62007CC0369
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
PAOLA MENGOZZIHO
přednesené dne 5. února 2009 (
1
)
Věc C-369/07
Komise Evropských společenství
v.
Řecká republika
„Nesplnění povinnosti státem — Státní podpory — Opatření ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora — Článek 228 ES — Peněžité sankce — Penále — Paušální částka“
I – Úvod
1.
Projednávaná věc se týká žaloby podané Komisí proti Řecké republice na základě článku 228 ES. Komise tvrdí, že uvedený členský stát nesplnil povinnosti vyplývající z rozsudku ze dne 12. května 2005 (
2
) (dále jen „rozsudek z roku 2005“), kterým Soudní dvůr určil, že žalovaná nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z rozhodnutí Komise ze dne 11. prosince 2002 (
3
) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) o podpoře poskytnuté Řeckem společnosti Olympic Airways (dále jen „OA“). Komise žádá Soudní dvůr, aby prohlásil, že Řecká republika nesplnila povinnosti a aby jí uložil povinnost zaplatit penále a paušální částku.
II – Skutečnosti předcházející sporu
A – Opatření přijatá Komisí před rozhodnutím z roku 2002
2.
Komise v roce 1994 na základě čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy ES (nyní čl. 87 odst. 3 písm. c) ES) povolila určitá podpůrná opatření ve prospěch společnosti OA, spočívající z větší části v plánu restrukturalizace a rekapitalizace společnosti (
4
). Slučitelnost podpory se společným trhem byla podřízena podmínce, že Řecká republika bude respektovat určité závazky.
3.
Komise majíc za to, že některé tyto závazky nebyly dodrženy, rozhodla se dne 30. dubna 1996 zahájit řízení stanovené v čl. 93 odst. 2 Smlouvy ES (nyní čl. 88 odst. 2 ES) ve vztahu k již poskytnutým podporám, jakož i k podporám novým, které nebyly oznámeny, o kterých se dozvěděla. Toto řízení vedlo k vydání rozhodnutí 1999/332/ES ze dne 14. srpna 1998 (
5
), kterým Komise znovu povolila podpory schválené v roce 1994, které byly mezi tím řeckými orgány změny. Poskytnutí těchto podpor bylo, tak jako v roce 1994, doprovázeno plánem restrukturalizace a podřízeno určitým podmínkám.
4.
Následným rozhodnutím z roku 2000 Komise povolila novou změnu schválených finančních opatření.
B – Rozhodnutí z roku 2002
5.
Komise dne 6. března 2002, v návaznosti na stížnost týkající se pokynutí podpor ve prospěch společnosti OA, zahájila nové řízení podle čl. 88 odst. 2 ES a dne 11. prosince 2002 přijala rozhodnutí 2003/372, které je založeno zejména na zjištěních, podle kterých nebylo dosaženo většiny cílů restrukturalizačního plánu společnosti Olympic Airways, podmínky stanovené v rozhodnutí povolujícím podporu nebyly plně dodrženy a posledně uvedené rozhodnutí bylo uplatněno zneužívajícím způsobem. Toto rozhodnutí dále upozornilo na existenci nových provozních podpor, které v zásadě spočívaly v tom, že Řecko tolerovalo neplacení příspěvků na sociální pojištění, DPH z pohonných hmot a náhradních dílů, nájemného dlužného letištím za období let 1998 až 2001, letištních poplatků a poplatku zvaného „spatosimo“ vybíraného od cestujících při odletu z řeckých letišť.
6.
Články 1 až 3 výroku rozhodnutí z roku 2002 znějí takto:
„Článek 1
Podpora na restrukturalizaci poskytnutá Řeckem společnosti Olympic Airways ve formě
a)
záruk na půjčky poskytnutých společnosti do 7. října 1994 podle článku 6 řeckého zákona č. 96/75 ze dne 26. června 1975;
b)
nových záruk na půjčky ve výši 378 milionů amerických dolarů týkajících se půjček sjednaných před 31. březnem 2001 na koupi nových strojů a pro investice nezbytné k přestěhování společnosti Olympic Airways na nové letiště Spata;
c)
snížení dluhu [společnosti Olympic Airways] ve výši 427 miliard řeckých drachem;
d)
kapitalizace dluhu společnosti v hodnotě 64 miliard řeckých drachem;
e)
kapitálového vkladu ve výši 54 miliard řeckých drachem sníženého na 40,8 miliardy řeckých drachem ve třech tranších ve výši 19 miliard řeckých drachem v roce 1995, 14 miliard řeckých drachem v roce 1998 a 7,8 miliardy řeckých drachem v roce 1999
je považována za neslučitelnou se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, […].
Článek 2
Státní podpora poskytnutá Řeckem v podobě tolerování pokračujícího neplacení příspěvků na sociální zabezpečení, DPH dlužné společností Olympic Aviation z pohonných hmot a náhradních dílů, nájemného dlužného jednotlivým letištím, letištních poplatků dlužných letišti Spata, jakož i jiným letištím a poplatku zvaného ‚spatosimo‘ je neslučitelná se společným trhem.
Článek 3
1.   Řecko přijme opatření nezbytná k tomu, aby společnost, která byla příjemcem podpory, navrátila podporu uvedenou v článku 1 ve výši 14 miliard řeckých drachem (41 milionů eur) (
6
), která je neslučitelná se Smlouvou, jakož i podporu uvedenou v článku 2, která jí byla poskytnuta protiprávně.
2.   Navrácení podpory se provede bezodkladně v souladu s postupy stanovenými vnitrostátními právními předpisy za podmínky, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí. Částky, které mají být navráceny, budou zahrnovat úroky splatné od data, kdy byla podpora příjemci poskytnuta, až do dne jejího skutečného navrácení. Úroky budou vypočteny na základě referenční sazby používané pro výpočet čistého ekvivalentu dotace regionálních podpor.“
7.
Dne 24. února 2003 podala OA žalobu k Soudu prvního stupně, kterou se domáhala zrušení uvedeného rozhodnutí.
C – Události následující po vydání rozhodnutí z roku 2002
8.
V březnu roku 2003 informovaly řecké orgány Komisi o svém úmyslu privatizovat OA. Komise v září uložila Řecké republice, aby jí poskytla veškeré informace potřebné k prokázání slučitelnosti restrukturalizačních a privatizačních opatření OA s článkem 87 ES. Nová společnost Olympic Airlines (dále jen „NOA“) zahájila provoz v prosinci.
9.
Dne 16. března 2004 oznámila Komise Řecké republice své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES. Dne 14. září 2005, po skončení tohoto řízení Komise přijala rozhodnutí, potvrzující existenci nové protiprávní a neslučitelné podpory ve prospěch společností OA a NOA (
7
) (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“). Toto rozhodnutí bylo Řeckou republikou a společnostmi NOA a OA zpochybněno před Soudem prvního stupně (
8
).
10.
Dne 4. října 2006 podala Komise žalobu k Soudnímu dvoru na základě čl. 88 odst. 2 ES a požadovala, aby bylo určeno, že Řecká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z výše uvedeného rozhodnutí. Soudní dvůr dne 14. února 2008 vydal rozsudek, ve kterém určil, že Řecká republika nesplnila své povinnosti (
9
).
D – Rozsudek z roku 2005
11.
Komise se domnívala, že informace, které obdržela před zahájením soudního řízení ohledně pokroku dosaženého při navracení podpor, které byly předmětem rozhodnutí z roku 2002, byly nedostatečné, a dne 25. září 2003 podala žalobu pro nesplnění povinnosti na základě čl. 88 odst. 2 ES. Navrhovala, aby Soudní dvůr určil, „že Řecká republika tím, že nepřijala v předepsané lhůtě všechna opatření nezbytná k vrácení podpor, které byly shledány protiprávními a neslučitelnými se společným trhem, s výhradou těch, které se týkají příspěvků vnitrostátnímu orgánu sociálního zabezpečení […] v souladu s článkem 3 rozhodnutí [z roku 2002], nebo v každém případě tím, že Komisi neinformovala o opatřeních přijatých na základě článku 4 tohoto rozhodnutí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3 a 4 uvedeného rozhodnutí, jakož i ze Smlouvy o ES“.
12.
Pokud jde o povinnost vrátit částku 41 milionů eur, na kterou odkazuje článek 1 rozhodnutí, Soudní dvůr úvodem uvedl, že „dotčený převod všech aktiv [OA], zbavených veškerých dluhů, na novou společnost [NOA]“, „strukturovaný takovým způsobem, že podle vnitrostátního práva bylo nemožné vymáhat dluhy předchozí společnosti [OA] na společnosti nové [NOA]“, „vytvořil překážku pro účinné provedení rozhodnutí [z roku 2002] a navrácení podpory“, s tím výsledkem, že „cíl uvedeného rozhodnutí, které směřuje k znovunastolení nenarušené hospodářské soutěže v odvětví civilního letectví, byl podstatným způsobem ohrožen“ (
10
). Soudní dvůr dodal, že „opatření řeckých orgánů, a sice přijetí rozhodnutí o vymáhání dluhu Olympic Airways ve výši 41 milionů eur, nemělo žádný konkrétní účinek, co se týče skutečného vrácení této částky uvedenou společností“ (
11
), a konstatoval, že Řecká republika nesplnila svou povinnost uvedenou částku získat zpět.
13.
Pokud jde o navrácení částky uvedené v článku 2 rozhodnutí z roku 2002, Soudní dvůr především odmítl argument Řecké republiky, podle kterého rozhodnutí nemohlo být v tomto bodu provedeno bez přesných informací o částkách, které měly být získány zpět. V této souvislosti Soudní dvůr zdůraznil, že „žádné ustanovení práva Společenství nevyžaduje, aby Komise, když nařídí vrácení podpory, jež byla shledána neslučitelnou se společným trhem, určila přesnou částku podpory, která má být vrácena“ (
12
), jelikož „postačuje totiž, když rozhodnutí Komise obsahuje údaje, které umožní jeho příjemci, aby sám bez nadměrných obtíží určil tuto částku“. Soudní dvůr krom toho zdůraznil, že částky, které měly být vráceny, bylo možné odvodit ze znění článku 2 [rozhodnutí] ve spojení s jeho body odůvodnění 206 až 208 (
13
). Soudní dvůr konečně zdůraznil, že řecké orgány se „omezily jen na určité procesní a správní úkony, dílčí dohody o zaplacení dluhů, jakož i vyrovnání“; „tyto iniciativy, které byly kromě toho buď opožděné, nebo neúplné, nebo postrádaly donucovací schopnost a které v každém případě nevedly ke skutečnému vymožení dlužných částek [OA], [nemohou být považovány za splnění povinností] členských států v oblasti navracení státních podpor (
14
)“.
14.
Na základě těchto důvodů Soudní dvůr ve výroku rozsudku uvedl, že „Řecká republika tím, že nepřijala v předepsané lhůtě všechna opatření nezbytná k vrácení podpor, které byly shledány protiprávními a neslučitelnými se společným trhem, s vyloučením těch, které se týkají příspěvků národnímu orgánu sociálního zabezpečení, v souladu s článkem 3 rozhodnutí [z roku 2002], nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného článku 3.“
E – Postup před zahájením soudního řízení
15.
Dopisem ze dne 18. května 2005 vyzvala Komise Řeckou republiku, aby ji informovala o opatřeních přijatých ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku z roku 2005.
16.
Řecká republika odpověděla dopisem ze dne 2. července 2005 a uvedla, že podpora byla navrácena jednak použitím výnosů z prodeje aktiv a převodem akcií ve skupině OA, a jednak použitím článku 27 zákona č. 3185/2003, na jehož základě byly všechny výnosy z prodeje společnosti NOA a jiných odvětví činnosti nežli leteckých operací automaticky připsány státu. Řecké orgány dále informovaly Komisi, že pokud by aktiva společnosti OA nepostačovala, bylo jejich záměrem pokračovat v postupu navracení formou likvidace společnosti. Pokud by se takové opatření rovněž ukázalo jako nedostatečné, pak by se ve lhůtě a za podmínek stanovených judikaturou Společenství obrátily na společnost NOA jako právní nástupkyni společnosti OA pro letecké operace. Stejným dopisem Řecká republika rovněž informovala Komisi o dosaženém pokroku v postupu navracení. Pokud jde o podporu uvedenou v článku 1 rozhodnutí z roku 2002, informovala Komisi, že platební příkaz vydaný v procesu stanovení výše nároku a souvisejících úroků napadla společnost OA žalobou před správním soudem v Aténách a že dne 26. ledna 2004 uvedený soud odložil jeho vykonatelnost až do přijetí rozhodnutí o uvedené žalobě. Pokud jde o podporu uvedenou v článku 2 rozhodnutí z roku 2002, Řecká republika informovala Komisi, že probíhá vyčíslení, ověřování a účtování částek, které mají být vymáhány. Řecké orgány s odkazem na bod 41 rozsudku z roku 2005 uvedly, že v souladu s článkem 2 a body odůvodnění 206 až 208 rozhodnutí z roku 2002 se částky, které mají být vráceny, týkají nezaplacení ze strany společnosti OA: (i) DPH z paliva za období od ledna do května 2001 a od listopadu do prosince 2001 (bod odůvodnění 206); (ii) DPH z náhradních dílů za období od ledna do května 2001 a od listopadu do prosince 2001 (bod odůvodnění 206); (iii) nájemného splatného regionálním letištím (bod odůvodnění 206); (iv) poplatků splatných mezinárodnímu letišti v Aténách (bod odůvodnění 207) a (v) poplatku „spatosimo“ za období od prosince 2000 do února 2002 a za měsíc březen roku 1999 (bod odůvodnění 208). Celková částka, která měla být společností OA vrácena, byla vyčíslena na přibližně 111 milionů eur včetně úroků.
17.
Komise, v návaznosti na další výměnu korespondence, zaslala Řecké republice dne 18. října 2005 výzvu dopisem na základě článku 228 ES.
18.
Řecká republika odpověděla dopisem ze dne 19. prosince 2005. Znovu uvedla, že prodlení s navracením podpory uvedené v článku 1 rozhodnutí z roku 2002 bylo výsledkem žaloby podané společností OA proti platebnímu příkazu; tvrdila, že vyčerpala veškeré prostředky dostupné podle řeckého práva a že měla v úmyslu vyčkat na výsledek soudního řízení před tím, nežli přistoupí k dalším krokům. Ohledně podpory uvedené v článku 2 rozhodnutí z roku 2002 potvrdila Řecká republika, že ověřila dlužné částky a doručila související platební příkazy. Obecněji řecké orgány uvedly, že přijetí rozhodnutí z roku 2005 zpozdilo proces navracení, jelikož zmařilo uzavření dohody o prodeji NOA, čímž zabránilo OA ve získání zdrojů nezbytných pro uskutečnění plateb (
15
).
19.
Komise, majíc za to, že nezískala žádné informace o skutečném navrácení podpor, zaslala dne 10. dubna 2006 (
16
) Řecké republice odůvodněné stanovisko, ve kterém konstatovala, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření vyplývající z rozsudku z roku 2005, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 ES, a vyzvala ji, aby tyto povinnosti splnila ve lhůtě dvou měsíců od doručení odůvodněného stanoviska. Komise dále informovala řecké orgány o tom, že pokud by byla podána žaloba k Soudnímu dvoru na základě článku 228 ES, požadovala by, aby Řecké republice byla uložena povinnost zaplatit penále a paušální částku; stanovení jejich výše si vyhradila.
20.
Řecká republika odpověděla na odůvodněné stanovisko dopisem ze dne 9. června 2006. Pokud jde o podporu uvedenou v článku 1 rozhodnutí z roku 2002, zopakovala, že navracení podpory bylo pozastaveno až do rozhodnutí aténského správního soudu o žalobě podané společností OA. Za účelem zamezit dalším zdržením požádala o pomoc Komisi a navrhla urychlení procesu prodeje aktiv společnosti OA. Řecká vláda, ačkoliv v zásadě nebránila možnosti případné likvidace společnosti v případě neexistence jiných řešení, měla nicméně za to, že provedení likvidace pouze za účelem navrácení podpory, jak bylo navrhováno Komisí v odůvodněném stanovisku, by porušilo ústavně zaručené právo společnosti OA na soudní ochranu a bylo by v rozporu se zásadou proporcionality.
21.
Pokud jde o podporu uvedenou v článku 2 rozhodnutí z roku 2002, Řecká republika nejprve požádala Komisi, aby uvedla, jaké časové rozmezí by bylo společnosti OA dostupné, pokud by taková podpora byla navracena při využití ustanovení vnitrostátního práva, které umožňuje splácet částky dlužné veřejným orgánům formou pravidelných plateb rozložených na maximální dobu deseti let. Konečně, Řecká republika poskytla informace o pokroku při navracení podpory. S odkazem na poplatek „spatosimo“ tvrdily řecké orgány, že částka, která měla být původně vrácena, tedy 60,9 milionů eur, byla snížena v důsledku zaplacení částky týkající se března roku 1999 a období od prosince roku 2000 a května roku 2001 společností OA. Znovu vyzvaly Komisi ke spolupráci při stanovení postupu vrácení zbývajících částek. Pokud jde o letištní poplatky dlužné Ředitelství pro civilní letectví (dále jen „ŘCL“), uváděly řecké orgány, že dluhy související s neuhrazením uvedených poplatků společností OA byly zčásti započteny, a to ve výši 2,3 milionů eur, a zčásti byly zrušeny. Zbývající částka ve výši 176082,17, která souvisí s jednou fakturou zpochybněnou společností OA, bude zakrátko zaplacena.
22.
Řecké orgány uzavřely tím, že vzhledem k tomu, že navracení bylo v pokročilé fázi, a ve světle žádosti o pomoc, kterou zaslaly Komisi, jakož i vzhledem ke skutečnosti, že návrh na zrušení rozhodnutí z roku 2002 byl stále projednáván Soudem prvního stupně, by bylo případné rozhodnutí Komise podat žalobu k Soudnímu dvoru na základě článku 228 ES v rozporu se zásadou loajální spolupráce stanovenou článkem 10 ES.
III – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
23.
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 3. srpna 2007 podala Komise žalobu, která je předmětem tohoto řízení a navrhla, aby Soudní dvůr:
—
určil, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření vyplývající z rozsudku z roku 2005, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z rozhodnutí z roku 2002 a článku 228 ES;
—
uložil Řecké republice, aby Komisi zaplatila penále ve výši 53611 eur za každý den prodlení s plněním povinností vyplývajících z rozsudku z roku 2005, počínaje dnem vydání rozsudku v projednávané věci až do dne, kdy budou povinnosti vyplývající z rozsudku z roku 2005 splněny;
—
uložil Řecké republice povinnost zaplatit paušální částku, jejíž výše se získá vynásobením denní částky 10512 eur počtem dní trvajícího nesplnění povinností, a to ode dne, kdy byl vyhlášen rozsudek z roku 2005, až do dne, kdy bude vydán rozsudek v projednávané věci;
—
uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
24.
Řecká republika žádá Soudní dvůr, aby žalobu zamítl a uložil Komisi náhradu nákladů řízení. Zástupci účastníků řízení byli vyslechnuti na jednání, které se konalo dne 11. listopadu 2008.
IV – Analýza
A – K údajnému nesplnění povinností
1. Úvodní poznámky
25.
Řecká republika ve své žalobní odpovědi informovala Soudní dvůr o tom, že v plném rozsahu splnila povinnosti, které pro ni vyplývají z rozhodnutí z roku 2002, a že za tímto účelem od srpna do října 2007 v plném rozsahu vymohla podpory uvedené v článcích 1 a 2 tohoto rozhodnutí. Z ustálené judikatury vyplývá, že rozhodným datem pro stanovení údajného nesplnění povinnosti vytýkaného na základě článku 228 ES je den, kdy uplyne lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku vydaném na základě uvedeného ustanovení (
17
), jinými slovy v projednávané věci dva měsíce po oznámení odůvodněného stanoviska Řecké republice, k němuž došlo dne 10. dubna 2006.
26.
Je tudíž třeba konstatovat, že žalovaný stát tím, že včas nepřijal veškerá opatření vyplývající z rozsudku z roku 2005, nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 228 ES, a v důsledku toho je namístě určit, že nesplnil povinnosti.
27.
Nicméně vzhledem k tomu, že zároveň s určením, že Řecká republika nesplnila povinnosti, Komise rovněž navrhuje, aby Řecké republice bylo uloženo zaplatit penále a paušální částku, je rovněž nezbytné stanovit, zda údajné porušení pokračovalo až do zkoumání skutkových okolností Soudním dvorem (
18
). Takové ověření znamená, že bude přihlédnuto k opatřením přijatým členským státem poté, co byla podána žaloba, přičemž jde o opatření, ke kterým Komise byla schopna vyjádřit svůj názor až v rámci projednávané věci.
28.
Konkrétně, vyjádření předložená řeckou vládou v průběhu písemné části řízení a její odpovědi na písemné otázky položené v souladu s článkem 54a jednacího řádu Soudního dvora odkazují na řadu dohod o započtení, které se týkají vzájemných závazků a pohledávek společnosti OA a řeckého státu, na jejichž základě byla většina podpor prohlášených za neslučitelné se společným trhem rozhodnutím z roku 2002 údajně navrácena.
29.
V této souvislosti připomínám, že z ustálené judikatury vyplývá, že při neexistenci ustanovení práva Společenství o postupu pro navracení nesprávně vyplacených prostředků musí být protiprávní podpora v zásadě navrácena v souladu s relevantními procesními prostředky vnitrostátního práva (
19
). Uvedená judikatura byla kodifikována v čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (
20
), podle kterého má být navrácení uskutečněno „bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožní okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise“.
30.
Členský stát, který je na základě rozhodnutí Komise povinen vrátit protiprávní podporu si tudíž může zvolit prostředky ke splnění takové povinnosti za předpokladu, že zvolené opatření nebude mít negativní účinek na působnost a účinnost práva Společenství (
21
). Z toho v zásadě vyplývá, že stanoví-li ji vnitrostátní právní předpisy jako způsob zániku závazků, může i dohoda o započtení představovat metodu pro navrácení protiprávní podpory. Komise takový závěr nezpochybňuje, ale zpochybňuje důkazní hodnotu dokumentů předložených Řeckou republikou a podmínky, podle kterých se údajné započtení uskutečnilo.
31.
V návaznosti na to je nutné zdůraznit, že podle judikatury Soudního dvora Komisi přísluší, aby v rámci řízení podle článku 228 ES Soudnímu dvoru poskytla informace nezbytné ke stanovení rozsahu, v němž jsou členským státem plněny povinnosti vyplývající z rozsudku, kterým bylo určeno, že tento stát nesplnil své povinnosti (
22
). Pokud Komise poskytne dostatečný důkaz prokazující, že existuje přetrvávající porušení povinnosti, „přísluší dotyčnému členskému státu, aby průkazným a podrobným způsobem zpochybnil předložené údaje a jejich důsledky (
23
)“.
32.
Podle článku 10 ES jsou členské státy rovněž povinny spolupracovat s Komisí za účelem usnadnění dozorové činnosti Komise (
24
). Pokud jde konkrétně o výkon rozhodnutí požadujícího navrácení protiprávní podpory, Soudní dvůr již měl příležitost potvrdit, že „pokud členský stát hodlá takovou podporu získat zpět jinou formou než hotovostní platbou, musí Komisi poskytnout veškeré informace, které jí umožní ověřit, že zvolený prostředek představuje vhodné provedení rozhodnutí“. Podle Soudního dvora totiž „na rozdíl od navrácení formou hotovostní platby, která svou povahou umožňuje kontrolu Komise, mohou alternativní opatření navrhovaná členským státem pro splnění jeho povinnosti zajistit navrácení protiprávní podpory vyžadovat posouzení komplexních skutečností.“ Přitom, „aby Komise mohla provést takové ověření, potřebuje informace, které není možné získat bez úzké spolupráce na straně dotčeného členského státu“ (
25
).
33.
Právě ve světle uvedených zásad je nezbytné zkoumat různá opatření přijatá Řeckou republikou k provedení rozhodnutí z roku 2002.
2. K navrácení podpory uvedené v článku 1 rozhodnutí z roku 2002
a) Argumenty účastníků řízení
34.
Komise ve své žalobě uvádí, že neobdržela žádné informace týkající se skutečného navrácení podpory ve výši 41 milionů eur uvedené v článku 1 rozhodnutí z roku 2002.
35.
Řecká republika tvrdí, že dotčená podpora byla navrácena a odkazuje na prohlášení řeckých finančních orgánů ze dne 18. října 2007, které je připojeno k žalobní odpovědi, které mimo jiné potvrzuje, že částka 73363107 eur včetně úroků, vypočtených v souladu se sazbou Společenství (
26
), byla společností OA vrácena řeckému státu dne 31. srpna 2007. V odpovědi na písemnou otázku položenou v souladu s článkem 54a jednacího řádu řecké orgány vysvětlily, že dotčená částka byla vrácena formou započtení s částkou přiznanou společnosti OA z titulu náhrady škody v řadě rozhodčích řízení v letech 2006 a 2007. Informace poskytnuté řeckými orgány ukazují, že na základě článku 27 legislativního nařízení č. 3560/1956, který převzal znění „dohody o letecké přepravě“ uzavřené mezi řeckým státem a Aristotelem Onassisem, byly spory mezi společností OA a státem předloženy rozhodčímu řízení. V letech 2006 a 2007 společnost OA podala celkem sedm žalob proti státu: čtyři za účelem získat náhradu škody utrpěné v důsledku předčasného uzavření letiště Elliniko a povinnosti přestěhování na mezinárodní letiště Spata, a tři ohledně škody utrpěné v důsledku poskytování služeb v obecném zájmu bez protiplnění v letech 1993–1999, 2000 a 2001. Na základě uvedených žalob rozhodčí soud uložil státu, aby společnosti OA zaplatil přibližně 846 milionů eur z titulu náhrady škody vzniklé přestěhováním na letiště Spata a přibližně 25 milionů eur z titulu náhrady škody vzniklé z důvodu skutečnosti, že společnosti byla uložena povinnost poskytovat služby v obecném zájmu. Konkrétněji, částka 41 milionů eur dlužná společností OA na základě článků 2 a 3 rozhodnutí z roku 2002 byla započtena platebním příkazem ve výši 601289003_97eur, vydaným na základě rozhodčího nálezu č. 57/2006 ze dne 6. prosince 2006 (
27
).
36.
Komise ve své replice tvrdí, že v dopise ze dne 16. července 2006 sdělila Řecké republice, že by výše uvedené rozhodčí nálezy mohly obsahovat prvky podpory, a požádala, aby jí byly formálně oznámeny před provedením jakékoli platby. K takovému oznámení však nedošlo. Komise rovněž uvádí, že v reakci na řadu prohlášení a informací obdržených z Řecké republiky zahájila řízení podle čl. 88 odst. 2 ES (
28
), které se mimo jiné týká odškodnění přiznaných společnosti OA rozhodčími soudy. Pokud jde o nálezy, Komise uvádí, že nemá dostatečné informace k tomu, aby mohla určit rozsah, ve kterém měla společnost OA zákonnou povinnost poskytovat lety se ztrátou, ale že nelze vyloučit, že odškodnění přiznané z tohoto titulu společnosti OA bylo nadhodnocené, což by představovalo protiprávní podporu. Pokud jde o náhradu za škodu utrpěnou v důsledku přestěhování na aténské mezinárodní letiště, Komise uvádí, že tato otázka již byla řešena jejími rozhodnutími z let 1998, 2000 a 2002, ale že informace poskytnuté řeckou vládou v kontextu probíhajícího správního řízení jí neumožňují srovnání částek posuzovaných v uvedených rozhodnutích, s částkami přiznanými rozhodčími nálezy. Komise se obává, že táž škoda byla odškodněna dvakrát. Komise obecněji soudí, že pokud by podpora, která byla prohlášena za protiprávní rozhodnutím z roku 2002, byla vrácena, její vrácení bylo možné pouze díky poskytnutí nové podpory. Zdůrazňuje, že bylo-li by vrácení podpory provedené takovým způsobem akceptováno, umožnilo by to členskému státu, který nesplnil povinnost získat zpět podporu, která byla prohlášena za neslučitelnou rozhodnutím Komise, aby se vyhnul použití sankcí stanovených článkem 228 ES tím, že poskytne novou podporu, aby umožnil vrácení podpory předchozí.
37.
Řecká vláda ve své duplice a ve svých odpovědích na otázky položené v souladu s článkem 54a jednacího řádu tvrdí, že odškodnění získané společností OA na základě rozhodčích nálezů nepředstavuje státní podporu a že postup zahájený Komisí v prosinci 2007 je bezpředmětný. Pokud jde o rozhodčí nález č. 57/2006, na jehož základě byl vydán platební příkaz vzatý v úvahu pro účely započtení, Řecká republika vysvětluje, že při stanovení odškodného dlužného státem společnosti OA rozhodčí soud odečetl částku 146100000 eur, odpovídající částce již zaplacené z titulu odškodnění za tutéž újmu před přijetím rozhodnutí z roku 2002. Konečně, řecká vláda uvádí, že i kdyby Komise prokázala, že škoda, které se domáhala společnost OA, byla nadsazená, tato skutečnost by neměla vliv na platnost procesu navracení, jelikož v celkovém souhrnu částka, která měla být ještě vrácena společností OA a která představovala největší dluh této společnosti vůči státu, byla mnohem nižší nežli odškodnění stanovené rozhodčím soudem.
b) Posouzení
38.
Jak jsem již měl příležitost uvést, podle ustálené judikatury v kontextu řízení na základě článku 228 ES přísluší Komisi, aby Soudnímu dvoru poskytla informace nezbytné ke stanovení rozsahu, ve kterém členský stát splnil povinnosti vyplývající z rozsudku, kterým bylo určeno nesplnění povinnosti. Pokud Komise předloží dostatečné důkazy, že neplnění povinností trvá, dotčenému členskému státu přísluší, aby průkazným a podrobným způsobem zpochybnil předložené údaje a jejich důsledky.
39.
Žalobkyně v projednávané věci tvrdí, že postrádá informace dostačující k prokázání toho, že dotčené rozhodčí nálezy představují nové prvky podpory ve prospěch společnosti OA, ale předpokládá, že tomu tak je. V této souvislosti bylo zahájeno řízení podle čl. 88 odst. 2 ES a podle informací poskytnutých Soudnímu dvoru stále probíhá (
29
). Řecká republika objasnila okolnosti, které vedly k navrácení podpory, na kterou odkazuje článek 1 rozhodnutí z roku 2002, a předložila Soudnímu dvoru jak rozhodčí nález – přijatý v souladu s rozhodčí doložkou schválenou zákonem – který stanovil částky vzaté v úvahu pro účely započtení, tak i platební příkaz vydaný k provedení uvedeného nálezu. Předložila konečně i osvědčení finančních orgánů potvrzující, že k započtení došlo.
40.
Za takových okolností, ačkoliv chápu důvody zklamání na straně Komise – která byla informována o započtení a o způsobu, kterým bylo provedeno, teprve v průběhu tohoto řízení – nejsem toho názoru, že je po žalovaném státu možné požadovat, aby v kontextu tohoto řízení o nesplnění povinnosti prokázal, že dotčený nález nevedl k nadhodnocení škody uplatňované společností OA, a v důsledku toho nezahrnoval poskytnutí nové podpory společnosti.
41.
Krom toho Soudnímu dvoru v kontextu řízení o nesplnění povinnosti podle mého názoru nepřísluší, aby posuzoval, zda opatření navržená nebo přijatá členským státem ke splnění povinnosti vrátit podporu, uložené rozhodnutím Komise, zahrnují nové prvky podpory. To konkrétně platí za okolností projednávané věci, ve které jednak byla otázka navrácení provedeného údajně poskytnutím nové podpory uplatněna Komisí poprvé před Soudním dvorem, a tudíž nebyla zkoumána v rámci postupu před zahájením soudního řízení, kdy Komise mohla získat a zkoumat informace nezbytné pro její posouzení, a jednak Komise zahájila správní řízení určené mimo jiné k ověření existence prvků podpory, jejichž existenci Komise v projednávané věci pouze předpokládá.
42.
Z uvedených důvodů navrhuji, aby Soudní dvůr určil, že Komise neprokázala, že nesplnění povinnosti Řecké republiky vrátit podporu, na kterou odkazuje článek 1 rozhodnutí z roku 2002, pokračovalo až do přezkoumání skutkových okolností Soudním dvorem.
3. K navrácení podpory, na kterou odkazuje článek 2 rozhodnutí z roku 2002
a) Rozsah povinnosti navrátit podporu
43.
Jak bylo uvedeno výše, Soudní dvůr ve svém rozsudku z roku 2005 výslovně z dosahu svých konstatování vyloučil nesplnění povinností Řecké republiky vrátit podporu uvedenou v článku 2 rozhodnutí z roku 2002 spočívající v neplacení závazků ze sociálního zabezpečení. Krom toho, po podání žaloby, která je předmětem tohoto řízení, Soud prvního stupně rozsudkem ze dne 12. září 2007 (
30
), v němž rozhodl o žalobě podané společností OA, zrušil články 2 a 3 rozhodnutí z roku 2002 „v rozsahu, ve kterém se týkají tolerování přetrvávání neplacení jednak letištních poplatků dlužných společností [OA] Mezinárodnímu letišti Atény, a jednak daně z přidané hodnoty dlužné Olympic Aviation z pohonných hmot a náhradních dílů“ a ve zbývající části žalobu zamítl (
31
).
44.
Z toho vyplývá, že v době přezkumu skutkových okolností Soudním dvorem povinnost dosáhnout vrácení podpory, která stále přísluší Řecké republice na základě článků 2 a 3 rozhodnutí z roku 2002 zahrnuje – a o tom není mezi účastníky řízení sporu – nesplácení jednak letištních poplatků, a jednak poplatku „spatosimo“.
45.
Před Soudním dvorem však došlo k výměně názorů ohledně toho, zda povinnost navrácení rovněž zahrnuje prvek podpory, kterým se Komise zabývala v bodu odůvodnění 209 rozhodnutí z roku 2002, konkrétně „tolerování přetrvávání neplacení letištních poplatků“. Řecká republika je toho názoru, že zde povinnost vrácení neexistuje, jelikož takový prvek podpory není ve výroku rozhodnutí uveden.
46.
Komise, aniž by se vyjadřovala k argumentům uplatněným žalovanou vládou, ve své replice jasným způsobem uvedla, že částka, na kterou odkazuje dotčený bod odůvodnění, byla zahrnuta v příkazu k navrácení podpory. Komise však, když byla ohledně této skutečnosti dotazována na jednání a ve dvou různých písemných otázkách položených v souladu s článkem 54a jednacího řádu, svůj původní postoj změnila a tvrdila, že dotčená částka nemusí být navrácena, jelikož sama o sobě nepředstavuje státní podporu, a v důsledku toho nebyla zahrnuta do výroku rozhodnutí z roku 2002. Musím přiznat, že tento argument nakonec uplatněný Komisí mi není zcela jasný a především není podle mého názoru potvrzen příslušnými částmi rozhodnutí z roku 2002. Článek 2 rozhodnutí z roku 2002 totiž prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem mimo jiné podporu „poskytovanou ve formě tolerování přetrvávajícího neplacení […] letištních poplatků splatných mezinárodnímu letišti Atény a dalším letištím“ (
32
). Odkaz na poplatky dlužné společností OA jiným letištím, nežli je mezinárodní letiště Atény, by se mohl jevit jako odkaz na body 151–153 a 209 rozhodnutí z roku 2002, které analyzují dohodu o započtení mezi státem a společností OA, která se týká dluhu společnosti OA ve výši 28,9 milionů eur vůči různým letištím, z důvodu neplacení letištních poplatků za vnitrostátní a mezinárodní lety v období od listopadu 1994 do prosince 1998 (
33
). Jedná se ostatně o jediné body odůvodnění, které se týkají dotčených poplatků. Znění rozhodnutí tedy spíše potvrzuje tezi původně zastávanou Komisí, podle které se příkaz k navrácení obsažený v článku 3 uvedeného rozhodnutí týká i částky 28,9 milionů eur uvedené v bodu 209.
47.
Nehledě na úvahy ohledně výkladu rozhodnutí, nemůže Soudní dvůr podle mého názoru každopádně nevzít v úvahu postoj zaujatý nakonec Komisí, který v konečném důsledku znamená, že bere zpět své tvrzení, že žalovaná vláda nevrátila dotčenou částku, původně klasifikovanou jako prvek nesplnění povinnosti vytýkaného v kontextu tohoto řízení.
48.
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba učinit závěr, že povinnost získat zpět podporu, která v době zkoumání skutkových okolností Soudním dvorem přísluší Řecké republice na základě článků 2 a 3 rozhodnutí z roku 2002, se týká prvků podpory představovaných neplacením: i) letištních poplatků dlužných různým regionálním letištím a (ii) poplatku „spatosimo“.
b) K plnění povinnosti získat zpět podporu
i) Poplatky dlužné různým regionálním letištím
49.
Bod 206 rozhodnutí z roku 2006 zdůrazňuje neplacení letištních poplatků společností OA, které se týká let 1998–2001 a dosahuje celkové výše 2,46 milionů eur. Řecká republika ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko tvrdila, že dluh společnosti OA vůči ŘCL v souvislosti s nesplácením uvedených poplatků byl zčásti započten, a to ve výši přibližně 2,3 milionů eur, a zčásti zrušen, a že v této souvislosti zůstává nezaplacena částka ve výši 176082,17 eur, která souvisí s fakturou zpochybněnou společností OA, a částka ve výši 478609,91 odpovídající faktuře vystavené Olympic Aviation, společnosti skupiny OA, která byla rovněž zpochybněna. Ve své duplice řecká vláda tvrdí, že ŘCL znovu ověřilo stav dluhů společnosti OA v souvislosti s neplacením letištních poplatků a přitom zjistilo, že bylo ve skutečnosti vráceno pouze 1818027 eur, a nikoliv 2,3 milionů eur, jak bylo předtím tvrzeno; uvedený rozdíl je údajně výsledkem zamítnutí námitky společnosti Olympic Aviation.
– K vrácení částky 1818027 eur
50.
Řecká republika tvrdí, že uvedená částka byla vrácena v červnu roku 2006. Komise uvádí jednak to, že dokumentace připojená k řecké odpovědi na odůvodněné stanovisko neposkytla žádné informace ohledně metody použité pro navrácení uvedené částky, a jednak to, že osvědčení předložená teprve Soudnímu dvoru neumožňují ověřit, zda byla skutečně vrácena.
51.
Řecká republika, které se Soudní dvůr dotázal na metody navracení, nejprve odkázala na informace již uvedené v odpovědi na odůvodněné stanovisko, které údajně prokazují, že čtyři faktury na celkovou částku 1087141,43 eur, které byly vystaveny ŘCL, byly uvedeným orgánem zrušeny rozhodnutím ze dne 3. prosince 2003 z důvodu chyb v sazbách, a nahrazeny fakturou na částku 605072,63 eur. Dotčené rozhodnutí, ve kterém je uveden soubor 14 faktur, včetně dotčených čtyř faktur, na celkovou částku 2690281,91 eur, je přílohou k dopisu odpovídajícímu na odůvodněné stanovisko. Uvedené rozhodnutí se nejenže týká částky, která není totožná s částkou uvedenou řeckými orgány jak v jejich odpovědi na odůvodněné stanovisko, tak v odpovědi na písemné otázky Soudního dvora, ale nespecifikuje ani důvody, které ŘCL vedly ke zrušení a nahrazení dotčených faktur. Krom toho bod 5 odůvodnění uvedeného rozhodnutí uvádí, že všechny zrušené faktury se vztahují k pronájmu prostor na starém aténském letišti v průběhu pozdějšího období (
34
), nežli je období, na které odkazuje bod 206 rozhodnutí z roku 2002 (1998–2001). Konečně uvádím, že důkazy předložené k prokázání platby 605072,63 eur, odpovídající nové faktuře, která nahradila předchozí faktury, sestávají ze tří osvědčení; jedno je od ŘCL ze dne 28. září 2007 a dvě byla vydána daňovými orgány, avšak neuvádí, jak se platba uskutečnila. Za těchto okolností Komise správně zpochybňuje, zda jsou uvedená prohlášení schopna prokázat, že k navrácení skutečně došlo.
52.
Žalovaná vláda zadruhé odkázala na nařízení ministra financí a hospodářství ze dne 8. února 2005, které je připojeno k odpovědi řeckých orgánů na odůvodněné stanovisko, jímž bylo rozhodnuto o započtení vzájemných dluhů a pohledávek OA a ŘCL v celkové výši 1073371,93 eur. Toto započtení rovněž údajně pokrývá dluhy OA odpovídající neuhrazení tří faktur za letištní poplatky v celkové výši 349081,73 eur (
35
). Vedle skutečnosti, že tabulka v článku 3.78 odpovědi na odůvodněné stanovisko uvádí, že dvě ze tří dotčených faktur (čísla 4082/01 a 227/02) se týkají služeb poskytnutých společnosti OA v období od ledna do dubna 2002, tedy v období následujícím po období, na které se vztahuje bod 206 rozhodnutí z roku 2002, žalovaná vláda neposkytla žádné informace o dluzích ŘCL vůči společnosti OA, které byly údajně započteny, a tyto informace nelze získat ani z nařízení ministra, kterým bylo o započtení rozhodnuto, ani z prohlášení finančních orgánů, která byla předložena Soudnímu dvoru.
53.
Jak bylo popsáno výše (
36
), Soudní dvůr rozhodl, že pokud členský stát získá zpět podporu jinými způsoby nežli hotovostní platbou, musí Komisi poskytnout veškeré informace, které jí umožní prokázat, že zvolený způsob představuje vhodné splnění povinnosti zajistit navrácení podpory. V projednávané věci Komise tvrdí, že informace poskytnuté Řeckou republikou neumožňují zjistit, jaké závazky řeckého státu vůči společnosti OA byly údajně započteny.
54.
Jak uvedla Komise, soudím, že pokud se členský stát rozhodne zajistit navrácení podpory formou započtení, bude přinejmenším nezbytné, aby z předložené dokumentace jasně vyplývala jak povaha pohledávek příjemce podpory vůči státu uplatněných pro účely započtení, tak jejich výše a období, ke kterému se vztahují. Takové skutečnosti musí být sděleny Komisi, pokud možno formou předložení příslušných faktur. Nicméně podle mého názoru – a jak správně tvrdí Komise – předložení úředního dokladu orgánu dotčeného členského státu, ze kterého pouze vyplývá, že dluh podniku-příjemce podpory vůči státu vzniklý na základě poskytnutí podpory, byl předmětem započtení, nepostačuje k prokázání skutečnosti, že skutečně došlo k navrácení na základě započtení.
55.
V projednávané věci, jak tvrdí Komise, se informace poskytnuté řeckou vládou jeví jako nedostatečné pro potvrzení skutečného navrácení částky 349081,73 eur, která odpovídá třem fakturám uvedeným v bodu 52 výše.
56.
Závěrem souhlasím s Komisí v tom, že dokumentace předložená žalovaným členským státem je nedostatečná k prokázání skutečnosti, že částka 1818027 eur byla navrácena tím, že byla údajně společností OA vrácena v červnu 2006 jakožto část prvku podpory uvedeného v bodu 206 rozhodnutí z roku 2002.
– K vrácení částky 176082,18 eur, která odpovídá faktuře ŘCL č. 3307/98
57.
Podle dupliky řecké vlády nezaplacená částka dlužná společností OA ve formě nezaplacených letištních poplatků dosáhla, po údajném výše zkoumaném zaplacení částky 1818027 eur, částky 654692 eur (176082,18 + 478606,91 eur). Z této částky bylo údajně dne 31. srpna 2007 zaplaceno 176082,18 eur, i s úroky tedy celkem 352808,78 eur. V odpovědi na písemné otázky položené v souladu s článkem 54a jednacího řádu vysvětlila řecká vláda, že tato částka byla započtena s částkami přiznanými společnosti OA jako náhrada škody výše uvedeným rozhodčím nálezem č. 57/2006. Pokud jde o důkaz, že povinnost zajistit navrácení podpory byla, pokud jde o uvedenou částku, splněna, použijí se zjištění uvedená výše v bodech 40 a 41.
– K vrácení částky 478606,91 eur, odpovídající faktuře ŘCL č. 4175/99 vystavené na společnost Olympic Aviation
58.
Částka týkající se uvedené faktury včetně úroků dosahující 933289,41 eur byla údajně zaplacena dne 2. října 2007 na základě započtení vzájemných dluhů a pohledávek společnosti OA a ŘCL. Řecká vláda připojila ke své žalobní odpovědi jako důkaz nařízení řeckého ministra financí a hospodářství, kterým bylo rozhodnuto o započtení, jakož i dopis ŘCL společnosti OA ze dne 17. října 2007, v jehož příloze je uveden podrobný rozpis částek zahrnutých do započtení. Uvedený rozpis ukazuje, že se pohledávky společnosti OA vůči ŘCL týkaly pomoci, kterou společnost OA poskytla letadlům ŘCL v období od 1. ledna 2004 do 31. července 2007. Přílohou k žalobní odpovědi jsou i další dva dopisy ŘCL, adresované společnosti OA: první, ze dne 2. října 2007, uvádí, že pokud jde o letištní poplatky dlužné za období let 1998–2001 „všechny dluhy společnosti OA byly zaplaceny, zrušeny, započteny nebo sděleny příslušnému daňovému orgánu k ověření a vymáhání“; druhý, ze dne 19. října 2007, který potvrzuje, že dluhy společnosti OA, které byly započteny nařízením ministra ze dne 2. října 2007, zahrnovaly rovněž dotčenou fakturu na 478606,91 eur zvýšenou o příslušné úroky.
59.
Informace předložené řeckou vládou ohledně navracení dotčené částky, zejména informace obsažené v příloze k dopisu ŘCL ze dne 17. října 2007, jsou rozhodně podrobnější a – na rozdíl od tvrzení Komise – umožňují identifikovat s dostatečnou mírou jistoty povahu, výši a období, ke kterým se vztahují pohledávky společnosti OA vůči ŘCL, které byly vzaty v úvahu pro účely započtení.
– Závěr týkající se splnění povinnosti zajistit navrácení prvku podpory uvedeného v bodu 206 rozhodnutí z roku 2002
60.
Na základě všech výše uvedených posouzení soudím, že k okamžiku zkoumání skutkového stavu Soudním dvorem bylo prokázáno nesplnění povinnosti zajistit od společnosti OA navrácení prvku podpory, na který odkazuje bod 206 rozhodnutí z roku 2002 a který spočívá v pokračujícím neplacení letištních poplatků dlužných za období let 1998–2001, které dosahují částky 2,46 milionů eur, s výjimkou částky 176082,18 eur, odpovídající faktuře ŘCL č. 3307/98, a částky 478606,91, odpovídající faktuře ŘCL č. 4175/99, které se týkaly služeb poskytnutých ve prospěch společnosti Olympic Aviation.
ii) Ke vrácení poplatku „spatosimo“
61.
Bod 208 rozhodnutí z roku 2002 odkazuje na prvek podpory spočívající v tolerování přetrvávajícího neplacení poplatku „spatosimo“ na modernizaci a rozvoj letišť ze strany společnosti OA za období od prosince 2000 do února 2002 a za měsíc březen 1999, v celkové výši 60999156 eur.
62.
Řecká republika ve své žalobní odpovědi tvrdí, že Komisi při četných příležitostech informovala o skutečnosti, že část dlužného poplatku za dotčené období byla zaplacena před přijetím rozhodnutí z roku 2002. Důkaz týkající se zaplacení celkové částky 22806158,87 eur byl údajně zaslán Komisi coby příloha dopisu tehdejšího generálního tajemníka pro dopravu ze dne 26. června 2003; příslušné části uvedeného dopisu a příslušné přílohy byly předloženy Soudnímu dvoru. Jak uvedla Komise, podklady týkající se dotčené platby sestávají jednak z řady převodních příkazů vydaných společností OA, z nichž žádný v příslušné kolonce nenese razítko banky, která údajně měla obdržet platbu (Trapeza tis Ellados), a jednak z osvědčení týkajícího se odpovídajících pohybů z účtu společnosti OA, které je nečitelné. Za těchto okolností souhlasím s Komisí, že dokumenty, které byly předloženy, nemohou poskytnout důkaz o tom, že dotčené částky byly skutečně zaplaceny.
63.
Pokud jde o dopis ŘCA společnosti OA ze dne 2. října 2007, který je přiložen k žalobní odpovědi, kde je potvrzena platba uskutečněná společností OA dne 24. září 1999 a 26. června 2001 v celkové výši 22806158,87 eur z titulu poplatku „spatosimo“ za březen 1999 a období od prosince 200 do května 2001, nejsem toho názoru, že představuje, při neexistenci relevantních podpůrných dokumentů, jednoznačný důkaz o tom, že se platba uskutečnila. Podle mého názoru se totéž použije pro osvědčení daňové situace společnosti OA, které je přílohou dupliky, které ukazuje, že dne 29. ledna 2008 společnost neměla vůči státu žádný dluh.
64.
Pokud jde o zbývající dlužnou částku z titulu poplatku „spatosimo“ po zaplacení výše uvedené částky 22806158,87, která činí 38192997 eur, řecká vláda v odpovědi na písemné otázky položené v souladu s článkem 54a jednacího řádu uvedla, že byla započtena, společně s úroky, které byly splatné k 31. srpnu 2007, s částkami dlužnými státem z titulu náhrady škody na základě rozhodčího nálezu č. 57/2006. Pokud jde o důkaz splnění povinnosti zajistit navrácení, co se týče výše uvedené částky, použijí se tedy zjištění uvedená výše v bodech 40 a 41.
c) Závěr týkající se splnění povinnosti zajistit navrácení podpory uvedené v článku 2 rozhodnutí z roku 2002
65.
Na základě všech výše uvedených posouzení považuji za prokázané, že nesplnění povinnosti příslušející Řecké republice na základě ustanovení článku 2 ve spojení s článkem 3 rozhodnutí z roku 2002, pokračovalo až do přezkumu skutkových okolností Soudním dvorem, pokud jde o: i) navrácení, ze strany společnosti OA, prvku podpory uvedeného v bodu 206 rozhodnutí z roku 2002, spočívajícího v přetrvávajícím neplacení letištních poplatků dlužných za období let 1998–2001 v celkové výši 2,46 milionů eur, s výjimkou částky 176082,18 eur odpovídající faktuře ŘCL č. 3307/98, a částky 478606,91 odpovídající faktuře ŘCL č. 4175/99 ohledně služeb poskytnutých ve prospěch společnosti Olympic Aviation; a ii) navrácení, ze strany společnosti OA, prvku podpory uvedeného v bodu 208 rozhodnutí z roku 2002, spočívajícího v přetrvávajícím neplacení poplatku „spatosimo“ v celkové výši 60999156 eur, s výjimkou částky 38192997 eur.
B – Peněžité sankce
66.
Komise v roce 2005 přijala nové sdělení o použití článku 228 ES (dále jen „sdělení z roku 2005“) (
37
). V bodu 10 tohoto sdělení Komise uvádí, že nezbytnost zamezit tomu, aby pozdní zjednání nápravy bylo zcela beztrestné, a tudíž od tohoto opoždění účinně neodrazovalo, ji vedla ke změně praxe používané na základě dvou předchozích sdělení (
38
) a k tomu, aby bude napříště v žalobách na základě článku 228 ES systematicky navrhovala jak uložení penále, tak zaplacení paušální částky. V projednávané věci Komise v souladu s uvedeným přístupem navrhuje, aby Soudní dvůr Řecké republice uložil obě peněžité sankce.
1. Penále
a) Argumenty účastníků řízení
67.
Komise je toho názoru, že penále ve výši 53611 eur za každý den prodlení s plněním povinností vyplývajících z rozsudku z roku 2005 ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci vhodně odráží závažnost a dobu trvání vytýkaného porušení práva a zohledňuje potřebu zajištění toho, aby penále mělo donucovací a odrazující účinek. V souladu s metodou výpočtu stanovenou v bodu 14 sdělení z roku 2005 byla tato částka vypočtena vynásobením jednotné základní paušální sazby 600 eur za den koeficientem závažnosti a koeficientem doby trvání, a poté vynásobením získaného součinu pevným koeficientem „n“, který zohledňuje platební schopnost žalovaného státu a počet jeho hlasů v Radě; v případě Řecka je takový koeficient stanoven na 4,38. Pokud jde o závažnost porušení, Komise použila koeficient 12 ze stupnice 1 až 20, a to ve světle významu pravidla Společenství, které bylo porušeno, a důsledků, které má takové porušení na obecné a individuální zájmy. Pokud jde o trvání porušení, Komise bere v úvahu období 17 měsíců, které uplynulo mezi vydáním rozsudku z roku 2005 (12. květen 2005) a datem rozhodnutí o předložení záležitosti Soudnímu dvoru (18. říjen 2006) a používá koeficient 1,7 v souladu s článkem 17 sdělení z roku 2005. Komise však ponechává na Soudnímu dvoru, aby případně stanovil vyšší koeficient, který by zohledňoval dobu, která uplynula mezi rozhodnutím předložit záležitost Soudnímu dvoru a přezkumem skutkových okolností Soudním dvorem.
68.
Řecká republika tvrdí, že návrh Komise, aby jí bylo uloženo penále, musí být zamítnut, neboť je neopodstatněný vzhledem k tomu, že povinnosti vyplývající z rozsudku z roku 2005 byly v plném rozsahu splněny. Podpůrně tvrdí, že částka, kterou Komise navrhuje, je nepřiměřená a musí být snížena vzhledem ke třem faktorům. Zaprvé, rozsudku z roku 2005 bylo vyhověno v krátké lhůtě, navzdory nedostatku spolupráce na straně Komise a nejasnostem, pokud jde o některé aspekty rozhodnutí z roku 2002. Zadruhé, Soud prvního stupně toto rozhodnutí částečně zrušil, takže vůči Řecku nelze uplatňovat nesplnění povinnosti v rozsahu, v němž se jedná o prvek podpory dotčený zrušením. Zatřetí, koeficient závažnosti stanovený Komisí je nepřiměřený, jak ve vztahu ke koeficientům použitým v jiných případech, nehledě na závažnější povahu dotčeného porušení, tak ve vztahu ke specifickým důsledkům uvedeného porušení na obecné a individuální zájmy. V posledně uvedené souvislosti řecká vláda mimo jiné uvádí, že společnost OA ukončila veškeré letecké činnosti, a že v důsledku toho prodlení s navracením dotčené podpory nezpůsobilo pokračující narušení hospodářské soutěže v odvětví letecké přepravy.
b) Posouzení
69.
Případné uložení penále podle článku 228 ES, jehož donucovací funkce byla Soudním dvorem zdůrazněna při četných příležitostech (
39
), je podle ustálené judikatury v zásadě odůvodněné pouze tehdy, pokud nesplnění povinností vyplývajících z předchozího rozsudku Soudního dvora přetrvává (
40
). Vzhledem k tomu, že na základě výše uvedeného posouzení navrhuji, aby Soudní dvůr určil, že nesplnění povinnosti vytýkané v projednávané věci zčásti stále pokračuje, musí být návrhu Komise na uložení penále žalovanému členskému státu podle mého názoru vyhověno.
70.
Částka penále navrhovaná Komisí je založena na metodě výpočtu stanovené v jejím sdělení z roku 2005. V této souvislosti Soudní dvůr při četných příležitostech zdůraznil, že takové pokyny, jako jsou pokyny uvedené ve sděleních Komise, Soudní dvůr nezavazují, ale přispívají k zajištění transparentnosti, předvídatelnosti a právní jistoty ohledně úkonů tohoto orgánu (
41
). Z toho vyplývá, že pro Soudní dvůr jsou návrhy učiněné na základě uvedených pokynů pouhým užitečným referenčním základem (
42
).
71.
Vzhledem tomu, že účelem penále je vyvíjet na členský stát, který je v prodlení s plněním povinností vyplývajících z rozsudku, kterým bylo rozhodnuto o nesplnění povinnosti, ekonomický tlak, jenž jej přiměje k tomu, aby ve zjištěném neplnění povinností ustal, musí být uložené peněžité sankce stanoveny v závislosti na stupni přesvědčování nezbytného k tomu, aby dotčený členský stát změnil své chování (
43
). Soudnímu dvoru při výkonu jeho posuzovací pravomoci přísluší, aby stanovil penále takovým způsobem, aby bylo jednak přizpůsobené okolnostem, a jednak přiměřené zjištěnému nesplnění povinností, jakož i platební schopnosti dotyčného členského státu (
44
). Z tohoto pohledu jsou základními kritérii, která musí být zohledněna pro zajištění donucující povahy penále za účelem jednotného a účinného používání práva Společenství v zásadě doba trvání protiprávního jednání, stupeň jeho závažnosti a platební schopnost dotčeného členského státu (
45
). V konečném vyznění se tato kritéria věcně neliší od kritérií navržených Komisí v jejích sděleních k použití článku 228 ES (
46
).
72.
V projednávané věci, pokud jde zaprvé o kritérium závažnosti porušení, souhlasím s Komisí že použití vyššího koeficientu je v zásadě odůvodněné, vzhledem k tomu, že pravidla Smlouvy o státních podporách jsou zásadní pro vytvoření systému určeného k zajištění toho, aby na vnitřním trhu nedocházelo k narušování hospodářské soutěže; povinnost vrátit podporu, která je neslučitelná se společným trhem, je logickým následkem zákazu stanoveného uvedenými pravidly. Je třeba mít rovněž na mysli, že po vydání rozhodnutí z roku 2002 Komise zjistila, že společnosti OA byla poskytnuta nová podpora (rozhodnutí z roku 2005) a že Soudní dvůr v roce 2008 určil, že Řecko nesplnilo povinnost získat zpět rovněž tuto podporu.
73.
Nicméně při rozhodování o tom, jaký koeficient má být v projednávané věci použit, je podle mého názoru nezbytné vzít v úvahu následující prvky, které přispívají ke zmírnění závažnosti související s povahou porušení práva. Úvodem je třeba vzít v úvahu skutečnost, že částka podpory, ohledně které stále existuje povinnost zajistit navrácení a nejeví se, že by byla splněna, je výrazně nižší nežli částka vzatá v úvahu Komisí při posuzování závažnosti porušení (
47
). K tomu je nezbytné vzít v úvahu nejen částečné zrušení rozhodnutí z roku 2002 Soudem prvního stupně poté, kdy byla podána žaloba, ale také jednak skutečnost, že Komise původně tvrdila, že žalovaný členský stát rovněž nezajistil navrácení prvku podpory, na který odkazuje článek 209 uvedeného rozhodnutí, a – bude-li přijata mnou navrhovaná analýza – jednak ty složky porušení, jejichž pokračování Komise neprokázala.
74.
Dále, pokud jde o důsledky nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku z roku 2005 na obecné a individuální zájmy, je nutné uvést, že ze spisu není zřejmé, zda Komise při posuzování takových důsledků pro stanovení závažnosti porušení konkrétně zkoumala dopad převodu leteckých činností ze společnosti OA na společnost NOA v prosinci 2003. Je sice pravda, že tento převod může znamenat převod podpory přijaté OA na novou provozní společnost, a v důsledku toho zachování narušení hospodářské soutěže na trhu letecké přepravy, avšak Komise se v tomto řízení omezila na blíže nepodložené tvrzení, že k takovému převodu došlo (
48
). Za těchto okolností je obtížné plně posoudit dopad dotčeného přetrvávajícího porušení na subjekty činné na tomto trhu (
49
). Nicméně je třeba připomenout, že Soudní dvůr ve svém rozsudku z roku 2005 rozhodl, že dotčený převod „vytvořil překážku pro účinné provedení rozhodnutí [z roku 2002] a pro vymáhání podpor, kterými řecký stát podporoval obchodní činnost [OA]“, a že v důsledku toho „byl cíl uvedeného rozhodnutí, které směřuje k znovunastolení nenarušené hospodářské soutěže v odvětví civilního letectví, podstatným způsobem ohrožen“ (
50
).
75.
Konečně, nejsem toho názoru, že argument Řecké republiky ohledně nedostatku spolupráce na straně Komise v době plnění povinnosti zajistit navrácení podpory musí být přijat. I když některé skutečnosti ve spisu ukazují, že mezi žalovaným státem a Komisí byly problémy v komunikaci, nejsem toho názoru, že je obecně možné, aby bylo jedné ze stran přičteno jednání, které by bylo skutečně neslučitelné s povinností loajální spolupráce podle článku 10 ES, a které by odůvodňovalo uplatnění přitěžující nebo naopak polehčující okolnosti.
76.
Na základě výše uvedených zjištění se koeficient závažnosti 12 (na stupnici od 1 do 20) navrhovaný Komisí jeví v projednávané věci jako nepřiměřený. Soudím, že závažnost dotčeného porušení odráží vhodněji koeficient 3.
77.
Pokud jde zadruhé o trvání porušení, je třeba uvést, že již bylo judikaturou objasněno, že příslušný koeficient musí být stanoven „s ohledem na okamžik, ke kterému Soudní dvůr posuzuje skutkové okolnosti, a nikoliv na okamžik, kdy mu Komise předloží věc, přičemž krom toho není posuzovací pravomoc Soudního dvora omezená Komisí navrhovanou stupnicí od 1 do 3“ (
51
). V projednávané věci uplynulo více než tři a půl roku od vyhlášení rozsudku z roku 2005 (
52
). Pokud jde o podobný časový úsek, Soudní dvůr nedávno rozhodl, že trvání porušení vhodně odráží koeficient 2 (
53
). V projednávané věci považuji za vhodné použít stejný koeficient.
78.
Konečně, pokud jde o platební schopnost dotyčného členského státu, Soudní dvůr uznal vhodnost metody výpočtu navrženou Komisi v jejích sděleních, jelikož „představuje vhodný způsob jak promítnout platební schopnost tohoto členského státu při zachování přiměřeného odstupu mezi jednotlivými členskými státy“ (
54
). Koeficient stanovený pro Řecko ve sdělení z roku 2005, který považuji za správný koeficient pro použití v projednávané věci, je 4,38.
79.
Vynásobením základní částky 600 eur třemi navrhovanými koeficienty, konkrétně koeficientem 3 založeným na závažnosti porušení, koeficientem 2 založeným na jeho trvání a koeficientem 4,38, který je založen na platební schopnosti dotčeného členského státu, se dospěje k částce 15768 eur za každý den prodlení. Tuto částku považuji za přiměřenou s ohledem na skutečnost, že penále má mít donucující účinek.
2. Paušální částka
a) Argumenty účastníků řízení
80.
Pro účel výpočtu paušální částky Komise navrhuje vynásobení denní částky 200 eur koeficienty 12 (závažnost porušení) a 4,38 (platební schopnost členského státu), které již byly navrženy jako základ pro výpočet penále. Podle Komise musí být částka 10512 eur za den, která je výsledkem výpočtu, použita na období mezi dnem vyhlášení rozsudku z roku 2005 a dnem vyhlášení rozsudku, který bude vydán v projednávané věci.
81.
Řecká republika tvrdí, že jí nemá být uložena žádná paušální částka, jelikož zajistila, aby povinnosti vyplývající z rozsudku z roku 2005 byly splněny rychle a v plném rozsahu. Podpůrně, pokud by Soudní dvůr rozhodl, že povinnosti vyplývající z rozsudku nebyly splněny, je žalovaný členský stát toho názoru, že jakékoliv kumulativní použití peněžitých sankcí stanovených v článku 228 ES by mělo být vyloučeno, jelikož obě sankce sledují stejný cíl. Řecká republika rovněž zdůrazňuje, že Soudní dvůr použil penále a paušální částku kumulativně pouze v jednom případě, ve kterém byly okolnosti výjimečné, zejména vzhledem k době trvání porušení. Konečně, řecká vláda tvrdí, že částka navrhovaná Komisí je nepřiměřená. Argumenty, o které se opírá, jsou v podstatě totožné s argumenty použitými ke zpochybnění výše penále.
b) Posouzení
82.
Hlavní argument uplatněný Řeckou republikou, podle kterého nemůže být na základě článku 228 ES uložena žádná sankce, pokud porušení netrvá, je zpochybněn nedávným rozsudkem Soudního dvora, ve kterém byla členskému státu uložena platba paušální částky navzdory skutečnosti, že ke dni vyhlášení rozsudku byly povinnosti vyplývající z rozsudku původně určujícího porušení splněny řádně a v plném rozsahu (
55
). Z toho vyplývá, že i kdyby, na rozdíl od toho, co navrhuji, Soudní dvůr konstatoval, že Řecká republika v plném rozsahu vyhověla rozsudku z roku 2005, takové konstatování by nebylo dostatečné k tomu, aby členský stát uchránilo před uložení paušální částky.
83.
Pokud jde o argument podpůrně uplatněný žalovanou vládou, považuji především za nezbytné odmítnout tvrzení, podle kterého kumulativní použití sankcí, které stanoví článek 228 ES, musí být vyloučeno, protože sledují stejný cíl. I když se odhlédne od skutečnosti, že Soudní dvůr již použil penále a paušální částku kumulativně, takový argument nepovažuji za přijatelný, zejména ve světle rozsudku uvedeného v bodu 82 výše. V tomto rozsudku, který v zásadě potvrzuje přístup, který již byl zřejmý v dřívější judikatuře, Soudní dvůr jasně odlišil obě sankce, pokud jde o jejich funkci a podmínky použití. Hlavní funkcí penále je přimět „členský stát k tomu, aby co nejrychleji ustal v neplnění povinností, které by, nebýt takového opatření, mělo tendenci přetrvávat“ (
56
), a v důsledku toho je podmínkou pro jeho uložení skutečnost, že protiprávní jednání pokračuje. Paušální částka je naproti tomu určena k potrestání nesplnění povinnosti z důvodu jeho účinků a trvání a k zamezení opakování podobných porušení práva; v důsledku toho se taková sankce může použít na porušení, která mezitím skončila. Vzhledem k odlišným funkcím nemůže být kumulativní použití těchto dvou sankcí v zásadě vyloučeno, ačkoliv konečný cíl sledovaný jejich uložením je stejný, tedy zajištění účinného používání práva Společenství členskými státy (
57
).
84.
Chci rovněž zdůraznit, že při prvním kumulativním použití penále a paušální částky uvedl Soudní dvůr, že mu přísluší „v každé věci a v závislosti na okolnostech případu, který mu byl předložen, jakož i na stupni přesvědčování a odrazování, který se mu jeví jako potřebný, rozhodnout o peněžitých sankcích vhodných k zajištění co možná nejrychlejšího splnění povinností vyplývajících z rozsudku, kterým bylo dříve určeno nesplnění povinnosti, a k předejití tomu, aby se obdobná porušení práva Společenství opakovala“ (
58
). Soudní dvůr tak rozhoduje o použití jedné nebo druhé sankce, či případně o jejich kumulativním použití pouze podle okolností konkrétní věci a stupně požadovaného přesvědčování a odrazování; při svém výběru možných dostupných opatření však není vázán konkrétním stupněm závažnosti nebo trvání porušení. Kumulativní použití penále a paušální částky se například může jevit jako obzvláště vhodné v případě, kdy došlo pouze k částečnému opožděnému splnění povinností vyplývajících z rozsudku, kterým bylo určeno nesplnění povinností, a penále je tak přiměřené aspektům porušení, jež stále trvají. V takových případech současné nařízení zaplacení paušální částky umožňuje postihnout takový členský stát i za jednání porušující povinnost, které mezitím skončilo.
85.
Připomínám, že podle Soudního dvora uložení paušální částky nemá automatickou povahu, což Komise naznačuje ve svém rozhodnutí z roku 2005, ale „musí v každém jednotlivém případě záviset na všech relevantních skutečnostech souvisejících jak s charakteristikami zjištěného nesplnění povinnosti, tak s přístupem členského státu, jehož se řízení zahájené na základě článku 228 ES týká (
59
)“. V tomto ohledu uvádím, že ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Francie Soudní dvůr přiznal obzvláštní význam skutečnosti, že členský stát již byl předmětem několika rozsudků vydaných na základě článku 226 ES, kterými bylo určeno, že nesplnil své povinnosti v téže oblasti, jako je oblast, jíž se týká dotčené porušení práva (
60
).
86.
Ve světle výše uvedených kritérií soudím, že v projednávané věci je uložení paušální částky v zásadě odůvodněno na základě úvah ohledně závažnosti dotčeného porušení uvedených v bodu 72 výše, tedy významu pravidel, která byla porušena, a skutečnosti, že při dvou odlišných příležitostech již bylo určeno, že Řecká republika porušila povinnost tím, že nezajistila navrácení podpory neslučitelné se společným trhem poskytnuté stejnému příjemci.
87.
Pokud jde o trvání uvedeného porušení, které začalo dnem vyhlášení rozsudku z roku 2005, je třeba mít na mysli, že prováděcí opatření, která – podle řecké vlády – zajistila efektivní navrácení části dotčené podpory, byla přijata teprve v období od srpna do října 2007, a že některé aspekty porušení stále přetrvávají i po více než třech a půl letech od vyhlášení uvedeného rozsudku. Zkoumání spisu podle mého názoru neposkytuje odůvodnění pro takové prodlení, zejména vzhledem ke skutečnosti, že se většina opatření oznámených Komisi během postupu před zahájením soudního řízení podstatně nelišila od opatření, která žalovaný členský stát přijal již před rozsudkem z roku 2005 a která již byla Soudním dvorem označena za nedostatečná k zajištění efektivního vrácení podpory. Pokud jde o obtíže vnitrostátní povahy, kterým Řecká republika údajně čelila při plnění povinností, které jí přísluší, je třeba jednak připomenout, že se členský stát nemůže dovolávat ustanovení, praxe nebo situací svého vnitrostátního právního řádu coby důvodu, proč nesplnil povinnosti vyplývající z práva Společenství (
61
), a jednak podle ustálené judikatury použití vnitrostátních postupů k navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem na základě čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999, podléhá podmínce, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise (
62
). Dále, jak uvádí Komise, Soudní dvůr již měl příležitost upřesnit, že vnitrostátní postup, který přiznává odkladný účinek žalobám podaným proti platebním rozkazům vydaným za účelem navrácení poskytnuté podpory, neumožňuje „okamžitý a účinný“ výkon rozhodnutí požadujícího navrácení podpory, a nesplňují tak požadavky stanovené výše uvedeným ustanovením nařízení č. 659/1999 (
63
).
88.
Soudím, že při stanovení výše paušální částky je rovněž důležité vzít v úvahu zjištění uvedená v bodech 73 a 74 výše, pokud jde o snížení celkové výše podpory, která měla být původně navrácena, a posouzení účinků trvání protiprávního jednání.
89.
Ve světle výše uvedeného představuje paušální částka ve výši 2 miliony eur spravedlivé posouzení skutkových okolností projednávané věci.
3. K nákladům řízení
90.
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku, která neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise náhradu nákladů požadovala a Řecká republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
V – Závěry
91.
Z výše uvedených důvodů navrhuji, aby Soudní dvůr v projednávané věci rozhodl takto:
„1)
Řecká republika tím, že nepřijala a v každém případě ve lhůtě stanovené v odůvodněném stanovisku neoznámila Komisi veškerá opatření vyplývající z rozsudku ze dne 12. května 2005, Komise v. Řecko, C-415/05, který se týká nevrácení podpor, které byly shledány protiprávními a neslučitelnými se společným trhem – kromě těch, které se týkají příspěvků národnímu orgánu sociálního zabezpečení – na základě článku 3 rozhodnutí Komise 2003/372/ES o podpoře poskytnuté Řeckem společnosti Olympic Airways, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 ES.
2)
Řecké republice se ukládá, aby Evropské komisi zaplatila na účet ‚Vlastní zdroje Evropského společenství‘ penále ve výši 15768 eur za každý den prodlení s přijetím opatření vyplývajících z výše uvedeného rozsudku ve věci Komise v. Řecko nebo jejich oznámením Komisi, počínaje dnem vyhlášení rozsudku v projednávané věci až do splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku ve věci Komise v. Řecko.
3)
Řecké republice se ukládá, aby Evropské komisi zaplatila na účet ‚Vlastní zdroje Evropského společenství‘ paušální částku ve výši 2 miliony eur.
4)
Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – Věc C-415/03, Komise v. Řecko (Sb. rozh. s. I-3875).
(
3
) – 2003/372/ES (Úř. věst. L 132, s. 1).
(
4
) – Rozhodnutí 94/696/ES ze dne 7. října 1994 o podpoře poskytnuté řeckým státem společnosti Olympic Airways (Úř. věst. L 273, s. 22).
(
5
) – Úř. věst. L 128, s. 1.
(
6
) – Odpovídající druhé tranši rekapitalizace, která byla schválena v roce 1998.
(
7
) – K(2005)2706 o podpoře poskytnuté Řeckem společnostem Olympic Airways a Olympic Airlines.
(
8
) – Jedná se o věci Řecko v. Komise (T-415/05), Olympic Airlines v. Komise (T-416/05), a Olympic Airways v. Komise (T-423/05), které jsou stále projednávány.
(
9
) – Rozsudek ze dne 14. února 2008, Komise v. Řecko (C-419/06, Sb. rozh. s. I-27, zveřejněné shrnutí).
(
10
) – Body 33 a 34.
(
11
) – Bod 35.
(
12
) – Bod 39.
(
13
) – Bod 41.
(
14
) – Bod 44.
(
15
) – Řecká republika tvrdí, že uzavření smlouvy o prodeji společnosti NOA, v souladu s „memorandem o porozumění“ mezi řeckým státem a Olympic Investors/York Capital ze dne 5. srpna 2005, oznámené Komisi, bylo podmíněno vyčíslením podpor, které byly prohlášeny za neslučitelné v rozhodnutí z roku 2005, a že jednání byla neúspěšná právě z důvodu nedostatku spolupráce ze strany Komise v této otázce.
(
16
) – Podle Řecké republiky její stálé zastoupení obdrželo odůvodněné stanovisko dne 14. dubna 2006.
(
17
) – Viz rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie (C-304/02, Sb. rozh. s. I-6263, bod 30), a ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie (C-177/04, Sb. rozh. I-2461, bod 20).
(
18
) – Viz rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný v předchozí poznámce pod čarou, bod 31, a ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie, citovaný v předchozí poznámce pod čarou, bod 21.
(
19
) – Rozsudek ze dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo (C-209/00, Recueil, s. I-11659, bod 32). Viz rovněž rozsudky ze dne 20. března 1997, Alcan Deutschland (C-24/95, Recueil, s. I-1591, bod 24); ze dne 21. března 1990, Belgie v. Komise (C-142/87, Recueil, s. I-959, bod 61), a ze dne 20. září 1990, Komise v. Německo (C-5/98, Recueil, s. I-3437, bod 12).
(
20
) – Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.
(
21
) – Rozsudek ze dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo, citovaný výše v poznámce pod čarou 19, bod 34.
(
22
) – Rozsudek ze dne 4. července 2000, Komise v. Řecko (C-387/97, Recueil, s. I-5047, bod 73).
(
23
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 22. září 1988, Komise v. Řecko (272/86, Recueil, s. 4875, bod 21); ze dne 9. listopadu 1999, Komise v. Itálie (C-365/97, Recueil, s. I-7773, body 84 až 87), a ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 56.
(
24
) – Rozsudek ze dne 25. května 1982, Komise v. Nizozemsko (96/81, Recueil, s. 1791, bod 7).
(
25
) – Rozsudek ze dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo, citovaný výše v poznámce pod čarou 19, body 40 až 44.
(
26
) – Konkrétně 41085840 eur jistiny a 32277267 eur úroků k 31. srpnu 2007.
(
27
) – Je vhodné připomenout, že žaloba vedoucí k uvedenému nálezu má datum 20. března 2006 a že Řecká republika tvrdí, že Komisi o jejím podání včas informovala. Rozhodčí nálezy byly podle Řecké republiky rovněž předmětem sdělení, které bylo Komisi pro informaci zasláno dne 29. ledna 2008.
(
28
) – 2007/2666/ES.
(
29
) – Nicméně se nejeví, že by dotčené nálezy byly formálně oznámeny v rámci tohoto řízení, což by vedlo k pozastavení plateb splatných v souladu s uvedenými nálezy, ani že by Komise takové pozastavení plateb nařídila; pouze v těchto případech by přitom bylo možné tvrdit, že společnost OA nemohla požadovat platby splatné v její prospěch, a v důsledku toho by nebyly splněny podmínky umožňující započtení.
(
30
) – Rozsudek Olympiaki Aeroporia Ypireises v. Komise (T-68/03, Sb. rozh. s. II-2911).
(
31
) – Body 1 a 2 výroku.
(
32
) – Kurziva provedena autorem stanoviska.
(
33
) – Body 151 až 153 jsou vloženy do části rozhodnutí věnované popisu nových protiprávních podpor (oddíl 5.2), poskytnutých jako „neplacení nebo opožděné placení nebo jiné zvýhodněné zacházení podle ustanovení řeckého daňového a obchodního práva tolerované ze strany Řecka“ (oddíl 5.2.2). Bod 209 se nachází v části rozhodnutí, která se týká posouzení podpory (oddíl 6), nadepsané „Nová podpora uváděná v souvislosti s tolerováním nesplácení dluhů nebo jinými prostředky přednostního zacházení na základě řeckých daňových a obchodně-právních předpisů“ (oddíl 6.2.1.2). V tomto smyslu viz rovněž rozsudek Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. Komise, citovaný výše v poznámce pod čarou 30. Připomínám, že mezinárodní letiště Atény (Spata) bylo uvedeno do provozu dne 28. března 2001; dotčené poplatky se tedy nemohou týkat tohoto letiště.
(
34
) – V období mezi dubnem roku 2001 a zářím roku 2003.
(
35
) – Jedná se o faktury č. 3513/01 na částku 116833,81 eur, č. 4082/01 na částku 116123,96 eur a č. 227/02 na částku 116123,96 eur.
(
36
) – Viz bod 32 výše.
(
37
) – Sdělení Komise ze dne 13. prosince 2005 o použití článku 228 Smlouvy o ES, SEC(2005)1658.
(
38
) – Z let 1996 a 1997.
(
39
) – Viz zejména rozsudek ze dne 4. července 2000, Komise v. Řecko, citovaný výše v poznámce pod čarou 22, body 90 a 92, a nejnověji rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie (C-121/07, Sb. rozh. s. I-9159, bod 27).
(
40
) – Viz v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 18. července 2006, Komise v. Itálie (C-119/04, Sb. rozh. s. I-6885, body 45 a 46), a ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 22, bod 27.
(
41
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 85, a ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 70.
(
42
) – Viz rozsudek ze dne 4. července 2002, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 22, bod 89.
(
43
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 91, a ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, body 59 a 60.
(
44
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 103, a ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 61.
(
45
) – Viz rozsudek ze dne 10. ledna 2008, Komise v. Portugalsko (C-70/06, Sb. rozh. I-1, bod 39).
(
46
) – Viz rozsudky ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 104, a ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 62.
(
47
) – V tomto ohledu nesdílím argument Komise, podle kterého částka podpor, která má být vrácena, nemá vliv na závažnost porušení. Jednak totiž z žaloby vyplývá, že sama Komise vzala tuto částku v úvahu při stanovení koeficientu závažnosti, zejména při posuzování dopadu porušení na obecné a individuální zájmy, a jednak bod 16.4 uvedeného sdělení Komise z roku 2005 uvádí výslovně „peněžité částky zakládající porušení“ mezi faktory, které jsou příkladmo vzaty v úvahu orgánem při vyhodnocení – případ od případu – účinků porušení na obecné a individuální zájmy.
(
48
) – Připomínám, že v rozhodnutí z roku 2005 Komise došla k závěru, že společnost NOA je nástupnickou společností OA, přinejmenším pro účely navrácení státních podpor z doby před rozdělením. Tento závěr je zpochybňován společností NOA v žalobě podané proti tomuto rozhodnutí, která je předmětem věci T-416/05, kterou projednává Soud.
(
49
) – V tomto ohledu nepovažuji za relevantní odkaz uvedený v replice na skutečnost, že společnost OA pokračuje v poskytování pozemních služeb, které byly rovněž liberalizovány. Takovým odkazem se Komise zřejmě snaží, aniž by poskytla jakékoliv důkazy, naznačit, že trvá narušující účinek takové podpory na jiném trhu nežli je trh civilního letectví, což by mimoto vyžadovalo důkaz, že podpora přijatá společností OA nebyla převedena na společnost NOA v plném rozsahu.
(
50
) – Bod 34.
(
51
) – Viz rozsudky ze dne 14. března 2006, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 71, a ze dne 10. ledna 2008, Komise v. Portugalsko, citovaný výše v poznámce pod čarou 45, bod 44. Soudní dvůr neupřesnil, které datum má být vzato v úvahu pro stanovení „okamžiku, ke kterému Soudní dvůr posuzuje skutkové okolnosti“; lze však dovodit z rozsudku ze dne 10. ledna 2008, Komise v. Portugalsko, že se nejedná o den jednání. Z důvodu jednoduchosti a transparentnosti považuji za vhodnější stanovit takové datum na den vydání rozsudku, a nikoliv na den, kdy se konala porada, který není zveřejněn.
(
52
) – Judikatura uvádí jasně, že pro stanovení trvání porušení počíná lhůta dnem vyhlášení rozsudku, kterým bylo poprvé určeno nesplnění povinnosti (rozsudek ze dne 10. ledna 2008, Komise v. Portugalsko, citovaný výše v poznámce pod čarou 45, bod 46). Argument Řecké republiky, podle kterého taková lhůta počíná dnem uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku vydaném v rámci řízení na základě článku 228 ES musí být v důsledku toho odmítnut.
(
53
) – Rozsudek ze dne 10. ledna 2008, Komise v. Portugalsko, citovaný výše v poznámce pod čarou 45, bod 46.
(
54
) – Viz rozsudky ze dne 4. července 2002, Komise v. Řecko, citovaný výše v poznámce pod čarou 22, bod 88, a ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 17, bod 109.
(
55
) – Rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 39, bod 56.
(
56
) – Bod 58.
(
57
) – Rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie, citovaný výše v poznámce pod čarou 39 bod 57.
(
58
) – Tamtéž, bod 59.
(
59
) – Tamtéž, bod 62.
(
60
) – Tamtéž, bod 66.
(
61
) – Viz zejména rozsudky ze dne 18. července 2006, Komise v. Itálie (uvedený výše v poznámce pod čarou 40), a ze dne 9. září 2004, Komise v. Španělsko (C-195/02, Sb. rozh. s. I-7857, bod 82).
(
62
) – Viz rozsudky ze dne 2. února 1989, Komise v. Německo (94/87, Recueil, s. 175, bod 12); Alcan Deutschland, citovaný výše v poznámce pod čarou 19, bod 24, a ze dne 12. prosince 2002, Komise v. Německo, uvedený výše v poznámce pod čarou 21, body 32 až 34.
(
63
) – Rozsudek ze dne 5. října 2006, Komise v. Francie (C-232/05, Sb. rozh. s. I-10071, bod 49).