62018CC0513
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 12 септември 2019 година (
1
)
Дело C‑513/18
Autoservizi Giordano Società cooperativa
срещу
Agenzia delle Dogane e dei Monopoli — Ufficio di Palermo
(Преюдициално запитване, отправено от Commissione tributaria provinciale di Palermo (Областна данъчна комисия Палермо, Италия)
„Преюдициално запитване — Директива 2003/96/ЕО — Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията — Член 7, параграфи 2 и 3 — Възможност държавите членки да предвидят намалена акцизна ставка върху търговския газьол, използван като гориво — Понятие „търговски газьол, използван като гориво“ — Редовен или случаен превоз на пътници — Дейност по отдаване под наем на автобуси с водач — Пряко действие“
I. Въведение
1.
С настоящото преюдициално запитване Съдът е приканен да тълкува член 7 от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (
2
). В параграф 1 от тази разпоредба се установяват минималните данъчни ставки по отношение на моторните горива, а в параграф 2 от нея се предвижда, че при спазване на определени условия държавите членки могат да прилагат диференцирани ставки на данъчно облагане за търговския и нетърговския газьол, използван като гориво, като за тази цел в параграф 3 се дава определение на понятието „търговски газьол, използван като гориво“.
2.
Съдът трябва да установи дали съгласно тази разпоредба държавите членки могат да правят разграничение не само между нетърговския и търговския газьол, но и, що се отнася до последния, между газьола, използван за редовен превоз на пътници, и газьола, използван за случаен превоз на пътници.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
3.
Съображения 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 и 28 от Директива 2003/96 гласят:
„(3)
Правилното функциониране на вътрешния пазар и постигането на целите на други политики на Общността изискват установяване на минимални данъчни ставки на общностно равнище за повечето енергийни продукти, включително електроенергията, природния газ и въглищата.
[…]
(5)
Установяването на подходящи минимални нива на облагане с данъци в Общността може да спомогне за намаляването на различията между националните нива на облагане с данъци.
[…]
(9)
На държавите членки следва да бъде позволена гъвкавост при определянето и осъществяването на политики, съответстващи на националните им условия.
[…]
(11)
Фискалните мерки по прилагането на тази рамка на Общността по отношение на облагането с данъци на енергийните продукти и електроенергията следва да се решават самостоятелно от всяка държава членка.
[…]
(15)
При някои обстоятелства или неизменни условия следва да се допуска възможност за прилагане на диференцирани национални ставки при облагането с данъци на един и същ продукт, при условие че се спазват минималните нива на облагане с данъци в Общността, както и правилата на вътрешния пазар и конкуренцията.
[…]
(20)
Държавите членки може да бъдат принудени да разграничат дизела[…] с търговско и нетърговско приложение. Те могат да използват тази възможност да намалят разликата между нивата на облагане с данъци на нетърговския газьол, използван за гориво[,] и бензина.
[…]
(24)
Държавите членки следва да могат да прилагат освобождаване или по-ниски нива на облагане с данъци и при други случаи, когато това не засяга […] правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията.
[…]
(28)
Някои случаи на освобождаване от данъци или намаление на нивото на облагане може да се окажат необходими; особено поради липсата на по-силно хармонизиране на общностно равнище, поради риска от загуба на конкурентоспособност в международен мащаб или съображения свързани с околната среда“.
4.
Член 4, параграф 1 от тази директива предвижда:
„Нивата на облагане с данъци, които държавите членки прилагат за енергийните продукти и електроенергията, изброени в член 2, не могат да бъдат по-малки от минималните нива на облагане с данъци, посочени в настоящата директива“.
5.
Съгласно член 7 от посочената директива:
„1.   От 1 януари 2004 година и от 1 януари 2010 година минималните данъчни ставки по отношение на моторните горива са фиксирани, както е посочено в приложение I, таблица А.
Не по-късно от 1 януари 2012 година, на основата на доклад и предложение от Комисията, като взема решения с единодушие след консултации с Европейския парламент, Съветът решава какви да бъдат минималните данъчни ставки на газьола за следващия период, който започва на 1 януари 2013 година.
2.   Държавите членки могат да разглеждат диференцирано търговското и нетърговското приложение на газьола, използван като гориво, при условие че се съблюдават минималните нива, определени за Общността[,] и ставката за търговския газьол, използван като гориво[,] не е под националните прагове на данъчно облагане в сила от 1 януари 2003 година, независимо от изключенията за това приложение, предвидени в настоящата директива.
3.   „Търговски газьол, използван като гориво“ означава газьол, използван като гориво за следните цели:
а)
превозването на стоки под наем или срещу възнаграждение, или за собствена сметка, чрез моторни превозни средства или състав от пътни превозни средства, чието изключително предназначение е пренасянето на стоки по сухоземен път с максимално допустимо тегло в натоварено състояние най-малко 7,5 тона;
б)
превозването на пътници, чрез редовен или случаен превоз, чрез моторно превозно средство категория М2 или категория М3, както е посочено в Директива 70/156/ЕИО на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаване[то] на законодателствата на държавите членки по отношение на типовото одобрение на моторни превозни средства и техните ремаркета[ (
3
)].
4.   Независимо от параграф 2, държавите членки, които въведат система за събиране на пътни такси за моторните превозни средства или състав от пътни превозни средства, чието изключително предназначение е превозването на стоки по сухоземен път, могат да прилагат намалена ставка за газьола, използван от такива превозни средства, по-ниска от националното ниво на данъчно облагане в сила от 1 януари 2003 г., доколкото общата данъчна тежест остава в общи линии същата и при условие че се спазват минималните нива за общността и националното равнище на данъчно облагане в сила от 1 януари 2003 г. за газьола, използван като гориво[,] е поне два пъти по-високо от минималното ниво, приложимо от 1 януари 2004 г.“.
Б.
Италианското право
6.
В член 6 от decreto legislativo n. 26 — Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (Законодателен декрет № 26 за транспониране на Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията) (
4
) от 2 февруари 2007 г. се определя акцизната ставка върху газьола, използван като гориво. Член 24 ter от decreto legislativo n. 504 — Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (Законодателен декрет № 504 за приемането на консолидиран текст на законодателните разпоредби относно данъците върху производството, потреблението и съответните наказателни и административни санкции) (
5
) от 26 октомври 1995 г. предвижда още, в частта „Търговски газьол“:
„1.   Търговският газьол, използван като гориво, подлежи на облагане с акциз при прилагане на ставката, предвидена за тази употреба в точка 4-bis от таблица А, приложена към настоящия консолидиран текст.
2.   Под търговски газьол, използван като гориво, се разбира газьол, използван от превозни средства, с изключение на тези от категория „Евро 2“ или по-ниска, използвани от собственика или по силата на друго основание, което гарантира изключителната им достъпност, за следните цели:
a)
дейност по превозването на стоки с превозни средства с максимална обща маса най-малко 7,5 тона, извършвана от:
[…]
b)
дейност по превозването на пътници, извършвана от:
1)
публичноправни субекти или местни публични предприятия, извършващи транспортна дейност съгласно decreto legislativo n. 422 — Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, № 59 [Законодателен декрет № 422 за възлагане на регионите и органите на местно самоуправление на функции и задачи във връзка с местния обществен транспорт по силата на член 4, четвърта алинея от Закон № 59 от 15 март 1997 година (
6
)] от 19 ноември 1997 г. и съответните регионални закони за прилагане;
2)
предприятия, извършващи междурегионални автотранспортни услуги в сферата на компетентност на държавата съгласно decreto legislativo n. 285 — Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale [Законодателен декрет № 285 за реорганизация на междурегионалните автомобилни услуги от компетентност на държавата (
7
)] от 21 ноември 2005 г.;
3)
предприятия, извършващи автотранспортни услуги от сферата на компетентност на регионите и местните власти съгласно Законодателен декрет № 422 от 19 ноември 1997 г.;
4)
предприятия, извършващи редовни автотранспортни услуги в рамките на Общността съгласно Регламент (ЕО) № 1073/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г.[относно общите правила за достъп до международния пазар на автобусни превози и за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 (
8
)].
3.   За търговски газьол се счита и газьолът, използван за дейността по превозването на пътници, извършвана от публичноправни субекти или предприятия, осъществяващи въжен транспорт като обществена услуга.
4.   Възстановяването на сумата по задължението, произтичащо от по-високия акциз, приложен за търговския газьол, се определя в размер на разликата между акцизната ставка върху газьола, използван като гориво, съгласно приложение I, и ставката, предвидена в параграф 1 от настоящия член. За целите на горепосоченото възстановяване правните субекти по алинеи 2 и 3 подават специална декларация до съответното бюро на Agenzia delle Dogane e dei Monopoli [Агенция „Митници и монополи“, Италия] не по-късно от един месец след изтичането на всяко календарно тримесечие, в което е бил потребен търговският газьол.
[…]“.
III. Обстоятелствата по делото, производството и преюдициалните въпроси
7.
Autoservizi Giordano Società cooperativa, жалбоподател в главното производство, е предприятие, извършващо дейност по превозване на пътници посредством услуга за отдаване под наем на автобуси с водач.
8.
То иска от Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermo (Агенция „Митници и монополи“, Митническо бюро Палермо, Италия) да се възползва от намалената акцизна ставка върху търговския газьол, предвидена в член 24 ter от Законодателен декрет № 504/1995, за третото тримесечие на 2017 г. Това искане е отхвърлено с решение, връчено на жалбоподателя в главното производство на 1 декември 2017 г., с мотива че упражняваната от него дейност по отдаване под наем на автобуси с водач не попада в никоя от категориите транспортни дейности по член 24 ter от Законодателен декрет № 504/1995.
9.
Autoservizi Giordano обжалва този отказ пред запитващата юрисдикция, Commissione tributaria provinciale di Palermo (Областна данъчна комисия Палермо, Италия).
10.
В подкрепа на жалбата си то твърди, че възможността за облагане с намалена ставка произтичала от прякото прилагане на член 7 от Директива 2003/96 и че ограничението, въведено с член 24 ter от Законодателен декрет № 504/1995, с който възможността за облагане с тази намалена ставка се признава само за някои субекти, сред които не попадат предприятията, извършващи дейност по отдаване под наем на автобуси с шофьор, трябвало да се счита за произволно и неправомерно.
11.
Обратно, Агенция „Митници и монополи“, Митническо бюро Палермо, твърди, че член 7 от Директива 2003/96 не е пряко приложим, тъй като предоставя на държавите членки свобода на преценка по отношение на възможността за облагане с намалена акцизна ставка.
12.
Запитващата юрисдикция посочва, че към искания като това на жалбоподателя в главното производство в Италия са прилагани разнородни подходи. Някои областни данъчни комисии оставят без приложение член 24 ter от Законодателен декрет № 504/1995, с мотива че приложното поле на тази разпоредба било по-ограничено от това на член 7 от Директива 2003/96, докато друга областна комисия, напротив, прилага член 24 ter от Законодателен декрет № 504/1995, приемайки, че възможността да се предвидят намалени ставки е оставена на дискреционната преценка на държавата членка.
13.
Запитващата юрисдикция отбелязва също че член 7, параграф 3, буква б) от Директива 2003/96 се отнася до „превозването на пътници, чрез редовен или случаен превоз“, докато член 24 ter от Законодателен декрет № 504/1995 признава възможността за облагане с намалената акцизна ставка върху газьола с търговско приложение само за някои предприятия, като на практика изключва от кръга на ползващите се от намалената акцизна ставка върху газьола предприятията, които подобно на жалбоподателя в главното производство извършват дейност по отдаване под наем на автобуси с шофьор в сектора на частния пътнически превоз.
14.
Ето защо запитващата юрисдикция посочва, че иска да се установи дали частноправни субекти могат да се позоват директно на член 7 от Директива 2003/96, за да получат възможност за облагане с намалената акцизна ставка и възстановяване на недължимо платените акцизи. Тя подчертава и че в такъв случай италианската правна уредба трудно би могла да се приеме за съвместима с тази разпоредба.
15.
При тези обстоятелства Commissione tributaria provinciale di Palermo (Областна данъчна комисия Палермо) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 7 от Директива [2003/96] да се тълкува в смисъл, че в приложното му поле попадат всички предприятия и правни субекти, публични или частни, които извършват дейност в сектора на пътническия автобусен превоз, включително отдаването под наем на автобуси с водач, и допуска ли тази разпоредба националната правна уредба за транспониране на [тази директива], доколкото тя не включва сред правните субекти, използващи газьол с търговско приложение, и тези, които осъществяват дейност по отдаване под наем на автобуси с водач?
2)
Означава ли признатата на държавите [членки] свобода на преценка в член 7, параграф 2 от Директива [2003/96], че разпоредбата, включваща в газьола за търговско приложение и газьола, предназначен за „случаен превоз на пътници“, не е непосредствено приложима и безусловна?
3)
От една страна, достатъчно точен ли е, и от друга — безусловен, член 7 от Директива [2003/96] от гледна точка на съдържанието му, за да може частноправен субект да се позове директно на него срещу органите на съответната държава членка?“.
IV. Анализ
А.
По първия преюдициален въпрос
16.
С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да тълкува член 7 от Директива 2003/96, за да се установи, от една страна, дали тази разпоредба се прилага по отношение на всички предприятия и правни субекти, публични или частни, които извършват дейност по превозване на пътници, и от друга страна, дали същата допуска национална правна уредба, която не включва газьола, използван за целите на случайния превоз на пътници, в понятието „търговски газьол, използван като гориво“.
17.
В това отношение следва да се припомни, че член 7, параграф 2 от Директива 2003/96 позволява на държавите членки да въвеждат разграничение при акцизните ставки между търговския и нетърговския газьол, използван като гориво, като същевременно задължава държавите членки, въвеждащи това разграничение, от една страна, да не се отклоняват от предвидените с тази директива минимални данъчни ставки, и от друга страна, да не предвиждат ставка за търговския газьол, използван като гориво, под националните прагове на данъчно облагане, в сила от 1 януари 2003 г.
18.
В член 7, параграф 3 от Директива 2003/96 законодателят на Съюза дава определение за „търговски газьол, използван като гориво“, основано на целите, за които се използва газьолът. От него следва, че търговският газьол, използван като гориво, е газьол, използван за превозването на стоки под наем или срещу възнаграждение, или за собствена сметка, с някои превозни средства, както и газьол, използван за превозването на пътници, чрез редовен или случаен превоз, осъществяван с някои превозни средства.
19.
Поради това, от една страна, Съдът е приканен да определи приложното поле на член 7, параграф 2 от Директива 2003/96, за да се установи дали тази разпоредба се прилага по отношение на предприятие като разглежданото в главното производство, а именно частно предприятие, което извършва дейност в сектора на пътническия автобусен превоз посредством услуги за отдаване под наем на автобуси с водач (
9
).
20.
От друга страна, запитващата юрисдикция иска да се установи дали възможността да разглеждат диференцирано търговското и нетърговското приложение на газьола, използван като гориво, която е призната на държавите членки с член 7, параграф 2 от Директива 2003/96, им позволява и да предоставят в областта на пътническия превоз намалена акцизна ставка за газьола, използван за редовен превоз на пътници, без при това да предоставят същата намалена ставка за газьола, използван за случаен превоз на пътници (
10
).
21.
На първо място, що се отнася до приложното поле на член 7, параграф 2 от Директива 2003/96, както Комисията правилно подчертава, законодателят на Съюза определя понятието „търговски газьол, използван като гориво“, като препраща не към публичноправния или частноправния характер на използващите газьола субекти, а към целите, за които се използва газьолът, а именно превозването на стоки и пътници посредством определени превозни средства.
22.
Ето защо според мен, що се отнася до пътническия превоз, член 7, параграф 2 от Директива 2003/96 може да се приложи по отношение както на публичноправните, така и на частноправните субекти като жалбоподателя в главното производство, при условие обаче че газьолът се използва — съгласно член 7, параграф 3 от тази директива — в рамките на дейност по превозване на стоки или пътници.
23.
На второ място, относно възможността държавите членки да предоставят в областта на пътническия превоз намалена акцизна ставка за газьола, използван за редовен превоз на пътници, без при това да предоставят същата намалена ставка за газьола, използван за случаен превоз на пътници, считам, предвид съдържанието, контекста и целите на член 7 от Директива 2003/96 (
11
), че подобна възможност произтича от тази разпоредба.
24.
Индикации в този смисъл са налице например в текста на член 7, параграф 3, буква б) от Директива 2003/96, доколкото в определението за превозване на пътници законодателят на Съюза прибягва до разделителния съюз „или“ (
12
), който по принцип означава алтернатива (
13
).
25.
Поради това от текста на тази разпоредба на пръв поглед като че ли следва, че за пътническия превоз обложеният с намалена акцизна ставка търговски газьол може да се използва било за целите на редовния превоз на пътници, било за целите на случайния превоз на пътници, и че съответно държавите членки разполагат със свобода на преценка в това отношение.
26.
Също като Комисията обаче считам, че текстът на член 7, параграф 3 от Директива 2003/96 не е съвсем ясен, доколкото съюзът „или“ може да изразява не само алтернатива, но и добавяне или кумулиране.
27.
Тъй като от езикова гледна точка този съюз може да бъде както алтернативен, така и кумулативен по смисъла си, той трябва съответно да се тълкува в контекста, в който е употребен, и с оглед на целите на разглеждания акт (
14
).
28.
Според мен от структурата и целите на Директива 2003/96 обаче безспорно следва, че съгласно член 7, параграфи 2 и 3 от нея държавите членки могат да изберат да обложат с намалената акцизна ставка само газьола, използван за целите на редовния превоз на пътници.
29.
В това отношение не е излишно още в самото начало да се припомни, че с приемането на Директива 2003/96 законодателят на Съюза е имал намерение да извърши минимална, а не цялостна хармонизация на правилата за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (
15
). По-конкретно, с цел да се избегне нарушението на конкуренцията или протекционистичното или дискриминационното вътрешно данъчно облагане (
16
), Директива 2003/96 установява минимални нива на данъчно облагане, но оставя на държавите членки свободата да определят по-високи ставки.
30.
В тази връзка следва да се подчертае и че някои разпоредби на тази директива могат да бъдат от особено значение за измерването на свободата на преценка, с която разполагат държавите членки.
31.
Така освен в член 7, параграф 2, възможността държавите членки да въвеждат диференцирани данъчни ставки, освобождаване от облагане или намаляване на акцизите е предвидена в членове 5, 14, 15, 16, 17 и 19 от посочената директива (
17
).
32.
Разгледани във връзка със съображения 10, 15, 24 и 28 от Директива 2003/96 (
18
), тези разпоредби показват, че законодателят на Съюза не пренебрегва обстоятелството, че акцизите са много важни за държавите членки, тъй като представляват лост за насърчаване и за финансиране на някои публични политики.
33.
Следователно според мен от структурата на Директива 2003/96 следва, че тя оставя много голяма свобода на действие на държавите членки в името на национални съображения или особености.
34.
Този анализ се потвърждава и от прочита на член 17 от Директива 2003/96.
35.
Съгласно тази разпоредба държавите членки могат да прилагат данъчни намаления при потреблението на електроенергия, по-специално в подкрепа на енергоемките предприятия, при условие че предвидените с тази директива минимални данъчни ставки се спазват средно за всяко предприятие.
36.
Запитан дали член 17, параграф 1 от Директива 2003/96 допуска национална правна уредба, предвиждаща данъчни намаления при потреблението на електроенергия само за енергоемките предприятия, които извършват дейност в промишления сектор, Съдът приема, че това не е така, като се основава на текста на тази разпоредба и на целите на Директивата (
19
).
37.
След като Съдът приема, че държавите членки могат да пристъпят към „избирателно прилагане“ (
20
) на възможността да предоставят данъчни намаления в подкрепа на енергоемките предприятия, не виждам защо това да не важи за намалената акцизна ставка, предвидена в член 7, параграф 2 от Директива 2003/96.
38.
Всъщност член 7 от Директива 2003/96, подобно на член 17 от нея, признава на държавите членки възможността, а не задължението да прилагат намалена акцизна ставка в подкрепа на определени дейности.
39.
Освен това нека припомня, що се отнася до целите на Директива 2003/96, от една страна, че Съдът вече е имал повод да подчертае, че от съображения 9 и 11 от тази директива е видно, че целта на същата е да остави на държавите членки известна свобода да определят и провеждат политики, съответстващи на националните условия, и че всяка държава членка определя самостоятелно мерките за транспониране на посочената директива (
21
).
40.
От друга страна, Съдът подчертава, че предвиждайки режим на хармонизирано данъчно облагане на енергийните продукти и на електроенергията, Директива 2003/29 цели, както е видно от съображения 2—5 и 24 от нея, да се осигури правилното функциониране на вътрешния пазар в енергийния сектор, като се предотврати по-конкретно нарушаване на конкуренцията (
22
).
41.
Тъй като в член 7, параграф 2 от Директива 2003/96 законодателят на Съюза изрично изисква да се съблюдават минималните нива на данъчно облагане, да се признае, че държавите членки могат да предвидят намалена акцизна ставка за газьола, използван за редовен превоз на пътници, без да третират по същия начин газьола, използван за случаен превоз на пътници, не накърнява тази цел и същевременно им позволява да провеждат политики, съобразени с националните им особености, по-специално в областта на транспорта и достъпността на териториите.
42.
Така анализът на целите на Директива 2003/96 потвърждава тълкуването, че в рамките на възможността, произтичаща от член 7, параграф 2 от тази директива, държавите членки могат да предвидят диференцирано третиране за редовния и случайния превоз на пътници, като обложат с намалена акцизна ставка само газьола, използван за редовен превоз на пътници.
43.
Накрая, подобно тълкуване на член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96 не се оборва от причината за съществуването на член 7 от тази директива.
44.
Всъщност законодателят на Съюза изглежда въвежда тази разпоредба (
23
), за да позволи на държавите членки да диференцират от гледна точка на акцизите газьола с търговско приложение и газьола с нетърговско приложение, както и да намалят разликата между нивата на облагане с данъци на нетърговския газьол, използван за гориво, и бензина (
24
).
45.
От всичко това заключавам, че член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96 трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба позволява на държавите членки да предвидят в областта на пътническия превоз намалена акцизна ставка за газьола, използван за редовен превоз на пътници, без при това да предоставят същата намалена ставка за газьола, използван за случаен превоз на пътници.
46.
Тази възможност обаче не може да се прилага произволно и според мен трябва да се упражнява при спазване на принципите на правото на Съюза (
25
), и по-специално на принципа на равно третиране (
26
).
47.
Впрочем според мен случаят с разглежданата в главното производство италианска правна уредба е такъв, доколкото за разлика от Комисията считам, че редовният и случайният превоз на пътници имат различни характеристики и отговарят на конкретни потребности, поради което държава членка може да ограничи възможността за облагане с намалената акцизна ставка само до газьола, използван за редовен превоз на пътници.
48.
Всъщност, докато при услугата за редовен превоз на пътници превозването по дефиниция се извършва с определена честота по предварително установен маршрут, услугата за случаен превоз се предлага в зависимост от конкретната потребност, която превозът трябва да задоволи (
27
).
49.
Освен това редовният превоз на пътници е неразделна част от транспортната политика, доколкото допринася например за достъпността на териториите.
50.
С оглед на всички тези съображения считам, че на първия преюдициален въпрос следва да се отговори, че член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96 трябва да се тълкува в смисъл, от една страна, че що се отнася до пътническия превоз, се прилага по отношение както на публичноправните, така и на частноправните субекти, при условие обаче че тези субекти извършват дейност по превозване на пътници съгласно член 7, параграф 3 от тази директива, и от друга страна, че възможността, призната на държавите членки с член 7, параграф 2 от посочената директива, позволява на държава членка да установи намалена акцизна ставка за газьола, използван за редовен превоз на пътници, без при това да третира по същия начин газьола, използван за случаен превоз на пътници.
Б.
По втория и третия преюдициален въпрос
51.
С втория и третия преюдициален въпрос, които предлагам да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да се произнесе по прякото действие на член 7 от Директива 2003/96. С оглед на отговора, който предлагам да се даде на първия преюдициален въпрос, според мен не е необходимо произнасяне по прякото действие на тази разпоредба (
28
). Поради това излагам съображенията по-долу единствено при условията на евентуалност и от съображения за изчерпателност, в случай че Съдът даде различен отговор на първия преюдициален въпрос.
52.
Нека отбележа още в самото начало, че ако държава членка реши да не се възползва от възможността по член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96, тази разпоредба няма пряко действие.
53.
В случай че държава членка се възползва от тази възможност и транспонира неправилно член 7 от Директива 2003/96, бих искал да припомня, че съгласно трайно установената съдебна практика, от една страна, дадена разпоредба е достатъчно точна, за да може правният субект да се позове на нея и съдът да я приложи, когато установява задължение по недвусмислен начин, и от друга страна, дадена разпоредба е безусловна, когато създава задължение, което не е съпроводено с никакво условие и не зависи в изпълнението или действието си от приемането на акт на институциите на Съюза или на държавите членки (
29
).
54.
Впрочем, що се отнася до първото от тези условия, трябва да се констатира, че член 7 от Директива 2003/96 несъмнено позволява на държавите членки да установят намалена акцизна ставка само за газьола, използван за редовен превоз на пътници, и в същото време недвусмислено изисква минималните нива на данъчно облагане да се съблюдават, ставката за търговския газьол, използван като гориво, да не е под националните прагове на данъчно облагане, в сила от 1 януари 2003 г., и превозването да се извършва с превозни средства от определени категории.
55.
Що се отнася до второто условие, Съдът вече е постановил, че обстоятелството, че разпоредба на директива предоставя възможност за избор на държавите членки, не изключва непременно възможността да се определи с достатъчна точност, въз основа единствено на разпоредбите на директивата, съдържанието на правата, предоставени на частноправните субекти (
30
).
56.
В конкретния случай е вярно, че член 7 от Директива 2003/96 предоставя на държавите членки възможността да предвидят намалена акцизна ставка и да ограничат ползването ѝ само до газьола, използван за определени цели, поради което безусловният характер на тази разпоредба подлежи на обсъждане.
57.
Доколкото обаче италианският законодател се е възползвал от тази възможност и от признатата с посочената разпоредба свобода на преценка, подобна свобода на преценка не засяга точното и безусловно задължение за непроизволно прилагане на посочената възможност и за спазване на предвидените от законодателя условия.
58.
При тези обстоятелства предлагам на втория и третия преюдициален въпрос да се отговори, че ако национална правна уредба като разглежданата в главното производство противоречи на член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96, тази разпоредба придобива пряко действие и може директно да се изтъква като основание за облагане с намалената акцизна ставка върху търговския газьол, използван като гориво.
V. Заключение
59.
С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Commissione tributaria provinciale di Palermo (Областна данъчна комисия Палермо, Италия), по следния начин:
„1)
Член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията трябва да се тълкува в смисъл, от една страна, че що се отнася до пътническия превоз, се прилага по отношение както на публичноправните, така и на частноправните субекти, при условие обаче че тези субекти извършват дейност по превозване на пътници съгласно член 7, параграф 3 от тази директива, и от друга страна, че възможността, призната на държавите членки с член 7, параграф 2 от посочената директива, позволява на държава членка да установи намалена акцизна ставка за газьола, използван за редовен превоз на пътници, без при това да третира по същия начин газьола, използван за случаен превоз на пътници.
2)
Ако национална правна уредба като разглежданата в главното производство противоречи на член 7, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/96, тази разпоредба придобива пряко действие и може директно да се изтъква като основание за облагане с намалената акцизна ставка върху търговския газьол, използван като гориво“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	ОВ L 283, 2003 г. стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98.
(
3
)	ОВ L 42, 1970 г. стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 1, стр. 41. Директива 70/156 е отменена с Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година за създаване на рамка за одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета, както и на системи, компоненти и отделни технически възли, предназначени за такива превозни средства (Рамкова директива) (ОВ L 263, 2007 г., стр. 1). Определението за превозните средства от категории M2 или M3 в Директива 2007/46 е идентично на определението в Директива 70/156. Това са моторни превозни средства, съдържащи повече от осем места в допълнение към мястото на водача, и с максимална маса, ненадвишаваща 5 тона (категория М2), или с максимална маса, надвишаваща 5 t (категория М3).
(
4
)	GURI № 68 от 23 март 2007 г., стр. 5.
(
5
)	GURI № 279 от 29 ноември 1995 г., стр. 5, наричан по-нататък „Законодателен декрет № 504/1995“. Тази разпоредба е включена в член 4 ter, параграф 1, буква f) от decreto-legge n. 193 — Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (Декрет-закон № 193 за приемане на неотложни разпоредби в данъчната област и за финансиране на непосредствените нужди) от 22 октомври 2016 г. (GURI № 249 от 24 октомври 2016 г., стр. 1), в сила от 3 декември 2016 г., преобразуван с изменения в legge n. 225 — Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (Закон № 225 за преобразуване в закон, с изменения, на Декрет-закон № 193 за приемане на неотложни разпоредби в данъчната област и за финансиране на непосредствените нужди) от 1 декември 2016 г. (GURI № 282 от 2 декември 2016 г., стр. 1).
(
6
)	GURI № 287 от 10 декември 1997 г., стр. 4.
(
7
)	GURI № 6 от 9 януари 2006 г., стр. 12.
(
8
)	ОВ L 300, 2009 г. стр. 88.
(
9
)	От представената на Съда преписка е видно, че жалбоподателят в главното производство е частно предприятие.
(
10
)	Както е видно от становището на италианското правителство, транспонирането на член 7 от Директива 2003/96 в италианското право води по-конкретно до прилагането на предвидената в този член 7 намалена акцизна ставка за „редовния“ превоз на пътници, обхващащ транспортните услуги по фиксирани линии от сферата на компетентност на държавата, регионите и местните власти, поради което същата се отказва на операторите, извършващи „случайни“ транспортни услуги — категория, в която попадат услугите за пътнически превоз посредством отдаване под наем на автобуси с водач.
(
11
)	Нека припомня, че съгласно постоянната практика на Съда, за да се определи обхватът на дадена разпоредба от правото на Съюза, следва да се вземат предвид едновременно съдържанието, контекстът и целите ѝ (вж. решение от 3 април 2014 г., Kronos Titan и Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service (C‑43/13 и C‑44/13, EU:C:2014:216, т. 25 и цитираната съдебна практика), вж. също, относно предвидените в Директива 2003/96 разпоредби, които се отнасят до освобождаването от данъчно облагане, решение от 7 март 2018 г., Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, т. 21 и цитираната съдебна практика).
(
12
)	В текста на Директива 2003/96 на испански език законодателят на Съюза използва съюза „u“, в текста на немски език — думата „oder“, в текста на английски език — думата „whether“, в текста на италиански език — съюза „o“, а в текста на полски език — думата „lub“.
(
13
)	Вж. Le Nouveau Petit Robert — Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française. Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, p. 1555. Вж. по-специално в съдебната практика решение от 6 октомври 2009 г., GlaxoSmithKline Services и др./Комисия и др. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P и C‑519/06 P, EU:C:2009:610, т. 55).
(
14
)	Вж. решения от 12 юли 2005 г., Комисия/Франция (C‑304/02, EU:C:2005:444, т. 83), и от 14 май 2019 г., M и др. (Отнемане на статута на бежанец) (C‑391/16, C‑77/17 и C‑78/17, EU:C:2019:403, т. 102).
(
15
)	Вж. съображения 2—4, както и член 4, параграф 1 от Директива 2003/96. Вж. също заключението на генералния адвокат Sharpston по дело X (C‑426/12, EU:C:2014:446, т. 55).
(
16
)	Вж. в този смисъл решение от 1 март 2007 г., Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, т. 18—23).
(
17
)	Повечето от тези възможности, очевидно без освобождаването от данъчно облагане, са съпроводени със задължението за спазване на минималните данъчни ставки, предвидени в Директива 2003/96 (вж. членове 5, 7 и 17 от тази директива).
(
18
)	В това отношение припомням, че в съображение 9 от Директива 2003/96 законодателят на Съюза изрично посочва, че „[н]а държавите членки следва да бъде позволена гъвкавост при определянето и осъществяването на политики, съответстващи на националните им условия“.
(
19
)	Вж. решение от 18 януари 2017 г., IRCCS — Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, т. 25—52).
(
20
)	Изразът „избирателно прилагане“ е използван от Съда в областта на данъка върху добавената стойност (ДДС) и обозначава възможността държавите членки да прилагат намалена ставка на ДДС спрямо конкретни и специфични аспекти на една от категориите услуги, за които имат право да прилагат такава намалена ставка (вж. в това отношение заключението ми по дело Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, т. 30). Аналогията между акцизите и ДДС, макар и несъмнено несъвършена, в случая според мен е подходяща, доколкото Съдът признава, че държавите членки могат да запазят за определени предприятия или дейности възможността за облагане с намалена акцизна ставка, която имат правото да предвидят.
(
21
)	Вж. решение от 18 януари 2017 г., IRCCS — Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, т. 50).
(
22
)	Вж. решения от 7 март 2018 г., Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, т. 29 и цитираната съдебна практика), и от 27 юни 2018 г., Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, т. 34 и цитираната съдебна практика).
(
23
)	Тази разпоредба, която не присъства в първоначалното предложение на Комисията, е включена в хода на законодателната процедура, вж. Предложение за директива на Съвета относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти (COM(97) 30 окончателен).
(
24
)	Както следва от съображение 20 от Директива 2003/96 и от прессъобщението на Комисията от 27 октомври 2003 г., излязло след приемането на Директива 2003/96 (документ IP/03/1456, достъпен на следния интернет адрес: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03-1456_fr.htm).
(
25
)	Както и на правилата относно помощта, предоставяна от държавите съгласно член 26 от Директива 2003/96 (вж. решение от 18 януари 2017 г., IRCCS — Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, т. 51)
(
26
)	Вж. по аналогия решение от 9 ноември 2017 г., AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, т. 29 и 30).
(
27
)	Макар Директива 2003/96 да не съдържа определение нито за редовен, нито за случаен превоз, ще отбележа, че съгласно член 2, параграфи 2 и 4 от Регламент № 1073/2009 „редовни превози“ са услуги по извършване на превоз на пътници с определена честота и по определени маршрути, като пътниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране, а „случайни превози“ са превози, които не попадат в определението за редовни превози, включително специализираните редовни превози, и чиято основна характеристика е превозът на групи пътници, образувани по инициатива на клиента или на самия превозвач.
(
28
)	С тези въпроси запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 7 от Директива 2003/96 има пряко действие, поради което оператор, използващ газьол с търговско приложение за случаен превоз на пътници, какъвто е жалбоподателят в главното производство, може да получи — в изпълнение на тази разпоредба — възстановяване на недължимо платени акцизи. При това положение, макар частноправните субекти да могат основателно да се позовават на безусловните и достатъчно точни разпоредбите на една директива пред националния съд срещу държавата членка, било защото тя се е въздържала да транспонира в предвидения срок директивата в националното право или защото транспонирането е неправилно (вж. по-специално решение от 17 юли 2008 г., Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, т. 23), и определение от 5 февруари 2015 г., Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, непубликувано, EU:C:2015:75, т. 33 и цитираната съдебна практика), доколкото от отговора, който предлагам да се даде на първия преюдициален въпрос, недвусмислено следва, че Италианската република не е транспонирала неправилно член 7 от Директива 2003/96, не се поставя въпросът за позоваването на тази разпоредба.
(
29
)	Вж. определение от 5 февруари 2015 г., Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, непубликувано, EU:C:2015:75, т. 34 и 36).
(
30
)	Вж. решение от 17 юли 2008 г., Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, т. 30 и цитираната съдебна практика).