62021TO0449
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (osmo vijeće)
20. lipnja 2022. (
*1
)
„Tužba za poništenje – Postupovno pitanje – Nepostojanje zastupanja od strane odvjetnika ovlaštenog za zastupanje samo pred sudovima Ujedinjene Kraljevine u jednom od slučajeva koji su taksativno predviđeni člankom 91. stavkom 2. Sporazuma o povlačenju Ujedinjene Kraljevine iz Unije i Euratoma – Nepostojanje zastupanja od strane odvjetnika ovlaštenog za zastupanje pred sudom države članice ili druge države koja je stranka Sporazuma o EGP‑u – Članak 19. Statuta Suda Europske unije”
U predmetu T‑449/21,
Natixis, sa sjedištem u Parizu (Francuska), koji zastupaju J.-J. Lemonnier, L. Ghebali, odvjetnici, J. Stratford, E. Neil, barristers i M. García, solicitor,
tužitelj,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju M. Farley, T. Franchoo i I. Söderlund, u svojstvu agenata,
tuženika,
OPĆI SUD (osmo vijeće),
u sastavu: J. Svenningsen (izvjestitelj), predsjednik, R. Barents i C. Mac Eochaidh, suci,
tajnik: E. Coulon,
uzimajući u obzir tužiteljev zahtjev podnesen 14. ožujka 2022. na temelju članka 130. stavka 2. Poslovnika Općeg suda, kojim od Općeg suda traži da prizna R. Howella, barristera i E. Davis, solicitora kao njegove zastupnike u ovom predmetu, kao i Komisijina očitovanja o tom zahtjevu,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Tužitelj, društvo Natixis, svojom tužbom koja se temelji na članku 263. UFEU‑a, traži poništenje Odluke Komisije C(2021) 3489 final od 20. svibnja 2021. o postupku primjene članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet AT.40324 – Europske državne obveznice) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) u dijelu u kojem se odnosi na njega.
Pravni okvir
2
Dana 1. veljače 2020. stupio je na snagu, u skladu s njegovim člankom 185., Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 2020., L 29, str. 7., u daljnjem tekstu: Sporazum o povlačenju). Slijedom toga, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske od tog datuma više nije država članica Europske unije.
3
U svojem članku 126., Sporazum o povlačenju predviđao je prijelazno razdoblje koje je završilo 31. prosinca 2020., tijekom kojeg se na Ujedinjenu Kraljevinu primjenjivalo pravo Unije, osim ako tim sporazumom nije bilo predviđeno drugačije.
4
Odnosi između Unije i Ujedinjene Kraljevine od tada su osobito uređeni Sporazumom o trgovini i suradnji između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, s jedne strane, i Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, s druge strane (SL 2021., L 149, str. 10., u daljnjem tekstu: Sporazum o trgovini i suradnji).
Pravo
5
U tužbi koja je u okviru ovog postupka podnesena 30. srpnja 2021., tužitelj je naveo da ga zastupaju J. Stratford, R. Howell, barristers, J.-J. Lemonnier, odvjetnik, E. Davis i M. García, solicitors.
6
Što se tiče R. Howella, E. Davisa i M. Garcíje, Opći je sud kao dokumente koji se zahtijevaju člankom 51. stavkom 2. njegova Poslovnika primio potvrdu General Councila of the Bar of England and Wales (Opće vijeće odvjetničke komore Engleske i Walesa) kojom se potvrđuje da R. Howell ima status barristera, potvrdu Solicitors Regulation Authority (regulatorno tijelo za solicitore, Ujedinjena Kraljevina) kojom se potvrđuje da E. Davis ima status solicitora, potvrdu tog istog tijela kojom se potvrđuje da M. García ima status solicitora i potvrdu Odvjetničke komore u Parizu kojom se potvrđuje njezin upis u tu komoru pod njezinim originalnim nazivom (solicitor) na temelju Direktive 98/5/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o olakšavanju stalnog obavljanja odvjetničke djelatnosti u državi članici različitoj od one u kojoj je stečena kvalifikacija (SL 1998., L 77, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 65.).
7
Tužitelj je dopisom od 11. listopada 2021. od Općeg suda zatražio pojašnjenja o razlozima koji opravdavaju odluku predsjednika Općeg suda od 7. rujna 2021. kojom je R. Howellu, E. Davisu i M. Garcíji odbio dopustiti da tužitelja zastupaju u ovom postupku, uz obrazloženje da su s obzirom na predočene dokumente ovlašteni za zastupanje samo pred sudovima Ujedinjene Kraljevine.
8
Mjerama upravljanja postupkom, donesenima na temelju članaka 89. i 90. njegova poslovnika, te članka 24. stavka 2. Statuta Suda Europske unije, Opći je sud, s jedne strane, ispitao stranke o situaciji M. Garcíje, koja se pozivala na dokument koji je Odvjetnička komora u Parizu sastavila na temelju Direktive 98/5 i, s druge strane, zatražio od francuske vlade informacije o eventualnoj mogućnosti koja se odvjetniku ovlaštenom za zastupanje u Ujedinjenoj Kraljevini priznaje da zastupa stranke pred francuskim sudovima.
9
Tužitelj je svojim odgovorom obavijestio Opći sud da je M. García bila ovlaštena za zastupanje i pred irskim sudovima te mu predočio dokument kojim to potvrđuje.
10
Uzimajući u obzir tu novu informaciju, M. Garcíji dopušteno je zastupati tužitelja u ovom postupku.
11
Dopisom od 14. ožujka 2022. tužitelj je od Općeg suda ponovno zatražio da mu pruži pojašnjenja o razlozima zbog kojih R. Howellu i E. Davisu nije bilo dopušteno da ga zastupaju u ovom postupku.
12
Na temelju članka 130. stavaka 2., 5. i 7. Poslovnika, ako stranka zasebnim aktom zatraži da Opći sud odluči o prethodnom postupovnom pitanju, Opći sud u najkraćem mogućem roku odlučuje o tom zahtjevu, nakon što je odredio rok u kojem druge stranke mogu pisanim putem iznijeti svoja očitovanja na taj zahtjev.
13
Budući da je Komisija podnijela svoja očitovanja u za to određenom roku, valja odlučiti o tužiteljevu zahtjevu da ga zastupaju R. Howell i E. Davis, za koje su Općem sudu podneseni samo dokumenti kojima se potvrđuje da su ovlašteni za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine.
14
Najprije valja istaknuti da tužitelja u okviru ove tužbe valjano zastupa više odvjetnika, barristeri i jedan solicitor.
15
Stoga ovo postupovno pitanje ne utječe na dopuštenost tužbe.
16
Kad je riječ o meritumu, valja podsjetiti na to da se trećim i četvrtim stavkom članka 19. Statuta Suda Europske unije, koji se u skladu s njegovim člankom 56. primjenjuje na postupak pred Općim sudom, propisuju dva zasebna i kumulativna uvjeta u pogledu zastupanja pred sudovima Unije stranke na koju se ne odnosi članak 19. stavci 1. i 2. tog statuta, i to prvi, kojim se nalaže obveza da stranke koje nisu obuhvaćene prvim dvama stavcima navedenog članka 19. zastupa odvjetnik i drugi, kojim se propisuje da stranku pred sudovima Unije može zastupati ili joj pomagati samo odvjetnik koji je ovlašten za zastupanje pred sudom države članice ili druge države koja je stranka Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) (SL 1994., L 1, str. 3.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4.) (vidjeti presudu od 24. ožujka 2022., PJ i PC/EUIPO, C‑529/18 P i C‑531/18 P, EU:C:2022:218, t. 58. i navedenu sudsku praksu te rješenje od 7. prosinca 2021., Daimler/EUIPO – Volkswagen (IQ), T‑422/21, EU:T:2021:888, t. 15. i navedenu sudsku praksu).
17
Međutim, kada je riječ o tužbi poput ove, najprije valja uzeti u obzir eventualno relevantne odredbe međunarodnih sporazuma koji obvezuju Ujedinjenu Kraljevinu i Uniju, odnosno Sporazum o povlačenju i Sporazum o trgovini i suradnji.
18
Kao prvo, valja istaknuti da članak 87., u vezi s člancima 90. do 92. i člankom 95. Sporazuma o povlačenju u bitnome predviđa da odvjetnik ovlašten za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine može zastupati stranku ili joj pomagati pred Općim sudom u taksativno navedenim slučajevima.
19
Kao prvo, u skladu s člankom 91. stavkom 1. Sporazuma o povlačenju i u vidu podjele nadležnosti između Suda i Općeg suda, takav odvjetnik koji ju je zastupao 31. prosinca 2020., može u postupku pokrenutom pred Općim sudom nastaviti zastupati stranku ili joj pomagati.
20
Kao drugo, u skladu s člankom 91. stavkom 2. prvom rečenicom Sporazuma o povlačenju u vezi s člankom 95. stavcima 1. i 3. tog sporazuma i u vidu podjele nadležnosti između Suda i Općeg suda, odvjetnik ovlašten za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine može zastupati stranku ili joj pomagati u postupcima pred Općim sudom u okviru tužbi za poništenje podnesenih protiv odluka koje su institucije, tijela, uredi i agencije Unije donijeli prije 31. prosinca 2020. i koje su upućene Ujedinjenoj Kraljevini odnosno fizičkim ili pravnim osobama s boravištem ili poslovnim nastanom u Ujedinjenoj Kraljevini.
21
Isto vrijedi i za odluke institucija, tijela, ureda i agencija Unije koje su upućene Ujedinjenoj Kraljevini odnosno fizičkim ili pravnim osobama s boravištem odnosno poslovnim nastanom u Ujedinjenoj Kraljevini i koje su donesene nakon 31. prosinca 2020., bilo u okviru postupaka u kojima se primjenjuju članci 107. i 108. UFEU‑a na potpore dodijeljene prije 31. prosinca 2020. i koji su pokrenuti prije 31. prosinca 2024., bilo, kao u ovom slučaju, u okviru postupaka u kojima se primjenjuju članci 101. ili 102. UFEU‑a pokrenutih prije 31. prosinca 2020., bilo u okviru postupaka u kojima se primjenjuje Uredba Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.) pokrenutih prije 31. prosinca 2020., bilo u okviru istraga Europskog nadzornog tijela za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) o određenim navodnim povredama koje su taksativno navedene, pokrenutih prije 31. prosinca 2020., bilo u okviru istraga Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) pokrenutih prije 31. prosinca 2024.
22
Kao treće, u skladu s člankom 91. stavkom 2. drugom rečenicom Sporazuma o povlačenju u vezi s njegovim člankom 90. i u vidu podjele nadležnosti između Suda i Općeg suda, odvjetnik ovlašten za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine može zastupati tu državu ili joj pomagati pred Općim sudom u postupcima u koje se ta država odlučila uključiti u skladu s člankom 90. drugim stavkom točkom (c) Sporazuma o povlačenju.
23
Međutim, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, ova tužba ne odgovara ni jednom od slučajeva koji su taksativno predviđeni u Sporazumu o povlačenju i koji su navedeni u točkama 18. do 22. ove presude.
24
Točno je da je ova tužba podnesena nakon 31. prosinca 2020. protiv odluke donesene nakon postupka koji je bio u tijeku 31. prosinca 2020., kojom se primjenjuje članak 101. UFEU‑a.
25
Međutim, iz pobijane odluke kao i iz dokumenata koje je tužitelj priložio na temelju članka 78. stavka 4. Poslovnika proizlazi da je on dioničko društvo osnovano u skladu s francuskim pravom sa sjedištem u Francuskoj.
26
Stoga se u odnosu na tužitelja za pobijanu odluku ne može smatrati da je upućena pravnoj osobi s poslovnim nastanom u Ujedinjenoj Kraljevini, kao što se to zahtijeva člankom 91. stavkom 2. prvom rečenicom Sporazuma o povlačenju u vezi s člankom 95. stavcima 1. i 3. tog sporazuma.
27
Ovaj zaključak ne može se dovesti u pitanje činjenicom da drugi adresati iste odluke, odnosno društva NatWest Group plc i Nomura International plc, imaju poslovni nastan u Ujedinjenoj Kraljevini, s obzirom na to da se prema ustaljenoj sudskoj praksi odluka koju Komisija donosi na temelju članka 101. UFEU‑a, iako je sastavljena i objavljena kao jedna, treba analizirati kao skupina pojedinačnih odluka kojima se u pogledu svakog od društava kojima je upućena utvrđuje povreda ili povrede za koje se tereti i kojima mu se, ovisno o slučaju, izriče novčana kazna (vidjeti u tom smislu presudu od 15. listopada 2002., Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582, t. 100. i navedenu sudsku praksu).
28
Isto vrijedi i za činjenicu koju iznosi tužitelj, prema kojoj on ima „poslovni nastan” u Ujedinjenoj Kraljevini kao „overseas company”, jer iz dokumenata koje je dostavio, a osobito iz onoga koji je izdao Companies House (Sudski registar, Ujedinjena Kraljevina), proizlazi da je on samo registriran, a ne i da ima poslovni nastan u toj državi.
29
Štoviše, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, iz rješenja od 7. prosinca 2021., IQ (T‑422/21, EU:T:2021:888) ni na koji način ne proizlazi da ga u okviru ove tužbe mogu zastupati odvjetnici koji su isključivo ovlašteni za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine. Naime, tužba u predmetu povodom kojeg je doneseno to rješenje odbačena je kao očito nedopuštena jer tužitelja nije zastupao odvjetnik ovlašten za zastupanje pred sudom države članice ili druge države koja je stranka Sporazuma o EGP‑u.
30
Naposljetku, pod pretpostavkom da se tužitelj poziva na članak 94. stavak 2. Ugovora o povlačenju, treba istaknuti, kao što to proizlazi iz naslova u kojem se nalazi taj članak, da pravo zastupanja ili pomoći koje ta odredba priznaje odvjetnicima ovlaštenima za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine vrijedi samo u okviru upravnih postupaka iz članaka 92. i 93. Sporazuma o povlačenju, izuzev eventualnih naknadnih sudskih postupaka uređenih člankom 91. tog sporazuma (vidjeti po analogiji rješenje od 7. prosinca 2021., IQ, T‑422/21, EU:T:2021:888, t. 23.).
31
Slijedom toga, kao što je to istaknula Komisija, tužitelj ne može valjano tvrditi da su ga u okviru ove tužbe R. Howell i E. Davis, koji su ovlašteni isključivo za zastupanje pred sudovima Ujedinjene Kraljevine, na temelju Sporazuma o povlačenju imali pravo zastupati pred Općim sudom.
32
Isto tako, tužitelj se ne može pozivati ni na koju odredbu Sporazuma o trgovini i suradnji.
33
Točno je da članak 194. stavak 1. Sporazuma o trgovini i suradnji predviđa da stranka tog sporazuma dopušta odvjetniku druge stranke navedenog sporazuma da na njezinu području pruža određene pravne usluge pod stručnim nazivom matične jurisdikcije tog odvjetnika u skladu s člancima 128., 129., 135., 137. i 143 tog sporazuma. Međutim, u članku 193. tog sporazuma u točkama (a) i (g) navedeno je da su iz tog sustava isključene pravne usluge koje se odnose na pravo Unije, u koje spada članak 101. UFEU‑a o kojem je riječ u pobijanoj odluci i pravno zastupanje pred, među ostalim, sudovima i drugim propisno osnovanim službenim sudovima stranke navedenog sporazuma, među kojima se nalazi Opći sud.
34
Nakon što je isključio mogućnost tužitelja da se pozove na Sporazum o povlačenju ili Sporazum o trgovini i suradnji, valja kao drugo provjeriti mogu li R. Howell, barrister i E. Davis, solicitor, na temelju članka 19. Statuta Suda Europske unije, na koji upućuje članak 51. stavak 1. Poslovnika Općeg suda, ipak biti ovlašteni zastupati tužitelja.
35
U tu svrhu mora im se priznati svojstvo „[odvjetnika]” u smislu članka 19. trećeg stavka Statuta Suda Europske unije.
36
Što se tiče njihova ovlaštenja za zastupanje pred sudom države članice ili druge države stranke EGP‑a, valja istaknuti to da je ova tužba podnesena 30. srpnja 2021., to jest nakon što je 31. prosinca 2020. isteklo prijelazno razdoblje predviđeno člankom 126. Sporazuma o povlačenju, a tijekom kojeg se pravo Unije, osim ako tim sporazumom nije predviđeno drugačije, nastavilo primjenjivati na Ujedinjenu Kraljevinu i u Ujedinjenoj Kraljevini, unatoč njezinu statusu treće zemlje.
37
Iz toga proizlazi da se pitanje treba li, za potrebe članka 19. četvrtog stavka Statuta Suda Europske unije, za odvjetnike koji su ovlašteni za zastupanje samo pred sudovima Ujedinjene Kraljevine koje je odredio tužitelj smatrati da su ovlašteni za zastupanje pred sudom države članice ili druge države stranke EGP‑a, više ne može razmatrati s obzirom na odredbe ili akte prava Unije, uključujući one koji se primjenjuju na obavljanje odvjetničke djelatnosti, poput Direktive 98/5 ili Direktive Vijeća 77/249/EEZ od 22. ožujka 1977. o olakšavanju učinkovitog ostvarivanja slobode pružanja odvjetničkih usluga (SL 1977., L 78, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 14.).
38
Stoga se takvo ispitivanje mora izvršiti s obzirom na eventualni poseban propis države članice koji te odvjetnike jednostrano ovlašćuje na zastupanje pred svojim sudovima (vidjeti u tom smislu presudu od 24. ožujka 2022., PJ i PC/EUIPO, C‑529/18 P i C‑531/18 P, EU:C:2022:218, t. 59.).
39
Međutim, tužitelj nije uputio ni na jedan propis takve naravi.
40
U tom pogledu, s obzirom na odgovor francuske vlade na mjeru upravljanja postupkom, može se istaknuti da takav propis u Francuskoj ne postoji.
41
Naime, francusko pravo takvom odvjetniku omogućuje zastupanje stranke pred francuskim sudovima ako je prije isteka prijelaznog razdoblja upisan u imenik francuske odvjetničke komore pod nazivom francuskog odvjetnika ili ako je prije isteka prijelaznog razdoblja podnio zahtjev za priznavanje svojih stručnih kvalifikacija i ako je taj zahtjev u obradi, odnosno ako je nakon isteka prijelaznog razdoblja uspješno položio kontrolni ispit poznavanja francuskog prava predviđen mjerodavnim propisom i ako se valjano upisao u imenik francuske odvjetničke komore pod nazivom francuskog odvjetnika.
42
Slijedom toga, R. Howellu i E. Davisu ne može se priznati svojstvo tužiteljeva zastupnika u okviru tužbe koju je podnio protiv pobijane odluke, bilo na temelju Sporazuma o povlačenju ili Sporazuma o trgovini i suradnji te članka 51. stavka 1. Poslovnika u vezi s člankom 19. četvrtim stavkom Statuta Suda Europske unije.
43
Iz toga proizlazi da ovaj zahtjev treba odbiti.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (osmo vijeće)
rješava:
1.
Odbija se zahtjev kojim se traži da Opći sud prizna R. Howellu i E. Davisu svojstvo zastupnika društva Natixis.
2.
O troškovima će se odlučiti naknadno.
U Luxembourgu 20. lipnja 2022.
Tajnik
E. Coulon
Predsjednik
J. Svenningsen
(
*1
)	Jezik postupka: engleski