62023CJ0227_RES
Дело C‑227/23
Kwantum Nederland BVиKwantum België BV
срещу
Vitra Collections AG
(Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden)
Решение на Съда (първи състав) от 24 октомври 2024 година
„Преюдициално запитване — Интелектуална и индустриална собственост — Авторско право — Директива 2001/29/ЕО — Членове 2—4 — Изключителни права — Закрила с авторско право на обекти на приложното изкуство, чиято страна на произход не е държава членка — Бернска конвенция — Член 2, параграф 7 — Критерий за материална реципрочност — Разпределение на правомощията между Европейския съюз и неговите държави членки — Прилагане от държавите членки на критерия за материална реципрочност — Член 351, първа алинея ДФЕС“
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29 — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество — Приложно поле — Произведение на приложното изкуство, което е с произход от трета страна и чийто автор е гражданин на такава страна — Включване
(член 52 ДЕС; съображения 6, 9 и 15, член 2, буква а), член 3, параграф 1, член 4, параграф 1 и член 10, параграф 1 от Директива 2001/29 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 45—47, 51, 59—66; т. 1 от диспозитива)
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29 — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество — Приложно поле — Произведение — Понятие — Самостоятелно и еднакво тълкуване — Квалификация на даден обект като произведение — Кумулативни условия
(членове 2—4 от Директива 2001/29 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 48—50 и 56)
Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29 — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество — Право на възпроизвеждане и на разпространение — Изключения и ограничения — Обхват — Изключение или ограничение, различно от предвидените в Директивата — Изключване — Неприложимост на критерия за материална реципрочност, предвиден в Бернската конвенция за закрила на литературните и художествените произведения — Изключителна компетентност на Съюза за установяване на такова ограничение
(член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 2, буква а), член 4, параграф 1 и член 5 от Директива 2001/29 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 68—79; т. 2 от диспозитива)
Международни споразумения — Споразумения, сключени от държавите членки — Споразумения отпреди присъединяването на държава членка към Съюза — Споразумение, което оставя на държавата членка възможност да приеме мярка, която е в противоречие с правото на Съюза — Задължение на държавата членка да се въздържа от приемането на такава мярка — Несъвместимост, произтичаща от развитие на правото на Съюза — Невъзможност държавата членка да се позове на посоченото споразумение, за да се освободи от възникналите вследствие на това развитие задължения — Неприложимост на критерия за материална реципрочност, предвиден в Бернската конвенция за закрила на литературните и художествените произведения
(член 351, първа алинея ДФЕС)
(вж. т. 83—91; т. 3 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия), Съдът се произнася по приложимостта на предвидения в Бернската конвенция критерий за материална реципрочност, който обуславя закрилата на някои произведения с авторско право с наличието на сходна закрила в страната на произход (
1
). Според Съда правото на Европейския съюз не допуска държавите членки да прилагат този критерий за произведение на приложното изкуство, което е с произход от трета страна и чийто автор е гражданин на такава страна.
Vitra Collections AG (наричано по-нататък „Vitra“), дружество по швейцарското право, е производител на и носител на авторските права върху стола Dining Sidechair Wood (наричан по-нататък „столът DSW“). Този стол е проектиран от двама граждани на Съединените американски щати в рамките на конкурс за проектиране на мебели, организиран от Museum of Modern Art в Ню Йорк (САЩ), и е изложен в този музей от 1950 г.
Kwantum Nederland BV и Kwantum België BV (наричани по-нататък заедно „Kwantum“) стопанисват в Нидерландия и Белгия верига от магазини за вътрешно обзавеждане и продават стол, наречен „стол Paris“. Според Vitra продажбата на този стол нарушава авторските му права върху стола DSW.
Сезиран от Vitra, Rechtbank Den Haag (Първоинстанционен съд Хага, Нидерландия) приема, че Kwantum не нарушава авторските права на Vitra в Нидерландия и Белгия. Това решение е отменено от Gerechtshof Den Haag (Апелативен съд Хага, Нидерландия), който приема, че Kwantum нарушава авторските права на Vitra върху стола DSW в тези две страни.
Сезирана с касационна жалба, запитващата юрисдикция пита Съда, първо, дали разглежданото в главното производство положение попада в материалното приложно поле на правото на Съюза. На следващо място, тя иска по същество да се установи дали член 2, буква а) и член 4, параграф 1 от Директива 2001/29 (
2
) във връзка с Хартата (
3
), както и член 351 ДФЕС допускат националният съд да приложи в спора в главното производство критерия за материална реципрочност, установен в член 2, параграф 7, второ изречение от Бернската конвенция (
4
) (наричан по-нататък „критерият за материална реципрочност“).
Съображения на Съда
На първо място, Съдът отбелязва, че приложното поле на Директива 2001/29 не се определя в зависимост от критерия за страната на произход на произведението или на гражданството на неговия автор, а като се посочва вътрешният пазар, който се състои от териториите на държавите членки. Следователно попада в материалното приложно поле на правото на Съюза положение, при което дружество претендира авторскоправна закрила за обект на приложното изкуство, предлаган на пазара в държава членка, какъвто е столът DSW, когато той може да бъде квалифициран като „произведение“ по смисъла на тази директива.
На второ място, Съдът уточнява, първо, че член 2, буква а) и член 4, параграф 1 от Директива 2001/29 се прилагат за произведенията на приложното изкуство, които са с произход от трети страни или чиито автори са граждани на такива страни. Всъщност съгласно тези разпоредби държавите членки предвиждат за авторите изключителни права да разрешават или забраняват възпроизвеждането и публичното разпространяване на техните произведения. Тази директива обаче не установява никакво условие, свързано със страната на произход на съответното произведение или с гражданството на неговия автор. В това отношение Съдът констатира, че като е определил приложното поле на Директива 2001/29 посредством териториален критерий, законодателят на Съюза неминуемо е взел предвид всички произведения, за които се иска закрила на територията на Съюза, независимо от страната на произход на тези произведения или от гражданството на техния автор. Той добавя, че това тълкуване е в съответствие с преследваните с Директива 2001/29 (
5
) цели, а именно хармонизирането на авторското право във вътрешния пазар.
Второ, Съдът разглежда въпроса дали тези разпоредби допускат прилагането в националното право на критерия за материална реципрочност. Той отбелязва, от една страна, че ако се приложи този критерий, е възможно произведенията на приложното изкуство с произход от трети страни да бъдат третирани различно в различните държави членки. От друга страна, тъй като правата на интелектуална собственост са защитени на основание член 17, параграф 2 от Хартата, всяко ограничаване на упражняването на тези права трябва съгласно член 52, параграф 1 от Хартата да бъде предвидено в закон. Всъщност прилагането на този критерий от държава членка може да представлява такова ограничение, което трябва да бъде предвидено в закон. В това отношение Съдът припомня, че когато норма от правото на Съюза хармонизира закрилата на авторското право, не националните законодатели, а само законодателят на Съюза следва да определи дали предоставянето на това право в Съюза трябва да се ограничи по отношение на произведенията, чиято страна на произход е трета страна или чийто автор е гражданин на трета страна (
6
). Законодателят на Съюза обаче не е предвидил в Директива 2001/29, нито в друга разпоредба от правото на Съюза ограничение на изключителните права, предоставени на авторите с член 2, буква а) и член 4, параграф 1 от тази директива, под формата на критерий за материална реципрочност.
От това Съдът заключава, че тези членове от Директива 2001/29 във връзка с член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата не допускат държавите членки да прилагат в националното право критерия за материална реципрочност за произведение на приложното изкуство, чиято страна на произход е трета страна и чийто автор е гражданин на такава страна. Само законодателят на Съюза следва да предвиди със законодателен акт на Съюза дали трябва да се ограничи предоставянето в Съюза на правата, предвидени в тези членове от Директивата.
На последно място, Съдът приема, че член 351, първа алинея ДФЕС не допуска държава членка да прилага, чрез дерогация от разпоредбите на правото на Съюза, критерия за материална реципрочност за произведение, чиято страна на произход са Съединените американски щати. В този член се уточнява, че прилагането на Договора не променя обстоятелството, че заинтересованата държава членка е длъжна да зачита правата на трети държави, произтичащи от споразумение, предхождащо датата на присъединяването ѝ към Съюза. В това отношение Съдът отбелязва, че държавите членки вече не могат да се ползват от възможността да прилагат този критерий, макар Бернската конвенция да е влязла в сила преди 1 януари 1958 г. Всъщност, когато международно споразумение, сключено от държава членка преди присъединяването ѝ, позволява на последната да приеме мярка, която, изглежда, противоречи на правото на Съюза, без тя да е задължена да го направи, държавата членка трябва да се въздържи от приемането на тази мярка. Съдът добавя, че Бернската конвенция не забранява на страните по нея да закрилят с авторско право произведение на приложното изкуство, което в страната си на произход е закриляно само по силата на специален режим като промишлен дизайн. Всъщност страните по тази конвенция разполагат със свобода на преценка в това отношение.
(
1
)	Конвенция за закрила на литературните и художествените произведения, подписана в Берн на 9 септември 1886 г. (Парижки акт от 24 юли 1971 г.), в редакцията ѝ след изменението от 28 септември 1979 г. (наричана по-нататък „Бернската конвенция“).
(
2
)	Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).
(
3
)	Вж. член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
(
4
)	Член 2, параграф 7, второ изречение от Бернската конвенция предвижда, че „законодателствата на страните от Съюза[, създаден с тази конвенция,] определят степента, в която техните закони се прилагат към произведенията на приложното изкуство и промишлените образци и модели, както и условията, при които се закрилят такива произведения, образци и модели. Произведенията, защитени в страната на произхода само като образци и модели, се ползват в друга страна на Съюза[, създаден с тази конвенция,] само от специалната закрила, която се предоставя в тази страна на образците и моделите; обаче, ако тази страна не предоставя такава специална закрила, тези произведения се закрилят като художествени произведения“.
(
5
)	Съображения 6, 9 и 15 от Директива 2001/29.
(
6
)	Вж. в този смисъл решение от 8 септември 2020 г., Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19, EU:C:2020:677, т. 88).