Privremena verzija
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
21. svibnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost – Uredba (EZ) br. 883/2004 – Koordinacija sustava socijalne sigurnosti – Starosne mirovine – Članak 51. stavak 1. – Razdoblja osiguranja navršena u posebnoj djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe ili u zanimanju koje podliježe posebnom sustavu – Pojam „posebni sustav” – Pravila o zbrajanju razdoblja osiguranja – Nacionalni propis koji daje povoljnije postupanje prema radnicima iz određenih kategorija radnih mjesta – Članci 45. i 48. UFEU-a – Slobodno kretanje radnika”
U predmetu C-717/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Vrhovni upravni sud Slovačke Republike), odlukom od 15. kolovoza 2024., koju je Sud zaprimio 21. listopada 2024., u postupku
BD
protiv
Sociálna poisťovňa, ústredie,
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni (izvjestitelj) i M. Bošnjak, suci,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za talijansku vladu, S. Fiorentino, u svojstvu agenta, uz asistenciju P. Garofoli, avvocato delloStato,
–        za poljsku vladu, B. Majczyna i D. Lutostańska, u svojstvu agenata,
–        za Europsku komisiju, B.-R. Killmann i A. Tokár, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 18. prosinca 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 51. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160. i ispravci SL 2020., L 415, str. 88. i SL 2023./90199, L) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 883/2004).
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe B. D. i Sociálne poisťovňa, ústredie (Fond za socijalno osiguranje, središnja uprava, Slovačka) u vezi s odbijanjem potonjeg zahtjeva osobe B. D. za priznavanje starosne mirovine od 55 godina na temelju djelatnosti koju je obavljala u svojstvu rudara u podzemnom rudniku.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 1408/71
3        Članak 45. stavak 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji koja je kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. (SL 1997., L 28, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1408/71), glasi:
„Ako zakonodavstvo države članice uvjetuje stjecanje određenih davanja navršavanjem razdoblja osiguranja samo u zanimanju koje podliježe posebnom sustavu za zaposlene osobe ili, ako je to slučaj, u specifičnom zaposlenju, razdoblja navršena prema zakonodavstvu druge države članice uzimaju se u obzir za priznavanje tih davanja samo ako su navršena u odgovarajućem sustavu ili, u nedostatku toga, u istom zanimanju ili prema potrebi u istom zaposlenju. Ako, uzimajući u obzir tako navršena razdoblja, dotična osoba ne zadovoljava uvjete za ostvarivanje ovih davanja, ta se razdoblja uzimaju u obzir za stjecanje davanja prema općem sustavu ili, ako to nije slučaj, prema sustavu koji se primjenjuje na fizičke ili administrativne radnike, ovisno o slučaju, pod uvjetom da je navedena osoba bila uključena u jedan ili drugi od tih sustava.”
Uredba br. 883/2004
4        Uvodne izjave 1., 4. i 13. Uredbe 883/2004 glase:
„(1)      Pravila koordinacije nacionalnih sustava socijalne sigurnosti obuhvaćena su u okviru slobodnog kretanja osoba i trebala bi doprinijeti poboljšanju njihova životnog standarda i uvjeta zapošljavanja.
[...]
(4)       Potrebno je poštovati posebne značajke nacionalnih zakonodavstava o socijalnoj sigurnosti te izraditi samosustav koordinacije.
[...]
(13)      Pravila koordinacije moraju jamčiti osobama koje se kreću unutar Zajednice te njihovim uzdržavanicima i nadživjelim osobama zadržavanje prava i pogodnosti koje su stekli, kao i onih koji su u tijeku stjecanja. ”
5        U skladu s člankom 5. te uredbe naslovljenom „Jednako postupanje s davanjima, dohotkom, činjenicama ili događajima”:
„Ako ovom Uredbom nije drukčije predviđeno, a u smislu posebno utvrđenih provedbenih propisa, primjenjuje se sljedeće:
(a)      ako na temelju zakonodavstva nadležne države članice primanje davanja iz sustava socijalne sigurnosti i drugog dohotka ima određene pravne učinke, odgovarajuće odredbe tog zakonodavstva također se primjenjuju na primanje istovjetnih davanja ostvarenih na temelju zakonodavstva druge države članice ili na dohodak ostvaren u drugoj državi članici;
(b)      ako se na temelju zakonodavstva nadležne države članice pravni učinci pripisuju pojavi određenih činjenica ili događaja, ta država članica uzima u obzir slične činjenice ili događaje koji nastanu u bilo kojoj državi članici kao da su nastali na njihovom državnom području.”
6        Članak 6. te uredbe, naslovljen „Zbrajanje razdoblja”, glasi kako slijedi:
„Ako ovom Uredbom nije drukčije predviđeno, nadležna ustanova države članice čije zakonodavstvo uvjetuje:
– stjecanje, zadržavanje, trajanje ili ponovnu uspostavu prava na davanja,
[...]
navršenim razdobljima osiguranja, zaposlenja, samozaposlenja ili boravišta, u mjeri u kojoj je to potrebno, uzima u obzir razdoblja osiguranja, zaposlenja, samozaposlenja ili boravišta navršena prema zakonodavstvu bilo koje druge države članice kao da se radi o razdobljima navršenim prema zakonodavstvu koje primjenjuje.”
7        Člankom 51. iste uredbe, naslovljenim „Posebne odredbe o zbrajanju razdoblja”, u stavku 1. propisuje se:
„Ako zakonodavstvo države članice priznanje određenih davanja uvjetuje razdobljima osiguranja koja su navršena isključivo u posebnoj djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe ili u zanimanju koje podliježe posebnom sustavu za zaposlene ili samozaposlene osobe, nadležna ustanova te države članice uzima u obzir razdoblja navršena na temelju zakonodavstva drugih država članica samo ako su navršena na temelju odgovarajućeg sustava ili, u nedostatku toga, u istom zanimanju ili po potrebi u istoj djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe.
Uzevši u obzir tako navršena razdoblja, ako navedena osoba ne ispunjava uvjete radi stjecanja prava na davanja iz posebnog sustava, ta se razdoblja uzimaju u obzir radi stjecanja prava na davanja iz općeg sustava ili, u nedostatku toga, sustava koji se primjenjuje na fizičke radnike ili administrativne radnike, ovisno o slučaju, pod uvjetom da je navedena osoba bila uključena u jedan ili drugi od tih sustava.”
8        Člankom 87. Uredbe br. 883/2004, naslovljenim „Prijelazne odredbe”, u stavku 2. propisuje se:
„Bilo koje razdoblje osiguranja i, po potrebi, bilo koje razdoblje zaposlenja, samozaposlenja ili boravišta navršeno na temelju zakonodavstva države članice prije dana primjene ove Uredbe u određenoj državi članici, uzima se u obzir za određivanje prava stečenih na temelju ove Uredbe.”
Čehoslovačko pravo
9        Člankom 1. zákona č. 100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení (Zakon br. 100/1988 o socijalnoj sigurnosti) od 16. lipnja 1988. naslovljenim „Osnovna pravila”, u verziji primjenjivoj između 1. listopada 1988. i 31. svibnja 1992. predviđalo se:
„[...]
2.      Svaki građanin ima pravo na socijalnu sigurnost na temelju ovog zakona. Država osigurava davanja i usluge u području socijalne sigurnosti.
[...]
4.      Iznos mirovine ovisi prvenstveno o [...] duljini razdoblja zaposlenja [...] i kategoriji rada.”
10      Članak 14. Zakona br. 100/1988, u verziji koja se primjenjivala između 1. listopada 1988. i 31. svibnja 1992., propisivao je:
„1.      Za potrebe mirovine, radna mjesta dijele se u tri kategorije ovisno o vrsti rada.
2.      Prva kategorija obuhvaća radna mjesta na kojima se kontinuirano i tijekom kalendarskog mjeseca obavljaju pretežito opasni poslovi na kojima dolazi do čestog i trajnog pogoršanja zdravstvenog stanja radnika zbog izlaganja štetnim fizičkim i kemijskim čimbenicima, uključujući
a)      radna mjesta u rudarstvu sa stalnim radom pod zemljom u podzemnim rudnicima,
b)      druge vrste radnih mjesta u rudarstvu u okviru kojih se rad obavlja pod zemljom u podzemnim rudnicima, [...]
[...]
4.      Treća kategorija obuhvaća radna mjesta koja nisu razvrstana u prvu ili drugu kategoriju.”
11      Članak 21. Zakona br. 100/1988, u verziji koja se primjenjivala između 1. listopada 1988. i 31. svibnja 1992., naslovljen „Uvjeti stjecanja prava na starosnu mirovinu”, u stavku 1. propisivao je:
„Građanin stječe pravo na starosnu mirovinu ako je bio zaposlen najmanje 25 godina i navršio je najmanje
a)      55 godina ako je najmanje 15 godina radio na radnom mjestu iz članka 14. stavka 2. točke (a) [...],
c)       55 godina ako je najmanje 20 godina radio na radnom mjestu iz članka 14. stavka 2. točaka (b) do (h),
d)      58 godina ako je najmanje 20 godina radio na radnom mjestu iz članka 14. stavka 2. točaka (i) do (l), ili
e)      60 godina.”
12      Zakon br. 100/1988 izmijenjen je zákonom č. 235/1992 Zb. o zrušení pracovných kategórií (Zakon br. 235/1992 o ukidanju kategorija radnih mjesta) od 28. travnja 1992. koji je stupio na snagu 1. lipnja 1992.
13      Članak 14. stavak 1. Zakona br. 100/1988, u verziji koja proizlazi iz Zakona br. 235/1992, određivao je:
„Za potrebe mirovine, rad do 31. prosinca 1992. razvrstava se u tri kategorije ovisno o vrsti rada. Radna mjesta u okviru prve i druge kategorije navedena su u resornim popisima radnih mjesta razvrstanih u prvu i drugu kategoriju donesenima prije 1. lipnja 1992.; radna mjesta koja nisu razvrstana u prvu ili drugu kategoriju radnih mjesta razvrstavaju se u treću kategoriju.”
14      Članak 15. Zakona br. 100/1988, u verziji koja proizlazi iz Zakona br. 235/1992, određivao je:
„Za potrebe mirovine, rad nakon 31. prosinca 1992. smatra se radom na radnim mjestima obuhvaćenima trećom kategorijom.”
15      U skladu s člankom 175. Zakona br. 100/1988, u verziji koja proizlazi iz Zakona br. 235/1992:
„Prava koja proizlaze iz razvrstavanja radnih mjesta u prvu ili drugu kategoriju ili službe u prvoj ili drugoj funkcijskoj kategoriji uzimaju se u obzir do 31. prosinca 2016.”
Slovačko pravo
16      Zakon br. 100/1988 izmijenjen je zákonom č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení (Zakon br. 461/2003 o socijalnom osiguranju) od 30. listopada 2003. koji, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon br. 461/2003), u članku 1., naslovljenom „Predmet i područje primjene zakona”, određuje:
„1.      Ovaj zakon definira socijalno osiguranje [i] uređuje njegovo područje primjene [...].
[...]
3.      Ovaj se zakon ne primjenjuje na članove policijskih snaga, slovačke obavještajne službe, Ureda za nacionalnu sigurnost, zatvorskog osoblja i policije sudova, vatrogasne i spasilačke službe, planinske službe za spašavanje, oružane članove financijske uprave [...], profesionalno vojno osoblje oružanih snaga, specijalne snage [...], čija je socijalna sigurnost uređena posebnim propisom [...]”. ”
17      Članak 65. Zakona br. 461/2003, naslovljen „Uvjeti za ostvarivanje prava na starosnu mirovinu”, glasi kako slijedi:
„1.      Osiguranik stječe pravo na starosnu mirovinu ako je bio osiguran najmanje 15 godina i navršio dob za stjecanje prava na odlazak u mirovinu.
2.      Dob za stjecanje prava na odlazak u mirovinu osiguranika utvrđuje se u skladu s Prilogom br. 3.a, osim ako je člankom 274. ovog zakona predviđeno drukčije [...]”
18      Prema članku 112. Zakona br. 461/2003, naslovljenom „Izmjene prava na davanje, prava na isplatu davanja i iznosa davanja”:
„1.      Davanje se dodjeljuje [...] od dana na koji [...] dospijeva, [...] najviše tri godine prije datuma na koji je podnesen zahtjev [...], ako se a posteriori utvrdi da je to davanje [...]
d)      dodijeljeno nakon datuma na koji je dospjelo.”
19      Člankom 274. tog zakona određuje se:
„1.      Prava koja proizlaze iz razvrstavanja radnih mjesta u prvu i drugu kategoriju zadržavaju se.
[...]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
20      Žalitelj iz glavnog postupka radio je od 1. srpnja 1976. do 31. kolovoza 1995. kao rudar u podzemnom rudniku u Karvini, na državnom području sadašnje Češke Republike. Nakon toga je obavljao različita druga zaposlenja u Češkoj Republici, a zatim u Slovačkoj.
21      Prethodno su, u skladu sa zakonodavstvom Češke i Slovačke Federativne Republike, različita radna mjesta bila razvrstana u tri kategorije, ovisno o stupnju rizika i teškoće. U tom sustavu zapošljavanje rudara ulazilo je u prvu kategoriju, koja je davala pravo na starosnu mirovinu u dobi od 55 godina, pod uvjetom da je osoba o kojoj je riječ radila tijekom 25 godina od kojih 15 godina pod zemljom u podzemnom rudniku.
22      Tijekom 1992. Češka i Slovačka Federativna Republika donijela je novo zakonodavstvo kojim se predviđalo ukidanje različitih kategorija radnih mjesta počevši od 31. prosinca 1992., s obzirom na to da su počevši od tog datuma sva radna mjesta obuhvaćena pravilima primjenjivima na treću kategoriju. Prava koja su proizišla iz obavljanja zaposlenja u prvoj i drugoj kategoriji do 31. prosinca 1992. zadržana su do 31. prosinca 2016.
23      Dana 31. prosinca 1992. Češka i Slovačka Federativna Republika prestala je postojati, a naslijedile su je dvije neovisne države. Tog datuma u Češkoj Republici ukinute su različite kategorije radnih mjesta. Međutim, u Slovačkoj je to ukidanje odgođeno do 31. prosinca 1999.
24      Nakon što je 2013. od tijela nadležnih za socijalnu sigurnost u Češkoj Republici stekao pravo na starosnu mirovinu na temelju zakonodavstva te države članice, žalitelj iz glavnog postupka, koji je tada imao 55 godina, podnio je u Slovačkoj zahtjev za priznavanje njegove starosne mirovine. Međutim, druga stranka u glavnom postupku odbila je taj zahtjev uz obrazloženje da nije navršio dob potrebnu za ostvarivanje prava na takvu mirovinu.
25      Žalitelju iz glavnog postupka naposljetku je priznato pravo na starosnu mirovinu počevši od 2. listopada 2020., datuma na koji je navršio 62 godine i 8 mjeseci. Međutim, druga stranka u glavnom postupku ostala je pri svojem stajalištu prema kojem on ne može zahtijevati starosnu mirovinu koja se pod povoljnijim uvjetima dodjeljuje
osobama koje su 15 godina radile kao rudari u podzemnom rudniku. U tom je pogledu smatrala da, s obzirom na to da je žalitelj iz glavnog postupka obavljao takvu djelatnost na državnom području sadašnje Češke Republike, on može ostvariti pravo na starosnu mirovinu počevši od 55 godina samo pod uvjetom da dokaže da je u razdoblju od 15 godina obavljao zaposlenje iz prve kategorije na temelju zakonodavstva te države članice. Prema mišljenju druge stranke iz glavnog postupka, na dan 31. prosinca 1992., kada je na snagu stupilo ukidanje kategorija radnih mjesta u Češkoj Republici, žalitelj iz glavnog postupka obavljao je djelatnost rudara u podzemnom rudniku tek nešto više od četrnaest godina.
26      To je dovelo do spora u okviru kojeg je žalitelj iz glavnog postupka istaknuo da je, kako bi se utvrdilo je li ispunjen uvjet koji se odnosi na obavljanje djelatnosti u trajanju od 15 godina, druga stranka iz glavnog postupka bila dužna uzeti u obzir, kao razdoblje djelatnosti na radnom mjestu iz prve kategorije, razdoblje od 1. siječnja 1993. do 31. kolovoza 1995. tijekom kojeg je on nastavio obavljati djelatnost rudara u podzemnom rudniku u Češkoj Republici, i to unatoč ukidanju kategorija radnih mjesta u toj državi članici počevši od 31. prosinca 1992.
27      Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Vrhovni upravni sud Slovačke Republike), sud koji je uputio zahtjev, kojem je žalitelj iz glavnog postupka podnio žalbu, pita se o tumačenju članka 51. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 o zbrajanju razdoblja radi izračuna starosne mirovine u slučaju da je država članica nadležna za dodjelu mirovinskog davanja uspostavila poseban sustav socijalne sigurnosti ili kada ta država članica, a da nije uspostavila takav poseban sustav, primjenjuje posebna pravila na određene djelatnosti.
28      Taj sud ima dvojbe zbog, među ostalim, razlika u formulaciji koje postoje između različitih jezičnih verzija te odredbe. Stoga su moguća dva doslovna tumačenja te odredbe. Prema prvom tumačenju, koje osobito proizlazi iz slovačke, engleske, francuske i poljske jezične verzije navedene odredbe, ona se ne primjenjuje samo u slučaju u kojem zakonodavstvo države članice nadležne za dodjelu mirovinskog davanja uspostavlja poseban sustav socijalne sigurnosti, nego i, općenitije, u slučaju koji odgovara stanju prava u Slovačkoj, u kojem to zakonodavstvo daje određene posebne prednosti obavljanju određene djelatnosti. Drugo tumačenje, koje odgovara verzijama te odredbe na češkom i njemačkom jeziku, sastoji se, naprotiv, od zaključka da se ona primjenjuje samo kada u državi članici nadležnoj za dodjelu mirovinskog davanja postoji poseban sustav različit od općeg sustava.
29      On naglašava, upućujući na uvodne izjave 1. i 13. Uredbe br. 883/2004, da bi, ako bi se prihvatilo to drugo tumačenje, to moglo dovesti do prepreke slobodnom kretanju radnika, s obzirom na to da prava i pogodnosti koje su oni stekli ili su u postupku stjecanja nisu zajamčeni. Naime, radnik koji obavlja posebnu djelatnost u jednoj državi članici i koji na temelju zakonodavstva te države ima posebne pogodnosti povezane s tom djelatnošću u okviru općeg sustava, a da pritom nije obuhvaćen zasebnim sustavom, mogao bi biti odvraćen od obavljanja te iste djelatnosti u drugoj državi članici ako razdoblja osiguranja navršena u obavljanju takve djelatnosti ne bi bila uzeta u obzir na jednako povoljan način u toj drugoj državi članici.
30      Čak i pod pretpostavkom da članak 51. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da se primjenjuje samo ako postoji poseban sustav socijalne sigurnosti različit od općeg sustava, ta uredba ne omogućuje da se jasno utvrde značajke koje omogućuju utvrđivanje takvog sustava. Iz toga proizlazi nesigurnost u pogledu pitanja mogu li se pravila primjenjiva u području starosnih mirovina na određene posebne djelatnosti, poput onih predviđenih slovačkim zakonodavstvom, kvalificirati kao „posebni sustav” u smislu te odredbe.
31      U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev ističe da u ovom slučaju nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ nije uspostavilo zaseban sustav koji se primjenjuje samo na rudare u podzemnom rudniku, nego je, naprotiv, uspostavilo sustav socijalne sigurnosti primjenjiv na sve radnike. Međutim, taj sud pojašnjava da se, neovisno o tom jedinstvenom sustavu, na radna mjesta rudara u podzemnom rudniku kao i na druga radna mjesta iz prve kategorije primjenjuje sniženje dobne granice za odlazak u mirovinu.
32      U tim je okolnostima Najvyšší súd Slovenskej republiky (Vrhovni upravni sud Slovačke Republike) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„ 1.      Treba li članak 51. stavak 1. Uredbe [...] br. 883/2004 [...] tumačiti na način da se ta odredba
odnosi na [...] na starosnu mirovinu u pogledu koje odluku donosi nadležna ustanova države članice samo ako je na temelju zakonodavstva te države članice uspostavljen ‚poseban sustav za zaposlene ili samozaposlene osobe’?
U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno navedeno pitanje, koja su obilježja tog ‚posebnog sustava’ (primjerice da njime upravlja posebna ustanova, da se samofinancira, da je namijenjen samo određenoj skupini zaposlenih ili samozaposlenih osoba)?
2.      Treba li pak članak 51. stavak 1. te uredbe tumačiti na način je takva mirovina [također obuhvaćena tom odredbom] i kada zakonodavstvom te države članice nije predviđen takav ‚poseban sustav’, nego se samo dopušta da određena skupina osoba koja je navršila razdoblja osiguranja isključivo u okviru određene djelatnosti (primjerice rudari koji rade u podzemnim rudnicima), može na temelju tih razdoblja ostvariti pravo na starosnu mirovinu po povoljnijim uvjetima od ostalih osoba koje obavljaju druge poslove u okviru zaposlenja ili samostalnog rada?”
O prethodnim pitanjima
33      Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 51. stavak 1. Uredbe br. 883/2004 tumačiti na način da se poseban mehanizam zbrajanja razdoblja koji se njime predviđa primjenjuje i kada je država članica nadležna za dodjelu mirovinskog davanja uspostavila poseban sustav socijalne sigurnosti koji je formalno različit od općeg sustava, koji je svojstven određenim zanimanjima ili djelatnostima, i kada ta država članica, a da nije uspostavila takav poseban sustav, pridržava određene pogodnosti u okviru dodjele takvog davanja određenoj kategoriji osoba koje su navršile razdoblja osiguranja prilikom obavljanja određenog zanimanja ili djelatnosti. U slučaju potvrdnog odgovora, sud koji je uputio zahtjev pita koji su elementi na temelju kojih se može utvrditi postojanje takvog posebnog sustava u smislu te odredbe.
34      Uvodno, kad je riječ o primjenjivosti Uredbe br. 883/2004 na glavni postupak, valja podsjetiti na to da članak 87. stavak 2. te uredbe određuje da se za potrebe određivanja prava na davanje mora uzeti u obzir bilo koje razdoblje osiguranja, razdoblje zaposlenja, samozaposlenja ili boravišta navršeno prije dana primjene navedene uredbe na državnom području te države članice. Stoga, činjenica da razdoblja u kojima su uplaćivani doprinosi o kojima je riječ u glavnom postupku prethode stupanju na snagu Uredbe br. 883/2004 i pristupanju Europskoj uniji dotičnih država članica, odnosno Slovačke Republike i Češke Republike, ne isključuje primjenu te uredbe na situaciju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presude od 18. travnja 2002., Duchon, C-290/00, EU:C:2002:234, t. 32. do 34., i od 22. siječnja 2015., Balazs, C-401/13, EU:C:2015:26, t. 31. i 32.).
35      Što se tiče odgovora na postavljena pitanja, valja istaknuti da tekst članka 51. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 883/2004, u verziji na francuskom jeziku, koji navodi „uvjetuje razdobljima osiguranja koja su navršena isključivo u posebnoj djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe ili u zanimanju koje podliježe posebnom sustavu za zaposlene ili samozaposlene osobe”, upućuje na to da se, zbog uporabe jednine u izrazu „podliježe posebnom sustavu”, pravilo zbrajanja koje propisuje primjenjuje ili kada je riječ o zaposlenju koje je u nadležnoj državi članici obuhvaćeno posebnim sustavom socijalne sigurnosti ili kada zakonodavstvo te države članice uvjetuje pravo na određena davanja ostvarenjem razdoblja osiguranja u određenoj djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe, pri čemu ta djelatnost nije nužno obuhvaćena posebnim sustavom. Taj tekst osobito odgovara slovačkoj, engleskoj, talijanskoj, latvijskoj, poljskoj i slovenskoj verziji te odredbe.
36      S druge strane, tekst drugih jezičnih verzija navedene odredbe, osobito onih na španjolskom („sujetas a un régimen especial”), njemačkom („
für die ein Sondersystem [...] gilt ”) i grčkom jeziku („για τα οποία ισχύει ειδικό σύστημα που εφαρμόζεται ”), čini se da, zbog korištenja množine, upućuje na to da primjena te iste odredbe u svakom slučaju pretpostavlja da su djelatnosti i zanimanja o kojima je riječ u nadležnoj državi članici obuhvaćeni posebnim sustavom.
37      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, formulacija neke odredbe prava Unije upotrijebljena u jednoj od jezičnih verzija ne može služiti kao jedina osnova za tumačenje te odredbe niti joj se može dati prednost u odnosu na druge jezične verzije. Takav pristup ne bi bio u skladu sa zahtjevom ujednačene primjene prava Unije. U slučaju razlika između jezičnih verzija, odredba o kojoj je riječ mora se tumačiti s obzirom na opću strukturu i svrhu propisa kojeg je dio (vidjeti u tom smislu, presude od 27. ožujka 1990., Cricket St Thomas, C-372/88, EU:C:1990:140, t. 18. i 19., te od 20. studenoga 2025., Lolach, C-327/24, EU:C:2025:901, t. 29.).
38      S obzirom na razlike između različitih jezičnih verzija članka 51. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 883/2004, kako je navedeno u točkama 35. i 36. ove presude, potrebno je, za tumačenje te odredbe, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, analizirati kontekst i ciljeve koji se želi postići propisom kojeg je dio (vidjeti, u tom smislu, presude od 17. studenoga 1983., Merck, 292/82, EU:C:1983:335, t. 12., i od 25. veljače 2025., BSH Hausgeräte, C-339/22, EU:C:2025:108, t. 27.).
39      Što se tiče opće strukture propisa kojeg je ta odredba dio, valja istaknuti da članak 6. te uredbe, koji je dio njezine glave I., naslovljene „Opće odredbe”, propisuje opće pravilo zbrajanja razdoblja. Na temelju tog pravila i ako nije drukčije određeno, nadležna ustanova države članice čije zakonodavstvo stjecanje prava na davanja uvjetuje navršenim razdobljima osiguranja, razdobljima zaposlenja, samozaposlenja ili boravišta dužna je uzeti u obzir istovrijedna razdoblja navršena na temelju zakonodavstva druge države članice kao da su navršena na temelju zakonodavstva koje ona primjenjuje.
40      To opće pravilo zbrajanja razdoblja konkretizirano je i dopunjeno, u području starosnih mirovina, člankom 51. Uredbe br. 883/2004, čijim se stavkom 1., konkretnije, jamči da osobe koje su obavljale djelatnost koja im daje pravo na posebne pogodnosti u području starosnih mirovina ne gube pravo na te pogodnosti samo zato što su iskoristile svoju slobodu kretanja premještanjem te djelatnosti u drugu državu članicu.
41      Ta odredba odgovara članku 45. stavku 2. Uredbe br. 1408/71, koji je Uredba br. 883/2004 ukinula i zamijenila radi modernizacije i pojednostavljenja, pri čemu je zadržala isti cilj (vidjeti, u tom smislu, presudu od 21. ožujka 2018., Klein Schiphorst, C-551/16, EU:C:2018:200, t. 31.).
42      Članak 45. stavak 2. Uredbe br. 1408/71 mehanizam zbrajanja razdoblja koji je njime predviđen nije uvjetovao postojanjem posebnog sustava socijalne sigurnosti u nadležnoj državi članici koji je formalno različit od općeg sustava. Naime, taj je članak propisivao da, kada je stjecanje određenih davanja bilo uvjetovano, prema zakonodavstvu te države članice, time da su razdoblja osiguranja navršena u zanimanju koje podliježe posebnom sustavu ili, ako je to slučaj, u specifičnom zaposlenju, razdoblja navršena prema zakonodavstvima drugih država članica uzimaju se u obzir za priznavanje tih davanja, ako su navršena u odgovarajućem sustavu ili, u nedostatku toga, u istom zanimanju ili prema potrebi u istom zaposlenju.
43      Budući da zakonodavac Unije donošenjem članka 51. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 nije namjeravao primijeniti restriktivniju metodu zbrajanja, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 54. svojeg mišljenja, valja smatrati da se ta odredba primjenjuje svaki put kad su predviđena posebna pravila o priznavanju starosne mirovine za određena zanimanja ili djelatnosti u državi članici nadležnoj za dodjelu davanja, uključujući i u nedostatku posebnog sustava socijalne sigurnosti koji je formalno različit od općeg sustava.
44      Takvo tumačenje ne može se dovesti u pitanje činjenicom da se članak 51. stavak 1. drugi podstavak te uredbe odnosi na situaciju u kojoj, uzevši u obzir tako navršena razdoblja u drugoj državi članici, navedena osoba ne ispunjava uvjete radi stjecanja prava na davanja „iz posebnog sustava”, s obzirom na to da ta odredba također predviđa da se ta razdoblja mogu, u nedostatku toga, uzeti u obzir za dodjelu davanja iz drugih sustava.
45      Što se tiče cilja kojem se teži navedenom uredbom, treba podsjetiti na to da, kao što je jasno iz njezine uvodne izjave 4., njezin cilj nije uspostavljanje zajedničkog sustava o socijalnoj sigurnosti, već isključivo osiguranje koordinacije sustava o socijalnoj sigurnosti država članica, pri čemu potonje zadržavaju nadležnost za uređenje svojih sustava, pod uvjetom da u izvršavanju tih ovlasti poštuju pravo Unije, a posebno slobodu svakog građanina Unije da se kreće i boravi na području država članica (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presude od 21. veljače 2013., Salgado Gonzalez, C-282/11, EU:C:2013:86, t. 35. do 37., i od 7. prosinca 2017., Zaniewicz-Dybeck, C-189/16, EU:C:2017:946, t. 38. do 40.).
46      U tom pogledu iz sudske prakse Suda proizlazi da, iako pravo Unije ne nalaže da ostvarivanje slobode kretanja radnika bude od neutralnog značaja u pogledu socijalne sigurnosti, poštovanje članaka 45. i 48. UFEU-a ipak podrazumijeva da radnici iz drugih država članica nisu stavljeni u nepovoljniji položaj u odnosu na one koji izvršavaju ili su izvršavali cjelokupnu svoju djelatnost u dotičnoj državi članici (vidjeti, u tom smislu, presudu od 14. ožujka 2019., Vester, C-134/18, EU:C:2019:212, t. 32. i 33.).
47      U tom smislu, nije važno je li država članica nadležna za dodjelu mirovinskog davanja uspostavila poseban sustav socijalne sigurnosti koji je formalno različit od općeg sustava ili je odlučila donijeti skup pravila svojstvenih određenim djelatnostima ili zanimanjima u okviru općeg sustava. Naime, takve su razlike samo odraz organizacijskih odabira i financiranja sustava socijalne sigurnosti, koji se mogu znatno razlikovati među državama članicama.
48      Osim toga, tumačenje članka 51. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 883/2004 prema kojem se ta odredba primjenjuje samo na zanimanja i djelatnosti obuhvaćene posebnim sustavom socijalne sigurnosti koji se nužno razlikuje od općeg sustava u državi članici nadležnoj za dodjelu mirovinskog davanja bilo bi protivno cilju slobodnog kretanja radnika jer bi dovelo u nepovoljniji položaj radnike koji su se koristili svojom slobodom kretanja u obavljanju zanimanja ili djelatnosti koja, u toj državi članici, daje pravo na starosnu mirovinu pod povoljnijim uvjetima od onih koji se primjenjuju na druge radnike, u odnosu na one koji su istu djelatnost obavljali isključivo u toj potonjoj državi članici.
49      Iz toga slijedi da članak 51. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da se primjenjuje u svim slučajevima u kojima zakonodavstvo države članice nadležne za dodjelu mirovinskog davanja predviđa posebna pravila u području starosnih mirovina za određena zanimanja ili djelatnosti, uključujući slučajeve u kojima ta pravila ne predstavljaju ili nisu dio posebnog sustava socijalne sigurnosti koji je formalno različit od općeg sustava.
50      Valja još pojasniti da se, suprotno onomu što tvrdi Europska komisija, navršavanje razdoblja doprinosa u drugoj državi članici u okviru obavljanja određenog zanimanja ili djelatnosti ne može uzeti u obzir na temelju članka 5. točke (b) te uredbe, koji određuje da, ako se na temelju zakonodavstva nadležne države članice pravni učinci pripisuju pojavi određenih činjenica ili događaja, ta država članica uzima u obzir slične činjenice ili događaje koji nastanu u bilo kojoj državi članici kao da su nastali na njezinu vlastitom državnom području. Naime, iz njezina teksta proizlazi da se ta odredba odnosi na uzimanje u obzir, u nadležnoj državi članici, pojave pojedinačnih činjenica ili događaja koji su nastali u drugoj državi članici, kao što su rođenje, smrt ili nesreća, te ne uređuje zbrajanje razdoblja doprinosa navršenih u drugoj državi članici.
51      U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se sud koji je uputio zahtjev pita treba li razdoblja koja je žalitelj iz glavnog postupka navršio kao rudar u podzemnom rudniku u Češkoj Republici u razdoblju od 1. siječnja 1993. do 31. kolovoza 1995. uzeti u obzir u Slovačkoj Republici, na temelju članka 51. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 883/2004, kako bi se ocijenilo je li ispunjen uvjet koji se odnosi na navršavanje petnaest godina doprinosa kao rudar u podzemnom rudniku, koji daje pravo na određene pogodnosti u području starosnih mirovina u toj državi članici. U tom pogledu, uzimajući u obzir elemente iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, valja istaknuti, s jedne strane, da su slovačkim zakonodavstvom za razdoblje o kojem je riječ bila predviđena pravila u području starosnih mirovina specifična za djelatnost rudara u podzemnom rudniku i, s druge strane, da su razdoblja koja je žalitelj iz glavnog postupka navršio u Češkoj Republici bila u toj djelatnosti, tako da je, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, očito da ta razdoblja treba uzeti u obzir.
52      S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 51. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da se poseban mehanizam zbrajanja razdoblja koji se njime predviđa primjenjuje i kada je država članica nadležna za dodjelu mirovinskog davanja uspostavila poseban sustav socijalne sigurnosti koji je formalno različit od općeg sustava, koji je svojstven određenim zanimanjima ili djelatnostima, i kada ta država članica, a da nije uspostavila takav poseban sustav, pridržava određene pogodnosti u okviru dodjele takvog davanja određenoj kategoriji osoba koje su navršile razdoblja osiguranja prilikom obavljanja određenog zanimanja ili djelatnosti.
Troškovi
53      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 51. stavak 1. prvi podstavak Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti
treba tumačiti na način da se:
poseban mehanizam zbrajanja razdoblja koji se njime predviđa primjenjuje i kada je država članica nadležna za dodjelu mirovinskog davanja uspostavila poseban sustav socijalne sigurnosti koji je formalno različit od općeg sustava, koji je svojstven određenim zanimanjima ili djelatnostima, i kada ta država članica, a da nije uspostavila takav poseban sustav, pridržava određene pogodnosti u okviru dodjele takvog davanja određenoj kategoriji osoba koje su navršile razdoblja osiguranja prilikom obavljanja određenog zanimanja ili djelatnosti.
Potpisi
*      Jezik postupka: slovački.