USNESENÍ TRIBUNÁLU
(kasačního senátu)
21. září 2015
Věc T‑10/15 P
Carlo De Nicola
v.
Evropská investiční banka (EIB)
„Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Zaměstnanci EIB – Psychické obtěžování – Vyšetřovací řízení – Zpráva vyšetřovací komise – Nesprávná definice psychického obtěžování – Rozhodnutí prezidenta EIB nevyhovět stížnosti“
Předmět:      Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 11. listopadu 2014, De Nicola v. EIB (F‑52/11, Sb. VS, EU:F:2014:243) směřující k částečnému zrušení tohoto rozsudku.
Výrok:      Kasační opravný prostředek se zamítá. Carlo De Nicola ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (EIB) v tomto stupni řízení.
Shrnutí
1.      Kasační opravný prostředek – Právní zájem na podání žaloby – Podmínka – Kasační opravný prostředek, který může přinést prospěch straně, která jej podala
(Statut Soudního dvora, příloha I, článek 9)
2.      Žaloby úředníků – Zaměstnanci Evropské investiční banky – Předmět – Příkaz udělený správě – Nepřípustnost
3.      Žaloby úředníků – Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci – Náhrada majetkové újmy vzniklé z důvodu protiprávního aktu správy – Hodnocení – Kritéria – Povinnost uvést odůvodnění – Rozsah
(Statut Soudního dvora, čl. 36, a příloha I, čl. 7 odst. 1; služební řád, čl. 91 odst. 1)
1.      Opravný prostředek ve smyslu článku 9 přílohy I statutu Soudního dvora může podat pouze ten účastník řízení, jehož návrhovým žádáním předneseným před Soudem pro veřejnou službu nebylo zcela nebo zčásti vyhověno, a to v rozsahu, v němž je opravný prostředek způsobilý k tomu, aby ovlivnil výrok napadeného rozsudku a přinesl tomuto účastníku řízení prospěch.
(viz bod 21)
Odkazy:
Soudní dvůr: rozsudky ze dne 19. října 1995, Rendo a další v. Komise, C‑19/93 P, Recueil, EU:C:1995:339, bod 13, a ze dne 13. července 2000, Parlament v. Richard, C‑174/99 P, Recueil, EU:C:2000:412, bod 33
2.      Unijnímu soudu nepřísluší, aby činil zásadní zjištění nebo adresoval správě příkazy, takže návrh zaměstnance Evropské investiční banky směřující ke konstatování psychického obtěžování, kterému byl údajně vystaven, jakož i návrh tohoto zaměstnance směřující k tomu, aby byl Bance adresován příkaz k ukončení uvedeného údajného obtěžování, musí být prohlášen za zjevně neopodstatněný.
(viz body 31 a 34)
Odkazy:
Tribunál: rozsudky ze dne 16. prosince 2004, De Nicola v. EIB, T‑120/01 a T‑300/01, Sb. VS, EU:T:2004:367, bod 136, a ze dne 24. listopadu 2010, Marcuccio v. Komise, T‑9/09 P, Sb. VS, EU:T:2010:477, bod 44 a citovaná judikatura
3.      Jestliže Soud pro veřejnou službu určil existenci újmy, je pouze on příslušný k tomu, aby v mezích návrhu posoudil způsob a rozsah náhrady této škody, s tou výhradou, že rozsudky Soudu pro veřejnou službu musejí být dostatečně odůvodněny a, pokud jde o ohodnocení újmy, musejí uvádět kritéria zohledněná pro účely stanovení přiznané částky, aby Tribunál mohl vykonat svůj přezkum.
(viz bod 45)
Odkazy:
Tribunál: rozsudek ze dne 5. listopadu 2014, Komise v. Thomé, T‑669/13 P, Sb. VS, EU:T:2014:929, bod 79