmoreiz nodibinot savu saimniecību, kā to ir izdarījusi L. Šenfelde pamatlietā, pārņem jau esošu saimniecību.
77.
Kā tālāk apgalvo Komisija un L. Šenfelde un kā apliecina šīs lietas fakti, šādā situācijā ir arī iespējams, ka jaunais lauksaimnieks turpmāk attīstīs un palielinās pārņemto saimniecību. Tas, ka mazs uzņēmums var izaugt par lielāku uzņēmumu, atbilst uzņēmumu attīstības mērķiem.
78.
Šajā gadījumā L. Šenfelde acīmredzami, tikai pateicoties atbalstam mazas lauku saimniecības attīstībai, spēja pietiekami palielināt ražošanas potenciālu, lai sasniegtu nepieciešamo saimniecības lielumu, kas ļauj pieprasīt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem (
40
). Turklāt no iesniedzējtiesas un lietas dalībnieku sniegtās informācijas izriet, ka L. Šenfelde savā darījumdarbības plānā saistībā ar atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem ir norādījusi, ka viņa vēlas turpināt projektu, kas sākts attīstības atbalsta ietvaros, un turpināt īstenot tā mērķi (it īpaši attiecībā uz ganāmpulka palielināšanu).
79.
Tas, ka šādā situācijā jaunajam lauksaimniekam tiek atteikts piešķirt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem tāpēc, ka tas jau iepriekš tai pašai saimniecībai un tam pašam projektam ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai, būtu pilnīgā pretrunā Regulas Nr. 1305/2013 mērķiem un Savienības prioritātēm saistībā ar atbalstu lauku attīstībai. Tas tādēļ, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 5. panta pirmās daļas 2. punkta a) apakšpunktu Savienības lauku attīstības prioritāte nepārprotami ir “uzlabot visu lauku saimniecību ekonomiskos rādītājus un veicināt lauku saimniecību pārstrukturēšanu un modernizēšanu, jo īpaši lai pastiprinātu dalību tirgū un virzību uz tirgu”.
80.
Tāpēc dibināšanas posmā jaunie lauksaimnieki drīzāk būtu jāmudina paplašināt un attīstīt savas saimniecības un tādējādi pielāgot sākotnējos darījumdarbības plānus. Tas tā būtu jādara vēl jo vairāk tad, ja jaunais lauksaimnieks, kurš turpina palielināt savu saimniecību pēc atbalsta mazas lauku saimniecības attīstībai saņemšanas un izpilda gados jauniem lauksaimniekiem paredzētā atbalsta saņemšanas kritērijus (saimniecības vadītāja statuss, aktīva lauksaimnieka statuss, lauksaimniecība veido būtisku apjomu no ienākumiem (
41
)), šādi vēl vairāk sekmē tādu mērķu sasniegšanu kā lauksaimniecības dzīvotspēja un konkurētspēja, kā arī paaudžu maiņa.
81.
Tas, ka šādā gadījumā pēc tam, kad jaunais lauksaimnieks ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai, tam tiek ļauts pieprasīt vēl arī atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, kurā tad tiek ieskaitīta attīstības atbalsta ietvaros saņemtā summa, kopumā ir saskaņā arī ar faktu, ka darbības sākšanas atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem var kombinēt ar daudziem citiem pasākumiem, piemēram, finanšu instrumentiem, kuri jaunajiem lauksaimniekiem ļauj vieglāk piekļūt zemei un ražošanas līdzekļiem, kā arī nodibināt savu saimniecību (
42
).
3. Secinājumi par prejudiciālā jautājuma pirmo daļu
82.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimnieks var saņemt darbības sākšanas atbalstu gan mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar iii) punktu, gan gados jauniem lauksaimniekiem saskaņā ar i) punktu. Šim nolūkam gan pirmais, gan otrais atbalsta pieteikums ir jāiesniedz laikposmā, kas nepārsniedz 24 mēnešus no saimniecības dibināšanas dienas. Saistībā ar pirmo atbalstu saņemtā summa ir jāieskaita summā, ko paredzēts saņemt otrā atbalsta ietvaros, lai tādējādi nepārsniegtu Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 6. punktā un II pielikumā noteiktā atbalsta maksimālo summu katram gados jaunajam lauksaimniekam.
B.
Par dalībvalstu rīcības brīvību (prejudiciālā jautājuma otrā un trešā daļa)
83.
Ar prejudiciālā jautājuma otro un trešo daļu iesniedzējtiesa būtībā (
43
) vēlas uzzināt, vai dalībvalstis var paredzēt, ka jaunais lauksaimnieks, kurš jau ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu, vairs nevar saņemt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem saskaņā ar šīs tiesību normas i) punktu.
84.
Uz šo jautājumu ir jāatbild noliedzoši.
85.
Proti, saskaņā ar judikatūru dalībvalstis var veikt pasākumus regulas piemērošanai. Tomēr tad tie nedrīkst traucēt tās tiešajai piemērojamībai, apslēpt tās kā Savienības tiesību akta raksturu un tie nedrīkst pārsniegt ar minēto regulu piešķirtās rīcības brīvības robežas (
44
).
86.
Proti, šajā lietā Regulā Nr. 1305/2013 dalībvalstīm ir paredzētas daudzveidīgas iespējas izmantot savu rīcības brīvību, plānojot savas lauku atbalsta programmas un īstenojot šīs regulas prasības. Šī rīcības brīvība, piemēram, attiecībā uz atbalsta saņemšanai piemēroto saimniecību lielumu vai atbalsta apmēru (
45
), ļauj dalībvalstīm ņemt vērā to attiecīgos sociāli ekonomiskos apstākļus. Tomēr šī rīcības brīvība ir attiecīgi skaidri paredzēta Regulā Nr. 1305/2013 un principā neattiecas uz pamatkritērijiem par gados jauno lauksaimnieku piemērotību atbalsta saņemšanai saskaņā ar 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu. Gluži pretēji – visi šie kritēriji ir noteikti pašā regulā (
46
).
87.
Tādējādi dalībvalstis nevar atteikties piešķirt šo atbalstu jaunajam lauksaimniekam, kurš izpilda atbalsta nosacījumus saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu (
47
). Saskaņā ar atbildi, kas sniegta uz prejudiciālā jautājuma pirmo daļu, tām, piešķirot šo atbalstu, tajā tomēr ir jāieskaita summa, kura saņemta saistībā ar atbalstu saskaņā ar šīs tiesību normas iii) punktu.
V. Secinājumi
88.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai lemt šādi:
1)
Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimnieks var saņemt darbības sākšanas atbalstu gan mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar iii) punktu, gan gados jauniem lauksaimniekiem saskaņā ar i) punktu. Šim nolūkam gan pirmais, gan otrais atbalsta pieteikums ir jāiesniedz laikposmā, kas nepārsniedz 24 mēnešus no saimniecības dibināšanas dienas. Saistībā ar pirmo atbalstu saņemtā summa ir jāieskaita summā, ko paredzēts saņemt otrā atbalsta ietvaros, tādējādi nepārsniedzot Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 6. punktā un II pielikumā noteikto atbalsta maksimālo summu katram gados jaunajam lauksaimniekam.
2)
Ja jaunais lauksaimnieks 24 mēnešu laikā pēc savas saimniecības dibināšanas izpilda visus nosacījumus Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā paredzētā darbības sākšanas atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem saņemšanai, dalībvalstis nevar tam atteikt apstiprināt šo atbalstu, pamatojoties uz to, ka tas šajā laikposmā jau ir saņēmis darbības sākšanas atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai saskaņā ar šīs tiesību normas iii) punktu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 17. decembris) (OV 2013, L 347, 487. lpp.), kas grozīta ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2016/142 (2015. gada 2. decembris) (OV 2016, L 28, 8. lpp.). Tikmēr Regula Nr. 1305/2013 vēl vairākkārt ir grozīta, jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2021/399 (2021. gada 19. janvāris) (OV 2021, L 79, 1. lpp.). Turpmāk tiks izskatīti šai lietai piemērojamie grozījumi (skat. šo secinājumu 11. un nākamos punktus, kā arī 58. un nākamos punktus).
(
3
)	Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2020/2220 (2020. gada 23. decembris) (OV 2020, L 437, 1. lpp.) šī tiesību norma tika papildināta ar papildu punktu: “Minēto summu var palielināt par papildu maksimālo summu 30000 EUR, ja finansēšanas darījumus veic no 58.a panta 1. punktā minētajiem līdzekļiem.” Šis fonds ir paredzēts, lai finansētu pasākumus, kuru mērķis ir novērst Covid‑19 krīzes ietekmi.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2017. gada 13. decembris), ar ko groza Regulas (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību, (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, (ES) Nr. 1308/2013, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju, un (ES) Nr. 652/2014, ar ko paredz noteikumus tādu izdevumu pārvaldībai, kuri attiecas uz pārtikas apriti, dzīvnieku veselību un dzīvnieku labturību, augu veselību un augu reproduktīvo materiālu (OV 2017, L 350, 15. lpp.).
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 17. decembris) (OV 2013, L 347, 608. lpp.). Aplūkojot šeit minēto tiesību normu, vēlāk izdarītie šīs regulas grozījumi nav būtiski.
(
6
)	2014/C 204/01 (OV 2014, C 204, 1. lpp.), kas grozītas ar Komisijas paziņojumu, ar ko groza Pamatnostādnes (2015/C 390/05) (OV 2015, C 390, 4. lpp.).
(
7
)	Iepriekš šo secinājumu 7. punkts.
(
8
)	Ministru kabineta 2015. gada 9. jūnija noteikumi “Valsts un Eiropas Savienības atbalsta piešķiršanas kārtība pasākuma “Lauku saimniecību un uzņēmējdarbības attīstība” apakšpasākumā “Atbalsts uzņēmējdarbības uzsākšanai, attīstot mazās lauku saimniecības””, Latvijas Vēstnesis, 2015, Nr. 126.
(
9
)	Ministru kabineta 2015. gada 16. jūnija noteikumi “Valsts un Eiropas Savienības atbalsta piešķiršanas kārtība pasākuma “Lauku saimniecību un uzņēmējdarbības attīstība” apakšpasākumam “Atbalsts jaunajiem lauksaimniekiem uzņēmējdarbības uzsākšanai””, Latvijas Vēstnesis, 2015, Nr. 127.
(
10
)	Nosaukums acīmredzami ir radies no caltha palustris, latviski – “purva purene”.
(
11
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 6. panta 1. punktu (iepriekš šo secinājumu 7. punkts) un Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam 7. punktu.
(
12
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 5. panta pirmo daļu (iepriekš šo secinājumu 6. punkts).
(
13
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 VI pielikumā minēto orientējošo sarakstu (iepriekš šo secinājumu 10. punkts).
(
14
)	Tikmēr šeit ir veikts papildinājums ar “saņēmējam vai saimniecībai”, kas iekļauts ar Regulas 2017/2393 1. panta 7. punkta a) apakšpunktu (iepriekš šo secinājumu 4. zemsvītras piezīme).
(
15
)	Skat. Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 807/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Regulu (ES) Nr. 1305/2013 un ievieš pārejas noteikumus (OV 2014, L 227, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Deleģēto regulu (ES) 2015/1367 (OV 2015, L 211, 7. lpp.), 5. apsvērumu un 5. panta 2. punktu.
(
16
)	Skat. Measure fiche Farm and business development, Measure 6, Article 19 of Regulation 1305/2013, 2014. gada novembra versija, dalībvalstīm pieejama CircaBC datubāzē, 4.3.1. un 4.3.3. iedaļu (10. un 12. lpp.).
(
17
)	Skat. Measure fiche Farm and business development, Measure 6, Article 19 of Regulation 1305/2013 (iepriekš šo secinājumu 16. zemsvītras piezīme) 4.3.1. un 4.3.3. iedaļu (10. un 11. lpp.). Skat. arī ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas M. Campos Sánchez‑Bordona] secinājumus lietā Région wallonne (Atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem) (C‑830/19, EU:C:2021:100, 67. un nākamie punkti).
(
18
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 5. panta pirmās daļas 2. punkta b) apakšpunktu (iepriekš šo secinājumu 6. punkts).
(
19
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta otro daļu, lasot to kopā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta trešo daļu (iepriekš šo secinājumu 8. un 15. punkts).
(
20
)	Skat. Regulas Nr. 807/2014 2. pantu (iepriekš šo secinājumu 15. zemsvītras piezīme) un ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas secinājumus lietā Région wallonne (Atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem) (C‑830/19, EU:C:2021:100, 84. un nākamie punkti).
(
21
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 4. punktu.
(
22
)	Skat. Measure fiche Farm and business development, Measure 6, Article 19 of Regulation 1305/2013 (iepriekš šo secinājumu 16. zemsvītras piezīme) 4.3.1. iedaļu (10. lpp.).
(
23
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 9. un 41. punktu.
(
24
)	Iepriekš šo secinājumu 4. zemsvītras piezīme.
(
25
)	Skat. šajā ziņā tālāk šo secinājumu 59. un 60. punktu.
(
26
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 5. un 40. punktu.
(
27
)	Skat. Measure fiche Farm and business development, Measure 6, Article 19 of Regulation 1305/2013 (iepriekš šo secinājumu 16. zemsvītras piezīme) 4.3.1. iedaļu (9. lpp.).
(
28
)	Tāpat arī termiņš darījumdarbības īstenošanas sākšanai (Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta pirmā daļa vai attiecīgi šīs regulas 19. panta 4. punkta otrā daļa ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2017/2393); termiņš aktīviem lauksaimniekiem piemērojamo nosacījumu izpildei (Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta otrā daļa vai attiecīgi šīs regulas 19. panta 4. punkta trešā daļa ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2017/2393) vai termiņš vajadzīgo profesionālo kvalifikāciju iegūšanai (Regulas Nr. 807/2014 2. panta 3. punkts [iepriekš šo secinājumu 15. zemsvītras piezīme]). Attiecībā uz šiem termiņiem pašlaik konsekventi tiek uzskatīts, ka tie sākas lēmuma par atbalsta piešķiršanu datumā.
(
29
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 11. punktu.
(
30
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta otrās daļas s) apakšpunktu, kā arī 19. panta 4. punkta pirmo un ceturto daļu ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2017/2393 (iepriekš šo secinājumu 12. un 13. punkts).
(
31
)	Šajā ziņā skat. arī manus secinājumus lietā Grieķija/Komisija (C‑341/17 P, EU:C:2018:981, 53. punkts).
(
32
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 24. un nākamos punktus.
(
33
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 2. panta 1. punkta otrās daļas s) apakšpunktu ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2017/2393 (iepriekš šo secinājumu 12. punkts).
(
34
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 4. punkta ceturto daļu ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2017/2393 (iepriekš šo secinājumu 13. punkts), dalībvalstis savās lauku attīstības programmās nosaka, kuri pasākumi ir uzskatāmi par “ar dibināšanu saistītām darbībām” atbilstoši šīs regulas 2. panta 1. punkta otrās daļas s) apakšpunktam un līdz ar to ir “saimniecības dibināšanas diena”. Ja šajā gadījumā dalībvalstis izvēlētos pasākumu, kas saistīts ar atbalsta pieprasīšanu mazas lauku saimniecības attīstībai, visticamāk, tam vajadzētu būt šā atbalsta apstiprināšanas datumam (nevis pieteikuma iesniegšanas dienai). Pretējā gadījumā termiņa ilgums, kas pēc tam vēl paliek, lai iesniegtu pieteikumu par atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem, būtu atkarīgs no tā, cik ilgi iestādes izskata pirmo pieteikumu. Tāpēc arī termiņi, kas ir gados jauno lauksaimnieku atbalsta saņēmēju rīcībā, lai izpildītu dažādus šim nolūkam nepieciešamos nosacījumus, vienmēr sākas dienā, kad tiek pieņemts lēmums par atbalsta piešķiršanu (skat. iepriekš šo secinājumu 28. punktu).
(
35
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 58. punktu un it īpaši 28. zemsvītras piezīmi.
(
36
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 46. un nākamos punktus.
(
37
)	Saskaņā ar Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 6. punktu, lasot to kopā ar tās II pielikumu (iepriekš šo secinājumu 8. un 9. punkts), tās ir maksimālās robežvērtības, līdz kurām dalībvalstis var noteikt attiecīgās atbalsta summas. Nosakot atbalsta summu gados jauniem lauksaimniekiem, ir jāņem vērā arī sociāli ekonomiskais stāvoklis programmas īstenošanas apgabalā. Iesniedzējtiesa norāda, ka Latvijā maksimālā atbalsta summa gados jauniem lauksaimniekiem tika noteikta 40000 EUR apmērā un maksimālā atbalsta summa mazu lauku saimniecību attīstībai –15000 EUR apmērā.
(
38
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 18. un 19. punktu.
(
39
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 17. apsvērumu un 19. panta 5. punktu (iepriekš šo secinājumu 4. un 8. punkts). No šo tiesību normu formulējuma nekļūst pilnībā skaidrs, vai atbalsta izmaksāšana pa daļām ir pienākums vai iespēja. Šajā lietā var palikt nenoskaidrots jautājums, vai Latvijas tiesību normas, saskaņā ar kurām atbalsts gados jauniem lauksaimniekiem un mazu lauku saimniecību attīstībai ir jāizmaksā vienreizēja maksājuma veidā (iepriekš šo secinājumu 21. un 23. punkts), šajā ziņā ir saderīgas ar Regulu Nr. 1305/2013. Katrā ziņā šīs valsts tiesību normas nedrīkst interpretēt vai piemērot tādējādi, ka tās liedz izmaksāt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem tādā situācijā kā šajā lietā tikai tāpēc, ka lauksaimnieks jau iepriekš ir saņēmis atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai; šajā ziņā skat. tālāk šo secinājumu 83. un nākamos punktus.
(
40
)	Gan L. Šenfelde, gan Komisija procesuālajos rakstos šajā lietā norāda, ka Latvijas iestādes noteiktā datumā bija iecerējušas tādu kā konkursu pieteikumu par atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem iesniegšanai un ka iepriekš nebija obligāti paredzams, kad notiks šis konkurss. Šķiet, ka tādējādi L. Šenfelde it īpaši apgalvo, ka brīdī, kad tika iesniegts pieteikums atbalstam mazas lauku saimniecības attīstībai, viņa nemaz nevarēja paredzēt, vai un kad viņa turpmāk varētu pieprasīt atbalstu gados jauniem lauksaimniekiem. Ja tas tā bija, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, būtu vēl jo mazāk pamatoti šā atbalsta pieprasīšanas brīdī pārmest L. Šenfeldei, ka viņa iepriekš vispirms ir pieprasījusi atbalstu mazas lauku saimniecības attīstībai.
(
41
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 47. punktu.
(
42
)	Skat. Regulas Nr. 1305/2013 17. apsvēruma 2. punktu (iepriekš šo secinājumu 4. punkts), kā arī Komisijas Īstenošanas regulas Nr. 808/2014 (2014. gada 17. jūlijs), ar kuru paredz noteikumus, kā piemērot [..] Regulu (ES) Nr. 1305/2013 [..] (OV 2014, L 227, 18. lpp.), 8. apsvērumu, 8. panta 2. punktu un I pielikuma 1. daļas 5. punkta b) apakšpunktu. Skat. arī Measure fiche Farm and business development, Measure 6, Article 19 of Regulation 1305/2013 (iepriekš šo secinājumu 16. zemsvītras piezīme) 4.2.1. iedaļu (4. un 5. lpp.): “It is possible to combine some of the different support options under Article 19 within one supported project (i.e. integrated approach)”. Visbeidzot, arī Lauksaimniecības pamatnostādnēs 2014.–2020. gadam ir iekļauta atsevišķa iedaļa par nosacījumiem, ar kādiem tādu atbalstu kumulēšanu kā šajā lietā var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu; skat. Lauksaimniecības pamatnostādņu 2014.–2020. gadam 99. un nākamos punktus (iepriekš šo secinājumu 18. punkts).
(
43
)	Ar uzdotā jautājuma trešo daļu iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai dalībvalsts var atteikt atbalstu kumulēšanu, ja nav ievērota valsts atbalsta programmā paredzētā kumulācijas secība. Nav pilnīgi skaidrs, ko iesniedzējtiesa grib pateikt ar šo jautājumu, jo netiek precizēts, kāda ir Latvijas programmā paredzētā kumulācijas secība. Tomēr galu galā arī trešajā daļā runa ir par jautājumu, vai dalībvalstīm saglabājas pietiekama rīcības brīvība attiecībā uz to, kā tās var plānot nosacījumus atbalsta gados jauniem lauksaimniekiem saņemšanai.
(
44
)	Spriedumi, 2016. gada 7. jūlijs, Občina Gorje (C‑111/15, EU:C:2016:532, 35. un 36. punkts), 2017. gada 30. marts, Lingurár (C‑315/16, EU:C:2017:244, 18. un 19. punkts), un 2018. gada 7. augusts, Ministru kabinets (C‑120/17, EU:C:2018:638, 31. un 32. punkts).
(
45
)	Skat. par mazu lauku saimniecību jēdzienu Regulas Nr. 1305/2013 19. panta 2. punkta trešo daļu, par maksimālo un minimālo robežvērtību noteikšanu, kas ļauj pieprasīt atbalstu, 19. panta 4. punkta trešo daļu un par atbalsta apmēru – 19. panta 6. punktu (iepriekš šo secinājumu 8. punkts).
(
46
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 40. un nākamos punktus.
(
47
)	Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2012. gada 25. oktobris, Ketelä (C‑592/11, EU:C:2012:673, 41. un nākamie punkti).