62020CC0530
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 9 декември 2021 година (
1
)
Дело C‑530/20
SIA „EUROAPTIEKA“
при участието на:
Ministru kabinets
(Преюдициално запитване, оправено от Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Конституционен съд, Латвия)
„Преюдициално запитване — Лекарствени продукти за хуманна употреба — Реклама на лекарствени продукти — Реклама, насърчаваща закупуването на лекарствени продукти чрез изтъкване на тяхната цена — Специални разпродажби или продажби в пакет с други лекарствени продукти (също на намалена цена) или с други стоки“
I. Въведение
1.
В настоящото дело запитващата юрисдикция иска от Съда тълкуване на разпоредбите на Директива 2001/83/ЕО (
2
), за да се изясни дали предвид характера и обхвата на хармонизацията, извършена с тази директива, държава членка може да забрани разпространението на информация, която насърчава закупуването на лекарствени продукти, не само когато информацията се отнася до конкретен лекарствен продукт, но и когато тя се отнася като цяло до лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
2.
Членове 86—100 от Директива 2001/83 относно рекламата на лекарствени продукти се съдържат в дялове VIII и VIIIa от нея, озаглавени съответно „Реклама“ и „Информация и реклама“.
3.
Член 86, параграф 1 от тази директива гласи:
„По смисъла на настоящия дял „реклама на лекарствени продукти“ включва всяка форма на информация по домовете, агитационна активност или стимулиране, предназначени да пропагандират предписването, доставката, продажбата или употребата на лекарствени продукти; в частност се включват:
–
реклама на лекарствени продукти сред населението,
[…]“.
4.
Член 87, параграф 3 от посочената директива гласи по-специално че „рекламирането на лекарствен продукт […] насърчава рационалната употреба на лекарствения продукт, като го представя обективно и без да преувеличава неговите качества“.
5.
Член 90 от същата директива съдържа списък на елементите, които рекламата сред населението на лекарствения продукт не може да съдържа.
Б.
Латвийско право
6.
Съгласно точка 18, подточка 12 от Ministru kabineta noteikumi Nr. 378 „Zāļu reklamēšanas kārtība un kārtība, kādā zāļu ražotājs ir tiesīgs nodot ārstiem bezmaksas zāļu paraugus“ (Постановление № 378 на Министерския съвет относно реда за рекламиране на лекарствените продукти и реда, по който производител на лекарствени продукти може да предлага на лекарите безплатни мостри на лекарствени продукти) от 17 май 2011 г. (Latvijas Vēstnesis, 2011 г., № 78) (наричана по-нататък „спорната разпоредба“):
„Забранено е в рекламата на лекарствен продукт сред населението да се включва информация, която насърчава закупуването на този лекарствен продукт, обосновавайки необходимостта от закупуването му с неговата цена, обявявайки специална разпродажба или посочвайки, че лекарственият продукт се продава в пакет с други лекарствени продукти (включително на намалена цена) или с други продукти“.
III. Фактите по главното производство, производството пред Съда и преюдициалните въпроси
7.
SIA „EUROAPTIEKA“ е установено в Латвия дружество, което осъществява фармацевтична дейност и е част от група, притежаваща верига от аптеки и от предприятия за продажба на дребно на лекарствени продукти в тази държава членка. Съгласно латвийското право освен лекарствени продукти аптеките имат право да разпространяват и други видове продукти.
8.
През март 2016 г. EUROAPTIEKA обявява промоция на уебсайта си и в ежемесечната си брошура, като предлага намаление от 15 % от продажната цена за който и да е лекарствен продукт при закупуването на поне три продукта.
9.
С решение от 1 април 2016 г. на основание спорната разпоредба Veselības inspekcijas Zāļu kontroles nodaļa (Отдел за контрол на лекарствените продукти към Здравната инспекция, Латвия) забранява на EUROAPTIEKA да извършва реклама, свързана с посочената промоция (наричано по-нататък „решението от 1 април 2016 г.“).
10.
EUROAPTIEKA подава пред запитващата юрисдикция искане за установяване на противоконституционност, що се отнася до съответствието на спорната разпоредба, от една страна, с членове 100 и 105 от Конституцията на Република Латвия, прогласяващи съответно свободата на изразяване и правото на собственост, и от друга страна, с член 288, трета алинея ДФЕС, като впоследствие е образувано производство през 2020 г.
11.
В подкрепа на искането си EUROAPTIEKA посочва, от една страна, че спорната разпоредба се отнася не само до рекламирането на конкретен лекарствен продукт, но и до рекламирането на лекарствените продукти като цяло. В резултат на това спорната разпоредба ограничавала правото му да рекламира сред населението с цел да популяризира принадлежащата му марка и да увеличи нейната известност и му забранявала да информира потребителите за договорните условия за продажба на продуктите, които им се предлагат. Ето защо според EUROAPTIEKA посочената разпоредба е ограничила обичайната клиентела на аптеките му и с това е накърнила правото му на собственост, тъй като клиентелата трябва да се счита за собственост по смисъла на член 1 от Протокол № 1 към Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г.
12.
От друга страна, що се отнася до частта от искането му, която е в основата на преюдициалните въпроси, EUROAPTIEKA счита, че законодателят не е оправомощил Министерския съвет да приеме разпоредба като спорната с цел да се приложи Директива 2001/83. Всъщност тази директива се отнасяла само до рекламата на конкретни лекарствени продукти, а не до всяка реклама, свързана с фармацевтичния сектор или с лекарствените продукти като цяло. Освен това посочената директива предвиждала пълна хармонизация в областта на рекламата на лекарствени продукти и не позволявала на държавите членки да налагат чрез своето законодателство допълнителни изисквания. Приемайки спорната разпоредба, Министерският съвет разширил списъка със забранени форми на реклама, който се съдържа в член 90 от същата директива, и с това нарушил на член 288, трета алинея ДФЕС.
13.
Според Министерския съвет обстоятелството, че спорната разпоредба налага по-строги изисквания към рекламата на лекарствените продукти, не означава, че той е действал извън рамките на правомощията, предоставени му от законодателя с оглед на прилагането на разпоредбите на Директива 2001/83. Всъщност понятието за реклама на лекарствени продукти, което се съдържа в посочената директива, трябвало да се тълкува широко. Освен това член 87, параграф 3 от тази директива забранявал всяко рекламиране, което насърчава неразумната употреба на лекарствения продукт, и тази забрана се прилагала за употребата на всеки лекарствен продукт.
14.
Позовавайки на решение Gintec (
3
), запитващата юрисдикция посочва, че според Съда Директива 2001/83 извършва пълна хармонизация в областта на рекламата на лекарствени продукти, като изрично са изброени случаите, в които на държавите членки се разрешава да приемат разпоредби, отклоняващи се от определените в тази директива правила. Тази юрисдикция счита, че спорната разпоредба трябва да се разбира като уреждаща „рекламата на лекарствени продукти“ по смисъла на тази директива. Освен това според нея същата директива допуска спорната разпоредба, доколкото предвидената в нея забрана е съобразена с преследваните от Директива 2001/83 цели.
15.
При това положение запитващата юрисдикция има съмнения относно тълкуването, което следва да се даде на член 86, параграф 1 и на членове 87 и 90 от Директива 2001/83.
16.
Първо, запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно член 89, параграф 1, буква б), първо тире от Директива 2001/83 рекламата на лекарствен продукт трябва да включва наименованието на лекарствения продукт, както и евентуално обичайното му наименование. Според нея от това може да се заключи, че „реклама на лекарствен продукт“ по смисъла на тази директива е само рекламата на лекарствен продукт, които може да бъде идентифициран.
17.
Запитващата юрисдикция посочва, че спорната разпоредба не изисква рекламата на лекарствен продукт сред населението (по смисъла на същата разпоредба) да включва информация относно конкретни лекарствени продукти, каквато е тяхното наименование, а забранява определена информация в рекламата на лекарствените продукти, свързана по-специално с тяхната цена. Ето защо според запитващата юрисдикция, доколкото тази разпоредба урежда не информацията за самите лекарствени продукти и тяхното наименование, а цената им, дейностите, до които се отнася посочената разпоредба, биха могли да се разглеждат не като реклама по смисъла на Директива 2001/83, а като дейности за информиране, поради което въпросната разпоредба не попада в приложното поле на тази директива.
18.
Второ, запитващата юрисдикция посочва, че спорната разпоредба съдържа забрана, която не съответства на никоя от формите на реклама, забранени от член 90 от Директива 2001/83. Затова тя поставя въпроса дали държавите членки имат право да разширят списъка на забранените форми на реклама, изброени в тази разпоредба. Тя отбелязва по-специално че член 87, параграф 3 от тази директива във връзка със съображение 45 от нея би могъл да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да забранят всяка очевидно прекалена и необмислена реклама на лекарствени продукти, която като такава може да засегне общественото здраве.
19.
При тези обстоятелства с определение от 6 октомври 2020 г., постъпило в Съда на 20 октомври 2020 г., Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Конституционен съд, Латвия) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли дейностите, до които се отнася спорната разпоредба, да се считат за реклама на лекарствени продукти по смисъла на дял VIII от Директива 2001/83 („Реклама“)?
2)
Трябва ли член 90 от Директива 2001/83 да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която разширява списъка на забранените форми на реклама и налага по-строги ограничения от изрично предвидените в член 90 от посочената директива?
3)
Трябва ли да се счита, че спорната в главното производство правна уредба ограничава рекламата на лекарствени продукти с цел да насърчи рационалната им употреба по смисъла на член 87, параграф 3 от Директива 2001/83?“.
20.
Писмени становища представят EUROAPTIEKA, латвийското, гръцкото и полското правителство, както и Европейската комисия. Не е проведено съдебно заседание.
IV. Анализ
А.
По предмета на спора в главното производство
21.
Някои пасажи от становищата на участниците могат да наведат на мисълта, че главното производство се отнася до законосъобразността — от гледна точка на латвийската конституция и на правото на Съюза — на решението от 1 април 2016 г., с което на EUROAРTIEKA е забранено да разпространява разглежданата в главното производство реклама.
22.
Искането на EUROAРTIEKA пред запитващата юрисдикция обаче не изглежда да се отнася до законосъобразността на това решение.
23.
Всъщност именно съответствието на спорната разпоредба с латвийската конституция и с правото на Съюза се поставя под въпрос от EUROAРTIEKA с това искане, подадено няколко години, след като на основание на спорната разпоредба е прието решението от 1 април 2016 г. (
4
).
24.
Следователно Директива 2001/83 не следва да се тълкува с оглед на действията на EUROAPTIEKA, а на нормативното съдържание на спорната разпоредба.
25.
Що се отнася до поясненията, които следва да се дадат на запитващата юрисдикция, за да може да се произнесе по съвместимостта на спорната разпоредба с правото на Съюза, на първо място, следва да се определи — в светлината на изложените съображения, които са накарали тази юрисдикция да постави въпроси относно тълкуването на Директива 2001/83 и предвид твърденията на EUROAPTIEKA в искането му до запитващата юрисдикция — дали посочените в спорната разпоредба дейности попадат в обхвата на понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на член 86, параграф 1 от тази директива (първи преюдициален въпрос). При утвърдителен отговор, на второ място, следва да се дадат разяснения на запитващата юрисдикция, които да ѝ позволят да провери дали предвид свободата на действие, с която разполага държавата членка при прилагането на посочената директива, латвийският законодател я е транспонирал правилно в националното право (втори и трети преюдициален въпрос).
Б.
По първия преюдициален въпрос
26.
С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 86, параграф 1 от Директива 2001/83 трябва да се тълкува в смисъл, че разпространението на информация, която насърчава закупуването на лекарствен продукт, обосновавайки необходимостта от закупуването му с неговата цена, обявявайки специална разпродажба или посочвайки, че той се продава в пакет с други лекарствени продукти (включително на намалена цена) или с други продукти, попада в обхвата на понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на тази разпоредба, включително когато тази информация се отнася не до конкретен лекарствен продукт, а като цяло до лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
27.
Всъщност, на първо място, макар в първия преюдициален въпрос да се споменава дял VIII от Директива 2001/83, озаглавен „Реклама“, определението за „реклама на лекарствени продукти“, съдържащо се в член 86, параграф 1 от тази директива, важи за всички разпоредби от този дял („По смисъла на настоящия дял […]“.). Следователно, за да се отговори на този въпрос, следва да бъде тълкувана основно тази разпоредба.
28.
Вярно е, че дял VIIIа от Директива 2001/83 също се отнася до областта на рекламата на лекарствени продукти. Този дял съдържа по-специално конкретни правила за рекламата сред населението, установени в членове 88а—90 (
5
). Рекламата сред населението обаче представлява категория „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на член 86, параграф 1 от тази директива.
29.
На второ място, трябва да се отбележи, че в спорната разпоредба се посочват трите споменати в точка 26 от настоящото заключение хипотези, а запитващата юрисдикция поставя въпроса дали те попадат в обхвата на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83, или са изключени от обхвата на тази разпоредба по причини, които са общи за тези три хипотези.
30.
Всъщност, въпреки че според мен тези три хипотези могат евентуално да бъдат разгледани поотделно в контекста на втория и третия преюдициален въпрос, при разглеждането на първия преюдициален въпрос следва да се изясни дали посочените в спорната разпоредба дейности са изключени от приложното поле на Директива 2001/83, когато се отнасят като цяло до лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
31.
С оглед на съдържанието на преюдициалното запитване и на предоставената от латвийското правителство информация трябва се да отбележи също, че посочените в спорната разпоредба дейности се отнасят за лекарствените продукти, които са разрешени в Латвия и за които не се изисква лекарско предписание в тази държава членка. Всъщност рекламирането на лекарствени продукти, които не са разрешени за употреба (
6
), и на лекарствени продукти, отпускани по лекарско предписание (
7
), е забранено на равнището на правото на Съюза.
32.
Ето защо, най-напред, ще анализирам първия преюдициален въпрос от гледна точка на езиковото, систематичното и телеологичното тълкуване на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83, за да сравня по-нататък резултата от този анализ с изводите, които могат да бъдат направени въз основа на неотдавнашните решения на Съда, а именно решения A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (
8
) и DocMorris (
9
), на които се позовават участниците в писмените си становища и в отговорите си на писмените въпроси на Съда.
1. Езиково тълкуване
33.
Член 86, параграф 1 от Директива 2001/83 дефинира понятието „реклама на лекарствени продукти“ като „всяка форма на информация по домовете, агитационна активност или стимулиране, предназначени да пропагандират предписването, доставката, продажбата или употребата на лекарствени продукти“.
34.
На първо място, трябва да се отбележи, че тази разпоредба се отнася, от една страна, до лекарствените продукти в множествено число, и от друга страна, до „всяка форма“ на реклама.
35.
На второ място, предвид нормативното съдържание на спорната разпоредба следва да се подчертае, че понятието „реклама на лекарствени продукти“ включва по-специално „реклама на лекарствени продукти сред населението“. A priori изглежда, че посочените в тази разпоредба дейности напълно се вписват в това определение.
36.
На трето място, Съдът вече е посочил по отношение на текста на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83, че целта на посланието представлява основна характеристика на рекламата по смисъла на тази разпоредба и решаващо обстоятелство за разграничение на рекламата от обикновената информация (
10
).
37.
Както признава запитващата юрисдикция, националните юрисдикции следва да преценят при конкретно разглеждане на всички релевантни обстоятелства в дадения случай дали разпространението на информация се прави с рекламна цел или не (
11
). Съдът обаче е идентифицирал неизчерпателен списък с критерии и обстоятелства, които са от значение при преценката дали дадено съобщение трябва да се квалифицира като „реклама“, като например идентичността на автора на съобщението, предмета и съдържанието му, както и групата от неговите адресати и характеристиките на използваната медия (
12
).
38.
В рамките на първия си въпрос запитващата юрисдикция иска единствено разяснения, които да ѝ позволят да определи дали обстоятелството, че разпространението на информация се отнася не до определени лекарствени продукти, а до лекарствените продукти като цяло, изключва това разпространение от понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83.
39.
Както следва от точка 33 от настоящото заключение, трябва да се счита, че в обхвата на това понятие попада съобщение, предназначено да пропагандира „предписването, доставката, продажбата или употребата на лекарствени продукти“.
40.
В този контекст, доколкото в определението за „реклама на лекарствени продукти“ се използва съюзът „или“ за обозначаване на целите на дадена реклама („предписването, доставката, продажбата или употребата на лекарствени продукти“), фактът, че разпространението на информацията има за цел да насърчи продажбата на лекарствени продукти — а не непременно тяхната употреба, която понякога е трудно установима — е сам по себе си достатъчен, за да се установи, че това разпространение попада в обхвата на въпросното понятие.
41.
Подобно на всички участници, с изключение на EUROAPTIEKA, считам, че разпространението на информация относно лекарствените продукти, за които не се изисква лекарско предписание, по принцип може да повлияе на решението за закупуване на потребителя. От значение е не закупуваният от потребителя лекарствен продукт, а фактът, че разпространението на информацията подтиква потребителя да закупи продукт, който попада в широката категория на лекарствените продукти, за които не се изисква лекарско предписание. Освен това да се приеме, че разпространението на информация, която се отнася до лекарствени продукти като цяло, не представлява реклама, би довело до изключване от приложното поле на дялове VIII и VIIIa от Директива 2001/83 и на разпространението на информация относно определена категория лекарствени продукти, предназначени за лечение на специфично състояние. Нещо повече, не е изключено такава категория лекарствени продукти автоматично да се свързва от потребителите с конкретен лекарствен продукт, дори наименованието му да не е посочено в тази информация.
42.
Още по-голямо значение има обстоятелството, че както следва от текста ѝ, спорната разпоредба забранява разпространението на информация, която насърчава закупуването на лекарствени продукти. Ето защо изглежда, че за да попадне в приложното поле на забраната, предвидена в тази разпоредба, такова разпространение трябва да пропагандира („насърчава“) продажбата („закупуването“) на лекарствените продукти. Така, без да се засягат проверките от страна на запитващата юрисдикция, рекламната цел представлява предварително условие за прилагането на спорната разпоредба и определя нейното приложно поле. Следователно на свой ред тази разпоредба трябва да се счита за попадаща в приложното поле на Директива 2001/83, доколкото в дялове VIII и VIIIa тази директива извършва хармонизация в областта на рекламата на лекарствени продукти (
13
).
43.
Това разбиране се потвърждава и от систематичното тълкуване на Директива 2001/83.
2. Систематично тълкуване
44.
При тълкуването на понятието „реклама на лекарствени продукти“ Съдът приема, че член 86 от Директива 2001/83 представлява обща норма, която се прилага във всички случаи, когато е необходимо да се определи дали една дейност има белезите на реклама на лекарствен продукт (
14
). Освен това Съдът пояснява, че член 87 от тази директива съдържа общи принципи, приложими по отношение на всички видове и елементи на рекламата на лекарствени продукти (
15
). По същество, що се отнася по-специално до рекламата сред населението, член 88 от посочената директива също съдържа такива общи принципи.
45.
Така, на първо място, понятието „реклама на лекарствени продукти“ трябва да се дефинира широко, за да обхваща и положения, при които е по-малко очевидно, че попадат в приложното поле на Директива 2001/83.
46.
В този контекст обстоятелството, че съгласно член 89, параграф 1, буква б), първо тире от Директива 2001/83, съдържащ се в дял VIIIa, всяка реклама на лекарствен продукт сред населението трябва да включва неговото наименование, не ми се струва решаващо, тъй като става въпрос само за една от категориите реклама на лекарствени продукти, обхванати от общото понятие по член 86, параграф 1 от тази директива. Впрочем, както изтъква полското правителство, ако рекламата на лекарствените продукти можеше да се отнася само до конкретен продукт, задължението той да бъде идентифициран ясно би се съдържало не в специалните разпоредби относно някои форми на реклама, а в общите разпоредби на посочената директива, които уреждат тази реклама.
47.
На второ място, разбирам съображението на Съда, че член 86, параграф 1 от Директива 2001/83 се прилага във всички случаи, когато е необходимо да се определи дали една дейност има белезите на реклама на лекарствен продукт, в смисъл, че що се отнася до рамката, спрямо която следва да се прецени съответствието с правото на Съюза на рекламните дейности, свързани с лекарствените продукти, законодателят на Съюза е искал да даде предимство не на разпоредбите на първичното право, а на тези на въпросната директива.
48.
Всъщност да се приеме, че разпоредба като разглежданата в главното производство не попада в приложното поле на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83, би означавало — поне при трансгранично положение — нормативното съдържание на тази разпоредба и нейните последици за вътрешния пазар да се разглеждат в светлината на първичното право, и по-точно на закрепените в Договора за функционирането на ЕС основни свободи.
49.
Както показва спорът между участниците, в рамките на който EUROAPTIEKA поддържа, че спорната разпоредба се отнася не до продаваните от аптека лекарствени продукти, а до нейната дейност, не може да се изключи, че национална разпоредба, въвеждаща забрани в областта на рекламирането на лекарствени продукти като цяло, би могла да се свърже при трансгранично положение както със свободното движение на стоки, така и със свободното предоставяне на услуги. Съдът по принцип преценява такава национална разпоредба само с оглед на една от тези две основни свободи, ако се окаже, че едната от тях е второстепенна спрямо другата и може да бъде свързана с нея.
50.
В настоящия случай спорната разпоредба не засяга упражняването на дейността на фармацевта или услугата за продажба като такива, а регламентира определена форма на рекламна кампания на предлаганите за продажба лекарствени продукти (
16
).
51.
С оглед на свободното движение на стоки спорната разпоредба би могла да се счита за „уреждаща условия за продажба“ по смисъла на практиката на Съда и за отговаряща на двете условия, изведени от съдебната практика по дело Keck и Mithouard (
17
), и поради това тя не би попадала в приложното поле на член 34 ДФЕС (
18
).
52.
Следователно държавите членки биха били свободни да забранят дейности като посочените в спорната разпоредба и такива забрани по принцип не биха подлежали на никакъв контрол по отношение на съответствието им с Директива 2001/83 и/или с основните свободи, прогласени в Договора за функционирането на ЕС. Същевременно държавите членки не биха били длъжни да приемат такива забрани, въпреки че тези дейности могат да окажат влияние върху поведението на потребителите (
19
). Според мен именно поради тези причини, както споменах в точка 47 от настоящото заключение, законодателят е дал предимство на Директива 2001/83 като уредба, спрямо която следва да се прецени съответствието с правото на Съюза на рекламните дейности, свързани с лекарствените продукти.
53.
При тези обстоятелства характерът на обща норма на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83 е в подкрепа на тълкуването, че реклама на лекарствените продукти като цяло (каквато е посочената в спорната разпоредба) също попада в обхвата на понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на първата разпоредба. Това разбиране се потвърждава и от телеологичното тълкуване на тази директива.
3. Телеологично тълкуване
54.
Анализът на практиката на Съда позволява да се приеме, че от гледна точка на телеологичното тълкуване понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на член 86 от Директива 2001/83 трябва да се дефинира така, че да включва всяка дейност по информиране, агитационна активност или стимулиране, които могат да въздействат неблагоприятно върху общественото здраве.
55.
Всъщност опазването на общественото здраве е основната цел на Директива 2001/83. Поради терапевтичното си действие лекарствените продукти се различават съществено от останалите стоки. Наличието на такова действие означава, че ако се употребяват без необходимост или неправилно, лекарствените продукти могат да увредят сериозно здравето, без пациентът да е в състояние да осъзнае това при приемането им (
20
).
56.
Както Съдът признава, не може да се изключи, че някои опасности се свързват и с употребата на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание (
21
). Според латвийското правителство такива опасности се отнасят по-специално до лицата, които приемат различни лекарствени продукти, без да се консултират с лекар. Според това правителство дори лекарствените продукти, които a priori са безопасни, могат да имат нежелани странични ефекти, когато се използват в комбинация с други лекарствени продукти. Освен това приемането на няколко лекарствени продукта, които се отпускат без лекарско предписание и съдържат една и съща съставка, би могло да доведе до значително предозиране.
57.
Признавайки тези опасности, законодателят на Съюза е предвидил в член 88, параграфи 1 и 2, както и в членове 89 и 90 от Директива 2001/83, които се съдържат в дял VIIIа от последната, във връзка със съображение 45 от нея, че рекламата сред населението на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, не е забранена, а е разрешена при спазване на условията и ограниченията, предвидени в тази директива (
22
).
58.
Сред ограниченията е включено общото ограничение, предвидено в член 87, параграф 3 от Директива 2001/83, съгласно който рекламирането на лекарствен продукт насърчава рационалната употреба на лекарствения продукт, като го представя обективно и без да преувеличава неговите качества. Според мен тази разпоредба има за цел да предотврати не рекламата на конкретен лекарствен продукт, а рекламата, която може да предизвика неразумна употреба на лекарствените продукти.
59.
Освен това според мен от съдебната практика следва, че при тълкуването на понятието „реклама на лекарствени продукти“ Съдът взема предвид важността на целта за опазване на общественото здраве, доколкото тълкуването му позволява да се постигне тази цел (
23
).
60.
В това отношение, както вече посочих, реклама на лекарствените продукти като цяло може да окаже влияние върху поведението на потребителите (
24
), а това е в противоречие с целта за опазване на общественото здраве и може да създаде опасност за здравето им (
25
).
61.
От горното следва, че подобно на езиковото и систематичното тълкуване, телеологичното тълкуване на понятието „реклама на лекарствени продукти“ е в подкрепа на утвърдителен отговор на първия преюдициален въпрос. Съображенията, основаващи се на тези тълкувания, не се поставят под съмнение от изводите, които могат да се направят от решения A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (
26
) и DocMorris (
27
), тъй като те не могат да се приложат спрямо конкретния случай.
4. По решение A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн)
62.
Следва да се припомни, че Съдът е приел в точка 50 от решение A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (
28
), че членове 86—100 от Директива 2001/83, включени в дялове VIII и VIIIа от нея, целят да регламентират съдържанието на рекламното съобщение и реда за рекламиране на определени лекарствени продукти, но не уреждат рекламата на услугите за онлайн продажба на лекарствени продукти. Следователно според Съда тези разпоредби не трябва да се вземат предвид, по специално при разглеждането на въпроса дали правото на Съюза допуска прилагането на национална правна уредба, която забранява на аптеките да правят промоционални оферти, състоящи се в отстъпка от общата цена на поръчката на лекарствени продукти, когато тя надхвърля определена сума.
63.
Така а priori рекламната дейност, разглеждана по делото, по което е постановено решение A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (
29
), изглежда сходна на забранените със спорната разпоредба по настоящото дело дейности. Това сходство може да наведе на мисълта, че посоченото решение би могло да се приложи в настоящото дело, при което Директива 2001/83 не би била релевантна за отговора на първия преюдициален въпрос.
64.
Контекстът обаче на делото, по което е постановено решение A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (
30
) е много различен от този по настоящото дело.
65.
Всъщност разглежданата по това първо дело национална правна уредба, която по-специално забранява на аптеките да правят промоционални оферти, състоящи се в отстъпка от общата цена на поръчката, се отнася само косвено до лекарствените продукти и тяхната реклама (
31
), докато спорната разпоредба се отнася изрично и пряко до рекламата сред населението на лекарствени продукти.
66.
От още по-голямо значение е обстоятелството, че въпросът, поставен по делото, по което е постановено решение A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (
32
), по същество се отнася — както е видно от текста на този въпрос и от точка 28 от това решение — до съответствието с правото на Съюза на национална правна уредба, прилагана от държавата членка по местоназначение на услуга за онлайн продажба на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, по отношение на установен в друга държава членка доставчик на тази услуга. По-конкретно, запитващата юрисдикция по това дело иска да съпостави тази национална правна уредба с член 34 ДФЕС, член 85в от Директива 2001/83 и/или член 3 от Директива 2000/31/ЕО (
33
).
67.
След като установява, че услугите за онлайн продажба на лекарствени продукти не са изключени от приложното поле на Директива 2000/31 (
34
) и че член 85в от Директива 2001/83 препраща по-специално към разпоредбите на първата директива, Съдът разглежда преюдициалния въпрос в светлината на Директива 2000/31. Всъщност според логиката, на която се основава Директива 2000/31, доставчикът на услуга на информационното общество по принцип се подчинява на националната правна уредба на държавата членка, в която е установен (държавата членка по произход). Следователно изискванията относно услугите на информационното общество, които попадат в координираната област, могат да изхождат от държавата членка по произход или — в границите, наложени от член 3, параграф 4 от Директива 2000/31 — от други държави членки. В настоящото дело обаче разглежданата правна уредба е тази на държавата членка, в която е установен доставчикът.
5. По решение DocMorris
68.
Що се отнася до решение DocMorris (
35
), обявено след датата на отправяне на преюдициалното запитване по настоящото дело, Съдът е сезиран с въпроса дали разпоредбите, съдържащи се в дял VIII от Директива 2001/83, и по-конкретно член 87, параграф 3 от нея, допускат национална правна уредба, която забранява на аптека за продажба на лекарствени продукти по пощата да организира рекламна кампания под формата на игра с награди, в която участниците могат да спечелят предмети от ежедневието, различни от лекарствени продукти, като за участие в нея се изпраща поръчка за отпускан по лекарско предписание лекарствен продукт за хуманна употреба, заедно с това предписание.
69.
В това решение Съдът приема, че подобна рекламна кампания не попада в обхвата на разпоредбите на дял VIII от Директива 2001/83.
70.
По-конкретно Съдът установява, че разглежданата реклама е свързана не с определен лекарствен продукт, а с цялата гама лекарствени продукти, отпускани по лекарско предписание и предлагани за продажба от въпросната аптека. Преди да стигне до този извод, в точка 21 от посоченото решение Съдът отбелязва, че тази рекламна кампания цели да повлияе на клиента не при избора му на даден лекарствен продукт, а при избора му на аптеката, от която да го купи, като този втори избор се извършва след първия избор.
71.
Всъщност от гледна точка на телеологичното тълкуване е от значение, че посочената рекламна кампания не е била от естество да насърчи неразумната употреба на лекарствени продукти, за разлика от дейностите, посочени в спорната разпоредба. Закупуването на лекарствени продукти е било обусловено от предварителното получаване на лекарско предписание под контрола на лицата, квалифицирани да ги предписват.
72.
За сметка на това по вече изложените в точка 41 от настоящото заключение причини дейностите, посочени в спорната разпоредба, могат да подтикнат потребителите да закупуват повече лекарствени продукти, включително когато става въпрос като цяло за лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание. Всъщност, след като в съответната национална правна уредба ясно се посочва, че рекламата се отнася до лекарствени продукти, както е в настоящия случай, правилата в областта на рекламата трябва да се прилагат дори когато в рекламата не е посочен изрично нито един конкретен лекарствен продукт.
6. Заключение по първия преюдициален въпрос
73.
Като се вземат предвид еднозначните изводи, произтичащи от езиковото, систематичното и телеологичното тълкуване на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83, тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че разпространението на информация, която насърчава закупуването на лекарствен продукт, обосновавайки необходимостта от закупуването му с неговата цена, обявявайки специална разпродажба или посочвайки, че лекарственият продукт се продава в пакет с други лекарствени продукти (включително на намалена цена) или с други продукти, може да попадне в обхвата на понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на посочената разпоредба, включително когато тази информация се отнася не до конкретен лекарствен продукт, а като цяло до лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
В.
По втория и третия преюдициален въпрос
74.
С втория и третия си преюдициален въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи, на първо място, дали член 87, параграф 3 и член 90 от Директива 2001/83 трябва да се тълкуват в смисъл, че тези разпоредби не допускат държава членка да въвежда забрани, които не съответстват на предвидените в член 90 от тази директива, когато тези забрани са насочени срещу реклама, която насърчава неразумната употреба на лекарствените продукти (първа част от преюдициалните въпроси), и на второ място, дали спорната разпоредба въвежда такива забрани (втора част от преюдициалните въпроси).
75.
Следва да се отбележи, от една страна, че макар вторият преюдициален въпрос, както е формулиран от запитващата юрисдикция, сякаш да изхожда от предпоставката, че член 90 от Директива 2001/83 се отнася до забранените форми на реклама, тази разпоредба все пак съдържа забрани относно съдържанието на рекламата сред населението на лекарствен продукт (
36
). От друга страна, запитващата юрисдикция уточнява, че при всички положения установените със спорната разпоредба забрани не съответстват на предвидените в член 90 от тази директива.
1. По допустимостта
76.
Преди да пристъпя към разглеждането на тези въпроси, ще отбележа, че в писменото си становище EUROAPTIEKA изтъква — макар и имплицитно — недопустимостта на поставените от запитващата юрисдикция втори и трети преюдициален въпрос. Според него тези въпроси не са от значение за разрешаването на спора, доколкото се отнасят до тълкуването на разпоредбите на Директива 2001/83, а спорната разпоредба не попада в приложното поле на тази директива.
77.
Следва да се посочи, че с първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали спорната разпоредба попада в приложното поле на Директива 2001/83, а вторият и третият преюдициален въпрос следва да се разгледат само ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен. С оглед на утвърдителния отговор на първия въпрос няма никакво основание да се приеме, че вторият и третият въпрос са явно ирелевантни за разрешаването на спора в главното производство. Следователно според мен тези въпроси са допустими.
2. По същество
78.
От практиката на Съда следва, че на първата част от втория и третия преюдициален въпрос следва да се даде отрицателен отговор.
79.
Всъщност тези два въпроса, разгледани заедно, се основават на прочит на Директива 2001/83, при който член 90 от нея установява изчерпателен списък на забраните, свързани със съдържанието на реклама сред населението на лекарствен продукт, докато член 87, параграф 3 от тази директива позволява на държавите членки да приемат други забрани, когато те насърчават рационалната употреба на лекарствения продукт.
80.
Такова тълкуване на Директива 2001/83 е възприето от Съда в решение Gintec (
37
), на което се позовава запитващата юрисдикция.
81.
В това решение Съдът се е произнесъл по-специално по въпроса дали при липсата на изрична забрана в Директива 2001/83 да се прави реклама на лекарствените продукти чрез теглене на жребий, такава реклама е разрешена или забранена съгласно член 87, параграф 3 от тази директива (
38
).
82.
В това отношение Съдът е постановил по същество, че макар Директива 2001/83 да не установява конкретни разпоредби за рекламата на лекарствен продукт под формата на теглене на жребий, такава реклама е забранена, по-специално съгласно член 87, параграф 3 от същата директива, доколкото тя насърчава неразумната употреба на този лекарствен продукт и води до директната му дистрибуция сред потребителите, както и до предоставянето на безплатни мостри.
83.
За да стигне до този извод, най-напред, Съдът посочва, че такава реклама е трудно да бъде приета в светлината на необходимостта да се предотврати каквато и да било прекалена или необмислена реклама, която може да окаже влияние върху общественото здраве. По-нататък, Съдът посочва, че член 87, параграф 3 от Директива 2001/83 повтаря тази необходимост, като изисква рекламата на лекарствените продукти да насърчава рационалната им употреба (
39
). Накрая, като споделя виждането, изразено от някои правителства, Съдът приема, че рекламата на даден лекарствен продукт под формата на теглене на жребий насърчава неразумното и прекалено използване на този лекарствен продукт, като го представя като подарък или награда и така отклонява потребителя от обективната оценка на необходимостта да приема посочения лекарствения продукт (
40
).
84.
Следователно, що се отнася до първата част от втория и третия преюдициален въпрос, член 87, параграф 3 и член 90 от Директива 2001/83 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат държава членка да въвежда забрани, които не съответстват на предвидените в член 90 от тази директива, когато тези забрани са насочени срещу реклама, която насърчава неразумната употреба на лекарствените продукти.
85.
Що се отнася до втората част от тези преюдициални въпроси, следва да се подчертае, че спорната разпоредба не забранява разпространението на обикновена информация относно цената на лекарствените продукти. Тя не се отнася и до задължение за фиксиране на определена цена за лекарствените продукти. За сметка на това тази разпоредба забранява разпространението на информация, която насърчава закупуването на лекарствен продукт чрез позоваване на неговата цена, на наличието на специална разпродажба или на продажбата му в пакет с други лекарствени продукти или други продукти, включително на намалена цена.
86.
Както посочих в точка 72 от настоящото заключение, спорната разпоредба следователно се отнася до дейности, които могат да подтикнат потребителите да закупуват повече лекарствени продукти, без непременно да обвързват тази покупка с интереса за тяхното здраве.
87.
В този контекст, както отбелязва Комисията в отговорите си на писмените въпроси на Съда, потребителите винаги са повлияни от цената и могат да бъдат насърчени да купуват повече от необходимото, ако съществува специална оферта или отстъпка. При закупуването на лекарствени продукти от потребителите трябва да има предимство интересът за тяхното здраве (предпазване или лечение), а не евентуалните икономически интереси или финансови ползи, свързани с покупката при специални разпродажби или в пакет с други лекарствени продукти или други продукти.
88.
Закупуването на лекарствени продукти, което не се ръководи от интереса за здравето на потребителите, може на свой ред да доведе до употребата на лекарствени продукти без отчитане на този интерес, което, без дори да се споменават установените от латвийското правителство опасности (
41
), представлява типичен случай на неразумната им употреба.
89.
В допълнение, заради обстоятелството, че ефикасната закрила на здравето и живота на хората изисква по-специално лекарствените продукти да се продават на разумни цени (
42
), не може да се пренебрегне признатата в съображение 45 от Директива 2001/83 необходимост да се предотврати каквато и да било прекалена или необмислена реклама, която може да окаже влияние върху общественото здраве. Както потвърждава Съдът в решение Gintec (
43
), тази императивна норма намира отражение в член 87, параграф 3 от посочената директива, по силата на който рекламата на лекарствените продукти трябва да насърчава рационалната им употреба.
90.
Следователно на втората част от втория и третия преюдициален въпрос следва да се отговори в смисъл, че забраните, свързани с рекламата, която насърчава закупуването на лекарствения продукт, обосновавайки необходимостта от закупуването му с неговата цена, обявявайки специална разпродажба или посочвайки, че лекарственият продукт се продава в пакет с други лекарствени продукти (включително на намалена цена) или с други продукти, са насочени срещу реклама, която насърчава неразумната употреба на лекарствените продукти.
V. Заключение
91.
По изложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Конституционен съд, Латвия) преюдициални въпроси по следния начин:
„1)
Член 86, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г., трябва да се тълкува в смисъл, че разпространението на информация, която насърчава закупуването на лекарствен продукт, обосновавайки необходимостта от закупуването му с неговата цена, обявявайки специална разпродажба или посочвайки, че лекарственият продукт се продава в пакет с други лекарствени продукти (включително на намалена цена) или с други продукти, може да попадне в обхвата на понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на посочената разпоредба, включително когато тази информация се отнася не до конкретен лекарствен продукт, а като цяло до лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
2)
Член 87, параграф 3 и член 90 от Директива 2001/83, изменена с Директива 2004/27, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат държава членка да въвежда забрани, които не съответстват на предвидените в член 90 от тази директива, когато тези забрани са насочени срещу реклама, която насърчава неразумната употреба на лекарствените продукти.
Забраните, свързани с рекламата, която насърчава закупуването на лекарствения продукт, обосновавайки необходимостта от закупуването му с неговата цена, обявявайки специална разпродажба или посочвайки, че лекарственият продукт се продава в пакет с други лекарствени продукти (включително на намалена цена) или с други продукти, са насочени срещу реклама, която насърчава неразумната употреба на лекарствените продукти“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3), изменена с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. (ОВ L 136, 2004 г., стр. 34; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 44, стр. 116) (наричана по-нататък „Директива 2001/83“).
(
3
)	Решение от 8 ноември 2007 г. (C‑374/05, EU:C:2007:654, т. 20 и 37).
(
4
)	Вярно е, че пасажът от разглежданото преюдициално запитване, съгласно който „разглежданата в главното производство реклама не посочва наименованието на лекарствения продукт“, може да наведе на мисълта, че предмет на производството пред запитващата юрисдикция е именно законосъобразността на решението от 1 април 2016 г. Не е изключено обаче този пасаж да представлява само възпроизвеждане на доводите, съдържащи се в искането на EUROAPTIEKA за установяване на противоконституционност. Освен това изречението след цитирания пасаж гласи, че следва да се провери дали дейностите, уредени със спорната разпоредба, могат да бъдат включени в приложното поле на Директива 2001/83. В допълнение, в писменото си становище EUROAPTIEKA твърди, че когато съдът трябва да се произнесе по искане за установяване на противоконституционност, той отдава съществено значение на обстоятелствата по случая, при които спорната разпоредба е нарушила основните права на подателя на искането. При все това фактът, че се отдава определено значение на обстоятелствата по случая, като че ли не поставя под въпрос предмета на главното производство. Освен това в писменото си становище EUROAPTIEKA се позовава на окончателно решение на Augstākā tiesa (Върховен съд, Латвия), постановено по отнасящото се до него административно дело. Това позоваване може да наведе на мисълта, че по жалбата срещу решението от 1 април 2016 г. е налице окончателно произнасяне от тази върховна юрисдикция. Впрочем в писменото си становище Комисията излага позиция именно в този смисъл.
(
5
)	Решение от 5 май 2011 г., Novo Nordisk (C‑249/09, EU:C:2011:272, т. 22).
(
6
)	Вж. в този смисъл решение от 11 декември 2003 г., Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664, т. 146).
(
7
)	Вж. член 88, параграф 1, буква а) от Директива 2001/83.
(
8
)	Решение от 1 октомври 2020 г. (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
9
)	Решение от 15 юли 2021 г. (C‑190/20, EU:C:2021:609).
(
10
)	Решение от 5 май 2011 г., MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, т. 31).
(
11
)	Решение от 5 май 2011 г., MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, т. 33).
(
12
)	Вж. решение от 5 май 2011 г., MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, т. 34, 36, 40 и 45).
(
13
)	Относно обхвата на извършената с Директива 2001/83 хармонизация, вж. решение от 8 ноември 2007 г., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, т. 20).
(
14
)	Решение от 5 май 2011 г., Novo Nordisk (C‑249/09, EU:C:2011:272, т. 24).
(
15
)	Решение от 5 май 2011 г., Novo Nordisk (C‑249/09, EU:C:2011:272, т. 25).
(
16
)	В този ред на мисли, действително в решение DocMorris Съдът е приел, че разглежданата в това решение рекламна кампания, а именно под формата на игра с награди, в която участниците могат да спечелят предмети от ежедневието, различни от лекарствени продукти, не попада в обхвата на понятието „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83. Съдът обаче е приел още, че разпространението на рекламни съобщения относно услугата за продажба по пощата на лекарствени продукти, отпускани по лекарско предписание, макар да не цели да рекламира определени лекарствени продукти, представлява второстепенен елемент по отношение на рекламата на продажбата им, която е крайната цел на рекламната кампания. Вж. решение от 15 юли 2021 г., DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, т. 31).
(
17
)	Решение от 24 ноември 1993 г. (C‑267/91 и C‑268/91, EU:C:1993:905)
(
18
)	Вж. по аналогия решение от 15 юли 2021 г., DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, т. 35).
(
19
)	Вж. в това отношение точка 41 от настоящото заключение.
(
20
)	Вж. в този смисъл решение от 19 май 2009 г., Apothekerkammer des Saarlandes и др. (C‑171/07 и C‑172/07, EU:C:2009:316, т. 31 и 32).
(
21
)	Вж. решение от 1 октомври 2020 г., A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (C‑649/18, EU:C:2020:764, т. 94).
(
22
)	Вж. решение от 11 юни 2020 г., ratiopharm (C‑786/18, EU:C:2020:459, т. 40).
(
23
)	Например в решение от 2 април 2009 г., Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222), Съдът пояснява, че разпространяването от трето лице на информация относно лекарствен продукт трябва да се счита за „реклама на лекарствени продукти“ по смисъла на член 86, параграф 1 от Директива 2001/83. След като констатира, че текстът на тази директива не съдържа никакво указание относно авторите на рекламата (т. 20 и 21), Съдът всъщност отбелязва, че рекламата на лекарствени продукти може да въздейства неблагоприятно върху общественото здраве, чиято защита е основната цел на посочената директива, включително когато е извършена от трето независимо лице (т. 22).
(
24
)	Вж. точка 41 от настоящото заключение.
(
25
)	Вж. точка 56 от настоящото заключение.
(
26
)	Решение от 1 октомври 2020 г. (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
27
)	Решение от 15 юли 2021 г. (C‑190/20, EU:C:2021:609).
(
28
)	Решение от 1 октомври 2020 г. (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
29
)	Решение от 1 октомври 2020 г. (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
30
)	Решение от 1 октомври 2020 г. (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
31
)	Това дело се отнася до дейността на фармацевт, който съгласно тази правна уредба не трябва да привлича клиенти чрез процедури и методи, противоречащи на достойнството на професията, нито да насърчава пациентите си да злоупотребяват с лекарствени продукти.
(
32
)	Решение от 1 октомври 2020 г. (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
33
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257).
(
34
)	Вж. решение от 1 октомври 2020 г., A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (C‑649/18, EU:C:2020:764, т. 32).
(
35
)	Решение от 15 юли 2021 г. (C‑190/20, EU:C:2021:609).
(
36
)	Вж. решение от 8 ноември 2007 г., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654), в точка 36 от което Съдът пояснява, че член 90 от Директива 2001/83 включва конкретни предписания относно съдържанието на рекламата на лекарствени продукти, като забранява използването на различни конкретни елементи.
(
37
)	Решение от 8 ноември 2007 г. (C‑374/05, EU:C:2007:654).
(
38
)	Вж. решение от 8 ноември 2007 г., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, т. 53).
(
39
)	Вж. решение от 8 ноември 2007 г., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, т. 55).
(
40
)	Вж. решение от 8 ноември 2007 г., Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, т. 56).
(
41
)	Вж. точка 56 от настоящото заключение.
(
42
)	Вж. решение от 19 октомври 2016 г., Deutsche Parkinson Vereinigung (C‑148/15, EU:C:2016:776, т. 43).
(
43
)	Решение от 8 ноември 2007 г. (C‑374/05, EU:C:2007:654, т. 51).