62002CJ0280_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑280/02,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 30. júla 2002,
Komisia Európskych spoločenstiev,
v zastúpení: pôvodne M. Nolin, neskôr G. Valero Jordana a F. Simonetti, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalobkyňa,
proti
Francúzskej republike,
v zastúpení: G. de Bergues, D. Petrausch a E. Puisais, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalovanej,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken (spravodajkyňa) a N. Colneric,
generálny advokát: L. A. Geelhoed,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili účastníci konania,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 25. marca 2004,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Vo svojej žalobe Komisia Európskych spoločenstiev žiada, aby Súdny dvor určil, že Francúzska republika si tým, že:
– neidentifikovala v panve Seine – Normandie, Loire – Bretagne, Artois – Picardie a Rhône – Méditerranée – Corse určité oblasti ako oblasti citlivé z dôvodu eutrofizácie a
– nepodriadila komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií s populačným koeficientom (p. k.) väčším ako 10 000 v citlivých zónach alebo v zónach, ktoré mali byť vykázané ako citlivé náročnejšiemu čisteniu
– nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 5 ods. 1 a 2 a z prílohy II smernice Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd (Ú. v. ES L 135, s. 40)
Právny rámec
2. Podľa článku 1 sa smernica 91/271 týka zberu, čistenia a vypúšťania komunálnych odpadových vôd a čistenia a vypúšťania odpadovej vody z určitých priemyselných odvetví a jej cieľom je chrániť životné prostredie pred nepriaznivými vplyvmi vyššie uvedeného vypúšťania odpadovej vody.
3. Článok 2 smernice 91/271 upravuje:
„Na účely tejto smernice:
1) ‚komunálne odpadové vody‘ sú odpadové vody z domácností alebo zmes odpadových vôd z domácností s priemyselnou odpadovou vodou a/alebo splaškovou dažďovou vodou;
2) ‚odpadová voda z domácností‘ je odpadová voda z oblastí obydlí a služieb, ktorá pochádza predovšetkým z ľudského metabolizmu a činností v domácnostiach;
3) ‚priemyselná odpadová voda‘ je každá odpadová voda pochádzajúca z výrobných činností obchodu a priemyslu, iného charakteru, ako je odpadová voda z domácností a splašková dažďová voda;
4) ‚aglomerácia‘ je oblasť, v ktorej sa osídlenie alebo hospodárska činnosť natoľko koncentrujú, že je opodstatnené odvádzať z nich komunálne odpadové vody do čističky komunálnych odpadových vôd alebo na miesto ich konečného vypúšťania;
5) ‚zberný systém‘ je systém kanálov, ktoré zbierajú a odvádzajú komunálnu odpadovú vodu;
6) ‚1 p. k. (populačný koeficient)‘ je množstvo organického biologicky odbúrateľného znečistenia vyjadrené hodnotou ukazovateľa na biochemickú spotrebu kyslíka za prvých päť dní (BOD5) ekvivalentnou 60 g za deň;
…
8) ‚sekundárne čistenie‘ je čistenie komunálnych odpadových vôd zahŕňajúce vo všeobecnosti biologické čistenie a sekundárne usadzovanie alebo iný proces, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v tabuľke 1 prílohy 1;
…
11) ‚eutrofizácia‘ je obohacovanie vody živinami, najmä zlúčeninami dusíka a fosforu, ktoré spôsobuje zvýšený rast rias a vyšších rastlinných foriem, čím môže dôjsť k nežiaducemu zhoršovaniu biologickej rovnováhy a kvality tejto vody;
…“
4. Podľa článku 3 ods. 1 druhého pododseku smernice 91/271 „pre vypúšťanie komunálnych odpadových vôd do zberných vôd, ktoré sa považujú za ‚citlivé oblasti‘, ako sú definované podľa článku 5, členské štáty zabezpečia, že zberné systémy sa zabezpečia pre aglomerácie s viac ako 10 000 p. k. najneskôr do 31. decembra 1998.“
5. Podľa článku 4 ods. 1 smernice 91/271 „členské štáty zabezpečia, že komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejdú pred vypustením sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením…“.
6. Článok 5 ods. 1, 2, 3 a 5 smernice 91/271 upravujú:
„1. Na účely odseku 2 členské štáty identifikujú do 31. decembra 1993 citlivé oblasti podľa kritérií stanovených v prílohe II.
2. Členské štáty zabezpečia, že komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejdú pred vypustením v citlivých oblastiach náročnejším čistením ako tým, ktoré je uvedené v článku 4, najneskôr do 31. decembra 1998 pre všetky vypúšťania z aglomerácií s viac ako 10 000 p. k.
3. Vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd uvedené v odseku 2 musí spĺňať príslušné požiadavky v prílohe I B. …
…
5. Vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd, ktoré sú umiestnené v príslušných oblastiach povodia citlivých oblastí a ktoré prispievajú k znečisteniu týchto oblastí, podlieha odsekom 2, 3 a 4.
...“
7. Príloha II smernice 91/271 uvádza pod názvom „Kritériá identifikácie citlivých a menej citlivých oblastí“ vo svojej časti A nazvanej „Citlivé oblasti“:
„Vodná oblasť musí byť identifikovaná ako citlivá oblasť, ak patrí do jednej z nasledujúcich skupín:
a) prírodné sladkovodné jazerá, iné sladkovodné oblasti, estuárie a pobrežné vody, ktoré sa pokladajú za eutrofické alebo ktoré sa v blízkej budúcnosti môžu stať eutrofickými, ak sa nepodnikne akcia na ich ochranu.
Pri posudzovaní toho, ktoré živiny by sa mali znížiť pri ďalšom čistení, sa môžu zohľadniť nasledujúce prvky:
i) jazerá a potoky siahajúce do jazier/rezervoárov/uzavretých zálivov, pri ktorých sa zistila slabá výmena vody a kde môže nastať zhromažďovanie. V týchto oblastiach sa musí zahrnúť odstraňovanie fosforu, pokiaľ sa nedá preukázať, že odstraňovanie nemá účinok na úroveň eutrofizácie. Tam, kde sa robí vypúšťanie z veľkých aglomerácií, sa môže posúdiť tiež odstraňovanie dusíka;
ii) estuáriá, zálivy a iné pobrežné vody, pri ktorých sa zistila slabá výmena vody alebo ktoré prijímajú veľké množstvá živín. Výtoky z malých aglomerácií majú obvykle menší význam v takýchto oblastiach, ale pre veľké aglomerácie je potrebné začleniť odstraňovanie fosforu a/alebo dusíka, pokiaľ sa nedá preukázať, že odstraňovanie nemá účinok na úroveň eutrofizácie;
…“
8. Príloha I časť B bod 3 smernice 91/271 uvádza, že musí „vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd do tých citlivých oblastí, ktoré podliehajú eutrofizácii, ako je stanovené v prílohe II A a), navyše spĺňať požiadavky uvedené v tabuľke 2 tejto prílohy.“ Uvedená tabuľka stanovuje okrem iného maximálne hodnoty koncentrácie a/alebo minimálne percentá úbytku celkového obsahu fosforu a celkového obsahu dusíka v uvedenom vypúšťaní.
Konanie pred podaním žaloby
9. Komisia po dlhšie trvajúcej výmene korešpondencie s francúzskymi úradmi týkajúcej sa prebratia smernice 91/271 do francúzskeho právneho poriadku poslala 22. októbra 1999, keďže považovala prebratie smernice za neúplné, francúzskej vláde písomnú výzvu, v ktorej jej okrem iného vytkla, že neúplne identifikovala citlivé zóny, lebo neidentifikovala všetky eutrofizované vody v panve Seine – Normandie, Artois – Picardie, Loire – Bretagne a Rhône – Méditerranée – Corse, ako aj že nepodriadila komunálne odpadové vody vypúšťané do citlivých zón alebo zón, ktoré mali byť identifikované ako citlivé náročnejšiemu čisteniu.
10. Keďže Komisia považovala vysvetlenia francúzskych úradov za neuspokojivé, zaslala 10. apríla 2001 Francúzskej republike odôvodnené stanovisko.
11. Keďže Komisia považovala odpoveď francúzskych úradov na toto stanovisko za neuspokojivé, podala túto žalobu.
O žalobe
O prvom žalobnom dôvode založenom na neúplnej identifikácii citlivých zón
O pojme eutrofizácia
12. Keďže sa Komisia a francúzska vláda nezhodli na dosahu definície uvedenej v článku 2 bode 11 smernice 91/271, je potrebné najprv upresniť pojem eutrofizácie v zmysle tejto smernice.
13. Cieľom smernice 91/271 je podľa jej článku 1 druhého odseku chrániť životné prostredie pred nepriaznivými vplyvmi komunálnych odpadových vôd.
14. Uvedená smernica bola prijatá na základe článku 130s Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 175 ES), ktorým majú byť dosiahnuté ciele článku 130r Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 174 ES). Podľa uvedeného článku politika Spoločenstva v oblasti životného prostredia prispieva najmä k udržiavaniu, ochrane a zlepšovaniu kvality životného prostredia a k ochrane ľudského zdravia.
15. Táto politika má teda predchádzať, zmierňovať alebo odstraňovať negatívne dôsledky ľudskej činnosti na faunu a flóru, pôdu, vodu, vzduch a podnebie, okolie a vzhľad krajiny, ako aj na zdravie a kvalitu života ľudí. Bola uskutočnená v jednotlivých oblastiach okrem iného smernicou Rady 75/442/EHS z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, s. 39), v znení smernice Rady 91/156/EHS z 18. marca 1991 (Ú. v. ES L 78, s. 32), smernicou Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40), v znení smernice Rady 97/11/ES z 3. marca 1997 (Ú. v. ES L 73, s. 5) a smernicou Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov (Ú. v. ES L 375, s. 1).
16. Smernicou 91/271 teda majú byť okrem cieľa samotnej ochrany vodných ekologických systémov chránení aj ľudia, fauna, flóra, pôda, vody, vzduch, podnebie a krajina pred podstatnými negatívnymi vplyvmi zvýšeného rastu rias a vyšších rastlinných foriem v dôsledku vypúšťania komunálnych odpadových vôd.
17. Pojem eutrofizácie uvedený v článku 2 bode 11 smernice 91/271 treba vykladať vo svetle tohto cieľa.
18. Podľa tohto predpisu je eutrofizácia charakterizovaná štyrmi kritériami:
– obohacovanie vody živinami, najmä zlúčeninami dusíka a/alebo fosforu,
– ktoré spôsobuje zvýšený rast rias a vyšších rastlinných foriem,
– čím môže dôjsť k nežiaducemu zhoršovaniu biologickej rovnováhy
– a k zhoršeniu kvality tejto vody.
19. Pre eutrofizáciu v zmysle smernice 91/271 musí existovať príčinná súvislosť jednak medzi obohacovaním živinami a zvýšeným rastom rias a vyšších rastlinných foriem a jednak medzi týmto urýchleným rastom a nežiaducim zhoršením biologickej rovnováhy a kvality postihnutých vôd.
20. K tretiemu kritériu francúzska vláda uvádza, že samotné rozšírenie jedného rastlinného druhu nestačí, aby bolo dokázané nežiaduce zhoršenie biologickej rovnováhy, pokiaľ nie je porušená rovnováha medzi ostatnými organizmami prítomnými vo vode.
21. Zo správy Institut français de recherche pour l’exploitation de la mer (Francúzskeho výskumného inštitútu pre využívanie mora, ďalej len „IFREMER“) z januára 2001 nazvanej „L’eutrophisation des eaux marines et saumâtre en Europe, en particulier en France“ (Eutrofizácia morských a brakických vôd v Európe, najmä vo Francúzsku), (ďalej len „správa IFREMER-u z roku 2001“) a zo správy Environmental Resources Management (Riadenie zdrojov životného prostredia, ďalej len „ERM“) z apríla 2000 nazvanej „Criteria used for the definition of eutrophication in fresh and marine/coastal waters“ (Kritériá používané pre definíciu eutrofizácie v riečnych a morských/pobrežných vodách) predložených Komisiou navyše vyplýva, že rovnováha vodného ekologického systému je výsledkom zložitého vzájomného pôsobenia medzi rôznymi vyskytujúcimi sa druhmi a prostredím. Preto každé rozšírenie jedného druhu rias alebo jedného rastlinného druhu je samo osebe porušením rovnováhy vodného ekologického systému, a tým aj porušením biologickej rovnováhy, aj keby ostatné druhy zostali stabilné. Vzhľadom na súťaženie medzi rastlinnými druhmi o živné soli a svetelnú energiu, rozšírenie jedného alebo viacerých druhov, ktoré si privlastňujú zdroje potrebné pre rast ostatných rias a vodných rastlín, okrem toho väčšinou, ak nie vždy, znamená úbytok ostatných druhov.
22. Tretie kritérium však vyžaduje, aby zhoršenie biologickej rovnováhy bolo „nežiaduce“. Keďže, ako to vyplýva z bodu 16 tohto rozsudku, cieľ sledovaný smernicou 91/271 je širší než samotná ochrana vodných ekologických systémov, toto zhoršenie treba považovať za nežiaduce nielen v prípade podstatných negatívnych vplyvov na faunu a flóru, ale aj na ľudí, pôdu, vody, vzduch, a krajinu.
23. Nežiaduce zhoršenie biologickej rovnováhy je teda dané okrem iného pri zmenách dr uhov so znížením biologickej rôznorodosti ekologického systému, pri záťaži masovým rozšírením prispôsobivých makrorias a pri hromadnom rozvoji toxického alebo škodlivého fytoplanktónu.
24. Štvrté kritérium sa týka, v rozpore s názorom francúzskej vlády, nielen zhoršenia kvality vody, ktoré má škodlivé účinky na ekologické systémy, ale aj na zhoršenie farby, vzhľadu a pachu vody a všetky ostatné zmeny, ktoré znemožňujú alebo obmedzujú využívanie vôd pre aktivity ako turistika, rybolov alebo chov rýb, zber a chov mušieľ, získavanie pitnej vody alebo chladenie priemyselných zariadení.
25. Vzhľadom na cieľ, ktorý sleduje zákonodarca Spoločenstva, ktorým je ochrana životného prostredia proti škodlivým vplyvom vypúšťania komunálnych odpadových vôd, sú členské štáty podľa článku 5 ods. 1 smernice 91/271 povinné len identifikovať citlivé oblasti, v ktorých takéto vypúšťanie významne prispieva k eutrofizácii alebo k riziku eutrofizácie (pozri analogicky, pokiaľ ide o smernicu 91/676, rozsudok z 29. apríla 1999, Standley a i., C‑293/97, Zb. s. I‑2603, bod 35).
O dosahu prvého žalobného dôvodu
26. V prípade každej oblasti, ktorú uviedla Komisia vo svojej žalobe, treba preskúmať, či mala byť identifikovaná ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie.
27. Podľa prílohy II časti A písm. a) smernice 91/271 musia byť ako citlivé oblasti z hľadiska eutrofizácie identifikované prírodné sladkovodné jazerá, iné sladkovodné oblasti, estuárie a pobrežné vody, ktoré sa pokladajú za eutrofické alebo ktoré sa v blízkej budúcnosti môžu stať eutrofickými, ak sa nepodnikne akcia na ich ochranu.
28. Francúzska vláda tvrdí, že písomná výzva sa týkala len prípadov preukázanej eutrofizácie a že aj keď Komisia v odôvodnenom stanovisku a v žalobe spomenula riziko eutrofizácie, nevyvodila z toho žiadne dôsledky pre jednotlivé oblasti. Keď Komisia vo svojej replike prichádza k názoru, že eutrofizácia uvedených oblastí síce nie je preukázaná, tieto oblasti sú však prinajmenšom ohrozené rizikom eutrofizácie, prekročila tým žalobné dôvody uvádzané pred začatím konania i vo svojej žalobe.
29. Podľa ustálenej judikatúry vymedzuje písomná výzva, ktorú zaslala Komisia členskému štátu a odôvodnené stanovisko vydané Komisiou, predmet sporu, ktorý už neskôr nemôže byť rozšírený. V dôsledku toho musí spočívať odôvodnené stanovisko a žaloba Komisie na rovnakých dôvodoch žaloby ako písomná výzva, ktorou bol zahájený postup pred začatím súdneho konania (rozsudky z 9. novembra 1999, Komisia/Taliansko, C‑365/97, Zb. s. I‑7773, bod 23, a z 12. júna 2003, Komisia/Fínsko, C‑229/00, Zb. s. I‑5727, bod 44).
30. Táto požiadavka však nemôže ísť tak ďaleko, aby tu musela byť dokonalá zhoda medzi výčitkami v písomnej výzve, výrokom odôvodneného stanoviska a návrhmi v žalobe, pokiaľ nebol rozšírený alebo zmenený predmet konania (pozri už citované rozsudky Komisia/Taliansko, bod 25, a Komisia/Fínsko, bod 46).
31. Keď Komisia prvýkrát uviedla až vo svojej replike, že aj keď oblasti uvedené v jej žalobe nie sú eutrofizované, ako tvrdila, musia byť napriek tomu zaradené medzi oblasti citlivé z dôvodu eutrofizácie, pretože sa v blízkej budúcnosti môžu eutrofizovať, nerozšírila tým ani nezmenila v priebehu konania predmet sporu, totiž chýbajúcu identifikáciu určitých vôd ako citlivé oblasti so zreteľom na eutrofizáciu, keďže eutrofizované oblasti, ako aj oblasti, ktoré sa v blízkej budúcnosti môžu eutrofizovať, musia byť podľa prílohy II časti A písm. a) smernice 91/271 rovnako identifikované ako citlivé oblasti.
O povodí Seine – Normandie
– Záliv Seiny
32. Vo vodách v zálive Seiny dochádza k obohateniu živinami, najmä zlúčeninami dusíka, ktorých hodnoty naďalej stúpajú; dochádza k zvýšenému rastu rias a vyšších rastlinných foriem (rozsudok z 27. júna 2002, Komisia/Francúzsko, C‑258/00, Zb. s. I‑5959, bod 64).
33. Všetky správy a štúdie predložené Komisiou, hlavne ekologické modely vyvinuté v doktorandskej práci, ktorú predložil roku 1999 Philippe Cugier na Univerzite Caen pod názvom „Modélisation du devenir à moyen terme dans l’eau et le sédiment des éléments majeurs (N, P, Si) rejetés par la Seine en baie de Seine“ („Model strednodobej budúcnosti hlavných zložiek (N, P, Si) priplavovaných Seinou do zálivu Seiny vo vode a v sedimentoch“), konštatovali príčinnú súvislosť medzi množstvom a podielom živín privádzaných do zálivu Seiny a kvitnutím fytoplanktónu, ktoré sa v tejto oblasti vyskytuje každý rok.
34. Pokiaľ ide o tvrdenie francúzskej vlády, že Cugierova práca je založená na nedokonalom trojrozmernom (3D) ekologickom modeli, treba pripomenúť, že podľa článku 174 ES je politika Spoločenstva v oblasti životného prostredia založená na zásade prevencie. V prejednávanom prípade je existencia príčinnej súvislosti medzi prívodom živín do zálivu Seiny a urýchleným rastom fytoplanktónu v tejto oblasti vzhľadom na dostupné vedecké a technické údaje dostatočne pravdepodobná, aby bolo možné vyžadovať prijatie opatrení na ochranu životného prostredia stanovených v smernici 91/271, pokiaľ sú dané ostatné kritériá eutrofizácie.
35. Francúzska vláda popiera, že tvorba fytoplanktónu v zálive Seiny vedie k nežiaducemu vplyvu na biologickú rovnováhu.
36. Zo štúdií predložených Komisiou vyplýva, že v tejto oblasti dochádza k masovému rozvoju druhov fytoplanktónu ako je Dinophysis, ktoré produkujú toxíny DSP (Diarrheic Shellfish Poisoning – diarrheická otrava mušieľ), ktoré sa môžu hromadiť v mušliach a v prípade ich konzumácie sú nebezpečné pre človeka. V rokoch 1990 až 1999 boli v celom zálive, predovšetkým v jeho strednej časti zistené významné koncentrácie Dinophysis, dostatočné pre ukladanie toxínov v mušliach; v tomto období bol v západnej časti zálivu zistený výskyt Dinophysis vo dvoch až šiestich prípadoch a v strednej a východnej časti v siedmich až desiatich prípadoch (správa IFREMER-u z roku 2001). Toto masové rozmnoženie, „zjavne už niekoľko rokov pribúda medzi Courseulles (Calvados) a Dieppe (Seine – Maritime) a vedie k pravidelným zákazom zberu mušieľ“ (Schéma directeur d´amenagement et de gestion des eaux du bassin Seine-Normandie, Riadiaca schéma využitia a správy vôd v povodí Seine-Normandie, ďalej len „SDAGE Seine-Normandie“).
37. Okrem toho sa rozširuje iný druh fytoplanktónu, Phaeocystis, „už niekoľko rokov v určitých častiach Seine – Maritime a Calvados“ a, hoci nie je toxický, „[spôsobuje] naplaveniny a [znižuje] turistickú príťažlivosť pobrežia“ (SDAGE Seine-Normandie). Fytoplanktón Phaeocystis je totiž známy tým, že má vo veľkých koncentráciách vzhľad slizkej penovej hmoty, ktorá pláva na povrchu vody, usadzuje sa na pobreží alebo zanáša rybárske siete.
38. Ako bolo uvedené v bode 23 tohto rozsudku, predstavuje takýto vývoj štruktúry spoločenstva fytoplanktónu v zmysle zvýšeného výskytu toxických alebo škodlivých druhov nežiaduce zhoršenie biologickej rovnováhy. V rozpore s tvrdením francúzskej vlády sa tento vývoj týka celého zálivu Seiny, aj keď je najviac postihnutá jeho stredná a východná časť.
39. Na obmedzeniach a ťažkostiach spôsobených fytoplanktónom Dinophisis pri zbere mušieľ a fytoplanktónom Phaeocystis pre turistický ruch na pobreží zálivu Seiny možno pozorovať zhoršenie kvality vody v tomto zálive.
40. Seinou, ktorá je hlavným prítokom zálivu Seiny, do mora prichádzajúci dusík pochádza zo 40 % z komunálnych odpadových vôd [správa ERM-u z februára 1999 nazvaná „Verification of vulnerable zones identified under the nitrate directive and sensitive areas identified under the urban waste water treatment directive“ (Overenie ohrozených oblastí vymedzených podľa smernice o nitrátoch a citlivých oblastí podľa smernice o čistení komunálnych odpadových vôd), ďalej len „správa ERM-u z roku 1999“]. Francúzska vláda tvrdí, že podiel nánosov dusíka komunálneho pôvodu tvoril roku 2000 len 28 %, nijako však nepodložila toto tvrdenie. Aj keď by sa vychádzalo z podielu 28 % namiesto 40 %, zostáva odôvodnený záver Komisie, že vypúšťanie komunálnych odpadových vôd významne prispieva k eutrofizácii vôd zálivu Seiny.
41. Francúzska vláda ďalej tvrdí, že Cugierova práca relativizuje možnosť podniknúť technické kroky na zníženie nánosov dusíka a fosforu. Vo výňatkoch z tejto práce predložených Súdnemu dvoru však nemožno nájsť nič na podporu takéhoto tvrdenia. Každopádne, ako Komisia správne uvádza, netreba ešte v štádiu identifikovania oblastí citlivých z dôvodu eutrofizácie zodpovedať otázku, ako možno dosiahnuť zníženie prívod živín z komunálnych odpadových vôd.
42. Komisia teda oprávnene konštatovala, že záliv Seiny je eutrofizovaný v zmysle smernice 91/271 a mal byť identifikovaný ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie.
– Seina a jej prítoky pod jej sútokom s Andelle
43. Zo všetkých správ a štúdií predložených Komisiou vyplýva, že v Seine pod jej sútokom s Andelle dochádza k významnému rozširovaniu fytoplanktónu.
44. Pritom „sa môže stať, že biomasa fytoplanktónu spotrebuje viac kyslíka, než sama produkuje“ a že „úbytok fytoplanktónu vedie k nedostatku kyslíka“ (dokument „Seine-Aval 2: L’analyse et la gestion environnementales“, Dolný tok Seiny 2: Rozbor a správa životného prostredia). Odkysličenie ústia Seiny sa prejavuje „oblasťou takmer úplnej anoxie, ktorá dosahuje viac než 50 km“ a ktorá vedie „k tomu, že voda nie je vhodná pre mnohé použitia a pre život vyšších organizmov“ a je „počas šiestich mesiacov v roku neprekonateľnou bariérou pre amfihalinické druhy rýb ako napríklad lososa alebo úhora“ [štúdia „Programme scientifique Seine-Aval: L’oxygène“ (Vedecký program dolného toku Seiny: Kyslík)].
45. Tieto javy jasne predstavujú nežiaduce zhoršenie biologickej rovnováhy a kvality vôd.
46. Okolnosť uvedená francúzskou vládou, že veľmi významné zníženie prívodu fosforu v oblasti Poses – Honfleur spôsobilo len veľmi malý nárast obsahu kyslíka v ročnom priemere, nie je rozhodujúca. V rovnakom období totiž ďalej stúpal prívod dusíka.
47. Za týchto okolností Komisia oprávnene tvrdila, že Seina je pod sútokom s Andelle eutrofizovaná v zmysle smernice 91/271 a že mala byť identifikovaná ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie.
48. Naopak, pokiaľ ide o prítoky ktoré sa vlievajú do Seiny pod jej sútokom s Andelle, Komisia len predložila SDAGE Seine-Normandie, podľa ktorej „sú veľké rieky [zálivu Seine – Normandie] postihnuté na jar a v lete kvitnutím rias“ a „mnohé malé vodné toky sú v určitých obdobiach zarastené rastlinnými formami, vláknitými riasami alebo rozsievkami“, ale neuvádza žiadne konkrétne skutočnosti, ktoré by preukázali, že je naplnené tretie a štvrté kritérium definície eutrofizácie.
49. Vzhľadom na uvedené Komisia nepreukázala, že prítoky Seiny pod jej sútokom s Andelle sú alebo sa v blízkej budúcnosti môžu stáť eutrofizovanými v zmysle smernice 91/271.
O povodí Artois – Picardie
– Pobrežné vody panvy Artois – Picardie
50. Zo správ predložených Komisiou vyplýva, že pobrežné vody panvy Artois – Picardie trpia obohatením živinami a skoro každoročne tu dochádza k značnému rastu fytoplanktónu (správy IFREMER-u z decembra 1997 a l’Agence de l’Eau Artois-Picardie – Vodnej agentúry Artois – Picardie, z októbra 1999 o regionálnom rozdelení živín pri pobreží Nord-Pas-de-Calais/Picardie a správa IFREMER-u z roku 2001).
51. V pobrežných vodách Artois – Picardie dochádza k „sezónnemu cyklu živín (hlavne dusíkatých, fosfátových a silikátových) v úzkej súvislosti s cyklom vývoja hlavných druhov fytoplanktónu“ (správa IFREMER-u z roku 2001). Pri zohľadnení dostupných vedeckých a technických údajov možno teda vychádzať z toho, že medzi obohatením živinami pobrežných vôd a tamojšou produkciou fytoplanktónu jestvuje príčinná súvislosť.
52. V povodí Artois – Picardie „je záťaž priemyslom a domácnosťami značná (hustota obyvateľstva je trikrát vyššia, ako je celoštátny priemer)“ (dokument Vodnej agentúry Artois – Picardie). Je preto potrebné konštatovať, že vypúšťanie komunálnych odpadových vôd prispieva významným spôsobom k eutrofizácii vôd v tomto povodí, najmä pobrežných vôd, čo francúzska vláda nepopiera.
53. Celé pobrežie Artois – Picardie, vrátane Dunkerque, Boulogne-sur-Mer a Calais, je skoro každoročne v apríli/máji postihnuté kvitnutím fytoplanktónu Phaeocystis, čo „predstavuje... pozoruhodnú ekologickou udalosť“ prejavuje sa „zmeneným zafarbením vody, občasným odporným zápachom na pobreží“ a „voda sa stáva lepkavou a môže nastať pozoruhodné penenie (foaming) na pobreží“ (správa IFREMER-u z roku 2001).
54. Okrem toho je záliv Somme postihnutý odkysličením súvisiacim s eutrofizáciou (správa IFREMER-u z roku 2001). IFREMER-om citovaná štúdia z roku 1990 považuje za veľmi pravdepodobné, že zistená úmrtnosť vyplýva z preťaženia vody organickým nákladom, ktoré spôsobuje občas nedostatok kyslíka. Podľa IFREMER-u sa už v iných oblastiach Severného mora zistilo, že podobné kvitnutie Phaeocystis ako v pobrežných vodách Artois – Picardie, môže mať dramatické následky pre stavbu a fungovanie benetických a pelagických ekologických systémov. Francúzska vláda síce tvrdí, že správa IFREMERu- pre Vodnú agentúru Artois – Picardie upresňuje, že úmrtnosť mušieľ alebo rýb s kvitnutím Phaeocystis v zálive Somme nesúvisí, ale tento dokument nepredložila.
55. Zmena skladby spoločenstva fytoplanktónu v zmysle rozšírenia druhu, ako je Phaeocystis, ktorý, hoci nie je toxický, je napriek tomu škodlivý, predstavuje nežiaduce porušenie biologickej rovnováhy nielen v zálive Somme, ale na celom pobreží Artois-Picardie.
56. Zmeny zafarbenia, zápach a konzistencia vody, ktorých negatívne následky na turistický ruch sú zjavné a ktoré majú okrem toho pravdepodobne škodlivé vplyvy na lov rýb, predstavujú zhoršenie kvality vôd.
57. Z týchto dôvodov Komisia oprávnene skonštatovala, že všetky pobrežné vody Artois-Picardie sú eutrofizované v zmysle smernice 91/271 a že mali byť identifikované ako oblasti citlivé z dôvodu eutrofizácie.
– Vnútrozemské vody panvy Artois – Picardie (riečna sieť medzi kanalizovanou Aa/Escaut a belgickou hranicou, Scarpe pod Arrasom, kanál Lens pod Lens a celá Somme).
58. Komisia predložila na podporu svojej žaloby rôzne dokumenty Vodnej agentúry Artois – Picardie. Vyplýva z nich, že „v posledných rokoch zistené zlepšenie kvality vody, spojené so silným zaťažením dusíkom a fosforom, uľahčuje rast rastlín, ako napríklad fytoplanktónu, vláknitých rias alebo makrofytov (plávajúce vodné rastliny čeľade Lemnaceae, leknovité rastliny čeľade Nymheaceae…)“, že „toto rozširovanie rastlín spôsobuje mnoho ťažkostí, z ktorých najčastejšie sú zafarbenie vôd, zápach, bránenie voľnému prúdeniu vôd a predovšetkým veľká úmrtnosť rýb udusením“ a že „nadbytočný výskyt spôsobuje: estetické ťažkosti, zápach, problémy pre člny, zapchávanie filtrov pri získavaní pitnej vody“.
59. Ďalej z nich vyplýva, že vodné toky v panve Artois – Picardie sú v porovnaní s tokmi v iných oblastiach znevýhodnené, pretože na jednej strane „je tlak priemyslu a domácností väčší (hustota obyvateľstva je trikrát vyššia ako celoštátny priemer)“ a na druhej strane „prietok vody je príliš malý na to, aby úplne odplavil nečistoty“ a „rýchlosť prúdenia... je malá: nedostatočné okysličenie, zabahnené dno, nerozmnožovanie rýb a pokles rôznorodosti rastlinstva“.
60. Francúzska vláda napriek tomu tvrdí, že vo vodných tokoch Artois – Picardie nebol zistený žiadny vplyv na prúdenie vody ani žiadne škody na vodnej faune alebo flóre a predovšetkým na stavoch rýb. Uvádza, že dokumenty citované Komisiou sú určené laickej verejnosti preto, aby boli všeobecne rozširované, a nie sú teda dostatočne podrobné, aby mohli tvrdenia Komisie preukázať.
61. V tejto súvislosti treba uviesť, že v jednom z dokumentov uvedených v bodoch 58 a 59 tohto rozsudku je síce uvedené, že jazerá v hornom toku Somme a kanály delty Aa trpia eutrofizáciou, tento pojem je však definovaný ako „obohatenie živinami…, ktoré môže viesť k masovému rozširovaniu vegetácie“, takže z tohto dokumentu nemožno zistiť, či je vo vodách uvedených v tomto dokumente splnené tretie a štvrté kritérium eutrofizácie.
62. Ostatné dokumenty neumožňujú určiť, ktorá rieka alebo kanál je, alebo by v budúcnosti mohol byť eutrofizáciou postihnutý. Navyše nie vždy rozlišujú medzi špecifickými následkami prípadnej eutrofizácie riečnej siete a následkami všeobecného znečistenia, ktoré sa neobmedzuje na prívod živín.
63. Pokiaľ ide o správu ERM-u z roku 1999 citovanú v písomnej výzve a v odôvodnenom stanovisku, na základe ktorej zrejme Komisia prišla k záveru, že jedna časť tejto riečnej siete bola nedostatočne identifikovaná, je potrebné konštatovať, že časť správy týkajúca sa panvy Artois – Picardie nebola Súdnemu dvoru predložená.
64. S prihliadnutím na predložené dokumenty nie je odôvodnené, že Komisia niektoré vodné toky panvy Artois – Picardie zaradila do svojho odôvodnenia žaloby a iné nie. Na podporu svojho prvého žalobného dôvodu sa neodvolávala na žiadny z dokumentov vzťahujúcich sa na riečnu sieť tohto povodia predložených francúzskou vládou v priebehu tohto konania.
65. Vzhľadom na to Komisia nepreukázala, že vnútrozemské vody panvy Artois – Picardie, ktoré uviedla vo svojej žalobe, sú alebo sa v blízkej budúcnosti môžu stáť eutrofizovanými v zmysle smernice 91/271.
O povodí Loire – Bretagne
– Záliv Vilaine
66. Zo správy IFREMER-u z roku 2001 vyplýva, že záliv Vilaine je najviac eutrofizovaný z celého francúzskeho pobrežia. Jednak sa tam vyskytuje závažný nedostatok kyslíka, alebo dokonca úplná anoxia v dôsledku rastu fytoplanktónu a následného bakteriálneho odbúravania veľkého objemu biomasy fytoplanktónu, čo môže spôsobiť masívnu úmrtnosť rýb a bezstavovcov žijúcich na morskom dne. Jednak boli tri miesta v tomto zálive zaradené medzi miesta možného masového rozširovania makrorias („zelené more“) a boli týmto javom postihnuté aspoň raz v rokoch 1997 až 1999, ktorých sa štúdia týka.
67. Francúzska vláda nepopiera, že prívod živín, najmä dusíka, z komunálnych odpadových vôd prinášaných riekou Vilaine má významný vplyv na eutrofizáciu zálivu.
68. Uvádza, že už zaradila povodie Vilaine medzi oblasti citlivé z dôvodu eutrofizácie, takže všetky aglomerácie s populačným koeficientom vyšším než 10 000 p. k. vypúšťajúce svoje odpadové vody do tohto zálivu podliehajú ustanoveniam smernice 91/271. Keďže jednak žiadna aglomerácia s populačným koeficientom vyšším než 10 000 p. k. nevypúšťa odpadové vody priamo do zálivu Vilaine a jednak, na rozdiel od toho, čo uvádza Komisia, nemajú prítoky Loiry na záliv vplyv, bolo by jeho identifikovanie ako oblasti citlivej z dôvodu eutrofizácie neúčinné, takže francúzska vláda sa domnieva, že svoje povinnosti neporušila.
69. Aj keď neexistuje žiadna aglomerácia s populačným koeficientom vyšším než 10 000 p. k., ktorá vypúšťa svoje odpadové vody priamo do zálivu Vilaine a na rozdiel od tvrdenia Komisie, prítoky Loiry nemajú vplyv na tento záliv, skutočnosť, že povodie Vilaine bolo určené ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie neodôvodňuje fakt, že tak nebol identifikovaný taktiež záliv. Z článku 5 ods. 1 smernice 91/271 v spojení s prílohou II časťou A písm. a) smernice totiž vyplýva, že členské štáty sú povinné identifikovať ako citlivé oblasti všetky eutrofizované vody.
70. V dôsledku uvedeného Francúzska republika porušila svoje povinnosti, keď neidentifikovala záliv Vilaine ako oblasť citlivú z dôvodu eutrofizácie v zmysle smernice 91/271.
– Kotvište Lorientu
71. Francúzska vláda nepopiera, že vody kotvišťa Lorientu sú obohatené živinami.
72. Zo správy IFREMER-u z roku 2001 vyplýva, že v rokoch 1997 až 1999 dochádzalo každoročne na dvoch miestach kotvišťa Lorientu k masovému rozmnoženiu makrorias pozdĺž pláží („zelené more“).
73. Podľa tejto správy je zelené more na bretónskom pobreží, ktoré sa vo všeobecnosti vyskytuje od mája do augusta až septembra, spôsobené rýchlym rozmnožovaním zelených rias rodu Ulva pre obohacovanie vody živinami. Tieto prispôsobivé riasy sa ľahko oddelia od svojho substrátu, unáša ich voda a končia na plážach, ktoré často pokrývajú silnou vrstvou. Zelené more je veľkou prekážkou pre obvyklé turistické činnosti ako kúpanie, rybolov, prechádzky po pobreží, alebo ich dokonca znemožňuje. Obce musia riasy zbierať, aby si zachovali turistickú príťažlivosť.
74. Ako bolo rozobrané v bode 23 tohto rozsudku, takéto rozšírenie makrorias predstavuje nežiaduce zhoršenie biologickej rovnováhy. Svojimi negatívnymi následkami, najmä pre turistické aktivity, spôsobuje zelené more taktiež zhoršenie kvality vody.
75. Francúzska vláda však uplatňuje, že podiel prívodu dusíka z komunálnych odpadových vôd na jar a v lete je len 9,8 %, takže tieto ovplyvnenia nie sú významné. Uvádza, že Komisia vo svojom odôvodnenom stanovisku pripustila, že prívod dusíka komunálneho pôvodu do zálivu Saint-Brieuc, ktorý predstavuje 8,9 % celkového prívodu, nie je významný a že rovnaký záver treba urobiť aj pre kotvište Lorientu.
76. Skutočnosť, že Komisia zistila, že vypúšťanie komunálnych odpadových vôd významne neprispieva k eutrofizácii kotvišťa Saint-Brieuc, nie je relevantná pre zaradenie kotvišťa Lorientu medzi citlivé oblasti, keďže tieto dva vodné útvary sú navzájom nezávislé.
77. Zo správy ERM-u z roku 1999, predloženej Komisiou, vyplýva, že prívod dusíka z komunálnych odpadových vôd do kotvišťa na jar a v lete, t. j. v období masového rozširovania zelených rias, pochádza len z 9,8 % z komunálnych odpadových vôd, čo predstavuje 374 ton. Za týchto okolností mala Komisia dôvody, aby dospela k záveru, že vypúšťanie odpadových vôd významne prispieva k eutrofizácii vôd v kotvišti Lorientu.
78. Komisia teda oprávnene konštatovala, že kotvište Lorientu je v zmysle smernice 91/271 eutrofizované a že malo byť identifikované ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie.
– Ústie Elornu, záliv Morbihan, záliv Douarnenez a záliv Concarneau
79. Francúzska vláda nepopiera, že tieto vody sú obohatené živinami.
80. Zo správy IFREMER-u z roku 2001 vyplýva, že v období, ktorého sa štúdia týka, v rokoch 1997 až 1999 dochádzalo v predmetných oblastiach každoročne k zelenému moru. Francúzska vláda okrem toho uznáva, že sa v zálive Concarneau tento jav vyskytuje v značnom rozsahu.
81. Z dôvodov uvedených v bodoch 73 a 74 tohto rozsudku Komisia preukázala eutrofizáciu ústia Elornu, zálivu Morbihan a zálivov Douarnenez a Concarneau.
82. Francúzska vláda však tvrdí, že prívody živín komunálnymi odpadovými vodami neprispievajú významným spôsobom k eutrofizácii týchto vôd, takže ich nebolo potrebné identifikovať ako oblasti citlivé v zmysle smernice 91/271.
83. V tomto ohľade je isté, že vysoký obsah dusíka je zapríčinený hlavne poľnohospodárstvom.
84. Pokiaľ ide o ústie Elornu, Komisia a francúzska vláda sa však zhodujú na tom, že prívod dusičnanov na jar a v lete, t. j. v období masového rozširovania zelených rias je len z 21 % komunálneho pôvodu, ako to vyplýva zo správy ERM-u z roku 1999.
85. Pokiaľ ide o zálivy Douarnenez a Concarneau, podľa tejto správy dosahujú podiely jarného prívodu dusičnanov 23 % a letného 32 %. Po tom, čo francúzska vláda vo svojej odpovedi na odôvodnené stanovisko uviedla, že podľa štúdie Bureau d’études Saunier (Úrad študií Saunier) z augusta 1993 (ďalej len „štúdia Saunier“) je tento podiel 22 %, a 34 %, tvrdila potom vo svojej odpovedi na žalobu, odvolávajúc sa na štúdiu CEVA-IFREMER pre Pôle Analytique de l’Eau, že prívod dusíka a fosforu je v zálive Douarnenez z 90 % poľnohospodárskeho pôvodu. Túto štúdiu však nepredložila. Pokiaľ ide o záliv Concarneau, francúzska vláda uvádza, že podľa rôznych štúdií a meraní (IFREMER, Ceva, DDE, In vivo) možno odhadovať prívod živín do zálivu na približne 500 ton ročne, z čoho pochádza len 6,5 tony (teda 1,3 %) z čističky odpadových vôd v Concarneau. Ale ani v tomto prípade tieto štúdie a správy nepredložila. Za týchto okolností je potrebné vziať ako základ hodnotenia percentá, ktoré vyplývajú zo správy ERM-u z roku 1999 predloženej Komisiou.
86. Pokiaľ ide o záliv Morbihan, francúzska vláda tvrdí, že podľa štúdie Saunier, ktorú predložila, sú jarné a letné prívody dusičnanov komunálneho pôvodu len z 10 % komunálneho pôvodu. Preskúmanie tejto štúdie však neumožňuje toto číslo potvrdiť, takže treba vziať do úvahy údaj 21 %, ktorý vyplýva zo správy ERM-u z roku 1999. Navyše je štúdia Saunier z roku 1992, takže správa ERM-u z roku 1999 podáva aktuálnejší obraz o stave francúzskych pobrežných vôd.
87. Komisia sa správne domnieva, že prívody komunálnymi odpadovými vodami, ktoré predstavujú medzi 21 % a 32 % celkových prívodov dusíka počas obdobia urýchleného rastu rias a iných vyšších druhov rastlín, sú významné pre vznik, rozvoj a zachovanie stavu eutrofizácie dotknutých prijímajúcich vôd.
88. Za týchto podmienok Komisia správne konštatovala, že ústie Elornu, záliv Morbihan, záliv Douarnenez a záliv Concarneau sú eutrofizované v zmysle smernice 91/271 a že mali byť identifikované ako oblasti citlivé z dôvodu eutrofizácie.
– O Sèvre niortaise
89. Vo svojej replike sa Komisia vzdala svojho prvého dôvodu žaloby, pokiaľ ide o túto oblasť.
O povodí Rhône – Méditerranée – Corse
– Vistra
90. Komisia uplatňuje, že rieka Vistra pod Nîmes je eutrofizovaná a že mala byť identifikovaná ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie.
91. Francúzska vláda uznáva opodstatnenosť tohto dôvodu žaloby a uvádza, že konkrétny problém Vistry, ktorý súvisí výhradne s vypúšťaním z aglomerácie Nîmes, bude vyriešený k 31. decembru 2005 pripojením celej aglomerácie na rozšírenú čističku odpadových vôd Nîmes-západ.
92. Podľa toho mali francúzske orgány identifikovať Vistru pod Nîmes ako oblasť citlivú z dôvodu eutrofizácie.
– Rybník Thau
93. Je nesporné, že vody rybníka Thau sú obohatené živinami. Okrem toho, ako vyplýva zo správy IFREMER-u z roku 2001, „hlavným zdrojom eutrofizácie stredomorských ekologických systémov nie je poľnohospodárstvo, ale vypúšťanie komunálnych odpadových vôd“, čo francúzska vláda nepopiera, pokiaľ ide o rybník Thau.
94. Podľa tejto správy sa v rybníku Thau vyskytujú závažné prejavy nedostatku kyslíka, takzvané „malaigické“, a ktoré „sú pravdepodobne spôsobené rozkladom rias, nadmerne rozšírených na pobreží, zrýchleným vysokými teplotami“ a ktoré spôsobujú toxicitu vôd pre tam žijúce zvieratá a rastliny. K takýmto javom došlo v rokoch 1975, 1982, 1983, 1987, 1990 a 1997.
95. Vychádzajúc z jednej štúdie IFREMER-u z roku 1998 nazvanej „La crise anoxique du bassin de Thau de l’été 1997“ („Anoxická kríza povodia Thau v lete 1997“) (ďalej len „štúdia IFREMER-u z roku 1998“) a z Bulletin du réseau de suivi lagunaire (Bulletinu lagunárnej monitorovacej siete) z roku 2000, vydaného IFREMER-om a regiónom Languedoc – Roussillon, francúzska vláda však uplatňuje, že eutrofický stav rybníka Thau sa od roku 1970 výrazne znížil. V posledných dvadsiatich rokoch vznikajúce prejavy nedostatku kyslíka už nemožno odôvodniť masovým šírením rastlín spôsobeným eutrofizáciou jazera, ale ešte zatiaľ nedostatočným zaobchádzaním s nahromadenou živou a neživou organickou hmotou vytvorenou predovšetkým intenzívnym chovom mušieľ, ktorý sa v rybníku Thau rozvinul.
96. V tomto snere zo štúdie IFREMER-u z roku 1998 vyplýva, že po opatreniach vykonávaných od roku 1970 na účely zníženia prívodu živín z ľudskej činnosti, „nie je možné nádrž Thau považovať za eutrofizovanú“.
97. Podľa tejto štúdie, dochádza síce vo vodách rybníka Thau k značnej tvorbe fytoplanktónu, druhy fytoplanktónu, ktoré sa tam vyskytujú však nie sú toxické a dovoľujú chov mušieľ, hlavne ustríc a ich veľký rast. Okrem toho množstvo dusíka odobratého ich zberom (slávok, ustríc atď.) predstavuje 60 % jeho prívodu prítokmi. Za týchto podmienok nedochádza teraz vo vodách rybníka Thau k nežiaducemu narušeniu biologickej rovnováhy.
98. Štúdia IFREMER-u z roku 1998 však zdôrazňuje nebezpečenstvo, že by vo vodách rybníka Thau mohla nastať „malaigia“, ktorá sa prejavuje nedostatkom kyslíka vo vodách, tvorbou sulfidov a hromadným úhynom všetkých živých tvorov, ktoré sa v dotknutých oblastiach vyskytujú, vrátane ustríc. Posledná „malaigia“ nastala roku 1997. Ak vznikne takýto jav, predstavuje to nežiaduce porušenie rovnováhy, ako aj zhoršenie kvality vody.
99. V rozpore s tvrdením francúzskej vlády zo štúdie IFREMER-u z roku 1998 vyplýva, že prívod organických látok pochádzajúci z chovu mušieľ prispieva k rozvoju takých „malaigií“, ako bola roku 1997, a že významnú úlohu pri vzniku tohto javu hrá tvorba makrofytov na okrajoch rybníka ako následok obohatenia vôd živinami.
100. Podľa tej istej štúdie nemožno v budúcnosti vylúčiť vznik „malaigií“ pri tak výnimočnom počasí, ako bolo počas krízy roku 1997. V okolí rybníka Thau je „veľa potenciálnych ohnísk napr. v miestach vyústenia vodných tokov napájaných vodami z čističiek“. Túto skutočnosť potvrdzuje Bulletin du réseau de suivi lagunaire (Bulletin lagunárnej monitorovacej siete) pre rok 2000, podľa ktorého je časť rybníka Thau (zátoka l’Angle) v priemernom stave z hľadiska eutrofizácie.
101. So zreteľom na to Komisia oprávnene konštatovala, že rybník Thau by mohol v blízkej budúcnosti eutrofizovať, ak nebudú prijaté žiadne ochranné opatrenia a že mal byť identifikovaný ako oblasť citlivá z dôvodu eutrofizácie v zmysle smernice 91/271.
102. Podľa štúdie IFREMER-u z roku 1998 „sú prívody prostredníctvom prítokov... potrebné na zachovanie kapacity nádrže pre chov mušieľ“, pretože „pokles tvorby planktónu [by] pravdepodobne viedol k zníženej produkcii mušieľ“, čo zjavne nie je žiaduce. Príloha II časť A písmeno a) druhý pododsek smernice 91/271 však umožňuje prispôsobiť náročnejšie čistenie, obvykle aplikované na komunálne vody vypúšťané do citlivej oblasti.
103. So zreteľom na uvedené je prvý žalobný dôvod opodstatnený, pokiaľ ide o záliv Seiny, Seinu pod jej sútokom s Andelle, pobrežné vody panvy Artois – Picardie, záliv Vilaine, kotvište Lorientu, ústie Elornu, záliv Douarnenez, záliv Concarneau, zátoku Morbihan, Vistru pod Nîmes a rybník Thau.
O druhom žalobnom dôvode založenom na nepodriadení komunálnych odpadových vôd pochádzajúcich z aglomerácií v citlivých zónach s populačným koeficientom väčším ako 10 000 p. k. náročnejšiemu čisteniu
104. Podľa článku 5 ods. 2 smernice 91/271 boli francúzske orgány povinné zabezpečiť, aby najneskôr do 31. decembra 1998 komunálne odpadové vody z vypúšťaní v aglomeráciách s viac ako 10 000 p. k. pred vypustením do citlivých oblastí prešli náročnejším čistením ako tým, ktoré je uvedené v článku 4.
105. Podľa ustanovení článku 5 ods. 3 v spojení s prílohou I časťou B bodom 3 smernice 91/271 toto náročnejšie čistenie pri vypúšťaní do oblastí citlivých z dôvodu eutrofizácie znamená, že je potrebné dodržať požiadavky uvedené v tabuľke 2 prílohy, no s výhradou uvedenou v prílohe II časti A písm. a) druhom pododseku uvedenej smernice.
106. Komisia najprv uplatňuje, že francúzske orgány uznali v písomnej odpovedi z 12. decembra 2000 na jej výzvu, že čistenie komunálnych odpadových vôd 130 aglomerácií, ktorých zoznam uviedli, nebolo k rozhodujúcemu dátumu 31. decembra 1998 v súlade s požiadavkami článku 5 ods. 2 smernice 91/271.
107. Vo svojej duplike francúzska vláda uvádza, že zo 130 aglomerácií uvedených na tomto zozname 32 už spĺňa požiadavky smernice 91/271, pričom 10 z nich (Vichy, Aix-en-Provence, Mâcon, Créhange, Saint-Avold, Bailleul, Aurillac, Montauban, Châtillon-sur-Seine a Gray) to dosiahlo pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.
108. Podľa ustálenej judikatúry sa existencia nesplnenia povinnosti posudzuje podľa stavu, v akom sa nachádzal členský štát v čase, keď uplynula lehota stanovená v odôvodnenom stanovisku (pozri najmä rozsudok z 12. júna 2003, Komisia/Španielsko, C‑446/01, Zb. s. I‑6053, bod 15).
109. Keďže situácia v aglomeráciách Vichy, Aix-en-Provence, Mâcon, Créhange, Saint-Avold, Bailleul, Aurillac, Montauban, Châtillon-sur-Seine a Gray bola uvedená do súladu so smernicou pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, žalobný dôvod nie je v ich prípade opodstatnený.
110. Naopak je opodstatnený v prípade ostatných aglomerácií uvedených v liste francúzskych orgánov z 12. decembra 2000, vrátane tých, ktorých situácia bola uvedená do súladu so smernicou po uplynutí stanovenej lehoty.
111. Ďalej Komisia vytýka francúzskym orgánom, že si nesplnili povinnosti týkajúce sa aglomerácie Montpellier, ktorá nie je uvedená na zozname pripojenom k listu z 12. decembra 2000.
112. Z odpovede francúzskej vlády na odôvodnené stanovisko vyplýva, že aglomerácia Montpellier vypúšťa svoje komunálne odpadové vody do citlivej oblasti a že práce na vylepšení čističky a vybudovaní podmorského vypúšťacieho kanálu budú dokončené až roku 2004. Keďže francúzska vláda neuviedla, že tieto práce boli dokončené skôr, než sa predpokladalo a každopádne pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, je druhý žalobný dôvod opodstatnený aj s ohľadom na aglomeráciu Montpellier.
113. Nakoniec Komisia uplatňuje, že francúzske orgány mali tiež zabezpečiť, aby komunálne odpadové vody z aglomerácií s populačným koeficientom vyšším než 10 000 p. k., ktoré sú vypúšťané do oblastí, ktorých sa týka prvý žalobný dôvod a ktoré mali byť identifikované ako oblasti citlivé z dôvodu eutrofizácie, boli podrobené náročnejšiemu čisteniu podľa článku 5 ods. 2 smernice 91/271.
114. Francúzska vláda, ktorá nepopiera, že sú komunálne odpadové vody z aglomerácií s populačným koeficientom vyšším než 10 000 p. k. vypúšťané do oblastí uvedených v bode 103 tohto rozsudku alebo do ich prítokov, netvrdila, a tým menej preukázala, že tieto odpadové vody boli pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku čistené náročnejším spôsobom v zmysle článku 5 ods. 2 smernice 91/271.
115. Na záver je preto potrebné konštatovať, že Francúzska republika si tým, že
– neidentifikovala záliv Seiny, Seinu pod sútokom s Andelle, pobrežné vody panvy Artois – Picardie, záliv Vilaine, kotvište Lorientu, ústie Elorn, záliv Douarnenez, záliv Concarneau, zátoku Morbihan, Vistru pod Nîmes a rybník Thau ako citlivé zóny z dôvodu eutrofizácie a
– nepodriadila náročnejšiemu čisteniu komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií iných ako Vichy, Aix-en-Provence, Mâcon, Créhange, Saint-Avold, Bailleul, Aurillac, Montauban, Châtillon-sur-Seine a Gray, uvedených v liste francúzskych orgánov z 12. decembra 2000, a z aglomerácie Montpelier, ako aj komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií s populačným koeficientom (p. k.) väčším ako 10 000 v zálive Seiny, pri Seine pod sútokom s Andelle, v pobrežných vodách panvy Artois – Picardie, zálive Vilaine, kotvišti Lorientu, ústí Elorn, zálive Douarnenez, zálive Concarneau, zátoke Morbihan, vo Vistre pod Nîmes a v rybníku Thau,
nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 5 ods. 1 a 2 a prílohy II smernice 91/271/EHS. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
O trovách
116. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Francúzsku republiku na náhradu trov konania a táto nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
1) Francúzska republika si tým, že
– neidentifikovala záliv Seiny, Seinu pod sútokom s Andelle, pobrežné vody panvy Artois – Picardie, záliv Vilaine, kotvište Lorientu, ústie Elorn, záliv Douarnenez, záliv Concarneau, zátoku Morbihan, Vistru pod Nîmes a rybník Thau ako citlivé zóny z dôvodu eutrofizácie a
– nepodriadila náročnejšiemu čisteniu komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií iných ako Vichy, Aix-en-Provence, Mâcon, Créhange, Saint-Avold, Bailleul, Aurillac, Montauban, Châtillon-sur-Seine a Gray, uvedených v liste francúzskych orgánov z 12. decembra 2000, a z aglomerácie Montpelier, ako aj komunálne odpadové vody pochádzajúce z aglomerácií s populačným koeficientom (p. k.) väčším ako 10 000 v zálive Seiny, pri Seine pod sútokom s Andelle, v pobrežných vodách panvy Artois – Picardie, zálive Vilaine, kotvišti Lorientu, ústí Elorn, zálive Douarnenez, zálive Concarneau, zátoke Morbihan, vo Vistre pod Nîmes a v rybníku Thau,
nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 5 ods. 1 a 2 a prílohy II smernice Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd.
2) V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3) Francúzska republika je povinná nahradiť trovy konania.