62018CC0702
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MICHALA BOBEKA
od 28. studenoga 2019. (
1
)
Predmet C‑702/18 P
Przedsiębiorstwo Produkcyjno‑Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
„Žalba – Žig EU‑a – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Prijava figurativnog žiga Europske unije PRIMART Marek Łukasiewicz – Raniji nacionalni žigovi PRIMA – Članak 8. stavak 1. točka (b) – Relativni razlozi za odbijanje – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Članak 76. stavak 1. – Doseg nadzora koji provodi Opći sud”
I. Uvod
1.
Ova žalba odnosi se na doseg nadzora odluka žalbenih vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) donesenih u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije žigova Europske unije koji Opći sud treba provesti. Konkretno pitanje koje se postavlja jest u kojoj mjeri Opći sud može uzeti u obzir argumente koje stranke nisu iznijele pred EUIPO‑om.
2.
Kako bi se odgovorilo na to pitanje, morat će se pojasniti značenje članka 76. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
2
) i članka 188. Poslovnika Općeg suda.
II. Pravni okvir
3.
Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 (
3
) predviđa:
„Relativni razlozi za odbijanje
1.   Na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati:
[…]
(b)
ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom.”
4.
Članak 76. Uredbe br. 207/2009 (
4
), u verziji primjenjivoj na ovaj postupak, predviđa:
„Ispitivanje činjenica od strane Ureda po službenoj dužnosti
1.   U postupcima koji se pred njim vode, Ured po službenoj dužnosti ispituje činjenice; međutim u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije, Ured to ispitivanje ograničava na činjenice, dokaze i argumente te zahtjeve što su ih podnijele stranke.
2.   Ured ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele.”
5.
Članak 188. Poslovnika Općeg suda pak glasi:
„Predmet spora pred Općim sudom
Podnesci koje su stranke podnijele u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem.”
III. Činjenično stanje i postupak
A.
Postupak pred EUIPO‑om
6.
Činjenično stanje, kako je izloženo u pobijanoj presudi (
5
), može se sažeti na sljedeći način.
7.
Društvo Przedsiębiorstwo Produkcyjno‑Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz (u daljnjem tekstu: Primart) 27. siječnja 2015. podnijelo je EUIPO‑u prijavu za registraciju žiga Europske unije u skladu s Uredbom br. 207/2009. Registracija žiga tražila se za sljedeći figurativni znak:
8.
Proizvodi u odnosu na koje se registracija tražila nalaze se u razredu 30. Nicanskog sporazuma od 15. lipnja 1957. o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova, kako je revidiran i izmijenjen, te odgovaraju sljedećem opisu: „Šećeri, prirodni zaslađivači, slatke glazure i punjenja, pčelinji proizvodi; kava, čajevi, kakao i njihovi nadomjesci; led, sladoledi, zamrznuti jogurti i sorbeti; soli, začini, arome i začinski umaci; pekarski proizvodi, slatkiši, čokolada i deserti; prerađene žitarice, škrobovi i njihovi proizvodi, pripravci za pečenje i kvasci; krekeri”.
9.
Društvo Bolton Cile España, SA podnijelo je 29. travnja 2015. na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009 prigovor na registraciju prijavljenog žiga u odnosu na sve proizvode navedene u prethodnoj točki. Prigovor se osobito temeljio na španjolskom žigu PRIMA, koji je registriran 22. rujna 1973. pod brojem 2578815 te produljen 9. travnja 2013. za proizvode iz razreda 30. i odgovara sljedećem opisu: „Umaci i začinski umaci; kava; čaj; kakao; šećer; riža; tapioka; sago, umjetna kava; brašno i pripravci od žitarica; kruh; keksi; torte; tijesto za peciva i slastice; jestivi led; med; šećerni sirup; kvasac; prašak za dizanje; sol; senf; papar; ocat; led”. Razlog na kojem se prigovor temeljio nalazi se u članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009.
10.
Odjel za prigovore 2. rujna 2016. odbio je prigovor u cijelosti. Međutim, nakon što je društvo Bolton Cile España podnijelo žalbu, EUIPO‑ovo četvrto žalbeno vijeće odlukom od 22. lipnja 2017. (
6
) poništilo je odluku Odjela za prigovore, prihvatilo prigovor, odbilo prijavu za registraciju žiga te naložilo društvu Primart snošenje troškova postupka povodom prigovora i žalbenog postupka.
11.
Žalbeno je vijeće utvrdilo, u pogledu ranijeg španjolskog žiga, da je relevantno područje za analizu vjerojatnosti dovođenja u zabludu Španjolska te da je relevantna javnost šira javnost u toj državi članici. Žalbeno vijeće na temelju usporedbe znakova zaključilo je da postoji vjerojatnost dovođenja relevantne javnosti u zabludu. U tom je kontekstu istaknulo da riječ „prima” za relevantnog španjolskog potrošača znači „sestrična” ili „novčana naknada”. Nasuprot tomu, prijavljeni znak nije imao nikakvo značenje. Žalbeno vijeće navelo je i da je stupanj inherentnog razlikovnog karaktera ranijeg nacionalnog žiga prosječan. Prema njegovu mišljenju, španjolski potrošač ne bi riječ „prima” razumio kao da označava izvrsnost nečega, kao što je to slučaj u drugim jezicima Europske unije (poput njemačkog ili nizozemskog).
B.
Pobijana presuda i postupak pred Sudom
12.
Društvo Primart 24. kolovoza 2017. podnijelo je Općem sudu tužbu za poništenje pobijane odluke. U svojoj se tužbi društvo Primart pozvalo na povredu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
13.
Opći sud 12. rujna 2018. odbio je tužbu, prihvativši zaključke žalbenog vijeća u pogledu postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu između tih dvaju znakova. U tom kontekstu, Opći sud argumente društva Primart u pogledu navodno slabog razlikovnog karaktera ranijeg žiga proglasio je nedopuštenima, u skladu s člankom 76. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009, zato što nisu izneseni pred žalbenim vijećem.
14.
Društvo Primart u žalbi koju je 9. studenoga 2018. podnijelo Sudu Europske unije zahtijeva da se pobijana presuda ukine, pobijana odluka EUIPO‑ova četvrtog žalbenog vijeća poništi, da se EUIPO‑u i društvu Bolton Cile España naloži snošenje troškova postupaka pred žalbenim vijećem i Općim sudom te da se EUIPO‑u naloži snošenje troškova postupka pred Sudom Europske unije.
15.
EUIPO i društvo Bolton Cile España od Suda pak zahtijevaju da odbije žalbu i naloži društvu Primart snošenje troškova.
IV. Ocjena
16.
Društvo Primart ističe samo jedan žalbeni razlog, pozivajući se na povredu članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. Ono pobija točke 87. do 90. pobijane presude, u kojima je Opći sud njegove argumente u pogledu slabog razlikovnog karaktera ranijeg žiga proglasio nedopuštenima.
17.
U prvom dijelu mišljenja razmatrat ću navod društva Bolton Cile España da žalba nije dopuštena (A). Potom ću se baviti osnovanošću žalbe (B), pri čemu ću sažeti glavne argumente stranaka (1) i objasniti zašto smatram da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom primjene članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 (2). Drugi dio ovog mišljenja odnosi se na posljedice te ocjene. Smatram da pobijanu presudu treba ukinuti i predmet vratiti Općem sudu radi donošenja nove odluke (C).
A.
Dopuštenost
18.
Društvo Bolton Cile España smatra da žalba nije dopuštena zbog dvaju razloga. Kao prvo, ističe da žalba ne sadržava sažeti prikaz žalbenih razloga, u suprotnosti s člankom 168. stavkom 1. točkom (d) Poslovnika Suda. Kao drugo, glavni argumenti društva Primart, koji se odnose na značenje riječi „prima” i razlikovni karakter znaka koji sadržava tu riječ, otvaraju činjenična, a ne pravna pitanja.
19.
Argumente društva Bolton Cile España smatram neuvjerljivima.
20.
U pogledu prvog razloga ističem da žalba na trećoj stranici sadržava sažeti prikaz žalbenog razloga koji društvo Primart iznosi. U tom su sažetom prikazu kratko, ali jasno objašnjeni razlozi kritika koje društvo Primart iznosi te su navedene točke pobijane presude koje su navodno zahvaćene pogreškom.
21.
Što se tiče drugog razloga, argumenti društva Primart odnose se na propust Općeg suda da ispita ima li riječ „prima” dodatna značenja (uz utvrđena) i pohvalnu konotaciju te, ako ima, utječe li to na inherentnu razlikovnost ranijeg žiga. Društvo Primart tvrdi da taj propust čini povredu članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. To je nedvojbeno pravno pitanje te stoga može biti predmet nadzora u žalbenom postupku.
B.
Osnovanost
1. Argumenti stranaka
22.
Društvo Primart smatra da je Opći sud pogriješio prilikom primjene članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. Navodi da je Opći sud njegove argumente u pogledu navodno slabog razlikovnog karaktera ranijeg žiga trebao smatrati dopuštenima te stoga ispitati jesu li osnovani, unatoč tomu što su prvi put izneseni u toj fazi postupka.
23.
Točnije, društvo Primart tvrdi da je značenje riječi „prima” – koja odgovara izrazima poput „prva”, „najbolja” ili „najvažnija” te stoga ima pohvalnu konotaciju – općepoznata činjenica. Prema njegovu mišljenju, općepoznate činjenice nije potrebno iznositi u upravnoj fazi postupka. Društvo Primart u tom pogledu upućuje na sudsku praksu prema kojoj podnositelj prijave žiga protiv kojeg se EUIPO poziva na općepoznate činjenice mora imati mogućnost osporiti točnost tih činjenica pred Općim sudom (
7
).
24.
Društvo Primart u tom kontekstu ističe da pravilo o ispitivanju činjenica, dokaza i argumenata koje EUIPO provodi u okviru postupka povodom prigovora, koje je predviđeno u članku 76. stavku 1. Uredbe br. 207/2009, čini iznimku od pravila prema kojem on mora „po službenoj dužnosti ispit[ati] činjenice”. To pravilo stoga treba restriktivno tumačiti.
25.
Društvo Primart također smatra da, s obzirom na to da je žalbeno vijeće značenje riječi „prima” ispitalo po službenoj dužnosti, mora imati pravo pred Općim sudom osporiti njegove zaključke u tom pogledu.
26.
EUIPO se u tom pogledu načelno slaže s društvom Primart. Prema EUIPO‑ovu mišljenju, Opći sud doista je pogriješio prilikom primjene članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009.
27.
EUIPO prihvaća da bi strogo tekstualno tumačenje članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 moglo ići u prilog tumačenju koje je dao Opći sud. Međutim, Opći sud je – prema EUIPO‑ovu mišljenju, pravilno – već odbio takvo tumačenje (
8
). Iz te sudske prakse proizlazi da je inherentna razlikovnost ranijeg žiga jedan od elemenata koje Opći sud treba ispitati, po službenoj dužnosti, ako je potrebno, da bi osigurao pravilnu primjenu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. EUIPO ističe da je pitanje razlikovnosti ranijeg žiga pravno pitanje koje se može prvi put istaknuti pred Općim sudom.
28.
Nasuprot tomu, društvo Bolton Cile España u bitnome ističe da žalbu treba odbiti kao neosnovanu jer Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava. Svrha postupka pred Općim sudom nije provedba nove ocjene činjeničnih okolnosti u svjetlu dokumenata koji su mu prvi put podneseni. Cilj je sudskog postupka isključivo nadzor EUIPO‑ovih odluka u pogledu činjeničnog i pravnog okvira spora, kako su ga stranke izložile pred žalbenim vijećem.
29.
Društvo Bolton Cile España naglašava da društvo Primart pred žalbenim vijećem nije iznijelo argumente u pogledu navodno slabog razlikovnog karaktera ranijeg žiga. Ako bi se dopustilo da se ti argumenti prvi put razmatraju pred Općim sudom, radilo bi se o povredi članka 188. Poslovnika Općeg suda jer bi se njima promijenio predmet spora pred žalbenim vijećem.
2. Analiza
30.
Doseg nadzora EUIPO‑ovih odluka koji Opći sud provodi utvrđen je u članku 188. Poslovnika Općeg suda. U skladu s tom odredbom, naslovljenom „Predmet spora pred Općim sudom”, „[p]odnesci koje su stranke podnijele u okviru postupka pred Općim sudom ne mogu mijenjati predmet spora pred žalbenim vijećem” (
9
).
31.
Dakle, elementi koji se mogu valjano podnijeti pred Općim sudom određuju se s obzirom na elemente koji su istaknuti pred žalbenim vijećem. U tom pogledu, članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 predviđa da EUIPO „po službenoj dužnosti ispituje činjenice”. Međutim, „u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije, [njegovo ispitivanje je ograničeno] na činjenice, dokaze i argumente te zahtjeve što su ih podnijele stranke”.
32.
Stoga, iako se ova žalba odnosi na navodnu postupovnu pogrešku Općeg suda, prvo je potrebno odrediti značenje članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009.
33.
Nesporno je da društvo Primart nije pred EUIPO‑om isticalo da je inherentna razlikovnost ranijeg žiga slaba zato što riječ „prima” ima pohvalno značenje. Nije, a fortiori, iznijelo nikakve činjenice ni dokaze u tom pogledu.
34.
Stoga bi isključivo tekstualno tumačenje članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 moglo upućivati na zaključak da Opći sud nije pogriješio u točkama 87. do 90. pobijane presude. To osobito vrijedi ako se čita engleska verzija članka 76. stavka 1. Uredbe, s obzirom na to da je engleski jezik ovog predmeta.
35.
Međutim, smatram da bi to bio pogrešan zaključak.
36.
Kada se promotre različite jezične verzije članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 te, još važnije, kada se ta odredba tumači u svjetlu svojeg cilja i cjelokupnog sustava kojeg je dio, postaje jasno da njezino područje primjene nije tako široko kako se na prvi pogled čini.
a) Tekst članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 (odnosno njegove različite jezične verzije)
37.
Postoje značajne razlike između pojedinih jezičnih verzija članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. Dok je u engleskoj verziji navedeno da EUIPO u postupku povodom prigovora može uzeti u obzir samo „facts, evidence and arguments” („činjenice, dokaze i argumente”) stranaka te „relief sought [by them]” („zahtjeve što su ih podnijele stranke”), čini se da druge jezične verzije tog pravila nisu tako stroge.
38.
Ono što se čini nedvojbenim iz svih jezičnih verzija Uredbe jest to da žalbeno vijeće u postupku povodom prigovora mora, kao i u ostalim vrstama postupaka, ostati unutar granica zahtjeva koje su stranke podnijele. Drugim riječima, žalbeno vijeće prilikom rješavanja spora ne smije djelovati ultra petita.
39.
Međutim, kada je riječ o pojedinostima interakcija stranaka sa žalbenim vijećem, njihovim činjeničnim i pravnim argumentima te podnesenim dokazima, jezične verzije članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 nipošto nisu međusobno dosljedne.
40.
Primjerice, neke jezične verzije te odredbe doseg nadzora koji žalbeno vijeće provodi ograničavaju na „razloge”, a ne na „argumente” (
10
). To je prilično značajna razlika jer se očito u prilog istom razlogu mogu iznijeti različiti argumenti. Osim toga, dok se u nekim verzijama, kao što je to engleska, izričito spominju kako pravna tako i činjenična pitanja (
11
) ili se koriste termini za koje se može smatrati da obuhvaćaju oboje (
12
), pravilo je u drugim verzijama ograničeno na činjenične navode (te se ne spominju „razlozi” ni „argumenti”) (
13
) ili je, obratno, ograničeno na „razloge” ili „argumente” (a da se „činjenice” ili „dokazi” izričito ne spominju) (
14
).
41.
Dakle, čini se da je engleska verzija članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 jedna od najrestriktivnijih kada je riječ o dosegu nadzora koji žalbeno vijeće provodi (
15
). Niz drugih jezičnih verzija u tom je pogledu mnogo otvoreniji. Sve u svemu, postoji očita terminološka nepreciznost kada je riječ o tome kako ispitivanje točno treba ograničiti.
42.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, u slučaju razlika između jezičnih verzija, dotičnu odredbu treba tumačiti u skladu s općom sistematikom i ciljem propisa kojeg je ona sastavni dio (
16
).
b)
Ratio legis članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009
43.
Ključ za sistemsko tumačenje članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 leži u razlici između apsolutnih razloga za odbijanje (koji su predviđeni u članku 7. Uredbe br. 207/2009) i relativnih razloga za odbijanje (koji su predviđeni u članku 8. te uredbe). Prvonavedeni se u bitnome odnose na zaštitu interesa javnog poretka te na inherentnu mogućnost registracije znaka (
17
), dok se potonji odnose na zaštitu privatnih komercijalnih interesa u sporovima između privatnih stranaka (
18
).
44.
EUIPO može (i treba) istraživati pitanja povezana s apsolutnim razlozima za odbijanje, po službenoj dužnosti, kada je to potrebno. Zaštita i ostvarenje interesa na kojima se temelje apsolutni razlozi ne smije, u načelu, ovisiti o radnjama privatnih stranaka, čiji se interesi u određenom predmetu mogu, ali ne moraju, podudarati s javnim interesom.
45.
Nasuprot tomu, kada pitanja koja se odnose na mogućnost registracije znaka proizlaze samo iz postojanja ranijih prava, razumno je da EUIPO‑ovo ispitivanje bude ograničeno na pravne i činjenične argumente dotičnih stranaka i na zahtjeve koje su podnijele EUIPO‑u. Jednostavno rečeno, problem mogućnosti registracije u tim slučajevima pojavljuje se samo ako i u mjeri u kojoj nositelj ranijih prava prigovara registraciji.
46.
S obzirom na to, čini mi se razboritim članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da, općenito govoreći, daje do znanja da je u potonjoj situaciji na strankama da EUIPO‑u iznesu svoju argumentaciju. Moraju istaknuti sva pravna i činjenična pitanja koja smatraju relevantnima za spor te, prema potrebi, pružiti podupiruće dokaze.
47.
Međutim, iz toga se očito nameće pitanje stupnja detalja i preciznosti koji pravni i činjenični argumenti stranaka pred EUIPO‑om moraju imati.
48.
Prema mojem mišljenju, članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 ne može se tumačiti na način da obvezuje žalbeno vijeće da se suzdrži od ispitivanja pravnih i činjeničnih pitanja koja su, iako ih nijedna stranka nije izričito istaknula, neraskidivo povezana s onima koja stranke jesu istaknule.
49.
Primjerice, nakon što mu je izneseno određeno pitanje, od žalbenog vijeća ne može se očekivati da zažmiri na odredbe Uredbe br. 207/2009 koje su, iako stranke na njih nisu uputile, primjenjive na dotičnu situaciju. Slično tomu, pravni pristup koji žalbeno vijeće treba upotrijebiti pri odlučivanju o određenom pitanju koje su stranke istaknule može od njega zahtijevati poduzimanje raznih koraka. Činjenica da stranke možda nisu razmatrale jedan ili više tih koraka ne znači da ih se žalbeno vijeće ne može dotaknuti.
50.
Tom tumačenju predmetne odredbe u prilog ide sudska praksa prema kojoj pravna pitanja istaknuta pred žalbenim vijećem uključuju i sva pravna pitanja koja se nužno moraju razmotriti radi ocjenjivanja činjenica i dokaza na koje se stranke oslanjaju te kako bi se argumenti mogli prihvatiti ili odbiti, čak i ako stranke nisu iznijele stajalište o tim pitanjima te čak i ako je EUIPO propustio donijeti odluku u tom pogledu (
19
).
51.
Prema mojem mišljenju, to je točno pod jednim uvjetom: da žalbeno vijeće može odlučiti o tim pravnim ili činjeničnim pitanjima. Drugim riječima, žalbeno vijeće mora raspolagati svim informacijama potrebnima da bi donijelo odluku o tim pitanjima. Žalbeno vijeće zato može, neovisno o navodima stranaka, donijeti odluku na temelju općepoznatih činjenica, pod uvjetom da se oštećenoj stranci omogući da dokaže da je pogrešno utvrđeno da su te činjenice općepoznate (
20
). Nasuprot tomu, od EUIPO‑a se ne može očekivati da po službenoj dužnosti istakne i odluči o pitanjima kod kojih je teret isticanja i dokazivanja na strankama.
c) Članak 188. Poslovnika Općeg suda
52.
Gore navedena načela relevantna su i važna za razgraničenje dosega nadzora koji Opći sud, u skladu s člankom 188. svojeg Poslovnika, mora provesti u pogledu pravnih i činjeničnih argumenata koje su stranke prvi put iznijele u sudskom postupku.
53.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, nadzor zakonitosti odluka žalbenog vijeća koji je Opći sud obvezan provesti mora se provesti „s obzirom na činjenični i pravni okvir spora, kako je iznesen pred žalbenim vijećem” (
21
).
54.
Međutim, to ne znači da je Opći sud vezan netočnom ocjenom činjenica koju je to vijeće provelo jer je ona dio zaključaka čija se zakonitost osporava pred Općim sudom (
22
). Općenitije, sudovi Unije utvrdili su da se ne mogu, iako moraju odlučiti samo na temelju zahtjeva stranaka, čija je uloga odrediti okvir spora, ograničiti na argumente koje su stranke iznijele u prilog svojim zahtjevima jer bi u suprotnom mogli biti prisiljeni svoje odluke temeljiti na pogrešnim pravnim ocjenama (
23
).
55.
Ta sudska praksa počiva na logici da se sudove Unije ne može prisiliti da prilikom nadzora EUIPO‑ovih zaključaka „nose naočnjake”. Kako bi provjerili je li EUIPO pravilno protumačio i primijenio relevantne odredbe Uredbe br. 207/2009, sudovi Unije možda će morati razmotriti određena pravna ili činjenična pitanja koja se, neovisno o očitovanjima stranaka, ne mogu zanemariti. Drukčiji pristup mogao bi dovesti do toga da ti sudovi zauzmu očito pogrešno tumačenje ili primjenu tih odredbi.
56.
S obzirom na to, sudovi Unije izričito su istaknuli da postoji niz pitanja koja, unatoč tomu što se stranke na njih nisu osvrnule u svojim očitovanjima u okviru postupka povodom prigovora, EUIPO ipak treba razmotriti te koja se, posljedično, mogu istaknuti pred Općim sudom, i to čak prvi put.
57.
Kao prvo, navodne EUIPO‑ove bitne povrede postupka dio su pravnog okvira predmeta, neovisno o tome jesu li stranke ta pitanja istaknule i o njima raspravljale pred žalbenim vijećem (
24
).
58.
Kao drugo, i važnije za ovaj predmet, članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 i članak 188. Poslovnika Općeg suda nije moguće tumačiti na način da strankama onemogućuju dovođenje u pitanje EUIPO‑ove ocjene pravnih i činjeničnih elemenata koje je taj ured morao ispitati (po službenoj dužnosti, ako je potrebno) i o njima mogao odlučiti.
59.
To može vrijediti, među ostalim, za pitanja u vezi s razlikovnošću ranijeg žiga zbog kojeg se navodi da prijavljeni znak stvara vjerojatnost dovođenja u zabludu.
d) Analiza namijenjena utvrđivanju postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu
60.
Valja podsjetiti na to da ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu između dvaju znakova, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, mora biti sveobuhvatna, u smislu da se pri njezinoj provedbi moraju uzeti u obzir svi čimbenici relevantni za okolnosti predmeta (
25
). Važno je reći da ti čimbenici uključuju razlikovni karakter ranijeg žiga, koji – kako je to Sud naveo – „određuje opseg zaštite” koja se pruža ranijem žigu: što je razlikovni karakter tog žiga veći, to je veća vjerojatnost dovođenja u zabludu (
26
). Uostalom, razlikovni karakter ranijeg žiga čimbenik je koji se „mora uzeti u obzir pri određivanju je li sličnost između proizvoda ili usluga obuhvaćenih dvama žigovima dovoljna da stvori vjerojatnost dovođenja u zabludu” (
27
).
61.
S obzirom na to, kad se stranka pozove na vjerojatnost dovođenja u zabludu između ranijeg žiga i znaka čija se registracija traži, EUIPO postojanje takve vjerojatnosti ne može utvrditi a da ne ispita razlikovnost ranijeg žiga. Međutim, činjenica da su pitanja u vezi s razlikovnošću ranijeg žiga propisno istaknuta pred žalbenim vijećem ne znači da su svi argumenti u tom pogledu dopušteni pred Općim sudom.
62.
Mora se imati na umu da sudska praksa navedena u točki 54. ovog mišljenja počiva na ideji da postoje određena činjenična ili pravna pitanja razmatranje kojih je neizbježan korak u ocjeni koju EUIPO treba provesti. Iako se stranke, naravno, mogu očitovati o tim elementima (
28
), EUIPO ih načelno može ispitati po službenoj dužnosti. Neuzimanje jednog od tih čimbenika u obzir ili njegovo ispitivanje na temelju pogrešnih kriterija čini pogrešku koja se tiče prava koju je moguće prvi put istaknuti pred Općim sudom.
63.
S druge strane, postoje elementi analize koje EUIPO, ako stranke nisu iznijele argumente ni dokaze, ne bi mogao ocijeniti. Na strankama je da se očituju o tim elementima. EUIPO‑u se ne može prigovoriti da nije uzeo u obzir činjenična ili pravna pitanja na koja mu stranke nisu skrenule pozornost. Neisticanje pravodobno tih pitanja pred EUIPO‑om stoga ih čini nedopuštenima pred Općim sudom.
e) Sudska praksa proizišla iz presude Hooligan
64.
Razlika između tih dviju vrsta pitanja jasno proizlazi iz predmeta Hooligan (
29
), čije je činjenično stanje slično onomu ovog predmeta. U tom predmetu Odjel za prigovore prihvatio je prigovor nositelja dvaju ranijih žigova (OLLY GAN), zaključivši da je postojala vjerojatnost dovođenja u zabludu u odnosu na prijavljeni žig (HOOLIGAN). Međutim, žalbeno vijeće povodom žalbe podnositeljâ prijave za registraciju poništilo je odluku Odjela za prigovore i odbilo prigovor. Nositelj ranijih žigova, koji nije sudjelovao u postupku pred žalbenim vijećem, podnio je Općem sudu tužbu protiv odluke tog vijeća. U tom se kontekstu pozvao na visok stupanj razlikovnosti svojih žigova, kako inherentne tako i stečene ugledom. Tada je pak Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) zatražio od Općeg suda da odbije te argumente kao nedopuštene jer nisu izneseni pred žalbenim vijećem.
65.
Opći sud samo je djelomično prihvatio OHIM‑ovu pritužbu.
66.
Opći sud je naveo da „oslanjanje na visok stupanj razlikovnosti čini tužbeni razlog koji sadržava mješavinu činjenica i prava”. U vidu te primjedbe, napravio je razlikovanje ovisno o tome je li OHIM mogao odlučiti o argumentima stranaka, uzimajući u obzir dokaze koje su stranke podnijele. Na temelju toga utvrdio je da su argumenti u pogledu razlikovnog karaktera koji je posljedica ugleda „uvelike čisto teoretske naravi” te da je stoga na strankama da pruže informacije i dokumente koji su OHIM‑u dostatni za donošenje odluke o njima. Budući da stranke nisu iznijele argumente ni podnijele dokaze, OHIM se nije moglo kritizirati zbog toga što nije ispitao taj element. Tužiteljev tužbeni razlog koji se temeljio na ugledu njegovih ranijih žigova i povezani dokazi stoga su odbijeni kao nedopušteni (
30
).
67.
Nasuprot tomu, Opći sud je utvrdio da je inherentan razlikovni karakter ranijeg žiga pitanje koje OHIM mora ispitati, po službenoj dužnosti, ako je potrebno, kad je postupak povodom prigovora pokrenut. Istaknuo je da u ocjeni inherentnog razlikovnog karaktera, za razliku od ocjene ugleda, nije prethodno potrebno raspolagati nikakvim činjeničnim elementima, koje stranke moraju dokazati. Naime, sam OHIM može prepoznati i ocijeniti inherentnu razlikovnost ranijeg žiga. Opći sud je zato utvrdio da je inherentan razlikovni karakter tužiteljevih ranijih žigova bilo jedno od pravnih pitanja koje se moralo riješiti u ocjeni vjerojatnosti dovođenja u zabludu kako bi se osigurala pravilna primjena uredbe o žigovima koja je tada bila na snazi, uzimajući u obzir činjenice, argumente i dokaze koje je tužitelj iznio pred OHIM‑om. Stoga je ispitana osnovanost argumenta koji je tužitelj iznio u pogledu tog pitanja (
31
).
68.
Ta su načela kasnije potvrđena u ostalim presudama Općeg suda, u pogledu ocjene inherentnog razlikovnog karaktera znakova u pitanju (
32
) ili drugih elemenata koji čine neizbježne korake u analizi koju EUIPO mora provesti te koji ne mogu biti ostavljeni na slobodnu volju strankama te ih se mora ispitati po službenoj dužnosti kada je to prikladno (
33
).
69.
Iako, istina, te dvije vrste argumenata nije uvijek lako razlikovati, zbog gore opisanih razloga ne vidim zašto bi se u ovom predmetu odstupilo od ustaljene sudske prakse Općeg suda. S obzirom na to, Opći sud je u točkama 87. do 90. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava proglasivši argumente društva Primart u pogledu navodno slabog inherentnog razlikovnog karaktera ranijeg žiga nedopuštenima.
70.
To utvrđenje ne rezultira povredom članka 188. Poslovnika Općeg suda (
34
), kako to tvrdi društvo Bolton Cile España. Argumenti koje je društvo Primart iznijelo u pogledu inherentnog razlikovnog karaktera ranijeg žiga odnosili su se na pitanje koje je žalbeno vijeće već razmotrilo i koje se stoga propisno moglo istaknuti pred Općim sudom. Žalbeno vijeće u pobijanoj je odluci zaključilo da je razlikovni karakter ranijeg žiga prosječan, uzimajući u obzir značenje riječi „prima” i način na koji bi je relevantna javnost razumjela (točke 22. i 27. pobijane odluke) (
35
).
71.
Kao što to društvo Primart pravilno tvrdi, s obzirom na to da je žalbeno vijeće po službenoj dužnosti ispitalo te aspekte, mora imati pravo pobijati povezana utvrđenja pred Općim sudom. Suvišno je isticati da tužitelj, u skladu s člankom 263. UFEU‑a, osobito ako se ta odredba tumači u svjetlu članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, mora imati mogućnost pred sudovima Unije pobijati sva činjenična i pravna pitanja na kojima tijelo Unije temelji svoje odluke. To osobito vrijedi kada, na žalbenoj upravnoj razini pred tijelom Unije, to žalbeno tijelo može, po službenoj dužnosti i prvi put, iznijeti ključne elemente koji nisu prethodno razmotreni u prvostupanjskoj upravnoj odluci te u odnosu na koje tužitelj ni stranke nisu imali mogućnost biti saslušani.
72.
Za kraj treba istaknuti i jedno relevantno, makar donekle podredno pitanje sudske politike. Stroga primjena tog načela čini mi se još važnijom sada kada je Statut Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Statut) izmijenjen na način da je uveden mehanizam filtriranja žalbi podnesenih protiv odluka Općeg suda kojima je pak izvršen nadzor nad odlukama neovisnih žalbenih odbora određenih ureda i agencija Unije (među kojima je i EUIPO) (
36
). U skladu s nedavno uvedenim člankom 58.a Statuta, takva žalba nije dopuštena, osim ako Sud utvrdi da jest zato što otvara „važno pitanje za jedinstvo, dosljednost ili razvoj prava Unije”.
73.
Stoga će biti ključno da Opći sud očuva horizontalnu dosljednost svoje sudske prakse. Naravno, i dalje je moguće da Opći sud odstupi od svoje ranije sudske prakse. Međutim, sva takva odstupanja moraju biti namjerna i mora ih na odgovarajući način objasniti i obrazložiti po mogućnosti prošireni sastav tog suda, kako bi se osigurala njihova vidljivost i legitimnost.
74.
Zaključno, žalbeni razlog društva Primart kojim se ističe povreda članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 osnovan je.
C.
Posljedice pogreške koja se tiče prava za ovaj predmet
1. Argumenti stranaka
75.
Društvo Primart smatra da je Opći sud, s obzirom na to da nije razmotrio njegove argumente o razlikovnom karakteru ranijeg žiga, pogrešno ocijenio taj aspekt te, posljedično, postojanje opasnosti od dovođenja u zabludu između dvaju znakova. Pobijanu presudu stoga treba ukinuti. Društvo Primart smatra da isto treba učiniti i s pobijanom odlukom.
76.
EUIPO pak smatra da pobijanu presudu, unatoč pogrešci Općeg suda koja se tiče prava, treba potvrditi. Kao prvo, EUIPO navodi da su dokazi koje je društvo Primart iznijelo pred Općim sudom u prilog svojim argumentima o značenju riječi „prima” irelevantni ili nedopušteni, zbog čega tvrdnja tog društva u pogledu slabog razlikovnog karaktera ranijeg žiga nije potkrijepljena. Kao drugo, EUIPO tvrdi da iz pobijane odluke proizlazi da navodno pohvalno značenje riječi „prima” u španjolskom jeziku u pogledu proizvoda o kojima je riječ nije općepoznata činjenica te da stoga ne može biti predmet nadzora u žalbenom postupku. Kao treće, prema EUIPO‑ovu navodu, čak i da se prihvati da raniji žig ima tek slab razlikovni karakter, to ne bi utjecalo na zaključak donesen u pobijanoj presudi. Naime, vjerojatnost dovođenja u zabludu može postojati čak i ako raniji žigovi imaju slab razlikovni karakter.
2. Analiza
77.
Argumenti koje EUIPO iznosi u prilog tomu da se pobijana presuda potvrdi unatoč gore utvrđenoj pogrešci koja se tiče prava nisu uvjerljivi.
78.
Kako je to navedeno u točki 60. ovog mišljenja, Sud je više puta utvrdio da je razlikovni karakter ranijeg žiga element koji se mora uzeti u obzir u sveobuhvatnoj ocjeni potrebnoj da bi se utvrdilo postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu između dvaju znakova. Čak i ako taj element nije uvijek presudan, on očito ima veliku važnost. S obzirom na to, tužiteljeva nemogućnost da pred Općim sudom ospori određene aspekte EUIPO‑ove ocjene tog elementa nikako nije nevažna za ocjenu, kako se čini da to EUIPO sugerira.
79.
Točno je, kako to EUIPO tvrdi, da bi se zaključci žalbenog vijeća u tom pogledu u konačnici mogli potvrditi čak i ako bi se argumenti društva Primart proglasili osnovanima. Naime, vjerojatnost dovođenja u zabludu može postojati i u pogledu žigova koji imaju slab razlikovni karakter (
37
).
80.
Međutim, to u ovom kontekstu nije važno. Puka mogućnost da ti zaključci budu valjani nije dovoljna za odbijanje žalbe. Pobijana presuda mogla bi se potvrditi unatoč gore utvrđenoj pogrešci koja se tiče prava samo ako bi se dokazalo da je ta pogreška posve nevažna za ishod predmeta. Drugim riječima, moguća točnost argumenata društva Primart ne bi smjela utjecati na zaključke žalbenog vijeća u pogledu postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu.
81.
To u ovom postupku nije slučaj. U ovoj fazi jednostavno se ne zna jesu li argumenti društva Primart osnovani. Još važnije, ne zna se ni, ako jesu osnovani, bi li zaključak žalbenog vijeća u pogledu vjerojatnosti dovođenja u zabludu svejedno bio valjan.
82.
Načelo ekonomičnosti sudskog postupka, koje zahtijeva da se odluka nepotrebno ne poništi zbog sporednog razloga ako bi ishod nove ocjene bio isti, zasigurno je važno. Međutim, zahtjev provođenja sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu onemogućuje primjenu tog načela na ovaj predmet. Ta je ocjena poput mješavine različitih sastojaka (kao što su to razlikovni karakter ranijeg žiga, stupanj sličnosti znakova o kojima je riječ na temelju vizualne, fonetske i konceptualne usporedbe, sličnost obuhvaćenih proizvoda i usluga itd.) (
38
). Ovisno o konkretnim okolnostima pojedinog slučaja, promjena tih sastojaka može, ali ne mora, promijeniti konačan okus mješavine.
83.
Također se mora naglasiti da sveobuhvatna ocjena ne podrazumijeva puko „zadovoljavanje forme”. Razni elementi koji su relevantni za ocjenu moraju se ispitati kao cjelina te prema potrebi međusobno odvagnuti. Oni se u sveobuhvatnoj ocjeni ne mogu zasebno promatrati, nego se mora ispitati njihova međuovisnost (
39
).
84.
U ovom je predmetu stoga ključno to da bi zaključak donesen u pogledu postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu eventualno mogao – ako je inherentna razlikovnost ranijeg žiga slaba (kako to društvo Primart tvrdi), a ne prosječna (kako je to žalbeno vijeće utvrdilo) – biti drukčiji.
85.
Kako je to Opći sud nedavno utvrdio, „utvrđenje žalbenog vijeća da raniji žig ima slabiji razlikovni karakter nego što je to doista slučaj vjerojatno će pobijanu odluku zahvatiti pogreškom u pogledu ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu” (
40
). Naravno, jednako vrijedi i suprotno: utvrđenje da raniji žig ima jači razlikovni karakter nego što je to doista slučaj također može utjecati na ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Kako to sam EUIPO navodi u svojim smjernicama, zaključak da žig ima nisku ili vrlo nisku razinu razlikovnosti općenito je „argument protiv vjerojatnosti dovođenja u zabludu” (
41
).
86.
Ukratko, čini se da se tvrdi da žalbeni sud, koji ne bi trebao ocjenjivati činjenice, može u okviru žalbenog postupka koji se tiče zasebnog pitanja provesti punu i u bitnome novu sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu a da ne razmotri nikakve argumente stranaka u tom pogledu te pritom pravilno predvidjeti ishod koji bi ta ocjena imala da ju je niži sud pravilno proveo. Ta tvrdnja podsjeća na staru češku priču o legendarnoj vještini slijepog urara (
42
).
87.
Potrebno je dodati dvije završne napomene.
88.
Kao prvo, nije na Sudu da ocjenjuje dopuštenost, relevantnost i dokaznu vrijednost dokaza koje je društvo Primart podnijelo Općem sudu u prilog svojim argumentima. U svakom slučaju, kako je to navedeno u točki 67. ovog mišljenja, ocjena inherentnog razlikovnog karaktera ranijeg žiga nije element koji zahtijeva da stranke dostave dokaze te je EUIPO (a proširenjem i Opći sud) stoga može provesti po službenoj dužnosti. Sam EUIPO naglasio je taj aspekt objašnjavajući zašto smatra da je Opći sud pogrešno primijenio članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009. Stoga na prvi pogled nije jasno zašto bi u predmetnom kontekstu bilo koji takav argument trebao biti relevantan.
89.
Kao drugo, utvrđenja Općeg suda u točki 91. pobijane presude ne čine žalbeni razlog društva Primart bespredmetnim.
90.
Opći sud u točki 91. navodi da je društvo Primart pred odjelom za prigovore tvrdilo da riječ „prima” u španjolskom znači „novčana naknada” ili „sestrična” te da je žalbeno vijeće ta značenja u konačnici prihvatilo u pobijanoj odluci. S obzirom na to, Opći sud je zaključio da je inherentan razlikovni karakter ranijeg žiga, s obzirom na to da taj žig nema nikakvo značenje u pogledu obuhvaćenih proizvoda, prosječan.
91.
Iako nije posve jasno što je Opći sud htio reći tim odlomkom, čini mi se, koje god bilo njezino značenje, da navodi Općeg suda ne ispravljaju gore utvrđenu pogrešku.
92.
Taj odlomak možda bi se moglo shvatiti na način da je Opći sud alternativno ispitao osnovanost argumenata društva Primart te zaključio da nisu osnovani. Tako je potvrdio ono što je smatrao pravilnim (i moguće jedinim) značenjima riječi „prima”: novčana naknada i sestrična.
93.
Ako je to tako, slažem se s EUIPO‑om da je Opći sud u tom dijelu pobijane presude utvrdio činjenicu, što načelno ne može biti predmet nadzora u žalbenom postupku. Međutim, ako je to tumačenje točno, to utvrđenje nije odgovarajuće obrazloženo u pobijanoj presudi: zašto je Opći sud za argumente društva Primart zaključio da nisu osnovani? Neodgovarajuće obrazloženje, kako je to općepoznato, pitanje je javnog poretka, koje sud Unije mora ispitati po službenoj dužnosti (
43
).
94.
Činjenicu da je društvo Primart pred EUIPO‑om potvrdilo određena značenja te riječi teško se može smatrati nepobitnim dokazom toga da su to pravilna i jedina moguća značenja. U svakom slučaju, društvo Primart tvrdi nešto drugo. Prema mojem shvaćanju, ono ne osporava značenja riječi „prima” koja je EUIPO naveo i Opći sud kasnije prihvatio. Umjesto toga, ono tvrdi da relevantna javnost toj riječi, uzimajući u obzir različite načine njezina korištenja i njezinu etimologiju (potječe iz latinskog, jezika na kojem se moderni španjolski jezik uvelike temelji), pridaje i druga značenja te, općenitije, pohvalnu konotaciju.
95.
U pobijanoj presudi nije obrazloženo zašto se ti argumenti moraju odbiti kao neosnovani. Za razliku od EUIPO‑a, ne vidim na koji način ta ocjena argumenata društva Primart prešutno proizlazi iz presude. Suvišno je isticati da riječi mogu imati različita značenja. Isto tako, ne može se automatski pretpostaviti da relevantna javnost razumije samo službeni jezik države članice (država članica) u pitanju (
44
). Pri ocjenjivanju načina na koji relevantna javnost shvaća određenu riječ njezina etimologija također može biti relevantna (
45
).
96.
U svakom slučaju, budući da se zaključilo da društvo Primart nije taj argument moralo istaknuti tijekom upravnog postupka te da ga je moglo prvi put istaknuti pred Općim sudom, ono što je ono navelo odnosno nije navelo o tom pitanju pred EUIPO‑om nije osobito važno.
97.
Zaključno, propust Općeg suda da ispita ima li riječ „prima” dodatna značenja (uz utvrđena) i pohvalnu konotaciju ili nema te, ako ima, utječe li to na inherentnu razlikovnost ranijeg žiga čini pogrešku koja nužno zahtijeva novu ocjenu predmeta. Mora se ispitati osnovanost argumenata o inherentnom razlikovnom karakteru ranijeg žiga te se, kada je to prikladno, mora provesti nova ocjena postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu između dvaju znakova u pitanju.
98.
Stoga, u skladu s člankom 61. Statuta, predmet treba vratiti na odlučivanje Općem sudu. Naime, ocjena argumenata društva Primart zahtijeva ispitivanje novih pravnih i činjeničnih argumenata i novih dokaza. Na Općem je sudu da odluči, u vidu argumenata koje obje stranke iznesu o meritumu predmeta, može li provesti tu ocjenu ili pak predmet treba vratiti žalbenom vijeću. Opći sud tek nakon provedbe te ocjene može zaključiti treba li potvrditi pobijanu odluku. Zahtjev društva Primart da se pobijana odluka također poništi zato u kontekstu predmetne žalbe treba odbiti.
V. Zaključak
99.
Stoga predlažem da Sud:
–
ukine presudu od 12. rujna 2018., Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz) (T‑584/17, neobjavljena, EU:T:2018:530);
–
vrati predmet na odlučivanje Općem sudu i
–
odredi da će se o troškovima odlučiti naknadno.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	SL 2009., L 78, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.); u međuvremenu zamijenjena Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)
(
3
)	Sada u bitnome zamijenjen člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe 2017/1001
(
4
)	Sada u bitnome zamijenjen člankom 95. Uredbe 2017/1001
(
5
)	Presuda od 12. rujna 2018., Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz) (T‑584/17, neobjavljena, EU:T:2018:530)
(
6
)	Odluka u predmetu R 1933/2016‑4 (u daljnjem tekstu: pobijana odluka)
(
7
)	Osobito presude od 10. studenoga 2011., LG Electronics/OHIM (C‑88/11 P, neobjavljena, EU:C:2011:727, t. 28.) i od 22. lipnja 2006., Storck/OHIM (C‑25/05 P, EU:C:2006:422, t. 52.)
(
8
)	EUIPO u tom pogledu osobito upućuje na presude od 1. veljače 2005., SPAG/OHIM – Dann i Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, t. 22. i 32.) i od 24. veljače 2016., Tayto Group/OHIM – MIP Metro (REAL HAND COOKED) (T‑816/14, neobjavljena, EU:T:2016:93, t. 38. do 41.).
(
9
)	Moje isticanje
(
10
)	To je osobito slučaj u francuskoj verziji: „moyens invoqués et […] demandes présentées”.
(
11
)	Primjerice, u češkoj („skutečnosti, důvodya návrhy”) ili slovačkoj („dôvody, dôkazy a návrhy”) verziji
(
12
)	Kao što je to slučaj u njemačkoj verziji („das Vorbringen und die Anträge”)
(
13
)	To je slučaj u španjolskoj („medios alegados y […] solicitudes presentadas”) i portugalskoj („alegações de facto e […] pedidos apresentados”) verziji.
(
14
)	To je slučaj u (gore spomenutoj) francuskoj, talijanskoj („argomenti addotti e […] richieste presentate”), finskoj („seikkoihin, joihin osapuolet ovat vedonneet, ja osapuolten esittämiin vaatimuksiin”) i švedskoj („vad parterna åberopat och yrkat”) verziji.
(
15
)	U Uredbi 2017/1001, kojom je Uredba br. 207/2009 stavljena izvan snage, tekst starog članka 76. stavka 1., koji je sada članak 95. stavak 1., u bitnome je ostao nepromijenjen.
(
16
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 24. lipnja 2015., Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414, t. 26. i navedenu sudsku praksu).
(
17
)	Za nedavni primjer jednog takvog slučaja vidjeti moje mišljenje u predmetu Constantin Film Produktion/EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2019:553).
(
18
)	Općenito vidjeti Davis, R., Longstaff, B., Roughton, A., St Quintin, T. i Tritton, G., Tritton on Intellectual Property in Europe, 4. izdanje, Sweet & Maxwell, London, 2014., str. 441. i 442.
(
19
)	Vidjeti, primjerice, presude od 11. rujna 2014., Continental Wind Partners/OHIM – Continental Reifen Deutschland (CONTINENTAL WIND PARTNERS) (T‑185/13, neobjavljena, EU:T:2014:769, t. 35.); od 3. lipnja 2015., Lithomex/OHIM – Glaubrecht Stingel (LITHOFIX) (T‑273/14, neobjavljena, EU:T:2015:352, t. 39.) i od 11. prosinca 2015., Hikari Miso/OHIM – Nishimoto Trading (Hikari) (T‑751/14, neobjavljena, EU:T:2015:956, t. 42.).
(
20
)	Vidjeti, među ostalima, presudu od 15. listopada 2018., Apple and Pear Australia i Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK) (T‑164/17, neobjavljena, EU:T:2018:678, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
(
21
)	Vidjeti, primjerice, rješenje od 3. lipnja 2009., Zipcar/OHIM (C‑394/08 P, neobjavljeno, EU:C:2009:334, t. 11.).
(
22
)	Vidjeti presudu od 18. prosinca 2008., Les Éditions Albert René/OHIM (C‑16/06 P, EU:C:2008:739, t. 48.). Vidjeti također presudu od 28. siječnja 2015., BSH/OHIM – Arçelik (AquaPerfect) (T‑123/14, neobjavljena, EU:T:2015:52, t. 21.).
(
23
)	Vidjeti rješenja od 27. rujna 2004., UER/M6 i dr. (C‑470/02 P, neobjavljeno, EU:C:2004:565, t. 69.) i od 13. lipnja 2006., Mancini/Komisija (C‑172/05 P, EU:C:2006:393, t. 41.). Vidjeti također presudu od 11. prosinca 2014., Sherwin‑Williams Sweden/OHIM – Akzo Nobel Coatings International (ARTI) (T‑12/13, neobjavljena, EU:T:2014:1054, t. 34.).
(
24
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 1. veljače 2005., SPAG/OHIM – Dann i Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29, t. 21.).
(
25
)	Vidjeti, među mnogima, presude od 11. studenoga 1997., SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 22.) i od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 41. i 43.).
(
26
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 42. i navedenu sudsku praksu).
(
27
)	Vidjeti presudu od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 24.) (moje isticanje). Sud je u toj presudi uputio na članak 4. stavak 1. točku (b) Prve direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989., L 40, str. 1.), odredbu koja u bitnome odgovara članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009.
(
28
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 24. listopada 2018., Bayer/EUIPO – Uni‑Pharma (SALOSPIR) (T‑261/17, neobjavljena, EU:T:2018:710, t. 19.).
(
29
)	Presuda od 1. veljače 2005., SPAG/OHIM – Dann i Backer (HOOLIGAN) (T‑57/03, EU:T:2005:29)
(
30
)	Ibid., t. 28. do 31.
(
31
)	Ibid., t. 32. i 33.
(
32
)	Presuda od 24. veljače 2016., Tayto Group/OHIM – MIP Metro (REAL HAND COOKED) (T‑816/14, neobjavljena, EU:T:2016:93, t. 41.)
(
33
)	Vidjeti, među ostalima, presude od 25. lipnja 2015., Copernicus‑Trademarks/OHIM – Maquet (LUCEA LED) (T‑186/12, EU:T:2015:436, t. 37. do 39.) i od 13. prosinca 2016., Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL) (T‑549/15, neobjavljena, EU:T:2016:719, t. 26. do 29.).
(
34
)	Vidjeti točke 5. i 30. ovog mišljenja.
(
35
)	Vidjeti također točke 17. i 18. pobijane presude.
(
36
)	Uredba (EU, Euratom) 2019/629 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. o izmjeni Protokola br. 3 o Statutu Suda Europske unije (SL 2019., L 111, str. 1.)
(
37
)	Vidjeti presudu od 8. studenoga 2016., BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, t. 62. i 63. i navedenu sudsku praksu).
(
38
)	Presuda od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 41. i navedena sudska praksa)
(
39
)	Ibid., t. 43. Vidjeti također rješenja od 19. listopada 2017., Hernández Zamora/EUIPO (C‑224/17 P, neobjavljeno, EU:C:2017:791, t. 7.) i od 11. rujna 2007., Athinaïki Oikogeniaki Artopoiia/OHIM (C‑225/06 P, neobjavljeno, EU:C:2007:499, t. 28.).
(
40
)	Presuda od 25. rujna 2018., Cyprus/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T‑384/17, neobjavljena, EU:T:2018:593, t. 36.)
(
41
)	Vidjeti „Smjernice za ispitivanje žigova u Uredu”, dio C‑2-5, str. 8. (dostupne na EUIPO‑ovoj internetskoj stranici). Slično tomu, Kur, A. i Senftleben, M., European Trade Mark Law – A Commentary, Oxford University Press, Oxford, 2017., str. 227. i 228.
(
42
)	Alois Jirásek u svojem djelu Staré pověsti české (Stare češke legende) prepričava srednjovjekovnu legendu tvorca astronomskog sata kojem su se mnogi divili na Starogradskom trgu u Pragu, majstora Hanuša. Nakon što je sat dovršen, gradonačelnika i članove vijeća praškog Starog grada obuzeo je strah da bi majstor Hanuš mogao nastaviti sa životom i u nekom drugom europskom gradu napraviti drugi sat. Legenda kaže da su naredili da se majstora Hanuša oslijepi. Netom prije svoje smrti, zatražio je da ga se odvede do tornja sa satom. Unatoč tomu što je bio potpuno slijep, posegnuo je u najsloženiji dio stroja te jednim preciznim pokretom zaustavio mehanizam na nekoliko desetljeća.
(
43
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 11. travnja 2013., Mindo/Komisija (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, t. 30. i navedenu sudsku praksu).
(
44
)	Vidjeti u tom pogledu rješenje od 3. lipnja 2009., Zipcar/OHIM (C‑394/08 P, neobjavljeno, EU:C:2009:334, t. 51.).
(
45
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 16. siječnja 2019., Poljska/Stock Polska i EUIPO (C‑162/17 P, neobjavljena, EU:C:2019:27). Vidjeti također Jaeger‑Lenz, A., „Comment to Article 8”, u Hasselblatt, G. N. (urednik), European Union Trade Mark Regulation, Article‑by‑Article Commentary, 2. izdanje, Beck‑Hart‑Nomos, München, 2018., str. 263.