62017CC0660
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
NILSA WAHLA
od 24. siječnja 2019. (
1
)
Predmet C‑660/17 P
RF
protiv
Europske komisije
„Žalba – Nepoštovanje roka za podnošenje tužbe pred Općim sudom – Odgovor na tužbu – Neuobičajeno kašnjenje poštanske dostave – Članak 45. Statuta Suda Europske unije – Postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile – Kriteriji ocjene”
1.
Radi osiguranja jednakosti oružja pred sudovima postupovni rokovi su u načelu obvezujuće prirode. Međutim, kao i u većini domaćih pravnih poredaka, nepoštovanje tih rokova ne vodi uvijek do prekluzije pokretanja postupaka pred sudovima Unije. Konkretno, u skladu s člankom 45. drugim stavkom Statuta Suda Europske unije, „istek roka nema štetan utjecaj na prava zainteresirane stranke ako ona dokaže postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile”.
2.
RF‑ova tužba za poništenje je pobijanim rješenjem (
2
) proglašena očito nedopuštenom jer je podnesena izvan roka. Opći sud je smatrao da RF nije uspio dokazati postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile kako bi opravdao nepoštovanje relevantnog roka za podnošenje potpisanog izvornika tužbe tajništvu Općeg suda. Osobito je smatrao da znatno kašnjenje koje su uzrokovali unutarnji tehnički problemi pružatelja poštanskih usluga u pitanju ne predstavlja nepredvidivu okolnost ili višu silu.
3.
Ova žalba koju je podnio RF omogućuje Sudu da pruži smjernice o tome kako treba tumačiti članak 45. Statuta Suda Europske unije. Stoga Sudu daje dobrodošlu priliku da pojasni svoju sudsku praksu o značenju pojma nepredvidivih okolnosti, konceptualno bliskog višoj sili.
I. Pravni okvir
A.
Statut Suda Europske unije
4.
Članak 45. Statuta Suda Europske unije, koji se nalazi u njegovoj glavi III., predviđa:
„Poslovnikom se utvrđuju rokovi, koji uzimaju u obzir udaljenosti.
Istek roka nema štetan utjecaj na prava zainteresirane stranke ako ona dokaže postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile.”
5.
Članak 53. Statuta Suda Europske unije glasi:
„Postupak pred Općim sudom uređen je glavom III.
U poslovniku Općeg suda se, u mjeri u kojoj je to potrebno, utvrđuju daljnje i detaljnije odredbe u pogledu tog postupka. […]”
B.
Poslovnik Općeg suda
6.
Glava III. Poslovnika Općeg suda (
3
) odnosi se na izravne tužbe. Poglavlje 1. odjeljak 4. te glave utvrđuje pravila o rokovima.
7.
Članak 58. glasi:
„1.   Postupovni rokovi predviđeni Ugovorima, Statutom i ovim Poslovnikom računaju se na sljedeći način:
[…]
(b)
rok izražen u tjednima, mjesecima ili godinama završava istekom dana koji, u zadnjem tjednu, zadnjem mjesecu ili zadnjoj godini, nosi jednak naziv ili jednak broj kao i dan kad je nastupio događaj ili je poduzeta radnja od koje se računa početak roka. Ako se, kod roka izraženog u mjesecima ili godinama, dan kada bi rok trebao isteći ne pojavljuje u zadnjem mjesecu, rok završava istekom posljednjeg dana tog mjeseca;
[…]”
8.
Članak 60. tog istog odjeljka odnosi se na produljenje takvih rokova zbog udaljenosti. Propisuje da se „postupovni […] rokovi produljuju zbog udaljenosti za deset dana.”
9.
Poglavlje 2. glave III. odnosi se na postupovne akte. Člankom 72. propisuje se:
„1.   Postupovni akt podnosi se tajništvu u papirnatoj verziji, kad je primjenjivo nakon upućivanja jednog primjerka izvornika tog akta telefaksom u skladu s člankom 73. stavkom 3. ili na način predviđen odlukom Općeg suda donesenom na temelju članka 74.
2.   Na svakom postupovnom aktu navodi se datum. U pogledu postupovnih rokova, uzima se u obzir jedino dan i sat u Velikom Vojvodstvu Luksemburg u trenutku podnošenja tajništvu.
[…]”
10.
Članak 73. navedenog poslovnika određuje:
„[…]
2.   Taj akt, kao i svi prilozi koji su u njemu navedeni, predaje se zajedno s tri primjerka za Opći sud i onoliko primjeraka koliko ima stranaka u postupku. Te primjerke ovjerava stranka koja ih podnosi.
3.   Iznimno od članka 72. stavka 2. druge rečenice, dan i sat kad je u tajništvu putem telefaksa zaprimljena cjelovita preslika potpisanog izvornika postupovnog akta […] uzimaju se u obzir u svrhu računanja postupovnih rokova pod uvjetom da je potpisani izvornik akta […] podnesen tajništvu najkasnije deset dana kasnije. Članak 60. ne primjenjuje se na taj rok od deset dana.”
C.
Druga relevantna pravila
11.
Praktičnim pravilima za provedbu Poslovnika Općeg suda (Praktična pravila Općeg suda) (
4
) je, među ostalim, o podnošenju postupovnih akata propisano:
„79. Dan podnošenja postupovnog akta telefaksom uzima se u obzir za potrebe poštovanja rokova samo ako je izvornik s vlastoručnim potpisom zastupnika koji je poslan telefaksom podnesen tajništvu najkasnije deset dana nakon toga, kako to predviđa članak 73. stavak 3. Poslovnika.
80. Izvorni dokument s vlastoručnim potpisom zastupnika mora se otpraviti bez odgode, odmah nakon njegova slanja telefaksom, bez ispravaka ili izmjena, čak i ako su manje.
81. U slučaju odstupanja između izvornog dokumenta s vlastoručnim potpisom zastupnika i primjerka koji je prethodno zaprimilo tajništvo telefaksom, dan primitka koji se uzima u obzir jest dan podnošenja tog izvornog potpisanog dokumenta.”
12.
Praktične upute za stranke koje se odnose na predmete pred Sudom („Praktične upute Suda”) (
5
) u pogledu podnošenja i prosljeđivanja postupovnih akata, među ostalim, propisuju:
„42. […] postupovni se akt može također poslati putem pošte […] u skladu s člankom 57. stavkom 7. Poslovnika, u pogledu postupovnih rokova u obzir uzimaju samo dan i sat podnošenja izvornika tajništvu. Kako bi se izbjegla prekluzija, preporučuje se predmetno podnošenje izvršiti preporučenom poštom ili brzom dostavom nekoliko dana prije isteka roka određenog za podnošenje akta.
43. […] Podnošenje [preslike potpisanog] akta [putem telefaksa ili elektroničke pošte] smatrat će se izvršenim u propisanom roku pod uvjetom da potpisani izvornik akta […] stigne u tajništvo najkasnije deset dana nakon slanja [preslike]. Izvornik stoga treba poslati bez odgađanja, odmah nakon slanja primjerka, ne vršeći u njemu ispravke ili izmjene, čak ni one manjeg značaja. U slučaju nepodudaranja između potpisanog izvornika i ranije upućenog primjerka, u obzir se uzima samo datum podnošenja potpisanog izvornika.”
II. Okolnosti spora i pobijano rješenje
13.
RF je 18. studenoga 2016. telefaksom Općem sudu uputio tužbu za poništenje Odluke Komisije C (2016) 5925 final od 15. rujna 2016. o odbijanju pritužbe u predmetu COMP AT.40251 – Željeznički prijevoz, otpremanje robe (u daljnjem tekstu: predmetna odluka). Potpisani izvornik stigao je na taj sud 5. prosinca 2016., 17 dana nakon upućivanja preslike tužbe telefaksom.
14.
U pogledu primjenjivog postupovnog roka Opći sud je utvrdio sljedeće: (1) 19. rujna 2016. RF je obaviješten o predmetnoj odluci; (2) u skladu s člankom 263. šestim stavkom UFEU‑a, tužba za poništenje mora se podnijeti u roku od dva mjeseca od obavješćivanja; (3) na temelju zajedničke primjene članka 58. stavka 1. i članka 60. Poslovnika Općeg suda, rok za podnošenje tužbe istekao je 29. studenoga 2016. u ponoć; (4) u skladu s člankom 73. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda, preslika upućena telefaksom prije isteka toga roka nije se mogla uzeti u obzir u svrhu računanja datuma na koji je tužba podnesena s obzirom na to da potpisani izvornik nije stigao u tajništvo Općeg suda unutar deset dana nakon upućivanja preslike, kao što je određeno tom odredbom i (5) tužba je posljedično podnesena nakon isteka roka (
6
).
15.
Iz pobijanog rješenja također se može vidjeti da je potpisani izvornik poslan poštom istog dana kad je tužba telefaksom upućena Općem sudu. Međutim, RF tvrdi da je vrijeme (17 dana) koje je Poczta Polska, glavni poštanski operator u Poljskoj, iskoristila za dostavu pošiljke s potpisanim izvornikom prekoračilo uobičajeno trajanje dostave. Budući da su zakašnjelu dostavu uzrokovali unutarnji tehnički problemi u Poczti Polskoj, RF je tvrdio da je postupio s pažnjom koja se od njega razumno mogla očekivati. Osobito je smatrao da je izvornik podnesen nakon isteka roka zbog nepredvidivih okolnosti ili više sile u smislu članka 45. Statuta Suda Europske unije i da, posljedično, ne postoji prekluzija u pogledu tužbe (
7
).
16.
Kao prvo, u odnosu na pitanje jesu li okolnosti na koje se RF oslanjao bile dovoljne za utvrđivanje postojanja nepredvidivih okolnosti ili više sile, Opći sud je najprije podsjetio da su rokovi za pokretanje postupaka obvezujuće prirode; kao drugo, da se na nepredvidive okolnosti ili višu silu može osloniti samo u iznimnim okolnostima i, kao treće, da u skladu sa sudskom praksom Suda tužitelj mora brižljivo nadzirati odvijanje započetog postupka, a posebice postupati s dužnom pažnjom kako bi poštovao predviđene rokove (
8
).
17.
Opći je sud potom naveo da se tužitelj ne može oslanjati ni na nepredvidive okolnosti ni na višu silu u okolnostima u kojima bi pažljiva i razborita osoba mogla izbjeći istek propisanog roka za podnošenje tužbe. Opći sud je također smatrao da se samo događaj koji nije moguće izbjeći i stoga predstavlja odlučujući razlog za prekluziju može smatrati nepredvidivom okolnošću ili višom silom (
9
).
18.
Štoviše, prema mišljenju Općeg suda, iz članka 73. stavka 3. Poslovnika ne može se zaključiti da poštanska dostava koja prelazi 10 dana navedena u toj odredbi automatski predstavlja nepredvidivu okolnost ili višu silu (
10
). U vezi s tim, pozvao se na rješenje Suda u predmetu Faktor B. i W. Gęsina (
11
), predmetu koji je činjenično nedvojbeno sličan ovom slučaju. U njemu je Sud rješenjem potvrdio ocjenu Općeg suda da žalitelj nije dokazao postojanje nepredvidive okolnosti ili više sile (
12
).
19.
U drugom je koraku Opći sud ocijenio je li RF dokazao postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile.
20.
Točnije, Opći je sud ispitao je li kašnjenje poštanske dostave predstavljalo odlučujući razlog zbog kojeg je RF tužbu podnio nakon isteka roka te je li to bio događaj koji RF nije mogao izbjeći. U svjetlu, s jedne strane, objašnjenja koja je dao RF i, s druge strane, njegove obveze obraćanja osobite pozornosti na tijek dostave, Opći je sud zaključio da RF nije dokazao postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile. Osobito je primijetio da RF nije pružio objašnjenje o mjerama koje je poduzeo nakon što je pošiljku koja je sadržavala izvornik povjerio pružatelju poštanske usluge radi dostave (
13
).
21.
Tako je Opći sud proglasio tužbu za poništenje očito nedopuštenom.
III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
22.
Svojom žalbom RF od Suda traži da:
–
ukine pobijano rješenje te predmet vrati Općem sudu kako bi taj sud mogao ispitati tužbu i donijeti odluku o meritumu, protiv koje se može podnijeti žalba;
–
podredno – ako Sud smatra da su ispunjeni uvjeti za donošenje konačne odluke u predmetu – ukine pobijano rješenje i u cijelosti prihvati zahtjeve podnesene u prvostupanjskom postupku;
–
Europskoj komisiji naloži snošenje troškova postupka.
23.
Komisija od Suda zahtijeva da odbije žalbu i da RF‑u naloži snošenje troškova.
24.
U skladu s člankom 76. stavkom 2. Poslovnika Suda, Sud je odlučio ne održati raspravu.
IV. Analiza
25.
RF iznosi četiri žalbena razloga u prilog svojoj žalbi. Prvim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud pogrešno protumačio članak 45. Statuta Suda Europske unije, u vezi s njegovim člankom 53. Drugim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud povrijedio članak 126. Poslovnika Općeg suda (
14
) jer je RF‑ovu tužbu proglasio očito nedopuštenom. Trećim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud pogriješio zaključivši da RF nije dokazao postojanje nepredvidivih okolnosti u smislu članka 45. Statuta Suda Europske unije. Naposljetku, četvrtim žalbenim razlogom RF tvrdi da je pobijano rješenje zahvaćeno povredom članka 1., članka 6. stavka 1. i članka 14. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (u daljnjem tekstu: EKLJP).
26.
Komisija tvrdi da žalbene razloge koje je iznio RF treba odbiti kao djelomično neosnovane (prvi i drugi žalbeni razlog) i djelomično nedopuštene (treći i četvrti žalbeni razlog).
A.
Ocjena
1. Prvi i drugi žalbeni razlog
27.
Prvim i drugim žalbenim razlogom, koji su usko povezani, RF u biti ističe da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je odbio njegovu tužbu na temelju članka 126. Poslovnika Općeg suda kao očito nedopuštenu (drugi žalbeni razlog). Ta pogreška proizlazi iz pogrešnog tumačenja članka 45. Statuta Suda Europske unije (prvi žalbeni razlog). Konkretnije, tvrdi da je Opći sud pogriješio jer je pomiješao pojmove „viša sila” i „nepredvidive okolnosti”. U tom pogledu RF tvrdi da pobijano rješenje stvara zabunu u odnosu na jasno razlikovanje koje su autori Statuta Suda Europske unije utvrdili između pojmova „nepredvidive okolnosti” i „viša sila”. Štoviše, RF tvrdi da je tumačenje Općeg suda članka 45. Statuta Suda Europske unije diskriminacijsko jer stavlja one koji borave dalje od Suda u nepovoljan položaj.
28.
Komisija se s tim ne slaže. Tvrdi da je Opći sud slijedio ustaljenu sudsku praksu koja ne pravi razliku između „izvanrednih okolnosti” i „više sile”. Štoviše, smatra da je strogo tumačenje članka 45. Statuta Suda Europske unije, prema kojem problem koji se dogodi tijekom poštanske dostave ne može sam po sebi predstavljati izvanrednu okolnost ili višu silu, neutralno te da ne utječe negativno na one čija je zemljopisna udaljenost od Suda veća.
a) Ocjena „nepredvidivih okolnosti ili više sile” u skladu s člankom 45. Statuta Suda Europske unije: dva pojma, ali jedan test
29.
Argumenti obiju stranaka imaju osnove.
30.
Kao što je to Komisija ispravno istaknula, sudska praksa Suda o mogućnosti izuzeća od prekluzije na temelju članka 45. Statuta Suda Europske unije ne pravi jasnu razliku između pojmova nepredvidive okolnosti i viša sila. U sudskoj su praksi ti pojmovi često objedinjeni i ispituju se u skladu s istovjetnim kriterijima bez dodatnih objašnjenja u pogledu mogućih razlika između njih.
31.
Korijeni sudske prakse Suda o izuzećima od postupovnih rokova vode sve do sudske prakse o višoj sili u području poljoprivrednih propisa (
15
). Osobito je važna sudska praksa koja proizlazi iz predmeta Busseni (
16
), koja višu silu određuje kao „neuobičajene okolnosti koje onemogućuju izvršenje odgovarajuće radnje. Iako ne podrazumijeva apsolutnu nemogućnost, ipak zahtijeva neuobičajene poteškoće koje su neovisne o volji dotične osobe i očito su neizbježne čak i kad se postupalo s dužnom pažnjom.” (
17
)
32.
Slična definicija donesena je u kontekstu postupovnih rokova, a obuhvaća i nepredvidive okolnosti i višu silu. Iz presude Suda u predmetu Bayer/Komisija (
18
) može se zaključiti da svaki od pojmova nepredvidive okolnosti i viša sila sadržava dva elementa (
19
). Pojmovi sadržavaju objektivni element, koji se odnosi na neuobičajene okolnosti nepovezane sa strankom, i subjektivni element, koji uključuje obvezu, s njezine strane, da se zaštiti od posljedica neuobičajenog događaja poduzimanjem prikladnih koraka a da se pritom nerazumno ne žrtvuje. U tom pogledu, Sud je pojasnio da, kako bi se mogla oslanjati na nepredvidive okolnosti ili višu silu, stranka mora brižljivo nadzirati odvijanje započetog postupka, a posebice postupati s dužnom pažnjom kako bi poštovala predviđene rokove (
20
).
33.
Kako te koncepte treba tumačiti u kontekstu postupaka pred Sudom Europske unije?
34.
Iako Sud, prema mojim saznanjima, nikad nije napravio jasnu razliku između tih dvaju pojmova, čini se razumnim pretpostaviti da njihovo područje primjene nije potpuno isto.
35.
U tom pogledu, smatram da se viša sila (vis major) odnosi na ograničeniji opseg ekstremnih događaja ili „Božjih djela”. Ti događaji bi u svakom slučaju uključivali prirodne katastrofe kao što su velike poplave, potresi, uragani, ali mogu također obuhvaćati ostale osobito neizbježne okolnosti (uzrokovane djelovanjem čovjeka) (
21
). Stoga smatram da se viša sila odnosi na vanjsku silu koja sprečava stranku da ispuni obvezu i toj stranci ne ostavlja alternativnu mogućnost postupanja (to bi primjerice bio slučaj pošiljke poslane zračnim prijevozom pošte koja nije mogla biti dostavljena jer se zrakoplov koji ju je prevozio srušio u ocean).
36.
S druge strane, smatram da je pojam nepredvidive okolnosti nešto fleksibilniji. Može obuhvaćati širi skup okolnosti koje nisu obuhvaćene višom silom. One mogu uključivati niz neuobičajenih okolnosti kao što su tehnički prekidi, nestanci struje ili kvarovi komunikacijskih sustava.
37.
U određenoj mjeri definicija tih pojmova u odnosu jednog prema drugom stvar je osobne prosudbe te se čak mogu djelomično preklapati. Ipak, bez obzira na to kako se ta dva pojma razgraničavaju, jasno je da su vrlo usko povezani i da označavaju niz iznimnih okolnosti u kojima se mogu odobriti odstupanja od primjene postupovnih rokova – rokova koji se inače trebaju strogo tumačiti. Naime, stroga primjena rokova je, u načelu, potrebna da se osigura pravna sigurnost i da se izbjegne bilo kakva diskriminacija ili proizvoljno postupanje u sudovanju (
22
).
38.
Međutim, istodobno treba naglasiti da je zakonodavac odlučio odrediti iznimku od tog zaista temeljnog postupovnog načela, pravilo koje omogućuje odstupanje od takvih rokova. U skladu s člankom 45. Statuta Suda Europske unije, i nepredviđene okolnosti i viša sila su razlozi za odstupanje od tih rokova.
39.
Smatram da izbor da se u članak 45. Statuta Suda Europske unije uključe oba pojma predstavlja snažan pokazatelj da zakonodavac nije namjeravao sastaviti popis okolnosti koje potpadaju pod članak 45. previše restriktivno. Taj izbor je također dobar pokazatelj da zakonodavac nije htio utvrditi taksativan popis okolnosti na koje se može pozvati u svrhu odstupanja od postupovnih rokova, nego prilično fleksibilno pravilo koje se može prilagoditi okolnostima pojedinog slučaja.
40.
Test koji je Sud primijenio za utvrđivanje postojanja nepredvidivih okolnosti ili više sile prema mojem je mišljenju odraz tih izbora. Iako je točno da je Sud u više navrata smatrao da se od rokova može odstupiti samo u vrlo iznimnim okolnostima (
23
), test omogućuje Sudu da fleksibilno ocijeni u svakom pojedinom slučaju na temelju posebnosti slučaja je li propisani rok probijen zbog događaja koji stranka nije mogla razumno predvidjeti i na taj način izbjeći bez nerazumnog žrtvovanja.
41.
Prema mojem shvaćanju sudske prakse Suda, postojanje „nepredvidivih okolnosti ili više sile” bi stoga trebalo ocijeniti zajedno, kao konceptualnu cjelinu na temelju istog testa kojim se naglašava razumnost radnje koju dotična stranka treba poduzeti kako bi izbjegla probijanje propisanog roka: provjerom za svaki pojedini slučaj je li, s jedne strane, do nepoštovanja postupovnih pravila došlo uslijed neuobičajenih okolnosti nepovezanih s dotičnom strankom i, s druge strane, je li dotična stranka poduzela sve korake kako bi izbjegla posljedice neuobičajenog događaja a da se pritom nije nerazumno žrtvovala.
42.
Kao što je to nužno slučaj kada treba ocijeniti okolnosti, odgovor na pitanje što bi moglo predstavljati neuobičajen događaj, s jedne strane, i koji su prikladni koraci za izbjegavanje negativnih posljedica toga događaja, s druge strane, ovisit će o posebnostima svakog pojedinog slučaja.
43.
Međutim, načelno, primjenom tog relativno fleksibilnog mjerila moguće je osigurati jednakost oružja između stranaka u okolnostima u kojima bi stroga primjena postupovnih rokova stranke u postupku stavila u neravnopravan položaj.
b) Pravna pogreška u pobijanom rješenju
44.
U pobijanom rješenju Opći sud je primijenio stroži test od onog koji proizlazi iz sudske prakse Suda. Isključujući postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile u ovom predmetu, Opći sud je ocjenjivao je li nepoštovanje propisanog roka uzrokovao događaj koji se nije mogao izbjeći (
24
).
45.
U biti, iako je Opći sud u pobijanom rješenju zaista potvrdio test koji proizlazi iz predmeta Bayer/Komisija, utvrdio je da do postojanja nepredvidive okolnosti ili više sile u smislu članka 45. Statuta Suda Europske unije može doći samo kad događaj u pitanju nije moguće izbjeći i kad predstavlja, posljedično, odlučan razlog zbog kojeg stranka nije poštovala propisani rok („zahtjev neizbježnosti”) (
25
). Također je smatrao da sporost poštanske dostave ne može sama po sebi predstavljati nepredvidivu okolnost ili višu silu, osim ako postoje druge osobite okolnosti, poput štrajka, administrativne pogreške ili prirodne katastrofe (
26
).
46.
Kao što je to spomenuto, sudska praksa Suda zahtijeva, s jedne strane, da nepoštovanje propisanog roka uzrokuje vanjski i neuobičajeni događaj nepovezan s dotičnom strankom (objektivni element). S druge strane, stranke moraju poduzeti prikladne mjere da se zaštite od posljedica neuobičajenih događaja a da se od njih ne zahtijeva da se nerazumno žrtvuju da bi izbjegle probijanje propisanog roka. U tom pogledu, stranke trebaju brižljivo nadzirati „započeti postupak”, a posebice dokazati da su postupale s dužnom pažnjom kako bi poštovale propisane rokove (subjektivni element) (
27
).
47.
Nasuprot tomu, ne zahtijeva se dodatno da se neuobičajeni događaj nije mogao izbjeći. Primjenom takvog dodatnog zahtjeva znatno bi se smanjilo područje primjene članka 45. Statuta Suda Europske unije tako da bi obuhvaćalo samo situacije bliske, ako ne apsolutne, nemogućnosti.
48.
Kao što to ističe Komisija, točno je da se čini da je Sud, barem jednom prilikom, potvrdio pristup Općeg suda u pobijanom rješenju. To se dogodilo u rješenju Suda u predmetu Faktor B. i W. Gęsina (
28
). U njemu je Sud potvrdio ocjenu Općeg suda o nepostojanju nepredvidivih okolnosti ili više sile na temelju primjene zahtjeva neizbježnosti (
29
). Kao u ovom slučaju, pitanje je bilo može li se tužitelj osloniti na značajno kašnjenje poštanske dostave (iz Poljske u Luksemburg) da bi utvrdio postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile u smislu članka 45. Statuta Suda Europske unije (
30
).
49.
Čini se da to rješenje (poput pobijanog rješenja) odstupa od sudske prakse razvijene u predmetu Bayer protiv Komisije. To vrijedi u mjeri u kojoj je Sud potvrdio primjenu zahtjeva neizbježnosti Općeg suda.
50.
Ne treba zaboraviti da stranke mogu, u skladu s člankom 72. Poslovnika Općeg suda, u verziji koja se primjenjuje na ovaj postupak, podnijeti postupovne akte tajništvu toga suda u papirnatom obliku. U skladu s tim pravilima, stranke su i dalje imale tu mogućnost usprkos postojanju e‑Curije, sustava koji strankama omogućuje podnošenje postupovnih akata elektroničkim putem (
31
).
51.
U tom kontekstu također treba spomenuti Praktična pravila Općeg suda i Praktične upute Suda. Ta pravila osobito predviđaju mogućnost da stranka poštom pošalje postupovne akte (
32
). U tom pogledu, navodi se da, da bi se u svrhu poštovanja roka u obzir uzeo primjerak poslan telefaksom, stranka mora poslati potpisani izvornik bez odgode, odmah nakon slanja telefaksom (
33
).
52.
No to da je Opći sud primijenio zahtjev neizbježnosti znači da neuobičajeno kašnjenje poštanske dostave automatski neće biti obuhvaćeno područjem primjene članka 45. Statuta Suda Europske unije.
53.
Ne može svaka stranka osobno dostaviti postupovne akte Sudovima EU‑a bez nerazumnih žrtava. Nadalje, s obzirom na to da Poslovnik Općeg suda, u verziji koja je primjenjiva u ovom postupku, izričito omogućuje strankama da postupovne dokumente podnesu u papirnatom obliku, kategoričko isključivanje kašnjenja poštanske dostave bi prema mojem mišljenju bilo u suprotnosti sa sudskom praksom Suda i s Poslovnikom Općeg suda.
54.
Zbog tih razloga smatram da je pobijano rješenje zahvaćeno pogreškom koja se tiče prava.
55.
Nakon što smo to utvrdili, ipak bi trebalo ispitati, konkretnije, kako treba ocijeniti postojanje nepredvidivih okolnosti i više sile na temelju kriterija utvrđenih u sudskoj praksi.
c) Priroda ocjene i čimbenici koje je potrebno uzeti u obzir prilikom ocjene je li stranka postupala s dovoljnom pažnjom
56.
Nije lako odgovoriti na to pitanje na temelju sudske prakse Suda. To je zato što se ocjena okolnosti na koje su se stranke pozvale da bi dokazale postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile na temelju kriterija iz presude u predmetu Bayer/Komisija u konačnoj analizi temelji na indicijama.
57.
Međutim, valja imati na umu da se postojanje okolnosti koje opravdavaju odstupanje od postupovnih rokova treba ocjenjivati na temelju elemenata koje je iznijela stranka oslanjajući se na članak 45. Statuta Suda Europske unije: u skladu s tom odredbom, ta stranka mora dokazati postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile. U skladu s tim, ona treba dokazati da je (a) nastupio neuobičajen događaj nepovezan s njom (objektivni element) i (b) da je poduzela sve razumne mjere kako bi izbjegla probijanje propisanog roka (subjektivni element).
58.
Kao što je to navedeno, moje je tumačenje sudske prakse da neuobičajeno kašnjenje poštanske dostave ne treba potpuno izuzeti iz područja primjene članka 45. Statuta Suda Europske unije. Danas se čini razumnim pretpostaviti da bi pošta, barem u načelu, trebala stići na svoje odredište bilo gdje u Europi u roku od 10 dana. Zapravo, smatram da se rok dostave koji premašuje dodatnih 10 dana predviđenih člankom 73. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda može smatrati neuobičajenim događajem (nepovezanim s dotičnom strankom) (
34
).
59.
Stoga bi za ispunjavanje objektivnog elementa (a) trebalo biti dovoljno da stranka pokaže da je nepoštovanje propisanog roka uzrokovalo neuobičajeno kašnjenje poštanske isporuke. U tom pogledu, ne bi bilo potrebno dokazati da je to kašnjenje uzrokovao izvanredan događaj poput štrajka, prirodne katastrofe ili administrativne pogreške (
35
).
60.
Međutim, iskustvo nam govori da rokovi dostave mogu varirati te da poštanske dostave katkad (čak i znatno) kasne. Stoga se, da bi se utvrdilo je li ispunjen objektivni element, mora na odgovarajući način uzeti u obzir je li do kašnjenja došlo uslijed neuobičajenih okolnosti, posebno s obzirom na čimbenike kao što su udaljenost, vrijeme u godini i tako dalje.
61.
Nakon što se utvrdi da je do kašnjenja došlo uslijed pojedinačnih neuobičajenih okolnosti slučaja, također valja ispitati je li stranka poduzela sve razumne mjere kako bi izbjegla probijanje propisanog roka.
62.
Pri utvrđivanju je li subjektivni element (b) ispunjen, valja razmotriti niz čimbenika.
63.
Kao prvo, važno je utvrditi kada je potpisani izvornik tužbe povjeren poštanskoj službi. Smatram da je poštovanje točke 80. Praktičnih pravila Općeg suda – to jest to da je izvornik otpravljen bez odgode, istog dana kad je primjerak poslan telefaksom ili najkasnije sutradan – pokazatelj brižljivog postupanja (
36
).
64.
Kao drugo, ne treba zahtijevati od stranke da se koristi najskupljim međunarodnim uslugama dostave kada se čini da je povoljnija usluga koju nudi operator, u načelu, primjerena da bi osigurala dostavu potpisanog izvornika tajništvu Općeg suda unutar propisanog roka (
37
). Međutim, smatram da s obzirom na to da do kašnjenja zna doći, stranka koja odluči postupovni akt poslati poštom, umjesto putem e‑Curije, treba poduzeti takve mjere opreza čije poduzimanje bi se razumno moglo očekivati od pažljive osobe. Stoga, ovisno o okolnostima (na primjer, kad je pružatelj usluga navodno nepouzdan ili kad rok ističe oko državnog praznika), pažnja može zahtijevati da se potpisani izvornik pošalje žurnom kurirskom službom, žurnom dostavom ili barem preporučenom poštom.
65.
Prestaju li tu obveze stranke?
66.
Ja mislim da ne. Točno je da jednom kad je pošiljka povjerena pružatelju poštanskih usluga radi dostave pošiljatelj gubi stvarnu kontrolu nad njom. Međutim, ono što treba naglasiti jest da postoje rizici povezani sa slanjem postupovnih akata poštom, koji se odnose na kašnjenja koja je stranka mogla izbjeći korištenjem e‑Curije (
38
).
67.
Stoga smatram da stranka koja je odabrala mogućnost predviđenu člankom 73. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda ima obvezu pratiti pošiljku, da barem pokuša spriječiti ostvarenje tih rizika. Doista, stranka mora brižljivo nadzirati odvijanje „započetog postupka” i postupati s dužnom pažnjom kako bi poštovala propisane rokove (
39
).
68.
No, što to konkretnije ta obveza podrazumijeva u ovom pojedinačnom kontekstu?
69.
Kada je broj za praćenje dostupan, stranka treba pomno i redovito pratiti tijek dostave sve dok dokument nije uredno dostavljen tajništvu Općeg suda. Kada nije dostupno praćenje, stranka treba kontaktirati tajništvo (mnogo prije isteka propisanog roka) da bi provjerila je li potpisani izvornik stigao na vrijeme (
40
). Kada se čini da dostava kasni, stranka još može pokušati poštovati propisani rok aktivno zahtijevajući od dotičnog pružatelja poštanske usluge da locira pošiljku i, ako sve ostalo ne uspije, tako što će poslati (ili donijeti, kada je to razumno) tajništvu verziju tužbe s drugim originalnim potpisom koja treba zamijeniti raniji izvornik koji se izgubio (
41
).
70.
Poduzimanjem tih koraka dotična stranka može dokazati da je postupala s pažnjom, ali bez podnošenja nerazumnih žrtava. U tom je pogledu pitanje postoji li realna šansa da se uspješno poštuje propisani rok irelevantno.
71.
Zaključno, kada je stranka odlučila iskoristiti mogućnost predviđenu člankom 73. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda, ta stranka mora dokazati, da bi bila izuzeta od prekluzije na temelju članka 45. Statuta Suda Europske unije, da je postupala s dužnom pažnjom – tako što je poduzela sve razumne mjere kako bi izbjegla probijanje propisanog roka. Stoga, stranka mora dokazati da je potpisani izvornik poslala odmah nakon slanja primjerka telefaksom; da je izvornik poslala koristeći se poštanskom uslugom koja se činila primjerenom da osigura dostavu potpisanog izvornika tužbe tajništvu Općeg suda u propisanom roku te da je propisno pratila tijek isporuke i kad je praćenje otkrilo kašnjenje, da je pokušala poštovati propisani rok.
d) Međuzaključak
72.
U pobijanom rješenju Opći sud je smatrao, kao prvo, da stranka može biti izuzeta od prekluzije samo ako je nepoštovanje propisanog roka uzrokovao događaj koji se nije mogao izbjeći. Opći sud time je počinio pogrešku koja se tiče prava.
73.
Međutim, ta pogreška ne bi trebala, u ovom slučaju, dovesti do ukidanja pobijanog rješenja. Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da ako je obrazloženje odluke Općeg suda zahvaćeno pogreškom koja se tiče prava, ali je njezina izreka osnovana iz drugih pravnih razloga, takva pogreška ne može dovesti do ukidanja te odluke, nego treba izmijeniti obrazloženje (
42
).
74.
Budući da je Opći sud ispitao, kao drugo, mjere koje je RF poduzeo da bi izbjegao probijanje propisanog roka, utvrđena pravna pogreška ne utječe na izreku pobijanog rješenja.
75.
Iz pobijanog rješenja proizlazi da je RF potpisani izvornik poslao odmah nakon slanja primjerka izvornika Općem sudu putem telefaksa (istog dana), i to preporučenom poštom te korištenjem usluge koja se činila primjerenom da osigura pravodobnu dostavu. Međutim, RF nije dostavio nijedan drugi dokaz da bi pokazao da je pokušao pratiti tijek isporuke i da je, jednom kad je otkrio da isporuka kasni, poduzeo bilo koje korake kako bi izbjegao probijanje propisanog roka (
43
). Drugim riječima, Opći sud je ipak bio u pravu kada je zaključio da RF nije dokazao da je brižljivo postupao kako bi poštovao propisani rok.
76.
Stoga, zaključujem da treba, uz izmjenu obrazloženja, odbiti argument da je Opći sud pogrešno zaključio da RF nije dokazao postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile tako što je pogrešno protumačio članak 45. Statuta Suda Europske unije.
77.
Prvi i drugi žalbeni razlog stoga valja odbiti kao neosnovane.
2. Treći žalbeni razlog
78.
RF navodi da je Opći sud pogrešno utvrdio da žalitelj nije dokazao postojanje nepredvidivih okolnosti u smislu članka 45. Statuta Suda Europske unije. RF smatra da je utvrdio postojanje nepredvidivih okolnosti: ne samo da je podnio više dokaza o tim okolnostima nego što je bilo neophodno nego je podnio i sve dokaze koje je uopće imao.
79.
Komisija smatra da se argumenti žalitelja odnose na činjenična utvrđenja i da ih treba odbaciti kao nedopuštene.
80.
Slažem se s Komisijom. Ovaj razlog u biti ponavlja argumente koji su već istaknuti u okviru prvog žalbenog razloga, iako iz čisto činjenične perspektive.
81.
Dobro je poznato da je Opći sud na temelju članka 58. Statuta Suda Europske unije i članka 256. UFEU‑a isključivo nadležan za utvrđivanje činjenica i njihovo ocjenjivanje. Žalbeni postupci pred Sudom stoga su ograničeni na pravna pitanja. Sud tako može preispitivati pravnu kvalifikaciju tih činjenica i pravne zaključke koje je Opći sud iz njih izvukao (
44
). Međutim, nova ocjena činjenica ili dokaza nije pravno pitanje koje bi Sud mogao preispitivati. To je tako osim ako su činjenice ili dokazi izneseni pred Općim sudom bili iskrivljeni, u kojem slučaju navodno iskrivljavanje treba proizlaziti iz dokumenata u spisu (
45
).
82.
Trećim žalbenim razlogom RF očito traži novu ocjenu činjenica i dokaza podnesenih pred Općim sudom, a pritom ne ističe da je došlo do njihova iskrivljavanja. Na temelju toga treći žalbeni razlog valja odbaciti kao nedopušten.
3. Četvrti žalbeni razlog
83.
RF tvrdi da je Opći sud pobijanim rješenjem povrijedio članak 1., članak 6. stavak 1. i članak 14. EKLJP‑a. Prema njegovu mišljenju način na koji je Opći sud protumačio članak 45. Statuta Suda Europske unije otežava pristup Sudovima Unije strankama s boravištem ili poslovnim nastanom na velikoj udaljenosti od mjesta gdje se Sudovi Unije nalaze. Restriktivno tumačenje te odredbe koje je upotrijebio Opći sud također predstavlja diskriminaciju između stranaka u postupku s obzirom na njihovo mjesto boravišta.
84.
Kao glavnu tvrdnju Komisija ističe da je ovaj žalbeni razlog nedopušten. To je zato što se RF poziva na prava iz EKLJP‑a, a ne na Povelju Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i zato što su argumenti RF‑a nejasni. U svakom slučaju, Komisija taj žalbeni razlog smatra neosnovanim.
85.
Žalitelj je u svojem odgovoru na repliku pojasnio da se tim žalbenim razlogom ističe povreda preambule i članaka 20., 21. i 47. Povelje.
86.
Međutim, to nije dovoljno. U žalbi moraju biti precizno određeni osporavani elementi presude čije se ukidanje zahtijeva kao i pravni elementi na kojima se taj zahtjev osobito temelji (
46
).
87.
Smatram da ovaj žalbeni razlog u bitnome navodi da svojim tumačenjem članka 45. Statuta Suda Europske unije Opći sud diskriminira stranku poput RF‑a, koja nema poslovni nastan u blizini Sudova Unije. To je zato što se, prema pobijanom rješenju, stranka koja se želi koristiti mogućnošću predviđenom člankom 73. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda, to jest upotrijebiti kombinaciju telefaksa i pošte da bi dostavila postupovne akte Općem sudu, ne može oslanjati na neuobičajeno kašnjenje poštanske dostave da bi opravdala nepoštovanje propisanog roka. Dakle, kako bi RF bio siguran da će izbjeći prekluziju, ne može iskoristiti mogućnost predviđenu člankom 73. stavkom 3. Poslovnika. Umjesto toga, mora poslati zahtjev poštom mnogo prije isteka propisanog roka od dva mjeseca (uz dodatak produljenja od 10 dana zbog udaljenosti predviđen člankom 60. Poslovnika Općeg suda).
88.
Imam dozu razumijevanja za RF‑ov argument. Ipak ne mogu zanemariti činjenicu da ovaj žalbeni razlog nije dovoljno razvijen u tužbi te se koristi općim izrazima a da dosljedno ne navodi pravne argumente koji čine osnovu podnesenih zahtjeva. Jednostavno rečeno, argumentima nedostaje uvjerljivosti.
89.
S obzirom na to da nije na ovom Sudu da razvija ili dopunjuje argumente žalitelja kako bi bilo moguće donijeti presudu o meritumu, savjetovao bih Sudu da ovaj žalbeni razlog proglasi nedopuštenim. Konkretno, RF nije uspio utvrditi pravno relevantni usporedivi slučaj u odnosu na diskriminaciju koja navodno postoji u pobijanom rješenju niti objasniti kako bi se ta žalba mogla tumačiti tako da predstavlja povredu prava na pristup sudu u smislu članka 47. Povelje.
90.
Stoga četvrti žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten.
B.
Posljedice ocjene
91.
Zaključio sam da je Opći sud primijenio pogrešan kriterij kada je utvrdio da postojanje nepredvidivih okolnosti ili više sile u smislu članka 45. Statuta Suda Europske unije nije dokazano. Međutim, zbog prethodno navedenih razloga, smatram da pravna pogreška ne dovodi do ukidanja pobijanog rješenja.
92.
Stoga žalbu valja odbiti u cijelosti.
V. Troškovi
93.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
94.
Ako se Sud bude slagao s mojom ocjenom žalbe, tada se, u skladu s člancima 137., 138. i 184. Poslovnika suda, RF‑u treba naložiti snošenje troškova i prvostupanjskog i žalbenog postupka.
VI. Zaključak
95.
S obzirom na sva ta razmatranja, predlažem Sudu da presudi sljedeće:
–
odbije žalbu;
–
naloži RF‑u snošenje troškova.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Rješenje od 13. rujna 2017., RF/Komisija, T‑880/16, neobjavljeno, EU:T:2017:647
(
3
)	SL 2015., L 105, str. 1.
(
4
)	SL 2015., L152, str. 1.
(
5
)	SL 2014., L 31, str. 1.
(
6
)	Točke 6. do 11. pobijanog rješenja
(
7
)	Točke 12. do 14. pobijanog rješenja
(
8
)	Točke 15. do 17. pobijanog rješenja
(
9
)	Točke 18. i 19. pobijanog rješenja
(
10
)	Točka 20. pobijanog rješenja
(
11
)	Rješenje Suda od 30. rujna 2014., Faktor B. i W. Gęsina/Komisija, C‑138/14 P, neobjavljeno, EU:C:2014:2256
(
12
)	Idem, stavci 20. do 25.
(
13
)	Točke 22. do 27. pobijanog rješenja
(
14
)	Ta odredba glasi: „Kad je Opći sud očito nenadležan za odlučivanje o nekoj tužbi ili kad je tužba očito nedopuštena ili očito pravno neosnovana, Opći sud može, na prijedlog suca izvjestitelja, u svakom trenutku odlučiti obrazloženim rješenjem, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.”
(
15
)	Vidjeti primjerice presude od 11. srpnja 1968., Schwarzwaldmilch, 4/68, EU:C:1968:41, str. 385; od 17. prosinca 1970., Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, EU:C:1970:114, t. 24.; i od 30. siječnja 1974.; Kampffmeyer, 158/73, EU:C:1974:8, t.8.
(
16
)	Presuda od 9. veljače 1984., Acciaierie e Ferriere Busseni/Komisija, 284/82, EU:C:1984:47
(
17
)	Presude od 9. veljače 1984., Acciaierie e Ferriere Busseni/Komisija, 284/82, EU:C:1984:47, t. 11; od 30. Svibnja 1984., Ferriera Vittoria/Komisija, 224/83, EU:C:1984:208, t. 13. i od 12. srpnja 1984., Ferriera Valsabbia/Komisija, 209/83, EU:C:1984:274, t. 21.
(
18
)	Presuda od 15. prosinca 1994., Bayer/Komisija, C‑195/91 P, EU:C:1994:412
(
19
)	To je već istaknuo nezavisni odvjetnik Capotorti u pogledu pojma više sile. Vidjeti mišljenja nezavisnog odvjetnika Capotortija u predmetu Milch-, Fett- und Eierkontor, 42/79, neobjavljena, EU:C:1979:259, str. 3723. i u spojenim predmetima Ferriera Valsabbia i dr./Komisija, 154/78, 205/78, 206/78, 226/78 do 228/78, 263/78, 264/78, 31/79, 39/79, 83/79 i 85/79, EU:C:1979:275, str. 1067.
(
20
)	Osobito presude od 15. prosinca 1994., Bayer/Komisija, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, t. 32.; od 22. rujna 2011., i Bell & Ross/OHIM, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, t. 48. Vidjeti također presudu od 23. travnja 2013., Gbago i dr./Vijeće, C‑478/11 P do C‑482/11 P, EU:C:2013:258, t. 72. i rješenje od 8. studenoga 2007., Belgija/Komisija, C‑242/07 P, EU:C:2007:672, t. 17.
(
21
)	Čini se da Sud kvalificira rat kao višu silu, a ne kao nepredvidivu okolnost. Vidjeti u tom smislu presudu od 23. travnja 2013., Gbagbo i dr./Vijeće, C‑478/11 P do C‑482/11 P, EU:C:2013:258, t. 72.
(
22
)	Presuda od 23. travnja 2013., Gbagbo i dr./Vijeće, C‑478/11 P do C‑482/11 P, EU:C:2013:258, t. 71. i navedena sudska praksa. Vidjeti također rješenje od 7. svibnja 1998., Irska/Komisija, C‑239/97, EU:C:1998:213, t. 7. i navedenu sudsku praksu.
(
23
)	Presude od 14. prosinca 2016., SV Capital/EBAC‑577/15 P, EU:C:2016:947, t. 56. i navedena sudska praksa i od 22. rujna 2011.Bell & Ross/OHIM, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, t. 43. i navedena sudska praksa.
(
24
)	Točke 25. do 27. pobijanog rješenja
(
25
)	Točka 19. pobijanog rješenja
(
26
)	Točka 21. pobijanog rješenja
(
27
)	Presuda od 15. prosinca 1994., Bayer/Komisija, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, t. 32.
(
28
)	Rješenje Suda od 30. rujna 2014.Faktor B. i W. Gęsina/Komisija, C‑138/14 P, neobjavljeno, EU:C:2014:2256
(
29
)	Idem, stavci 19. i 20.
(
30
)	Idem, stavci 10. i 11.
(
31
)	Vidjeti članak 74. Poslovnika Općeg suda i Odluku Općeg suda od 14. rujna 2011. o podnošenju i dostavi postupovnih akata putem aplikacije e‑Curia (SL 2011., C 289, str. 9.). Od 1. prosinca 2018. korištenje e‑Curije je obvezno u postupcima pred Općim sudom.
(
32
)	Vidjeti osobito točke 79. do 81. Praktičnih pravila Općeg suda i točke 42. i 43. Praktičnih uputa Suda.
(
33
)	Za dokumente dostavljene isključivo poštom Sud preporučuje korištenje žurne dostave ili preporučene pošte. Takve preporuke nisu dane strankama koje se žele koristiti telefaksom ili elektroničkom poštom, u skladu s člankom 73. stavkom 3. Poslovnika Općeg suda.
(
34
)	Vidljivo je iz Priloga Direktivi br. 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.) da 97 % prekograničnih pošiljki treba dostaviti u roku od pet radnih dana od predaje.
(
35
)	Cf. t. 27. pobijanog rješenja
(
36
)	Vidjeti slično tomu rješenje od 7. svibnja 1998., Irska/Komisija, C‑239/97, EU:C:1998:213, t. 9. i od 18. siječnja 2005., Zuazaga Meabe/OHIM, C‑325/03 P, EU:C:2005:28, t. 26.
(
37
)	Vidjeti slično tomu rješenje od 14. siječnja 2015., Abdulrahim/Vijeće i Komisija, T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, t. 47. i od 21. lipnja 2017., City Train/EUIPO (CityTrain), T‑699/15, neobjavljeno, EU:T:2017:409, t. 15.
(
38
)	Kada se koristi aplikacijom e‑Curia, pošiljatelj odmah dobije potvrdu o primitku kada su dokumenti uredno proslijeđeni Sudovima Unije.
(
39
)	Osobito presude od 15. prosinca 1994., Bayer/Komisija, C‑195/91 P, EU:C:1994:412, t. 32. i od 22. rujna 2011., Bell & Ross/OHIM, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, t. 48. Vidjeti također rješenje od 8. studenoga 2007., Belgija/Komisija, C‑242/07, EU:C:2007:672, t. 17.
(
40
)	Za drukčije stajalište vidjeti presudu od 14. siječnja 2015., Abdulrahim/Vijeće i Komisija, T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, t. 50.
(
41
)	Vidjeti isto tako presudu od 14. siječnja 2015., Abdulrahim/Vijeće i Komisija, T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, t. 52.
(
42
)	Vidjeti, među mnogim drugima, presudu od 26. siječnja 2017., DK Recycling und Roheisen/Komisija, C‑618/13 P, EU:C:2017:48, t. 49. i navedenu sudsku praksu.
(
43
)	Točka 26. pobijanog rješenja
(
44
)	Vidjeti, među ostalim, presudu od 25. srpnja 2018., Komisija/Španjolska i ostali, C‑128/16 P, EU:C:2018:591, t. 31. i navedenu sudsku praksu.
(
45
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 6. rujna 2018., Klein/Komisija, C‑346/17 P, EU:C:2018:679, t. 124. do 126. i navedenu sudsku praksu
(
46
)	Vidjeti, među ostalim, presudu od 20. rujna 2018., Agria Polska i ostali/Komisija, C‑373/17 P, EU:C:2018:756, t. 33. i navedenu sudsku praksu.