62022TJ0462_RES
Vec T‑462/22
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, LdaaBCP África, SGPS, Lda
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) zo 6. novembra 2024
„Štátna pomoc – Slobodné pásmo Madeira – Schéma pomoci vykonaná Portugalskom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje nesúlad schémy s rozhodnutiami K(2007) 3037 v konečnom znení a C(2013) 4043 final a ktorým sa táto schéma vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariaďuje sa vymáhanie pomoci vyplatenej podľa uvedenej schémy – Povinnosť odôvodnenia – Pojem ‚existujúca pomoc‘ v zmysle článku 1 písm. b) bodu ii) nariadenia (EÚ) 2015/1589 – Neexistencia výnimky z podmienky týkajúcej sa vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v autonómnom regióne Madeira – Zásada riadnej správy vecí verejných – Zásada lojálnej spolupráce – Legitímna dôvera – Právna istota“
Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Identifikácia príjemcu pomoci – Zohľadnenie kontextu a všetkých právnych predpisov, ktorými sa daná oblasť riadi
(Článok 296 ZFEÚ)
(pozri body 25 – 40)
Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Kvalifikovanie ako existujúca pomoc – Výklad podôb schémy pomoci – Skutočnosti, ktoré treba zohľadniť – Text rozhodnutia o schválení, obsah oznámenia príslušného členského štátu a dodatočné informácie
[Článok 108 ods. 3 ZFEÚ; nariadenie Rady 2015/1589, článok 1 písm. c)]
(pozri body 56, 58, 66, 67)
Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Oznámenie plánovanej pomoci – Povinnosť spolupráce zo strany členského štátu, ktorý žiada o výnimku
(Článok 4 ods. 3 ZEÚ; článok 108 ods. 3 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 659/1999, odôvodnenie 6)
(pozri body 57, 92)
Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Opatrenie, ktoré zavádza zmenu existujúcej schémy pomoci – Vykonávanie schémy v rozpore s podmienkami stanovenými v rozhodnutí Komisie o schválení – Výnimka, ktorá nebola riadne oznámená Komisii – Zmena ovplyvňujúca podstatu schémy – Kvalifikovanie novej pomoci
[Článok 108 ods. 3 ZFEÚ; nariadenie Rady 2015/1589, článok 1 písm. b) bod ii), článok 1 písm. c)]
(pozri body 70 – 83, 93, 97)
Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Preskúmanie oznámenej schémy pomoci zo strany Komisie – Zásada riadnej správy vecí verejných – Povinnosť náležitej starostlivosti a nestrannosti – Rozsah
(Článok 108 ods. 3 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 41)
(pozri body 89 – 91)
Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej a nezlučiteľnej pomoci – Porušenie zásady legitímnej dôvery – Neexistencia
(Článok 108 ods. 3 ZFEÚ)
(pozri body 102 – 109)
Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej a nezlučiteľnej pomoci – Porušenie zásady právnej istoty – Neexistencia
(Článok 107 ZFEÚ)
(pozri body 111 – 117)
Zhrnutie
Všeobecný súd zamietol žaloby podané dvoma spoločnosťami proti rozhodnutiu Európskej komisie (
1
), ktorým sa určité pomoci poskytnuté podnikom so sídlom na ostrove Madeira na základe predtým schválenej schémy vyhlásili za nezlučiteľné s vnútorným trhom a nariadilo sa ich vymáhanie. (
2
) V tejto súvislosti Všeobecný súd spresnil najmä rozsah informácií, ktoré musia členské štáty poskytnúť pri oznámení opatrenia pomoci Komisii, aby ho Komisia mohla preskúmať s náležitou starostlivosťou, pri súčasnom zohľadnení požiadaviek vyplývajúcich zo zásady lojálnej spolupráce.
Portugalská republika zaviedla na podporu regionálneho rozvoja a diverzifikácie ekonomickej štruktúry ostrova Madeira schému pomoci pre oblasť vymedzenú na tomto ostrove, nazývanú Slobodné pásmo Madeira (ZFM).
Táto schéma, pôvodne schválená Komisiou v roku 1987 ako zlučiteľná regionálna pomoc, bola zmenená v roku 2002. V roku 2007 Komisia schválila tretiu schému, ktorá bola opätovne zmenená v roku 2013 (
3
) (ďalej len „režim III“).
Režim III, ako ho schválila Komisia, mal formu zníženia dane z príjmov právnických osôb zo zisku pochádzajúceho z činností, ktoré boli fakticky a fyzicky vykonávané na Madeire, oslobodenia od obecných a miestnych daní, ako aj oslobodenia od dane z prevodu nehnuteľností na účely vytvorenia podniku v ZFM, a to do výšky maximálnych súm pomoci založených na horných hraniciach stanovených v závislosti od počtu pracovných miest, ktoré príjemca zachoval.
Po výkone dohľadu nad uvedenou schémou za roky 2012 a 2013 sa Komisia rozhodla začať formálne vyšetrovacie konanie podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ.
Na konci tohto konania Komisia rozhodnutím zo 4. decembra 2020 konštatovala, že režim III, ako bol vykonaný Portugalskom, bol podstatne odlišný od režimu schváleného rozhodnutiami z rokov 2007 a 2013. Komisia kvalifikovala túto schému ako „novú pomoc“ vykonanú protiprávne a nezlučiteľnú s vnútorným trhom, pričom nariadila jej vymáhanie od príjemcov.
Žalobkyne, Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda a BCP África, SGPS, Lda, sú holdingovými spoločnosťami (ďalej len „SGPS“) a príjemcami režimu III. Podali proti rozhodnutiu 2022/1414 žalobu o neplatnosť v rozsahu, v akom sa ich týka.
Posúdenie Všeobecným súdom
Na podporu svojej žaloby žalobkyne vytýkali Komisii najmä to, že sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď zahrnula SGPS medzi príjemcov, na ktorých sa vzťahuje povinnosť vrátenia v prípade nedodržania podmienky týkajúcej sa vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v autonómnom regióne Madeira (ďalej len „ARM“). Tvrdili totiž, že na základe výnimky, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou režimu III, ako bol oznámený Komisii, SGPS nepodliehali tejto podmienke, takže pomoc, ktorá im bola vyplatená, nebola „novou pomocou“, ale „existujúcou pomocou“ zodpovedajúcou pomoci schválenej Komisiou rozhodnutiami z rokov 2007 a 2013.
Na úvod Všeobecný súd pripomenul, že kvalifikácia režimu III v podobe, v akej bol vykonaný v prospech SGPS, ako „existujúcej pomoci“ alebo „novej pomoci“, závisí nielen od samotného znenia rozhodnutí o schválení prijatých Komisiou, ale aj od obsahu oznámenia, ktoré predložil príslušný členský štát, a tiež od dodatočných informácií, ktoré poskytol na základe žiadostí o doplňujúce informácie. V tejto súvislosti by sa malo zohľadniť aj správanie tohto členského štátu pri oznamovaní uvedenej schémy vzhľadom na jeho povinnosť spolupracovať s Komisiou.
V prejednávanej veci je z oznámenia režimu III ako celku, najmä z oznámenia z roku 2006 (ďalej len „oznámenie z roku 2006“), ako aj z následnej korešpondencie medzi Komisiou a portugalskými orgánmi zrejmé, že predmetná výnimka bola uvedená len v právnych základoch pripojených k oznámeniu, najmä v ustanovení návrhu zákonného dekrétu týkajúceho sa zákona o daňových stimuloch, ktorý bol oznámený Komisii. (
4
) Táto výnimka však nebola uvedená v notifikačnom formulári ani v sprievodnom vysvetľujúcom memorande.
Vzhľadom na znenie dotknutého ustanovenia, ako aj na dôvodovú správu oznámeného návrhu zákonného dekrétu sa Komisia mohla odôvodnene domnievať, že SGPS rovnako ako všetky podniky, ktoré mali možnosť využívať režim III, podliehali podmienke vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v ARM. Okrem toho z vysvetľujúceho memoranda pripojeného k oznámeniu z roku 2006, a najmä z dôvodovej správy oznámeného návrhu zákonného dekrétu vyplýva, že zámerom portugalských orgánov bolo uložiť každému podniku, ktorý chcel využiť režim III, povinnosť vytvoriť alebo zachovať pracovné miesta v ARM.
Zo všetkých uvedených skutočností vyplýva, že portugalské orgány nikdy neupozornili Komisiu na skutočnosť, že oznámený návrh zákonného dekrétu sa mohol uplatniť v tom zmysle, že by SGPS mohli využívať režim III, pričom by nepodliehali podmienke vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v ARM. Oznámením z roku 2006 a následnou komunikáciou teda Portugalská republika neposkytla Komisii všetky potrebné informácie, ktoré by jej umožnili predovšetkým konštatovať existenciu výnimky z tejto podmienky pre SGPS, ďalej preskúmať zlučiteľnosť takejto výnimky so Zmluvou o FEÚ a napokon vytvoriť si v tejto súvislosti názor, pričom výnimka uplatniteľná na SGPS v praxi viedla k tomu, že tieto podniky získali štátnu pomoc poskytnutú za zjavne výhodnejších podmienok, než boli podmienky stanovené všeobecnou schémou uplatniteľnou na ostatné podniky.
Všeobecný súd tiež konštatoval, že žalobkyne neopodstatnene tvrdili, že Komisia porušila právo na riadnu správu vecí verejných, keďže nevykonala preskúmanie oznámenia z roku 2006 s náležitou starostlivosťou.
Portugalské orgány totiž Komisii neumožnili dozvedieť sa, že jej bola na posúdenie predložená výnimka z podmienky týkajúcej sa vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v ARM pre SGPS. Uvedené orgány ani nevysvetlili, ako bola výnimka primeraná cieľu sledovanému pomocou a zlučiteľná s vnútorným trhom, hoci podmienka vytvorenia alebo zachovania pracovných miest predstavovala podmienku prístupu k režimu III najmä preto, že slúžila na vyčíslenie príspevku k cieľu regionálneho rozvoja, ako aj úrovne a primeranosti priznaných výhod.
Preto ak bolo zámerom portugalských orgánov predložiť túto výnimku na posúdenie Komisii, zásada lojálnej spolupráce, ktorá je pre nich záväzná, ich mala viesť k tomu, aby Komisiu dôraznejšie upozornili na existenciu takejto výnimky, ktorá vyvoláva pochybnosti o jej zlučiteľnosti s vnútorným trhom, a následne aby jej poskytli vysvetlenia týkajúce sa tejto zlučiteľnosti.
Za týchto okolností nemožno Komisii vytýkať, že porušila zásadu riadnej správy vecí verejných alebo porušila svoju povinnosť náležitej starostlivosti tým, že si neuvedomila, že ustanovenie, ku ktorému portugalské orgány neposkytli vysvetlenia, možno vykladať tak, že umožňuje výnimku z podmienky týkajúcej sa vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v ARM.
Preto vzhľadom na to, že výnimka z podmienky týkajúcej sa vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v ARM nebola riadne oznámená, nemožno ju považovať za schválenú rozhodnutím z roku 2007.
Takéto schválenie je ešte ťažšie odvodiť z rozhodnutia z roku 2013, ak sa vezme do úvahy, že obsahuje záväzok Portugalskej republiky „zrušiť akékoľvek preferenčné zaobchádzanie so subjektmi, ako sú [SGPS], ak sa potvrdí, že zaobchádzanie s nimi v ZFM skutočne poskytuje výhodu v porovnaní so všeobecnou portugalskou schémou uplatniteľnou na SGPS“.
Keďže ostatné uvádzané žalobné dôvody založené na porušení povinnosti odôvodnenia zo strany Komisie a na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty sa ukázali ako nedôvodné, Všeobecný súd zamietol žalobu v celom rozsahu.
(
1
)	Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2022/1414 zo 4. decembra 2020 o schéme pomoci SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) uplatňovanej Portugalskom v prospech Zona Franca da Madeira – (ZFM) – režim III (Ú. v. EÚ L 217, 2022, s. 49).
(
2
)	Rozsudok, ktorý je predmetom tohto zhrnutia, bol vyhlásený po tom, čo bola žaloba o neplatnosť toho istého rozhodnutia podaná Portugalskou republikou právoplatne zamietnutá v celom rozsahu [rozsudok z 21. septembra 2022, Portugalsko/Komisia (Slobodné pásmo Madeira), T‑95/21, EU:T:2022:567, potvrdený rozsudkom Súdneho dvora zo 4. júla 2024, Portugalsko/Komisia (Slobodné pásmo Madeira), C‑736/22 P, neuverejnený, EU:C:2024:579].
(
3
)	Rozhodnutia Komisie z 27. júna 2007 vo veci N421/2006 a z 2. júla 2013 vo veci SA.34160 (2011/N) (ďalej len „rozhodnutia z rokov 2007 a 2013“).
(
4
)	Článok 34°A ods. 5 zákona o daňových stimuloch zahrnutý v oznámenom návrhu zákonného dekrétu.