62002TO0381_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci T‑381/02,
Confédération générale des producteurs de lait de brebis et des industriels de roquefort, so sídlom v Millau (Francúzsko), v zastúpení: M. Jacquot a O. Prost, advokáti,
žalobkyňa,
ktorú v konaní podporuje:
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska,
v zastúpení: pôvodne P. Ormond a R. Caudwell, neskôr C. Jackson, splnomocnené zástupkyne, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
vedľajší účastník konania,
proti
Komisii Európskych spoločenstiev,
v zastúpení: J. Iglesias Buhigues a A.‑M. Rouchaud‑Joët, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Helénska republika,
v zastúpení: V. Kontolaimos, I. Chalkias a M. Tassopoulou, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
vedľajší účastník konania,
ktorej predmetom je návrh na zrušenie nariadenia Komisie (ES) č. 1829/2002 zo 14. októbra 2002, ktorým sa mení a dopĺňa príloha nariadenia (ES) č. 1107/96 ohľadom názvu Feta (Ú. v. ES L 277, s. 10; Mim. vyd. 03/037, s. 195),
SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia komora),
v zložení: predseda komory M. Jaeger, sudcovia J. Azizi a E. Cremona,
tajomník: E. Coulon,
vydal toto
Uznesenie
Odôvodnenie
Právny rámec
1. Nariadenie Rady (EHS) č. 2081/92 zo 14. júla 1992 o ochrane zemepisných označení a označení pôvodu poľnohospodárskych výrobkov a potravín (Ú. v. ES L 208, s. 1; Mim. vyd. 03/013, s. 4, ďalej len „základné nariadenie“) upravuje v článku 1 ochranu označení pôvodu a zemepisných označení určitých poľnohospodárskych výrobkov a potravín poskytovanú Spoločenstvom.
2. Podľa článku 2 ods. 2 písm. a) základného nariadenia pojem „označenie pôvodu“ predstavuje „názov oblasti, určitého miesta alebo vo výnimočných prípadoch krajiny, používaný na označenie poľnohospodárskeho výrobku alebo potraviny, ktorá:
– pochádza z tejto oblasti, určitého miesta alebo krajiny
– a
– má kvalitu alebo vlastnosti, za ktoré podstatne alebo výlučne vďačí daným zemepisným podmienkam vrátane prírodných a ľudských faktorov a ktorá sa vyrába, spracováva a pripravuje vo vymedzenej zemepisnej oblasti“.
3. Článok 2 ods. 3 základného nariadenia znie:
„Určité tradičné zemepisné alebo nezemepisné názvy, ktoré označujú poľnohospodársky výrobok alebo potraviny, ktoré pochádzajú z oblasti alebo určitého miesta a spĺňajú podmienky uvedené v druhej zarážke odseku 2 písm. a), sa budú tiež považovať za označenia pôvodu.“
4. Podľa článku 3 základného nariadenia nesmú byť registrované názvy, ktoré sa stali druhovými.
5. Registrácia označenia poľnohospodárskeho výrobku alebo potraviny ako chráneného označenia pôvodu pritom musí spĺňať podmienky stanovené v základnom nariadení a najmä zodpovedať špecifikácii uvedenej v článku 4 ods. 1 tohto nariadenia. Touto registráciou označenie získava ochranu poskytovanú Spoločenstvom.
6. Články 5 až 7 základného nariadenia upravujú postup registrácie označenia, tzv. „obvyklý postup“, ktorý každej skupine definovanej ako zoskupenie výrobcov a/alebo spracovateľov, ktorí pracujú s tým istým poľnohospodárskym výrobkom alebo potravinou, alebo za určitých podmienok každej fyzickej alebo právnickej osobe umožňuje podať žiadosť o registráciu v členskom štáte, v ktorom sa nachádza príslušná zemepisná oblasť. Členský štát preskúma oprávnenosť žiadosti a postúpi ju ďalej Komisii. Ak Komisia dôjde k záveru, že označenie spĺňa požiadavky na to, aby bolo chránené, uverejní v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev osobitné údaje, ktoré sú vymenované v článku 6 ods. 2 základného nariadenia.
7. Článok 7 základného nariadenia stanovuje:
„1. V lehote do šiestich mesiacov od dátumu uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, ktorú predpokladá článok 6 ods. 2, môže ktorýkoľvek členský štát vzniesť voči registrácii námietku.
2. Príslušné orgány členských štátov zabezpečia, aby všetky osoby, ktoré môžu preukázať oprávnený hospodársky záujem, mali poverenie žiadosť prerokovať. Okrem toho, v súlade s momentálnou situáciou v členských štátoch, môžu členské štáty umožniť prístup ďalším stranám s legitímnym záujmom.
3. Ktorákoľvek oprávnene dotknutá fyzická alebo právnická osoba môže namietať voči navrhovanej registrácii poslaním riadne odôvodnenej námietky kompetentnému orgánu členského štátu, v ktorom býva alebo v ktorom je zriadená. Príslušný orgán prijme nevyhnutné opatrenia na posúdenie pripomienok alebo námietky v stanovenej lehote.
…“
8. Ak žiaden členský štát neoznámi Komisii svoje námietky voči zamýšľanej registrácii, bude označenie zapísané do registra vedeného Komisiou s názvom „Register chránených označení pôvodu a chránených zemepisných označení“.
9. Ak sa v prípade prípustnej námietky dotknutým členským štátom nepodarí uzavrieť vzájomnú dohodu podľa článku 7 ods. 5 základného nariadenia, Komisia prijme rozhodnutie v súlade s postupom ustanoveným v článku 15 tohto nariadenia (postup riadiaceho výboru). Podľa článku 7 ods. 5 písm. b) základného nariadenia prijme Komisia rozhodnutie „s ohľadom na tradíciu spravodlivého konania a možný vznik omylu“.
10. Článok 14 ods. 1 a 2 základného nariadenia sa týka rozporu medzi ochrannou známkou a označením pôvodu alebo zemepisným označením. V tejto súvislosti stanovuje:
„1. Ak je označenie pôvodu alebo zemepisné označenie registrované v súlade s týmto nariadením, žiadosť o registráciu ochrannej známky, ktorá zodpovedá jednej zo situácií uvedených v článku 13 a vzťahuje sa na rovnaký typ výrobku, bude zamietnutá, ak bola žiadosť o zápis ochrannej známky podaná po dátume uverejnenia, ktorý predpokladá článok 6 ods. 2.
Ochranné známky zapísané v rozpore s prvým odsekom budú vymazané.
Tento odsek sa bude tiež uplatňovať, ak bola prihláška ochrannej známky podaná pred dátumom zverejnenia prihlášky, ktorý podľa článku 6 ods. 2, za predpokladu, že toto zverejnenie sa vykonalo pred registráciou ochrannej známky.
2. S ohľadom na právne predpisy Spoločenstva môže používanie ochrannej známky…, ktorá bola zapísaná v dobrej viere pred dátumom podania prihlášky o registráciu označenia pôvodu alebo zemepisného označenia, naďalej pokračovať napriek registrácii označenia pôvodu alebo zemepisného označenia, ak nie je žiaden dôvod vyhlásiť ochrannú známku za neplatnú alebo ju zrušiť, ako je uvedené v článku 3 ods. 1 písm. c) a g) a článku 12 ods. 2 písm. b) prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok.
…“
11. Článok 17 základného nariadenia upravuje „zjednodušený postup“ zápisu, ktorý sa líši od obvyklého postupu. Podľa tohto postupu členské štáty informujú Komisiu o ich označeniach chránených právom alebo o ich označeniach zakladajúcich sa na zvyklostiach, ktoré chcú zapísať v súlade s týmto nariadením. Postup uvedený v článku 15 základného nariadenia sa uplatňuje mutatis mutandis . Článok 17 ods. 2 druhá veta tohto nariadenia upresňuje, že námietkové konanie uvedené v článku 7 sa neuplatňuje v rámci zjednodušeného postupu.
Skutkové okolnosti
12. Listom z 21. januára 1994 požiadala grécka vláda Komisiu o registráciu označenia „feta“ ako chráneného označenia pôvodu podľa článku 17 základného nariadenia.
13. Dňa 19. januára 1996 Komisia predložila riadiacemu výboru zriadenému na základe článku 15 základného nariadenia návrh nariadenia obsahujúceho zoznam označení spôsobilých na registráciu ako zemepisné označenia alebo chránené označenia pôvodu podľa článku 17 základného nariadenia. V tomto zozname sa nachádzal aj pojem „feta“. Keďže riadiaci výbor sa k tomuto návrhu nevyjadril v rámci stanovenej lehoty, Komisia ho 6. marca 1996 postúpila v súlade s článkom 15 štvrtým odsekom základného nariadenia Rade. Rada v lehote troch mesiacov stanovenej v článku 15 piatom odseku základného nariadenia neprijala žiadne rozhodnutie.
14. Preto Komisia 12. júna 1996 prijala podľa článku 15 piateho odseku základného nariadenia nariadenie (ES) č. 1107/96 o zápise zemepisných označení a označení pôvodu podľa postupu stanoveného v článku 17 základného nariadenia (Ú. v. ES L 148, s. 1; Mim. vyd. 03/019, s. 176). Podľa článku 1 nariadenia č. 1107/96 bolo označenie „feta“ nachádzajúce sa v časti A prílohy k tomuto nariadeniu pod položkou „Syry“ a pod názov krajiny „Grécko“ zaregistrované ako chránené označenie pôvodu.
15. Rozsudkom zo 16. marca 1999, Dánsko a i./Komisia (C‑289/96, C‑293/96 a C‑299/96, Zb. s. I‑1541), Súdny dvor zrušil nariadenie č. 1107/96 v časti, v ktorej bola vykonaná registrácia názvu „feta“ ako chráneného označenia pôvodu. Súdny dvor vo svojom rozsudku uviedol, že Komisia pri skúmaní otázky, či „feta“ predstavuje druhový názov, nezohľadnila všetky faktory, ako jej to ukladá článok 3 ods. 1 tretí pododsek základného nariadenia.
16. V nadväznosti na tento rozsudok prijala Komisia 25. mája 1999 nariadenie (ES) č. 1070/1999, ktorým sa dopĺňa príloha k nariadeniu (ES) č. 1107/96 (Ú. v. ES L 130, s. 18; Mim. vyd. 03/025, s. 274), a odstránila názov „feta“ z Registra chránených označení pôvodu a zemepisných označení, ako aj z prílohy nariadenia č. 1107/96.
17. Po neskoršom opätovnom preskúmaní žiadosti gréckej vlády o registráciu Komisia predložila riadiacemu výboru v súlade s článkom 15 druhým odsekom základného nariadenia návrh nariadenia a navrhla zaregistrovať názov „feta“ na základe článku 17 základného nariadenia ako chránené označenie pôvodu do registra chránených označení pôvodu a chránených zemepisných označení. Keďže riadiaci výbor sa k tomuto návrhu v stanovenej lehote nevyjadril, Komisia ho v súlade s článkom 15 štvrtým odsekom základného nariadenia postúpila Rade.
18. Keďže Rada v lehote stanovenej v článku 15 piatom odseku základného nariadenia neprijala žiadne rozhodnutie, Komisia prijala 14. októbra 2002 nariadenie (ES) č. 1829/2002, ktorým sa mení a dopĺňa príloha k nariadeniu (ES) č. 1107/96 ohľadom názvu „Feta“ (Ú. v. ES L 277, s. 10; Mim. vyd. 03/037, s. 195, ďalej len „napadnuté nariadenie“). Na základe tohto nariadenia bolo označenie „feta“ opätovne zaregistrované ako chránené označenie pôvodu a pripojilo sa do časti A prílohy k nariadeniu (ES) č. 1107/96 pod položky „Syry“ a „Grécko“.
Konanie
19. Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. decembra 2002 podala žalobkyňa návrh na začatie tohto konania.
20. Listom z 30. januára 2003 Komisia požiadala o prerušenie konania až do rozhodnutia vo veciach C‑465/02 a C‑466/02.
21. Listom z 24. februára 2003 žalobkyňa oznámila, že nenamieta proti návrhu na prerušenie konania.
22. Rozhodnutím z 19. marca 2003 Súd prvého stupňa zamietol návrh na prerušenie konania a nariadil pokračovanie v konaní.
23. Samostatným podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 26. mája 2003 Komisia podala námietku neprípustnosti podľa článku 114 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Žalobkyňa predložila svoje písomné pripomienky k tejto námietke 7. júla 2003.
24. Podaniami podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. apríla a 2. mája 2003 podali Helénska republika a Syndesmos Ellinikon Viomichanion Galaktokomikon Proïonton (SEV‑GAP) (Združenie gréckych výrobcov mliečnych produktov) návrhy na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie.
25. Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 28. apríla 2003 podalo Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov žalobkyne.
26. Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. apríla 2003 podal región Languedoc‑Roussillon návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov žalobkyne.
27. Uznesením z 26. augusta 2003 sa návrhom Helénskej republiky a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska vyhovelo.
28. Listom z 19. septembra 2003 Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska oznámilo, že sa vzdáva predloženia vyjadrenia vedľajšieho účastníka konania.
29. Helénska republika predložila 6. októbra 2003 svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania na podporu návrhov Komisie.
30. Listom zo 17. augusta 2004 región Languedoc‑Roussillon oznámil Súdu prvého stupňa späťvzatie svojho návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania.
31. Uznesením z 19. októbra 2004 región Languedoc‑Roussillon bol vymazaný z veci ako vedľajší účastník konania podporujúci návrhy žalujúcej strany.
Návrhy účastníkov konania
32. Žalobkyňa vo svojej žalobe navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
– zrušil napadnuté nariadenie v časti, v ktorej bola vykonaná registrácia názvu „feta“,
– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
33. Komisia vo svojej námietke neprípustnosti navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
– zamietol žalobu ako neprípustnú,
– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
34. Žalobcovia vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
– námietku neprípustnosti zamietol,
– určil, že žaloba je prípustná,
– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
35. Helénska republika vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania navrhuje, aby Súd prvého stupňa zamietol žalobu ako neprípustnú.
Právny stav
36. Žalobkyňa, medziprofesijná organizácia zložená z Fédération régionale des syndicats des éleveurs de brebis (Regionálnej federácie odborových zväzov chovateľov oviec) a Fédération des syndicats des industriels de roquefort (Federácie odborových zväzov výrobcov roquefortu) navrhujú vo svojej žalobe zrušenie napadnutého nariadenia. Dovolávajú sa najmä porušenia článkov 2, 3 a 17 základného nariadenia, ako aj na porušenie zásady proporcionality a legitímnej dôvery.
37. Komisia a Helénska republika ako vedľajší účastník konania tvrdia, že žaloba je neprípustná z dôvodu, že žalobkyňa nemá aktívnu legitimáciu v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES. Helénska republika ďalej tvrdí, že žaloba bola podaná po uplynutí lehoty.
38. Podľa článku 114 ods. 1 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa, ak o to niektorý účastník konania žiada, rozhodnúť o neprípustnosti pred prejednaním veci samej. Podľa odseku 3 toho istého článku sa žiadosť prejednáva v rámci ústnej časti konania, ak Súd prvého stupňa nerozhodne inak. V tejto veci Súd prvého stupňa považuje po preskúmaní spisu za dostačujúce rozhodnúť o námietke podanej Komisiou bez otvorenia ústnej časti konania.
O prekážke konania uplatnenej Helénskou republikou týkajúcej sa podania žaloby po lehote
39. Helénska republika tvrdí, že žaloba je neprípustná z dôvodu, že bola podaná po uplynutí lehoty. Napadnuté nariadenie bolo uverejnené 15. októbra 2002 a žaloba bola podaná až 18. decembra 2002, a teda lehota dvoch mesiacov uvedená v článku 230 piatom odseku ES nebola dodržaná.
40. Treba skonštatovať, že táto námietka týkajúca sa prekážky konania je zjavne nedôvodná. Lehota na podanie žaloby začína podľa článku 102 ods. 1 rokovacieho poriadku plynúť až od konca 14. dňa po uverejnení dotknutého aktu. K tomu sa pripočítava lehota zohľadňujúca vzdialenosť stanovená v článku 102 ods. 2 rokovacieho poriadku, teda ďalších desať dní. Berúc do úvahy tieto pravidlá, bola táto žaloba podaná v lehote.
O prekážke konania založenej na nedostatku aktívnej legitimácie žalobkyne
Tvrdenia účastníkov konania
41. Komisia tvrdí, že žaloba sa týka nariadenia so všeobecnou platnosťou v zmysle článku 249 druhého odseku ES a že žalobkyne sa napadnuté nariadenie osobne netýka.
42. Žalobkyňa považuje žalobu za prípustnú.
43. Po prvé žalobkyňa tvrdí, že je aktívne legitimovaná, pretože je splnomocnená chrániť záujmy svojich členov v rámci tohto konania. Domnieva sa, že z jej stanov vyplýva, že jej hlavným účelom je „ochrana spoločných hospodárskych záujmov chovateľov oviec a výrobcov roquefortu“. Podľa žalobkyne cieľ týchto stanov a zverené prostriedky na jeho dosiahnutie sú dostatočne široké na to, aby zahrnovali použitie tejto žaloby. Navyše žalobkyňa je medziprofesijná organizácia uznaná francúzskym dekrétom, ktorá má za hlavný cieľ reguláciu trhu s ovčím mliekom vo výrobnej oblasti Roquefort a z tohto dôvodu ochraňuje záujmy všetkých chovateľov a všetkých priemyselných spracovateľov tohto mlieka. Žalobkyňa dodáva, že mandát zverený ad hoc jej predsedovi mu priznáva procesnú spôsobilosť konať pred súdmi svojím vlastným menom v rámci tejto žaloby.
44. Po druhé žalobkyňa tvrdí, že nariadenie č. 1829/2002 sa osobne týka jej členov. Podľa žalobkyne okrem gréckych výrobcov syra feta z ovčieho syra, ktorí môžu naďalej používať označenie „feta“, jedine francúzski výrobcovia v nej zoskupení v konečnom dôsledku v podstatnej miere vyrábajú a uvádzajú na trh syr feta vyrobený z ovčieho mlieka. Členovia žalobkyne teda touto osobitosťou vytvárajú „uzavretý okruh“ subjektov v zmysle judikatúry.
45. Po tretie žalobkyňa uvádza, že francúzski výrobcovia syru feta z ovčieho mlieka podali prihlášku a skutočne používajú ochranné známky obsahujúce výraz „feta“. Navyše žalobkyňa tvrdí zhodne s tým, čo bolo konštatované v rozsudku vo veci Codorníu (rozsudok Súdneho dvora z 18. mája 1994, Codorníu/Rada, C‑309/89, Zb. s. I‑1853), že zápis týchto ochranných známok vedie k individualizácii jej členov.
46. Po štvrté sa žalobkyňa domnieva, že ak bol výrobca syru feta financovaný z prostriedkov Spoločenstva, podľa nariadenia Rady (EHS) č. 355/77 z 15. februára 1977 o spoločnom postupe na zlepšenie spracovateľských a odbytových podmienok poľnohospodárskych produktov [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 51, s. 1), Komisia mala vziať do úvahy osobitosť situácie tohto výrobcu vzhľadom na ostatné subjekty.
47. Nakoniec žalobkyňa uvádza, že voľbou zjednodušeného postupu zo strany Komisie podľa článku 17 základného nariadenia bola zbavená procesných garancií zaručených pri obvyklom postupe, ktoré podľa článku 7 základného nariadenia umožňujú každej fyzickej alebo právnickej osobe s oprávneným záujmom namietať voči navrhovanej registrácii.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
48. Článok 230 štvrtý odsek ES stanovuje, že každá fyzická alebo právnická osoba môže podať žalobu proti rozhodnutiu, ktoré sa jej priamo a osobne týka, hoci je vydané formou nariadenia.
49. Podľa ustálenej judikatúry kritérium na rozlišovanie medzi nariadením a rozhodnutím spočíva v určení, či predmetný akt má, alebo nemá všeobecnú platnosť (uznesenia Súdneho dvora z 23. novembra 1995, Asocarne/Rada, C‑10/95 P, Zb. s. I‑4149, bod 28, a z 24. apríla 1996, Cassa nazionale di previdenza ed assistenza a favore degli avvocati e dei procuratori/Rada, C‑87/95 P, Zb. s. I‑2003, bod 33). Všeobecnú platnosť má akt vtedy, keď sa uplatňuje na objektívne určené situácie a má právne účinky voči abstraktne opísaným skupinám osôb (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. júla 1996, Weber/Komisia, T‑482/93, Zb. s. II‑609, bod 55 a tam citovanú judikatúru).
50. V tejto veci napadnuté nariadenie zaručuje označeniu „feta“ ochranu označenia pôvodu upravenú základným nariadením.
51. Táto ochrana spočíva v tom, že používanie označenia „feta“ je vyhradené pre výrobcov usadených na opísanom zemepisnom území, ktorých výrobky spĺňajú zemepisné a kvalitatívne požiadavky stanovené pre výrobu fety vo výrobnej špecifikácii. Komisia teda právom zdôraznila, že napadnuté nariadenie nesmeruje voči určitým hospodárskym subjektom, akým je žalobkyňa, ale že priznáva všetkým podnikom, ktorých výrobky zodpovedajú predpísaným zemepisným a kvalitatívnym požiadavkám, právo uvádzať na trh výrobky pod uvedeným názvom a odopiera toto právo všetkým podnikom, ktorých výrobky nespĺňajú tieto podmienky, ktoré sú pre všetky podniky rovnaké. Napadnuté nariadenie sa uplatňuje na všetkých – súčasných aj budúcich – výrobcov fety, ktorí sú oprávnení používať toto označenie, ako aj na všetkých tých, ktorým je zakázané používať tento názov po uplynutí prechodného obdobia. Netýka sa len výrobcov z členských štátov, ale má právne účinky aj voči neurčitému počtu výrobcov z tretích krajín, ktorí by syr feta chceli do Spoločenstva dovážať v súčasnosti alebo v budúcnosti (uznesenie Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2004, Alpenhain‑Camembert-Werk a i./Komisia, T‑370/02, Zb. s. II‑2097, bod 54).
52. Napadnuté nariadenie predstavuje teda opatrenie so všeobecnou platnosťou v zmysle článku 249 druhého odseku ES. Je použiteľné na objektívne určené situácie a má právne účinky voči abstraktne opísaným skupinám osôb (pozri v tomto zmysle uznesenia Súdu prvého stupňa z 15. septembra 1998, Molkerei Großbraunshain a Bene Nahrungsmittel/Komisia, T‑109/97, Zb. s. II‑3533; z 26. marca 1999, Biscuiterie-confiserie LOR a Confiserie du Tech/Komisia, T‑114/96, Zb. s. II‑913, body 27 až 29; z 9. novembra 1999, CSR Pampryl/Komisia, T‑114/99, Zb. s. II‑3331, body 42 a 43, a Alpenhain‑Camembert-Werk a i./Komisia, už citované v bode 51 vyššie, bod 55). Táto všeobecná platnosť navyše vyplýva aj z daného predmetu dotknutej právnej úpravy, ktorým je ochrana platne zaregistrovaných zemepisných označení a označení pôvodu poskytovaná erga omnes
a v rámci celého Európskeho spoločenstva.
53. Nie je však vylúčené, že ustanovenie, ktoré má vzhľadom na svoju právnu povahu a svoju oblasť pôsobnosti normatívny charakter, sa môže osobne týkať fyzickej alebo právnickej osoby.
54. Z tohto pohľadu treba pripomenúť, že profesijné združenie založené na ochranu a na zastupovanie záujmov jeho členov je aktívne legitimované podať žalobu o neplatnosť v troch prípadoch, a to po prvé, ak mu ustanovenie právneho predpisu výslovne priznáva viaceré oprávnenia procesnej povahy, po druhé, ak združenie reprezentuje záujmy podnikov, ktoré majú aktívnu legitimáciu, a po tretie, ak je samotné združenie individualizované z dôvodu zásahu do jeho vlastných záujmov ako združenia, najmä preto, že jeho postavenie vyjednávača bolo ovplyvnené napadnutým aktom, ktorého zrušenie sa žiada (pozri uznesenie Súdu prvého stupňa z 8. septembra 2005, ASAJA/Rada, T‑295/04 až T‑297/04, Zb. s. II‑3151, bod 50).
55. V tomto prípade žalobkyňa netvrdí, že je aktívne legitimovaná z dôvodu zásahu do svojich vlastných záujmov, ale tvrdí len, že žaloba je prípustná z dôvodu prvých dvoch prípadov.
56. Čo sa týka prvého prípadu, a to existencie ustanovenia právneho predpisu výslovne priznávajúceho profesijným združeniam viaceré oprávnenia procesnej povahy, žalobkyňa uvádza, že má procesné právo priznané právnou úpravou Spoločenstva, najmä článkom 7 základného nariadenia. Ďalej sa domnieva, že keby Komisia použila obvyklý postup registrácie označenia „feta“, mala by právo vzniesť námietku.
57. Takáto argumentácia nemôže byť úspešná. Je nutné konštatovať, že základné nariadenie nepriznáva žiadne oprávnenia procesnej povahy v prospech profesijných združení, akým je žalobkyňa.
58. Navyše je potrebné pripomenúť, že Súd prvého stupňa už viackrát rozhodol, že základné nariadenie nezavádza žiadne osobitné procesné garancie v prospech jednotlivcov na úrovni Spoločenstva (uznesenia Molkerei Großbraunshain a Bene Nahrungsmittel/Komisia, už citované v bode 52 vyššie, bod 67, a Alpenhain‑Camembert-Werk a i./Komisia, už citované v bode 51 vyššie, bod 67).
59. Súdny dvor potvrdil túto judikatúru vo svojom uznesení z 26. októbra 2000, Molkerei Großbraunshain a Bene Nahrungsmittel/Komisia (C‑447/98 P, Zb. s. I‑9097, body 71 až 73, pozri tiež v tomto zmysle uznesenie z 30. januára 2002, La Conqueste/Komisia, C‑151/01 P, Zb. s. 1179, body 43 a 44).
60. Preto tvrdenie opierajúce sa o existenciu procesného práva či už združenia samého, alebo jeho členov neumožňuje žalobcov individualizovať.
61. Čo sa týka druhého predpokladu, podľa ktorého združenie môže podať žalobu o neplatnosť, jednak treba overiť, či žalobkyňa v súlade so stanovami v rámci tejto žaloby zastupuje záujmy svojich členov, a jednak, či by títo členovia boli aktívne legitimovaní.
62. Z tohto pohľadu treba uviesť, že v súlade s článkom 1 stanov žalobkyne členovia Confédération générale des producteurs de lait de brebis et des industriels de roquefort (Všeobecná konfederácia výrobcov mliečnych produktov z ovčieho mlieka a výrobcov roquefortu) sú jednak Fédération régionale des syndicats des éleveurs de brebis (Regionálna federácia odborových zväzov chovateľov oviec) a jednak Fédération des syndicats des industriels de roquefort (Federácia odborových zväzov výrobcov roquefortu). Prvý člen je zložený zo združenia komunálnych a medzikomunálnych odborových zväzov chovateľov oviec a druhý združuje Syndicat aveyronnais des fabricants de fromage de roquefort (Odborový zväz výrobcov syra roquefort) a Chambre syndicale des industriels de roquefort (Odborová komora výrobcov roquefortu).
63. V dôsledku toho sú členmi žalobkyne federácie odborových zväzov a nie výrobcovia syra. Keďže žalobkyňou uvedené argumenty, ktoré majú za cieľ preukázať, že členovia, ktorých zastupuje, sú aktívne legitimovaní, sa vzťahujú nielen na jej členov, ktorými sú federácie odborových zväzov, ale tiež aj na jednotlivých výrobcov syra, ktorí sú členmi uvedených federácií, prípustnosť žaloby bude teda preskúmaná pre oba predpoklady.
64. Čo sa týka federácií odborových zväzov, treba konštatovať, že žalobkyňa neuviedla žiadnu skutočnosť, ktorá by preukazovala, že sú aktívne legitimované na účely tejto žaloby.
65. Okrem toho tieto federácie iba chránia všeobecné záujmy svojich členov pôsobiacich v oblasti syrov, respektíve výrobcov ovčieho mlieka v rámci Fédération régionale des syndicats des éleveurs de brebis (Regionálnej federácie odborových zväzov chovateľov oviec) a spracovateľov v rámci Fédération des syndicats des industriels de roquefort (Federácie odborových zväzov výrobcov roquefortu). Vlastné záujmy týchto dvoch federácií nie sú spochybnené napadnutým nariadením, ktoré sa ich netýka z dôvodu určitých vlastností, ktoré sú pre ne osobitné, alebo skutkovej okolnosti, ktorá ich odlišuje od iných subjektov.
66. Federácie odborových zväzov, členovia žalobkyne, nie sú teda osobne dotknutí napadnutým nariadením, ktoré je použiteľné na objektívne určené situácie a má právne účinky voči abstraktne opísaným skupinám osôb.
67. V dôsledku toho nie je ani jedna z členských federácií žalobkyne aktívne legitimovaná.
68. Čo sa týka jednotlivých výrobcov syra, ktorí sú členmi federácií, ktoré sú členkami žalobkyne, treba najskôr preskúmať, či ich žalobkyňa platne zastupuje na účely tejto žaloby.
69. Z tohto pohľadu je potrebné uviesť, že žalobkyňa sa vo svojich písomných vyjadreniach viackrát odvoláva na zastupovanie spoločných záujmov svojich členov odlišných od individuálnych záujmov niektorých svojich členov. Žalobkyňa vo svojej žalobe uvádza iba to, že jej úlohou je organizovať zber a kontrolovať kvalitu ovčieho mlieka, regulovať trh s mliekom, robiť spoločnú reklamnú činnosť a zabezpečovať vyrovnanosť systému ceny mlieka medzi jednotlivými užívateľmi. Rovnako vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti zdôrazňuje, že „nechráni... záujmy iba určitých spoločností, alebo iba určitých chovateľov“. Ďalej tvrdí, že jej činnosť „sa zameriava najmä na zabezpečenie odbytu chovateľom ovčieho mlieka a výrobcom v oblasti Roquefort“.
70. Predmet činnosti žalobkyne definovaný v článku 4 jej stanov uvádza všeobecné ciele smerujúce k výskumu a ochrane spoločných hospodárskych záujmov chovateľov oviec a výrobcov roquefortu.
71. Z tohto vyplýva, že jednak sa nezdá, že by žalobkyňa mala za hlavný cieľ chrániť v konaniach záujmy určitých výrobcov syra feta, a jednak, že tak ako podľa stanov, tak aj podľa jej jednotlivých písomných vyjadrení nie je žalobkyňa oprávnená na ochranu osobitných záujmov určitých výrobcov syru feta, ktorí sú členmi federácie, ktorá je členkou žalobkyne, ale iba na ochranu všeobecných a spoločných záujmov v sektore trhu s ovčím mliekom v oblasti Roquefort a označenia „roquefort“.
72. Za týchto podmienok žalobkyňa nemôže byť na účely tejto žaloby považovaná za oprávnenú zástupkyňu záujmov určitých výrobcov syru feta.
73. Za predpokladu, že by žalobkyňa mohla oprávnene zastupovať v súlade so stanovami jednotlivých výrobcov syrov, treba overiť, či výrobcovia sú aktívne legitimovaní podať žalobu o neplatnosť napadnutého nariadenia, najmä či majú záujem na tomto konaní a či sú osobne dotknutí napadnutým nariadením.
74. Po prvé, čo sa týka tvrdení žalobkyne, že jedine francúzski výrobcovia v nej zoskupení sú jediní, kto v podstatnej miere vyrába syr feta z ovčieho mlieka, a že z tohto dôvodu títo výrobcovia teda vytvárajú uzavretý okruh a sú individualizovaní, treba poznamenať, že argumentácia žalobkyne nie je relevantná.
75. Podľa ustálenej judikatúry právny akt nestráca svoju všeobecnú platnosť, a teda ani svoj normatívny charakter tým, že je možné viac-menej presne určiť počet a identitu právnych subjektov, na ktoré sa v určitom čase vzťahuje, pokiaľ platí, že toto jeho uplatnenie sa zakladá na objektívnej právnej alebo skutkovej situácii, ktorá je vymedzená v právnom akte v súvislosti s jeho účelom (rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1968, Zuckerfabrik Watenstedt/Rada, 6/68, Zb. s. 595, 605 a 606, a uznesenie Súdu prvého stupňa z 29. júna 1995, Cantina cooperativa fra produttori vitivinicoli di Torre di Mosto a i./Komisia, T‑183/94, Zb. s. II‑1941, bod 48).
76. Tak je to aj v tejto veci, pretože napadnuté nariadenie sa týka bez rozdielu všetkých súčasných a budúcich výrobcov, ktorí chcú syr pod názvom „feta“ uvádzať na trh v rámci Spoločenstva. Výrobcovia syra z ovčieho mlieka alebo syra roquefort sú teda dotknutí rovnako ako všetky ostatné podniky, ktorých výrobky takisto nespĺňajú požiadavky napadnutého nariadenia.
77. Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenia žalobkyne, podľa ktorých niektorí z jej členov, výrobcovia syru feta, podali prihlášky a používajú ochranné známky obsahujúce pojem „feta“, a to ochranné známky „Salakis- Feta brebis“, „Valbreso feta“ a „Salakis, la Feta au bon lait de brebis“, ktorých použitie bude dotknuté napadnutým nariadením; treba konštatovať, že napadnuté nariadenie nezasahuje v zmysle judikatúry do osobitného práva (pozri uznesenie Súdu prvého stupňa z 30. januára 2001, La Conqueste/Komisia, T‑215/00, Zb. s. II‑181, bod 39 a tam citovanú judikatúru) nadobudnutého výrobcami syru feta, majiteľmi ochranných známok obsahujúcich pojem „feta“.
78. Majitelia ochranných známok nie sú z dôvodu prijatia napadnutého nariadenia pozbavení práva naďalej používať ich ochranné známky za predpokladu, že v súlade s článkom 14 ods. 2 základného nariadenia boli zapísané v dobrej viere pred dátumom podania žiadosti o registráciu označenia „feta“, napriek registrácii tohto označenia pôvodu. Iba za predpokladu, že ochranné známky obsahujú dôvody vyhlásenia za neplatné alebo existujú dôvody na jeho zrušenie uvedené v smernici Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92), môžu byť ich majitelia pozbavení práva ich používania.
79. Čo sa týka ochranných známok obsahujúcich pojem „feta“ zapísaných po dátume podania žiadosti o registráciu označenia „feta“, treba v prvom rade uviesť, že majitelia týchto známok sa nemôžu odvolávať na rozsudok Codorníu/Rada (už citovaný v bode 45 vyššie), pretože na rozdiel od skutkového stavu uvedeného v tomto rozsudku tieto ochranné známky neboli zapísané a používané počas dlhého obdobia pred prijatím nariadenia registrujúceho označenie „feta“.
80. Ďalej napadnuté nariadenie nezasahuje v zmysle judikatúry do osobitného práva výrobcov syra feta vyplývajúceho zo zapísania ochranných známok obsahujúcich pojem „feta“ spôsobilých ich odlíšiť od iných subjektov.
81. Po tretie, čo sa týka tvrdenia žalobkyne, podľa ktorého Komisia mala vziať do úvahy situáciu výrobcu, ktorý bol financovaný z prostriedkov Spoločenstva, stačí uviesť, že žalobkyňa neuviedla, na základe akých osobitných ustanovení mala Komisia vziať do úvahy situáciu určitého výrobcu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 11. februára 1999, Antillean Rice Mills a i./Komisia, C‑390/95 P, Zb. s. I‑769, bod 25). Aj keby to tak bolo, v žiadnom prípade nemôže vyplývať z jediného zistenia, že Komisia má povinnosť informovať sa o všetkých dôsledkoch, ktoré môže mať dotknutý akt na určité podniky, ktoré sú osobne dotknuté v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 10. apríla 2003, Komisia/Nederlandse Antillen, C‑142/00 P, Zb. s. I‑3483, bod 75).
82. Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že žalobkyňa jednak nemá jednoznačné procesné práva a jednak nezastupuje záujmy členov, ktorí by sami mali aktívnu legitimáciu na účely tejto žaloby, keďže z jej stanov nevyplýva, že má za hlavný cieľ chrániť v konaniach záujmy výrobcov fety, ale iba ochranu výhradne spoločných záujmov, a nie zastupovať iba jedného zo svojich členov ako majiteľa ochrannej známky, a tiež že títo výrobcovia nie sú v žiadnom prípade aktívne legitimovaný na konanie.
83. Túto žalobu teda treba zamietnuť ako neprípustnú.
84. Nie je preto potrebné rozhodovať o vstupe SEV‑GAP ako vedľajšieho účastníka do konania.
O trovách
85. Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je v súlade s návrhom Komisie opodstatnené rozhodnúť, že znáša svoje vlastné trovy konania, a zaviazať ju na náhradu trov konania, ktoré vznikli Komisii.
86. Podľa článku 87 ods. 4 prvého pododseku rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania, znášajú svoje vlastné trovy konania. V tejto veci je opodstatnené rozhodnúť, že Helénska republika a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania.
Výrok
Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
nariadil:
1. Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
2. Žalobkyňa znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.
3. Helénska republika, ako aj Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania.
V Luxemburgu 13. decembra 2005