62023CC0448
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
DEAN SPIELMANN
prednesené 11. marca 2025 (
1
)
Vec C‑448/23
Európska komisia
proti
Poľskej republike
„Nesplnenie povinnosti členským štátom – Povinnosti členských štátov – Stanovenie opravných prostriedkov potrebných na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany – Nezávislý a nestranný súd zriadený zákonom – Postup vymenovania sudcov poľského Ústavného súdu – Zásady autonómie, prednosti, efektivity a jednotného uplatňovania práva Únie – Zásada záväzného účinku rozsudkov Súdneho dvora Európskej únie – Nálezy poľského Ústavného súdu“
I. Úvod
1.
Ako povedal Pierre Pescatore, prednosť je „existenčnou požiadavkou“ práva Únie. (
2
) V období, ktoré nasledovalo po tomto výroku, sa sporadicky objavovali nezhody medzi právom Únie a vnútroštátnymi právnymi poriadkami, ktoré sa týkali uplatňovania zásady prednosti. Toto napätie sa prejavovalo hlavne pokusmi vnútroštátnych ústavných sudcov predefinovať zásadu prednosti v prípadoch, keď sa domnievali, že jej výklad Súdnym dvorom má za následok vzdanie sa časti národnej suverenity. (
3
)
2.
Zoči voči spochybňovaniu prednosti v mene ochrany národnej ústavnej identity tak zjavného rozsahu ako v prejednávanej veci sa výrok Pierra Pescatoreho zdá aktuálny viac ako kedykoľvek predtým.
3.
Konanie o porušení povinnosti začaté Európskou komisiou proti Poľskej republike v prejednávanej veci podľa článku 258 ZFEÚ pre nesplnenie povinností, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, sa totiž zakladá na troch výhradách: po prvé dva nálezy, ktoré vyhlásil Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd, Poľsko) 14. júla a 7. októbra 2021, vedú k tomu, že tento členský štát nezaručuje účinnú súdnu ochranu v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, po druhé uvedené nálezy majú za následok závažné porušenie zásad prednosti, autonómie, efektivity a jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj porušenie záväznosti rozsudkov Súdneho dvora a po tretie Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) nespĺňa požiadavky nezávislosti, nestrannosti a predchádzajúceho zriadenia zákonom, stanovené článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.
4.
Nesplnenie povinností pripisované Poľskej republike teda predstavuje priamy a frontálny útok zo strany Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) proti zásade prednosti práva Únie v mene Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Ústava Poľskej republiky, ďalej len „Ústava“), alebo dokonca ústavnej identity tohto členského štátu. Táto vec nás privádza späť do jadra diskusie o povahe zmlúv Únie a autonómii jej právneho poriadku. Je výzvou k preskúmaniu zložitého vzájomného vzťahu medzi zásadou prednosti práva Únie a národnou identitou členských štátov zakotvenou v článku 4 ods. 2 ZEÚ.
5.
Už teraz si zaslúži byť spomenutý aj ďalší aspekt prejednávanej veci: Komisia po prvýkrát podáva žalobu pre nesplnenie povinnosti na základe článku 258 ZFEÚ nielen proti stanovisku prijatému vnútroštátnym ústavným súdom, ale aj proti judikatúre spochybňujúcej autoritu Súdneho dvora s odvolaním sa na údajnú nezlučiteľnosť s národnou Ústavou.
II. Právny rámec
A. Právo Únie
6.
Podľa článku 4 ods. 2 ZEÚ:
„Únia rešpektuje rovnosť členských štátov pred zmluvami, ako aj ich národnú identitu, obsiahnutú v ich základných politických a ústavných systémoch vrátane regionálnych a miestnych samospráv. Rešpektuje ich základné štátne funkcie, najmä zabezpečovanie územnej celistvosti štátu, udržiavanie verejného poriadku a zabezpečovanie národnej bezpečnosti. Predovšetkým národná bezpečnosť ostáva vo výlučnej zodpovednosti každého členského štátu.“
7.
Článok 19 ods. 1 ZEÚ stanovuje:
„Súdny dvor Európskej únie sa skladá zo Súdneho dvora, Všeobecného súdu a osobitných súdov. Zabezpečuje dodržiavanie práva pri výklade a uplatňovaní zmlúv.
Členské štáty ustanovia v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej právnej ochrany.“
8.
Článok 279 ZFEÚ stanovuje:
„Súdny dvor Európskej únie môže vo všetkých predložených veciach nariadiť nevyhnutné predbežné opatrenia.“
B. Poľské právo
9.
Článok 2 Ústavy uvádza:
„Poľská republika je demokratický právny štát, ktorý uplatňuje zásady sociálnej spravodlivosti.“
10.
Článok 4 ods. 1 Ústavy stanovuje, že „najvyššia moc v Poľskej republike patrí ľudu“.
11.
Článok 7 Ústavy uvádza, že „orgány verejnej moci konajú na základe zákona a v jeho medziach“.
12.
Podľa článku 8 ods. 1 Ústavy „Ústava je v Poľskej republike právnou normou najvyššej právnej sily“.
13.
Článok 90 ods. 1 Ústavy stanovuje, že „Poľská republika môže medzinárodnou zmluvou preniesť právomoci orgánov verejnej moci v určitých otázkach na medzinárodnú organizáciu alebo medzinárodný orgán“.
14.
Článok 91 Ústavy znie takto:
„1.   Po uverejnení v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej [Zbierka zákonov Poľskej republiky – neoficiálny preklad] je ratifikovaná medzinárodná zmluva neoddeliteľnou súčasťou vnútroštátneho právneho poriadku; uplatňuje sa priamo okrem prípadu, ak jej uplatňovanie závisí od vyhlásenia zákona.
2.   Medzinárodná zmluva ratifikovaná s predchádzajúcim súhlasom udeleným zákonom má prednosť pred zákonom, ktorý je nezlučiteľný s medzinárodnou zmluvou. …“
15.
V súlade s článkom 188 Ústavy „Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] rozhoduje o:
(1)
súlade zákonov a medzinárodných zmlúv s Ústavou;
(2)
súlade zákonov s ratifikovanými medzinárodnými zmluvami, ktorých ratifikácia vyžaduje predchádzajúci súhlas udelený zákonom;
(3)
súlade normatívnych právnych aktov vydaných ústrednými orgánmi štátnej správy s Ústavou, ratifikovanými medzinárodnými zmluvami a zákonmi;
(4)
súlade cieľov alebo činností politických strán s Ústavou;
(5)
ústavnej sťažnosti uvedenej v článku 79 ods. 1“
16.
Článok 190 Ústavy stanovuje:
„1.   Nálezy Konstytucyjny [Ústavný súd] sú záväzné erga omnes a sú konečné.
2.   Nálezy Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] vo veciach uvedených v článku 188 sa bezodkladne uverejňujú v úradnej zbierke, v ktorej bol uverejnený normatívny právny akt. Ak akt nebol uverejnený, nález sa uverejňuje v Dziennik Urzędowy Rzeczypospolitej Polskiej ‚Monitor Polski‘ [Úradný vestník Poľskej republiky].
3.   Nález Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] nadobúda účinky dňom jeho uverejnenia…
…
5.   Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] rozhoduje väčšinou hlasou.“
17.
Článok 193 Ústavy stanovuje, že „každý súd môže predložiť Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] právnu otázku týkajúcu sa súladu normatívneho právneho aktu s Ústavou, ratifikovanými medzinárodnými zmluvami alebo zákonom, keď výsledok veci, ktorú prejednáva, závisí od odpovede na túto otázku“.
18.
Článok 194 ods. 1 Ústavy uvádza, že „Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] sa skladá z pätnástich sudcoch, ktorých individuálne vyberá Sejm [Dolná komora parlamentu] na obdobie deviatich rokov spomedzi osôb, ktoré sa vyznačujú znalosťou práva. Ich opätovné zvolenie na súd nie je povolené“. Okrem toho článok 194 ods. 2 Ústavy stanovuje, že „predsedu a podpredsedu Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] vymenúva prezident republiky spomedzi kandidátov navrhnutých na plenárnom zasadnutí sudcov Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd]“.
III. Okolnosti predchádzajúce sporu a konanie pred podaním žaloby
19.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vyhlásil 14. júla a 7. októbra 2021 dva nálezy týkajúce sa nezlučiteľnosti judikatúry Súdneho dvora vzťahujúcej sa okrem iného na povinnosť zabezpečiť účinnú súdnu ochranu vyplývajúcu z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ s Ústavou (ďalej len „sporné nálezy“).
20.
Konkrétnejšie 14. júla 2021 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) v päťčlennom senáte vyhlásil svoj nález vo veci P 7/20 (
4
) (ďalej len „nález zo 14. júla 2021“). V tomto náleze Ústavný súd preskúmal právnu otázku položenú disciplinárnym senátom Sąd Najwyższy (Najvyšší súd, Poľsko), ktorá sa týkala toho, či sú s Ústavou zlučiteľné predbežné opatrenia nariadené Poľskej republike uznesením z 8. apríla 2020, Komisia/Poľsko (
5
), ktoré pozastavovali uplatňovanie zákonných ustanovení zverujúcich disciplinárnemu senátu právomoc v disciplinárnych veciach týkajúcich sa sudcov.
21.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) okrem iného uznal, že predbežné opatrenia nariadené Súdnym dvorom na základe článku 279 ZFEÚ môžu v súlade so zásadou lojálnej spolupráce upravenou v článku 4 ods. 3 ZEÚ priamo uplatňovať orgány členského štátu, predovšetkým súdy, ale iba v prípade, ak sa na tieto opatrenia vzťahuje zásada prenesenia právomocí a ak rešpektujú ústavnú identitu členského štátu, ako aj zásady subsidiarity a proporcionality.
22.
Tento súd sa však domnieval, že predbežné opatrenia uvedené v uznesení Komisia/Poľsko, týkajúce sa organizácie a fungovania poľských súdov a konania na týchto súdoch, porušovali zásadu prenesenia právomocí, zakotvenú v článku 4 ods. 1 ZEÚ, ako aj poľskú ústavnú identitu, zaručenú článkom 4 ods. 2 ZEÚ, a boli nezlučiteľné s ústavným princípom demokratického právneho štátu zakotveným v článku 2 Ústavy. Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) tak pritom, ako potvrdil prednosť Ústavy ako najvyššieho prameňa práva v Poľsku, dospel k záveru, že keďže Súdny dvor nariadením predbežných opatrení týkajúcich sa organizácie a právomoci poľských súdov a konania na týchto súdoch uložil tomuto členskému štátu povinnosti ultra vires, článok 4 ods. 3 druhý pododsek ZEÚ, vykladaný v spojení s článkom 279 ZFEÚ, odporuje článkom 2 a 7, článku 8 ods. 1, ako aj článku 90 ods. 1 v spojení s článkom 4 ods. 1 Ústavy.
23.
Okrem toho, pokiaľ ide o účinky nálezu zo 14. júla 2021, podľa Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), „normy vytvorené… Súdnym dvorom“, ktoré boli prijaté ultra vires a boli v rozpore s Ústavou, nesmeli profitovať zo zásad prednosti a priameho účinku práva Únie, zatiaľ čo uvedený nález mal účinky ex tunc a bol určený všetkým subjektom uplatňujúcim právo Únie na území Poľskej republiky.
24.
Dňa 7. októbra 2021 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) zasadajúci v pléne vyhlásil svoj nález vo veci K 3/21 (
6
), ktorého odôvodnenie bolo uverejnené 16. novembra 2022 a ktorého výrok uvádza:
„1.
Článok 1 prvý a druhý odsek, vykladaný v spojení s článkom 4 ods. 3 [ZEÚ], je z dôvodu, že Európska únia, zriadená rovnými a suverénnymi štátmi, vytvárajúca ‚stále užší zväzok medzi národmi Európy‘, ktorej integrácia, založená na práve Európskej únie a jeho výklade Súdnym dvorom Európskej únie, prechádza do ‚novej etapy‘, v ktorej:
a)
orgány Európskej únie konajú nad rámec právomocí, ktoré im zverila Poľská republika v Zmluvách;
b)
Ústava nie je najvyššou právnou normou Poľskej republiky, ktorej platnosť a uplatňovanie má prednosť;
c)
Poľská republika nemôže fungovať ako suverénny a demokratický štát,
v rozpore s článkom 2, článkom 8 a článkom 90 ods. 1 [Ústavy].
2.
Článok 19 ods. 1 druhý pododsek [ZEÚ] je v tom, že na účely zaručenia účinnej súdnej ochrany v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, zveruje vnútroštátnym súdom (všeobecným súdom, správnym súdom, vojenským súdom a Najvyššiemu súdu) právomoc:
a)
neuplatniť ustanovenia Ústavy pri prijímaní ich rozhodnutia, v rozpore [s článkami 2 a 7], článkom 8 ods. 1, článkom 90 ods. 1 [ako aj článkom] 178 ods. 1 Ústavy;
b)
založiť ich rozhodnutia na ustanoveniach, ktoré už nie sú účinné, pretože ich zrušila Dolná komora parlamentu a/alebo sú podľa rozhodnutia Trybunał Konstytucyjny [Ústavný súd] v rozpore s Ústavou,
v rozpore [s článkami 2 a 7], článkom 8 ods. 1, článkom 90 ods. 1, článkom 178 ods. 1 [, ako aj] článkom 190 ods. 1 Ústavy.
3.
Článok 19 ods. 1… a článok 2 [ZEÚ] sú v tom, že na účely zaručenia účinnej súdnej ochrany v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie a zabezpečenia nezávislosti sudcov, zverujú vnútroštátnym súdom (všeobecným súdom, správnym súdom, vojenským súdom a Najvyššiemu súdu) právomoci na:
a)
preskúmanie zákonnosti postupu vymenovania sudcov, vrátane zákonnosti aktu, ktorým prezident Poľskej republiky vymenuje sudcu,
v rozpore s článkom 2, článkom 8 ods. 1, článkom 90 ods. 1, a článkom 179 v spojení s článkom 144 ods. 3 bodom 17 Ústavy;
b)
preskúmanie zákonnosti uznesenia, ktorým Krajowa Rada Sądownictwa [Štátna súdna rada, Poľsko, ďalej len_KRS‘] predkladá prezidentovi republiky návrh na vymenovanie sudcu,
v rozpore s článkom 2, článkom 8 ods. 1, článkom 90 ods. 1 a článkom 186 ods. 1 Ústavy;
c)
rozhodovanie o vadách postupu vymenovania sudcu a v dôsledku toho na odmietnutie priznať postavenie sudcu osobe vymenovanej do funkcie sudcu v súlade s článkom 179 Ústavy,
v rozpore s článkom 2, článkom 8 ods. 1, článkom 90 ods. 1, a článkom 179 v spojení s článkom 144 ods. 3 bodom 17 Ústavy.“
25.
Dňa 22. decembra 2021 Komisia zaslala Poľskej republike výzvu v súlade s článkom 258 ZFEÚ. Vytýkala tomuto členskému štátu, že si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ ako aj zo všeobecných zásad autonómie, prednosti, efektivity a jednotného uplatňovania práva Únie a že ignoroval záväzný účinok rozsudkov Súdneho dvora.
26.
Komisia sa navyše domnievala, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) nespĺňa požiadavku nezávislého a nestranného súdu vopred zriadeného zákonom v zmysle ustanovení článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Konkrétnejšie sa Komisia v prvom rade domnievala, že v decembri 2015 boli v zjavnom rozpore s vnútroštátnymi ústavnými ustanoveniami upravujúcimi vymenovanie sudcov Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vymenovaní traja sudcovia, z ktorých jeden, konkrétne sudca M. M., naďalej vykonáva svoju funkciu. V druhom rade sa Komisia domnievala, že pri vymenovaní sudkyne J. P. do funkcie predsedníčky Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) v decembri 2016 došlo k viacerým vážnym vadám.
27.
Listom z 18. februára 2022 Poľská republika odpovedala na túto výzvu a poprela tvrdenia Komisie.
28.
Komisia 15. júla 2022 zaslala Poľskej republike odôvodnené stanovisko, v ktorom tvrdila, že tento členský štát si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, zo všeobecných zásad autonómie, prednosti, efektivity a jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo záväzného účinku rozsudkov Súdneho dvora.
29.
Poľská republika 14. septembra 2022 odpovedala na odôvodnené stanovisko, pričom trvala na tom, že tvrdenie o nesplnení povinnosti je neopodstatnené.
IV. Konanie na Súdnom dvore
30.
Návrhom z 15. februára 2023 Komisia podala na Súdny dvor prejednávanú žalobu. Navrhuje, aby Súdny dvor:
–
určil, že s prihliadnutím na výklad Ústavy, ktorý podal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo svojich sporných nálezoch, si Poľská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ,
–
určil, že s prihliadnutím na výklad Ústavy, ktorý podal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo svojich sporných nálezoch, si Poľská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo všeobecných zásad autonómie, prednosti, efektivity a jednotného uplatňovania práva Únie a ignorovala záväzný účinok rozsudkov Súdneho dvora,
–
určil, že z dôvodu, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) nespĺňa požiadavky nezávislého a nestranného súdu zriadeného vopred zákonom vzhľadom na vady v postupoch vymenovania troch z jeho členov v decembri 2015 a jeho predsedníčky v decembri 2016, si Poľská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ,
–
uložil Poľskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
31.
Poľská republika vo svojom vyjadrení k žalobe podanom 6. októbra 2023 navrhla Súdnemu dvoru, aby v celom rozsahu zamietol žalobu Komisie ako nedôvodnú a uložil jej povinnosť nahradiť trovy konania.
32.
Poľská republika vo svojej duplike z 31. januára 2024 vzala späť pripomienky uvedené vo svojom vyjadrení k žalobe a v celom rozsahu uznala výhrady vznesené Komisiou v žalobe.
33.
Rozhodnutiami predsedu Súdneho dvora z 23. októbra a zo 7. novembra 2023 bolo Belgickému kráľovstvu a Holandskému kráľovstvu povolené, aby vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania na podporu návrhov Komisie.
V. Právne posúdenie
A. Úvodné pripomienky
34.
Ako bolo uvedené v bode 4 vyššie, osobitosť prejednávanej veci spočíva v tom, že Komisia vytýka Poľskej republike, že kategoricky odmietla prednosť práva Únie do takej miery, že je tým spochybnený samotný základ európskej integrácie. Inými slovami, Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) požaduje v mene ústavnej identity svojho právneho poriadku možnosť priamo overovať súlad rozsudkov Súdneho dvora s Ústavou, čím priamo spochybňuje tak zásadu prednosti práva Únie, ako aj samotnú autoritu Súdneho dvora. Takýto postup sa neobmedzuje iba na niekoľko okrajových rozporov medzi právnym poriadkom Únie a vnútroštátnym právnym poriadkom: napáda podstatu zásady prednosti až do spochybnenia hierarchie noriem v právnom poriadku Únie.
35.
Prejednávaná vec jasne odhaľuje vzájomné pôsobenie medzi dvomi zásadami, ktoré sa z pohľadu vnútroštátneho sudcu môžu javiť ako protichodné. Na jednej strane prednosť práva Únie, zásada s „dostredivým“ určením, ktorá predstavuje samotný základ nadnárodnej integrácie. Na druhej strane rešpektovanie národnej identity členských štátov, pojem s „odstredivým“ účinkom, upravený v článku 4 ods. 2 ZEÚ, ktorý odkazuje na „to, čo robí štát samým sebou a nie iným, čo ho umožňuje uznať a odlíšiť od ostatných“ (
7
).
36.
Z právneho hľadiska navyše prejednávaná vec zapadá do širšej dynamiky: viacero ústavných alebo najvyšších súdov členských štátov už použilo teóriu ultra vires alebo odkázalo na ústavnú identitu ich právneho poriadku, aby relativizovali, alebo dokonca spochybnili prednosť práva Únie. (
8
) Možno v tom vidieť „pretláčanie rúk“ (
9
) medzi strážcami vnútroštátnych ústavných poriadkov a právnym poriadkom Únie.
37.
Nebudem skrývať isté znepokojenie nad týmto javom: ilustruje právnu Európu konfrontovanú s napätím medzi potrebou zachovať jednotu a efektivitu práva Únie na jednej strane a snahou chrániť jedinečnosť rôznych ústavných identít na strane druhej. Toto napätie odráža hlboký a veľmi znepokojivý vývoj, ktorý presahuje jednoduchý technický rámec uplatňovania práva Únie.
38.
V tejto súvislosti považujem pri preskúmaní nesplnení povinností pripisovaných Poľskej republike za podstatné zdôrazniť, že citlivé skĺbenie pojmov národnej identity, ústavnej identity a prednosti práva Únie sa neodohráva v právnom vákuu, ale je súčasťou právneho poriadku Únie. V dôsledku toho každé spochybnenie pôsobnosti tohto výkladu musí zohľadňovať normatívne texty a kontext, ktoré obhajujú výklad článku 4 ods. 2 ZEÚ, posudzovaný s prihliadnutím na normatívne prostredie, ktorého súčasťou je toto ustanovenie. Táto otázka predstavuje nepopierateľne centrálny aspekt prejednávanej veci, ktorý dôkladnejšie preskúmam pri analýze druhej výhrady. (
10
)
B. Preskúmanie dôvodnosti žaloby
39.
Treba pripomenúť, že Poľská republika v celom rozsahu uznáva nesplnenie povinností vyplývajúcich z ustanovení Zmlúv, ktoré jej vytýka Komisia. Chcem však pripomenúť, že hoci skutkový stav, ktorý je základom nesplnení povinností vytýkaných v prejednávanej žalobe, možno považovať za nesporný, prináleží Súdnemu dvoru, aby určil, či došlo k nesplneniu povinností alebo nie, a to dokonca aj pokiaľ ho dotknutý členský štát nepopiera. (
11
)
1.
O prvej výhrade
a)
Argumentácia účastníkov konania
40.
Komisia, ktorú v konaní podporuje Belgické kráľovstvo a Holandské kráľovstvo, vytýka Poľskej republike, že si nesplnila povinnosť zabezpečiť účinnú súdnu ochranu v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, uloženú členským štátom článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.
41.
Konkrétne vo svojom náleze zo 7. októbra 2021 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) kritizuje výklad článku 19 ods. 1 ZEÚ podaný Súdnym dvorom, pričom ho považuje za nezlučiteľný s Ústavou. Popiera najmä právomoc vnútroštátnych súdov preskúmať zákonnosť postupov vymenovania sudcov, posudzovať uznesenia KRS a určiť, že niektoré vymenovania sú protiprávne, čo by podľa neho bolo v rozpore s požiadavkou „súdu zriadeného zákonom“ v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, založenou osobitne na posúdení zákonnosti postupu vymenovania sudcov.
42.
V náleze zo 14. júla 2021 sa Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) domnieval, že predbežné opatrenia nariadené Súdnym dvorom podľa článku 279 ZFEÚ v jeho uznesení Komisia/Poľsko, ktoré spočívali v pozastavení uplatňovania vnútroštátnych ustanovení zverujúcich disciplinárnemu senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) právomoc rozhodovať v disciplinárnych veciach týkajúcich sa sudcov, boli nariadené ultra vires, keďže nerešpektujú ani ústavnú identitu členského štátu, ani zásady subsidiarity a proporcionality.
43.
Komisia pripomína, že v súlade s článkom 190 ods. 1 Ústavy majú nálezy Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) účinok erga omnes, čo znásobuje ich dosah na všetky vnútroštátne súdy.
44.
Ako som už uviedol, (
12
) Poľská republika už nespochybňuje vytýkané nesplnenie povinnosti a súhlasí so stanoviskom Komisie.
b)
Analýza
1) Relevantná judikatúra Súdneho dvora
45.
Na úvod pripomínam, že pokiaľ ide o článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ Súdny dvor uznal, že keďže toto ustanovenie ukladá všetkým členským štátom povinnosť ustanoviť v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany v zmysle najmä článku 47 Charty, treba toto ustanovenie Charty náležite zohľadniť na účely výkladu článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. (
13
)
46.
Okrem toho článok 19 ZEÚ konkretizuje hodnotu právneho štátu potvrdenú v článku 2 ZEÚ a zveruje vnútroštátnym súdom a Súdnemu dvoru úlohu zaručiť plné uplatňovanie práva Únie vo všetkých členských štátoch, ako aj súdnu ochranu, ktorú osoby podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú z tohto práva. V súlade s ustálenou judikatúrou musí na zaručenie tejto ochrany každý členský štát podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ zabezpečiť, aby orgány, ktoré v zmysle definovanom právom Únie ako „súdne orgány“ majú rozhodovať o otázkach súvisiacich s uplatňovaním alebo výkladom tohto práva a ktoré tak patria do jeho systému opravných prostriedkov v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, spĺňali požiadavky účinnej súdnej ochrany, vrátane najmä požiadavky nezávislosti. (
14
)
47.
Napokon, hoci organizácia súdnictva v členských štátoch patrí do ich právomoci, nič to nemení na tom, že pri výkone tejto právomoci sú členské štáty povinné dodržiavať povinnosti, ktoré im vyplývajú z práva Únie. (
15
)
2) Uplatnenie na konkrétny prípad
48.
V sporných nálezoch Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) podal výklad Ústavy, ktorý sa zásadne odchyľuje od judikatúry Súdneho dvora, najmä pokiaľ ide o význam článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. Tento konflikt sa prejavuje v troch ohľadoch.
49.
V prvom rade v náleze zo 7. októbra 2021 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) odmieta výklad podaný Súdnym dvorom v rozsudku z 2. marca 2021, A.B. a i. (Vymenovanie sudcov na Najvyšší súd – Odvolania) (
16
). V tomto rozsudku Súdny dvor okrem iného v podstate uznal, že keď neexistuje vnútroštátny súd, ktorý má právomoc na preskúmanie uznesení KRS, má sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ vykladať tak, že vyžaduje od Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd, Poľsko), aby neuplatnil vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá mu v rozpore s uvedeným ustanovením odníma právomoc rozhodovať o týchto uzneseniach, ktorú mal až dovtedy. (
17
)
50.
Z bodu 2 písm. b) výroku nálezu zo 7. októbra 2021, vykladaného v spojení s časťami 6.2, 6.4, 6.5 a 8.3 odôvodnenia nálezu, však vyplýva, že súdna právomoc založená na článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ – tak, ako ju vykladá Súdny dvor – odporuje článkom 2 a 7, článku 8 ods. 1, článku 90 ods. 1, článku 178 ods. 1 a článku 190 ods. 1 Ústavy. Rovnako bod 3 písm. b) výroku tohto nálezu vylučuje právomoc vnútroštátnych súdov na posúdenie zákonnosti uznesení KRS navrhujúcich vymenovanie uchádzačov do súdnej funkcie, hoci táto právomoc vyplýva z judikatúry Súdneho dvora. Napokon v častiach 6.2, 6.4, 6.5 a 8.5 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) zopakoval svoje odmietnutie uznať účinky vyplývajúce z výkladu článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ podaného v rozsudku A.B. a i.
51.
V druhom rade Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) odmieta preskúmanie zákonnosti postupov vymenovania sudcov tak, ako ho zaviedla judikatúra Súdneho dvora na základe článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. Tento súd predovšetkým v bode 3 písm. a) a c) výroku nálezu zo 7. októbra 2021 a v častiach 6.4 a 8.4 odôvodnenia vyslovil, že právomoc vyplývajúca z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, ktorá povoľuje vnútroštátnym súdom overiť zákonnosť vymenovania sudcov, je v rozpore s Ústavou.
52.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) tak spochybňuje výklad Súdneho dvora uvedený v rozsudku zo 6. októbra 2021, W.Ż. (Senát Najvyššieho súdu pre mimoriadne preskúmanie a veci verejné – Vymenovanie) (
18
). Podľa tohto výkladu je overenie zákonnosti postupu vymenovania sudcu do mimoriadneho senátu na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) neoddeliteľnou súčasťou požiadavky „nezávislého a nestranného súdu zriadeného zákonom“ stanovenej právom Únie. Vnútroštátne súdy sú teda oprávnené na základe článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ preskúmať zákonnosť postupu vymenovania sudcu, ktorý vydal napadnuté rozhodnutie a vyhlásiť ho za neplatné, keď je takýto dôsledok vzhľadom na danú procesnú situáciu nevyhnutný na zaručenie prednosti práva Únie. (
19
) Pre Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) by však takéto overenie znamenalo fakticky vylúčiť dotknutých sudcov „ktorých schopnosť vydávať rozsudky je ich základným právom a zároveň ich povinnosťou“ (
20
).
53.
V treťom rade v náleze zo 14. júla 2021 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) spochybňuje právomoc Súdneho dvora okrem iného na nariadenie predbežných opatrení podľa článku 279 ZFEÚ. Domnieva sa, že Súdny dvor konal ultra vires, keď na základe tohto ustanovenia nariadil predbežné opatrenia, ktoré majú zachovať nezávislosť poľských súdov.
54.
Tieto predbežné opatrenia, ako je napríklad pozastavenie právomoci disciplinárneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) na rozhodovanie v disciplinárnych veciach, však mali zaručiť plný účinok článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. Spochybnením právomoci Súdneho dvora, vyplývajúcej z článku 279 ZFEÚ, nariadiť predbežné opatrenia, ktoré majú zachovať právo na účinnú súdnu ochranu na nezávislom nestrannom súde zriadenom zákonom, Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) porušuje právo na účinnú súdnu ochranu. Tento postoj uvedeného súdu, ktorý zakazuje uznať záväzný účinok predbežných opatrení nariadených Súdnym dvorom, tak predstavuje flagrantné porušenie povinností vyplývajúcich z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ tak, ako ho vykladá Súdny dvor.
55.
Zo všetkého, čo bolo uvedené, vyplýva, že Poľská republika si tým, že po prvé odmieta povinnosť vnútroštátneho súdu neuplatniť zmeny vnútroštátneho právneho poriadku, či už zákonného alebo ústavného pôvodu, v prípade preukázaného porušenia článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, po druhé odmieta súdne preskúmanie uznesení KRS týkajúcich sa vymenovania sudcov, ktoré zaviedol Súdny dvor na základe článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, a po tretie spochybňuje právomoc Súdneho dvora na nariadenie predbežných opatrení, nesplnila svoju povinnosť v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ zaručiť účinnú súdnu ochranu v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie.
56.
Navrhujem teda Súdnemu dvoru, aby považoval prvú výhradu Komisie za dôvodnú.
2.
O druhej výhrade
a)
Argumentácia účastníkov konania
57.
Komisia tvrdí, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) podal v sporných nálezoch taký výklad Ústavy, ktorý porušuje základné zásady právneho poriadku Európskej únie, a to prednosť, autonómiu, efektivitu a jednotné uplatňovanie práva Únie, ako aj záväzný účinok rozsudkov Súdneho dvora. Predovšetkým z odôvodnenia nálezu zo 7. októbra 2021 vyplýva, že výklad článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ podaný Súdnym dvorom, ktorý umožňuje príslušným vnútroštátnym súdom vykonať účinné súdne preskúmanie uznesení KRS, rozhodovať v sporoch na základe ustanovení, ktoré zákonodarca zrušil alebo boli vyhlásené za protiústavné, ako aj posudzovať zákonnosť vymenovania sudcu, aby bolo účastníkom konania zaručené právo na účinnú súdnu ochranu, považoval Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) za výklad ultra vires, ktorý neoprávnene zasahuje do poľskej ústavnej identity.
58.
Nález zo 7. októbra 2021 tiež v rozpore so zásadou záväzného účinku rozsudkov Súdneho dvora tvrdí, že výklad článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 2 ZEÚ, podaný Súdnym dvorom, nemá právne účinky v poľskom právnom poriadku. Komisia okrem toho odmieta odkaz Poľskej republiky na „ústavnú identitu“, pričom pripomína, že hoci Únia rešpektuje národnú identitu členských štátov, táto identita nemôže odôvodniť porušenie základných hodnôt Únie, ako je právny štát a nezávislosť súdnej moci.
59.
Pokiaľ ide o nález zo 14. júla 2021, Komisia tvrdí, že vyhlásenie Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), podľa ktorého sú protiústavné nielen predbežné opatrenia nariadené Súdnym dvorom v jeho uznesení Komisia/Poľsko, ale aj každé budúce predbežné opatrenie týkajúce sa poľského súdneho systému, ktoré bude prijaté na základe článku 279 ZFEÚ, má za následok, že tieto opatrenia nemajú v Poľsku žiadny záväzný právny účinok a porušuje tak zásady prednosti a efektivity práva Únie, ako aj zásadu záväznosti rozsudkov Súdneho dvora.
60.
Poľská republika súhlasí s názorom Komisie a dodáva, že efektivita práva Únie sa nemôže líšiť medzi jednotlivými členskými štátmi a že dosiahnutie cieľov Zmlúv nie je možné bez jednotného uplatňovania práva Únie.
b)
Analýza
1) Relevantná judikatúra Súdneho dvora
61.
V nasledujúcich riadkoch chcem pripomenúť princípy týkajúce sa zásady prednosti práva Únie a pojmu „národnej identity“ v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ, ktoré vyplývajú z judikatúry.
62.
Už od rozsudku Internationale Handelsgesellschaft (
21
), v ktorom Súdny dvor potvrdil prednosť práva Únie (v tom čase práva Spoločenstva) pred vnútroštátnym právom, vrátane vnútroštátnych ústavných ustanovení, až po najnovšie rozsudky, najmä rozsudok Euro Box Promotion a i. a rozsudok RS RS (Účinok rozhodnutí Ústavného súdu) (
22
), judikatúra Súdneho dvora poskytuje jasné odpovede na otázky nastolené prejednávanou vecou týkajúce sa spochybnenia zásady prednosti práva Únie v prípade, ak táto zásada podľa vnútroštátneho ústavného súdu narazí na ústavnú identitu členského štátu. Nemožnosť členského štátu uprednostniť svoju národnú, ba dokonca ústavnú identitu pred právom Únie, ktoré má priamy účinok, vyplýva totiž zo všetkých všeobecných zásad, ktoré sú súčasťou právneho poriadku Únie a sú vybudované na zásade prednosti. Tieto zásady, ktoré majú svoj základ najmä v autonómnej povahe práva Únie, zahŕňajú okrem iného rovnosť členských štátov, (
23
) zásadu lojality a zásadu lojálnej spolupráce.
63.
Súdny dvor tak už v rozsudku z 15. júla 1964, Costa/E.N.E.L. (6/64, EU:C:1964:66, s. 1159 a 1160), uznal, že zo zásady prednosti práva Spoločenstva vyplýva, že voči právu prameniacemu zo Zmluvy ako nezávislého prameňa práva nemožno z dôvodu jeho špecifickej a jedinečnej povahy odporovať na základe vnútroštátneho právneho predpisu bez toho, aby nestratilo svoj únijný charakter a aby nebol spochybnený samotný právny základ Únie. Okrem toho Súdny dvor v tomto rozsudku zdôraznil, že výkonná sila práva Spoločenstva sa nemôže meniť v jednotlivých štátoch v prospech neskorších vnútroštátnych predpisov bez toho, aby nebolo ohrozené dosahovanie cieľov Zmluvy EHS a aby nebola vyvolaná diskriminácia na základe štátnej príslušnosti zakázaná touto Zmluvou. (
24
)
64.
Súdny dvor zdôraznil, že keďže má výlučnú právomoc na poskytnutie konečného výkladu práva Únie, prináleží mu pri výkone tejto právomoci spresniť pôsobnosť zásady prednosti práva Únie so zreteľom na relevantné ustanovenia tohto práva, takže táto pôsobnosť nemôže závisieť od výkladu ustanovení vnútroštátneho práva, ani od výkladu ustanovení práva Únie poskytnutého vnútroštátnym súdom, ktorý nezodpovedá výkladu Súdneho dvora. (
25
)
65.
Právomoc vyriešiť s konečnou platnosťou konflikt medzi právom Únie a ústavnou identitou členského štátu má preto iba Súdny dvor.
66.
Okrem toho Súdny dvor výslovne rozhodol, že podľa zásady prednosti odvolávanie sa členského štátu na ustanovenia vnútroštátneho práva, hoci aj ústavnej povahy, nemôže zasahovať do jednoty a účinnosti práva Únie. V súlade s ustálenou judikatúrou sú účinky spojené so zásadou prednosti práva Únie záväzné pre všetky orgány členského štátu, pričom tomu nemôžu brániť najmä vnútroštátne ustanovenia, vrátane tých ústavných. (
26
) Navyše Súdny dvor opakovane pripomenul, že dodržanie povinnosti uplatňovať v celom rozsahu každé ustanovenie práva Únie s priamym účinkom treba považovať za nevyhnutné na zaručenie plného uplatňovania práva Únie vo všetkých členských štátoch, ktoré vylučuje možnosť presadzovať proti právnemu poriadku Únie akékoľvek jednostranné opatrenie. (
27
) Uvedená povinnosť rešpektovať zásadu prednosti práva Únie je tiež výrazom zásady lojálnej spolupráce zakotvenej článkom 4 ods. 3 ZEÚ, ktorá vyžaduje neuplatniť každé vnútroštátne ustanovenie, dokonca aj neskoršie, ktoré odporuje právnej norme Únie s priamym účinkom. (
28
)
67.
Súdny dvor rovnako rozhodol, že cieľom ani následkom článku 4 ods. 2 ZEÚ nie je povoliť ústavnému súdu členského štátu, aby v rozpore s povinnosťami, ktoré mu vyplývajú najmä z článku 4 ods. 2 a 3 a článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, vylúčil uplatnenie právnej normy Únie z dôvodu, že táto norma nerešpektuje vnútroštátnym ústavným súdom definovanú národnú identitu dotknutého členského štátu. (
29
)
68.
Predovšetkým nemožno dôvodne tvrdiť, že požiadavky, ktoré vyplývajú z dodržiavania takých hodnôt a zásad zakotvených v článku 2 a v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ, ako je právny štát, účinná súdna ochrana a nezávislosť súdnictva, môžu mať vplyv na národnú identitu členského štátu v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ. Toto ustanovenie článku 4 ods. 2 ZEÚ, ktoré treba vykladať so zreteľom na ustanovenia rovnakej právnej sily, zakotvené v tomto článku 2 a v tomto článku 19 ods. 1 druhom pododseku, preto nemôže oslobodzovať členské štáty od povinnosti rešpektovať požiadavky, ktoré z nich vyplývajú. (
30
)
69.
Aj keď teda, ako vyplýva z článku 4 ods. 2 ZEÚ, Únia rešpektuje národnú identitu členských štátov, obsiahnutú v ich základných politických a ústavných systémoch, takže tieto štáty majú určitú mieru voľnej úvahy pri zabezpečovaní svojej povinnosti uplatňovať zásady právneho štátu, nijako z toho nevyplýva, že táto povinnosť dosiahnuť určitý výsledok sa môže líšiť v závislosti od členského štátu. Hoci totiž členské štáty majú odlišnú národnú identitu, obsiahnutú v ich základných politických a ústavných systémoch, ktorú Únia rešpektuje, uznávajú pojem „právny štát“, ktorý je spoločnou hodnotou ich vlastných ústavných tradícií a ktorý sa zaviazali neustále dodržiavať. (
31
)
2) Uplatnenie na konkrétny prípad
70.
V prvom rade z nálezu zo 7. októbra 2021 vyplýva, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) rozhodol, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, ako aj článok 2 ZEÚ tak, ako ich vykladá Súdny dvor najmä v rozsudkoch A.B. a i. a W.Ż., sú nezlučiteľné s Ústavou.
71.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo viacerých častiach svojho nálezu zo 7. októbra 2021 v podstate kvalifikuje ako konanie ultra vires a zásah do poľskej ústavnej identity už citovanú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej príslušné vnútroštátne súdy môžu na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany preskúmať uznesenia KRS a, ak je to nevyhnutné, neuplatniť vnútroštátne ustanovenia odporujúce výkladu článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, alebo dokonca preskúmať zákonnosť postupu vymenovania sudcu. (
32
)
72.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) v tejto súvislosti uvádza najmä dva druhy tvrdení. Po prvé sa domnieva, že právomoc overiť zákonnosť postupu vymenovania sudcov priznaná vnútroštátnym súdom obmedzuje ústavné právo prezidenta Poľskej republiky vymenovať sudcu na návrh KRS. Po druhé usudzuje, že uplatňovanie požiadavky nezávislého a nestranného súdu, zriadeného vopred zákonom, v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ poľskými súdmi spochybňuje zákonnosť vymenovacích aktov vydaných prezidentom Poľskej republiky, a tak porušuje ustanovenia článku 179 v spojení s ustanoveniami článku 144 ods. 3 bodu 17 Ústavy, ktoré zakazujú odvolanie alebo kontrolu už vymenovaných sudcov.
73.
Ako preukazujú body 2 a 3 výroku nálezu zo 7. októbra 2021, toto vyslovenie protiústavnosti článku 2 a článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ predstavuje priame spochybnenie zásady prednosti práva Únie. Tieto ustanovenia zakotvujú základné normy Zmlúv, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou princípu právneho štátu, spoločného všetkým členským štátom.
74.
Ďalej treba uviesť, že výklad Ústavy, ktorý podal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), neporušuje iba článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, ako bolo preukázané v rámci prvej výhrady, ale ide ešte ďalej: tento výklad má zbaviť toto ustanovenie, ktoré Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) kvalifikoval ako základ „rekonštrukčných noriem v judikatúre Súdneho dvora“, akéhokoľvek právneho účinku na poľskom území. Vyplýva to jasne z časti 10 odôvodnenia nálezu zo 7. októbra 2021, v ktorej Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) nariaďuje poľským orgánom verejnej moci, predovšetkým súdom, aby neuplatňovali tieto normy tak, ako ich vykladá Súdny dvor. Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) na základe záväznosti erga omnes a konečnej povahy svojich nálezov, zaručených článkom 190 ods. 1 Ústavy, rozhodol, že vykonanie nálezu zo 7. októbra 2021 je povinnosťou každého orgánu verejnej moci, vrátane zákonodarcu, všeobecných a správnych súdov, ako aj Sąd Najwyższy (Najvyšší súd).
75.
V dôsledku toho uvedený nález, ktorý je bezprecedentnou vzburou, zakazuje všetkým poľským orgánom verejnej moci, vrátane súdov, ktoré môžu uplatňovať právo Únie, aby dodržiavali povinnosti vyplývajúce z prednosti, autonómie a efektivity práva Únie, ktoré majú zaručiť plný účinok článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ vykladaného v spojení s článkom 2 ZEÚ. Nález zo 7. októbra 2021 teda porušuje aj záväzný účinok rozsudkov Súdneho dvora, ktorý je podstatnou zložkou právneho poriadku Únie.
76.
Napokon bod 1 výroku nálezu zo 7. októbra 2021 nemožno podľa môjho názoru vykladať inak než ako priame spochybnenie platnosti článku 1 prvého a druhého odseku ZEÚ, ako aj článku 4 ods. 3 ZEÚ, ktoré patria k najzákladnejším ustanoveniam Zmluvy o EÚ. Podľa Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) je toto spochybnenie odôvodnené tým, že Únia vstúpila do novej etapy, v ktorej orgány Únie konajú ultra vires, že Ústava už nie je najvyššou normou v Poľsku a že z toho vyplýva, že tento členský štát už nemôže fungovať ako suverénny a demokratický štát. Ako uviedla Komisia, ide o mimoriadne znepokojivé vyhlásenie zo strany Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), ktoré spochybňuje záväzok Poľskej republiky prijať právne dôsledky vyplývajúce z jej pristúpenia k Únii.
77.
V druhom rade Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo svojom náleze zo 14. júla 2021 popiera záväznosť predbežných opatrení nariadených Súdnym dvorom na základe článku 279 ZFEÚ. Konkrétnejšie sa tento súd domnieva, že keď sa také opatrenia týkajú organizácie, právomocí a fungovania poľských súdov, ako aj interných postupov, ktoré sa na ne vzťahujú, nerešpektujú zásadu prenesenia právomocí a poľskú ústavnú identitu. (
33
) Tvrdí tiež, že tieto opatrenia, vrátane uznesenia Komisia/Poľsko, prekračujú hranice práva Únie a porušujú poľský ústavný poriadok.
78.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) opiera svoje stanovisko o prednosť Ústavy ako najvyššej normy vnútroštátneho právneho poriadku, takže sa domnieva, že uznesenie Komisia/Poľsko pozastavujúce právomoc disciplinárneho senátu Sąd Najwyższy (Najvyšší súd) nemôže prevážiť. Podľa jeho názoru pripustiť, aby predbežné opatrenia Súdneho dvora nariadené s cieľom zachovať nezávislosť sudcov zaväzovali vnútroštátne orgány, by znamenalo skresliť tak poľský ústavný princíp demokratického právneho štátu zakotvený v článku 2 Ústavy, ako aj rozdelenie právomocí vyplývajúce zo zásady prenesenia právomocí upravenej Zmluvami Únie.
79.
Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) navyše vytýka Súdnemu dvoru, že presadzuje normy, ktoré údajne sám „vytvoril“, pričom tento súd ich považuje za nezlučiteľné s Ústavou. Z toho vyvodzuje, že v prípade týchto noriem, ktoré sú považované za prijaté ultra vires, sa zásada prednosti a priameho účinku práva Únie prestávajú uplatňovať. Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), ktorý si nárokuje konečnú povahu, univerzálnu záväznosť a účinok ex tunc svojich nálezov, nariaďuje všetkým poľským orgánom verejnej moci, aby neuplatňovali predbežné opatrenia a všeobecnejšie každú normu Únie, ktorá podľa jeho názoru prekračuje právomoc zverenú Zmluvami.
80.
Okrem toho Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo svojom náleze zo 14. júla 2021 nespochybňuje iba autoritu a záväznú povahu predbežných opatrení nariadených Súdnym dvorom v jeho uznesení Komisia/Poľsko, ale aj každého budúceho predbežného opatrenia týkajúceho sa poľského súdneho systému, ktoré bude prijaté podľa článku 279 ZFEÚ. Tento súd tým spochybňuje samotné ustanovenia Zmlúv, o ktoré Súdny dvor opiera tieto opatrenia, teda článok 4 ods. 3 ZEÚ a článok 279 ZFEÚ.
81.
V tejto súvislosti chcem pripomenúť, že ústavná povaha vnútroštátnych ustanovení, na ktoré sa odvoláva Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), nemôže v žiadnom prípade odôvodniť vylúčenie zásad prednosti, priameho účinku a záväznej povahy rozhodnutí Súdneho dvora. Odkaz na tieto ústavné normy, ako aj na tvrdenie, že organizácia súdnictva v členských štátoch patrí do ich výlučnej právomoci, s cieľom obísť požiadavky vyplývajúce z článku 2, článku 4 ods. 3 a článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, ako aj z článku 279 ZFEÚ, je preto nezlučiteľné s jednotou, autonómiou a efektivitou právneho poriadku Únie.
82.
Táto posledná poznámka týkajúca sa odkazu Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) na ústavné ustanovenia s cieľom vylúčiť uplatnenie zásady prednosti práva Únie ma v treťom rade vedie k dôkladnej analýze úvahy Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) v sporných nálezoch, ktorá sa opiera najmä o nevyhnutné rešpektovanie ústavnej identity Poľskej republiky v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ.
83.
Podotýkam, že v sporných nálezoch sa Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) s odkazom na článok 4 ods. 2 ZEÚ odvoláva na „ústavnú identitu“ Poľskej republiky, aby dospel k záveru, že niektoré ustanovenia primárneho práva Únie sú nezlučiteľné s týmto princípom. Inými slovami, Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) sa odvoláva na „ústavnú identitu“, pričom sa opiera o ustanovenie Zmluvy týkajúce sa „národnej“ identity. Pokiaľ ide o vzťah medzi týmito dvomi pojmami, domnievam sa, že hoci sa bezpochyby prelínajú, pojem národnej identity je obsiahlejší, keďže sa neobmedzuje iba na formálne vyjadrené ústavné texty. Naopak pojem ústavnej identity sa vyznačuje obmedzenejším rozsahom, pretože je obmedzený na zásady a hodnoty zakotvené Ústavou členského štátu.
84.
Myslím si, že táto otázka týkajúca sa ústavnej identity si zaslúži, aby som sa pri nej pozastavil, avšak bez opustenia rámca prejednávanej veci a bez vytvorenia všeobecnej teórie, a to tým skôr, že táto otázka musí byť pozorne analyzovaná v každom jednotlivom prípade v rámci preskúmania, ktoré vykonáva výlučne Súdny dvor.
85.
V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že zo systematického výkladu a uplatňovania ustanovenia týkajúceho sa národnej identity, upraveného v článku 4 ods. 2 ZEÚ, nijako nevyplýva, že ju Súdny dvor vníma ako faktor, ktorý by mohol obmedziť nedotknuteľnú zásadu prednosti. Jedna z oblastí, v ktorých sa v judikatúre významne odkazuje na „národnú identitu“, sa týka najmä preskúmania vnútroštátnych opatrení predstavujúcich obmedzenie základných slobôd vnútorného trhu. V týchto veciach sa na rešpektovanie národnej identity odkazovalo ako na autonómny základ výnimky a zároveň ako pravidlo pri výklade existujúcich odôvodnení, ako je napríklad verejný poriadok. (
34
)
86.
V týchto návrhoch sa obmedzím iba na stručné zhrnutie vyplývajúce z niekoľkých príkladov z judikatúry.
87.
Vo svojej prvej funkcii je článok 4 ods. 2 ZEÚ používaný ako nástroj umožňujúci identifikovať naliehavý dôvod všeobecného záujmu odôvodňujúci výnimku z uplatňovania základnej slobody. V tomto kontexte napríklad Súdny dvor overil, či vnútroštátne predpisy, ktoré majú chrániť úradný jazyk, môžu odôvodniť výnimku. (
35
) Druhý príklad uplatnenia sa týka obmedzení práva na voľný pohyb osôb založených na vnútroštátnej právnej úprave, ktorá obmedzuje možnosť odkazovať na šľachtické tituly pri dávaní mena. (
36
) Tretí príklad sa týka otázky, či zásada ľudskej dôstojnosti, zakotvená článkom 1 nemeckého základného zákona (Grundgesetz), môže odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb. (
37
)
88.
Vo svojej druhej funkcii je článok 4 ods. 2 ZEÚ povolávaný ako parameter pri výklade niektorých ustanovení sekundárneho práva v kontexte súvisiacom so základnými štruktúrami alebo podstatnými funkciami členských štátov. (
38
)
89.
Podstatnou časťou analýzy však je, že judikatúra týkajúca sa výkladu článku 4 ods. 2 ZEÚ neumožňuje považovať národnú identitu za faktor, ktorý môže vylúčiť plné uplatnenie zásady prednosti, ako to navrhuje Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd). Ako vyplýva z predchádzajúcej analýzy, rozpor medzi prednosťou práva Únie a národnou identitou členských štátov sa v skutočnosti javí ako pseudokonflikt, pretože tieto dva pojmy plnia v právnom poriadku Únie odlišné funkcie.
90.
V druhom rade považujem za potrebné pripomenúť, že na článok 4 ods. 2 ZEÚ nemožno hľadieť tak, že je v úplnom rozpore s článkom 2 ZEÚ a základnými hodnotami, ktoré sú v ňom zakotvené. (
39
) Ako zdôraznil Súdny dvor, „členské štáty totiž síce majú odlišnú národnú identitu, obsiahnutú vo svojich základných politických a ústavných systémoch, ktorú Únia rešpektuje, uznávajú však pojem ‚právny štát‘, ktorý je spoločnou hodnotou ich vlastných ústavných tradícií, ktorú sa zaviazali neustále dodržiavať“ (
40
). Z toho vyplýva, že ústavná identita členského štátu nemôže prevážiť nad demokratickými základmi Únie a jej členských štátov, ani nad spoločnými hodnotami zakotvenými článkom 2 ZEÚ. (
41
) Variabilný prístup v oblasti právneho štátu nemožno prijať, keď ide o uplatňovanie práva Únie. Ako zdôraznil Súdny dvor, ak sa ústavný súd členského štátu domnieva, že ustanovenie práva Únie, ktoré vyložil, porušuje povinnosť rešpektovať národnú identitu tohto členského štátu, musí prerušiť konanie a podať na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, na účely posúdenia platnosti tohto ustanovenia s prihliadnutím na článok 4 ods. 2 ZEÚ. (
42
)
91.
S rizikom, že sa budem opakovať, chcem uviesť, že v konečnom dôsledku sa ústredná otázka nastolená v prejednávanej veci týka uplatňovania zásady prednosti Súdnym dvorom, či už je položená nepriamo alebo priamo ústavným sudcom, ktorý upiera Súdnemu dvoru právomoc rozhodnúť v poslednom stupni v prípade konfliktu medzi právom Únie a ústavnou identitou členského štátu. Na túto otázku možno odpovedať iba s odkazom na základné konštatovanie: postavenie člena Únie je podmienené pristúpením „ku právnej konštrukcii, ktorá spočíva na základnom predpoklade, že každý členský štát zdieľa so všetkými ostatnými spoločné hodnoty obsiahnuté v článku 2 EÚ, na ktorých je založená Únie a uznáva, že tieto členské štáty ich zdieľajú s ním“ (
43
).
92.
Je pravda, že štát nemožno nútiť, aby pristúpil k Únii proti svojej vôli. (
44
) Keď však urobí suverénne rozhodnutie pristúpiť k nej, musí dodržiavať „pravidlá hry“ v súlade s článkom 49 ZEÚ, ktorý členským štátom ukladá povinnosť rešpektovať po ich pristúpení hodnoty Únie, ktoré prijali slobodne a s plnou znalosťou veci. (
45
) Ako pripomenulo plénum, najreprezentatívnejšie rozhodovacie zloženie Súdneho dvora, „to, aby členský štát dodržiaval hodnoty upravené v článku 2 ZEÚ, je podmienkou požívania všetkých práv vyplývajúcich z uplatňovania Zmlúv na tento členský štát…. Dodržiavanie týchto hodnôt totiž nemožno redukovať na povinnosť, ktorú musí splniť kandidátska krajina, aby mohla vstúpiť do Únie, a od ktorej je po vstupe do Únie oslobodená“ (
46
).
93.
Z tohto pohľadu článok 4 ods. 2 ZEÚ nepredstavuje prekážku, ale vyzýva na plodný dialóg medzi právnym poriadkom Únie a vnútroštátnymi právnymi poriadkami. Tento článok ani zďaleka nevyžaduje prísnu uniformitu, ale umožňuje vybudovať európsky projekt, ktorý nie je pevnou a monolitickou pyramídou, ale skôr subtílnou a dynamickou sieťou, kde uznanie národných špecifík posilňuje súdržnosť celku. (
47
) Na zabezpečenie jednotiacej sily práva Únie je však podstatné, aby si Súdny dvor definitívne ponechal „posledné slovo“.
94.
Vzhľadom na uvedené treba dospieť k záveru, že vyhlásenie nezlučiteľnosti článku 2, článku 19 ods. 1 druhého pododseku a článku 4 ods. 3 ZEÚ, ako aj článku 279 ZFEÚ, s Ústavou zo strany Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) predstavuje zjavný, povedal by som, že jeden z najpriamejších zásahov do základných zásad právneho poriadku Únie. Toto stanovisko nerešpektuje nielen autoritu rozsudkov Súdneho dvora, ale ani súbor hodnôt a povinností, ktoré Zmluvy ukladajú členským štátom. Výklad, ktorý podal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), teda závažne poškodzuje prednosť, autonómiu, jednotu a efektivitu práva Únie.
95.
Z vyššie uvedených dôvodov navrhujem, aby Súdny dvor považoval druhú výhradu Komisie za dôvodnú.
3.
O tretej výhrade
a)
Argumentácia účastníkov konania
96.
Komisia vo svojej tretej výhrade vytýka Poľskej republike, že nerešpektovala požiadavky článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ a článku 47 Charty. Tieto požiadavky sa týkajú nezávislosti, nestrannosti a zákonnosti Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd).
97.
Komisia sa predovšetkým domnieva, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) už nespĺňa tieto záruky vzhľadom na vady, ku ktorým došlo počas vymenovania sudcov v decembri 2015 a voľby jeho predsedníčky v decembri 2016. V decembri 2015 Dolná komora parlamentu vo svojom ôsmom volebnom období zvolila tri osoby (M.M., H.C. a L.M.), aby nahradili sudcov, ktorých funkčné obdobie skončilo, hoci vo svojom siedmom volebnom období už v októbri 2015 zvolila na rovnaké miesta iných troch sudov (R.H., A.J. a K.Ś.). Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo svojich nálezoch z 3. a 9. decembra 2015 rozhodol, že voľba troch sudcov počas ôsmeho volebného obdobia bola v rozpore s Ústavou. Traja nezákonne zvolení sudcovia však zložili sľub a bolo im povolené zasadať v rozhodovacom zložení, zatiaľ čo zákonne zvolení sudcovia sa nemohli ujať svojej funkcie.
98.
Komisia navyše zdôrazňuje, že v postupe výberu uchádzačov na miesto predsedu Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), ktorý viedol k vymenovaniu J.P. v decembri 2016, došlo k vážnym vadám.
99.
Poľská republika, ktorá súhlasí s názorom Komisie, spresňuje, že nezákonnosť zloženia Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) je hlavným dôvodom na spochybnenie platnosti jeho nálezov.
b)
Analýza
1) Relevantná judikatúra Súdneho dvora
100.
V súlade s ustálenou judikatúrou musí každý vnútroštátny súd, ktorý môže rozhodovať o otázkach týkajúcich sa práva Únie, ponúkať nevyhnutné záruky nezávislosti a nestrannosti a musí byť zriadený zákonom. (
48
) Tieto požiadavky vyplývajú zo zásady účinnej súdnej ochrany zakotvenej článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ a článkom 47 druhým odsekom Charty, podľa ktorého má každý právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným vopred zákonom.
101.
Podľa ustálenej judikatúry si požiadavky nezávislosti a nestrannosti vyžadujú existenciu pravidiel, medzi ktoré patria najmä pravidlá týkajúce sa zloženia daného orgánu a vymenúvania jeho členov, ktoré umožňujú u osôb podliehajúcich súdnej právomoci odstrániť akúkoľvek oprávnenú pochybnosť, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť uvedeného orgánu z vonkajšieho hľadiska a jeho neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom. (
49
)
102.
Navyše požiadavka „súdu vopred zriadeného zákonom“ má zabrániť tomu, aby bola organizácia súdneho systému ponechaná na voľnú úvahu výkonnej moci, a zabezpečiť, aby sa táto oblasť spravovala zákonom prijatým zákonodarnou mocou spôsobom, ktorý je v súlade s pravidlami vymedzujúcimi výkon jej právomoci. Tento výraz odráža najmä zásadu právneho štátu a týka sa nielen právneho základu samotnej existencie súdu, ale aj jeho zloženia v každej veci, ako aj každého iného ustanovenia vnútroštátneho práva, ktorého nedodržanie spôsobuje protiprávnosť účasti jedného alebo viacerých sudcov na preskúmaní veci, čo zahŕňa najmä ustanovenia týkajúce sa nezávislosti a nestrannosti členov uvedeného súdu. (
50
)
103.
Pokiaľ ide o porušenie tejto požiadavky, Súdny dvor, ktorý sa v tejto súvislosti inšpiroval judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva, rozhodol, že vada, ku ktorej došlo pri vymenovaní sudcov v rámci dotknutého súdneho systému, má za následok porušenie požiadavky, aby bol súd zriadený vopred zákonom najmä vtedy, keď má takú povahu a závažnosť, že vytvára skutočné riziko, že iné zložky moci, najmä výkonná moc, by mohli vykonávať nenáležitú diskrečnú právomoc ohrozujúcu integritu výsledku, ku ktorému vedie proces vymenovania, a teda vzbudzuje u osôb podliehajúcich súdnej právomoci oprávnenú pochybnosť o nezávislosti a nestrannosti dotknutého sudcu alebo sudcov. Je to tak vtedy, keď sú dotknuté základné pravidlá, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť vytvorenia a fungovania tohto súdneho systému. (
51
) Súdny dvor tak spresnil, že z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že iba porušenia základných pravidiel postupu vymenovania sudcov a ich nástupu do funkcie môžu mať za následok porušenie článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“). (
52
)
2) Uplatnenie na konkrétny prípad
i) O vymenovaní sudcov na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) v údajnom rozpore s Ústavou
104.
Na úvod treba uviesť, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) je „súdnym orgánom“ v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, pretože môže rozhodovať o otázkach spojených s uplatňovaním a výkladom práva Únie. (
53
) Tento záver potvrdzujú okrem iného sporné nálezy, na ktoré sa vzťahuje prvá a druhá výhrada prejednávanej žaloby. (
54
)
105.
V tomto prípade Dolná komora parlamentu Poľskej republiky (ôsme volebné obdobie) vymenovala 2. decembra 2015 tri osoby (M.M., H.C. a L.M.) na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) na obsadenie miest, ktoré sa uvoľnili 6. novembra 2015. Dolná komora parlamentu vo svojom predchádzajúcom siedmom volebnom období však už 8. októbra 2015 prijala uznesenia týkajúce sa voľby troch iných sudcov (R.H., A.J. a K.Ś.) do tých istých funkcií.
106.
Vo svojom náleze z 3. decembra 2015 K 34/15 (
55
) Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) okrem iného potvrdil, že Dolná komora parlamentu vo svojom siedmom volebnom období bola oprávnená vymenovať troch sudcov, ktorí mali nahradiť sudcov, ktorých funkčné obdobie skončilo 6. novembra 2015. Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) navyše zdôraznil povinnosť prezidenta Poľskej republiky prijať zloženie sľubu troch osôb zvolených Dolnou komorou parlamentu v siedmom volebnom období (R.H., A.J. a K.Ś.) namiesto sudcov, ktorých funkčné obdobie skončilo 6. novembra 2015. Okrem toho 9. decembra 2015 Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) svojím nálezom K 35/15 (
56
) vyslovil neplatnosť článku 137a ustawa o Trybunale Konstytucyjnym (zákon o ústavnom súde) z 25. júna 2015 (
57
), v znení ustawa o zmianie ustawy z dnia 25 czerwca 2015 r. o Trybunale Konstytucyjnym (ustawa zmieniająca) (zákon, ktorým sa mení zákon z 25. júna 2015 o Ústavnom súde) z 19. novembra 2015, podľa ktorého v prípade sudcov Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), ktorých funkčné obdobie skončilo v roku 2015, bola lehota na podanie prihlášok sedem dní odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto ustanovenia. Protiústavnosť sa týkala voľby na miesta sudcov na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) namiesto sudcov, ktorých funkčné obdobie skončilo 6. novembra 2015.
107.
Napriek určeniu, že vymenovanie v decembri 2015 bolo nezákonné, traja dotknutí sudcovia zložili sľub do rúk prezidenta Poľskej republiky a 20. decembra 2016 im sudkyňa J.P. „vykonávajúca funkciu predsedu“ po odchode predsedu A.R. povolila zasadať v rozhodovacom zložení. Traja sudcovia zvolení v októbri 2015 sa nikdy nemohli ujať svoje funkcie, pretože nezložili sľub.
108.
Ako uviedla Komisia, vymenovanie troch vyššie uvedených sudcov na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) a ich nástup do funkcie predstavuje zjavné nerešpektovanie ústavného princípu týkajúceho sa vymenovania sudcov na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), ktorý je neoddeliteľnou súčasťou organizácie a fungovania poľského štátu. Komisia ďalej uvádza, pričom Poľská republika to nepopiera, že od uplynutia lehoty na odpoveď na odôvodnené stanovisko Komisie z 15. júla 2022 (teda od 15. septembra 2022) až do dnešného dňa, nebol vykonaný ani jeden z dvoch nálezov Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) z 3. a 9. decembra 2015 a že sudca M.M. naďalej zasadá na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd).
109.
Považujem za užitočné uviesť, že Európsky súd pre ľudské práva v náleze zo 7. augusta 2021, Xero Flor w Polsce sp. z o.o. v. Poľsko (
58
), potvrdil, že táto situácia porušuje základnú zásadu, ktorou sa riadi vymenovanie sudcov na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), čím porušuje právo na „súd zriadený zákonom“ v zmysle článku 6 ods. 1 EDĽP. Z toho vyplýva, že nezávislosť a nestrannosť Ústavného súdu sú vážne ohrozené, hoci článok 19 ZEÚ a článok 47 Charty vyžadujú od vnútroštátnych súdov takéto záruky.
ii) O údajných vadách v postupe vymenovania predsedníčky Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd)
110.
Domnievam sa, že aj v postupe vymenovania predsedníčky Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) došlo k vážnym vadám.
111.
Konkrétne v čase, keď sa blížilo skončenie funkčného obdobia predchádzajúceho predsedu Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) (19. decembra 2016), poľský zákonodarca dôkladne zrevidoval postup výberu uchádzačov. Bolo vytvorené nové miesto „sudcu vykonávajúceho funkciu predsedu“, neexistujúce v Ústave, ktorej článok 194 ods. 2 pozná iba predsedu a podpredsedu. Dňa 20. decembra 2016, teda deň po odchode predchádzajúceho predsedu Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), prezident Poľskej republiky vymenoval J.P. na toto novovytvorené miesto. V ten istý deň J.P. povolila trom nezákonne vymenovaným sudcom zasadať v rozhodovacom zložení a zvolala plénum súdu. Zo štrnástich prítomných sudcov sa osem odmietlo zúčastniť na hlasovaní a požadovalo odročenie, ktoré by umožnilo účasť pätnásteho sudcu. Táto žiadosť bola zamietnutá a J.P. bol zvolená do predsedníctva Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) iba piatimi hlasmi zo štrnástich prítomných členov, vrátane hlasov troch sudcov, ktorých vymenovanie už bolo napadnuté. (
59
) Dňa 21. decembra 2016 bola J.P. vymenovaná prezidentom Poľskej republiky za predsedníčku Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd).
112.
Tento sled udalostí podľa môjho názoru preukazuje priamy a konkrétny vplyv zákonodarnej a výkonnej moci na zloženie a fungovanie Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), vytvárajúci vysoké riziko politického zásahu. Integrita procesu vymenovania, dôvera osôb podliehajúcich súdnej právomoci v nezávislosť tohto súdu a rešpektovanie záruk stanovených článkom 19 ZEÚ a článkom 47 Charty sú hlboko narušené.
113.
Okrem toho, ako uviedla Komisia, bolo legitímne očakávať, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) zaujme obozretný prístup, aby rozptýlil pochybnosti spôsobené týmito nezákonnosťami. Namiesto toho M.M. zasadal vo veciach priamo spochybňujúcich zákonnosť jeho vlastného vymenovania, čo porušuje požiadavku nestrannosti. (
60
)
114.
V konečnom dôsledku a vzhľadom na uvedené, niet pochýb o tom, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) nemožno kvalifikovať ako nezávislý a nestranný „súd zriadený zákonom“, ako to vyžaduje článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, posilnený článkom 47 Charty. Tieto nedostatky totiž podkopávajú legitímnu dôveru osôb podliehajúcich súdnej právomoci v schopnosť vnútroštátnych súdov uplatňovať právo Únie v súlade s európskymi štandardmi, a tak ohrozujú integritu a efektivitu právneho poriadku Únie.
115.
V dôsledku toho sa na základe nesporného skutkového stavu domnievam, že v postupe vymenovania troch sudcov v decembri 2015, ako aj sudkyne J.P. na miesto predsedníčky Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), došlo k viacerým vadám, ktoré možno kvalifikovať ako „zjavné a závažné“.
116.
S prihliadnutím na uvedené navrhujem Súdnemu dvoru, aby určil, že Poľská republika si nesplnila povinnosť, ktorá jej vyplýva z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, teda nezabezpečila, aby Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) spĺňal požiadavku nezávislého a nestranného súdu zriadeného vopred zákonom.
117.
Z vyššie uvedených dôvodov navrhujem Súdnemu dvoru, aby považoval tretiu výhradu Komisie za dôvodnú.
VI. O trovách
118.
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
119.
Podľa mnou navrhovaného riešenia, keďže Komisia navrhla uložiť Poľskej republike povinnosť nahradiť trovy konania a Poľská republika nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania Komisie.
VII. Návrh
120.
Vzhľadom na uvedené navrhujem Súdnemu dvoru, aby:
1.
rozhodol, že s prihliadnutím na výklad Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Ústava Poľskej republiky), ktorý podal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd, Poľsko) vo svojich nálezoch zo 14. júla a 7. októbra 2021, si Poľská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ;
2.
rozhodol, že s prihliadnutím na výklad Ústavy Poľskej republiky, ktorý podal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) vo svojich nálezoch zo 14. júla a 7. októbra 2021, si Poľská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo všeobecných zásad autonómie, prednosti, efektivity a jednotného uplatňovania práva Únie, a nerešpektovala záväzný účinok rozsudkov Súdneho dvora;
3.
rozhodol, že Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) nespĺňa požiadavky nezávislého a nestranného súdu zriadeného vopred zákonom vzhľadom na vady, ku ktorým došlo v postupoch vymenovania jeho troch členov v decembri 2015 a jeho predsedníčky v decembri 2016, a teda, že Poľská republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ;
4.
uložil Poľskej republiky povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania Európskej komisie.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	PESCATORE, P.: L’ordre juridique des Communautés européennes: étude des sources du droit communautaire. 2. vyd., Liège: Presses universitaires de Liège, 1973, s. 227.
(
3
)	Pozri okrem iných uznesenie Corte costituzionale (Ústavný súd, Taliansko), č. 24/2017, z 26. januára 2017 (IT:COST:2017:24).
(
4
)	Dz. U. z roku 2021, položka 1309 (ďalej len „nález zo 14. júla 2021“).
(
5
)	C‑791/19 R, ďalej uznesenie Komisia/Poľsko, EU:C:2020:277.
(
6
)	Dz. U. z roku 2021, položka 1852 (ďalej len „nález zo 7. októbra 2021“).
(
7
)	LEVADE, A.: Identités constitutionnelles et hiérarchies. In: Annuaire international de justice constitutionnelle. Economica, Presses Universitaires d’Aix‑Marseille, 2011, s. 455.
(
8
)	Pozri nález, ktorý vyhlásil Ústavní soud (Ústavný súd, Česká republika), Slovenské důchody XVII (Slovenské dôchodky XVII, vec Holubec), Pl. ÚS 5/12, z 31. januára 2012, vydaný v nadväznosti na rozsudok z 22. júna 2011, Landtová (C‑399/09, EU:C:2011:415). Pozri rovnako rozsudok Højesteret (Najvyšší súd, Dánsko), Dansk Industri (DI) acting for Ajos A/S v. The estate left by A, no 15/2014, UfR 2017.824 H, zo 6. decembra 2016, vydaný v nadväznosti na rozsudok z 19. apríla 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278). Pokiaľ ide o Bundesverfassungsgericht (BVerfG) (Spolkový ústavný súd, Nemecko), pozri tiež rozsudky z 5. mája 2020, 2 BvR 859/15 a i. (PSPP), Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2020, s. 246, a z 21. júna 2016, 2 BvR 2728/13 a i. (OMT II), Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2016, s. 440. Pokiaľ ide o Conseil constitutionnel (Ústavná rada, Francúzsko), ústavnému sudcovi je dovolené overiť, že zákon, ktorý preberá presné znenie smernice, neporušuje výslovné ustanovenia francúzskej Ústavy, ani „pravidlá a zásady, ktoré sú neoddeliteľne späté s ústavnou identitou Francúzska, pokiaľ to umožňuje Ústava“ [rozhodnutia č. 2004‑496 (DC) z 10. júna 2004, JORF z 22. júna 2004, s. 11182, text č. 3, a č. 2006‑540 (DC), z 27. júla 2006, JORF z 3. augusta 2006, s. 11541, text č. 2].
(
9
)	Pozri okrem iného NAGY, C. I.: The Rebellion of Constitutional Courts and the Normative Character of European Union Law. In: International and Comparative Law Quarterly, zv. 73, č. 1, 2024, s. 65 – 101. Tento autor ponúka kritický opis a zhodnotenie rodiaceho sa odporu európskych ústavných súdov proti bezpodmienečnej nadradenosti práva Únie. Článok si uvedomuje aj objavujúcu sa ultra vires výzvu, pričom identifikuje jej príčinu a vývoj a následne ponúka dôkladnú analýzu a spôsoby reformy. Ukazuje, že v skutočnosti nejde ani tak o prednosť práva Únie, ako o „interpretative primacy“ (výkladové prvenstvo) Súdneho dvora. Autor tvrdí, že „vzburu“ vyvolal pocit, že judikatúra Súdneho dvora stratila svoju normatívnu povahu v prospech jej čoraz viac politickej povahy. Bez spochybnenia zásady prednosti ako takej však autor kritizuje „extenzívny“ výklad nad rámec toho, čo ústavne „zamýšľali“ členské štáty (pozri predovšetkým s. 97 – 101).
(
10
)	Pozri najmä body 82 až 93 nižšie.
(
11
)	Pozri rozsudky zo 14. septembra 2017, Komisia/Grécko (C‑320/15, EU:C:2017:678, bod 21), a z 15. marca 2018, Komisia/Česká republika (C‑575/16, EU:C:2018:186, bod 105).
(
12
)	Pozri body 32 a 39 vyššie.
(
13
)	Pozri rozsudok z 20. apríla 2021, Repubblika (C‑896/19, ďalej len „rozsudok Repubblika, EU:C:2021:311, bod 45 a citovaná judikatúra).
(
14
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2021, Euro Box Promotion a i. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19, ďalej len „rozsudok Euro Box Promotion a i., EU:C:2021:1034, body 220 a 221, ako aj citovaná judikatúra).
(
15
)	Pozri rozsudky Repubblika (bod 48), a z 29. marca 2022, Getin Noble Bank (C‑132/20, EU:C:2022:235, bod 88).
(
16
)	C‑824/18, ďalej len „rozsudok A.B. a i., EU:C:2021:153.
(
17
)	Rozsudok A.B. a i. (body 149 a 150).
(
18
)	C‑487/19, ďalej len „rozsudok W.Ż., EU:C:2021:798.
(
19
)	Rozsudok W.Ż. (bod 161).
(
20
)	Pozri časť 6.4 nálezu zo 7. októbra 2021.
(
21
)	Rozsudok zo 17. decembra 1970 (11/70, EU:C:1970:114).
(
22
)	Rozsudok z 22. februára 2022 (C‑430/21, ďalej len „rozsudok RS, EU:C:2022:99).
(
23
)	O vzťahu medzi zásadou prednosti práva Únie a zásadou rovnosti pozri KOKOTT, J., HUMMEL, D.: Der Vorrang des Unionsrechts als Ausdruck des Gleichheitsprinzips? – Zu einem neuartigen Begründungsansatz der Einschränkung einer Ultra‑vires‑Kontrolle durch die Gerichte der Mitgliedstaaten. In: Europäische Grundrechte‑Zeitschrift, 2024, s. 1 – 7.
(
24
)	Súdny dvor tiež rozhodol, že tieto základné vlastnosti právneho poriadku Únie a význam jeho dodržiavania potvrdila bezvýhradná ratifikácia Zmlúv, ktorými sa mení a dopĺňa Zmluva o EHS, a najmä Lisabonskej zmluvy, ako vyplýva predovšetkým z vyhlásenia č. 17 týkajúceho sa prednosti, pripojeného k záverečnému aktu medzivládnej konferencie, ktorá prijala Lisabonskú zmluvu, podpísanú 13. decembra 2007. Platí to rovnako pre judikatúru Súdneho dvora z obdobia po nadobudnutí účinnosti Lisabonskej zmluvy (pozri rozsudok Euro Box Promotion a i., body 248 a 250).
(
25
)	Pozri rozsudky RS (bod 52), a z 5. júna 2023, Komisia/Poľsko (Nezávislosť a súkromný život sudcov) (C‑204/21, EU:C:2023:442, bod 79).
(
26
)	Rozsudok z 5. júna 2023, Komisia/Poľsko (Nezávislosť a súkromný život sudcov) (C‑204/21, EU:C:2023:442, bod 77).
(
27
)	Rozsudok Euro Box Promotion a i. (bod 249).
(
28
)	Rozsudok Euro Box Promotion a i. (bod 252).
(
29
)	Pozri rozsudok RS (bod 70).
(
30
)	Pozri rozsudok z 5. júna 2023, Komisia/Poľsko (C‑204/21, EU:C:2023:442, bod 72).
(
31
)	Pozri rozsudok z 5. júna 2023, Komisia/Poľsko (C‑204/21, EU:C:2023:442, bod 73).
(
32
)	Konkrétne podľa Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) „to, že SDEÚ vytvoril normu, podľa ktorej vnútroštátny súd môže vylúčiť uplatnenie týchto legislatívnych zmien a rozhodnúť na základe (zrušených) ustanovení, ktoré sa uplatňovali predtým, nemá žiadny právny základ. Tento prístup SDEÚ totiž vnútroštátne súdy nabáda a umožňuje im, aby uplatnili iný zákon než ktorý prijal parlament spôsobom stanoveným Ústavou. Táto norma je teda nezlučiteľná s uvedenými kritériami preskúmania, a predovšetkým s článkom 8 ods. 1 Ústavy“ (časť 8.3 nálezu zo 7. októbra 2021). Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) tiež rozhodol, že „norma, ktorú SDEÚ vyvodil z článku 19 ods. 1 druhého pododseku a z článku 2 ZEÚ, je v rozsahu, v akom na zaručenie účinnej súdnej ochrany v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, ako aj nezávislosti sudcov, poskytuje vnútroštátnym súdom právomoc zisťovať vady v postupe vymenovania sudcov a v dôsledku toho odmietnuť uznať za sudcu osobu vymenovanú do tejto funkcie podľa článku 179 Ústavy, v rozpore s článkom 2, článkom 8 ods. 1, článkom 90 ods. 1 a článkom 179 vykladaným v spojení s článkom 144 ods. 3 bodom 17 Ústavy“ (časť 8.4 nálezu zo 7. októbra 2021).
(
33
)	Pozri časti 6.8 a 6.10 nálezu zo 14. júla 2021.
(
34
)	Pozri GUASTAFERRO, B.: Beyond the Exceptionalism of Constitutional Conflicts: The Ordinary Functions of the Identity Clause. In: Yearbook of European Law, zv. 31, č. 1, 2012, s. 290. Pozri rovnako BAY LARSEN, L.: Libres réflexions sur l’équilibre entre égalité des citoyens et diversité constitutionnelle dans la jurisprudence de la Cour relative au principe de primauté. In: EUnited in diversity – The Rule of Law and Constitutional Diversity, akty Medzinárodnej konferencie v Haagu, Holandsko, 31. august – 1. september 2023, Court of Justice of the European Union, 2024, s. 109 – 120, najmä s. 115 a nasl.
(
35
)	Pozri rozsudky z 2. júla 1996, Komisia/Luxembursko (C‑473/93, EU:C:1996:263, bod 35); z 12. mája 2011, Runevič‑Vardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, bod 86); zo 16. apríla 2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, bod 26), a zo 7. septembra 2022, Cilevičs a i. (C‑391/20, EU:C:2022:638, bod 68) [k tomuto poslednému rozsudku pozri najmä LENAERTS, K., ADAM, S.: Le dialogue préjudiciel entre la Cour de justice et les juridictions suprêmes et constitutionnelles des États membres. In: MORTIER R. a kol. (eds.): La Cour de cassation en dialogue / Het Hof van Cassatie in dialoog. Bruxelles: Larcier‑Intersentia, 2024, s. 649].
(
36
)	Pozri rozsudok z 2. júna 2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, bod 64); pozri tiež, ešte pred začlenením článku 4 ods. 2 ZEÚ do primárneho práva Únie, rozsudok z 22. decembra 2010, Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, bod 83), týkajúci sa úpravy priezvisk.
(
37
)	Pozri rozsudok zo 14. októbra 2004, Omega (C‑36/02, EU:C:2004:614, bod 32).
(
38
)	Napríklad vo veci týkajúcej sa organizácie pracovného času Súdny dvor rozhodol, že dotknutá právna úprava sa má uplatňovať tak, aby nebránila ozbrojeným silám plniť ich úlohy (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, body 43 až 46). Pozri tiež rozsudky z 12. júna 2014, Digibet a Albers (C‑156/13, EU:C:2014:1756, bod 34), a z 21. decembra 2016, Remondis (C‑51/15, EU:C:2016:985, body 40 až 47), v súvislosti s tým, ako Súdny dvor používa rozdelenie právomocí v rámci členských štátov, upravené článkom 4 ods. 2 ZEÚ, v oblasti verejných zákazok a úpravy hazardných hier.
(
39
)	Pozri tiež ZINONOS, P.: Le principe de respect des identités nationales comme garantie systémique des noyaux constitutionnels nationaux. In: Identités) transnationales) de l’Union européenne. Bruxelles: Bruylant, 2023, s. 533; FARAGUNA, P.: On the Identity Clause and Its Abuses: ‘Back to the Treaty’. In: European Public Law, zv. 27, č. 3, 2021, s. 429.
(
40
)	Pozri rozsudok zo 16. februára 2022, Maďarsko/Parlament a Rada (C‑156/21, EU:C:2022:97, bod 234).
(
41
)	Pozri VON BOGDANDY, A., SCHILL, S. W.: Overcoming Absolute Primacy: Respect for National Identity Under the Lisbon Treaty. In: Common Market Law Review, zv. 48, č. 5, 2011, s. 1430.
(
42
)	Pozri rozsudok RS (bod 71).
(
43
)	Pozri rozsudky zo 16. februára 2022, Maďarsko/Parlament a Rada (C‑156/21, EU:C:2022:97, bod 125), ako aj Poľsko/Parlament a Rada (C‑157/21, EU:C:2022:98, bod 143).
(
44
)	Pozri rozsudok z 10. decembra 2018, Wightman a i. (C‑621/18, EU:C:2018:999, bod 65).
(
45
)	V súvislosti s článkom 49 ZEÚ a povinnosti neznižovania úrovne ochrany, ktorú zavádza, pokiaľ ide o rešpektovanie hodnôt Únie členskými štátmi, pozri okrem iných FARTUNOVA‑MICHEL, M.: Le renvoi préjudiciel et l’article 19 TUE. In: Revue des affaires européennes, č. 1, 2023, s. 47 a nasl.
(
46
)	Pozri rozsudky zo 16. februára 2022, Maďarsko/Parlament a Rada (C‑156/21, EU:C:2022:97, bod 126), ako aj Poľsko/Parlament a Rada (C‑157/21, EU:C:2022:98, bod 144).
(
47
)	Už v roku 1963 Pierre Pescatore vyjadril komplexnú úlohu Súdneho dvora v tejto súvislosti, ktorá spája jeho funkciu „najvyššieho arbitra“ v oblasti výkladu práva Únie s funkciou orgánu dbajúceho na legitímne záujmy členských štátov. Zdôraznil tak, že „Súdny dvor musí v sporoch tohto druhu vykonávať a zároveň zosúladiť dve funkcie: jednak je strážcom záujmov celku a výsad centrálnych inštitúcií; v tejto súvislosti si ako Európania musíme želať odvážny a silný Súdny dvor, ktorý vie presadiť autoritu Spoločenstva voči štátom, ktoré zostávajú suverénne a môžu mať príliš ľahko sklony zobrať ľavou rukou späť to, čo postúpili pravou rukou, keď podpísali európske Zmluvy. Zároveň však tieto členské štáty musia na tom istom Súdnom dvore nájsť záruku ich legitímnych záujmov a tiež záruku zostávajúcej časti ich suverenity proti zásahom centrálneho orgánu, ktorý by sa mohol stať invazívny; v tejto súvislosti si ako občania niektorej z členských krajín budeme priať Súdny dvor, ktorý si osvojil tohto federálneho ducha a dokáže zosúladiť potrebu jednoty s dôsledným dodržiavaním legitímnych výsad miestnych orgánov.“ (PESCATORE, P.: La Cour en tant que juridiction fédérale et constitutionnelle. Dix ans de jurisprudence de la Cour de Justice des Communautés européennes: Rapport général au Congrès européen – Cologne, 24. – 26. apríla 1963. Köln: Carl Heymann Verlag, 1963, s. 520 – 553. In: PESCATORE P.: Études de droit communautaire européen 1962 – 2007: avec une liste bibliographique complémentaire. Collection droit de l’Union européenne – Grands écrits. Bruxelles: Bruylant, 2008, s. 87 – 88).
(
48
)	Pozri rozsudky A.B. a i. (bod 112), a z 15. júla 2021, Komisia/Poľsko (Disciplinárny režim sudcov) (C‑791/19, EU:C:2021:596, bod 55 a nasl., ako aj citovaná judikatúra).
(
49
)	Pozri rozsudky W.Ż. (bod 128), a Repubblika, (bod 53, ako aj citovaná judikatúra).
(
50
)	Pozri rozsudok z 26. marca 2020, Preskúmanie Simpson/Rada a HG/Komisia (C‑542/18 RX‑II a C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, bod 73 a citovaná judikatúra).
(
51
)	Pozri rozsudok W.Ż. (bod 130 a citovaná judikatúra, ako aj body 152 a 153).
(
52
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júla 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, bod 83), ktorý odkazuje na rozsudok veľkej komory ESĽP, 1. decembra 2020, Guðmundur Andri Ástráðsson v. Island (CE:ECHR:2020:1201JUD002637418, body 246 a 247).
(
53
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 27. februára 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, body 38 až 40).
(
54
)	Komisia cituje aj iné rozhodnutia tohto súdu, ako aj rozsudok zo 7. marca 2017, RPO (C‑390/15, EU:C:2017:174), ktorý bol vyhlásený v prejudiciálnom konaní začatom na návrh Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd).
(
55
)	Dz. U. z roku 2015, položka 2129.
(
56
)	Dz. U. z roku 2015, položka 2147.
(
57
)	Dz. U. z roku 2015, položka 1064.
(
58
)	CE:ECHR:2021:0507JUD000490718.
(
59
)	Konkrétnejšie plénum sudcov Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) 20. decembra 2016 šiestimi hlasmi zo štrnástich prítomných sudcov vybralo dvoch uchádzačov: J.P. s piatimi hlasmi a M.M., sudcu vymenovaného na Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) 2. decembra 2015 v rozpore s článkom 194 ods. 1 Ústavy, s jedným hlasom.
(
60
)	Konkrétne, ako uviedla Komisia, Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) rozhodoval v zloženiach, v ktorých zasadal sudca M.M. aj vo veciach priamo sa týkajúcich zákonnosti vymenovania troch sudcov Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) (vrátane M.M.) 2. decembra 2015, hoci Dolná komora parlamentu vo svojom siedmom volebnom období už zvolila iných sudcov [pozri napríklad nález z 24. októbra 2017 K 1/17, Dz. U. z roku 2017, položka 2001, body 145 až 159, v ktorom Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd) preskúmal ústavnosť ustanovenia umožňujúceho pridelenie vecí sudcom Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd), ktorí boli 2. decembra 2015 nezákonne vymenovaní na už obsadené miesta. Návrh, ktorý podal Rzecznik Praw Obywatelskich (Ombudsman, Poľsko) na vylúčenie M.M. a H.C., členov rozhodovacieho zloženia preskúmavajúceho ústavnosť ustanovenia, ktoré sa priamo týkalo ich postavenia, bol zamietnutý]. V tejto súvislosti pozri rovnako rozsudok ESĽP, 7. mája 2021, Xero Flor sp. z o.o. v. Poľsko (CE:ECHR:2021:0507JUD000490718, bod 273).