Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 27 ноември 2025 година(1)
Дело C‑421/24
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (AGCOM)
срещу
Google Ireland Limited
(Преюдициално запитване, отправено от
Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия)
„ Преюдициално запитване — Директива
2000/31/ЕО — Член 1, параграф 5, буква г) — Рекламиране на хазартни игри — Член 14, параграф 1 — Освобождаване от отговорност на доставчиците на междинни услуги по съхраняване на информация — Споразумение за партньорство между доставчик на услуга по съхраняване на информация и потребител “
I.      Въведение
1.        Държава членка решава да забрани всякаква форма на реклама на хазартни игри на своя територия. Като се има предвид липсата на хармонизация в тази област и признаването на вредоносните последици от хазартните игри за отделните лица и за обществото, по принцип правото на Съюза може да позволи такава забрана.
2.        Отделен е въпросът за прилагането на подобна забрана, и по-конкретно за кого се отнася тя. По-специално трябва да се намери равновесието между правото на преценка, предоставено на държавите членки в сектора на хазартните игри, и свободното движение на услуги на информационното общество, предвидено в Директива 2000/31/ЕО(2).
3.        Може ли пълна забрана на рекламата на хазартни игри да бъде противопоставена на доставчик на услуга по съхраняване на информация (хостинг услуга), който управлява платформа за споделяне на видеоклипове, съхраняваща съдържание на трето лице, включващо такива реклами? Това е въпросът, поставен с настоящото преюдициално запитване. За да се даде отговор на този въпрос, от Съда се иска, първо, да провери дали Директива
2000/31 се прилага за дейността на този доставчик на хостинг услуги. При утвърдителен отговор, след това ще трябва да прецени дали такъв доставчик на услуги попада в обхвата на освобождаването от отговорност, предвидено в член 14, параграф 1 от тази директива. При утвърдителен отговор, накрая ще трябва да провери дали доставчикът на услуги отговаря на условията, за да се позове на тази законова разпоредба.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
4.        Съображения
12, 21 и 42 от Директива 2000/31 гласят следното:
„12)      Необходимо е да се изключат от приложното поле на настоящата директива определени дейности въз основна на това, че свободата на предоставяне на услуги в тези сфери не може на този етап да бъде гарантирана съгласно Договора или съществуващото вторично законодателство; […]
[…]
21)      […] координираната област обхваща само изисквания във връзка с онлайн дейности, като онлайн информация, онлайн реклама, онлайн пазаруване, онлайн сключване на договори […]
[…]
42)      Освобождаването от отговорност, което е предвидено в настоящата директива, се отнася само за случаи, при които дейността на доставчика на услуги на информационното общество е ограничена до техническия процес на експлоатация и предоставяне на достъп до комуникационна мрежа, по която доставената от трети страни информацията, се пренася или временно съхранява, с единствена цел да се повиши ефективността на преноса ѝ; тази дейност има чисто технически, автоматичен и пасивен характер, което означава, че доставчикът на услуги на информационното общество няма нито познания, нито контрол върху пренасяната или съхранявана информация“.
5.        Член 1, параграф 5 от тази директива предвижда:
„Настоящата директива не се прилага за:
а)      данъчната област;
б)      въпроси, които се отнасят до услуги на информационното общество, които са предмет на Директиви 95/46/ЕО(3) и 97/66/ЕО[(4)];
в)      въпроси, които се отнасят до споразумения или практики, уредени от антимонополното право;
г)      следните дейности във връзка с услуги на информационното общество:
–        дейностите на нотариусите или еквиваленти професии, доколкото съдържат пряко и специфично участие в упражняването на държавна власт,
–        представителство на клиента и защита на неговите интереси пред съда,
–        хазартни дейности, които включват залагания с парична стойност в игри на късмета, включително лотарии и сделки, свързани със залагания“.
6.        Съгласно член 2, буква з), подточка i) от тази директива:
„координираната област се отнася до изисквания, на които доставчикът на услуги трябва да отговаря по отношение на:
[…]
–        извършване на дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като изисквания за поведението на доставчика на услуги, качеството или съдържанието на услугата, включително по отношение на рекламата и договорите, или изисквания за отговорността на доставчика на услуги“.
7.        Съгласно член 3, параграфи
1 и 2 от тази директива:
„1.      Всяка държава членка гарантира, че услугите на информационното общество, които се предоставят от доставчика на услуги, който е установен на нейна територия, съответстват на националните разпоредби на съответната държава членка, които са част от координираната област.
2.      Държавите членки не могат, по причини, свързани с координираната област, да ограничават свободата на предоставяне на услуги на информационното общество от друга държава членка“.
8.        Раздел 4 от тази директива е озаглавен „Отговорност на междинни доставчици на услуги“. Член 14 от него, озаглавен „Съхраняване на информация“, гласи в параграфи 1 и 2:
„1.      „Когато се предоставя услуга на информационното общество, която се състои в съхраняване на информация, предоставяна на получателя на услугата, държавите членки гарантират, че доставчикът на услуги не носи отговорност за информацията, съхранена по молба на получателя на услугата, при условие че:
a)      доставчикът няма сведения за незаконна дейност или информация […] или
б)      доставчикът, при получаването на такива сведения или запознаването с такива факти, действа експедитивно за отстраняването или блокирането на достъпа до информацията.
2.      Параграф 1 не се прилага в случаите, когато получателят на услугата действа въз основа на получено пълномощие или под контрола на доставчика“.
Б.      Италианското право
9.        Член 9 от Decreto-legge n. 87 —
Disposizioni urgenti per la dignità dei lavoratori e delle imprese (Декрет-закон № 87 за приемане на спешни разпоредби за достойнството на работниците и предприятията) от 12 юли 2018 г. (GURI № 161 от 13 юли 2018 г., наричан по-нататък „Декрет-закон № 87/2018“) забранява всякаква форма на реклама, включително непряка, свързана с игри или залагания с парични печалби, както и с хазартни игри, независимо по какъв начин и с какво средство се осъществява. Разпоредбата въвежда и административна имуществена санкция в случай на нарушение на тази забрана, която се заплаща по-специално от „собственика на средството или сайта на разпространение“, в размер на 20 % от стойността на спонсорството или рекламата и във всеки случай не по-малко от 50 000 евро. Освен това предоставя на Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Орган за регулиране на съобщенията, Италия, наричан по-нататък „AGCOM“) правомощието да налага тези санкции.
III. Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
10.      С решение от 19 юли 2022 г. (наричано по-нататък „спорното решение“) AGCOM налага на Google Ireland Limited (наричано по-нататък „Google“) имуществена санкция в размер на 750 000 евро, тъй като е рекламирало, в нарушение на член 9 от Декрет-закон № 87/2018, множество уебсайтове за игри с парични печалби чрез платформата за споделяне на видеоклипове YouTube. По-специално AGCOM констатира, че 630 видеоклипа (наричани по-нататък „въпросните видеоклипове“) са качени на пет канала, принадлежащи на създател на съдържание с наименование „Spike“, с когото Google е сключило договор за търговско партньорство в рамките на партньорската програма на YouTube Partnership Programme (партньорската програма на YouTube, наричана по-нататък „YPP“). Във връзка с това AGCOM разпорежда на Google да премахне от YouTube тези видеоклипове, както и всички други споделени от „Spike“ видеоклипове, които са сходни по съдържание с посочените в спорното решение. Вследствие на спорното решение Google изтрива въпросните видеоклипове от YouTube.
11.      Google обжалва спорното решение пред Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Областен административен съд Лацио, Италия), който уважава жалбата му. Тази юрисдикция приема, че изтъкнатите от AGCOM характеристики на дейността на Google са недостатъчни, за да попречат на Google да се ползва от освобождаването от отговорност, предвидено в италианското законодателство, с което се транспонира член 14 от Директива
2000/31.
12.      AGCOM обжалва това съдебно решение пред запитващата юрисдикция, Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия). AGCOM изтъква, първо, че Директива
2000/31/ЕО не се прилага в настоящия случай, тъй като член 1, параграф 5, буква г) от нея изключва от приложното ѝ поле „хазартни дейности“, които включват залагания с парична стойност в игри на късмета. Следователно забраната по член 9 от Декрет-закон № 87/2018 се прилага и по отношение на доставчика на хостинг услуги. Второ, дори дейността на Google да не е била изключена от приложното поле на Директива 2000/31, предвиденото в член 14, параграф 1 от тази директива освобождаване от отговорност не би се прилагало поради наличието на споразумение за търговско партньорство, подписано между Google и създателя на съдържание.
13.      От своя страна Google изтъква пред запитващата юрисдикция, че член 1, параграф 5, буква г) от Директива 2000/31 се отнася само за доставчиците на услуги в областта на хазартните игри онлайн. Той обаче не включва доставчиците на хостинг услуги. Що се отнася до прилагането на член 14, параграф 1 от тази директива, Google твърди, че е „пасивен“ доставчик на хостинг услуги и че не знае за незаконния характер на въпросните видеоклипове. По-специално посочва, че не съществува договор ad personam със създателя на съдържание, тъй като последният се присъединява към YPP само чрез приемането на типов договор за присъединяване, изготвен едностранно от Google.
14.      Що се отнася, на първо място, до изключването на хазартните дейности от приложното поле на Директива
2000/31, запитващата юрисдикция счита, че с оглед на съображение 21 от тази директива всички дейности, свързани със сектора на хазартните игри, включително онлайн рекламата, трябва да бъдат изключени от приложното поле на тази директива.
15.      На второ място, ако Съдът приеме, че Директива
2000/31 се прилага за дейностите по предоставяне на хостинг услуги, запитващата юрисдикция иска да се установи дали при обстоятелствата по настоящото дело Google попада в приложното поле на освобождаването от отговорност, предвидено в член 14, параграф 1 от тази директива.
16.      В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че този режим се прилага само за „пасивните“ доставчици на хостинг услуги.
17.      В този контекст запитващата юрисдикция подчертава следните основни характеристики на споразумението за партньорство, подписано между Google и създател на съдържание в рамките на YPP:
–        Споразумението се сключва по искане на създател на съдържание и след извършена от Google предварителна проверка. Най-напред,
Google проверява дали създателят на съдържание е покрил изискуемите прагове, за да може да се възползва от YPP: да е събрал 1000 абонати с 4000 валидни часа гледане на публични видеоклипове през последните 12 месеца или да е събрал 1000 абоната с 10 милиона валидни публични показвания от Shorts през последните 90 дни(5). Освен това Google оценява дали местожителството на създателя на съдържание е в държава или регион, където YPP е достъпна, и дали за канала няма активни „предупреждения съгласно правилата на общността“(6).
–        Освен това според интернет страницата „Общ преглед и условия на Партньорската програма на YouTube“ „[а]втоматизираните [системи] и проверяващите [лица] [на Google] ще разгледат цялостно [канала], за да проверят дали спазва [всичките] правила и указания [на Google]“. Тази проверка може да отнеме един месец(7).
–        По-специално, в рамките на своите „Правила за възможността за приходи от канали в YouTube“, Google редовно проверява „дали собствениците на канали с възможност за приходи спазват тези правила“(8). Тези проверки се извършват от служители, които проверяват канала и съдържанието му с оглед на правилата на YouTube. Тъй като не могат да проверят всеки видеоклип, проверяващите лица може да се съсредоточат върху основната тема на канала, най-гледаните видеоклипове, най-новите видеоклипове, най-голям процент време на гледане, метаданни на видеоклипове (включително заглавия, миниизображения и описания), както и секцията „Информация“ на канала(9).
–        След сключването на търговското споразумение създателят на съдържание получава статут на „проверен партньор“. Проверените партньори участват в част от приходите, получени от Google от реклами, излъчвани към зрителите на техните видеоклипове. По силата на присъединяването си към процедурата на Google за получаване на приходи създателят на съдържание също така може да предложи на потребителите да се абонират за неговия канал, като таксата се събира пряко от Google. Потребителите получават ползи от този абонамент, диференцирани в зависимост от вида и цената на избрания абонамент. Тези ползи могат да включват по-специално достъп до изключително съдържание, потоци на живо само за абонатите или онлайн чат.
18.      С оглед на тези характеристики на YPP запитващата юрисдикция счита, че ролята на Google не може да е само „неутрална“ или „пасивна“, и следователно Google може да не попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива
2000/31.
19.      При тези обстоятелства запитващата юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Прилага ли се съгласно член 1, параграф 5 от Директива [2000/31] режимът на отговорност на доставчиците на хостинг услуги, установен в член 14 от тази директива, към дейностите по онлайн реклама на игри и залагания с парични печалби, както и към рекламата на хазартни игри?
Ако Съдът отговори утвърдително на първия въпрос […]:
2)      Прилага ли се режимът на отговорност по член 14 от Директива [2000/31] към доставчик на хостинг услуги като Google по отношение на съдържанието, публикувано от притежателите на канали в YouTube, с които Google е сключило посоченото по-горе споразумение за търговско партньорство?“.
20.      Писмени становища представят Google, белгийското, чешкото, италианското и португалското правителство, както и Европейската комисия. Същите страни, с изключение на чешкото правителство, участват в съдебното заседание, проведено на 10 септември 2025 г.
IV.    Анализ
А.      По първия въпрос
1.      Предварителни бележки
21.      В самото начало ще посоча, че макар формулировката на първия въпрос да внушава по-скоро обратното, безспорно YouTube е мултитематична платформа за споделяне на видеоклипове и не е специално посветена на споделяне на съдържание, свързано с хазартни игри.
22.      Освен това пред запитващата юрисдикция Google се позовава на нерекламния характер на въпросните видеоклипове, като посочва, че те съдържат само информация за хазартните игри. Запитващата юрисдикция обаче счита, че тези видеоклипове съдържат реклама на хазартни игри. Всъщност формулировката на първия въпрос и мотивите за него, изглежда, се основават на това предположение. Като се има предвид разделението на функциите между Съда и националните юрисдикции, при което единствено последните са компетентни да преценяват представените пред тях факти(10), предлагам и Съдът да изходи от същото предположение.
23.      Следователно с първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 1, параграф 5, буква г) от Директива
2000/31 трябва да се тълкува в смисъл, че дейността на доставчик на хостинг услуги, която се състои в съхраняване на видеоклипове, съдържащи реклама на хазартни игри, попада в приложното поле на тази директива.
2.      Преценка
а)      Общата рамка на Директива 2000/31
24.      За да отговоря на първия преюдициален въпрос, най-напред накратко ще очертая основните принципи, залегнали в Директива
2000/31.
25.      Съгласно член 1, параграф 1 от Директива
2000/31 тя има за цел да допринесе за нормалното функциониране на вътрешния пазар, като осигурява свободното движение на услуги на информационното общество между държавите членки. За постигането на тази цел, както се посочва в член 1, параграф 2 от Директивата, тя сближава определени национални разпоредби за услугите на информационното общество по отношение на вътрешния пазар (член 3), установяването на доставчиците на услуги (глава II, раздел 1), търговските съобщения (глава II, раздел 2), електронните договори (глава II, раздел 3); отговорността на посредниците (глава II, раздел 4) и кодекси за поведение, извънсъдебно уреждане на спорове, средства за правна защита и сътрудничество между държавите членки (глава III).
26.      В това отношение „клаузата за вътрешния пазар“, предвидена в член 3 от Директива
2000/31, се основава на прилагането на принципите на контрол в държавата членка на произход и на взаимно признаване, поради което в рамките на координираната област, определена в член 2, буква з) от тази директива, услугите на информационното общество се регулират само в държавата членка, на чиято територия са установени доставчиците на тези услуги (принцип на страната на произход)(11). От своя страна глави
II и III от Директивата имат за цел да хармонизират някои специфични аспекти на електронната търговия(12).
б)      Изключването на хазартните дейности от приложното поле на Директива 2000/31
27.      Член 1, параграф 5 от Директива 2000/31 изброява някои „области“, „въпроси“ и „дейности“, които са изключени от приложното поле на тази директива. Всички тези изрази указват широко приложно поле(13).
28.      Освен това използването на множествено число („следните дейности“) предполага, че член 1, параграф 5, буква г) от Директива
2000/31 включва и други дейности освен самото предлагане на игри на късмета онлайн(14).
29.      За сметка на това обичайното значение в общоупотребимия език на израза „хазартни дейности“, изглежда, не включва дейностите по предоставяне на хостинг услуги. Всъщност услугата „хостинг“ се състои в съхраняване на информация, предоставена от получател на услугата и по негово искане(15). Основният елемент на тази дейност е съхраняването на информация, независимо че по естеството си последната е свързана с хазартни игри. Това означава, че тази дейност не е специфична за сектора на хазартните игри.
30.      Целта да се изключат от приложното поле на Директива
2000/31 определени дейности допълнително подкрепя това тълкуване. Всъщност от предложението за тази директива става ясно, че „не е възможно да се осигури свободното предоставяне на услуги между държавите членки поради липсата на взаимно признаване или достатъчна хармонизация, които да гарантират равностойно ниво на защита на целите от общ интерес“(16). Същата логика произтича от съображение 12 от тази директива(17).
31.      От това следва, че член 1, параграф 5, буква г) от Директива 2000/31 има за цел да се избегне по-специално прилагането на принципа на страната на произход към изброените в него дейности, за да могат държавите членки по местоназначение да продължат да прилагат изискванията, произтичащи от тяхното законодателство, без да са обвързани от принципа на взаимно признаване(18).
32.      В конкретния случай с хазарта Съдът подчертава, че правната уредба на хазартните игри е една от областите, в които между държавите членки съществуват значителни различия от морално, религиозно и културно естество. Съдът също така признава морално и финансово увреждащите лицето и обществото последици, свързани с игрите и залаганията. При липса на хармонизация по въпроса на равнището на Европейския съюз всяка държава членка трябва да прецени в тези области и в съответствие със собствената си ценностна система изискванията, които включва защитата на потребителите и на обществения ред(19). Очевидно това са секторни интереси, които нямат нищо общо с дейностите по предоставяне на хостинг услуги.
33.      Вярно е, че според Съда също така рекламата е част от политика на контролирано разрастване на хазартните дейности с цел насочването им в регламентирани и разрешени схеми и борба с незаконния хазарт(20). Това може да се тълкува в смисъл, че рекламата на хазартни игри е „хазартна дейност“ по смисъла на член 1, параграф 5, буква г) от Директива
2000/31. Както подчертава запитващата юрисдикция, това тълкуване може да бъде подкрепено от член 2, буква з), подточка i) и съображение 21 от тази директива, съгласно които изискванията относно качеството и съдържанието на услугата включват изискванията, приложими за нейната реклама(21).
34.      Според мен обаче, за да се позволи на държавите членки да водят политика на контролирано разрастване на хазартните игри, не е подходящо, нито необходимо от приложното поле на Директива 2000/31 да се изключи дейността на доставчик на хостинг услуги, състояща се в съхраняване на видеоклипове, съдържащи реклама на хазартни игри. В същия ред на мисли целта на предвиденото в член 1, параграф 5, буква г) от тази директива изключване, посочена в точки 30—32 от настоящото заключение, не се засяга, ако тази дейност попада в приложното поле на тази директива.
35.      От това следва, както отбелязва Комисията, че докато член 1, параграф 5, буква г) от Директива
2000/31 изключва от приложното поле на Директивата хазартни дейности, членове 12—15 от нея също се прилагат по отношение на хостинг на съдържание, свързано с хазартни игри(22).
36.      Приемането на Акта за цифровите услуги, изглежда, потвърждава този подход. С член 89, параграф 1 от Акта за цифровите услуги се заличават членове 12—15 от Директива
2000/31. Същевременно членове 4 и 6—8 от Акта за цифровите услуги по същество възпроизвеждат членове 12—15 от тази директива (както се потвърждава от член 89, параграф 2 от Акта за цифровите услуги). Важно е да се отбележи, че този акт не изключва от приложното си поле хазартни дейности, което означава, че хазартните дейности остават изключени от принципа на държавата на произход по силата на Директива
2000/31. За съдържанието, свързано с хазартни игри, обаче се прилага член 6 от Акта за цифровите услуги, който съответства на член 14 от тази директива.
37.      Накратко, дейностите по предлагане на игри на късмета онлайн и евентуално рекламиране на хазартни игри, са сред посочените в член 1, параграф 5, буква г) от Директива 2000/31. Платформа за споделяне на видеоклипове не извършва нито една от тези дейности. Следователно тя попада в приложното поле на тази директива.
38.      Това не е пречка италианската разпоредба, забраняваща рекламата на хазартни игри, да бъде противопоставена на доставчиците на услуги на информационното общество, които предлагат реална реклама на услуги в областта на хазарта. Това се обяснява с факта, че тези услуги са изключени от приложното поле на Директива
2000/31 по силата на член 1, параграф 5, буква г) от нея, а следователно и от обхвата на принципа на държавата на произход.
39.      Може да се направи още една методологична забележка. Убеден съм, че на този етап не е необходимо да се проверява дали на практика доставчикът на хостинг услуги контролира съдържанието, което съхранява. Тази преценка се изисква по силата на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, тъй като тази разпоредба не се отнася за доставчик, който контролира съхраняваната от него информация. Обратно, за целите на член 1, параграф 5, буква г) от тази директива е достатъчно да се направи извод, че разглежданата дейност се състои в съхраняване на информация, независимо от нейното съдържание, по молба на получателя на услугата(23).
40.      Ето защо предлагам на първия въпрос да се отговори, че член 1, параграф 5, буква г) от Директива
2000/31 трябва да се тълкува в смисъл, че дейността на доставчик на хостинг услуги, която се състои в съхраняване на видеоклипове, съдържащи реклама на хазартни игри, попада в приложното поле на тази директива.
Б.      По втория въпрос
1.      По общата структура на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31
41.      Ако Съдът отговори утвърдително на първия въпрос, той ще трябва да се произнесе дали дейността на доставчик на хостинг услуги като Google, включваща съхраняване на съдържание на трети страни, с които е сключил споразумение за търговско партньорство, попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31.
42.      Тази разпоредба предвижда освобождаване от отговорност на доставчиците на хостинг услуги по отношение на съдържанието, съхранявано на техните платформи от трети страни.
43.      Според тълкуването на Съда тази разпоредба по същество изисква двуетапен анализ(24).
44.      Първо, за да попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, доставчикът на услуги трябва
да предоставя услуга на информационното общество, която
се състои в „съхраняване на информация“ по смисъла на член 14 от тази директива(25); освен това, поведението му трябва да се ограничава до това на „доставчик на междинни услуги“(26).
45.      Второ, параграф 1, букви а) и б) от тази разпоредба определя дали в конкретния случай може да се направи позоваване на освобождаването от отговорност(27). За да е такъв случаят, трябва доставчикът да няма сведения за незаконна дейност (буква а) или при получаването на такива сведения да действа експедитивно за отстраняването или блокирането на достъпа до информацията (буква б).
46.      В това отношение, както ще изложа по-нататък, за да се определи дали поведението на доставчика на услуги се ограничава до това на посредник
(първи етап), вниманието трябва да се насочи основно към това дали доставчикът на услуги, с оглед на начина на организация и функциониране на неговия бизнес модел, контролира съхраняваното на платформата му съдържание. Ако случаят не е такъв, се пристъпва към втория етап, който изисква анализ на познанията на доставчика за незаконния характер на конкретно съдържание(28).
47.      Това има съответни последици.
48.      Първо, както Съдът уточнява в решение YouTube и Cyando, хипотезите, в които може да се приеме, че условията по член 14, параграф 1, буква а) или б) от Директива2000/31 не са изпълнени, са особено стриктни, тъй като в крайна сметка те определят, че доставчик на хостинг услуги може да носи отговорност само за конкретно незаконно съдържание, качено на платформата му от потребител(29). Преценката дали доставчикът контролира съдържание, качено на неговата платформа от трети страни, не изисква прилагането на толкова висок критерий. Пропускането на първия етап следователно би довело до нежелани ситуации: някои доставчици на услуги, за които е присъщо да се намесват и да контролират съдържанието поради естеството на техния бизнес модел, биха могли въпреки това да избегнат отговорност, като твърдят, че в действителност не са имали сведения за конкретно незаконно съдържание.
49.      Второ, по същия начин, изглежда букви а) и б) не дават възможност да се вземат предвид особеностите на бизнес модела на дадена платформа, което в крайна сметка може да ѝ попречи да се позове на освобождаването от отговорност. Следователно при размиване на разграничението между двата етапа съществува опасност икономическият модел на дадена платформа в повечето случаи да остане ирелевантен.
50.      Като се има предвид това, двата етапа са безспорно свързани. Първият етап по същество функционира като механизъм за „филтриране“ и е предварително условие за прилагането на букви а) и б)(30).
2.      Релевантният критерий за квалифициране като междинен доставчик на хостинг услуги
51.      Съгласно съдебната практика, за да попадне доставчикът на услуги в обхвата на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, е от съществено значение той да е междинен доставчик съгласно предвидения от законодателя в рамките на глава II, раздел 4 от тази директива смисъл(31).
52.      В това отношение от съображение 42 от Директива
2000/31 следва, че предвиденото в нея освобождаване от отговорност обхваща само случаите, при които дейността на доставчика на услуги в рамките на информационното общество има „чисто технически, автоматичен и пасивен“ характер, което означава, че посоченият доставчик „няма нито познания, нито контрол върху пренасяна или съхранявана информация“(32).
53.      Така от съображение 42 от Директива
2000/31 Съдът прави извод, че следва да се прецени дали ролята на посочения доставчик е неутрална поради чисто техническия, автоматичен и пасивен характер на действията му, което предполага той да не познава или да не контролира данните, които съхранява, или напротив, посоченият оператор има активна роля, позволяваща му да се запознае или да контролира това съдържание(33).
54.      В това отношение отбелязвам, че в заключението си по дело L’Oréal и др. генерален адвокат Jääskinen посочва, че съображение 42 от Директива
2000/31 следва да се отнася само до член 12 („Обикновен пренос“) и член 13 („Кеширане“) и че установените в него критерии са неуместни по отношение на член 14(34). Твърди се също, че в решение L’Oréal и др. Съдът имплицитно е възприел подхода на генералния адвокат, тъй като не се позовава на съображение 42 от тази директива(35).
55.      Според мен този дебат е преувеличен. В решение L’Oréal и др., макар да не споменава конкретно съображение 42 от Директива 2000/31, Съдът отново потвърждава критерия, изведен в точка 114 от решение Google France(36). Освен това в решение YouTube и Cyando Съдът изрично се позовава на съображение 42(37). Накрая, съображение 18 от Акта за цифровите услуги доразвива и пояснява съображение 42 от тази директива, като прецизно „кодифицира“ съдебната практика, която се позовава на посоченото съображение за целите на тълкуване на член 14 от посочената директива. Следователно е ясно, че изведеният от това съображение критерий, така както го тълкува Съдът, се прилага и по отношение на доставчиците на хостинг услуги.
56.      При това положение споделям становището на генерален адвокат Jääskinen, че разгледана самостоятелно, „неутралността“ не изглежда да е най-подходящият критерий, за да се определи дали даден доставчик на хостинг услуги попада в обхвата на член 14, параграф 1 от Директива
2000/31(38). Всъщност е спорно дали доставчиците на хостинг услуги изобщо могат да се считат за напълно „неутрални“. По принцип доставчик на хостинг услуги, който получава приходи от реклама на платформата си, има интерес от увеличаване броя на потребителите и гледанията. Освен това се оказва, че разделението на пасивна и активна роля не е недостатъчно, когато става въпрос за дейности, извършвани от доставчик на хостинг услуги, особено в такава динамична област. Във всеки случай ми се струва, че съгласно съдебната практика както неутралността, така и пасивността предполагат икономически модел, който a priori се основава на липсата на „познаване или контрол на съдържанието“(39). Всъщност неутралността и пасивността следва да се тълкуват с оглед на съдържанието, което създателите публикуват на платформата.
57.      В такъв случай, какъв вид намеса от страна на доставчик на хостинг услуги може да доведе до изключването му от приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31? За да отговоря на този въпрос, предлагам първо да се спра на критериите за познаване или контрол на съдържанието, както и за липсата на такова познаване и контрол, в съответствие със съществуващата съдебна практика. След това ще предложа пояснение на значението на някои от тези критерии с оглед на обстоятелствата по настоящото дело.
а)      Критериите за познаване или контрол на съдържанието
58.      Делото, по което е постановено решение Google France, се отнася до дейността, свързана с възмездна услуга по каталогизиране, наречена „AdWords“. Тази услуга позволява на всеки икономически оператор посредством избирането на една или няколко ключови думи да направи така, че при съвпадение между тази или тези думи и думата или думите, съдържащи се в зададеното в търсачката на Google от интернет потребителя търсене, да се появи рекламна връзка към неговия сайт. Тази рекламна връзка се появява в рубриката „спонсорирани връзки“, която се визуализира или в дясната част на екрана, отдясно на естествените резултати, или в горната част на екрана, над тези резултати(40).
59.      Когато разглежда въпроса дали тази дейност попада в обхвата на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, Съдът приема за релевантна ролята, която Google играе при съставянето на търговското послание, придружаващо рекламната връзка, или при установяването или избора на ключови думи(41). Това по същество означава, че оператор, който участва в изготвянето, създаването или подбора на съдържание, не попада в приложното поле на тази разпоредба.
60.      Делото, по което е постановено решение L’Oréal и др., се отнася до организиран от eBay International AG („eBay“) електронен пазар, на който се представят обяви за стоки, предлагани за продажба от лица, които са се регистрирали и имат сметка като продавачи. eBay начислява процент в своя полза върху реализираните сделки и позволява на потенциалните купувачи да наддават за предлаганите от продавачите стоки, както и да ги купуват на твърдо определена цена. Продавачите могат освен това да създават „онлайн магазини“ на сайтове на eBay. В някои случаи eBay помага на продавачите да оптимизират офертите си, да създадат свои онлайн магазини, да развиват и увеличават продажбите си. Освен това то прави реклама на някои стоки, пуснати в продажба на неговия електронен пазар, чрез публикуване на обяви от оператори на търсачки като Google например(42).
61.      С оглед на тези характеристики на електронния пазар на eBay Съдът е постановил, че когато оператор оказва съдействие, което се изразява в оптимизиране на представянето на разглежданите предложения за продажба или в рекламиране на тези предложения, следва да се приеме, че той не е бил в неутрална позиция между съответния клиент продавач и потенциалните купувачи, а в резултат на активната роля, която е имал, е могъл да се запознае или да контролира данните относно тези предложения. При това положение той не би могъл да се ползва по отношение на тези данни от посоченото в член 14, параграф 1 от Директива 2000/31 изключение във връзка с отговорността(43).
62.      Накрая, в решение YouTube и Cyando Съдът разглежда по-специално въпроса дали член 14, параграф 1 от Директива 2000/31 обхваща дейността на онлайн платформа като YouTube, на която потребителите могат да качват (upload) безплатно собствените си видеоклипове и да ги предоставят на разположение на други интернет потребители(44). Отбелязвам, че това дело се отнася основно до „обичайното“ предоставяне на хостинг услуги от YouTube, тоест извън рамките на разглежданата в настоящото производство YPP.
63.      Съдът констатира по-специално, че платформа за споделяне на видеоклипове, която не участва в създаването или в подбора на съдържание, качвано от потребителите на платформата му, и нито преглежда, нито контролира това съдържание преди качването му, което се извършва по автоматизиран начин, може да попадне в обхвата на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31(45).
б)      Критериите за липса на знание или контрол върху съдържанието
64.      В решение L’Oréal и др. Съдът констатира, че само в резултат на факта, че оператор на електронен пазар съхранява на сървъра си предложения за продажба, определя условията за доставка на услугите си, получава заплащане за тях и дава обща информация на клиентите си, не може да го лиши от възможността да се ползва от изключенията във връзка с отговорността, предвидени в Директива 2000/31(46).
65.      В решение Youtube и Cyando Съдът подчертава, че фактът, че операторът на платформа за споделяне на видеоклипове като YouTube прилага технически мерки, за да открива сред публично разгласените чрез неговата платформа видеоклипове съдържание, което може да нарушава авторското право — не означава, че поради това посоченият оператор има активна роля, позволяваща му да се запознае или да контролира съдържанието на тези видеоклипове, тъй като в противен случай доставчиците на услуги на информационното общество, които приемат мерки, предназначени именно за борба с тези нарушения, биха били изключени от обхвата на режима за освобождаване от отговорност, предвиден в член 14, параграф 1 от Директивата
2000/31(47).
66.      По същия начин при тълкуването на условията, определени в член 14, параграф 1, буква a) от Директива
2000/31, Съдът констатира, че обстоятелството, че операторът на онлайн платформа за споделяне на съдържание извършва автоматизирано индексиране на каченото на платформата съдържание, че посочената платформа съдържа функция за търсене и че препоръчва видеоклипове в зависимост от профила или предпочитанията на потребителите, не е достатъчно, за да се приеме, че този оператор има „конкретно“ сведение за извършени незаконни дейности или незаконна информация(48). A fortiori, както посочвам в заключението си по дело Russmedia
Digital и Inform Media Press, това обстоятелство не може да изключи такъв оператор от обхвата на освобождаването от отговорност, предвидено в член 14, параграф 1 от тази директива(49).
в)      Изясняване на някои критерии и прилагането им в настоящия случай
67.      Както бе посочено по-горе, доставчикът на хостинг услуги може да бъде изключен от обхвата на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, когато i) участва в изготвянето, създаването и подбора на съдържание, ii) контролира или преглежда съдържанието преди качването му онлайн или iii) оптимизира съдържанието.
68.      От друга страна, доставчикът на хостинг услуги може да попадне в обхвата на тази правна разпоредба, въпреки че i) получава заплащане за тази услуга; ii) прилага технически мерки за откриване на незаконно съдържание или iii) предлага някои функции за показване на платформата си.
69.      Два от тези критерии са от особено значение в настоящия случай: оптимизирането на представянето на съдържанието и аспектът, свързан със заплащането. Ето защо ще се съсредоточа върху тях.
1)      По критерия „оптимизиране“
70.      „Оптимизирането“ е неясен критерий, който може да се тълкува по различни начини. По-специално, би могло да се твърди, че като предлага на проверените партньори допълнителни функционалности на техните канали, като например потоци на живо, изключително съдържание и онлайн чат(50), YouTube „оптимизира“ предложението на създателя на съдържание.
71.      Не мисля обаче, че това е смисълът, който Съдът е имал предвид в решение L’Oréal и др. Както вече е изтъкнал генерален адвокат Saugmandsgaard Øe в заключението си по дело Youtube и Cyando(51), този критерий следва да се тълкува, като се вземат предвид особеностите на дейността на eBay.
72.      Всъщност eBay осигурява селективно и персонализирано съдействие на някои потребители, подобрявайки съдържанието на техните предложения за продажба, като им помага да създадат онлайн магазини и като рекламира пряко техните оферти чрез услуги на трети страни. Именно в този контекст Съдът се позовава на оптимизирането и рекламирането на предложенията за продажба като признак за контрол върху съдържанието.
73.      За сметка на това, когато проверява дали дейността на eBay попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, Съдът не отдава никакво значение на твърдението, че този електронен пазар определя различни категории продавачи в зависимост от техните търговски резултати(52).
74.      Следователно става ясно, че когато използва термина „оптимизиране“, Съдът има предвид дейностите, свързани с хостинг услуги, които пряко се намесват в съдържание, качено от потребители. Чрез съдействието, предоставяно на някои потребители, доставчикът на хостинг услуги неизбежно упражнява контрол върху съдържанието.
75.      С оглед на условията на договора, уреждащ YPP, както и на начина, по който те се договарят, изглежда, че на проверените партньори не се предлага подобно съдействие, което следва да бъде потвърдено от запитващата юрисдикция. На тях просто се предлагат, при равни условия, едни и същи
допълнителни функционалности на платформата за споделяне на видеоклипове(53), което не оказва пряко влияние върху съдържанието, което създават и качват на тази платформа.
76.      Така според мен определянето на различните категории създатели на съдържание само по себе си не е проблематично, при условие че в рамките на всяка категория не се предлага персонализирано третиране на конкретни създатели на съдържание. Осигурявайки такова третиране, доставчикът на услуги неизбежно взаимодейства със съдържание по начин, който излиза извън границите на обикновеното му съхраняване. Това на свой ред позволява на доставчика на услуги да контролира това съдържание.
77.      Ето защо е полезно да се направи разграничение между „техническо оптимизиране или оптимизиране на показването“ и „оптимизиране на съдържанието“, като само последното прави неприложим член 14, параграф 1 от Директива 2000/31(54).
78.      Според мен това разграничение произтича още от решение YouTube и Cyando. Както вече посочих по-горе, от това решение ясно следва, че индексирането на съдържание, създаването на функция за търсене и препоръчването на видеоклипове, базиращо се на профилите или предпочитания на потребителите, не са достатъчно основание да се изключи прилагането на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31(55).
79.      Според мен няма съществена разлика между характеристиките на дейността на YouTube, разгледани от Съда в решение YouTube и Cyando, и тези, разглеждани в настоящото производство. Следователно и двете трябва да са част от категорията „оптимизиране на показването“.
80.      Допълнителните функционалности, свързани с YPP, всъщност се явяват естествено развитие на услугите на информационното общество, предоставяни от платформа за споделяне на видеоклипове като YouTube(56). Те подобряват потребителското преживяване и по този начин увеличават броя на кликванията, което е присъщо за бизнес модела на всяка платформа за споделяне на видеоклипове. Ако това остане в рамките на оптимизирането на показването, дейността продължава да бъде посредническа. Увеличаването на броя на кликванията става проблематично само ако за тази цел платформата влияе върху самото съдържание.
81.      Това тълкуване е в съответствие с целите за насърчаване на иновациите(57) и за защита на свободата на изразяване на мнение и свободата на информация на потребителите(58), довели до приемането на режима на освобождаване от отговорност, предвиден в членове 12—15 от Директива
2000/31. Всъщност широкото тълкуване на критерия за оптимизиране като описаното в точка 70 от настоящото заключение вероятно би разколебало платформите да разработват нови начини за показване на съдържание, споделено от създателите на съдържание, което може да представлява интерес за потребителите(59).
82.      Освен това три контекстуални бележки сочат, че определено равнище на контрол върху съдържанието може да бъде практически неизбежно.
83.      Първо, съгласно член 12, параграф 3, член 13, параграф 2 и член 14, параграф 3 от Директива 2000/31 националните органи могат да изискват от доставчика на услуги да прекрати или предотврати нарушение(60). Това по необходимост предполага наличието на определено ниво на контрол върху съдържанието, без да се губи възможността за позоваване на освобождаването от отговорност(61).
84.      Второ, въпреки че се позовава на съображение 42 от Директива 2000/31, за да установи условията, при които доставчикът на хостинг услуги попада в приложното поле на член 14 от тази директива, Съдът, изглежда, приема, че тази услуга по своята същност изисква по-висока степен на контрол върху съдържанието(62) в сравнение с „обикновения пренос“ и „кеширането“(63).
85.      Трето, критерият за контрол върху съдържанието трябва да се прилага в светлината на това, което често се нарича „клаузата за добрия самарянин“, посочена от Съда в решение YouTube и Cyando(64) и понастоящем уредена в член 7 от Акта за цифровите услуги.
86.      Въпреки това, признавам, че както подчертава запитващата юрисдикция, нарастващата сложност на дейностите, извършвани от платформите за споделяне на видеоклипове, прави изключително трудно разграничаването на дейностите, които оказват влияние върху съдържанието, от тези, които не оказват влияние върху него(65).
87.      За да се подпомогне запитващата юрисдикция в тази задача, си струва да се разгледат няколко различни хипотези.
88.      Платформа за споделяне на видеоклипове може да помага на създатели на съдържание да достигнат до определен брой абонати, по-специално чрез предоставяне на статистически данни по въпроси, които представляват интерес за потребителите, като въз основа на тези предпочитания дава предложения кои видеоклипове да бъдат качени и дава съвети как да се формулира описанието на канала(66). Според мен това са ясни примери за „оптимизиране“, което води до контрол върху съдържание по смисъла на съдебната практика.
89.      Накрая, бих искал да се спра на друга характеристика на YPP. От акта за преюдициално запитване е видно, че проверяващите служители на Google могат да проверят канала на създателя на съдържание, по-специално като прегледат извадка от качените на него видеоклипове(67). С оглед на предложеното от мен тълкуване на критерия за „оптимизиране“, такива проверки сами по себе си не показват някакво влияние от страна на Google върху съдържанието, качено от проверените партньори. От значение е какво правят проверяващите след тези проверки, и по-специално, предлагат ли определени промени в съдържанието. Изискват ли някои видеоклипове да бъдат изтрити? Одобряват ли едни партньори за сметка на други в зависимост от съдържанието на техните канали? При утвърдителен отговор дейността на Google може да бъде изключена от приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31.
90.      В този контекст от информацията, с която разполага Съдът, е видно, че Google нито проверява, нито наблюдава съдържанието на видеоклиповете, преди да бъдат качени от потребителите. Явно Google проверява само видеоклипове, които вече са налични на канала на създателя(68). Съгласно критерия, определен в решение YouTube и Cyando(69), това предполага липса на контрол върху съдържанието.
91.      В заключение, Google, изглежда, не участва в оптимизиране на съдържанието, качено на неговата платформа за споделяне на видеоклипове в рамките на YPP, което обаче трябва да се провери от запитващата юрисдикция.
2)      По критерия „заплащане“
92.      В настоящото производство белгийското, италианското и португалското правителство по същество твърдят, че само по себе си обстоятелството, че Google поделя с проверените партньори приходите от реклама и от абонамент за техните канали, прави неприложим член 14, параграф 1 от Директива 2000/31. По същество ролята на Google не е неутрална, щом като поделя приходите със създателите на съдържание.
93.      Аз не съм на същото мнение.
94.      В самото начало припомням, че Съдът изрично постановява, че получаването на заплащане не изключва автоматично дейността на доставчик на хостинг услуги от приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31(70).
95.      За да се прецени дали в настоящото производство следва да се възприеме различен подход, предлагам да се разгледат условията, при които получават възнаграждение операторите, за които се отнасят съответно решения Google France, L’Oréal и др. и YouTube и Cyando. Моето мнение е, че явно няма съществена разлика между тези дела и настоящия случай.
96.      Що се отнася до системата на услугата по каталогизиране AdWords, рекламодателите дължат възнаграждение при всяко кликване върху рекламната връзка(71).
97.      Що се отнася до електронния пазар на eBay, безспорно е, че eBay получава възнаграждение, доколкото фактурира процент от сделките, осъществени въз основа на предложенията за продажба. Следователно поделянето на приходите с потребителите е неразделна част от бизнес модела на eBay.
98.      По делото, по което е постановено решение YouТube и Cyando, е безспорно, че YouTube извлича рекламни приходи от платформата си и позволява на създателите на съдържание, както и на притежателите на защитено с авторско право съдържание, да участват в тези приходи(72). Не се посочват приходите от абониране за канали(73).
99.      В случая на Cyando AG неговата платформа за съхраняване и споделяне на файлове предлага пространство за съхраняване, позволяващо на всички интернет потребители да качват безплатно онлайн файлове. За всеки качен файл Cyando генерира автоматично хипервръзка за изтегляне (download link), която позволява пряк достъп до съответния файл, и я съобщава автоматично на качилия файла потребител. Потребителите могат да споделят тези връзки за изтегляне в интернет, като по този начин позволят на други интернет потребители да получат достъп до файловете, съхранявани на платформата на Cyando. Изтеглянето (download) на файлове от платформата на Cyando е безплатно. Количеството и скоростта на изтеглянето обаче варират в зависимост от вида абонамент (платен или безплатен). Припомням, че в рамките на т.нар. „партньорска“ програма Cyando плаща на качилите файлове потребители възнаграждение в зависимост от броя на изтеглянията на тези файлове от други потребители(74).
100. Следователно обстоятелството, че дадена платформа споделя приходите си с някои от своите потребители не е някаква новост. Следва да се отбележи, че финансовият модел на платформата на Cyando наподобява разглежданата в настоящото производство YPP. Тази характеристика обаче не е довела Съда до заключението, че Cyando не попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31(75).
101. От това следва, че само по себе си поделянето на приходите със създателите на съдържание не може да изключи доставчик на хостинг услуги от приложното поле на тази разпоредба.
102. При това положение не може да се изключи възможността споделянето на успеха и ползите от хостваните от дадена платформа канали да я подтикнат да влияе върху съдържанието на тези канали. Запитващата юрисдикция следва да провери дали случаят е такъв, като се позове на обстоятелства като установените по-специално в точки 75—80 и 88—90 от настоящото заключение.
г)      Заключение
103. Припомням, че запитващата юрисдикция е обърнала вниманието на Съда върху следните характеристики на YPP: подписването на споразумение за търговско партньорство само с определени потребители; преглед на извадка от видеоклипове, качени от създателите на съдържание; допълнителните функционалности на платформата, които са на разположение само за проверените партньори; и поделяне на приходите.
104. С оглед на разгледаните в настоящия раздел критерии ми се струва, че нито една от тези характеристики не позволява на Google да контролира съдържанието, качено онлайн от създателите на съдържание в YouTube по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31.
3.      Член 14, параграф 2 от Директива 2000/31
105. Този извод не се поставя под въпрос от член 14, параграф 2 от Директива 2000/31, съгласно който „[п]араграф 1 не се прилага в случаите, когато получателят на услугата действа въз основа на получено пълномощие или под контрола на доставчика“.
106. Според обясненията, предоставени от Комисията в хода на законодателния процес, „пълномощието и контролът на доставчика се отнасят до договорните отношения“(76).
107. Според мен обаче самото съществуване на договорно отношение между доставчик на услуги и потребител е явно недостатъчно, за да направи неприложим член 14, параграф 1 от Директива 2000/31. За да се определи дали потребителят действа въз основа на пълномощие или под контрола на доставчика, следва да се разгледат специфичните условия на договора.
108. По-специално следва да се определи дали по силата на този договор е установено индивидуално отношение между доставчика на услуги и всеки от неговите потребители.
109. Такъв, изглежда, е случаят, „например когато доставчикът на онлайн платформа, позволяваща на потребителите да сключват договори от разстояние с търговци, определя цената на стоките или услугите, предлагани от търговеца“. В тази хипотеза „би могло да се счита, че търговецът действа под ръководството или контрола на тази онлайн платформа“ (съображение 23 от Акта за цифровите услуги).
110. За разлика от това, както посочих в точка 75 от настоящото заключение, изглежда, че случаят не е такъв, що се отнася до споразумението за партньорство, подписано между Google и всичките му проверени партньори.
4.      По член 14, параграф 1, букви а) и б) от Директива 2000/31
111. Ако се установи, че дейността на Google попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, то ще бъде освободено от отговорност само ако отговаря на едно от двете условия, посочени в букви а) и б) от този член.
112. Дали едно от тези условия е изпълнено в даден случай зависи изцяло от фактите. Следователно това е въпрос от компетентността на националните юрисдикции, без да се засягат дадените от Съда насоки за тълкуване.
113. Що се отнася до условието, предвидено в член 14, параграф 1, буква а) от Директива 2000/31, Съдът по-специално уточнява, че не може да се счита, че то не е неизпълнено само поради обстоятелството че този оператор по принцип съзнава факта, че платформата му се използва и за споделяне на незаконно съдържание. Така Съдът стига до извода, че „[действителните] сведения за незаконна дейност или информация“ се отнасят до конкретни незаконни дейности и информации(77).
114. Според мен при преценката дали Google действително има сведения за конкретна незаконна информация запитващата юрисдикция следва да обърне специално внимание на проверките, извършени от служителите на Google. Всъщност в решение L’Oréal и др. Съдът констатира, че доставчикът може да има сведения за незаконния характер на съдържанието, по-специално чрез осъществен по негова собствена инициатива преглед(78). Освен това отбелязвам, че по делото, по което е постановено решение YouTube и Cyando и по което не се разглеждат такива проверки, Google, изглежда, е имало само абстрактни познания за незаконното предоставяне на разположение на защитено съдържание върху платформата му.
115. Сред релевантните обстоятелства при извършването на такава преценка е видът на въпросното незаконно съдържание. В това отношение отбелязвам, че делото, по което е постановено решение YouTube и Cyando, се отнася до съдържание, което нарушава права върху интелектуална собственост. Настоящото дело обаче се отнася до съдържание, включващо реклама на хазартни игри, което е забранено от италианското право. Като се има предвид този конкретен вид незаконно съдържание, следва също така да се прецени дали Google узнава за това конкретно незаконно съдържание, като разглежда по-специално темата на канала, най-новите и най-гледаните видеоклипове. В това отношение фактът, че въпросният канал е изцяло посветен на хазартните игри, както подчертава италианското правителство в съдебното заседание, може да показва, че чрез извършените от неговите служители прегледи Google е получило сведения за конкретно незаконно съдържание. Това важи в още по-голяма степен, тъй като Google е изготвило подробни насоки за потребителите относно хазартните игри и съдържанието, рекламиращо такива игри. Тези насоки съдържат специфични за отделните държави препоръки, включително за Италия(79). Накрая, може да е уместно да се установи дали в настоящия случай действително разгледаните от проверяващите лица видеоклипове дават възможност на Google да придобие конкретни сведения за незаконното съдържание.
116. Ако запитващата юрисдикция стигне до извода, че чрез извършените от неговите служители прегледи Google е получило действителни сведения за конкретно незаконно съдържание, условието, предвидено в член 14, параграф 1, буква б) от Директива 2000/31, също няма да бъде изпълнено. Всъщност, ако случаят е такъв, веднага щом се е запознало с незаконното съдържание (при извършването на тези прегледи), Google не е „[действало] експедитивно за премахването или блокирането на достъпа до съответната информация“.
117. Ето защо предлагам на втория въпрос да се отговори, че дейността на доставчик на хостинг услуги, състояща се в съхраняване на съдържание на трети страни, с които той е сключил споразумение за търговско партньорство, попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, стига точните условия, при които е договорено споразумението, и неговите клаузи да не позволяват на доставчика на хостинг услуги да познава или да контролира съдържанието, съхранявано на платформата му. Условията по букви а) и б) от тази разпоредба
не може да са налице, ако чрез проверките, извършени от неговите служители, такъв доставчик на хостинг услуги придобие действителни сведения за конкретно незаконно съдържание, като това следва да се установи от запитващата юрисдикция.
V.      Заключение
118. С оглед на изложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия), по следния начин:
„1)      Член 1, параграф 5, буква г) от Директива
2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия)
трябва да се тълкуват в смисъл, че дейността на доставчик на хостинг услуги, която се състои в съхраняване на видеоклипове, съдържащи реклама на хазартни игри, попада в приложното поле на тази директива.
2)      Дейността на доставчик на хостинг услуги, състояща се в съхраняване на съдържание на трети страни, с които той е сключил споразумение за търговско партньорство, попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, стига точните условия, при които е договорено споразумението, и неговите клаузи да не позволяват на доставчика на хостинг услуги да познава или да контролира съдържанието, съхранявано на платформата му. Условията по букви а) и б) от тази разпоредба не може да са налице, ако чрез проверките, извършени от неговите служители, такъв доставчик на хостинг услуги придобие действителни сведения за конкретно незаконно съдържание, като това следва да се установи от запитващата юрисдикция“.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257)
3      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, 1995 г., стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10).
4      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (ОВ L 24, 1998 г., стр. 1).
5      Вж. следната интернет страница: https://support.google.com/youtube/answer/72851?hl=en-GB&co=GENIE.Platform%3DAndroid&sjid= 14318423154464006262-EU.
6      Вж. следната интернет страница: https://support.google.com/youtube/answer/2802032.
7      Вж. следната интернет страница: https://support.google.com/youtube/answer/72851?hl=en-GB&co=GENIE.Platform%3DAndroid&sjid= 14318423154464006262-EU.
8      В това отношение на интернет страницата си, озаглавена „Правила за възможността за приходи от канали в YouTube“ (https://support.google.com/youtube/answer/1311392?hl=en-GB&ref_topic= 9153642&sjid= 14318423154464006262-EU), Google уточнява, че„[т]ези правила важат за всички, които участват в Партньорската програма на YouTube или искат да кандидатстват за нея“; вж. също тук: https://support.google.com/youtube/answer/72851?hl=en-GB&co=GENIE.Platform%3DAndroid&sjid= 14318423154464006262-EU.
9      Вж. следната интернет страница: https://support.google.com/youtube/answer/1311392?hl=en-GB&ref_topic= 9153642&sjid= 14318423154464006262-EU.
10      Решение от 16 март 1978 г., Oehlschläger (104/77, EU:C:1978:69, т. 4). Вж. още решение от 1 август 2025 г., T. и др. (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 и C‑493/23, EU:C:2025:592, т. 121).
11      Решения от 9 ноември 2023 г., Google Ireland и др.  (C‑376/22, EU:C:2023:835, т. 42), и от 30 май 2024 г., Airbnb Ireland и Amazon Services Europe (C‑662/22 и C‑667/22, EU:C:2024:432, т. 55). Вж. също Crabit, E.
La directive sur le commerce électronique: le projet“Méditerranée. —
Revuedudroit de l’Unioneuropéenne, vol. 4, Bruylant, Bruxelles, 2000, p. 749–833, p. 759.
12      Вж. в това отношение заключението ми по съединени дела WebGroup Czech Republic и др.
(C‑188/24 и C‑190/24, EU:C:2025:709, т. 54 и 55).
13      По отношение на понятието „данъчна област“ вж. решение от 27 април 2022 г., Airbnb Ireland (C‑674/20, EU:C:2022:303, т. 29 и цитираната съдебна практика). Член 2, параграф 2 от Директива
2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, 2006 г., стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) също изброява някои „дейности“, за които тази директива не се прилага. Вж. в това отношение решение от 15 октомври 2015 г., Grupo Itevelesa и др. (C‑168/14, EU:C:2015:685, т. 45).
14      Изглежда, че Съдът използва като взаимозаменяеми изразите „игри на късмета“, „хазартни игри“ и „залагания и игри“. Вж. в това отношение решение от 8 септември 2010 г., Stoß и др. (C‑316/07, C‑358/07—C‑360/07, C‑409/07 и C‑410/07, наричано по-нататък „решение Stoß и др.“, EU:C:2010:504, т. 77, 79, 80 и 82). За улеснение ще приложа същия подход.
15      Член 14, параграф 1 от Директива 2000/31 и член 3, буква ж), подточка iii) от Регламент (ЕС) 2022/2065 на Европейския парламент и на Съвета от 19 октомври 2022 година относно единния пазар на цифрови услуги и за изменение на Директива 2000/31 (Акт за цифровите услуги) (ОВ L 277, 2022 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Актът за цифровите услуги“).
16      Предложение за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно някои прави аспекти на електронната търговия на вътрешния пазар (COM(1998) 586 final), стр. 32.
17      Член 2, параграф 2, буква з) от Директива 2006/123 предвижда еквивалентно изключване на хазартните дейности от приложното ѝ поле. В този контекст съображение 25 от посочената директива гласи, че „[х]азартът, включително лотарията и транзакциите при залагания, следва да бъдат изключени от обхвата на настоящата директива, с оглед специфичния характер на тези дейности, които предполагат прилагането от страна на държавите членки на политики, свързани с обществената политика и защитата на потребителите“. Вж. в това отношение заключението ми по дело AUTOTECHNICA FLEET SERVICES (C‑278/22, EU:C:2023:401, т. 38, бележка под линия 11).
18      Припомням, че дейностите, изброени в член 1, параграф 5, буква г), са изключени от приложното поле на Директива 2000/31 в нейната цялост, включително принципа на страната на произход по член 3 и глави
II и III от тази директива. Както обаче става ясно от предложението за тази директива (вж. т. 30 от настоящото заключение), основната цел на това изключване е да се запази правото на преценка на държавите членки по местоназначение по отношение на дейности, за които не съществува взаимно признаване, като например хазарта.
19      Решение от 2 март 2023 г., Recreatieprojecten Zeeland и др. (C‑695/21, EU:C:2023:144, т. 14 и цитираната съдебна практика). Вж. също решение Stoß и др. (т. 76 и цитираната съдебна практика).
20      Решение Stoß и др. (т. 101 и цитираната съдебна практика). Що се отнася до забраните за реклама на хазартни игри, които държавите членки налагат на игралните заведения, вж. решение от 2 март 2023 г.,
Recreatieprojecten Zeeland и др. (C‑695/21, EU:C:2023:144).
21      Вж. в това отношение решение от 1 октомври 2020 г., A (Реклама и продажба на лекарствени продукти онлайн) (C‑649/18, EU:C:2020:764, т. 53 и 59).
22      Работен документ на службите на Комисията — „Online gambling in the Internal Market —
Accompanying the document —
Communication from the Commission to the European Parliament, the Council, the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions —
Towards a comprehensive framework for online gambling“ („Хазартни игри онлайн на вътрешния пазар, придружаващ Съобщение на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите за цялостна нормативна уредба в областта на хазартните игри онлайн“) (SWD (2012) 345 final), стр. 17.
23      Признавам, че в становището си Комисията имплицитно твърди, че понятието „хостинг“ по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31 предполага липсата на контрол върху съхраняваното съдържание. Според мен обаче това изискване е релевантно само за да се определи дали се прилага предвиденото в тази разпоредба освобождаване от отговорност.
24      Вж. в това отношение решения от 12 юли 2011 г., L’Oréal и др. (C‑324/09, наричано по-нататък „решение L’Oréal и др.“, EU:C:2011:474, т. 118 и 119), и от 22 юни 2021 г., YouTube и Cyando (C‑682/18 и C‑683/18, наричано по-нататък „решение YouTube и Cyando“, EU:C:2021:503, т. 109 и 110). Вж. още заключенията ми по дело Russmedia Digital и Inform Media Press (C‑492/23, EU:C:2025:68, т. 53) и по съединени дела WebGroup Czech Republic и др.  (C‑188/24 и C‑190/24, EU:C:2025:709, т. 236).
25      Изглежда безспорно, че тези две условия са изпълнени в настоящия случай. Вж. в този смисъл решение YouTube и Cyando (т. 103 и 104) и решение от 26 април 2022 г., Полша/Парламент и Съвет (C‑401/19, EU:C:2022:297, т. 28).
26      Вж. в това отношение Wilman, F.
The Responsibility of Online Intermediaries for Illegal User Content in the EU and the US. Edward Elgar Publishing, 2020, p. 35,
Wilman, F., Kalėda and S., Loewenthal, P-J. The EU Digital Services Act. Oxford University Press, 2024, p. 52, 53 (коментар на членове 4—6 от Акта за цифровите услуги; в това отношение вж. т. 36 от настоящото заключение). В този ред на мисли вж. също заключението на генерален адвокат Saugmandsgaard Øe по съединени дела YouTube и Cyando (C‑682/18 и C‑683/18, наричано по-нататък „заключението на генерален адвокат Saugmandsgaard Øe по дело YouTube и Cyando“, EU:C:2020:586, т. 141 и 148).
27      Вж. Wilman, F., Kalėda, S., Loewenthal, P-J., footnote 26, op. cit., p. 52.
28      По-конкретно за разграничаването на двата етапа вж. Wilman, F., footnote 26, op. cit., p. 35. Вж. също Van Eecke, P. Online service providers and liability: A llea for a balanced approach. —
Common Market Law Review, Vol. 48, 2011, pp. 1455—1502, at p. 1472, който прави разграничение между „общи познания“ и „конкретни познания“. За по-голяма яснота, когато разглеждам в настоящото заключение въпроса дали Google попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива
2000/31, ще говоря основно за „контрол върху съдържанието“.
29      Вж. точка 113 от настоящото заключение. В това отношение припомням, че член 14 от Директива 2000/31 се отнася до всякакъв вид отговорност, включително наказателна.
30      Вторият преюдициален въпрос, изглежда, се отнася само до приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, тоест, до посредническата ролята на доставчика на хостинг услуги (първи етап от анализа). Въпреки това, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, ще разгледам и въпроса дали може да е налице някое от двете условия, посочени в букви а) и б) от тази разпоредба (втори етап от анализа).
31      Вж. решение от 23 март 2010 г., Google France и Google (C‑236/08—C‑238/08, наричано по-нататък „решение Google France“, EU:C:2010:159, т. 112), и решение L’Oréal и др. (т. 112).
32      Вж. решения Google France (т. 113) и YouTube и Cyando (т. 105).
33      Вж. решение от 11 септември 2014 г., Papasavvas (C‑291/13, EU:C:2014:2209, т. 41). Вж. също решение YouTube и Cyando (т. 106 и цитираната съдебна практика).
34      Заключение на генерален адвокат Jääskinen по дело L’Oréal и др. (C‑324/09, EU:C:2010:757, т. 138—141).
35      Вж. по-специално Wilman, F., бележка под линия 26, цит. съч., стр. 30.
36      Вж. решение L’Oréal и др. (т. 113).
37      Вж. решение YouTube и Cyando (т. 105).
38      Заключение на генерален адвокат Jääskinen по дело L’Oréal и др. (C‑324/09, EU:C:2010:757, т. 146).
39      Вж. в това отношение Kuczerawy, A.
Active vs. passive hosting in the EU intermediary liability regime: time for a change? — KU Leuven Centre for IT & IP Law (blog), 2018 и Riordan, J. The Liability of Internet Intermediaries. Oxford: Oxford University Press, 2016, p. 404.
40      Вж. решение Google France (т. 23). Естествените резултати са по същество тези, които се визуализират в търсачката в низходящ ред на съответствие, когато интернет потребител прави проучване, изхождайки от една или няколко думи (вж. т. 22).
41      Вж. решение Google France (т. 118).
42      Вж. решение L’Oréal и др. (т. 28, 29 и 31). Относно използването от eBay на услугата AdWords на Google за популяризиране на продаваните на неговия уебсайт продукти вж. също точки 39, 84 и 85 от това решение.
43      Вж. решение L’Oréal и др. (т. 116).
44      Вж. решение YouTube и Cyando (т. 19)
45      Вж. решение YouТube и Cyando (т. 92 и 109).
46      Вж. решение L’Oréal и др. (т. 115). Що се отнася до заплащането, вж. също решение Google France (т. 116).
47      Вж. решение YouTube и Cyando (т. 109).
48      Вж. решение YouTube и Cyando (т. 114).
49      Вж. заключението ми по дело Russmedia Digital и Inform Media Press (C‑492/23, EU:C:2025:68, т. 53).
50      Вж. точка 17 от настоящото заключение.
51      Вж. точки 158 и 159 от настоящото заключение.
52      Вж. в това отношение заключението на генерален адвокат Jääskinen по дело L’Oréal и др.  (C‑324/09, EU:C:2010:757, т. 26).
53      В това отношение според Google има около три милиона проверени партньори.
54      Заключение на генерален адвокат Saugmandsgaard Øe по дело YouTube и Cyando (т. 160 и 162). Вж. също Riordan, J., бележка под линия 39, цит. съч., стр. 409.
55      Вж. точка 66 от настоящото заключение. Вж. също заключението на генерален адвокат Saugmandsgaard Øe по дело YouTube и Cyando (т. 157).
56      Вж. в това отношение съображение 40 от Директива 2000/31.
57      Предложение за директива (COM(1998) 586, final), бележка под линия 16, цит. съч., стр. 4. Вж. също Доклад на Комисията до Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет, Първи доклад относно прилагането на Директива 2000/31 (COM(2003) 702), стр. 13).
58      Вж. съображения 9 и 46 от Директива 2000/31. Вж. също решение YouTube и Cyando (т. 113).
59      Вж. съображение 16 от Акта за цифровите услуги. Вж. също Wilman, F., Kalėda, S. and Loewenthal, P‑J., бележка под линия 26, цит. съч., стр. 72 и Husovec, M., Injunctions against Intermediaries in the European Union. Cambridge University Press, 2017, p. 55.
60      Във връзка с член 14, параграф 3 от Директива 2000/31 вж. решение YouTube и Cyando (т. 131).
61      Вж. в това отношение Stalla-Bourdillon, S. and Thorburn, R. The scandal of intermediary: acknowledging the both/and dispensation for regulating hybrid actors —
In: Petkova, B. and Ojanen, T. (Еds.). Fundamental Rights Protection Online: the Future Regulation of Intermediaries. Edward Elgar, 2019, p. 157.
62      Вж. решение Google France (т. 26 и 115), в което изобщо не се обръща внимание на факта, че що се отнася до услугата по каталогизиране AdWords, редът, в който се визуализират рекламните връзки се определя по-специално в зависимост от максималната цена за клик и качеството на съобщението, така както е оценено от Google.
63      Съображение 43 от Директива 2000/31; вж. решение от 15 септември 2016 г., Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, т. 60—63) и Van Eecke, P., бележка под линия 28, цит. съч., стр. 1463.
64      Вж. точка 65 от настоящото заключение.
65      Вж. в това отношение
Stalla-Bourdillon, S. and Thorburn, R., бележка под линия 61, цит. съч., стр. 149.
66      Вж. в това отношение точка 59 от настоящото заключение, която препраща към решение Google France (т. 118). Вж. също Van Eecke, P., бележка под линия 28, цит. съч., стр. 1472.
67      Вж. точка 17 от настоящото заключение.
68      В това отношение вж. заключението ми по дело Russmedia Digital и Inform Media Press (C‑492/23, EU:C:2025:68, т. 60).
69      Вж. точка 63 от настоящото заключение.
70      Вж. решения Google France (т. 116) и L’Oréal и др. (т. 115).
71      Вж. решение Google France (т. 25).
72      Вж. решение YouTube и Cyando (т. 96).
73      Заключение на генерален адвокат Saugmandsgaard Øe по дело YouTube и Cyando (т. 142).
74      Вж. решение YouTube и Cyando (т. 41—43). Вж. също заключението на генерален адвокат Saugmandsgaard Øe по дело YouTube и Cyando (т. 31).
75      Вж. в това отношение решение YouTube и Cyando (т. 109).
76      Вж. Outcome of proceedings of the Working Party on Economic Questions (Information Society services) on 15—25 February 1999, документ на Съвета 6251/99 (1999), стр. 4.
77      Вж. решение Youtube и Cyando (т. 111 и 112).
78      Вж. точка 122 от това решение.
79      Вж. следната интернет страница: https://support.google.com/adspolicy/answer/15132179?hl=en-GB&sjid= 5810413720643412243-EU.