62024CJ0080
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 9. októbra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zmluvy o spotrebiteľskom úvere – Smernica 2008/48/ES – Článok 22 ods. 2 – Záväzný charakter tejto smernice – Postúpenie pohľadávky spotrebiteľa voči banke v prospech tretej osoby – Smernica 93/13/EHS – Článok 6 ods. 1 – Článok 7 ods. 1 – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Preskúmanie ex offo vnútroštátnym súdom nekalej povahy podmienok zmluvy o postúpení pohľadávky, ktorá nie je predmetom sporu prebiehajúceho pred týmto súdom“
Vo veci C‑80/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Okresný súd Varšava – Centrum, Varšava, Poľsko) z 22. januára 2024 a doručený Súdnemu dvoru 1. februára 2024, ktorý súvisí s konaním:
Zwrotybankowe.pl sp. z o.o.
proti
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A.,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis, predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu štvrtej komory, sudcovia M. Condinanzi, N. Jääskinen, a R. Frendo (spravodajkyňa),
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Zwrotybankowe.pl sp. z o.o., v zastúpení: A. Tomaszewska, radca prawny,
–
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A., v zastúpení: A. Kuzawińska, M. Malciak a W. J. Wandzel, adwokaci,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: P. Kienapfel a U. Małecka, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní z 30. apríla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 22 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66), ako aj článku 6 ods. 1 a článku 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Zwrotybankowe.pl sp. z o.o., spoločnosťou s ručením obmedzeným založenou podľa poľského práva, a Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. (ďalej len „PKO Bank Polski“), bankou, vo veci pohľadávky spotrebiteľa voči tejto banke, ktorej nadobúdateľom je žalobkyňa vo veci samej.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 93/13
3
Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
4
Článok 7 ods. 1 tejto smernice znie takto:
„Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.“
Smernica 2008/48
5
Článok 22 smernice 2008/48, nazvaný „Harmonizácia a záväzný charakter tejto smernice“, vo svojom odseku 2 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby sa spotrebitelia nesmeli vzdať práv, ktoré sa im priznávajú podľa ustanovení vnútroštátneho práva, ktorými sa vykonáva táto smernica alebo ktoré zodpovedajú tejto smernici.“
6
Článok 23 tejto smernice, nazvaný „Sankcie“, stanovuje:
„Členské štáty ustanovia pravidlá o sankciách za porušenie vnútroštátnych ustanovení prijatých na základe tejto smernice a prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili ich vykonávanie. Ustanovené sankcie musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.“
Poľské právo
7
Ustawa o kredycie konsumenckim (zákon o spotrebiteľskom úvere) z 12. mája 2011 (Dz. U. č. 126, položka 715), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon o spotrebiteľskom úvere“), prebral do poľského právneho poriadku smernicu 2008/48.
8
Článok 45 ods. 1 zákona o spotrebiteľskom úvere stanovuje:
„V prípade, že veriteľ poruší článok 29 ods. 1, článok 30 ods. 1 body 1 až 8, 10, 11 a 14 až 17, články 31 až 33, články 33a a 36a až 36c, spotrebiteľ po predložení písomného vyhlásenia veriteľovi vráti úver bez úrokov a iných úverových nákladov, ktoré prináležia veriteľovi, v lehote a spôsobom stanoveným v zmluve.“
9
Článok 509 ods. 1 ustawa Kodeks cywilny (Občiansky zákonník) z 23. apríla 1964 (Dz. U. z roku 1964, č. 16, položka 93), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Veriteľ môže postúpiť pohľadávku na tretiu osobu (postúpenie) aj bez súhlasu dlžníka, pokiaľ to nie je v rozpore so zákonom, zmluvnými podmienkami alebo povahou záväzku.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
10
Spoločnosť Zwrotybankowe.pl svojou žalobou navrhuje, aby Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Okresný súd Varšava – Centrum, Varšava, Poľsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, uložil banke PKO Bank Polski povinnosť zaplatiť spoločnosti Zwrotybankowe.pl sumu 4537,45 poľských zlotých (PLN) (približne 1050 eur) spolu so zákonným úrokom z omeškania a trovami konania.
11
Zwrotybankowe.pl podala túto žalobu na základe zmluvy o postúpení pohľadávky uzavretej so spotrebiteľom (ďalej len „zmluva o postúpení pohľadávky“), ktorou jej spotrebiteľ postúpil právo požadovať akúkoľvek peňažnú pohľadávku, ktorú by mohol uplatniť voči banke PKO Bank Polski. Pohľadávka, o ktorú ide vo veci samej, vyplýva z uplatnenia sankcie stanovenej v článku 45 ods. 1 zákona o spotrebiteľskom úvere, ktorým sa vykonáva článok 23 smernice 2008/48, za porušenie informačných povinností zo strany tejto banky, ktoré jej vyplývajú z tohto zákona. Zmluva o postúpení pohľadávky stanovuje, že ako protihodnotu za dotknuté postúpenie dostane tento spotrebiteľ 50 % sumy istiny pohľadávky vymoženej od uvedenej banky.
12
PKO Bank Polski navrhuje zamietnuť uvedenú žalobu, pričom tvrdí, že Zwrotybankowe.pl nemá vo vzťahu k nej aktívnu legitimáciu, keďže povaha pohľadávky, ktorej vymáhanie sa požaduje, bráni tomu, aby mohla byť postúpená tretej osobe. Pokiaľ ide o vec samu, tvrdí, že v žiadnom prípade neporušila svoje informačné povinnosti v rámci zmluvy o úvere uzavretej s uvedeným spotrebiteľom.
13
V tomto kontexte sa vnútroštátny súd v prvom rade pýta na výklad zákazu zavedeného článkom 22 ods. 2 smernice 2008/48, podľa ktorého sa spotrebiteľ nemôže vzdať práv, ktoré mu priznávajú príslušné ustanovenia vnútroštátneho práva. Tento súd sa pýta, či sa tento zákaz vzťahuje aj na možnosť stanovenú vnútroštátnou právnou úpravou, že spotrebiteľ postúpi svoje práva na tretiu osobu, ktorá ich uplatní vo vlastnom mene a ktorá následne získa najmä odmenu vo výške 50 % získaných súm a zvyšných 50 % vráti spotrebiteľovi.
14
V tejto súvislosti vnútroštátny súd zastáva názor, že pojem vzdania sa práva uvedený v článku 22 ods. 2 smernice 2008/48 treba vykladať extenzívne, aby zahŕňal aj takúto situáciu. Hlavným cieľom tejto smernice je totiž chrániť dotknutého spotrebiteľa pred nekalými podmienkami v zmluvách o úvere, a nie vytvoriť zdroj obohatenia pre tretie osoby, ktoré nie sú zmluvnými stranami uzavretej zmluvy o úvere.
15
V druhom rade za predpokladu, že by tento extenzívny výklad nebol prijatý, má vnútroštátny súd pochybnosti o tom, či sa článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 majú vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd je v rámci svojej povinnosti preskúmať ex offo nekalú povahu zmluvnej podmienky tiež povinný preskúmať ex offo podmienky zmluvy o postúpení pohľadávky uzavretej medzi spotrebiteľom ako postupcom a jeho postupníkom, ak táto zmluva predstavuje právny základ žaloby, ktorou tento postupník uplatňuje pohľadávky tohto spotrebiteľa voči veriteľovi.
16
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že v prejednávanej veci by konštatovanie nekalej povahy podmienok zmluvy o postúpení pohľadávky mohlo viesť k jej neplatnosti, takže Zwrotybankowe.pl by bola zbavená svojej aktívnej legitimácie a v dôsledku toho by bola žaloba vo veci samej zamietnutá.
17
Tento súd zdôrazňuje negatívne dôsledky, ktoré by z toho vyplynuli pre dotknutého spotrebiteľa, ktorý by za takých okolností nedostal ani tú časť pohľadávky uplatňovanej voči veriteľovi, ktorá je uvedená v zmluve o postúpení pohľadávky. Okrem toho by sa preskúmanie nekalej povahy podmienky zmluvy o postúpení pohľadávky uskutočnilo v neprítomnosti tohto spotrebiteľa a bez toho, aby mu bola z dôvodov spojených s vnútroštátnymi procesnými pravidlami zaručená možnosť zúčastniť sa na konaní a vyjadriť svoje stanovisko k tejto otázke.
18
V tejto súvislosti Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Okresný súd Varšava – Centrum, Varšava) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 22 ods. 2 smernice [2008/48] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnym právnym predpisom, ktoré umožňujú spotrebiteľovi postúpiť v prospech tretej osoby, ktorá nie je spotrebiteľom, práva, ktoré mu priznáva vnútroštátna právna úprava, ktorou sa preberá táto smernica?
2.
Majú sa článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že povinnosť súdu preskúmať ex offo nekalú povahu zmluvnej podmienky sa vzťahuje aj na podmienku zmluvy o postúpení pohľadávky uzavretej medzi spotrebiteľom a treťou osobou, ak sa táto tretia osoba v súdnom konaní opiera o túto zmluvu ako o základ svojej aktívnej legitimácie v žalobe proti predajcovi alebo dodávateľovi, ktorý je pôvodnou zmluvnou stranou spotrebiteľa?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
19
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či článok 22 ods. 2 smernice 2008/48 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje spotrebiteľovi postúpiť v prospech tretej osoby, ktorá nie je spotrebiteľom, pohľadávku vyplývajúcu z porušenia práva, ktoré mu priznáva vnútroštátna právna úprava, ktorou sa preberá táto smernica.
20
Na úvod treba pripomenúť, že okolnosť, že v spore vo veci samej stoja proti sebe len predajcovia alebo dodávatelia, nebráni uplatneniu smernice 2008/48 ani smernice 93/13, pretože pôsobnosť týchto smerníc nezávisí od identity účastníkov tohto sporu, ale od postavenia zmluvných strán zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. septembra 2019, Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, bod 20, a z 18. novembra 2020, DelayFix, C‑519/19, EU:C:2020:933, body 53 a 54).
21
V prejednávanej veci pohľadávka, o ktorú ide vo veci samej, vyplýva zo zmluvy o úvere uzavretej medzi spotrebiteľom a bankou PKO Bank Polski a Zwrotybankowe.pl ju nadobudla na základe zmluvy o postúpení pohľadávky, takže tieto dve smernice sa uplatňujú na spor vo veci samej.
22
Okrem toho treba pripomenúť, že smernica 2008/48 bola prijatá s dvojakým cieľom, a to zabezpečiť všetkým spotrebiteľom v Európskej únii vysokú a rovnocennú úroveň ochrany ich záujmov, ako aj uľahčiť vznik fungujúceho vnútorného trhu so spotrebiteľskými úvermi (rozsudky z 5. septembra 2019, Pohotovosť, C‑331/18, EU:C:2019:665, bod 41, ako aj z 26. marca 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, bod 44 a citovaná judikatúra). Najmä článok 22 ods. 2 tejto smernice zaručuje vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa tým, že zakazuje spotrebiteľom akékoľvek vzdanie sa práv, ktoré im uvedená smernica priznáva.
23
Vnútroštátny súd zastáva názor, že pojem vzdanie sa uvedený v tomto ustanovení sa má vykladať extenzívne tak, aby zahŕňal postúpenie práv, ktoré dotknutému spotrebiteľovi vyplývajú zo smernice 2008/48, a mohol by tak brániť takémuto postúpeniu, aj keď je to prípustné podľa vnútroštátneho práva.
24
Na úvod treba uviesť, že znenie článku 22 ods. 2 smernice 2008/48 nespresňuje, čo sa má rozumieť pod vzdaním sa práv priznaných spotrebiteľom podľa vnútroštátneho práva, ktorým sa vykonáva táto smernica. Je teda potrebné analyzovať toto ustanovenie vzhľadom na jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou, ako sú pripomenuté v bode 22 tohto rozsudku [pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. apríla 2022, Landespolizeidirektion Steiermark (Maximálna doba trvania kontroly vnútorných hraníc), C‑368/20 a C‑369/20, EU:C:2022:298, bod 56, ako aj citovanú judikatúru].
25
V tejto súvislosti už bol Súdny dvor požiadaný, aby rozhodol o výklade ustanovenia práva Únie, ktorého cieľom je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany slabšej zmluvnej strany v prípade postúpenia jej práv na obchodnú spoločnosť. Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 29. februára 2024, Eventmedia Soluciones (C‑11/23, EU:C:2024:194), totiž Súdny dvor v podstate overil, či článok 15 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10) umožňoval dojednanie doložky zakazujúcej postúpenie práv, ktoré má cestujúci vo vzťahu k prevádzkujúcemu leteckému dopravcovi, najmä práva na náhradu škody. Tento článok 15, nazvaný „Vylúčenie obmedzenia práva“, v odseku 1 stanovuje, že povinnosti leteckých dopravcov voči cestujúcim podľa tohto nariadenia nesmú byť obmedzené alebo obídené, najmä výnimkami alebo obmedzujúcimi ustanoveniami v prepravnej zmluve.
26
Súdny dvor rozhodol, že vzhľadom na cieľ vysokej úrovne ochrany cestujúcich v leteckej doprave a na účely zaručenia účinnosti práva týchto cestujúcich na náhradu, sa musia považovať za neprípustné v zmysle uvedeného článku 15 nielen odchýlky alebo obmedzenia, ktoré sa priamo týkajú tohto práva ako takého, ale aj také, ktoré v neprospech uvedených cestujúcich obmedzujú spôsoby výkonu uvedeného práva vo vzťahu k príslušným ustanoveniam právnych predpisov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 2024, Eventmedia Soluciones, C‑11/23, EU:C:2024:194, bod 43).
27
S cieľom zabezpečiť vysokú úroveň ochrany cestujúcich v leteckej doprave a umožniť im účinne vykonávať svoje práva je totiž potrebné zaručiť cestujúcemu v leteckej doprave, ktorého let bol zrušený, možnosť slobodne si vybrať čo najúčinnejší spôsob ochrany svojho práva, najmä tým, že sa mu umožní rozhodnúť sa obrátiť sa priamo na prevádzkujúceho leteckého dopravcu, obrátiť sa na príslušné súdy alebo, ak to upravuje príslušné vnútroštátne právo, postúpiť svoju pohľadávku tretej osobe s cieľom ušetriť si ťažkosti a náklady, ktoré by ho mohli odradiť od toho, aby osobne podnikol úkony voči tomuto dopravcovi, ak ich finančný prínos je obmedzený (rozsudok z 29. februára 2024, Eventmedia Soluciones, C‑11/23, EU:C:2024:194, bod 44).
28
Súdny dvor tak dospel k záveru, že cieľ vysokej úrovne ochrany cestujúcich v leteckej doprave bráni tomu, aby bola do zmluvy o preprave zahrnutá doložka zakazujúca prevod práv, ktoré týmto cestujúcim vyplývajú z nariadenia č. 261/2004 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 2024, Eventmedia Soluciones, C‑11/23, EU:C:2024:194, bod 46).
29
Z toho analogicky vyplýva, že cieľ vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov bráni extenzívnemu výkladu pojmu vzdania sa práva uvedeného v článku 22 ods. 2 smernice 2008/48, ako ho uvádza vnútroštátny súd, ktorý by viedol k zákazu aj postúpenia práv, ktoré spotrebiteľom vyplývajú z tejto smernice. Takéto postúpenie totiž predstavuje jednu zo zákonných možností, prípadne stanovených vnútroštátnym právnym poriadkom, ktoré spotrebiteľom umožňujú brániť svoje práva a ušetriť si tým ťažkosti a náklady, ktoré ich môžu odradiť od prijatia osobných krokov voči dotknutému predajcovi alebo dodávateľovi.
30
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 22 ods. 2 smernice 2008/48 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje spotrebiteľovi postúpiť v prospech tretej osoby, ktorá nie je spotrebiteľom, pohľadávku vyplývajúcu z porušenia práva, ktoré mu priznáva vnútroštátna právna úprava, ktorou sa preberá táto smernica.
O druhej otázke
31
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 majú vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd môže, či dokonca musí ex offo preskúmať nekalú povahu podmienky uvedenej v zmluve o postúpení pohľadávky uzavretej spotrebiteľom, ak sa spor, o ktorom rozhoduje, medzi spoločnosťou, ktorá je postupníkom, a predajcom alebo dodávateľom, netýka tejto zmluvy o postúpení, ale pohľadávky spotrebiteľa voči tomuto predajcovi alebo dodávateľovi.
32
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spor vo veci samej sa týka pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy o úvere uzavretej medzi bankou PKO Bank Polski a spotrebiteľom, ktorej postupníkom je Zwrotybankowe.pl. Zmluva o postúpení pohľadávky teda nie je predmetom tohto sporu a uvedený spotrebiteľ nie je účastníkom konania začatého spoločnosťou Zwrotybankowe.pl.
33
Po oboznámení sa so zmluvou o postúpení pohľadávky, z ktorej Zwrotybankowe.pl vyvodzuje svoju aktívnu legitimáciu, vnútroštátny súd na odôvodnenie druhej prejudiciálnej otázky uvádza judikatúru Súdneho dvora, ktorá ukladá vnútroštátnemu súdu povinnosť preskúmať ex offo, hneď ako ako má k dispozícii právne a skutkové okolnosti potrebné na tento účel, prípadnú nekalú povahu zmluvnej podmienky.
34
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je vnútroštátny súd totiž povinný ex offo posúdiť nekalú povahu zmluvnej podmienky patriacej do pôsobnosti smernice 93/13, a tým odstrániť nerovnováhu existujúcu medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, a to hneď ako je oboznámený s právnymi a so skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2020, Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, bod 26).
35
Vzhľadom na to Súdny dvor predovšetkým tiež zdôraznil, že povinné preskúmanie ex offo, ktoré musí na základe smernice 93/13 vykonať vnútroštátny súd rozhodujúci vo veci, je obmedzené na zmluvné podmienky, ktorých nekalá povaha môže byť preukázaná na základe právnych a skutkových okolností uvedených v spise, ktorý má tento vnútroštátny súd k dispozícii (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2020, Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, bod 27).
36
Ďalej spresnil, že uvedený vnútroštátny súd je povinný prijať ex offo opatrenia na vykonanie dokazovania, ak právne a skutkové okolnosti, ktoré sa už nachádzajú v spise, vyvolávajú vážne pochybnosti, pokiaľ ide o nekalú povahu určitých podmienok, ktoré napriek tomu, že neboli napadnuté spotrebiteľom, súvisia s predmetom sporu, a pokiaľ v dôsledku toho vykonanie preskúmania ex offo prináležiaceho tomuto súdu vyžaduje, aby sa takéto opatrenia na vykonanie dokazovania prijali (rozsudok z 11. marca 2020, Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, bod 38). V prípade neexistencie účinného preskúmania potenciálnej nekalej povahy podmienok predmetnej zmluvy totiž nemožno zaručiť dodržanie práv priznaných smernicou 93/13 (rozsudok zo 7. novembra 2019, Profi Credit Polska, C‑419/18 a C‑483/18, EU:C:2019:930, bod 66, ako aj citovaná judikatúra).
37
Súdny dvor však napokon rozhodol, že vnútroštátny súd má iba v medziach predmetu sporu, o ktorom rozhoduje, preskúmať ex offo zmluvnú podmienku z dôvodu ochrany, ktorá sa musí priznať spotrebiteľovi na základe smernice 93/13, aby sa zabránilo tomu, že požiadavky spotrebiteľa budú zamietnuté rozhodnutím, ktoré by prípadne získalo právnu silu rozhodnutej veci, hoci tieto požiadavky by mohli byť prijaté, ak by spotrebiteľ z dôvodu nevedomosti neopomenul dovolávať sa nekalej povahy tejto podmienky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2020, Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, bod 32).
38
Z úvah uvedených v bodoch 34 až 37 tohto rozsudku vyplýva, že povinnosť vnútroštátneho súdu preskúmať ex offo zmluvnú podmienku vzniká, ak ide o podmienky, ktoré, hoci neboli spochybnené dotknutým spotrebiteľom, sú uvedené v zmluve, ktorá je predmetom sporu, a že toto preskúmanie je odôvodnené požiadavkou ochrany, ktorá sa musí tomuto spotrebiteľovi priznať podľa smernice 93/13.
39
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania pritom vyplýva, že Zwrotybankowe.pl navrhuje, aby bola banke PKO Bank Polski uložená povinnosť zaplatiť pohľadávku vyplývajúcu zo zmluvy o úvere, ktorú s touto bankou uzavrel spotrebiteľ, ako dôsledok údajného porušenia informačných povinností stanovených smernicou 2008/48 pri uzavretí tejto zmluvy. PKO Bank Polski na svoju obranu najmä tvrdí, že podľa článku 22 ods. 2 smernice 2008/48 takáto pohľadávka, z ktorej žalobkyňa vo veci samej vyvodzuje svoju aktívnu legitimáciu, nemôže byť predmetom zmluvy o postúpení pohľadávky.
40
Z toho vyplýva, že zmluvná podmienka uvedená vnútroštátnym súdom v jeho prejudiciálnej otázke nepatrí do rámca predmetu sporu, o ktorom rozhoduje, takže tento súd ju nemôže preskúmať ex offo z dôvodu ochrany, ktorá sa má tomuto spotrebiteľovi priznať podľa smernice 93/13 v súlade s judikatúrou citovanou v bode 37 tohto rozsudku.
41
Okrem toho, pokiaľ ide o žalobu podanú spoločnosťou, ktorá je postupníkom pohľadávky spotrebiteľa, proti predajcovi alebo dodávateľovi, ktorý je druhou zmluvnou stranou zmluvy s týmto spotrebiteľom, treba konštatovať, ako uviedla generálna advokátka v bode 32 svojich návrhov, že žaloba medzi dvoma predajcami alebo dodávateľmi nie je charakterizovaná nerovnováhou, ktorá existuje v rámci žaloby medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, ktorý je druhou zmluvnou stranou zmluvy s týmto spotrebiteľom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2024, Air Europa Líneas Aéreas, C‑173/23, EU:C:2024:295, bod 38).
42
Ako je totiž uvedené v bode 34 tohto rozsudku, Súdny dvor už zdôraznil, že práve z dôvodu nerovnosti existujúcej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom je vnútroštátny súd povinný ex offo posúdiť nekalú povahu zmluvnej podmienky patriacej do pôsobnosti smernice 93/13, a tým odstrániť takúto nerovnováhu.
43
Z toho vyplýva, že na rozdiel od situácie uvedenej v judikatúre citovanej v bode 34 tohto rozsudku, nie je na zabezpečenie účinnosti systému ochrany spotrebiteľa sledovaného smernicou 93/13 nevyhnutné, aby vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o spore medzi dvoma predajcami alebo dodávateľmi, akými sú spoločnosť, ktorá je postupníkom práv spotrebiteľa, a predajca alebo dodávateľ, ktorý je druhou zmluvnou stranou zmluvy s týmto spotrebiteľom, ex offo skúmal prípadnú nekalú povahu podmienky uvedenej v zmluve uzavretej spotrebiteľom (rozsudok z 11. apríla 2024, Air Europa Líneas Aéreas, C‑173/23, EU:C:2024:295, bod 39).
44
Okrem toho, ako uvádza vnútroštátny súd, v prejednávanej veci by konštatovanie nekalej povahy jednej alebo viacerých podmienok uvedených v zmluve o postúpení pohľadávky mohlo mať v prípade, že zmluva nemôže ďalej existovať bez týchto podmienok, za následok neexistenciu aktívnej legitimácie dotknutého postupníka, t. j. Zwrotybankowe.pl, a teda neexistenciu akéhokoľvek odškodnenia v prospech spotrebiteľa, ako postupcu, v rámci konania prebiehajúceho na tomto súde. Takáto situácia by mohla byť na ujmu účinnej ochrany spotrebiteľa, pretože by bol prinajmenšom okamžite zbavený časti pohľadávky, ktorú očakával získať prostredníctvom zmluvy o postúpení pohľadávky bez toho, aby mal možnosť byť v tejto súvislosti vypočutý, keďže nie je účastníkom konania vo veci samej.
45
Z toho vyplýva, že článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 nevyžadujú, aby vnútroštátny súd ex offo preskúmal prípadnú nekalú povahu podmienky uvedenej v zmluve o postúpení pohľadávky uzavretej medzi spotrebiteľom a postupníkom práv spotrebiteľa, ak sa spor, ktorý prejednáva, netýka tejto zmluvy o postúpení, ale pohľadávky tohto spotrebiteľa voči banke, ktorá s ním uzavrela zmluvu o úvere.
46
Za týchto okolností prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či a v akom rozsahu mu jeho vnútroštátne právo umožňuje alebo dokonca ukladá povinnosť overiť existenciu aktívnej legitimácie Zwrotybankowe.pl, najmä preskúmaním obsahu zmluvy, ktorá uvedenej spoločnosti prípadne priznáva aktívnu legitimáciu, ale ktorá nie je predmetom sporu, o ktorom rozhoduje. Na účely dodržania zásady efektivity práva Únie však uplatnenie vnútroštátneho procesného ustanovenia nemôže znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv priznaných najmä smernicou 93/13 (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. mája 2022, SPV Project 1503 a i., C‑693/19 a C‑831/19, EU:C:2022:395, bod 60). Tento vnútroštátny súd tak musí dbať na to, aby toto ustanovenie nemalo pre dotknutého spotrebiteľa nepriaznivé dôsledky, ak tento spotrebiteľ nemal možnosť uplatniť svoje tvrdenia v rámci kontradiktórneho prejednania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2024, Air Europa Líneas Aéreas, C‑173/23, EU:C:2024:295, bod 44).
47
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 sa majú vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd nie je povinný preskúmať ex offo nekalú povahu podmienky zmluvy o postúpení pohľadávky uzavretej spotrebiteľom, ak sa spor, o ktorom rozhoduje, medzi spoločnosťou, ktorá je postupníkom, a predajcom alebo dodávateľom, netýka tejto zmluvy o postúpení, ale pohľadávky spotrebiteľa voči tomuto predajcovi alebo dodávateľovi.
O trovách
48
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Článok 22 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS
sa má vykladať v tom zmysle, že:
že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje spotrebiteľovi postúpiť v prospech tretej osoby, ktorá nie je spotrebiteľom, pohľadávku vyplývajúcu z porušenia práva, ktoré mu priznáva vnútroštátna právna úprava, ktorou sa preberá táto smernica.
2.
Článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
sa majú vykladať v tomto zmysle, že:
vnútroštátny súd nie je povinný preskúmať ex offo nekalú povahu podmienky zmluvy o postúpení pohľadávky uzavretej spotrebiteľom, ak sa spor, o ktorom rozhoduje, medzi spoločnosťou, ktorá je postupníkom, a predajcom alebo dodávateľom, netýka tejto zmluvy o postúpení, ale pohľadávky spotrebiteľa voči tomuto predajcovi alebo dodávateľovi.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.