62024CC0048
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NICOLAS EMILIOU
prednesené 10. júla 2025 (
1
)
Vec C‑48/24
VšĮ Vilniaus tarptautinė mokykla
proti
Valstybinė kalbos inspekcija
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 49 ZFEÚ – Sloboda usadiť sa – Obmedzenie – Vnútroštátna právna úprava, v ktorej sa vyžaduje, aby pracovníci súkromného vzdelávacieho zariadenia mali znalosť úradného jazyka štátu – Odôvodnenie – Národná identita – Proporcionalita – Smernica 2005/36/ES – Článok 53 – Znalosť jazyka potrebná na výkon regulovaného povolania“
I. Úvod
1.
Jazyk nie je len prostriedkom komunikácie, ale aj nositeľom kultúry a identity. (
2
) V zmluvách EÚ sa zásadná úloha jazyka uznáva; v štvrtom pododseku článku 3 ods. 3 ZEÚ a v článku 22 Charty základných práv Európskej únie sa stanovuje, že Únia rešpektuje svoju jazykovú rozmanitosť. Okrem toho podľa článku 4 ods. 2 ZEÚ musí Únia rešpektovať aj národnú identitu svojich členských štátov, v súvislosti s ktorou Súdny dvor už rozhodol, že zahŕňa ochranu ich úradných jazykov. (
3
)
2.
V tejto súvislosti bol Súdny dvor niekoľkokrát vyzvaný, aby preskúmal vzájomný vzťah medzi ochranou úradných jazykov členských štátov a dodržiavaním základných slobôd EÚ. (
4
) Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva), sa týka podobnej otázky a poskytuje príležitosť na ďalší rozvoj relevantnej judikatúry Súdneho dvora.
3.
Otázky vnútroštátneho súdu vznikli v rámci konania medzi Valstybinė kalbos inspekcija (Štátna jazyková inšpekcia, Litva; ďalej len „inšpekcia“) a Vilniaus tarptautinė mokykla (Vilniuská medzinárodná škola; ďalej len „dotknutá škola“), súkromného vzdelávacieho zariadenia, ktorá ponúka vzdelávacie programy výlučne v anglickom jazyku. Spor sa týka uplatnenia vnútroštátnej požiadavky stredne pokročilej úrovne ovládania litovského jazyka na pedagogických a administratívnych pracovníkov dotknutej školy – požiadavky, ktorá sa vzťahuje na zamestnancov na určitých pozíciách, ktoré zahŕňajú komunikáciu s verejnosťou (ďalej len „jazyková požiadavka“). Vnútroštátny súd žiada o usmernenie, pokiaľ ide o zlučiteľnosť tejto jazykovej požiadavky so slobodou usadiť sa podľa článku 49 ZFEÚ, ako aj s článkom 53 smernice 2005/36/ES (ďalej len „smernica o uznávaní“) (
5
), ktorý sa týka jazykových požiadaviek kladených na regulované povolania.
II. Právny rámec
A. Právo Európskej únie
4.
Článok 53 smernice o uznávaní s nadpisom „Znalosť jazykov“ znie:
„1.   Odborníci využívajúci uznávanie odbornej kvalifikácie majú znalosť jazykov potrebnú na výkon povolania v hostiteľskom členskom štáte.
…
3.   Kontroly [dodržiavania povinnosti podľa odseku 1] možno používať vtedy, ak má výkon povolania súvislosť s bezpečnosťou pacientov. Kontroly sa môžu využiť v súvislosti s inými povolaniami v prípadoch, keď existujú vážne a konkrétne pochybnosti o dostatočných odborných jazykových znalostiach vo vzťahu k odborným činnostiam, ktoré zamýšľa vykonávať. …
4.   Každé overovanie jazykov je primerané činnosti, ktorá sa má vykonávať. …“
B. Litovské právo
5.
V článku 14 Lietuvos Respublikos Konstitucija (Ústava Litovskej republiky) sa stanovuje, že úradným jazykom je litovčina (ďalej len „úradný jazyk“).
6.
V § 6 Lietuvos Respublikos valstybinės kalbos įstatymas (zákon Litovskej republiky o úradnom jazyku; ďalej len „zákon o úradnom jazyku“) sa okrem iného stanovuje, že „vedúci pracovníci, zamestnanci a úradníci… zariadení poskytujúcich služby obyvateľstvu musia ovládať úradný jazyk podľa kategórií úrovne ovládania jazyka stanovených vládou Litovskej republiky“.
7.
V súlade s týmto § 6 litovská vláda prijala nutarimas Nr. 1688 (ďalej len „uznesenie č. 1688“) z 24. decembra 2003, ktorým schválila Valstybinės kalbos mokėjimo kategorijų nustatymo ir jų taikymo tvarkos aprašas (Opis postupu stanovenia a uplatňovania kategórií úrovne ovládania úradného jazyka; ďalej len „opis“), ktorý tvorí jeho prílohu.
8.
V bode 6 opisu sa stanovujú tri kategórie úrovne ovládania úradného jazyka (pričom prvá kategória predstavuje najnižšiu úroveň a tretia najvyššiu). V súlade s bodom 6.2 opisu zodpovedá druhá kategória úrovne ovládania litovského jazyka stredne pokročilej úrovni B1 (
6
). Podľa bodu 8 opisu sa táto druhá kategória vzťahuje okrem iného na zamestnancov v oblasti vzdelávania, kultúry, zdravotníctva a sociálneho zabezpečenia (okrem učiteľov vyučujúcich v úradnom jazyku), ak na účely svojej práce musia pravidelne komunikovať s osobami a/alebo vypĺňať štandardizované tlačivá dokumentov.
III. Skutkové okolnosti, vnútroštátne konanie a prejudiciálne otázky
9.
Odvolateľka vo veci samej, dotknutá škola, je súkromné vzdelávacie zariadenie registrované a pôsobiace v Litve od roku 2004. Založil ju litovský štátny príslušník a v súčasnosti má troch vlastníkov podielov: fínskeho štátneho príslušníka (s podielom 49,96 %), dánskeho štátneho príslušníka (s podielom 25,02 %) a štátneho príslušníka Spojených štátov (s podielom zvyšných 25,02 %).
10.
Dotknutá škola získala potrebné povolenia od vnútroštátnych orgánov Litovskej republiky na poskytovanie vzdelávacích programov v inom ako litovskom jazyku, pričom táto možnosť sa poskytuje vo vnútroštátnej právnej úprave. (
7
) Konkrétne dotknutá škola poskytuje program úrovne Cambridge International AS/A a programy International Baccalaureate Primary Years a Middle Years, ktoré sa vyučujú v angličtine (ďalej len „programy v anglickom jazyku“).
11.
V dňoch 19. a 25. mája 2022 vykonala inšpekcia kontrolu s cieľom overiť, ako dotknutá škola dodržiava zákon o úradnom jazyku a uznesenie č. 1688. Dospela k záveru, že 18 zamestnancov dotknutej školy – z toho päť štátnych príslušníkov EÚ a ostatní štátni príslušníci tretích krajín – neabsolvovalo skúšku úrovne ovládania úradného jazyka II. kategórie (alebo nepredložilo príslušné osvedčenie), ako sa to vyžaduje v uznesení č. 1688 pre zamestnancov v oblasti vzdelávania, ktorí musia pravidelne komunikovať s osobami alebo vypĺňať štandardizované formuláre. (
8
)
12.
Na základe tejto kontroly vydala inšpekcia uznesenie z 26. mája 2022, ktorým 18 dotknutým zamestnancom – medzi ktorými boli učitelia aj administratívni pracovníci (konkrétne riaditeľ a zástupca riaditeľa dotknutej školy) uložila, aby do 2. februára 2023 vykonali príslušnú skúšku úrovne ovládania úradného jazyka (ďalej len „napadnuté uznesenie“). Vzhľadom na to, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy (
9
) musia subjekty ako dotknutá škola zabezpečiť dodržiavanie príslušných právnych aktov vrátane ustanovení, ktorými sa stanovuje jazyková požiadavka, bolo napadnuté uznesenie určené dotknutej škole a stanovili sa v ňom sankcie voči nej pre prípad ich nedodržania.
13.
Dotknutá škola podala na Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správny súd, Vilnius, Litva) žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia napadnutého uznesenia. Táto žaloba bola zamietnutá rozsudkom zo 17. novembra 2022, proti ktorému podala dotknutá škola odvolanie na Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
14.
V tomto kontexte daný súd, ktorý mal pochybnosti o zlučiteľnosti jazykovej požiadavky s článkom 49 ZFEÚ a článkom 53 smernice o uznávaní, rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 49 [ZFEÚ] vykladať v tom zmysle, že do jeho rozsahu pôsobnosti patrí požiadavka stanovená vo vnútroštátnom práve týkajúca sa ovládania úradného jazyka, ktorá sa uplatňuje na administratívnych pracovníkov a učiteľov vzdelávacieho zariadenia založeného súkromnou fyzickou osobou, pričom toto zariadenie vykonáva medzinárodný program sekundárneho vzdelávania a programy International Baccalaureate pre prvý a druhý stupeň?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 49 [ZFEÚ] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ako je právna úprava v prejednávanej veci, podľa ktorej sa požiadavka týkajúca sa ovládania úradného jazyka uplatňuje bez výnimky po prvé na všetkých učiteľov pracujúcich vo vzdelávacom zariadení založenom súkromnou fyzickou osobou, pričom toto zariadenie poskytuje medzinárodný program sekundárneho vzdelávania a programy International Baccalaureate pre prvý a druhý stupeň, a po druhé na administratívnych pracovníkov takéhoto vzdelávacieho zariadenia bez ohľadu na okolnosti špecifické pre činnosti dotknutého vzdelávacieho zariadenia[?]
3.
Má sa článok 53 [smernice o uznávaní] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ako je právna úprava v prejednávanej veci, podľa ktorej sa požiadavka týkajúca sa ovládania úradného jazyka uplatňuje bez výnimky na všetkých učiteľov pracujúcich vo vzdelávacom zariadení založenom súkromnou fyzickou osobou, pričom toto zariadenie poskytuje medzinárodný program sekundárneho vzdelávania a programy International Baccalaureate pre prvý a druhý stupeň, bez ohľadu na okolnosti špecifické pre činnosti dotknutého vzdelávacieho zariadenia[?]“
15.
Písomné pripomienky predložili litovská, lotyšská a holandská vláda, ako aj Európska komisia. Pojednávanie sa nekonalo.
IV. Analýza
16.
Svojimi tromi otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či je jazyková požiadavka zlučiteľná so slobodou usadiť sa (prvá a druhá otázka) a s článkom 53 smernice o uznávaní (tretia otázka). V nasledujúcej analýze preskúmam prvé dve otázky spoločne (časť B) a následne sa zameriam na tretiu (časť C). Predtým, ako prejdem k podstate položených otázok, sa však musím zaoberať námietkou proti prípustnosti tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorú vzniesla litovská vláda (časť A).
A. Prípustnosť
17.
Litovská vláda uviedla, že návrh na začatie prejudiciálneho konania sa musí zamietnuť ako neprípustný, pričom tvrdila, že požadovaný výklad práva EÚ, ktorý sa požaduje, nesúvisí so skutočným stavom veci ani s cieľom veci samej.
18.
Litovská vláda najmä tvrdí, že jazyková požiadavka sa nevzťahuje na učiteľov (
10
), ktorí pracujú v školách, akou je predmetná škola, a ktorí realizujú vzdelávacie programy cudzích štátov alebo medzinárodných organizácií. Podľa názoru tejto vlády musí preto vnútroštátny súd napadnuté uznesenie zrušiť, pretože je v rozpore s vnútroštátnym právom; položené otázky tak nie sú potrebné na vyriešenie sporu vo veci samej.
19.
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry prináleží len vnútroštátnemu súdu vykladať vnútroštátne právo uplatniteľné na spor vo veci samej. Súdny dvor musí v rámci rozdelenia právomoci medzi súdmi Európskej únie a vnútroštátnymi súdmi zohľadniť skutkový a právny kontext položených otázok, ako ho vymedzil vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Preto bez ohľadu na odlišný výklad vnútroštátneho práva vládou sa prejudiciálna otázka musí preskúmať z hľadiska výkladu daného práva vnútroštátnym súdom. (
11
)
20.
V prejednávanej veci vnútroštátny súd na základe príslušnej žiadosti Súdneho dvora o vysvetlenie spresnil, že sa s výkladom litovskej vlády nestotožňuje. Namiesto toho potvrdil, že podľa právnej úpravy uplatniteľnej na predmetné skutkové okolnosti sa musí jazyková požiadavka považovať za uplatniteľnú na pedagogických aj administratívnych pracovníkov dotknutej školy, pričom odpoveď na položené otázky má zásadný význam pre prejednávanú vec.
21.
Preto sa podľa môjho názoru návrh na začatie prejudiciálneho konania musí považovať za prípustný.
B. Zlučiteľnosť jazykovej požiadavky so slobodou usadiť sa (prvá a druhá otázka)
22.
Svojimi prvými dvoma otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či predmetná situácia patrí do pôsobnosti článku 49 ZFEÚ, v ktorom sa zakotvuje sloboda usadiť sa, a či teda dané ustanovenie bráni vnútroštátnej právnej úprave, v ktorej sa bez výnimky ukladá jazyková požiadavka učiteľom aj administratívnym pracovníkom súkromného vzdelávacieho zariadenia poskytujúceho programy v anglickom jazyku.
23.
Je však potrebné uviesť určité predbežné pripomienky týkajúce sa relevantnosti posúdenia v rámci slobody usadiť sa v prejednávanej veci, a to vzhľadom na tvrdenie, ktoré v tomto zmysle vzniesla holandská vláda. Potom postupne preskúmam uplatniteľnosť a uplatňovanie článku 49 ZFEÚ na predmetné okolnosti.
1.
Úvodné pripomienky
24.
Podľa zavedenej judikatúry platí, že ak sa vnútroštátne opatrenie týka súčasne viacerých základných slobôd, Súdny dvor ho v zásade skúma len vo vzťahu k jednej z týchto slobôd, ak sa ukáže, že za okolností konkrétneho prípadu je jedna z nich úplne sekundárna vo vzťahu k druhej a možno ju k nej priradiť. Na tento účel sa pri určovaní najrelevantnejšej základnej slobody musí zohľadniť účel príslušnej právnej úpravy. (
12
)
25.
V súvislosti s tým holandská vláda tvrdila, že predmetná jazyková požiadavka by sa nemala posudzovať v rámci slobody usadiť sa, ale skôr v rámci voľného pohybu pracovníkov, keďže požiadavka úrovne ovládania úradného jazyka sa kladie na zamestnancov dotknutej školy.
26.
Ja si to nemyslím. Z uznesenia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že predmetná vnútroštátna právna úprava, aspoň ako sa uplatňuje v prejednávanej veci, je primárne zameraná na dotknutú školu ako vzdelávacie zariadenie. Napadnuté uznesenie bolo adresované dotknutej škole z dôvodu, že nezabezpečila dodržiavanie jazykovej požiadavky, takže škola je žalobkyňou aj odvolateľkou vo veci samej. To je práve špecifikum prejednávanej veci v porovnaní s predchádzajúcou súvisiacou judikatúrou, v ktorej sa požiadavka znalosti jazyka ukladala priamo pracovníkom alebo samostatne zárobkovo činným osobám. (
13
) Naopak, v prejednávanej veci sa požiadavka ukladá zamestnávateľovi (zariadeniu), hoci sa týka jazykových zručností jeho zamestnancov (pracovníkov).
27.
Okrem toho treba mať na pamäti, že posúdenie jazykových požiadaviek v rámci voľného pohybu pracovníkov by bolo striktne relevantné len vo vzťahu k tým niekoľkým zo zamestnancov dotknutej školy, ktorí sú štátnymi príslušníkmi krajín EÚ. Naopak, slobodu usadiť sa možno uplatniť bez ohľadu na štátnu príslušnosť dotknutých pracovníkov.
28.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti sa domnievam, že najvýznamnejšou základnou slobodou, na základe ktorej by sa mala posudzovať jazyková požiadavka, je sloboda usadiť sa. To však neznamená popretie relevantnosti voľného pohybu pracovníkov v prípade dotknutej školy. Naopak, ako Súdny dvor rozhodol, zamestnávateľ musí byť schopný spoliehať sa na práva na voľný pohyb svojich zamestnancov, aby tieto práva boli skutočne účinné. (
14
) V tomto prípade však treba túto slobodu považovať za druhoradú vo vzťahu k slobode usadiť sa. (
15
) V každom prípade by posúdenie z hľadiska voľného pohybu pracovníkov viedlo podľa môjho názoru v podstate k rovnakému záveru, ako bude uvedené pri tretej otázke, ktorá sa dotýka práv učiteľov dotknutej školy na voľný pohyb.
29.
Po objasnení tejto záležitosti prechádzam k podstate položených otázok.
2.
Uplatniteľnosť článku 49 ZFEÚ
30.
Podľa ustálenej judikatúry sa v prípade slobody usadiť sa predpokladá na jednej strane, že dotknutá (fyzická alebo právnická) osoba skutočne vykonáva hospodársku činnosť, a na druhej strane, že existuje cezhraničný prvok v tom zmysle, že daná situácia nie je obmedzená na jeden členský štát. (
16
) Obidva tieto body postupne preskúmam vo vzťahu k prejednávanej veci.
a)
Vykonávanie hospodárskej činnosti
31.
Pokiaľ ide o prvý bod, treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že poskytovanie vzdelávacích programov za odplatu je hospodárskou činnosťou, na ktorú sa vzťahuje kapitola 2 hlavy IV tretej časti ZFEÚ týkajúca sa práva usadiť sa, ak túto činnosť vykonáva štátny príslušník jedného členského štátu v inom členskom štáte, stabilne a nepretržite (
17
) z hlavného alebo vedľajšieho zariadenia v hostiteľskom členskom štáte. (
18
)
32.
Vnútroštátny súd však vyjadril pochybnosti o tom, či činnosť dotknutej školy možno považovať za hospodársku činnosť, pričom uviedol, že vyššie uvedená judikatúra Súdneho dvora sa týka poskytovania programov vysokoškolského vzdelávania, zatiaľ čo škola ponúka programy primárneho a sekundárneho vzdelávania.
33.
Podľa môjho názoru však stupeň vzdelania poskytovaných programov nie je relevantný pre určenie hospodárskej povahy vykonávanej činnosti. Podľa judikatúry Súdneho dvora je naopak rozhodujúce, či sú vzdelávacie programy poskytované ako služba za odplatu, a to zariadením financovaným predovšetkým zo súkromných zdrojov (napríklad prostredníctvom školného plateného žiakmi a ich rodičmi). Naopak, vzdelávacie programy ponúkané zariadením, ktoré je súčasťou systému verejného vzdelávania a ktoré je úplne alebo prevažne financované štátom v rámci plnenia jeho úloh voči obyvateľom v sociálnej, kultúrnej a vo vzdelávacej oblasti, hospodársku činnosť nepredstavujú. (
19
)
34.
Podľa informácií uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktoré však má overiť vnútroštátny súd, sa dotknutá škola chápe ako súkromné vzdelávacie zariadenie, ktoré nie je prepojené so štátom a ponúka jednotlivcom vzdelávacie programy za poplatok. Ako také sa musí považovať za subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť.
b)
Cezhraničný prvok
35.
Súdny dvor dôsledne zastáva názor, že článok 49 ZFEÚ sa neuplatňuje na činnosti obmedzené na jeden členský štát (čisto vnútorné situácie) a činnosti, ktoré nemajú prvok, ktorý by ich spájal s niektorou zo situácií, ktoré sa riadia právom EÚ. (
20
)
36.
Najprv treba pripomenúť, že článok 49 ZFEÚ sa na základe článku 54 ZFEÚ vzťahuje na právnické osoby, a to za predpokladu, že i) boli založené v súlade s právom členského štátu; ii) majú za účel dosahovanie zisku a iii) majú svoje registrované sídlo, ústredie alebo hlavnú prevádzkareň v Európskej únii. (
21
) V súlade s ustálenou judikatúrou slúži umiestnenie sídla, ústredia alebo hlavnej prevádzkarne právnickej osoby, podobne ako štátna príslušnosť fyzických osôb, na určenie ich spojitosti s právnym poriadkom členského štátu. (
22
)
37.
Z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že dotknutá škola, registrovaná v Litve v súlade s litovským právom, sa na účely článku 49 ZFEÚ musí považovať za litovskú právnickú osobu. V dôsledku toho sa zdá, že prima facie ide o čisto vnútornú situáciu (litovská právnická osoba so sídlom v Litve), ktorá v zásade nepatrí do pôsobnosti tohto článku. (
23
)
38.
Podľa môjho názoru však nemožno opomenúť prvok vlastníctva a kontroly dotknutej školy. Naopak, domnievam sa, že otázka, či sa v prejednávanej veci uplatňuje sloboda usadiť sa, by sa mala preskúmať aj z hľadiska štátnych príslušníkov EÚ, ktorí majú v dotknutej škole podiely.
39.
V tejto súvislosti poznamenávam, že Súdny dvor už rozhodol, že situácia, keď štátny príslušník členského štátu nadobudne podiel na základnom imaní spoločnosti usadenej v inom členskom štáte, ktorý mu dáva určitý vplyv na rozhodnutia spoločnosti a umožňuje mu určovať jej činnosť, patrí do pôsobnosti článku 49 ZFEÚ. Súdny dvor preto pripustil, že aj keď je účastníkom konania vo veci samej domáca spoločnosť, štátna príslušnosť jej hlavného akcionára k členskému štátu EÚ môže byť relevantná na účely uplatnenia slobody usadiť sa. (
24
)
40.
V prejednávanej veci sa na základe dostupných informácií javí, že štátni príslušníci EÚ (fínsky a dánsky), ktorí spoločne majú 74,98 % podiel v dotknutej škole, majú takýto určitý vplyv na jej rozhodnutia, riadenie a prevádzku. Preto je potrebné chápať to tak, že vykonávajú svoje právo „založiť a viesť [podnik]“ (konkrétne dotknutú školu) v zmysle článku 49 druhého odseku ZFEÚ ako primárne usadenie sa. Je zrejmé, že výkon tohto práva môže byť ovplyvnený vnútroštátnym opatrením týkajúcim sa fungovania dotknutej školy, ako je napríklad jazyková požiadavka. Podľa môjho názoru tento vplyv na štátnych príslušníkov EÚ, ktorí vlastnia podiely v škole, predstavuje relevantný cezhraničný prvok, takže predmetnú situáciu nemožno považovať za čisto vnútornú.
3.
Uplatnenie článku 49 ZFEÚ
41.
Vzhľadom na uvedené zostáva určiť, či jazyková požiadavka predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa, a ak áno, či takéto obmedzenie môže byť odôvodnené.
a)
Existencia obmedzenia
42.
Podľa ustálenej judikatúry každé opatrenie, ktoré zakazuje výkon slobody usadiť sa, bráni jej alebo ju robí menej atraktívnou, aj keď sa uplatňuje nediskriminačným spôsobom, predstavuje obmedzenie tejto slobody. (
25
)
43.
V prejednávanej veci jazyková požiadavka jasne obmedzuje okruh dostupných uchádzačov vzhľadom na to, že sa vyžaduje, ako spresnil vnútroštátny súd, stredne pokročilá úroveň ovládania litovského jazyka už v čase prijatia do zamestnania a bez ohľadu na dĺžku trvania pracovnej zmluvy. Ako taká táto požiadavka podľa môjho názoru sťažuje založenie, personálne zabezpečenie a prevádzku zariadenia poskytujúceho programy v anglickom jazyku v Litve a znižuje ich atraktívnosť. Preto sa jazyková požiadavka musí považovať za obmedzenie slobody usadiť sa podľa článku 49 ZFEÚ.
b)
Odôvodnenie obmedzenia
44.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že obmedzenie slobody usadiť sa môže byť prípustné, ak je odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu a podlieha zásade proporcionality. (
26
)
1) Existencia naliehavého dôvodu všeobecného záujmu
45.
Hoci vnútroštátny súd výslovne nešpecifikoval cieľ vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa ukladá jazyková požiadavka, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania možno (s výhradou potvrdenia vnútroštátnym súdom) vyvodiť, že sledovaným cieľom je podpora a ochrana úradného jazyka Litvy.
46.
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že Súdny dvor neustále (a najmä v oblasti vzdelávania) uznáva, že podpora a ochrana úradného jazyka členského štátu ako prejavu jeho národnej identity predstavuje legitímny cieľ a naliehavý dôvod verejného záujmu, ktorý v zásade môže odôvodniť obmedzenie základných slobôd zakotvených v ZFEÚ vrátane slobody usadiť sa. (
27
)
47.
Okrem vyššie uvedeného je vhodné poznamenať aj to, že v príslušných vnútroštátnych ustanoveniach sa ukladá jazyková požiadavka najmä pracovníkom zamestnaným v zariadeniach, ktoré poskytujú služby obyvateľstvu – napríklad v oblasti vzdelávania a zdravotnej starostlivosti –, ak pravidelne komunikujú s verejnosťou alebo musia vypĺňať štandardizované formuláre. Podľa môjho názoru to naznačuje, že opatrenie sa primárne netýka toho, či títo pracovníci sami úradný jazyk používajú, ale zabezpečenia toho, aby verejnosť, s ktorou sú v kontakte, mala prístup k službám v tomto jazyku a aby príslušné zariadenia mohli účinne plniť svoje úlohy. Toto špecifické funkčné zdôvodnenie, pri ktorom sa zdôrazňuje praktický význam používania úradného jazyka, podľa môjho názoru posilňuje legitímnosť sledovaného cieľa a ďalej podporuje odôvodnenie obmedzenia.
2) Proporcionalita obmedzenia
48.
Bez ohľadu na vyššie uvedené musí každé obmedzenie slobody usadiť sa takisto rešpektovať zásadu proporcionality. To znamená, že dotknuté vnútroštátne opatrenie musí byť vhodné na zabezpečenie dosiahnutia sledovaného cieľa konzistentným a systematickým spôsobom a nesmie presahovať to, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné. Okrem toho musí byť opatrenie proporcionálne v užšom zmysle slova a musí zabezpečovať spravodlivú rovnováhu medzi dotknutými záujmami, a to záujmami štátu sledovanými týmto opatrením a záujmami osôb, ktoré sú týmto opatrením negatívne dotknuté. (
28
)
49.
O tom, či vnútroštátne opatrenie tieto požiadavky proporcionality spĺňa, rozhodujú v konečnom dôsledku vnútroštátne súdy, ktoré majú lepšie možnosti posúdiť príslušné skutkové a právne prvky, najmä v prípadoch ako tento, ktoré sa týkajú používania úradného jazyka členského štátu ako prejavu národnej identity. (
29
) Súdny dvor, ktorý je vyzvaný, aby poskytol odpovede užitočné pre vnútroštátny súd, však môže vnútroštátnemu súdu poskytnúť usmernenia. Na tento účel uvediem niekoľko poznámok ku každému z troch prvkov proporcionality:
i) Vhodnosť
50.
Pokiaľ ide po prvé o prvok vhodnosti, je nutné posúdiť, či je jazyková požiadavka spôsobilá chrániť alebo podporovať používanie úradného jazyka v konkrétnom kontexte interakcie s orgánmi verejnej moci alebo verejnosťou vo všeobecnosti.
51.
Podľa môjho názoru je toto kritérium jednoznačne splnené vo vzťahu k administratívnym pracovníkom dotknutej školy (konkrétne k jej riaditeľovi a zástupcovi riaditeľa pre vzdelávanie, ktorých sa napadnuté uznesenie týka) (
30
), ktorých úlohy nevyhnutne zahŕňajú komunikáciu s orgánmi verejnej moci aj s rodičmi súčasných alebo budúcich žiakov, ako aj zabezpečenie dodržiavania príslušných právnych povinností.
52.
Rovnaký záver sa nedá tak ľahko vyvodiť v prípade pedagogických pracovníkov dotknutej školy, ktorých úlohou je vyučovať v anglickom jazyku. Ako však Súdny dvor už poznamenal (
31
), úloha učiteľov sa neobmedzuje len na vyučovanie, ktoré zabezpečujú. Naopak môže za určitých okolností zahŕňať aj poskytovanie poradenstva alebo pomoci žiakom (pre ktorých môže byť prospešná určitá miera komunikácie v ich materinskom jazyku), ako aj komunikáciu s rodičmi žiakov (ktorí napriek tomu, že sa rozhodli pre program v anglickom jazyku pre svoje deti, sami hovoriť po anglicky nemusia). Okrem toho môžu učitelia v súvislosti so zaistením bezpečnosti svojich žiakov potrebovať reagovať aj na mimoriadne situácie, ktoré si vyžadujú komunikáciu s litovskými záchrannými službami. Pre pedagogických pracovníkov aj pre administratívnych pracovníkov dotknutej školy sa preto jazyková požiadavka javí ako vhodný prostriedok na dosiahnutie sledovaného cieľa.
53.
Je však potrebné zdôrazniť, že vnútroštátne opatrenie možno považovať za vhodné na dosiahnutie cieľa len vtedy, ak zodpovedá skutočnému záujmu na jeho dosiahnutí a ak sa uplatňuje konzistentne a systematicky. (
32
) Na základe dostupných informácií nič nenasvedčuje, že by neexistoval takýto skutočný záujem alebo že by sa jazyková požiadavka vykonávala nekonzistentne. Zo spisu naopak podľa všetkého vyplýva, že táto požiadavka je všeobecne a konzistentne uplatniteľná nielen na všetky školy v Litve, ale vo všeobecnosti na všetky úlohy zahŕňajúce komunikáciu s verejnosťou (a vypĺňanie štandardizovaných formulárov) v zariadeniach poskytujúcich služby obyvateľstvu.
ii) Nevyhnutnosť
54.
Teraz prejdem ku kritériu nevyhnutnosti, ktoré zahŕňa určenie, či by sa menej obmedzujúcimi opatreniami mohol dosiahnuť sledovaný cieľ s rovnakou účinnosťou. Hoci sú určite možné menej zaťažujúce alternatívy ku všeobecnej jazykovej požiadavke – ako vysvetľujem ďalej v texte –, takéto alternatívy by spočívali najmä v zavedení výnimiek zo všeobecného používania úradného jazyka stanoveného vnútroštátnou právnou úpravou. V dôsledku toho by tieto alternatívy, striktne povedané, nezaručovali úplne rovnocennú úroveň účinnosti pri dosahovaní sledovaného cieľa. Preto sa domnievam, že jazyková požiadavka „test nevyhnutnosti“ spĺňa.
55.
Jeden prvok, ktorý však podľa môjho názoru tento test nespĺňa, je spôsob, akým sa splnenie jazykovej požiadavky musí preukázať. Ako ozrejmil vnútroštátny súd, jediným prijateľným dokladom o ovládaní litovčiny na úrovni B1 je osvedčenie o úspešnom absolvovaní osobitnej štátnej skúšky. Podľa môjho názoru by sa sledovaný cieľ dal dosiahnuť rovnako, ak by sa znalosť úradného jazyka pohla preukázať inými prostriedkami. Ako už totiž Súdny dvor v minulosti rozhodol, skutočnosť, že nie je možné preukázať požadované jazykové znalosti iným spôsobom – napríklad rovnocennou kvalifikáciou získanou v iných členských štátoch – sa musí považovať za neprimeranú. (
33
)
iii) Proporcionalita stricto sensu
56.
Pokiaľ ide o proporcionalitu stricto sensu, je potrebné posúdiť, či vnútroštátna právna úprava, ktorou sa ukladá jazyková požiadavka, zabezpečuje spravodlivú rovnováhu medzi cieľom podpory a ochrany úradného jazyka na jednej strane a dodržiavaním práv chránených právom EÚ, ktoré sú touto požiadavkou dotknuté, na strane druhej.
57.
V súvislosti s týmto bodom Súdny dvor v minulosti rozhodol, že hoci členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri výbere opatrení, ktorými by bolo možné dosiahnuť ciele ich politiky spočívajúce v ochrane úradného jazyka (keďže takáto politika je prejavom národnej identity v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ), táto miera voľnej úvahy nemôže odôvodňovať prípady vážneho porušenia práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z ustanovení Zmlúv zaručujúcich ich základné slobody. (
34
)
58.
Na uvedenie analýzy tohto bodu do kontextu je vhodné poznamenať, že jazykovou požiadavkou je stredne pokročilá úroveň (B1) ovládania úradného jazyka, ktorá presahuje základné znalosti, ale nedosahuje prah profesionálnej plynulosti. Okrem toho, ako už bolo uvedené, táto požiadavka sa vzťahuje len na zamestnancov, ktorí sú v pravidelnom kontakte s verejnosťou alebo majú za úlohu vypĺňať štandardizované formuláre. Ako však zdôraznil vnútroštátny súd, na týchto zamestnancov sa táto požiadavka uplatňuje bez akejkoľvek výnimky.
59.
V tomto smere, pokiaľ ide o pedagogických pracovníkov dotknutej školy, sa mi nezdá, že by takáto všeobecná požiadavka, ktorou sa ukladá všetkým učiteľom vyučujúcim v anglickom jazyku povinnosť ovládať úradný jazyk na úrovni B1, predstavovala spravodlivú rovnováhu medzi sledovaným cieľom a uloženým zaťažením. Po prvé príspevok k legitímnemu cieľu verejného záujmu sa podľa môjho názoru javí ako obmedzený v prípade súkromného zariadenia, ktorého samotným účelom je poskytovať vzdelávacie programy v anglickom jazyku, čo je možnosť výslovne povolená vnútroštátnym právom a zámerne zvolená žiakmi (alebo skôr ich rodičmi). (
35
) Je pravda, že aj v takomto kontexte môže byť rozumné vyžadovať od učiteľov určitú znalosť úradného jazyka, a to vzhľadom na úvahy uvedené v bode 52 vyššie. Podľa môjho názoru však tieto znalosti nemusia byť nevyhnutne na úrovni B1 ani nemusia byť uložené bez výnimky.
60.
Vzhľadom na absenciu akýchkoľvek výnimiek sa skutočne zdá, že jazyková požiadavka je značne prehnane prísna, pretože sa ňou ukladá stredne pokročilá úroveň ovládania úradného jazyka už v čase prijatia do zamestnania, (
36
) bez ohľadu na vyučovací jazyk a dĺžku trvania pracovnej zmluvy učiteľa. Podľa môjho názoru to predstavuje významné prekážky pri prijímaní vhodne kvalifikovaných pracovníkov, čím sa vážne narúša sloboda usadiť sa. (
37
) Podľa môjho názoru by sa mohli stanoviť výnimky z tejto všeobecnej požiadavky bez toho, aby sa ohrozil sledovaný cieľ, pričom by sa zároveň zmiernil vplyv na dotknutú školu a jej učiteľov (a tým aj na jej žiakov). Mohli by zahŕňať napríklad požiadavku na nižšiu úroveň ovládania jazyka; umožnenie postupného plnenia požiadaviek alebo prechodného obdobia po prijatí do zamestnania, aby sa dosiahla požadovaná úroveň; prepojenie požiadavky s očakávanou dĺžkou pracovného pomeru učiteľa v Litve; umožnenie ad hoc výnimiek, ak nie je k dispozícii iný kvalifikovaný kandidát, (
38
) alebo uloženie požiadavky len určitej časti pracovníkov za predpokladu, že zariadenie ako celok je naďalej schopné plniť si svoje právne a administratívne povinnosti.
61.
Pokiaľ ide o administratívnych pracovníkov, vzhľadom na zásadne odlišnú povahu ich úloh v porovnaní s úlohami učiteľov sa domnievam, že rovnováha by sa mohla vychyľovať inak. Na jednej strane, ako je uvedené v bode 51 vyššie, úloha administratívnych pracovníkov (konkrétne riaditeľa dotknutej školy a zástupcu riaditeľa pre vzdelávanie, ktorých sa napadnuté opatrenie týka) môže byť chápaná tak, že si vo výraznej miere vyžaduje komunikáciu s rodičmi a inými externými subjektmi, ako aj spoluprácu s vnútroštátnymi orgánmi na účely plnenia regulačných a administratívnych povinností. Tieto dve konkrétne pozície by sa totiž mohli považovať za „verejnú tvár“ dotknutej školy. Požiadavka stredne pokročilej úrovne ovládania úradného jazyka by sa preto javila ako primeraná a nevyhnutná v kontexte sledovaného cieľa.
62.
Na druhej strane, podľa môjho názoru, vplyv na slobodu usadiť sa nie je taký hlboký ako v prípade učiteľov. Zdá sa mi totiž, že prinajmenšom z hľadiska náboru je náročnejšie nájsť pedagógov, ktorí sú kvalifikovaní na výučbu podľa určitých špecifických medzinárodných učebných osnov v anglickom jazyku a zároveň ovládajú litovský jazyk na úrovni B1, ako nájsť vhodných administratívnych pracovníkov so stredne pokročilou úrovňou ovládania litovčiny, ktorých úloha si nevyžaduje špecifickú pedagogickú kvalifikáciu a pravdepodobne ani vynikajúcu znalosť angličtiny. Ďalej možno odôvodnene predpokladať, že konkrétne funkcie riaditeľa a zástupcu riaditeľa pravdepodobne znamenajú dlhodobý záväzok, vzhľadom na ktorý sa získanie stredne pokročilej úrovne ovládania úradného jazyka javí ako uskutočniteľné a nie neprimerane zaťažujúce.
63.
Vzhľadom na všetky uvedené úvahy, a pripomínajúc, že posúdenie proporcionality opatrenia vzhľadom na konkrétne okolnosti prípadu prináleží vnútroštátnemu súdu, navrhujem, aby Súdny dvor na prvé dve otázky odpovedal tak, že článok 49 ZFEÚ nebráni vnútroštátnej právnej úprave, v ktorej sa vyžaduje, aby učitelia a administratívni pracovníci súkromného vzdelávacieho zariadenia poskytujúceho programy v anglickom jazyku mali stredne pokročilú úroveň ovládania úradného jazyka štátu, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená cieľom podpory a ochrany tohto jazyka a je vhodná a potrebná na dosiahnutie tohto cieľa, pričom sa zachováva spravodlivá rovnováha medzi dotknutými záujmami.
C. Zlučiteľnosť jazykovej požiadavky s článkom 53 smernice o uznávaní (tretia otázka)
64.
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 53 smernice o uznávaní bráni takej jazykovej požiadavke, akou je predmetná požiadavka, ktorá sa bez výnimky vzťahuje na všetkých učiteľov súkromného vzdelávacieho zariadenia, ktoré poskytuje programy len v anglickom jazyku.
65.
V smernici o uznávaní sa stanovujú pravidlá vzájomného uznávania odborných kvalifikácií medzi členskými štátmi s cieľom uľahčiť voľný pohyb samostatne zárobkovo činných osôb, ako aj (v prípade učiteľov dotknutej školy predovšetkým) zamestnaných odborníkov v Európskej únii. Podľa článku 2 ods. 1 smernice o uznávaní sa ustanovenia tejto smernice uplatňujú na všetkých štátnych príslušníkov členského štátu, ktorí si želajú vykonávať regulované povolanie v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom získali svoju odbornú kvalifikáciu.
66.
Ako zdôraznil vnútroštátny súd, učiteľstvo je v Litve regulovaným povolaním. Smernica o uznávaní teda môže byť v tomto prípade relevantná, ale len pokiaľ ide o tých niekoľkých z 18 zamestnancov dotknutej školy, na ktorých sa vzťahuje napadnuté uznesenie, ktorí sú zároveň učiteľmi a štátnymi príslušníkmi iného členského štátu EÚ. V návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa však neuvádza, či tieto osoby získali odbornú kvalifikáciu v členskom štáte (inom než Litva) (
39
), a teda patria do pôsobnosti smernice podľa jej článku 2 ods. 1 Napriek tomu budem v nasledujúcej analýze vychádzať z predpokladu, ktorý podlieha overeniu vnútroštátnym súdom, že prejednávaná vec čiastočne patrí do pôsobnosti smernice.
67.
Po prvé poznamenávam, že v článku 53 smernice o uznávaní sa v podstate umožňuje uložiť kvalifikovaným odborníkom požiadavka znalosti jazykov „potrebných na výkon [regulovaného] povolania v hostiteľskom členskom štáte“. Súdny dvor už výslovne rozhodol, že požiadavka primeranej znalosti úradného jazyka sa musí považovať za nevyhnutnú z dôvodu povahy pozície učiteľa, aj keď tento učiteľ vyučuje v inom jazyku. (
40
) Ako sa totiž uvádza v bode 52 vyššie, úloha učiteľa nie je striktne obmedzená na predmety, ktoré vyučuje, a teda jazyky, ktoré sa od neho vyžadujú, nie sú nevyhnutne obmedzené na vyučovací jazyk. V dôsledku toho sa predmetná jazyková požiadavka musí považovať za v zásade prípustnú podľa článku 53 smernice o uznávaní.
68.
Článok 53 sa však má vykladať v súlade so základnými slobodami zakotvenými v ZFEÚ. Preto, ako Komisia a holandská vláda správne zdôraznili, žiadna jazyková požiadavka povolená na základe článku 53 smernice o uznávaní nesmie mať nepriaznivý vplyv na voľný pohyb pracovníkov podľa článku 45 ZFEÚ.
69.
Podľa môjho názoru by skúmanie jazykovej požiadavky optikou článku 45 ZFEÚ do veľkej miery kopírovalo, mutatis mutandis, skúmanie, ktoré sa uskutočnilo v súvislosti s článkom 49 ZFEÚ.
70.
V záujme hospodárnosti súdneho konania, veľmi stručne povedané, je podľa môjho názoru potrebné považovať jazykovú požiadavku za obmedzenie voľného pohybu pracovníkov a pravdepodobne za formu nepriamej diskriminácie. Je to preto, že hoci sa má uplatňovať rovnako na litovských štátnych príslušníkov aj na migrujúcich pracovníkov, zo svojej podstaty môže mať väčší vplyv na tých druhých ako na tých prvých, pretože ju môžu ľahšie splniť domáci štátni príslušníci, čím sa migrujúci pracovníci osobitne znevýhodňujú. (
41
) Takéto obmedzenie by však potenciálne mohlo byť odôvodnené naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, ako je ochrana a podpora úradného jazyka, a to ak je v súlade so zásadou proporcionality. V konečnom dôsledku by bolo úlohou vnútroštátneho súdu vykonať konkrétne posúdenie proporcionality, na podporu ktorého by sa podľa môjho názoru mutatis mutandis uplatnili úvahy uvedené v bode 48 a nasl. vyššie v súvislosti so slobodou usadiť sa.
71.
Vzhľadom na všetky uvedené skutočnosti navrhujem, aby Súdny dvor na tretiu otázku odpovedal tak, že v článku 53 smernice o uznávaní sa pripúšťa taká požiadavka, ako je predmetná požiadavka, ktorou sa ukladá učiteľom súkromného vzdelávacieho zariadenia poskytujúceho programy v anglickom jazyku povinnosť mať stredne pokročilú úroveň ovládania úradného jazyka štátu, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená cieľom podpory a ochrany tohto jazyka a je vhodná a potrebná na dosiahnutie tohto cieľa, pričom sa zachováva spravodlivá rovnováha medzi dotknutými záujmami.
72.
Bez ohľadu na vyššie uvedené a pre úplnosť je vhodné poznamenať, že článok 53 ods. 3 a 4 smernice o uznávaní (vzhľadom na odôvodnenie 26 smernice 2013/55/EÚ (
42
), ktorou sa tieto ustanovenia do smernice o uznávaní vložili) bráni systematickej kontrole jazykových znalostí odborníkov. Takéto kontroly sa môžu nariadiť len v prípade „vážnych a konkrétnych pochybností“ o primeranosti jazykových znalostí odborníka a musia byť primerané vykonávanej činnosti.
V. Návrh
73.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položil Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva), takto:
1.
Článok 49 ZFEÚ nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorou sa vyžaduje, aby učitelia a administratívni pracovníci súkromného vzdelávacieho zariadenia poskytujúceho programy v anglickom jazyku mali stredne pokročilú úroveň ovládania úradného jazyka štátu, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená cieľom podpory a ochrany tohto jazyka a je vhodná a potrebná na dosiahnutie tohto cieľa, pričom sa zachováva spravodlivá rovnováha medzi dotknutými záujmami.
2.
V článku 53 smernice o uznávaní sa pripúšťa taká požiadavka, ako je predmetná požiadavka, ktorou sa ukladá učiteľom súkromného vzdelávacieho zariadenia poskytujúceho programy v anglickom jazyku povinnosť mať stredne pokročilú úroveň ovládania úradného jazyka štátu, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená cieľom podpory a ochrany tohto jazyka a je vhodná a potrebná na dosiahnutie tohto cieľa, pričom sa zachováva spravodlivá rovnováha medzi dotknutými záujmami.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Pozri okrem iného FRIEND, J. W.: Carriers of Identity. In: Stateless Nations. London: Palgrave Macmillan, 2012, s. 155 – 161.
(
3
)	Pozri rozsudok zo 7. septembra 2022, Cilevičs a i. (C‑391/20, ďalej len „rozsudok vo veci Cilevičs“, EU:C:2022:638, bod 68).
(
4
)	Pozri najmä rozsudok vo veci Cilevičs, ako aj rozsudky z 28. novembra 1989, Groener (C‑379/87, ďalej len „rozsudok vo veci Groener“, EU:C:1989:599); zo 4. júla 2000, Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357), a zo 16. apríla 2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239).
(
5
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22).
(
6
)	V súlade so Spoločným európskym referenčným rámcom pre jazyky je v bode 5.3 opisu úroveň B1 vymedzená takto: „‚Prahová úroveň‘ (nezávislý používateľ). Osoba je schopná… hovoriť o širokej škále tém z každodenného života a o pracovných témach, … vyplniť štandardizované formuláre, písať krátke texty na témy z každodenného života a o práci… Osoba je takisto schopná porozumieť hovorenej reči, písanému textu a komunikovať.“
(
7
)	Ustanovenie § 72 Lietuvos Respublikos švietimo įstatymas (zákon Litovskej republiky o vzdelávaní).
(
8
)	Poznamenávam, že v predmetnom čase sa jazyková požiadavka vzťahovala konkrétne na učiteľov aj podľa iných vnútroštátnych ustanovení upravujúcich učiteľské povolanie v Litve (ktoré boli medzitým zmenené tak, aby sa jazyková požiadavka nevzťahovala na učiteľov v zariadeniach ako dotknutá škola, ktoré realizujú programy cudzích štátov alebo medzinárodných organizácií). Napadnuté uznesenie však nebolo založené na týchto ustanoveniach, ale priamo na uznesení č. 1688.
(
9
)	Ustanovenie § 26 nutarimas Nr. 649 (uznesenie č. 649) z 6. júna 2012 o schválení opisu postupu pri vydávaní, pozastavovaní a odnímaní súhlasu s vykonávaním vzdelávacích programov zahraničných štátov a medzinárodných organizácií.
(
10
)	Zdá sa, že tvrdenie litovskej vlády o neprípustnosti sa týka len relevantnosti otázok, pokiaľ sa týkajú učiteľov dotknutej školy, keďže sa vôbec nezmieňuje o administratívnych pracovníkoch dotknutej školy. V dôsledku toho ju možno chápať len ako tvrdenie o čiastočnej neprípustnosti.
(
11
)	Pozri okrem iného rozsudok z 20. októbra 2022, Centre public d’action sociale de Liège (Zrušenie alebo pozastavenie výkonu rozhodnutia o návrate) (C‑825/21, EU:C:2022:810, body 37 a 38).
(
12
)	Pozri rozsudok vo veci Cilevičs (body 50 a 51 a citovaná judikatúra).
(
13
)	Pozri najmä rozsudky, na ktoré sa odkazuje v poznámke pod čiarou 4.
(
14
)	Rozsudok zo 7. mája 1998, Clean Car Autoservice (C‑350/96, EU:C:1998:205, body 19 až 21).
(
15
)	Poznamenávam, že sporné vnútroštátne opatrenie by sa potenciálne mohlo skúmať aj z hľadiska voľného pohybu kapitálu, ktorý sa však takisto javí ako druhoradý vo vzťahu ku slobode usadiť sa.
(
16
)	Pozri okrem iného rozsudok zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility) (C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, body 363 a 364), a rozsudok vo veci Cilevičs (bod 31 a citovaná judikatúra).
(
17
)	Javí sa ako nesporné, že dotknutá škola je v Litve prítomná trvalo a dlhodobo, keďže tam vykonáva svoju činnosť stabilne a nepretržite od roku 2004, pričom tento prvok je relevantný pre rozlíšenie toho, že na situáciu sa vzťahuje skôr sloboda usadiť sa ako sloboda poskytovať služby.
(
18
)	Pozri rozsudok vo veci Cilevičs (bod 52 a citovaná judikatúra).
(
19
)	Pozri rozsudky z 27. júna 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, body 48 až 50), a z 2. februára 2023, Freikirche der Siebenten‑Tags‑Adventisten in Deutschland (C‑372/21, EU:C:2023:59, bod 21 a citovaná judikatúra).
(
20
)	Rozsudok z 13. februára 2014, Crono Service a i. (C‑419/12 a C‑420/12, EU:C:2014:81, bod 36 a citovaná judikatúra).
(
21
)	Rozsudok z 25. októbra 2017, Polbud – Wykonawstwo (C‑106/16, EU:C:2017:804, bod 32). Konštatujem, že skutkový a právny kontext uvedený v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, z ktorého musí Súdny dvor vychádzať, naznačuje, že dotknutá škola tieto kritériá spĺňa, čo však samozrejme podlieha overeniu vnútroštátnym súdom.
(
22
)	Rozsudok z 13. júla 2023, Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, bod 45 a citovaná judikatúra).
(
23
)	Preto je tým, čo predmetnú situáciu robí „vnútroštátnou“, „štátna príslušnosť“ samotnej dotknutej školy, a nie litovská štátna príslušnosť jej zakladateľa, ako sa podľa všetkého obával vnútroštátny súd.
(
24
)	Pozri rozsudok z 21. decembra 2016, AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972, body 46 a 47).
(
25
)	Pozri rozsudok vo veci Cilevičs (bod 61 a citovaná judikatúra).
(
26
)	Tamže (bod 65 a citovaná judikatúra).
(
27
)	Tamže (body 67 až 70 a citovaná judikatúra).
(
28
)	Tamže (bod 65); pozri aj rozsudok z 5. decembra 2023, Nordic Info (C‑128/22, EU:C:2023:951, bod 77), a návrhy, ktoré som predniesol v tej istej veci (C‑128/22, EU:C:2023:645, body 91 a nasl.).
(
29
)	Pozri rozsudok Cilevičs (body 72 a 73), a návrhy, ktoré som predniesol v tej istej veci (C‑391/20, EU:C:2022:166, body 91 až 93).
(
30
)	Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že jedinými administratívnymi zamestnancami, ktorých sa napadnutý návrh týka, sú osoby zastávajúce tieto dve konkrétne pracovné miesta. V rozsahu, v akom sa to môže týkať aj ostatných administratívnych zamestnancov, je táto analýza rovnako relevantná, keďže jazyková požiadavka by sa na nich vzťahovala len vtedy, ak by ich povinnosti zahŕňali pravidelnú komunikáciu s verejnosťou a/alebo vypĺňanie štandardizovaných formulárov dokumentov.
(
31
)	Pozri rozsudok vo veci Groener (bod 20).
(
32
)	Rozsudok vo veci Cilevičs (bod 75 a citovaná judikatúra).
(
33
)	Pozri rozsudky zo 6. júna 2000, Angonese (C‑281/98, EU:C:2000:296, bod 44), a z 5. februára 2015, Komisia/Belgicko (C‑317/14, EU:C:2015:63, bod 28).
(
34
)	Pozri rozsudok vo veci Cilevičs (bod 83 a citovaná judikatúra).
(
35
)	To sa podstatne líši od situácie v rozsudku Groener, v ktorom išlo o verejné vzdelávacie zariadenie ponúkajúce vzdelávacie programy v úradnom jazyku štátu alebo úradných jazykoch štátu.
(
36
)	Jediná výnimka je v tomto bode stanovená pre osoby, ktorým bola poskytnutá medzinárodná ochrana, ktoré sú oslobodené od jazykovej požiadavky počas dvoch rokov od uznania ich právneho postavenia. Treba však poukázať aj na to, že v praxi poskytla inšpekcia na preukázanie splnenia jazykovej požiadavky odklad približne o osem mesiacov.
(
37
)	Pozri bod 43 vyššie.
(
38
)	V rozsudku vo veci Groener sa vo vnútroštátnej právnej úprave stanovila možnosť práve takejto výnimky, ktorá bola zohľadnená pri posúdení požiadavky ako primeranej.
(
39
)	Alebo či podľa článku 3 ods. 3 smernice o uznávaní pracovali tri roky v členskom štáte, ktorý uznal ich odbornú kvalifikáciu získanú v tretej krajine.
(
40
)	Pozri rozsudok vo veci Groener (bod 21), hoci si treba uvedomiť, že táto vec sa týkala trvalého pracovného miesta učiteľa vo verejnom vzdelávacom zariadení.
(
41
)	Pozri rozsudok z 22. júna 2017, Bechtel (C‑20/16, EU:C:2017:488, bod 39).
(
42
)	Odôvodnenie 26 smernice Európskeho parlamentu a Rady z 20. novembra 2013, ktorou sa mení smernica 2005/36 a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 o administratívnej spolupráci prostredníctvom informačného systému o vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 354, 2013, s. 132) okrem iného znie: „Kontrola znalosti jazyka by však mala byť primeraná a potrebná pre príslušné povolania a nemala by sa zameriavať na vylúčenie odborníkov z trhu práce v hostiteľskom členskom štáte.“