62017CC0313
ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI [PAOLO MENGOZZI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2018. gada 20. septembrī (
1
)
Lieta C‑313/17 P
George Haswani
pret
Eiropas Savienības Padomi
Apelācija – Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pants – Pieņemamība – Prasības pieteikuma grozīšanas procedūra – Nepieciešamība grozīt pamatus un argumentus – Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju – To personu saraksts, kurām tiek piemērota līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja uzvārda iekļaušana
I. Ievads
1.
Cik plaša ir Eiropas Savienības Vispārējai tiesai esošā novērtējuma brīvība, lai noteiktu, vai prasītājam ir jāiesniedz grozītie pamati un argumenti, ja saistībā ar tiešu prasību šis prasītājs ir attiecinājis savus sākotnējos atcelšanas prasījumus uz tiesību aktu, kam ir tāds pats priekšmets un kas ir pieņemts tiesvedības laikā?
2.
Tāds būtībā ir jautājums, kas izvirzīts šajā apelācijas sūdzībā, kuru ir iesniedzis G. Haswani par Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta spriedumu Haswani/Padome (T‑231/15, nav publicēts, EU:T:2017:200) (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ciktāl šī tiesa kā nepieņemamu noraidīja viņa prasību atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (
2
) (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2016/840 (
3
) (2016. gada 27. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (turpmāk tekstā – “2016. gada 27. maija tiesību akti”).
3.
Principā jaunu prasījumu un pamatu iesniegšana ir aizliegta. Tiesiskā noteiktība un pareiza tiesvedība pieprasa, lai prasītāja prasība Savienības tiesās tiktu formulēta skaidri un precīzi (
4
). Tomēr it īpaši Savienības ierobežojošu pasākumu jomā regulāri notiek tā, ka sākotnēji apstrīdētais tiesību akts tiesvedības laikā tiek aizstāts. Šāds notikums var ļaut lietas dalībniekiem mainīt savus prasības pieteikumus, grozot savus prasījumus un – attiecīgā gadījumā – savus pamatus un argumentus.
4.
Šī lieta dod Tiesai iespēju lemt par Vispārējās tiesas modus operandi, ja tajā ir iesniegts lūgums par prasījumu grozīšanu, negrozot pamatus un argumentus. Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punktā (
5
), kura interpretācija ir šīs lietas centrā, ir norādīts, ka grozījumu rakstā papildus grozītajiem prasījumiem ietver – “attiecīgā gadījumā – grozītos pamatus un argumentus”. Tādējādi ir jānosaka teikuma daļas “attiecīgā gadījumā” tvērums.
5.
Izskatāmā lieta nepārprotami atklāj saspīlējumu, kas var pastāvēt starp formu paralēlismu, ar kuru noteikumi saistībā ar prasījumu un pamatu un argumentu grozīšanu tiek piesaistīti sākotnējā prasības pieteikuma iesniegšanas noteikumiem, no vienas puses, un procesuālās ekonomijas prasībām, kuru mērķis ir novērst, ka prasītājam būtu jāiesniedz jauna prasība attiecībā uz katru tiesību aktu, ar ko tiek pagarināts vai grozīts agrākais lēmums, kurš pieņemts attiecībā uz viņu, no otras puses.
6.
Lai atbildētu uz jautājumu, kas rodas šajā lietā, Tiesai, samērojot dažādos iesaistītos principus, nāksies atrast taisnīgu līdzsvaru starp šiem noteikumiem un prasībām.
II. Apstrīdētie tiesību akti, tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
7.
Apelācijas sūdzības iesniedzējs ir sīriešu uzņēmējs, pēc izglītības inženieris, sabiedrības HESCO, kas ir specializējusies naftas un gāzes nozarē, dibinātājs.
8.
Attiecībā uz prasītāju kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) ietvaros ir veikti ierobežojoši pasākumi. Viņa uzvārds ar Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/383/ (
6
) (2015. gada 6. marts) ir pievienots sarakstam, kas iekļauts I pielikumā Padomes Lēmumam 2013/255/KĀDP (2013. gada 31. maijs) par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (
7
), un ar Īstenošanas regulu (ES) 2015/375 (
8
) – sarakstam, kurš iekļauts II pielikumā Padomes Regulai Nr. 36/2012 (2012. gada 18. janvāris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu Nr. 442/2011 (
9
) (turpmāk tekstā – “2015. gada 6. marta tiesību akti”). It īpaši Lēmuma 2013/255 28. panta 1. punktā ir paredzēts, ka tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas pieder personām un vienībām, kuras gūst labumu no režīma vai atbalsta to.
9.
Ar 2015. gada 6. marta tiesību aktiem apelācijas sūdzības iesniedzēja īpašumi tika iesaldēti ar šādu pamatojumu:
“Ievērojams Sīrijas uzņēmējs, HESCO Engineering and Construction Company [liela Sīrijas inženierijas un būvniecības uzņēmuma] līdzīpašnieks. Viņam ir ciešas saiknes ar Sīrijas režīmu.
Kā vidutājs naftas iepirkumos no ISIL Sīrijas režīma vajadzībām George Haswani nodrošina atbalstu Sīrijas režīmam un gūst labumu no tā.
Viņš gūst labumu no režīma un arī no labvēlīgas attieksmes, tostarp no līguma, kas piešķirts viņam kā liela Krievijas naftas uzņēmuma Stroytransgaz apakšuzņēmējam.”
10.
2015. gada 5. maijā apelācijas sūdzības iesniedzējs cēla prasību Vispārējā tiesā, lūdzot atcelt 2015. gada 6. marta tiesību aktus.
11.
2015. gada 28. maijā Padome pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2015/837, ar ko groza Lēmumu 2013/255 (
10
), ar kuru minētais lēmums ir pagarināts līdz 2016. gada 1. jūnijam un ir grozīts šī lēmuma I pielikums. Tajā pašā dienā Padome pieņēma arī Īstenošanas regulu (ES) 2015/828, ar ko īsteno Regulu Nr. 36/2012 (
11
), grozot minētās regulas II pielikumu (turpmāk tekstā – “2015. gada 28. maija tiesību akti”).
12.
Ar procesuālo rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 23. jūnijā, apelācijas sūdzības iesniedzējs grozīja savu prasības pieteikumu, lūdzot atcelt arī 2015. gada 28. maija tiesību aktus (turpmāk tekstā – “pirmais grozījumu raksts”).
13.
2015. gada 12. oktobrī Padome pieņēma, pirmkārt, Lēmumu (KĀDP) 2015/1836, ar ko groza Lēmumu 2013/255 (
12
), un, otrkārt, Īstenošanas regulu (ES) 2015/1828, ar ko groza Regulu Nr. 36/2012 (
13
) (turpmāk tekstā – “2015. gada 12. oktobra tiesību akti”). It īpaši ar Lēmumu 2015/1836 Lēmuma 2013/255 28. pantam tika pievienots 2. punkts, kurā ir precizēts, ka tiek iesaldēti līdzekļi un saimnieciskie resursi, kuri pieder personām, kas it īpaši ietilpst “vadošo uzņēmēju, kuri darbojas Sīrijā” kategorijā.
14.
2016. gada 29. aprīļa vēstulē Padome paziņoja apelācijas sūdzības iesniedzējam par savu nodomu saglabāt viņa uzvārdu attiecīgajos sarakstos, kā arī par pamatojuma, kas vērsts pret viņu, grozīšanu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs ar sava advokāta starpniecību atbildēja Padomei 2016. gada 12. maija vēstulē.
15.
Ar 2016. gada 27. maija tiesību aktiem Padome iekļāva apelācijas sūdzības iesniedzēja uzvārdu minēto aktu pielikumos ar šādu pamatojumu:
“Svarīgs uzņēmējs, kas darbojas Sīrijā un kam ir intereses un/vai kas veic darbības inženierijas, būvniecības, naftas un gāzes nozarēs. Viņam ir intereses un/vai viņam ir būtiska ietekme vairākos uzņēmumos un vienībās Sīrijā, jo īpaši HESCO Engineering and Construction Company, kas ir liels inženierijas un būvniecības uzņēmums.
Viņam ir ciešas saiknes ar Sīrijas režīmu. Kā vidutājs naftas iepirkumos no ISIL Sīrijas režīma vajadzībām George Haswani nodrošina atbalstu Sīrijas režīmam un gūst labumu no tā. Viņš gūst labumu no režīma arī no labvēlīgas attieksmes, tostarp no līguma, kas piešķirts viņam kā liela Krievijas naftas uzņēmuma Stroytransgaz apakšuzņēmējam.”
16.
Ar procesuālo rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 7. jūlijā, apelācijas sūdzības iesniedzējs grozīja prasības pieteikumu pirmajā instancē, lai panāktu, ka tiek atcelti arī 2016. gada 27. maija tiesību akti (turpmāk tekstā – “otrais grozījumu raksts” vai “otrais grozījumu lūgums”).
17.
Ar 2016. gada 22. jūlija vēstuli Padome iesniedza savus apsvērumus par šo grozījumu rakstu.
18.
Pārsūdzētajā spriedumā, pirmkārt, Vispārējā tiesa kā nepieņemamu noraidīja otro lūgumu par prasības pieteikuma grozīšanu, pamatojot ar to, ka otrajā grozījumu rakstā esot bijuši jānorāda grozītie pamati un argumenti atcelšanas prasījumu atbalstam saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punktu.
19.
Precīzāk, pārsūdzētā sprieduma 41.–47. punktā Vispārējā tiesa būtībā nosprieda, ka, tā kā atbilstošās tiesību normas saistībā ar ierobežojošiem pasākumiem un/vai kritēriji iekļaušanai sarakstos bija mainījušies, apelācijas sūdzības iesniedzējam ir jāgroza savi pamati un savi argumenti, lai tos ņemtu vērā. Pēc Vispārējās tiesas domām, šī prasība netika izpildīta, jo attiecīgajā grozījumu lūgumā bija tikai prasīts paplašināt prasības pieteikumā ietvertos prasījumus, nesniedzot nevienu citu paskaidrojumu un jaunu faktisko un tiesisko apstākli, ņemot vērā piemērojamo tiesību normu izmaiņas, it īpaši jaunu iekļaušanas kritēriju ieviešanu.
20.
Tāpat Vispārējā tiesa kā nepamatotu noraidīja prasību par zaudējumu atlīdzību, kuru bija iesniedzis apelācijas sūdzības iesniedzējs, jo kaitējuma esamība netika pierādīta.
21.
Otrkārt, Vispārējā tiesa apmierināja prasības trešo pamatu, kas saistīts ar kļūdu Padomes vērtējumā, un atcēla 2015. gada 6. marta tiesību aktus, kā arī 2015. gada 28. maija tiesību aktus. Pēc Vispārējās tiesas domām, fakti, kurus šajā lietā sniegusi Padome, neveidoja pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu pierādījumu kopumu, kas ļautu juridiski pietiekami pierādīt pamatojuma, kas vērsts pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, pamatotību un Padome nav sniegusi pierādījumus, ar kuriem var pierādīt saiknes esamību starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un Sīrijas režīmu.
III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
22.
Savā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā ir atzīta par nepieņemamu prasība atcelt 2016. gada 27. maija tiesību aktus, ciktāl tajā ir noraidīta prasība par zaudējumu atlīdzību un ciktāl tajā apelācijas sūdzības iesniedzējam papildus tiesāšanās izdevumiem saistībā ar viņa paša prasījumiem ir piespriests atlīdzināt divas trešdaļas no Padomes tiesāšanās izdevumiem;
–
izspriest lietu pēc būtības un likt svītrot apelācijas sūdzības iesniedzēja uzvārdu no iepriekš minēto tiesību aktu pielikumiem, un izspriest lietu un atcelt 2015. gada 12. oktobra tiesību aktus;
–
piespriest Padomei samaksāt 700000 EUR kā atlīdzinājumu par visu nodarīto kaitējumu kopumā;
–
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Tiesā un visus tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.
23.
Padomes prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepieņemamu un/vai acīmredzami nepamatotu;
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
24.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 172. pantam Eiropas Komisija, persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, iesniedza atbildes rakstu, kurā tā atbalsta Padomes prasījumus un lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību kopumā, kā arī piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
IV. Analīze
25.
Apelācijas sūdzības, kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 39.–47. punktu, pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza piecus pamatus. Būtībā trīs no šiem pamatiem attiecas uz pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas pirmo punktu, un ar tiem Vispārējai tiesai tiek pārmests, ka tā ir pārkāpusi sava Reglamenta 86. panta 4. un 5. punktu, ciktāl šī tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi viņa otro grozījumu lūgumu. Ar ceturto pamatu tiek lūgts atcelt 2015. gada 12. oktobra tiesību aktus, kā arī piešķirt pirmajā instancē lūgto zaudējumu atlīdzību, savukārt piektais pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas ceturto un piekto punktu, ciktāl Vispārējā tiesa ir piespriedusi apelācijas sūdzības iesniedzējam segt daļu no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī daļu no tiesāšanās izdevumiem, kas ir radušies Padomei.
26.
Turpinājumā pievērsīšos apelācijas sūdzības pirmo trīs pamatu izskatīšanai, par kuriem es uzskatu, ka tie ir jāapmierina. Savukārt ceturtais pamats, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt 2015. gada 12. oktobra tiesību aktus, man šķiet acīmredzami nepieņemams, jo šie divi tiesību akti nav tikuši apstrīdēti pirmajā instancē. Savukārt risinājums attiecībā uz piekto pamatu galvenokārt būs atkarīgs no tā, vai prasību, kas tika iesniegta Vispārējā tiesā, var vai nevar izskatīt Tiesa. Jau tagad norādu, ka, manuprāt, lieta nav izskatāmā stāvoklī. Līdz ar to es uzskatu, ka tā būs jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai un lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana būs jāatliek (
14
).
A.
Par pirmajiem trīs apelācijas sūdzības pamatiem, kuri ir saistīti ar Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. un 5. punkta pārkāpumu
1. Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
27.
Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkts neļaujot tai nolemt, ka otrais grozījumu lūgums ir nepieņemams. Pretēji šī reglamenta 86. panta 5. punktam, minētā panta 4. punktā nekādi neesot noteikts, ka elementi, kuri ir sagaidāmi grozījumu rakstā, tiek pieprasīti, pretējā gadījumā tas ir nepieņemams. Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa nevarot noraidīt grozījumu rakstā ietvertos prasījumus, pat neizvērtējot, vai apelācijas sūdzības iesniedzējam sekretārs ir vai nav nosūtījis lūgumu novērst nepilnības. Lai to secinātu, apelācijas sūdzības iesniedzējs pienākumu, kurš skaidri ir noteikts 86. panta 5. punktā, saskaņā ar kuru sekretāram ir jālūdz novērst to, ka nav pievienots tiesību akts, kas pamato grozīšanu, pirms Vispārējā tiesa grozījumu rakstu vajadzības gadījumā var atzīt par nepieņemamu, attiecina uz šī paša panta 4. punktu. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka teikuma daļa “attiecīgā gadījumā”, kas ietverta Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkta b) apakšpunktā, nozīmē, ka grozījumu rakstā ir jāietver grozītie pamati un argumenti tikai tad, ja tie ir nepieciešami, t.i., vienīgi tad, ja apstrīdētajiem lēmumiem piemīt būtiskas atšķirības, kuras ir būtiskākas par vienkāršām atšķirībām formulējumā. Taču tas tā neesot šajā lietā. Proti, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka saistībā ar iekļaušanas pamatojuma grozīšanu, kas notikusi 2016. gada 27. maija tiesību aktos, neesot nepieciešams grozīt pamatus un argumentus, kuri izklāstīti prasības pieteikumā pirmajā instancē, pretēji tam, ko ir nospriedusi Vispārējā tiesa.
28.
Vispirms Padome, kuru atbalsta Komisija, apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs no juridiskā viedokļa neesot pietiekami precizējis Savienības tiesību normas, kuru pārkāpums tiek pārmests Vispārējai tiesai, un tādēļ apelācijas sūdzības pirmie trīs pamati ir nepieņemami. Komisija piebilst, ka, apgalvojot, ka iekļaušanas pamatojums nav mainījies, apelācijas sūdzības iesniedzēja mērķis esot apšaubīt Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, kas esot nepieņemami apelācijas stadijā.
29.
Pēc būtības Padome uzskata, ka Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktā paredzētā trūkumu novēršanas problēma nav pastāvējusi, jo otrajam grozījumu rakstam tiešām bija pievienoti tiesību akti, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu, un ka tādējādi iespējamā trūkumu novēršana nebija vajadzīga. Turklāt no minētā reglamenta 86. panta 4. punkta izrietot, ka ieinteresētajai personai ir pienākums iesniegt grozītos pamatus un argumentus “attiecīgā gadījumā”. Šis pienākums ir jāpiemēro, katru gadījumu aplūkojot atsevišķi, kas nozīmējot, ka Vispārējai tiesai pēc būtības ir jāizvērtē nepieciešamība iesniegt grozītos pamatus un argumentus. Šajā ziņā Padome uzskata, ka, tā kā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka iekļaušanas kritēriji un pamatojums, kuri piemērojami apelācijas sūdzības iesniedzējam, bija grozīti ar tiesību aktiem, kas norādīti apelācijas sūdzības iesniedzēja otrajā grozījumu rakstā, viņam bija jāiesniedz pamati un argumenti, kuri ir pielāgoti piemērojamo tiesību normu grozījumiem. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējam otrajā grozījumu rakstā esot bijuši jāizklāsta argumenti, kas var tikt izskatīti pēc būtības attiecībā uz 2016. gada 27. maija tiesību aktu tiesiskumu, un jāļauj Padomei sagatavot savu aizstāvību.
30.
Piekrītot Padomei, Komisija piebilst, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs otrajā grozījumu rakstā nav izpildījis savu rūpības pienākumu, iesniedzot ļoti nepilnīgu procesuālo rakstu, kas nekādi neatbilda noteiktajām prasībām.
2. Vērtējums
31.
Vispirms iebildes par apelācijas sūdzības nepieņemamību, kuras ir izvirzījušas Padome un Komisija, uzreiz būtu jānoraida. Saistībā ar iebildi, kuru ir izklāstījusi Padome, nav ne mazāko šaubu, ka apelācijas sūdzības pirmajos trīs pamatos apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi sava Reglamenta 86. panta 4. un 5. punktu, kad pārsūdzētā sprieduma 39.–47. punktā tā ir atzinusi, ka otrais grozījumu lūgums bija jāuzskata par nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka tajā nebija ietverti grozītie pamati un argumenti.
32.
Nepārliecina arī Komisijas izvirzītā iebilde, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs esot tikai apšaubījis Vispārējās tiesas veikto faktu konstatāciju, ka tiesību normas un individuālais pamatojums apelācijas sūdzības iesniedzēja iekļaušanai sarakstos esot bijis “grozīts”. Šajā ziņā ir jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā kritizē juridiskos secinājumus, kurus Vispārējā tiesa ir izdarījusi no jaunu iekļaušanas kritēriju ieviešanas un pamatojuma viņa uzvārda iekļaušanai sarakstos grozīšanas Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkta interpretēšanas vajadzībām. Citiem vārdiem, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka ar konstatējumu par atbilstošo tiesību normu un individuālā iekļaušanas pamatojuma grozīšanu nepietiek, lai noraidītu prasības pieteikuma grozījumu rakstu, kurā nav ietverti grozītie pamati un argumenti atbilstoši minētā reglamenta 86. panta 4. punktam. Šis jautājums noteikti ir tiesību jautājums, kurš ietilpst Tiesas kompetencē apelācijas ietvaros.
33.
Kad šie ievada apsvērumi ir izklāstīti, pievērsīšos Tiesai iesniegtā strīda būtībai.
34.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru lietas dalībnieku prasījumiem principā ir raksturīgs to nemainīgums (
15
).
35.
Tomēr Tiesa ir atzinusi vismaz vienu izņēmumu no šī principa, proti, iespēju lietas dalībniekiem grozīt savus prasījumus un savus pamatus, ja apstrīdētais tiesību akts tiesvedības laikā tiek aizstāts vai grozīts ar jaunu tiesību aktu, kam ir tāds pats priekšmets (
16
).
36.
Šo izņēmumu attaisno pareizas tiesvedības un procesuālās ekonomijas prasības mērķi, atbrīvojot prasītāju no pienākuma iesniegt jaunu prasību. Turklāt tas ir balstīts arī uz apstākli, ka būtu netaisnīgi, ja attiecīgā iestāde, lai vērstos pret kritiku, kas ietverta attiecīgajā prasības pieteikumā, kurš Savienības tiesā iesniegts par kādu tiesību aktu, varētu grozīt apstrīdēto aktu vai aizstāt to ar citu aktu un procesa laikā atsaukties uz šiem grozījumiem vai akta aizstāšanu, lai liegtu iespēju otram lietas dalībniekam attiecināt savus sākotnējos prasījumus un izvirzītos pamatus uz vēlāk pieņemto aktu vai iesniegt papildu prasījumus un izvirzīt papildu pamatus attiecībā uz šo aktu (
17
).
37.
Kā Tiesa jau ir konstatējusi, Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantā ir kodificēta agrākā judikatūra attiecībā uz šo izņēmumu, kāds ir pieļaujams šim nemainīguma principam (
18
).
38.
Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantā ir norādīts, ka tad, ja tiesību akts, kuru lūgts atcelt, ir aizstāts vai grozīts ar citu tiesību aktu, kam ir tāds pats priekšmets, prasītājs pirms tiesvedības mutvārdu daļas pabeigšanas vai pirms Vispārējās tiesas lēmuma izlemt lietu bez tiesvedības mutvārdu daļas var grozīt prasības pieteikumu, lai ņemtu vērā šo jauno faktu.
39.
Šī panta 4. punktā ir precizēts, ka grozījumu rakstā ietver ne tikai grozītos prasījumus, bet arī –“attiecīgā gadījumā – grozītos pamatus un argumentus” (
19
).
40.
Būtu jāpiebilst, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktu grozījumu rakstam pievieno tiesību aktu, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu. Ja šis tiesību akts nav iesniegts, sekretārs nosaka prasītājam pieņemamu termiņu tā iesniegšanai. Ja prasītājs noteiktajā termiņā nenovērš šo trūkumu, Vispārējā tiesa lemj par to, vai šīs prasības neievērošana prasības pieteikuma grozījumu rakstu nepadara par nepieņemamu.
41.
Visbeidzot atbilstoši šī paša panta 6. punktam priekšsēdētājs nosaka atbildētājam termiņu, kurā tas var atbildēt uz grozījumu rakstu, neskarot Vispārējās tiesas vēlāko lēmumu par prasības pieteikuma grozījumu raksta pieņemamību.
42.
Apelācijas sūdzības pirmajā un otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs, atsaucoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktu, apgalvo, ka Vispārējā tiesa nevarēja atzīt otro lūgumu par prasības pieteikuma grozīšanu par nepieņemamu, jo grozīto pamatu un argumentu neiesniegšana skaidri netiek sodīta ar tā nepieņemamību. Pakārtoti apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka, pieņemot, ka Vispārējā tiesa varētu atzīt otro grozījumu lūgumu par nepieņemamu grozīto pamatu un argumentu neesamības dēļ, Vispārējai tiesai jebkādā veidā esot bijis iepriekš jāaicina prasītājs novērst trūkumus minētajā lūgumā, piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktu.
43.
Šis apgalvojums mani nepārliecina.
44.
Pirmkārt, attiecībā uz galvenokārt izklāstīto argumentāciju es uzskatu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantu ir izpratis vien daļēji. Proti, šī panta 6. punktā Vispārējai tiesai ir dota iespēja atzīt par nepieņemamu prasības pieteikuma grozījumu rakstu, pat ja šis raksts ir ticis paziņots atbildētājam, jebkura cita iemesla dēļ, kas nav iemesls, kurš ir paredzēts Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktā un kurš ir saistīts ar tiesību akta, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu, neiesniegšanu. Citiem vārdiem, norādot, ka Vispārējā tiesa aicina atbildētāju atbildēt uz grozījumu rakstu, “neskarot Vispārējās tiesas vēlāko lēmumu par prasības pieteikuma grozījumu raksta pieņemamību”, Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 6. punktā noteikti ir paredzēti visi citi gadījumi, kas nav situācija, kura it īpaši ir reglamentēta minētā panta 5. punktā.
45.
Vispārējās tiesas pilnvaru atzīt prasības pieteikuma grozījumu rakstu par nepieņemamu vienīgi gadījumā, kas ir paredzēts tās Reglamenta 86. panta 5. punktā, ierobežošana, kā to apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējs, nozīmētu, piemēram, ka tai būtu aizliegts atzīt par nepieņemamu tādu procesuālo rakstu, kas būtu iesniegts, neievērojot LESD 263. panta sestajā daļā paredzēto termiņu, kā tas ir norādīts minētā reglamenta 86. panta 2. punktā.
46.
Es nevaru iedomāties, ka tāda būtu bijusi Padomes griba, pieņemot Vispārējās tiesas Reglamentu (
20
).
47.
Tātad Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 6. punkts, manuprāt, ir jāaplūko kā tāds, ar ko Vispārējai tiesai ir piešķirtas tiesības lemt par prasības pieteikuma grozījumu raksta pieņemamību attiecībā uz jebkādu minētajā pantā paredzēto prasību neievērošanu.
48.
Otrkārt, saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēja pakārtoti izklāstīto argumentāciju, pretēji tam, ko apgalvo šis pēdējais minētais, es neuzskatu, ka varētu atsaukties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktu, lai pirms prasības pieteikuma grozījumu raksta atzīšanas par nepieņemamu šai tiesai noteiktu pienākumu uzaicināt prasītāju novērst trūkumus savā grozījumu rakstā vai labot to.
49.
Ir taisnība, ka šāda uzaicināšana, kas jāveic Vispārējai tiesai, neaprobežojas tikai ar gadījumu, kad nav iesniegts tiesību akts, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu, kurš skaidri ir paredzēts Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktā.
50.
Proti, 2017. gada 9. novembra spriedumā HX/Padome (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, 22.–27. punkts) Tiesa atcēla Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tā bija atzinusi par nepieņemamu lūgumu par prasības pieteikuma grozīšanu, pamatojot ar to, ka tas nav bijis iesniegts kā atsevišķs dokuments atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 2. punktam. Tādējādi Tiesa ir nospriedusi – ja Vispārējā tiesa uzskatīja, ka lūgumā par prasības pieteikuma grozīšanu, kas mutvārdos formulēts tiesas sēdē, nav ievērotas tās Reglamentā paredzētās formas prasības, Vispārējai tiesai “vismaz esot bijis jānorāda apelācijas sūdzības iesniedzējam uz viņa kļūdu un jāļauj viņam to labot”.
51.
Lai gan Tiesa nav noraidījusi iespēju Vispārējai tiesai sodīt šādu formas prasības, kas paredzēta tās Reglamentā, neievērošanu ar to, ka prasības pieteikuma grozījumu raksts tiek atzīts par nepieņemamu, tomēr tā ir pakārtojusi šo iespēju Vispārējās tiesas pienākumam iepriekš uzaicināt prasītāju novērst trūkumus savā lūgumā vai labot to.
52.
Tomēr to, kas ir spēkā attiecībā uz citām formas prasībām, kuras nav prasības, kas ir paredzētas Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 5. punktā, paplašināšanu, manuprāt, nevar piemērot attiecībā uz grozījumu raksta saturu.
53.
Proti, tāpat kā Vispārējā tiesa nevar aicināt prasītāju paplašināt tādu savu prasījumu piemērojamību attiecībā uz jaunu tiesību aktu, kurus šis prasītājs nav grozījis (
21
) un tādējādi nav apstrīdējis, tā arī nevar lūgt šādu prasītāju veikt savu pamatu un savu argumentu grozīšanu, lai gan viņš apzināti vai neapzināti nav tos grozījis.
54.
Šī pieeja izriet no Savienības tiesas pienākumiem saistībā ar strīdu sistēmu par Savienības tiesību aktu tiesiskumu. Šo sistēmu, atgādināšu, raksturo dispozitivitātes princips, saskaņā ar kuru lietas dalībnieki ir tie, kuriem pieder procesa virzīšanas iniciatīva un kuri norobežo strīda priekšmetu, savukārt tiesai līdz ar to ir jāizlemj tas viss, kas tai tiek lūgts, un vienīgi tas, kas tai tiek lūgts (
22
).
55.
Dispozitivitātes princips precīzi ir aprakstīts dažādos noteikumos, kuri saistīti ar tiesvedību Savienības tiesās, tostarp Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. pantā, kā arī Tiesas Reglamenta 120. panta c) punktā un Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punktā, saskaņā ar kuriem prasības pieteikumā Savienības tiesām arī ir jānorāda strīda priekšmets, prasījumi un izvirzīto pamatu kopsavilkums (
23
).
56.
Manuprāt, ir skaidrs, ka šis pats princips ir atspoguļots arī Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punktā, kurā ir uzskaitīti elementi, kurus ietver grozījumu rakstā, tāpat kā minētā reglamenta 76. pantā attiecībā uz prasības pieteikuma iesniegšanu. Tas nozīmē, ka Vispārējā tiesa nevar aicināt prasītāju, jo pretējā gadījumā netiktu ievērota lietas dalībnieku autonomija, kā arī institucionālā līdzsvara princips, novērst trūkumus savā prasības pieteikuma grozījumu rakstā, lai viņš grozītu savus pamatus un savus argumentus, kaut gan sākotnēji viņš ir uzskatījis, ka tas nav bijis nepieciešams. Galu galā tas, vai un kādā mērā prasītājs atsaucas uz savām tiesībām tiesā, lielā mērā ir atkarīgs no viņa paša gribas un Savienības tiesai tā nav jāaizstāj.
57.
Līdz ar to Vispārējās tiesas kompetence atzīt par nepieņemamu tādu prasības pieteikuma grozījumu rakstu, kurā nav ietverti grozītie pamati un argumenti, nav pakārtota iepriekšējam uzaicinājumam, kas izteikts prasītājam, novērst trūkumus minētajā rakstā.
58.
Savukārt šī kompetence nenozīmē, ka Vispārējā tiesa uzreiz varētu noraidīt ikvienu prasības pieteikuma grozījumu rakstu, kurā nav ietverti grozītie pamati un argumenti.
59.
Proti, saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkta b) apakšpunktu šī kompetence ir pakārtota pārbaudei, ko veic šī tiesa, par to, vai patiešām šādi grozītie pamati un argumenti bija jāizklāsta.
60.
Kā norādījuši gan apelācijas sūdzības iesniedzējs savā trešajā apelācijas sūdzības pamatā, gan Padome, jautājums par “attiecīgo gadījumu” Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkta b) apakšpunkta izpratnē nozīmē katrā konkrētajā gadījumā izvērtēt nepieciešamību prasītājam veikt šo grozīšanu (
24
).
61.
Šis “nepieciešamības” kritērijs ir saprotams, ņemot vērā Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta mērķus. Proti, būtu pretrunā pareizai tiesvedībai un procesuālajai ekonomijai tas, ka prasītājam, kurš ir grozījis savus prasījumus, tiktu pieprasīts, lai viņš savā prasības pieteikuma grozījumu rakstā atkārtotu pamatus un argumentus, kuri ir identiski tiem, kas ir izklāstīti attiecībā uz sākotnēji apstrīdēto tiesību aktu.
62.
No šī viedokļa raugoties, grozīto pamatu un argumentu iesniegšana ir jāveic tad, ja, vienlaikus saglabājot to pašu priekšmetu (
25
), tiesību aktam, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu, piemīt būtiskas, nevis tikai formālas atšķirības salīdzinājumā ar sākotnēji apstrīdēto aktu (
26
). Proti, ja vēlākajā aktā ir ietvertas tikai formālas atšķirības salīdzinājumā ar sākotnēji apstrīdēto aktu, pietiek ar netiešu pamatu un argumentu, kuri attiecībā uz to ir izvirzīti, paplašināšanu, kas izriet no tiešas prasījumu grozīšanas.
63.
Tomēr šajā lietā, pirmkārt, lai gan nav apstrīdēts, ka visiem attiecīgajiem tiesību aktiem ir tāds pats priekšmets, no pārsūdzētā sprieduma izriet, ka Vispārējā tiesa ir tikai norādījusi vai konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja iekļaušanas pamatojums bija grozīts, nepaskaidrojot, kādā veidā, pirmkārt, 2015. gada 6. marta tiesību akti (sākotnēji apstrīdētie tiesību akti) un 2015. gada 28. maija tiesību akti (tiesību akti, par kuriem tika iesniegts pirmais grozījumu lūgums) un, otrkārt, 2016. gada 27. maija tiesību akti (par kuriem tika iesniegts otrais grozījumu lūgums) būtiski atšķirtos, lai būtu jāiesniedz grozītie pamati un argumenti.
64.
Proti, šī paša sprieduma 42. punktā Vispārējā tiesa ir “norādījusi”, ka “iekļaušanas un prasītāja uzvārda saglabāšanas attiecīgajos sarakstos pamatojums ir mainījies”, tikai in extenso citējot minētajā punktā, kā arī pārsūdzētā sprieduma 43. punktā tā individuālā pamatojuma divas versijas, kas vērsts pret apelācijas sūdzības iesniedzēju un kas pamatojis viņa iekļaušanu sarakstos.
65.
Taču Vispārējā tiesa nav identificējusi nevienu būtisku atšķirību starp individuālo pamatojumu, kas vērsts pret apelācijas sūdzības iesniedzēju un kas ietverts, pirmkārt, 2015. gada 6. marta un 28. maija tiesību aktos un, otrkārt, 2016. gada 27. maija tiesību aktos. Turklāt, vienkārši izlasot šos citātus, kuri ietverti šo secinājumu 9. un 15. punktā, nevar konstatēt nekādu būtisku atšķirību starp šiem pamatojumiem.
66.
Šādas būtiskas atšķirības identificēšana attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja iekļaušanas individuālo pamatojumu, manuprāt, bija jo īpaši svarīga, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Padome nebija pamatojusi ne apelācijas sūdzības iesniedzēja vidutāja lomu naftas iepirkumos, ne saiknes starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un Sīrijas režīmu esamību, kā arī nebija sniegusi pietiekamu precizējumu attiecībā uz līgumu, kurš noslēgts ar uzņēmumu Stroytransgaz, kas ir pamatojums, par kuru nav strīda par to, ka tas ir norādīts gan 2015. gada 6. marta un 28. maija tiesību aktos, kurus Vispārējā tiesa ir atcēlusi, gan 2016. gada 27. maija tiesību aktos, kuri ir pamatojuši otro grozījumu lūgumu.
67.
Otrkārt, ja es pareizi saprotu Vispārējās tiesas sniegto argumentāciju, šķiet, ka ar vienkāršu atbilstošo
tiesību normu grozīšanu pēc prasības pieteikuma iesniegšanas varētu būt pietiekami, lai pieprasītu prasītājam grozīt savus pamatus un savus argumentus.
68.
Proti, pārsūdzētā sprieduma 41. punktā Vispārējā tiesa vispirms ir “konstatē[jusi], ka atbilstošās tiesību normas saistībā ar ierobežojošiem pasākumiem ir tikušas grozītas” ar [2015. gada 12. oktobra tiesību aktiem]. Pēc tam pārsūdzētā sprieduma 44. punktā Vispārējā tiesa no jauna ir norādījusi un atgādinājusi, ka “sākotnēji izmantotais pamatojums [..] ir ticis grozīts un aizstāts ar pamatojumu, kurš minēts [2016. gada 27. maija tiesību aktu] pielikumos”, norādot, ka šajos tiesību aktos “it īpaši ir ņemti vērā iekļaušanas kritēriji, kuri pievienoti” ar 2015. gada 12. oktobra tiesību aktiem, “tostarp kritērijs [..], ka tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kuri ir vadošo uzņēmēju, kuri darbojas Sīrijā[,] [..] īpašumā [..]”. Pārsūdzētā sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa no tā secina, ka, “tā kā [2015. gada 12. oktobra] tiesību akti tika pieņemti [..] pēc prasības pieteikuma iesniegšanas, šajā prasības pieteikumā prasītājs nevarēja ņemt vērā iekļaušanas kritērijus, kuri ieviesti ar šiem tiesību aktiem, lai apstrīdētu pamatojumu, kas attiecībā uz viņu ir izmantots [2016. gada 27. maija tiesību aktos]. Līdz ar to, lai izpildītu Reglamenta 86. panta 4. punkta prasības, prasītājam bija jāgroza savi pamati un savi argumenti, lai ņemtu vērā minētos iekļaušanas kritērijus”.
69.
Tomēr nevienā brīdī pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa nav ne paskaidrojusi, ne a fortiori pierādījusi, ka iekļaušanas kritēriju grozīšana ir izraisījusi iekļaušanas pamatojuma un apelācijas sūdzības iesniedzēja uzvārda saglabāšanas sarakstā būtisku atšķirību.
70.
It īpaši Vispārējā tiesa nekādi nav izskaidrojusi saistību starp Lēmuma 2013/255 28. panta 1. punktu, kurā ir norādīts, ka tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir “personu [..], kuras gūst labumu no režīma vai atbalsta to, [..] īpašumā”, un minētā lēmuma 28. panta 2. punktu, kas pievienots ar 2015. gada 12. oktobra Lēmumu 2015/1836, kurā ir precizēts, ka it īpaši tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kuri ir “vadošo uzņēmēju, kuri darbojas Sīrijā[,] [..] īpašumā”.
71.
Manuprāt, šāds paskaidrojums būtu bijis īpaši nepieciešams, ņemot vērā faktu, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir atcēlusi 2015. gada 6. marta un 2015. gada 28. maija tiesību aktus, pamatojoties uz to, ka Padome nebija sniegusi nevienu pierādījumu, kas var pamatot vai apstiprināt saiknes starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un Sīrijas režīmu esamību, proti, galu galā pamatojoties uz Lēmuma 2013/255 28. panta 1. punkta pārkāpumu, un, otrkārt, ka uzņēmēju, kuri norādīti minētā lēmuma 28. panta 2. punktā, vadošais raksturs varētu būt tikai vienkāršs precizējums attiecībā uz nepieciešamo saikni starp attiecīgo personu un Sīrijas režīmu, kas norādīta minētā panta 1. punktā.
72.
Tātad nepietiek ar to, ka iekļaušanas kritēriji ir tikuši grozīti pēc prasības pieteikuma iesniegšanas, lai apelācijas sūdzības iesniedzējam būtu jāgroza savi pamati un savi argumenti. Ja tiktu nospriest citādi, tāpat kā to ir apstiprinājusi Vispārējā tiesa, tas nozīmētu, ka ikvienā grozījumu rakstā – kurš pēc definīcijas ir iesniegts pēc tā tiesību akta pieņemšanas, kas ir stājies spēkā pēc prasības pieteikuma iesniegšanas – būtu jāietver grozītie pamati un argumenti, kas acīmredzami būtu pretrunā Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 4. punkta formulējumam (“attiecīgā gadījumā”) un mērķiem.
73.
Līdz ar to, manuprāt, pārsūdzētā sprieduma 46. punktā Vispārējā tiesa nepietiekami pamatoti ir izvirzījusi prasību, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam attiecībā uz prasības pamatojumam ietvertajiem atcelšanas pamatiem bija jāsniedz paskaidrojumi un jauni faktiskie un tiesiskie apstākļi, “ņemot vērā piemērojamo tiesību normu attīstību, it īpaši jaunu iekļaušanas kritēriju ieviešanu un pret viņu noteiktā pamatojuma grozīšanu”.
74.
Šādos apstākļos es iesaku atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, ciktāl tajā kā nepieņemams ir noraidīts otrais lūgums par prasības pieteikuma, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs bija iesniedzis pirmajā instancē, grozīšanu.
B.
Par apelācijas sūdzības ceturto pamatu
75.
Apelācijas sūdzības ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz, pirmkārt, konstatēt 2015. gada 12. oktobra tiesību aktu, kuros noteikts, ka tiek iesaldēti līdzekļi un saimnieciskie resursi, kuri ir “vadošo uzņēmēju, kuri darbojas Sīrijā[,] [..] īpašumā”, prettiesiskumu, pamatojoties uz to, ka tik plaša un nenoteikta kvalifikācija, kas ietver tik lielu personu skaitu, acīmredzami esot pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas VI sadaļai. Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz viņam piešķirt 700000 EUR kā atlīdzinājumu par visu nodarīto kaitējumu.
76.
Manuprāt, šie prasījumi acīmredzami ir nepieņemami.
77.
Attiecībā uz pirmo prasījumu ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 170. panta 1. punktu apelācijas sūdzībā nedrīkst grozīt Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu.
78.
Tādējādi saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesas kompetencē apelācijas ietvaros ir tikai izvērtēt juridisko risinājumu, kas sniegts par tiesvedībā pirmajā instancē apspriestajiem pamatiem. Tādēļ lietas dalībnieks nevar Tiesā pirmo reizi izvirzīt pamatu, kuru tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, jo tādējādi tas Tiesā, kuras kompetence apelācijas ietvaros ir ierobežota, varētu vērsties ar plašāku strīdu nekā iepriekš Vispārējā tiesā izskatītais (
27
).
79.
Ir jākonstatē, kā pamatoti norādījusi Padome, ka 2015. gada 12. oktobra tiesību aktu pieprasītā atcelšana nav tikusi lūgta pirmajā instancē. Tādējādi šis apelācijas sūdzības ceturtā pamata iebildums ir nepieņemams.
80.
Risinājumam attiecībā uz prasījumu par zaudējumu atlīdzību būtu jābūt tādam pašam. Proti, apelācijas sūdzības iesniedzējs nekādi nav apstrīdējis iemeslus, kuru dēļ Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 89. punktā ir noraidījusi viņa pirmajā instancē iesniegto prasību atlīdzināt apgalvoti nodarītos zaudējumus. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs nav sniedzis nekādu argumentāciju tās savas prasījumu daļas pamatošanai, kurā tiek lūgts, lai Tiesa viņam piešķirtu prasīto atlīdzinājumu.
C.
Par prasību Vispārējā tiesā
81.
Kā esmu norādījis šo secinājumu 73. un 74. punktā, aicinu Tiesu atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, jo Vispārējā tiesa ir nepietiekami pamatojusi iemeslu, kādēļ tā ir uzskatījusi par nepieņemamu otro lūgumu par prasības pieteikuma grozīšanu.
82.
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu Tiesa pati var taisīt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
83.
Manuprāt, tā tas nav šajā gadījumā. Proti, Vispārējā tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi otro prasības pieteikuma grozījumu rakstu, neuzklausot lietas dalībniekus par to atšķirību būtisko raksturu, kas pastāv starp, pirmkārt, 2015. gada 6. marta tiesību aktiem (sākotnēji apstrīdētie tiesību akti) un 2015. gada 28. maija tiesību aktiem (par kuriem tika iesniegts pirmais grozījumu lūgums) un, otrkārt, 2016. gada 27. maija tiesību aktiem (par kuriem tika iesniegts otrais grozījumu lūgums), ņemot vērā 2015. gada 12. oktobra tiesību aktus (ar kuriem ir grozīti iekļaušanas kritēriji). Tādējādi tai būs jāuzklausa lietas dalībnieki šajā jautājumā un no tā jāizdara visi juridiskie secinājumi. Līdz ar to lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai.
V. Secinājumi
84.
Ievērojot iepriekš izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai nospriest šādi:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta sprieduma Haswani/Padome (T‑231/15, nav publicēts, EU:T:2017:200) rezolutīvās daļas 1) punktu.
2)
Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, ciktāl tā attiecas uz otrā lūguma par prasības pieteikuma, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs iesniedzis pirmajā instancē, grozīšanu pieņemamību un vajadzības gadījumā – pamatotību.
3)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 2016, L 141, 125. lpp.
(
3
)	OV 2016, L 141, 30. lpp.
(
4
)	Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. panta pirmajā daļā it īpaši ir paredzēts, ka prasības pieteikumā ir jāietver “prasījums un īss to tiesību normu izklāsts, ar kurām tiek pamatots pieteikums”.
(
5
)	Vispārējās tiesas 2015. gada 4. marta Reglaments (OV 2015, L 105, 1. lpp.). Ar šī Reglamenta 2016. gada 13. jūlija grozījumu, kuri ir stājušies spēkā 2016. gada 1. septembrī (OV 2016, L 217, 73. lpp.), 1. panta 7. punktu ir mainīta 86. panta 3.–6. punkta numerācija. Šie punkti ir kļuvuši par minētā panta 4.–7. punktu. Lai gan pārsūdzētajā spriedumā ir atsauce uz jauno 86. panta numerāciju, norādīšu, ka apelācijas lietas dalībnieku procesuālajos rakstos dažkārt kļūdaini ir minēta agrākā numerācija, kas var izraisīt apjukumu.
(
6
)	OV 2015, L 64, 41. lpp.
(
7
)	OV 2013, L 147, 14. lpp.
(
8
)	OV 2015, L 64, 10. lpp.
(
9
)	OV 2011, L 16, 1. lpp.
(
10
)	OV 2015, L 132, 82. lpp.
(
11
)	OV 2015, L 132, 3. lpp.
(
12
)	OV 2015, L 266, 75. lpp.
(
13
)	OV 2015, L 266, 1. lpp.
(
14
)	Precizēju, ka šis priekšlikums ir spēkā attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem, kuri saistīti ar tiesvedību par otro lūgumu par prasības pieteikuma grozīšanu un uz kuriem attiecas pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 5) punkts. Ir jānorāda, ka savu prasījumu ceturtajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt arī pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 4) punktu, ciktāl tajā apelācijas sūdzības iesniedzējam ir noteikts segt divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem saistībā ar tiesvedību par 2015. gada 6. marta un 2015. gada 28. maija tiesību aktiem. Tomēr, tā kā šos tiesību aktus Vispārējā tiesa ir atcēlusi, apelācijas sūdzības iesniedzējs apelācijas stadijā nevar tikai kritizēt – pretējā gadījumā apelācijas sūdzība ir nepieņemama – Vispārējās tiesas lēmumu par tiesāšanās izdevumu, kas saistīti ar tiesvedības daļu par šo aktu tiesiskumu, apjomu vai pusi, kurai jāsedz šie izdevumi, atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta otrajai daļai. Es neatgriezīšos pie šī jautājuma šo secinājumu turpinājumā.
(
15
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 9. novembris, HX/Padome (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, 18. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
16
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 10. aprīlis, Hendrickx/Cedefop (C‑217/01 P, EU:C:2003:226, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
17
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1982. gada 3. marts, Alpha Steel/Komisija (14/81, EU:C:1982:76, 8. punkts), un 1988. gada 14. jūlijs, Stahlwerke Peine-Salzgitter/Komisija (103/85, EU:C:1988:398, 11. un 12. punkts). Skat. arī spriedumu, 2017. gada 25. janvāris, Almaz-Antey Air and Space Defence/Padome (T‑255/15, nav publicēts, EU:T:2017:25, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
18
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 9. novembris, HX/Padome (C‑423/16 P, EU:C:2017:848, 18. punkts).
(
19
)	Mans izcēlums.
(
20
)	Turklāt, pat ja tāda būtu bijusi Padomes griba, tā kā noteikumiem, kuri reglamentē termiņus prasības celšanai tiesā, ir absolūts raksturs un tie neietilpst lietas dalībnieku rīcības brīvībā, tad Vispārējās tiesas Reglaments varētu tikt uzskatīts par nesaderīgu ar LESD 263. panta sesto daļu.
(
21
)	Šajā ziņā es nepiekrītu obiter dictum, kas izriet no 2017. gada 31. maija sprieduma DEI/Komisija (C‑228/16 P, EU:C:2017:409) 42. punkta, kurā Tiesa, veicot atsauci uz Vispārējās tiesas Reglamenta 86. pantu, ir norādījusi, ka Vispārējā tiesa ir bijusi “tiesīga” prasīt apelācijas sūdzības iesniedzējai šajā lietā, vai pēc apstiprinošā lēmuma pieņemšanas “tā paredz grozīt savus prasījumus” atcelt iepriekšējo lēmumu un tos vērst arī pret apstiprinošo lēmumu. Proti, pirmkārt, kā skaidri izriet no Tiesas sprieduma precīzi šīs lietas kontekstā, Vispārējā tiesā bija celtas divas atsevišķas prasības, viena prasība – par pirmo lēmumu (lieta T‑639/14, par kuru tika iesniegta apelācijas sūdzība lietā C‑228/16 P), savukārt otra prasība – par apstiprinošo lēmumu (lieta T‑352/15). Tomēr, tiklīdz Vispārējā tiesā ir iesniegti divi atsevišķi prasības pieteikumi, kuri vērsti pret tiesību aktiem, kam ir tāds pats priekšmets, runa ir nevis par tās Reglamenta 86. panta piemērošanu, bet gan par iespējamu divu prasības pieteikumu apvienošanu. Otrkārt, Vispārējā tiesa nevar pēc savas iniciatīvas izvirzīt atcelšanas prasījumus. Citiem vārdiem, Vispārējā tiesa atklāj to, ka pastāv tiesību akts, ar kuru ir grozīts vai aizstāts iepriekšējais tiesību akts un kuram ir tāds pats priekšmets, tikai tad, ja iepriekš autonomā prasības pieteikumā ir izvirzīti atcelšanas prasījumi saskaņā ar tās Reglamenta 76. pantu vai arī prasījumi par grozīšanu, piemērojot minētā reglamenta 86. pantu. Līdz ar to pirmajā gadījumā, kā norādīts iepriekš, lieta neietilpst Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta piemērošanas jomā un prasītājs nav jāaicina grozīt savus prasījumus. Tāpat otrajā gadījumā nav nekādas vajadzības prasītāju aicināt grozīt savus prasījumus, jo grozījumu lūgums jau ir ticis iesniegts.
(
22
)	Skat. 84. punktu manos secinājumos lietā British Airways/Komisija (C‑122/16 P, EU:C:2017:406), uz kuru Tiesa atsaucas 2017. gada 14. novembra sprieduma British Airways/Komisija (C‑122/16 P, EU:C:2017:861) 87. punktā.
(
23
)	Skat. manus secinājumus lietā British Airways/Komisija (C‑122/16 P, EU:C:2017:406, 39. zemsvītras piezīme), kā arī šajā nozīmē spriedumu, 2017. gada 14. novembris, British Airways/Komisija (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, 86. punkts).
(
24
)	Šajā nozīmē skat. arī ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumus lietā HX/Padome (C‑423/16 P, EU:C:2017:493, 34. punkts).
(
25
)	Protams, ja vēlāk pieņemtajam tiesību aktam nav tāds pats priekšmets kā sākotnēji apstrīdētajam tiesību aktam, saskaņā ar nosacījumiem, kuri ir paredzēti Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punktā, būs jāiesniedz jauns pieteikums par lietas ierosināšanu.
(
26
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas argumentāciju 2016. gada 28. janvāra sprieduma Klyuyev/Padome (T‑341/14, EU:T:2016:47) 61.–73. punktā.
(
27
)	Spriedums, 2017. gada 13. jūlijs, Saint-Gobain Glass Deutschland/Komisija (C‑60/15 P, EU:C:2017:540, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).