62024CJ0321_RES
C‑321/24. sz. ügy
BC
kontra
S. C. P. Attal et Associés
(a Tribunal Judiciaire de Paris [Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (első tanács), 2025. október 30.
„Előzetes döntéshozatal – A tőke szabad mozgása – Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése – Öröklés – Közjegyző kötelező igénybevétele az öröklési nyilatkozatnak az öröklés megnyílásának helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban történő kiállítása céljából – E tagállamnak az e közjegyző munkadíjának a hagyaték teljes bruttó értéke alapján történő kiszámítását előíró szabályozása – A tagállamok által az adóztatási joghatóságuk párhuzamos gyakorlása – A tőke szabad mozgása korlátozásának hiánya”
A tőke szabad mozgása és a szabad fizetési műveletek – A Szerződés rendelkezései – Hatály – Közjegyzőnek az öröklési nyilatkozat kiállításáért fizetendő munkadíj – Két tagállamban található és ezen államok mindegyikében öröklési illeték hatálya alá tartozó vagyontárgyakat magában foglaló öröklés – Közjegyző kötelező igénybevétele az öröklési nyilatkozatnak az említett államok valamelyikében történő kiállítása érdekében – Határokon átnyúló elemeket mutató helyzet – A közjegyzőnek a határokon átnyúló tőkemozgással nem járó, de a hagyaték határokon átnyúló jellegéhez kapcsolódó munkadíjainak megfizetése – Bennfoglaltság
(EUMSZ 63. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 29–33. pont)
A tőke szabad mozgása és a szabad fizetési műveletek – Korlátozások – Közjegyzőnek az öröklési nyilatkozat kiállításáért fizetendő munkadíj – Két tagállamban található és ezen államok mindegyikében öröklési illeték hatálya alá tartozó vagyontárgyakat magában foglaló öröklés – Közjegyző kötelező igénybevétele az öröklési nyilatkozatnak az említett államok valamelyikében történő kiállítása érdekében – A közjegyzőnek a hagyaték teljes bruttó értéke alapján, az érintett vagyontárgyak helyétől függetlenül kiszámított munkadíja – A nemzeti helyzetekre és a határokon átnyúló helyzetekre különbségtétel nélkül alkalmazandó szabályozás – A hátrányos megkülönböztetés hiánya – A kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezménynek és a nemzeti jognak megfelelően valamennyi hagyatéki vagyontárgyra vonatkozó öröklési nyilatkozat – A másik tagállamban székhellyel rendelkező közjegyzőnek fizetett és szintén a hagyaték teljes bruttó értéke alapján számított munkadíjak figyelembevételének hiánya – A tagállamok adóztatási joghatóságának párhuzamos gyakorlásából eredő hátrány – A korlátozás hiánya
(EUMSZ 63. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 39–47. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Franciaországban és Belgiumban található vagyontárgyakat is magában foglaló, határokon átnyúló öröklés keretében kötelezően igénybe veendő francia közjegyző munkadíjainak vitatására vonatkozó jogvita keretében a Bíróság arról határoz, hogy összeegyeztethető‑e az EUMSZ 63. cikkel az a nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy az öröklési nyilatkozatot kiállító közjegyző díjazását a hagyaték teljes bruttó értéke alapján kell kiszámítani, anélkül hogy figyelembe vennék a más tagállamban letelepedett közjegyzőnek fizetett, szintén a hagyaték teljes bruttó értéke alapján kiszámított munkadíjakat.
A Franciaországban lakóhellyel rendelkező BC a Belgiumban lakóhellyel rendelkező lánytestvére halálát követően mind Franciaországban, mind pedig Belgiumban található ingó és ingatlan vagyontárgyak egyedüli örököse.
A hagyatékot Belgiumban az e tagállamban letelepedett közjegyző nyitotta meg. Az ez utóbbi által kiállított öröklési nyilatkozat ellenértékeként BC számára a belga szabályozásban előírtaknak megfelelően a hagyatéknak a Franciaországban és Belgiumban található vagyontárgyakat is magában foglaló teljes bruttó értéke alapján kiszámított munkadíjat fizetett.
BC egyébiránt a francia jog értelmében köteles volt Franciaországban letelepedett közjegyző szolgáltatásait igénybe venni annak érdekében, hogy e tagállamban a francia öröklési illeték kiszámítása céljából kiállítsák az öröklési nyilatkozatot.
BC keresetet indított a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság), a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amelyben vitatja a francia közjegyző díjazásának számítási módját. Azt kéri, hogy e díjazást kizárólag a Franciaországban található vagyontárgyaknak megfelelő bruttó érték alapján számítsák ki, ne pedig a hagyaték teljes bruttó értéke alapján.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság megállapítja először is, hogy szóban forgó helyzet az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése értelmében tőkemozgásnak minősül.
Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis kitűnik, hogy az öröklés adóügyi kezelése az EUM‑Szerződés tőkemozgásra vonatkozó rendelkezéseinek hatálya alá tartozik, kivéve azokat az eseteket, amikor az öröklés elemei egyetlen tagállamon belülre korlátozódnak. (
1
)
A jelen ügyben vitatott, Franciaországban és Belgiumban található vagyontárgyakat is magában foglaló, és e tagállamok mindegyikében öröklési illeték alá tartozó hagyaték, amely Belgiumban nyílt meg és egy Franciaországban lakóhellyel rendelkező személyt illet meg, határokon átnyúló jellegű.
A Bíróság szerint e határokon átnyúló jelleget nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a Franciaországban letelepedett közjegyző munkadíjai nem képezik az örökhagyó hagyatékának részét, és nem járnak határokon átnyúló tőkemozgással, mivel e közjegyző díjazása a Belgiumban letelepedett közjegyzőtől függetlenül és elkülönülten történik.
A közjegyző által Franciaországban kiállított öröklési nyilatkozat ugyanis azonosítja mind a Franciaországban, mind külföldön található ingó és ingatlan vagyontárgyakat annak érdekében, hogy lehetővé tegye a francia adóhatóság számára a hagyatékra vonatkozó illetéknek többek között az öröklési illeték területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló francia‑belga egyezmény (
2
) vonatkozó rendelkezései alapján történő kiszámítását.
A franciaországi közjegyző közreműködése szükséges szakaszát képezi tehát e díjak kiszámításának, így a közjegyző által így azonosított hagyaték bruttó értékének összessége alapján meghatározott közjegyzői munkadíjak számítási módjai elválaszthatatlanul kapcsolódnak a szóban forgó hagyaték határokon átnyúló jellegéhez.
Mivel a szóban forgó helyzet a tőke szabad mozgásának hatálya alá tartozik, a Bíróság második lépésben azt vizsgálja, hogy az öröklési nyilatkozatokkal kapcsolatos közjegyzői munkadíjak számítási módjaira vonatkozó francia szabályozás ilyen helyzetben a tőkemozgás EUMSZ 63. cikk által tiltott korlátozásának minősül‑e.
A Bíróság mindenekelőtt megállapítja, hogy a szóban forgó szabályozás, mivel nem vezet be semmilyen eltérő bánásmódot a tisztán belső helyzetek és a határokon átnyúló helyzetek között, nem hátrányosan megkülönböztető. A közjegyző munkadíját ugyanis, amely főszabály szerint az előbbi igazságos és méltányos díjazását képezi, minden esetben a hagyaték teljes bruttó értéke alapján kell kiszámítani, az érintett vagyontárgyak fekvési helyétől függetlenül.
Kétségtelen, hogy az ilyen szabályozás alkalmas arra, hogy hátrányosan érintse a határokon átnyúló helyzeteket, mivel ahhoz vezet, hogy az örökös a határokon átnyúló öröklés esetén adott esetben minden olyan tagállamban munkadíjat fizet, ahol a hagyatéki vagyontárgyak találhatók, és így súlyosabb terhet visel annál, mint amelyet a tisztán belföldi öröklés esetén viselt volna.
Mindemellett, ha a közjegyző munkadíját Franciaországban a hagyaték teljes bruttó értéke alapján számítják ki, ennek oka az, hogy az e közjegyző által kiállított öröklési nyilatkozatnak fel kell tüntetnie e vagyontárgyat annak érdekében, hogy a francia adóhatóság többek között a francia‑belga egyezmény alapján kiszámíthassa a hagyatéki illetéket. E munkadíjakat tehát a Bíróság ítélkezési gyakorlatának (
3
) megfelelően a Francia Köztársaság és a Belga Királyság adóztatási joghatóságának párhuzamos gyakorlásából eredő többletköltségek formájában jelentkező hátrányoknak kell tekinteni. Márpedig uniós szintű harmonizáció hiányában az ilyen hátrányok nem minősülnek az alapszabadságok korlátozásának, amennyiben az adóztatási joghatóság ilyen párhuzamos gyakorlása nem hátrányosan megkülönböztető.
Mivel a szóban forgó szabályozás nem hátrányosan megkülönböztető, és az általa okozott többletköltségek ugyanúgy érintik a Franciaország és Belgium közötti, valamint a Franciaországon belüli tőkemozgásokat, az említett szabályozás nem valósítja meg a tőke szabad mozgásának az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése által tiltott korlátozását.
(
1
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. február 23‑ivan Hilten‑van der Heijden ítélet, C‑513/03, EU:C:2006:131, 41. pont; 2021. december 21‑iFinanzamt V [Öröklés – Részleges illetékmentesség és a kötelesrész levonása] ítélet, C‑394/20, EU:C:2021:1044, 29. pont; 2023. október 12‑iBA [Öröklés – Lakásügyi szociálpolitika az Európai Unióban] ítélet, C‑670/21, EU:C:2023:763, 38. pont).
(
2
)	Az 1959. január 20‑án Brüsszelben aláírt convention entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d’impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (Franciaország és Belgium között a kettős adóztatás elkerüléséről, valamint az öröklési és bejegyzési illetékkel kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló egyezmény).
(
3
)	Lásd analógia útján: 2005. szeptember 8‑iMobistar és Belgacom Mobile ítélet, C‑544/03 és C‑545/03, EU:C:2005:518, 31. pont; 2022. szeptember 22‑iAdmiral Gaming Network és társai ítélet, C‑475/20–C‑482/20, EU:C:2022:714, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).