Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
LAILA MEDINA
prednesené 15. januára 2026(1)
Vec C‑801/24 P
NKO AO National Settlement Depository (NSD)
proti
Rade Európskej únie
„ Odvolanie – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté so zreteľom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zaradenie názvu odvolateľky na zoznam dotknutých osôb, subjektov a orgánov a jeho ponechanie na ňom – Článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145/SZBP – Vymedzenie pojmu ‚materiálna alebo finančná podpora vlády Ruskej federácie‘ – Sloboda podnikania – Právo vlastniť majetok – Proporcionalita “
I.      Úvod
1.        Tieto návrhy sa týkajú odvolania, ktoré podala spoločnosť NKO AO National Settlement Depository (NSD)(2) a ktorým sa domáha zrušenia rozsudku z 11. septembra 2024, NSD/Rada (T‑494/22, EU:T:2024:607)(3). Daným rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobu odvolateľky, podanú na základe článku 263 ZFEÚ proti:
–        rozhodnutiu Rady (SZBP) 2022/883 z 3. júna 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 92), a vykonávaciemu nariadeniu Rady (EÚ) 2022/878 z 3. júna 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 15)(4),
–        rozhodnutiu Rady (SZBP) 2023/572 z 13. marca 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 134), a vykonávaciemu nariadeniu Rady (EÚ) 2023/571 z 13. marca 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 1)(5), a
–        rozhodnutiu Rady (SZBP) 2023/1767 z 13. septembra 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 226, 2023, s. 104), a vykonávaciemu nariadeniu Rady (EÚ) 2023/1765 z 13. septembra 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 226, 2023, s. 3)(6),
v rozsahu, v akom bol názov odvolateľky na základe týchto aktov zaradený na zoznam, ktorý je k nim pripojený. Rada Európskej únie týmito aktmi zmrazila všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje odvolateľky na území členských štátov.
2.        Prejednávaná vec je súčasťou odvolaní podaných na Súdny dvor v súvislosti s reštriktívnymi opatreniami, ktoré Rada prijala v roku 2022 v nadväznosti na inváziu ozbrojených síl Ruskej federácie na Ukrajinu.(7) Súdnemu dvoru poskytuje možnosť stanoviť výklad kritéria zaradenia na zoznam stanoveného v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145/SZBP(8), zmeneného rozhodnutím (SZBP) 2022/329(9), a v článku 3 ods. 1 písm. f) nariadenia (EÚ) č. 269/2014(10), zmeneného nariadením Rady (EÚ) 2022/330(11). Týmto kritériom, bežne označovaným ako „kritérium podľa písmena f)“, sa reguluje zaraďovanie okrem iného právnických osôb a subjektov, ktoré materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie. Súdny dvor navyše bude mať príležitosť objasniť, či spoločnosť poskytujúca finančné služby môže namietať porušenie všeobecnej zásady proporcionality z dôvodu vplyvu, ktorý má reštriktívne opatrenie EÚ na jej klientov.
II.    Skutkový stav a konanie
A.      Okolnosti predchádzajúce sporu
3.        Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 2 až 20 napadnutého rozsudku. Na účely týchto návrhov možno tieto okolnosti zhrnúť uvedením týchto nesporných skutočností.
4.        Odvolateľka je spoločnosť založená podľa ruského práva, ktorá je licencovaným správcom poskytujúcim služby archivácie a úschovy cenných papierov ako centrálny depozitár a ktorá poskytuje aj finančné služby, najmä ako nebanková úverová inštitúcia s licenciou na poskytovanie služieb bankového zúčtovania.
5.        Dňa 17. marca 2014 prijala Rada na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2014/145. V ten istý deň prijala Rada na základe článku 215 ods. 2 ZFEÚ nariadenie č. 269/2014. Obidva akty sa týkali reštriktívnych opatrení vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
6.        Dňa 25. februára 2022 vzhľadom na vážnosť situácie na Ukrajine prijala Rada jednak rozhodnutie 2022/329, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145, a jednak nariadenie 2022/330, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014, a to najmä s cieľom prispôsobiť kritériá, podľa ktorých sa na fyzické a právnické osoby, subjekty a orgány mohli vzťahovať predmetné reštriktívne opatrenia.
7.        V článku 2 ods. 1 a 2 rozhodnutia 2014/145, v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329(12), sa stanovuje:
„1.      Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria, sú vo vlastníctve, v držbe alebo pod kontrolou:
…
f)      fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie zodpovednú za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny alebo z nej majú prospech
… sa zmrazujú.
2.      Fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným v prílohe sa priamo ani nepriamo nesprístupnia žiadne finančné prostriedky ani hospodárske zdroje, a to ani v ich prospech.“
8.        Podrobné pravidlá tohto zmrazenia finančných prostriedkov sú vymedzené v ďalších odsekoch článku 2 rozhodnutia 2014/145 v znení zmien.
9.        V nariadení č. 269/2014, zmenenom nariadením 2022/330(13), sa vyžaduje prijatie opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov a stanovujú sa v ňom podrobné podmienky takéhoto zmrazenia finančných prostriedkov, ktoré sú v podstate rovnaké ako pravidlá stanovené v rozhodnutí 2014/145 v znení zmien. V článku 3 ods. 1 písm. f) daného nariadenia sa totiž v zásade preberá článok 2 ods. 1 písm. f) uvedeného rozhodnutia.
10.      Vzhľadom na pokračujúcu útočnú vojnu Ruskej federácie proti Ukrajine prijala Rada 3. júna 2022 pôvodné akty. Meno odvolateľky bolo doplnené do zoznamu uvedeného v prílohe k rozhodnutiu 2014/145 v znení zmien a do zoznamu uvedeného v prílohe I k nariadeniu č. 269/2014 v znení zmien(14) z týchto dôvodov:
„[Odvolateľka] je ruská nebanková finančná inštitúcia a ruský centrálny depozitár cenných papierov. Podľa trhovej hodnoty majetkových a dlhových cenných papierov držaných v úschove je najväčším depozitárom cenných papierov v Rusku a jediným depozitárom, ktorý má prístup k medzinárodnému finančnému systému.
Ruská vláda a Centrálna banka Ruska [odvolateľku] považujú za systémovo významnú ruskú finančnú inštitúciu. Zohráva zásadnú úlohu vo fungovaní ruského finančného systému a v jeho prepojení s medzinárodným finančným systémom, čím ruskej vláde priamo a nepriamo umožňuje vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje.
[Odvolateľka] je takmer v plnom vlastníctve Moskovskej burzy, ktorej úlohou je poskytovať úplný prístup na ruské finančné trhy. Moskovská burza je vďaka svojej úlohe a akcionárom vo veľkej miere kontrolovaná ruskou vládou. [Odvolateľka] je preto subjektom alebo orgánom, ktorý materiálne alebo finančne podporuje vládu Ruskej federácie zodpovednú za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny.“
11.      Opatrenia prijaté voči odvolateľke v pôvodných aktoch, ktoré boli platné do 15. marca 2023, boli predĺžené najprv do 15. septembra 2023 prostredníctvom aktov o ponechaní na zozname z marca 2023 a potom do 15. marca 2024 prostredníctvom aktov o ponechaní na zozname zo septembra 2023, bez zmeny dôvodov zaradenia jej názvu na sporné zoznamy.
B.      Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
12.      Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 12. augusta 2022 odvolateľka podala žalobu smerujúcu k zrušeniu napadnutých aktov.
13.      Na podporu svojej žaloby o zrušenie odvolateľka uviedla štyri žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení povinnosti odôvodnenia, druhý na existencii zjavne nesprávneho posúdenia, tretí na neprimeranom porušení základných práv odvolateľky a štvrtý na nepredložení dostatočných dôkazov.
14.      V napadnutom rozsudku Všeobecný súd v plnom rozsahu zamietol žalobu odvolateľky a uložil jej povinnosť, aby znášala svoje vlastné trovy konania a nahradila trovy konania Rady.
15.      Po prvé, pokiaľ ide o žalobný dôvod týkajúci sa porušenia povinnosti odôvodnenia, Všeobecný súd konštatoval, že v pôvodných aktoch aj v aktoch o ponechaní na zozname z marca 2023 a zo septembra 2023 sa uvádzal kontext spolu s právnymi základmi prijatia týchto aktov. Okrem toho znenie opisu skutkových okolností, ktorý poskytla Rada odvolateľke, predstavovalo dostatočne jasné a presné odôvodnenie, ktoré jej umožňovalo pochopiť dôvody, pre ktoré bol jej názov zaradený na sporné zoznamy a následne na nich ponechaný, a Všeobecnému súdu umožňuje vykonávať kontrolu. Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľky, že Rada neuviedla dôvody, pre ktoré predmetné reštriktívne opatrenia zahŕňali zmrazenie majetku jej klientov, Všeobecný súd vyhlásil, že povinnosť odôvodnenia neznamená povinnosť vysvetliť všetky dôsledky prijatia napadnutého opatrenia pre iné osoby a ani pre Radu neznamená povinnosť určiť všetky osoby, ktoré by mohli byť nepriamo dotknuté reštriktívnymi opatreniami zameranými na odvolateľku.
16.      Po druhé, pokiaľ ide o žalobné dôvody týkajúce sa zjavne nesprávneho posúdenia a nepredloženia dostatočných dôkazov, ktoré Všeobecný súd preskúmal spoločne, tento súd dospel k záveru, že odvolateľka nepreukázala, že Rada sa dopustila chyby, keď konštatovala, že ide o systémovo významnú finančnú inštitúciu, ktorá zohráva podstatnú úlohu vo fungovaní ruského finančného systému. Navyše sa Rada nedopustila nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že odvolateľka ruskej vláde umožňovala vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje. So zreteľom na význam finančných služieb, ktoré odvolateľka poskytovala jednak uvedenej vláde, jednak Centrálnej banke Ruskej federácie, ako aj so zreteľom na jej všeobecnejší prínos k riadnemu fungovaniu ruského finančného systému mohla Rada oprávnene usúdiť, že odvolateľka poskytovala vláde Ruskej federácie kvantitatívne a kvalitatívne významnú materiálnu alebo finančnú podporu, ktorá jej umožňovala využívať jej finančné zdroje na účely realizácie svojich činností zameraných na destabilizáciu Ukrajiny. Vo svojej odpovedi na konkrétne tvrdenia, ktoré predložila odvolateľka, Všeobecný súd ďalej poznamenal, že kritérium stanovené v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien si nevyžaduje, aby bolo preukázané, že vláda Ruskej federácie vykonáva nad osobou, subjektom alebo orgánom, ktorý jej poskytuje podporu, kontrolu. Uvedené ustanovenie si nevyžaduje ani preukázanie existencie prepojenia, ktoré presahuje materiálnu alebo finančnú podporu stanovenú v kritériu zaradenia na zoznam, a to prepojenia medzi odvolateľkou a ruskou vládou.
17.      Po tretie, pokiaľ ide o dôvod týkajúci sa neprimeraného porušenia základných práv, Všeobecný súd preskúmal najprv argumentáciu, na základe ktorej odvolateľka tvrdila, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej mali za následok zmrazenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich jej klientom, čím tieto opatrenia porušili ich právo vlastniť majetok. Všeobecný súd v tejto súvislosti konštatoval, že odvolateľka sa nemôže na podporu svojej žaloby o zrušenie odvolávať na právo vlastniť majetok, ktorého nie je držiteľkou, keďže podľa jeho judikatúry sa na porušenie subjektívneho práva môže v zásade odvolávať výlučne osoba, ktorej právo bolo údajne porušené, a nie tretie osoby. Klienti odvolateľky mali k dispozícii prostriedky nápravy pred vnútroštátnymi súdmi, na ktoré mohli podať okrem iného námietku proti porušeniu svojho práva vlastniť majetok zakotveného v článku 17 Charty základných práv Európskej únie(15). Navyše, pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľky, že výnimka, ktorá je stanovená v rozhodnutí 2014/145 v znení zmien a nariadení č. 269/2014 v znení zmien, neumožnila jej klientom dosiahnuť rozmrazenie ich finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov z dôvodu nečinnosti vnútroštátnych orgánov alebo príliš reštriktívnych podmienok stanovených týmito orgánmi, Všeobecný súd konštatoval, že týmto tvrdením odvolateľka v skutočnosti nespochybňovala zákonnosť opatrení prijatých vnútroštátnymi orgánmi v rámci vykonávania uvedenej výnimky, o ktorom sú príslušné rozhodovať len vnútroštátne súdy. V prípade klientov odvolateľky, na ktorých sa nevzťahujú žiadne reštriktívne opatrenia a ktorých finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje boli zmrazené v dôsledku reštriktívnych opatrení prijatých voči odvolateľke, je na vnútroštátnych orgánoch, aby zabezpečili, aby zásah do ich práva vlastniť majetok bol v súlade s Chartou.
18.      Po druhé, pokiaľ ide o argumentáciu, na základe ktorej odvolateľka tvrdila, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej zasahovali do jej základných práv, a to do jej slobody podnikania a práva vlastniť majetok, Všeobecný súd po posúdení podmienok stanovených v článku 52 Charty tvrdenia odvolateľky zamietol. Všeobecný súd konkrétne dospel k záveru, že zásah napadnutých aktov do práv odvolateľky nemožno považovať za neprimeraný.  Vo svojej odpovedi na ďalšie konkrétne tvrdenia odvolateľky Všeobecný súd ďalej poznamenal, že v čase prijatia napadnutých aktov výnimky, ktoré sú stanovené v rozhodnutí 2014/145 v znení zmien a nariadení č. 269/2014 v znení zmien, umožňovali vnútroštátnym orgánom povoliť uvoľnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov odvolateľky s cieľom umožniť jej vykonať platbu vo forme vrátenia cenných papierov jej klientov, ktoré mala na svojich zmrazených účtoch u depozitárov cenných papierov usadených v Únii.
III. Návrhy účastníkov konania a konanie na Súdnom dvore
19.      Odvolateľka svojím odvolaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 20. novembra 2024 navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok,
–        zrušil napadnuté akty,
–        zaviazal Radu na náhradu trov konania.
20.      Rada vo svojom vyjadrení k odvolaniu predloženom 3. februára 2025 navrhuje, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
IV.    Posúdenie
21.      Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri dôvody, v ktorých tvrdí, že došlo k trom nesprávnym právnym posúdeniam, a to po prvé, pokiaľ ide o povinnosť Rady uviesť odôvodnenia, po druhé, pokiaľ ide o výklad článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien, a po tretie, pokiaľ ide o posúdenie zásady proporcionality.
22.      Súdny dvor požiadal o preskúmanie konkrétnych tvrdení týkajúcich sa výkladu článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien, ktoré sa v podstate týkajú druhého odvolacieho dôvodu. Súdny dvor navyše požiadal o posúdenie tvrdení odvolateľky, pokiaľ ide o zásadu proporcionality, ako boli predložené v treťom žalobnom dôvode. Vo svojom posúdení sa preto zameriam na uvedené hlavné otázky.
A.      Druhý odvolací dôvod
23.      V druhom odvolacom dôvode odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien.
24.      Tento odvolací dôvod je rozdelený do dvoch častí, pričom sa v ňom tvrdí, po prvé, že Všeobecný súd nesprávne vyložil pojem „ktoré materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie“ uvedený v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien, a po druhé, že Všeobecný súd uplatnil neprimeraný stupeň dôkaznej povinnosti.
1.      Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu
25.      V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd vyložil článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien široko, vágne a nesprávne. V tomto kontexte uvádza dve hlavné tvrdenia.
26.      V prvom rade odvolateľka tvrdí, že kritérium uvedené v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien treba vykladať prísne, keďže sa vzťahuje iba na formy podpory spočívajúce v priamom dodaní tovaru alebo prevode finančných prostriedkov ruskej vláde prostredníctvom finančných zdrojov dotknutej osoby alebo subjektu. V tejto súvislosti odvolateľka tvrdí, že pojem materiálna alebo finančná podpora v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien by sa mal vykladať v súlade s pojmom „finančná pomoc“ v článku 4 ods. 3 písm. b) nariadenia (EÚ) č. 833/2014(16), ktorý sa podľa daného nariadenia vymedzuje ako akákoľvek činnosť, pri ktorej dotknutá osoba alebo subjekt vypláca alebo sa zaväzuje vyplatiť svoje vlastné finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje.
27.      V druhom rade odvolateľka tvrdí, že ako centrálny depozitár cenných papierov poskytuje iba technické prostriedky potrebné na organizáciu emisií štátnych dlhopisov. Jej úloha nemôže byť v žiadnom prípade považovaná za úlohu spadajúcu do rozsahu pojmu finančná podpora v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien. Odvolateľka zdôrazňuje, že v napadnutom rozsudku sa vôbec nenaznačuje, že by poskytovala priamu finančnú podporu ruskej vláde, a to vo forme príjmov prevedených štátu.
28.      Rada a Komisia tieto tvrdenia spochybňujú.
29.      Ako vyplýva z bodu 7 vyššie, v článku 2 ods. 1 písm. f) 2014/145 v znení zmien sa stanovuje zmrazenie všetkých finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov, ktoré patria „fyzický[m] alebo právnický[m] os[obám] subjekto[m] alebo orgáno[m], ktoré materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie zodpovednú za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny alebo z nej majú prospech“, alebo ktoré sú v ich vlastníctve, držbe alebo pod ich kontrolou.
30.      Všeobecný súd navyše v bode 57 napadnutého rozsudku poukázal na to, že kritérium materiálnej alebo finančnej podpory ruskej vlády, ktoré je uvedené v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien, si nevyžaduje, aby dotknuté osoby alebo subjekty poskytovali podporu, ktorá je priamo alebo nepriamo spojená s anexiou Krymu alebo destabilizáciou Ukrajiny. S odvolaním sa na rozsudok Súdneho dvora zo 7. apríla 2016, Central Bank of Iran/Rada (C‑266/15 P, EU:C:2016:208)(17), Všeobecný súd ďalej konštatoval, že materiálnu alebo finančnú podporu v zmysle tohto kritéria treba chápať ako akúkoľvek podporu, ktorá je pre svoj kvantitatívny alebo kvalitatívny význam spôsobilá poskytnúť danej vláde zdroje alebo nástroje materiálnej alebo finančnej povahy, ktoré jej umožňujú realizovať činnosť zameranú na destabilizáciu Ukrajiny.
31.      Podľa ustálenej judikatúry platí, že pri výklade ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho právny kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je dané ustanovenie súčasťou. To platí najmä v prípade, keď znenie dotknutého ustanovenia práva Únie neobsahuje výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho význam a rozsah, čo platí aj v prejednávanej veci, pokiaľ ide o článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien.(18)
32.      Pokiaľ ide o doslovný výklad, poznamenávam, že článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien neobsahuje žiadne vymedzenie slova „podporujú. Preto je podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora potrebné význam a rozsah daného pojmu určiť s ohľadom na všeobecný kontext, v ktorom sa používa, a na jeho bežný význam v bežnom jazyku.(19)
33.      V tomto ohľade slovo „podporujú“, tak ako je formulované v článku 2 ods. 1 písm. f) nariadenia 2014/145 v znení zmien zodpovedá tretej osobe množného čísla prítomného času slovesa „podporovať“. Toto sloveso sa vymedzuje viacerými spôsobmi. Po prvé ho možno vymedziť ako „posilniť postavenie [niečoho] prostredníctvom niečej pomoci“. Po druhé ho možno vymedziť ako „poskytovať zdroje na účely zachovania [niečoho]“(20). Podobné významy možno nájsť pre sloveso „podporovať“ v iných jazykových zneniach článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien.(21) Keďže sloveso „podporovať“ navyše bližšie určuje výraz „materiálne alebo finančne“, možno ho vykladať buď ako posilnenie pozície prostredníctvom materiálnej alebo finančnej pomoci, alebo ako poskytnutie materiálnych alebo finančných zdrojov.
34.      Je dôležité poznamenať, že prvý uvedený význam slovesa „podporovať“ podľa všetkého potvrdzuje výklad článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien, ktorý navrhla Rada a Komisia a ktorý je v súlade s výkladom Všeobecného súdu v napadnutom rozsudku. Obe inštitúcie v podstate tvrdia, že výraz „materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie“ sa vzťahuje na osoby alebo subjekty, ktoré z kvalitatívneho alebo kvantitatívneho hľadiska uľahčujú vojenské akcie ruskej vlády proti Ukrajine, bez toho, aby bolo potrebné preukázať priamy prevod zdrojov tejto vláde. Naopak, druhý význam pripisovaný slovu „podporovať“ sa javí ako viac v súlade s výkladom, ktorý obhajuje odvolateľka, podľa ktorého by sa kritérium zaradenia na zoznam uvedené v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien malo obmedzovať na osoby alebo subjekty, ktoré poskytujú priamu finančnú podporu alebo materiálne zdroje ruskej vláde na podporu jej krokov proti Ukrajine.
35.      Z uvedeného vyplýva, že z hľadiska doslovného výkladu znenie článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien nie je samo osebe rozhodujúce na účel určenia toho, či má prevážiť výklad navrhovaný Radou a Komisiou, alebo výklad navrhovaný odvolateľkou. Odpoveď na túto otázku treba preto hľadať v právnom kontexte, ktorého je článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien súčasťou, pričom treba zohľadniť jeho hlavné ciele.
36.      Pokiaľ ide o kontextuálny výklad, podobne ako vo svojich návrhoch vo veci Mazepin/Rada (C‑35/24 P, EU:C:2025:412)(22) chcem poukázať na to, že kritérium zaradenia na zoznam stanovené v článku 2 ods. 1 písm. f) nariadenia 2014/145 v znení zmien bolo prvýkrát uvedené v rozhodnutí 2022/329.(23) Toto druhé rozhodnutie bolo prijaté 25. februára 2022, teda deň po tom, ako prezident Ruskej federácie oznámil vojenskú operáciu na Ukrajine a ruské ozbrojené sily zaútočili na túto krajinu.(24) Ako správne poznamenáva Rada, týmto rozhodnutím sa rozšíril rozsah individuálnych reštriktívnych opatrení prijatých voči Ruskej federácii tým, že sa rozšíril okruh osôb a subjektov, na ktoré sa opatrenia vzťahujú, a to najmä zavedením nových kritérií zaradenia na zoznam.(25)
37.      Okrem toho je dôležité poznamenať, že článok 2 ods. 1 rozhodnutia 2014/145 už pred tým, ako bolo zmenené rozhodnutím 2022/329, obsahoval kritérium zaradenia na zoznam, ktoré umožňovalo zamerať sa na právnické osoby spôsobilé poskytovať priamu materiálnu alebo finančnú podporu na kroky ruskej vlády týkajúce sa anexie Krymu alebo destabilizácie Ukrajiny. Konkrétne išlo o článok 2 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2014/145, v ktorom sa odkazovalo na „právnick[é] os[oby], subjekt[y] alebo orgán[y], ktoré materiálne alebo finančne podporujú konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny“. Toto kritérium zostalo zachované aj v rozhodnutí 2014/145 v znení zmien, z čoho vyvodzujem, že výklad jeho článku 2 ods. 1 písm. f), podľa ktorého sa vyžaduje preukázanie podpory v podobe priameho financovania alebo zásobovania vlády Ruskej federácie, ako v podstate tvrdí odvolateľka, by bol jednoducho nadbytočný a z hľadiska kontextuálneho výkladu nekonzistentný, keďže by znamenal, že zmeny rozhodnutia 2014/145 zavedené rozhodnutím 2022/329 by nemali žiadny význam.
38.      Odvolateľka však tvrdí, že v záujme zachovania kontextuálnej konzistentnosti by mal byť pojem „materiálna alebo finančná podpora“ v článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien vymedzený rovnakým spôsobom ako pojem „finančná pomoc“ v článku 4 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 833/2014. Podľa vymedzenia daného pojmu uvedeného v článku 1 písm. o) toho istého nariadenia si finančná pomoc vyžaduje vyplatenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov alebo záväzok vyplatiť ich prijatý dotknutou osobou alebo subjektom.
39.      Ako však v podstate uvádza Komisia, článok 4 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 833/2014 na jednej strane a článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien na strane druhej majú úplne odlišnú vecnú pôsobnosť. Prvé z daných ustanovení sa konkrétne týka technológií uvedených v prílohe II k nariadeniu č. 833/2014, pri ktorých poskytovanie finančných prostriedkov alebo finančnej pomoci osobám, subjektom alebo orgánom v Rusku nie je výslovne zakázané,(26) ale vyžaduje si predchádzajúce povolenie od určeného príslušného orgánu. Naproti tomu, ako už bolo vysvetlené, v druhom z daných ustanovení sa stanovuje jedno z kritérií zaradenia na zoznam, ktoré vedie k zmrazeniu finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov dotknutej osoby alebo subjektu. Keďže medzi článkom 4 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 833/2014 a kritériami zaradenia na zoznam vyplývajúcimi z článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien zjavne neexistuje žiadna vecná súvislosť, nedomnievam sa, že by bolo možné identifikovať prvok spoločný pre obe ustanovenia, ktorý by bol relevantný na účely výkladu. Z toho istého dôvodu, v rozpore s tvrdením odvolateľky, nemá výklad pojmu „finančná pomoc“, ktorý Súdny dvor poskytol vo svojom rozsudku z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236), žiadny dôsledok.
40.      Z uvedeného vyplýva, že kontextuálne posúdenie článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien podľa všetkého podporuje výklad, ktorý obhajuje Rada a Komisia, ako je opísané v bode 34 vyššie, ktorý sa v podstate zhoduje s výkladom, ktorý použil Všeobecný súd v napadnutom rozsudku.
41.      Pokiaľ ide o teleologický výklad, vo svojich návrhoch vo veci Mazepin/Rada som ďalej poukázala na to, že kritériá uvedené v článku 2 ods. 1 rozhodnutia 2014/145 v znení zmien tvoria súčasť právneho rámca, ktorým sa zaviedol bezprecedentný súbor reštriktívnych opatrení, ktorých cieľom je, ako správne konštatoval Všeobecný súd v bode 56 napadnutého rozsudku, vyvinúť maximálny tlak na ruské orgány a hospodárstvo Ruskej federácie. Konečným cieľom daného právneho rámca je oslabiť finančné kapacity ruskej vlády, a tým ukončila vojenskú agresiu, ktorej sa táto vláda dopúšťa na Ukrajine.(27) Otázkou, na ktorú treba odpovedať, je, či tento cieľ mimoriadneho významu možno považovať za účinnejšie dosiahnuteľný na základe výkladu článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien, ktorý navrhuje Rada a Komisia, na jednej strane, alebo na základe výkladu navrhovaného odvolateľkou na strane druhej. Z toho dôvodu treba zohľadniť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je potrebné uprednostniť výklad, ktorý zabezpečuje účinnosť príslušného ustanovenia.(28)
42.      Podľa môjho názoru je zrejmé, že ak by sa článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien vykladal tak, že zahŕňa iba podporu vo forme priameho financovania alebo priameho dodávania materiálnych zdrojov ruskej vláde, ako tvrdí odvolateľka, okrem toho, že by to bolo z kontextuálneho hľadiska nekonzistentné, ako už bolo vysvetlené vyššie(29), výrazne by to obmedzilo účinnosť kritéria obsiahnutého v danom ustanovení, keďže by to neumožnilo maximalizovať tlak, ktorý možno vyvinúť na ruské orgány s cieľom ukončiť ich konanie a politiku na Ukrajine. Takýmto výkladom by sa napokon namiesto oslabenia finančných kapacít vlády Ruskej federácie v najlepšom prípade zachovali rovnaké finančné kapacity, aké mala táto vláda pred prijatím článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien.
43.      Naopak, ak by sa článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien vykladal tak, že sa vzťahuje na každú podporu, ktorá je svojím kvantitatívnym alebo kvalitatívnym významom spôsobilá poskytnúť ruskej vláde zdroje alebo prostriedky, ktoré jej umožňujú realizovať činnosť zameranú na destabilizáciu Ukrajiny, bez ohľadu na priamu alebo nepriamu súvislosť tejto podpory s cieľovými činnosťami, takýto výklad by bol priamo v súlade s cieľmi právneho rámca, ktorého súčasťou je rozhodnutie 2014/145 v znení zmien, a v dôsledku toho by bolo opodstatnene možné tieto ciele účinnejšie dosiahnuť.
44.      Odvolateľka spochybňuje predchádzajúci záver a tvrdí, že tento výklad, ktorý v podstate vyplýva z rozsudku Central Bank of Iran, prijal Súdny dvor v súvislosti s iným režimom individuálnych reštriktívnych opatrení, a presnejšie v súvislosti s kritériom zaradenia na zoznam, ktoré bolo formulované inak ako kritérium uvedené v článku 2 ods. 1 písm. f) zmeneného rozhodnutia 2014/145. Napriek rozdielom medzi znením kritéria posudzovaného v rozsudku Central Bank of Iran(30) a kritériom, ktorého sa týka prejednávaná vec, by sa však k obom kritériám malo pristupovať z rovnakého výkladového hľadiska. Ako som konštatovala vo svojich návrhoch vo veci Timčenko/Rada (C‑702/23 P, EU:C:2025:273)(31), ratio decidendi judikatúry Súdneho dvora(32) spočíva v posilnení možnosti zastavenia činností, na ktoré sú dané reštriktívne opatrenia zamerané, a to najmä oslabením materiálnych a finančných prostriedkov dostupných na tento účel, bez ohľadu na priame alebo nepriame prepojenie príslušnej právnickej osoby s týmito činnosťami.
45.      Vzhľadom na uvedené úvahy som dospela k záveru, že ani kontextuálny výklad článku 2 ods. 1 písm. f) zmeneného rozhodnutia 2014/145, ani teleologický výklad daného ustanovenia si nevyžadujú, ako tvrdí odvolateľka, zistenie materiálnej a finančnej podpory spočívajúcej v priamom dodávaní tovaru alebo prevode finančných prostriedkov dotknutou osobou alebo subjektom v prospech vlády Ruskej federácie. Naopak, dané ustanovenie si vyžaduje len to, aby daná osoba alebo subjekt boli schopné z kvantitatívneho alebo kvalitatívneho hľadiska uľahčovať činnosti, ktoré ruská vláda vykonáva na Ukrajine.
46.      Z uvedeného vyplýva, že pokiaľ Všeobecný súd v bode 57 napadnutého rozsudku založil svoje posúdenie zákonnosti napadnutých aktov na uvedenom výklade, nie je možné konštatovať, že by sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
47.      Pokiaľ ide o uplatnenie článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien na odvolateľku, je dôležité poukázať na to, že centrálne depozitáre cenných papierov zohrávajú kľúčovú úlohu na kapitálovom trhu a vo finančnom systéme každej krajiny, keďže prevádzkujú infraštruktúru, ktorá umožňuje zúčtovanie cenných papierov, ako sú akcie alebo dlhopisy, na finančných trhoch.(33) Všeobecný súd preto v bode 88 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že centrálne depozitáre cenných papierov, ako je odvolateľka, sú systémovo významné subjekty, ktoré majú kľúčový význam najmä pre účinné vykonávanie menovej politiky, dôveryhodnosť programu riadenia verejného dlhu, riadenie kolaterálu a bezpečnosť a efektívnosť trhov s cennými papiermi. Okrem toho, tým, že článok 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien zasiahne do činnosti týchto centrálnych depozitárov cenných papierov, pravdepodobne sa ním obmedzia finančné prostriedky, ktoré vláda Ruskej federácie získava z emisie štátnych dlhopisov, čím sa zvýšia náklady na jej vojenské akcie a obmedzí sa jej schopnosť narúšať územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.(34)
48.      Podľa môjho názoru preto Všeobecný súd v bode 106 napadnutého rozsudku správne konštatoval, bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, že vzhľadom na význam finančných služieb poskytovaných odvolateľkou ruskej vláde a Centrálnej banke Ruskej federácie a na jej širší príspevok k riadnemu fungovaniu ruského finančného systému z kvantitatívneho aj kvalitatívneho hľadiska odvolateľka poskytovala významnú materiálnu alebo finančnú podporu vláde Ruskej federácie v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien. V rozpore s tvrdeniami odvolateľky možno k tomuto záveru dospieť bez toho, aby sa skúmalo, či ruská vláda mala priamy alebo nepriamy akcionársky záujem v odvolateľke, keďže podľa navrhovaného výkladu článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145 v znení zmien to jednoducho nie je prvok, ktorý je potrebné splniť na to, aby sa uplatnilo kritérium obsiahnuté v danom ustanovení.
49.      Vzhľadom na uvedené a na to, čo som uviedla v bodoch 46 a 48 vyššie, že sa Všeobecný súd nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 2 ods. 1 písm. f) rozhodnutia 2014/145, ako aj pri závere, že na odvolateľku by sa mohol vzťahovať koncept „materiálnej alebo finančnej podpory“ vyplývajúci z daného ustanovenia, by sa prvá časť druhého odvolacieho dôvodu mala zamietnuť.
2.      Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu
50.      V druhej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka spochybňuje stupeň dôkaznej povinnosti, ktorý Všeobecný súd uplatnil pri posudzovaní toho, či boli dôvody uvedené v napadnutých aktoch odôvodnené. Odvolateľka tvrdí, že v prípade neexistencie výslovného právneho ustanovenia – čo nie je prípad prejednávanej veci – Rada nemôže mať povinnosť predložiť len „súbor dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa dôkazov“.
51.      Komisia sa domnieva, že táto časť druhého odvolacieho dôvodu je neprípustná, keďže nie je jasné, v čom spočíva nesprávne právne posúdenie, ktorého sa údajne dopustil Všeobecný súd, ako tvrdí odvolateľka. Pokiaľ ide o posúdenie veci samej, Rada aj Komisia tvrdia, že Všeobecný súd správne uplatnil ustálenú judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa stupňa dôkaznej povinnosti uplatniteľného v oblasti reštriktívnych opatrení.
52.      Pokiaľ ide o prípustnosť, na úvod je dôležité pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora na to, aby odvolací dôvod alebo jeho časť boli prípustné vo vzťahu k svojej podstate, musia spĺňať dve podmienky.(35) Po prvé je potrebné presne uviesť napadnuté časti rozsudku, ktorých zrušenie odvolateľ požaduje. Po druhé je nevyhnutné, aby právne tvrdenia konkrétne predložené na podporu odvolacieho dôvodu alebo jeho časti boli uvedené dostatočne jasným a presným spôsobom. Ak by nebola splnená niektorá z týchto dvoch podmienok, Súdny dvor by nemohol vykonávať svoju právomoc súdneho preskúmania a následne by daný odvolací dôvod alebo jeho príslušná časť museli byť zamietnuté ako neprípustné.(36)
53.      V prejednávanej veci však z písomných podaní odvolateľky vyplýva, že v druhej časti druhého odvolacieho dôvodu napáda bod 50 napadnutého rozsudku. Odvolanie preto spĺňa podmienku prípustnosti, ktorá si vyžaduje presné uvedenie napadnutého prvku rozsudku, ktorého zrušenie odvolateľ požaduje. Pokiaľ ide o uvedenie právnych tvrdení na podporu svojho odvolacieho dôvodu, odvolateľka vo svojich písomných podaniach takisto uvádza, že nesúhlasí so stupňom dôkaznej povinnosti, ktorý v prejednávanej veci uplatnil Všeobecný súd. Odvolateľka tvrdí, že tento stupeň by sa mal pripustiť len v prípade, že je výslovne stanovený v zákone. Napriek stručnej formulácii sú tvrdenia odvolateľky dostatočne jasné a presné, aby bolo možné pochopiť ich rozsah a podstatu.
54.      Z uvedeného vyplýva, že druhá časť druhého odvolacieho dôvodu spĺňa dve podmienky stanovené v ustálenej judikatúre Súdneho dvora, čím umožňuje tomuto súdu vykonávať súdnu kontrolu. Na základe toho by sa malo zamietnuť tvrdenie Komisie, že táto časť by mala byť vyhlásená za neprípustnú.
55.      Pokiaľ ide o vec samu, Všeobecný súd v bode 50 napadnutého rozsudku stanovil stupeň dôkaznej povinnosti, ktorý musela Rada splniť, aby mohla konštatovať, že reštriktívne opatrenia, ktoré boli prijaté voči odvolateľke a následne zachované, boli založené na dostatočne pevnom skutkovom základe.(37) Podľa Všeobecného súdu Rada uniesla svoje dôkazné bremeno, ak súdu Únie predložila súbor dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov umožňujúcich preukázať existenciu dostatočného spojenia medzi subjektom, proti ktorému je namierené opatrenie, ktorým sa zmrazujú jeho finančné prostriedky, a kritériom zaradenia na zoznam, ktoré bolo na daný subjekt uplatnené.
56.      Koncepcia stupňa dôkaznej povinnosti sa týka množstva a druhu dôkazov požadovaných na preukázanie skutočnosti. V oblasti reštriktívnych opatrení možno individuálne zaradenie na zoznam preukázať priamymi dôkazmi, t. j. dôkazmi, ktoré samy osebe potvrdzujú skutkové tvrdenia Rady uvedené v odôvodnení,(38) alebo, čo je takisto pomerne časté, nepriamymi dôkazmi, ako sú domnienky alebo tzv. súbor nepriamych dôkazov.(39) V druhom uvedenom prípade sa posúdenie Všeobecného súdu nezakladá na samostatnom hodnotení jednotlivých dôkazných prostriedkov predložených Radou. Toto posúdenie sa namiesto toho zakladá na preskúmaní všetkých dôkazov, pričom sa uznáva, že hoci jednotlivé prvky nemusia mať dostatočnú váhu na vytvorenie dostatočne pevného skutkového základu na účel odôvodnenia, ktoré sa má preukázať, kumulatívny účinok všetkých dôkazov môže stále spĺňať požadovaný stupeň dôkaznej povinnosti.
57.      V prejednávanej veci sa stupeň dôkaznej povinnosti stanovený Všeobecným súdom v napadnutom rozsudku zakladá, ako vyplýva aj z odkazov uvedených v jeho bode 50, na ustálenej judikatúre daného súdu. Všeobecný súd dôsledne uplatňuje tento stupeň dôkaznej povinnosti,(40) odkedy ho Súdny dvor pôvodne sformuloval vo svojom rozsudku z 21. apríla 2015, Anbouba/Rada (C‑605/13 P, EU:C:2015:248)(41).      V danej veci Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore rozhodol, že zaradenie osôb na zoznamy osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, možno považovať za odôvodnené, ak sa zakladá na súbore nepriamych dôkazov týkajúcich sa napríklad situácie danej osoby, jej funkcií a vzťahov v kontexte režimu, ku ktorému táto osoba patrí.(42) Súdny dvor následne vo svojej judikatúre(43) uplatňoval rovnaký stupeň dôkaznej povinnosti, a to aj pomerne nedávno, pokiaľ ide o reštriktívne opatrenia prijaté so zreteľom na situáciu na Ukrajine.(44)
58.      V dôsledku toho nemožno konštatovať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keďže tento súd mohol vychádzať zo stupňa dôkaznej povinnosti založeného na súbore nepriamych dôkazov, aby posúdil, či odôvodnenie vypracované Radou vo vzťahu k odvolateľke bolo založené na dostatočne pevnom skutkovom základe. Napriek absencii výslovného ustanovenia práva Únie stačí uviesť, že daný stupeň vychádza z ustálenej judikatúry Súdneho dvora. Odvolateľka vo svojich písomných podaniach neposkytuje komplexné vysvetlenie týkajúce sa konkrétneho pravidla alebo všeobecného právneho princípu, ktorý bol údajne porušený touto okolnosťou.
59.      Druhú časť druhého odvolacieho dôvodu treba preto zamietnuť, a v dôsledku toho zamietnuť aj tento odvolací dôvod v celom rozsahu.
B.      Tretí odvolací dôvod
60.      V treťom odvolacom dôvode odvolateľka v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa pri posudzovaní zásady proporcionality dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
61.      Tento odvolací dôvod je rozdelený na dve časti. V prvej časti sa kritizuje, že sa neposúdil žalobný dôvod týkajúci sa porušenia základných práv odvolateľky z hľadiska práva klientov odvolateľky vlastniť majetok; v druhej časti sa spochybňuje zistenie Všeobecného súdu, že napadnuté akty boli v súlade so zásadou proporcionality.
1.      Prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu
62.      V prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že pri posudzovaní porušenia základných práv, ktoré odvolateľka namieta, nebolo potrebné zohľadňovať dôsledky napadnutých aktov na základné právo klientov odvolateľky vlastniť majetok. Podľa jej názoru nemal Všeobecný súd posudzovať dodržanie zásady proporcionality ako výkon bežného subjektívneho práva, ale ako overenie dodržania základnej zásady, čo si vyžaduje zohľadnenie dôsledkov opatrenia v jeho celistvosti. Odvolateľka zdôrazňuje, že jej hlavnou úlohou na trhoch Európskej únie je plniť funkciu centrálneho depozitára cenných papierov a ako taká má aj funkciu nominálneho držiteľa cenných papierov patriacich ruským subjektom a fyzickým osobám. Uloženie sankcií odvolateľke je preto rovnocenné s uložením sankcií jej používateľom, a to sprostredkovateľom a konečným klientom ruských finančných inštitúcií.
63.      Rada namieta proti prípustnosti tejto časti tretieho odvolacieho dôvodu. Tvrdí, že odvolateľka v tejto časti spochybňuje, či napadnuté akty boli v súlade so všeobecnou zásadou proporcionality, a nie posúdenie tejto zásady Všeobecným súdom pri posudzovaní porušenia základných práv odvolateľky. To by predstavovalo nový dôvod, ktorý nebol formulovaný na prvom stupni. Pokiaľ ide o vec samu, Rada aj Komisia vyjadrujú nesúhlas s tvrdeniami predloženými odvolateľkou.
64.      Po prvé, pokiaľ ide o prípustnosť prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu, pripomeniem, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ak by sa účastníkovi konania v konaní pred Súdnym dvorom umožnilo po prvýkrát uviesť dôvod a tvrdenia, ktoré neuviedol v konaní pred Všeobecným súdom, umožnilo by sa mu tým predložiť Súdnemu dvoru, ktorý má v odvolacom konaní obmedzenú právomoc, spor v širšom rozsahu, ako bol ten, ktorý bol predložený Všeobecnému súdu. V rámci konania o odvolaní je totiž právomoc Súdneho dvora obmedzená na posúdenie právneho riešenia dôvodov a tvrdení prejednávaných pred Všeobecným súdom.(45) To však nevylučuje možnosť, aby odvolateľka predložila dôvody vyplývajúce zo samotného napadnutého rozsudku, ktorými sa snaží kritizovať jeho dôvodnosť z právneho hľadiska.(46)
65.      V prejednávanej veci z napadnutého rozsudku vyplýva,(47) že odvolateľka pred Všeobecným súdom predniesla dôvod týkajúci sa neprimeraného porušenia základných práv. V tomto dôvode odvolateľka predložila argumentáciu, v rámci ktorej tvrdila, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej mali za následok zmrazenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich jej klientom, čím tieto opatrenia porušili aj ich právo vlastniť majetok. Všeobecný súd preskúmal túto argumentáciu a v bode 129 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že odvolateľka sa nemôže na podporu svojej žaloby o zrušenie odvolávať na právo vlastniť majetok, ktorého nie je vlastníčkou. Podľa judikatúry sa na porušenie subjektívneho práva môže v zásade odvolávať výlučne osoba, ktorej právo bolo údajne porušené, a nie tretie osoby. Všeobecný súd ďalej vysvetlil, že klienti odvolateľky mali k dispozícii prostriedky nápravy pred vnútroštátnymi súdmi, na ktorých môžu namietať porušenie svojho práva vlastniť majetok zakotveného v článku 17 Charty.
66.      Z uvedeného vyplýva, že tvrdenia, ktoré odvolateľka uviedla v prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu, sa týkajú posúdenia, ktoré vykonal Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, a to najmä pokiaľ ide o dôvod prednesený na prvom stupni, v ktorom sa tvrdilo, že došlo k porušeniu základných práv. Bez ohľadu na odpoveď, ktorú v danom prípade poskytne Súdny dvor, prvá časť otázky nepredstavuje nový súbor tvrdení, ktoré by zmenili predmet sporu, o ktorom Súdny dvor rozhoduje. Preto navrhujem, aby bola vyhlásená za prípustnú napriek námietke Rady.
67.      Po druhé, pokiaľ ide o vec samu, odvolateľka spochybňuje relevantnosť judikatúry citovanej v napadnutom rozsudku, podľa ktorej, ako už bolo uvedené, sa žalobca nemôže na podporu svojej žaloby o zrušenie odvolávať na porušenie subjektívneho práva tretej osoby. Podľa jej názoru táto judikatúra nebola stanovená v súvislosti s reštriktívnymi opatreniami ani v súvislosti s dodržiavaním zásady proporcionality.
68.      Poznamenávam, že v bode 129 napadnutého rozsudku Všeobecný súd cituje na podporu svojho odôvodnenia dva rozsudky, ktoré vydal v oblasti hospodárskej a menovej politiky na jednej strane a antidumpingových opatrení na strane druhej.(48) Hoci ani jeden z týchto rozsudkov nespadá do oblasti reštriktívnych opatrení, sú v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, v ktorej sa v podstate stanovuje, že je na stranách, ktoré sú nositeľmi subjektívneho práva, aby ho účinne uplatňovali,(49) bez ohľadu na povahu konania, ktorému podliehajú.(50) Všeobecný súd teda nedospel k nesprávnemu konštatovaniu, keď rozhodol, že na porušenie subjektívneho práva sa môže v zásade odvolávať výlučne osoba, ktorej právo bolo údajne porušené, a nie tretie osoby.(51)
69.      Okrem toho je dôležité poznamenať, že, ako vysvetlil Všeobecný súd v bode 152 napadnutého rozsudku, keď boli prijaté pôvodné akty, v rozhodnutí 2014/145 a nariadení č. 269/2014 sa stanovoval postup uplatnenia výnimky, ktorý umožňoval klientom odvolateľky požiadať príslušné vnútroštátne orgány o uvoľnenie finančných prostriedkov zmrazených na základe zaradenia odvolateľky na zoznam.(52) Ako vyplýva aj z bodov 156 a 159 napadnutého rozsudku, následne boli v rozhodnutí 2014/145 v znení zmien a nariadením č. 269/2014 v znení zmien zavedené ďalšie zmeny tohto postupu uplatnenia výnimky s cieľom uľahčiť vrátenie cenných papierov, ktoré odvolateľka držala na svojich zmrazených účtoch u depozitárov so sídlom v Európskej únii, jej klientom.(53)
70.      Z uvedeného vyplýva, že rozhodnutím 2014/145 v znení zmien a nariadením č. 269/2014 v znení zmien sa vytvoril rámec, na základe ktorého sa rozlíšila právna situácia odvolateľky ako centrálneho depozitára cenných papierov na jednej strane a jej klientov na strane druhej. V prípade klientov, na ktorých na nevzťahovali žiadne reštriktívne opatrenia a ktorých finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje boli zmrazené na základe reštriktívnych opatrení prijatých voči odvolateľke, bolo na vnútroštátnych orgánoch, aby prijali rozhodnutie o uvoľnení týchto finančných prostriedkov alebo zdrojov. Všeobecný súd preto správne konštatoval, že keďže tento postup zahŕňal vykonávanie práva Únie, tieto orgány boli povinné dodržiavať Chartu na základe jej článku 51 ods. 1. Tento súd takisto správne zdôraznil, že v kontexte akéhokoľvek sporu vyplývajúceho z uplatňovania týchto výnimiek mali klienti odvolateľky k dispozícii prostriedky nápravy pred vnútroštátnymi súdmi, pred ktorými mohli okrem iného namietať porušenie svojho práva na majetok zakotveného v článku 17 Charty.(54) Nemožno vylúčiť, že v rámci týchto postupov by mohol byť Súdnemu dvoru predložený návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa otázky, či sú výnimky stanovené v nariadení č. 269/2014 zlučiteľné s právom EÚ.(55)
71.      Všeobecný súd preto nemožno kritizovať za to, že dospel k záveru, že pri posudzovaní porušenia základných práv, ktoré odvolateľka namieta, nebolo potrebné zohľadňovať dôsledky napadnutých aktov na základné právo klientov odvolateľky vlastniť majetok.
72.      Prvá časť štvrtého odvolacieho dôvodu by sa podľa môjho názoru mala zamietnuť.
2.      Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu
73.      V druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľka v podstate spochybňuje posúdenie podmienok stanovených v článku 52 ods. 1 Charty, ktoré vykonal Všeobecný súd, pokiaľ ide o jej slobodu podnikania a právo vlastniť majetok.
74.      Rada a Komisia tieto tvrdenia spochybňujú.
75.      Ako sa uvádza v bode 18 vyššie, Všeobecný súd v bodoch 134 až 146 napadnutého rozsudku zamietol tvrdenie odvolateľky, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej neprimerane zasahovali do jej základných práv, a to do jej slobody podnikania a práva vlastniť majetok. Všeobecný súd dospel k záveru, že zásah reštriktívnych opatrení prijatých voči odvolateľke nemožno považovať za neprimeraný, keďže:
–        boli primerané so zreteľom na ciele všeobecného záujmu také zásadné pre medzinárodné spoločenstvo, ako sú zachovanie mieru a medzinárodnej bezpečnosti,
–        odvolateľka nepredložila žiadne alternatívne a menej reštriktívne opatrenia ani nepreukázala, že Rada mohla zvážiť prijatie menej obmedzujúcich opatrení, ktoré by boli rovnako primerané ako opatrenia stanovené v napadnutých aktoch,
–        z vyváženia dotknutých záujmov vyplynulo, že nevýhody reštriktívnych opatrení pre odvolateľku nie sú neprimerané vzhľadom na prvoradý význam zachovania medzinárodného mieru a bezpečnosti,
–        účinky reštriktívnych opatrení boli obmedzené na územie Európskej únie, v dôsledku čoho sa týkali nanajvýš len časti vlastných finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich odvolateľke,
–        predmetné reštriktívne opatrenia nezbavili odvolateľku práva prijímať v súlade s článkom 2 ods. 6 písm. a) rozhodnutia 2014/145 a článkom 7 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 269/2014 úroky alebo iné výnosy zo zmrazených účtov, na ktorých sú tieto finančné prostriedky a zdroje uložené, pričom však všetky tieto úroky a iné výnosy sú takisto zmrazené, a
–        tieto opatrenia umožňujú povoliť použitie zmrazených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov na uspokojenie základných potrieb právnických osôb, subjektov alebo orgánov uvedených na sporných zoznamoch.
76.      Pokiaľ ide po prvé o tvrdenie odvolateľky, že sporné reštriktívne opatrenia nie sú dočasné, ale trvalé, keďže zostali v platnosti viac ako dva roky, stačí poznamenať, že podľa článku 6 rozhodnutia 2014/145 v znení zmien sa napadnuté akty vzťahovali na odvolateľku na obmedzený čas. Tieto opatrenia sa takisto neustále preskúmavali. Navyše, aj keď odvolateľka má problém s tým, že Všeobecný súd založil svoje posúdenie na „teoretických úvahách, a nie na konkrétnej účinnosti“, takéto tvrdenie nie je, ako poukazuje Rada, podložené konkrétnymi dôvodmi.
77.      Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie odvolateľky, že Všeobecný súd pri posudzovaní proporcionality napadnutých aktov nezohľadnil vplyv na jej klientov, už som uviedla, že tento súd skutočne odkazoval na výnimky stanovené v rozhodnutí 2014/145 v znení zmien, ktoré od prijatia pôvodných aktov ukladajúcich odvolateľke reštriktívne opatrenia umožňovali vnútroštátnym orgánom, aby povolili uvoľnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov odvolateľky s cieľom umožniť jej uskutočniť platbu vo forme vrátenia cenných papierov/dlhopisov svojim klientom, ktoré držala na svojich zmrazených účtoch v depozitároch cenných papierov so sídlom v Európskej únii. Okrem toho, aj keď odvolateľka tvrdí, že jej klienti „[nemali] nič spoločného s konfliktom na Ukrajine“, stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry reštriktívne opatrenia môžu z povahy veci spôsobiť ujmu osobám, ktoré vôbec nezavinili situáciu, ktorá viedla k prijatiu daných opatrení.(56)
78.      Pokiaľ ide po tretie o tvrdenie odvolateľky, že Rada jej zaradením na zoznam v napadnutých aktoch skutočne zamýšľala zmraziť majetok všetkých ruských investorov bez toho, aby ich uviedla jednotlivo a s požadovanou úrovňou identifikácie, konštatujem, že ide o osobitné tvrdenie, ktoré bolo vznesené po prvýkrát v odvolacom konaní. Podľa ustálenej judikatúry, už citovanej v bode 64 vyššie, by toto tvrdenie malo byť zamietnuté ako neprípustné.
79.      Vzhľadom na uvedené sa domnievam, že Všeobecný súd sa pri posudzovaní toho, či sú napadnuté akty v súlade so zásadou proporcionality, nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia.
80.      Druhú časť tretieho odvolacieho dôvodu treba preto zamietnuť, a v dôsledku toho aj tento odvolací dôvod v celom rozsahu.
V.      Návrh
81.      Na základe analýzy uvedenej vyššie navrhujem, aby Súdny dvor zamietol odvolanie, pokiaľ ide o druhý a tretí odvolací dôvod.
82.      Nevyjadrujem sa k ostatným odvolacím dôvodom, ktoré predložila odvolateľka, ani k tomu, ktorému účastníkovi konania sa má uložiť povinnosť nahradiť trovy konania podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Ďalej len „odvolateľka“.
3      Ďalej len „napadnutý rozsudok“.
4      Ďalej spoločne len „pôvodné akty“.
5      Ďalej spoločne len „akty o ponechaní na zozname z marca 2023“.
6      Ďalej spoločne len „akty o ponechaní na zozname zo septembra 2023“ a spoločne s pôvodnými aktmi a aktmi o ponechaní na zozname z marca 2023 ďalej len „napadnuté akty“.
7      Pozri aj rozsudky z 13. marca 2025, Šuvalov/Rada (C‑271/24 P, EU:C:2025:180); z 1. augusta 2025, Timčenko/Rada (C‑702/23 P, EU:C:2025:605) a Timčenko/Rada (C‑703/23 P, EU:C:2025:608), a zo 16. októbra 2025, Timčenko/Rada (C‑805/24 P, EU:C:2025:792).
8      Rozhodnutie Rady zo 17. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 16).
9      Rozhodnutie Rady z 25. februára 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 50, 2022, s. 1).
10      Nariadenie Rady zo 17. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 6).
11      Nariadenie Rady z 25. februára 2022, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 51, 2022, s. 1).
12      Ďalej len „zmenené rozhodnutie 2014/145“.
13      Ďalej len „nariadenie č. 269/2014 v znení zmien“.
14      Ďalej len „sporné zoznamy“.
15      Ďalej len „Charta“.
16      Nariadenie Rady z 31. júla 2014 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na konanie Ruska, ktorým destabilizuje situáciu na Ukrajine (Ú. v. EÚ L 229, 2014, s. 1).
17      Ďalej len „rozsudok Central Bank of Iran“. Pozri najmä body 44 a 45 uvedeného rozsudku.
18      Rozsudok z 1. augusta 2025, Tradeinn Retail Services (C‑76/24, EU:C:2025:593, bod 25 a citovaná judikatúra).
19      Pozri okrem iného rozsudok z 8. mája 2025, Zimir (C‑662/23, EU:C:2025:326, bod 34 a citovaná judikatúra).
20      Pozri okrem iného vymedzenie uvedené v slovníku Oxford English Dictionary, k dispozícii na: https://www.oed.com/dictionary/support_v?tl=true.
21      Pozri napríklad vymedzenia francúzskeho slovesa „soutenir“ uvedené v slovníku Le Robert, dostupné na: https://dictionnaire.lerobert.com/definition/soutenir; nemeckého slovesa „unterstützen“ uvedené v slovníku Duden, dostupné na: https://www.duden.de/rechtschreibung/unterstuetzen_unterstuetzt; talianskeho slovesa „supportare“ uvedené v slovníku Treccani, dostupné na: https://www.treccani.it/vocabolario/supportare/, a španielskeho slovesa „apoyar“ uvedené v slovníku Real Academia Española, dostupné na https://dle.rae.es/apoyar.
22      Moje návrhy vo veci Mazepin/Rada, najmä body 42 až 44. Daná vec stále prebieha na Súdnom dvore.
23      Pozri aj moje návrhy vo veciach Pumpjanskij/Rada (C‑696/23 P, EU:C:2025:409, body 39 až 41); Chudaverdjan/Rada (C‑704/23 P, EU:C:2025:410, body 43 až 45); Rašnikov/Rada (C‑711/23 P, EU:C:2025:411, body 45 až 47), a Khan/Rada (C‑111/24 P, EU:C:2025:413, body 41 až 43). Tieto veci v súčasnosti prebiehajú na Súdnom dvore.
24      Pozri odôvodnenie 9 rozhodnutia 2022/329.
25      Pozri odôvodnenie 11 rozhodnutia 2022/329.
26      Pozri článok 4 ods. 1 a 2 nariadenia č. 833/2014, v ktorom sa okrem iného zakazuje poskytovanie určitých tovarov, technológií a služieb akýmkoľvek fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom v Rusku alebo na použitie v Rusku.
27      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 123), a z 25. júna 2020, VTB Bank/Rada (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, bod 59).
28      Rozsudok z 19. novembra 2009, Sturgeon a i. (C‑402/07 a C‑432/07, EU:C:2009:716, bod 47 a citovaná judikatúra).
29      Pozri bod 37 vyššie.
30      Pozri rozhodnutie Rady z 26. júla 2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu a o zrušení spoločnej pozície 2007/140/SZBP (Ú. v. EÚ 2010 L 195, s. 39), zmenené rozhodnutím Rady 2012/635/SZBP z 15. októbra 2012 (Ú. v. EÚ 2012 L 282, s. 58), ktorým sa stanovili kritériá zaradenia na zoznam týkajúce sa „ostatných osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré podporujú iránsku vládu, a subjektov, ktoré vlastnia alebo kontrolujú, alebo osôb a subjektov s nimi spojených“. Pozri aj článok 23 ods. 2 písm. d) nariadenia Rady (EÚ) č. 267/2012 z 23. marca 2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie (EÚ) č. 961/2010 (Ú. v. EÚ L 88, 2012, s. 1).
31      Pozri najmä bod 42 uvedených návrhov.
32      Pozri aj rozsudok z 1. marca 2016, National Iranian Oil Company/Rada (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, body 79 až 83).
33      Pozri, pokiaľ ide o systémový význam centrálnych depozitárov cenných papierov z hľadiska práva Únie, odôvodnenia 2, 4, 6, 35, 48 a 69, ako aj články 19 a 22 nariadenia (EÚ) č. 909/2014 Európskeho parlamentu a Rady z 23. júla 2014 o zlepšení vyrovnania transakcií s cennými papiermi v Európskej únii, centrálnych depozitároch cenných papierov a o zmene smerníc 98/26/ES a 2014/65/EÚ a nariadenia (EÚ) č. 236/2012 (Ú. v. EÚ L 257, 2014, s. 1). Pozri aj Európska komisia, „Centrálne depozitáre cenných papierov“, dostupné na: https://finance.ec.europa.eu/capital‑markets‑union‑and‑financial‑markets/financial‑markets/post‑trade‑services/central‑securities‑depositories‑csds_en.
34      Pozri analogicky moje návrhy vo veci Mazepin/Rada (bod 47).
35      Pozri článok 256 ods. 1 druhý pododsek ZFEÚ, článok 58 prvý odsek Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a článok 168 ods. 1 písm. d) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
36      Pozri okrem iného rozsudky z 13. marca 2025, Šuvalov/Rada (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, bod 33 a citovaná judikatúra), a z 26. júna 2025, EHV a i./Komisia (C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P a C‑470/23 P, EU:C:2025:478, bod 43 a citovaná judikatúra).
37      Pozri napadnutý rozsudok, bod 49. Pozri v tomto zmysle aj rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 119).
38      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 124).
39      Pozri FILPO, F.: Evidence standards in the judicial review of restrictive measures. In: ERA Forum. 2020, nº 20, s. 620 a 621.
40      Pozri jeho najnovšiu judikatúru napríklad v rozsudkoch z 15. mája 2024, Anbouba/Rada (T‑471/22, EU:T:2024:315, bod 54); z 12. júna 2024, Šammout/Rada (T‑649/22, EU:T:2024:376, bod 64); z 18. decembra 2024, Mironovič Šor/Rada (T‑489/23, EU:T:2024:912, bod 139), a z 18. decembra 2024, Tauber/Rada (T‑493/23, EU:T:2024:913, bod 133).
41      Ďalej len „rozsudok Anbouba“.
42      Pozri najmä rozsudok Anbouba, body 52 a 54. Pozri aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Anbouba/Rada (C‑605/13 P a C‑630/13 P, EU:C:2015:2, bod 208).
43      Pozri rozsudky z 28. júla 2016, Tomana a i./Rada a Komisia (C‑330/15 P, EU:C:2016:601, bod 82), a z 21. septembra 2016, Komisia/Španielsko (C‑139/15 P, EU:C:2016:707, body 60 a 61).
44      Rozsudok z 1. augusta 2025, Timčenko/Rada (C‑702/23, EU:C:2025:605, bod 39).
45      Pozri okrem iného rozsudok zo 17. októbra 2024, PT Pelita Agung Agrindustri a PT Permata Hijau Palm Oleo/Komisia (C‑112/23 P, EU:C:2024:899, bod 67 a citovaná judikatúra).
46      Pozri okrem iného rozsudok z 10. apríla 2014, Komisia/Siemens Österreich a i. a Siemens Transmission & Distribution a i./Komisia (C‑231/11 P – C‑233/11 P, EU:C:2014:256, bod 102 a citovaná judikatúra).
47      Pozri body 13 a 17 vyššie.
48      Pozri v tomto smere rozsudky z 19. septembra 2019, Zhejiang Jndia Pipeline Industry/Komisia (T‑228/17, EU:T:2019:619), a z 22. júna 2022, Anglo Austrian AAB a Belegging‑Maatschappij „Far‑East“/ECB (T‑797/19, EU:T:2022:389, bod 285).
49      Pozri okrem iného rozsudok z 10. septembra 2015, Fliesen‑Zentrum Deutschland (C‑687/13, EU:C:2015:573, bod 73), a z 21. septembra 2023, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products a i./Komisia (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, bod 223 a citovaná judikatúra).
50      Rozsudok z 9. septembra 2021, Adler Real Estate a i. (C‑546/18, EU:C:2021:711, bod 59). Je pravda, že uvedená judikatúra bola vypracovaná v súvislosti s právami na obhajobu, a nie v súvislosti s inými základnými právami, ako sú sloboda podnikania alebo právo vlastniť majetok, ktorých sa týka prejednávaná vec. Napriek tomu sa v judikatúre Súdneho dvora vo všeobecnom zmysle výslovne odkazuje na práva „podstatnej povahy“, čo podľa môjho názoru znamená, že táto judikatúra je plne uplatniteľná na vec týkajúcu sa údajného porušenia základného práva, ako je to v prejednávanej veci.
51      Ako správne uvádza Rada, prístup prijatý Súdnym dvorom a Všeobecným súdom v ich judikatúre je analogicky podporený aj prístupom Európskeho súdu pre ľudské práva k článku 34 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, najmä pokiaľ ide o výkon práv akcionárov spoločnosťou. Podľa tohto súdu nemožno akcionárov spoločností v zásade považovať za „obete“ v zmysle článku 34 tohto Dohovoru, pokiaľ ide o konania a opatrenia, ktoré majú vplyv na ich spoločnosti.
52      Pozri najmä článok 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145 a článok 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014.
53      Pozri najmä článok 2 ods. 19 a 25 rozhodnutia 2014/145 v znení zmien a článok 6b ods. 5 a 5a nariadenia č. 269/2014 v znení zmien.
54      Pozri najmä body 131 až 133, 155 a 158 napadnutého rozsudku.
55      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament (294/83, EU:C:1986:166, bod 23).
56      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 149), a z 25. júna 2020, VTB Bank/Rada (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, bod 81).