62018TJ0432_RES
Vec T‑432/18
Peeter Palo
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) zo 16. októbra 2019
„Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Dôchodky – Systém dôchodkového zabezpečenia – Odchodné – Článok 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku – Zásada rovnosti zaobchádzania a zásada zákazu diskriminácie – Legitímna dôvera – Zásada riadnej správy vecí verejných – Povinnosť starostlivosti“
Úradníci – Dočasní zamestnanci – Odchodné – Podmienky priznania – Článok 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku – Reštriktívny výklad
(Služobný poriadok úradníkov, príloha VIII, článok 12 ods. 2)
(pozri body 23 – 25, 27, 28)
Úradníci – Rovnosť zaobchádzania – Hranice – Nezákonne priznaná výhoda
(pozri body 37 – 39)
Úradníci – Zásady – Ochrana legitímnej dôvery – Podmienky
(Služobný poriadok úradníkov, príloha VIII, článok 12 ods. 2)
(pozri body 45, 46, 49)
Úradníci – Povinnosť starostlivosti prislúchajúca administratíve – Rozsah – Hranice
(Charta základných práv Európskej únie, článok 41)
(pozri body 60 – 62)
Zhrnutie
V rozsudku Palo/Komisia (T‑432/18) zo 16. októbra 2019 Všeobecný súd zamietol návrh bývalého dočasného zamestnanca na jednej strane na zrušenie rozhodnutia Komisie o tom, že sa mu nezaplatí odchodné podľa článku 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku a zrušenie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti proti tomuto rozhodnutiu, a na druhej strane na náhradu majetkovej a nemajetkovej ujmy, ktorú žalobca údajne utrpel v nadväznosti na tieto rozhodnutia.
Žalobca bol dočasným zamestnancom Agentúry Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol) od 1. decembra 2010 do 31. augusta 2017. Dňa 19. júna 2017 požiadal o priznanie odchodného podľa článku 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku. Žalobca v tejto súvislosti preukázal jednak, že od svojho nástupu do služby v Europole odviedol súkromnej poisťovni platby vo výške 14200 eur na účely vzniku alebo zachovania práv na dôchodok, a jednak, že 1. decembra 2014 uzavrel s tou istou spoločnosťou ďalšiu poistnú zmluvu, ktorej suma príspevkov mala dosahovať 87460 eur. Dňa 5. októbra 2017 Komisia zamietla žiadosť žalobcu, pričom tvrdila, že článok 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku vyžaduje, aby príspevky zaplatené do systému súkromného poistenia boli „primerané“ odvodom zaplateným do systému dôchodkového zabezpečenia inštitúcií Európskej únie (ďalej len „SDZIEÚ“) v tom istom období, k čomu v prejednávanej veci nedošlo, keďže príspevky zaplatené do SDZIEÚ dosahovali 65334,95 eura. Druhú zmluvu navyše nebolo možné zohľadniť z toho dôvodu, že nebola uzavretá od nástupu žalobcu do funkcie. Komisia napokon uviedla, že žalobca v každom prípade spĺňa podmienky na prevod do iného systému podľa článku 12 ods. 1 písm. b) prílohy VIII služobného poriadku. V tomto kontexte sa žalobca okrem iného odvolával na porušenie článku 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Všeobecný súd na úvod pripomenul, že odchodné uvedené v článku 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku nie je náhradou za ukončenie pracovnoprávneho vzťahu, na ktorú by mal dotknutý zamestnanec v čase vypovedania alebo skončenia platnosti svojej zmluvy právo ex offo, ale odchýlne finančné opatrenie spadajúce do rámca ustanovení služobného poriadku v oblasti sociálneho zabezpečenia. Toto ustanovenie sa teda musí vykladať striktne. Podľa Všeobecného súdu zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že platby do vnútroštátneho alebo súkromného dôchodkového systému, ktorý si úradník zvolil, musia byť uskutočnené na účely vzniku alebo zachovania práv na dôchodok. Toto ustanovenie teda s cieľom vyhnúť sa situáciám, v ktorých zamestnanec nedosahuje vo veku odchodu do dôchodku dostatočné príjmy a je odkázaný na sociálnu pomoc členských štátov bez ohľadu na to, že v rámci SDZIEÚ nadobudol práva, ktoré sa dajú previesť do iného systému, vyžaduje, aby tieto platby zaručili zamestnancovi starobný dôchodok, t. j. mesačný dôchodok, ktorý bude poberať v dôchodkovom veku. Z toho vyplýva, že striktný výklad článku 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku nevyhnutne predpokladá, že platby uskutočnené do takéhoto vnútroštátneho alebo súkromného dôchodkového systému musia byť ako také spôsobilé zadovážiť dotknutému zamestnancovi v dôchodkovom veku dostatočné krytie, ktoré mu zabezpečí starobný dôchodok, ktorý vylučuje akékoľvek uchýlenie sa k sociálnej pomoci členských štátov.
V tejto súvislosti Všeobecný súd spresnil, že na to, aby bolo možné určiť, či tieto platby môžu garantovať starobný dôchodok, ktorý vylučuje akékoľvek využívanie sociálnej pomoci členských štátov, treba vykonať posúdenie od prípadu k prípadu. Toto posúdenie znamená, že sa zohľadňujú relevantné skutkové okolnosti prejednávanej veci, ako sú najmä povaha predmetného starobného poistenia, výška platieb, ktoré z tohto dôvodu dotknutý zamestnanec odvádzal od svojho nástupu do služby, alebo príjmy, ktoré možno rozumne predvídať a ktoré sa odvíjajú od týchto platieb a majú byť poberané v dôchodkovom veku.
V prejednávanej veci Všeobecný súd dospel k záveru, že platby vo výške 14200 eur odvádzané žalobcom v prospech dôchodkovej správcovskej spoločnosti od jeho nástupu do služby zjavne nie sú primerané na zabezpečenie uspokojivého starobného dôchodku, ktorý vylučuje akékoľvek využitie sociálnej pomoci členských štátov. Pokiaľ ide o platby uskutočnené podľa druhej zmluvy, ktorú žalobca uzavrel s tou istou súkromnou poisťovňou, Všeobecný súd potvrdil, že ich Komisia nemala zohľadniť, keďže neboli uskutočňované od jeho nástupu do funkcie, ako vyžaduje článok 12 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Všeobecný súd teda po tom, ako zamietol aj ostatné žalobné dôvody vznesené žalobcom, založené na porušení zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ochrany legitímnej dôvery, riadnej správy vecí verejných, ako aj povinnosti starostlivosti, zamietol žalobu v celom rozsahu.