TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2026. gada 16. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 7. panta 1. punkts – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Noteikuma negodīguma konstatēšanas sekas – Līguma spēkā neesība – Restitūcijas prasības – Pārdevēja vai piegādātāja prasības noilguma termiņš – Noilguma termiņa pārtraukšana – Patērētāja veikta parāda pret kredītiestādi atzīšana – Efektivitātes princips – Tiesiskās drošības princips – Samērīguma princips – Tiesības uz piekļuvi tiesai – Nepamatota iedzīvošanās
Lietā C‑901/24 [Falucka] (i)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija) iesniegusi ar 2024. gada 16. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 22. decembrī, tiesvedībā
mBank S.A.
pret
TK,
DJ un JJ,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši R. Frendo [R. Frendo] (referente) un A. Kornezovs [A. Kornezov],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        mBank S.A. vārdā – A. Cudna‑Wagner, radca prawny, un B. Miąskiewicz, adwokat,
–        TK, kā arī DJ un JJ vārdā – P. Wójcik, radca prawny,
–        Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–        Portugāles valdības vārdā – A. Pimenta un A. Rodrigues, pārstāves,
–        Eiropas Komisijas vārdā – P. Kienapfel un A. Stobiecka‑Kuik, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.) 7. panta 1. punktu, kā arī efektivitātes, samērīguma, tiesiskās drošības un tiesību uz piekļuvi tiesai principus.
2        Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp banku mBank S.A. un trim patērētājiem TK, kā arī DJ un JJ par tāda prasījuma piedziņu, kas izriet no hipotekārā aizdevuma līguma spēkā neesības tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un ka līgums ar tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
4        Šīs direktīvas 7. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.”
Polijas tiesības
5        1964. gada 23. aprīļa ustawa – Kodeks cywilny (Civilkodekss; 2024. gada Dz. U., 1061. pozīcija), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Civilkodekss”), 58. panta 1. punktā noteikts:
“Tiesisks darījums, kurš ir pretrunā likumam vai kura mērķis ir apiet likumu, nav spēkā, ja vien attiecīgajā tiesību normā nav paredzēts citādi, it īpaši, ja tajā ir paredzēts, ka spēkā neesošie tiesiskā darījuma noteikumi tiek aizstāti ar atbilstošajām likuma normām.”
6        Šī kodeksa 117. panta 1. un 2.1 punktā paredzēts:
“1.      Atskaitot likumā paredzētos izņēmumus, mantiskiem prasījumiem ir piemērojams noilguma termiņš.
[..]
2.1      Pēc noilguma termiņa beigām vairs nav iespējams izvirzīt prasījumu pret patērētāju.”
7        Saskaņā ar minētā kodeksa 117.1 panta 1. un 2. punktu:
“1.      Izņēmuma gadījumos – ja to prasa taisnīgums – tiesa pēc pušu interešu izsvēršanas var neņemt vērā noilguma termiņa beigšanos attiecībā uz prasījumu pret patērētāju.
2.      Īstenojot 1. punktā minētās pilnvaras, tiesai it īpaši jāņem vērā:
1)      noilguma termiņa ilgums;
2)      laikposms no noilguma termiņa beigām līdz prasījuma izvirzīšanas brīdim;
3)      to apstākļu raksturs, kuru dēļ ar tiesībām apveltītā persona nav izvirzījusi prasījumu, tostarp parādnieka rīcības ietekme uz kavējumu, ko tiesīgā persona ir pieļāvusi prasījuma izvirzīšanā.”
8        Tā paša kodeksa 118. pantā noteikts:
“Ja speciālā tiesību normā nav noteikts citādi, noilguma termiņš ir seši gadi, bet prasījumiem par periodiski izpildāmām saistībām un ar uzņēmējdarbību saistītiem prasījumiem – trīs gadi. Tomēr noilguma termiņa beigas iestājas kalendārā gada pēdējā dienā, ja vien noilguma termiņš nav īsāks par diviem gadiem.”
9        Civilkodeksa 120. panta 1. punktā paredzēts:
“Noilguma termiņš sākas dienā, kad iestājas prasījuma izpildes termiņš. Ja prasījuma izpilde ir atkarīga no tā, vai ar tiesībām apveltītā persona ir veikusi konkrētu darbību, termiņš sākas dienā, kad iestātos prasījuma izpildes termiņš, ja ar tiesībām apveltītā persona būtu veikusi darbību pēc iespējas agrāk.”
10      Saskaņā ar šī kodeksa 123. panta 1. punkta 1. un 2. apakšpunktu:
“Noilguma termiņš tiek pārtraukts:
1)      ar katru tādu darbību tiesā vai citā iestādē, kura ir tiesīga izskatīt lietas vai izpildīt konkrēta veida prasības, vai šķīrējtiesā, kura tiek veikta tieši nolūkā prasīt, konstatēt, izpildīt vai nodrošināt prasību;
2)      ja persona, pret kuru ir prasījums, atzīst šo prasījumu.”
11      Saskaņā ar minētā kodeksa 124. panta 1. punktu:
“Pēc katra pārtraukuma noilgums sākas no jauna.”
12      Šī kodeksa 385.1 panta 1. punktā noteikts:
“Ar patērētāju noslēgta līguma noteikumi, kuri nav individuāli apspriesti, patērētājam nav saistoši, ja tie viņa tiesības un pienākumus nosaka pretēji labiem tikumiem, acīmredzami neievērojot viņa intereses (nepieļaujami līguma noteikumi). Šī tiesību norma neattiecas uz noteikumiem, kuros ir noteikti pušu pamatpienākumi, tostarp noteikumiem par maksājamo cenu vai atlīdzību, ja tie ir formulēti nepārprotami.”
13      Civilkodeksa 405. pantā paredzēts:
“Tam, kurš bez tiesiska pamata uz citas personas rēķina ir guvis materiālu labumu, ir pienākums izdot labumu natūrā, bet, ja tas nav iespējams, atlīdzināt tā vērtību.”
14      Šī kodeksa 410. panta 1. un 2. punktā noteikts:
“1.      Iepriekšējo pantu noteikumi ir piemērojami tostarp nepamatota izpildījuma gadījumā.
2.      Izpildījums ir nepamatots, ja personai, kas to veikusi, vispār nebija pienākuma to veikt vai tai nebija pienākuma to veikt attiecībā pret personu, kurai tas ticis veikts, vai ja ir zudis izpildījuma pamats, vai ja izpildījuma mērķis nav sasniegts, vai arī ja tiesiskais darījums, kurā noteikta saistība sniegt izpildījumu, bija spēkā neesošs un nav kļuvis spēkā esošs pēc izpildījuma veikšanas.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
15      2007. gadā mBank ar TK, kā arī DJ un JJ noslēdza hipotekārā aizdevuma līgumu, kas indeksēts Šveices frankos (CHF) par summu 1 958 800 Polijas zlotu (PLN) (aptuveni 460 700 EUR), kura tika izmaksāta TK, un DJ un JJ līgumiskās saistības bija paredzētas, tikai lai nodrošinātu TK kredītspēju aizdevuma piešķiršanas nolūkā.
16      Ar pieteikumu, kas tika iesniegts Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija) un paziņots mBank 2018. gada 15. janvārī, trīs patērētāji aizdevuma līgumu lūdza atzīt par spēkā neesošu.
17      Tiesvedības laikā 2019. gada 9. janvārī un 2019. gada 3. oktobrī TK šajā tiesā paziņoja un norādīja, ka viņa apzinās līguma atzīšanas par spēkā neesošu sekas, proti, visas viņas saņemtā kredīta summas atmaksu bankai, piekrīt šīm sekām un piekrīt līguma atzīšanai par spēkā neesošu (turpmāk tekstā – “TK paziņojumi”). Ar 2019. gada 5. novembra spriedumu Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa) aizdevuma līgumu atzina par spēkā neesošu tādu negodīgu noteikumu dēļ, bez kuriem šo līgumu nebija iespējams atstāt spēkā.
18      2022. gada 2. decembrī mBank uzsāka tiesvedību pret TK, kā arī DJ un JJ Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa), kas ir iesniedzējtiesa, lai atgūtu TK izmaksātā kredīta pamatsummu, kam pieskaitīti likumiskie nokavējuma procenti.
19      2024. gada 16. decembrī iesniedzējtiesa pasludināja daļēju spriedumu, ar kuru mBank pieteikums tika noraidīts, ciktāl tas bija vērsts pret DJ un JJ.
20      TK lūdz noraidīt šo prasību, tostarp izvirzot iebildi par mBank prasījuma noilgumu.
21      It īpaši viņa apgalvo, ka TK, kā arī DJ un JJ lūgums atzīt aizdevuma līgumu par spēkā neesošu mBank tika paziņots 2018. gada 15. janvārī un ka saskaņā ar Civilkodeksa 118. pantu un 120. panta 1. punktu noilguma termiņš sākās no šī datuma un beidzās 2021. gada 31. decembrī.
22      Iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka mBank prasījuma pastāvēšana pati par sevi nerada nekādas šaubas, bet ka, lai atrisinātu pamatlietu, ir jānosaka, vai šī prasījuma noilguma termiņa sākums ir ticis likumīgi pārtraukts ar paziņojumiem, ko TK sniedza triju patērētāju uzsāktās tiesvedības laikā.
23      Šajā ziņā šī tiesa paskaidro, ka saskaņā ar Civilkodeksa 118. pantu pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņš ir trīs gadi, kas beidzas kalendārā gada beigās, un ka saskaņā ar Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) 2024. gadā pieņemto nolēmumu šis termiņš sākas no brīža, kad patērētājs pirmo reizi pārdevējam vai piegādātājam ir apstrīdējis līguma noteikumu saistošo raksturu, šajā gadījumā – 2018. gada 15. janvārī.
24      Šajā kontekstā minētā tiesa uzskata, ka jautājumā par to, vai bankas prasījumam ir iestājies noilgums, pastāv divas iespējamās pieejas.
25      Pirmkārt, varētu uzskatīt, ka TK paziņojumi, kas sniegti tostarp viņas ierosinātajā tiesvedībā, ir viņas parāda atzīšana, kas izraisītu šī prasījuma noilguma termiņa pārtraukšanu saskaņā ar Civilkodeksa 123. panta 1. punkta 2. apakšpunktu. Šādā gadījumā šis termiņš būtu sācies no jauna 2019. gada 3. oktobrī un bankas prasījumam nebūtu iestājies noilgums, līdz ar to iesniedzējtiesai būtu jāapmierina prasība pamatlietā.
26      Šī tiesa piebilst, ka šī atzīšana būtu varējusi likt mBank domāt, ka TK brīvprātīgi nomaksās savu parādu, šādi nosakot bankas lēmumu necelt prasību par samaksu. Šādos apstākļos mBank prasības noraidīšana prasījuma noilguma dēļ varētu būt mBank tiesību uz piekļuvi tiesai ierobežojums, kā arī tiesiskās drošības un samērīguma principu pārkāpums.
27      Otrkārt, minētā tiesa norāda – varētu uzskatīt, ka ar saviem paziņojumiem, kas sniegti, lai panāktu lēmumu par aizdevuma līguma atzīšanu par spēkā neesošu, TK netīši rīkojusies sev par sliktu, atzīdama savu parādu. Tādējādi bankas prasījuma noilguma termiņa pārtraukšana ar šiem paziņojumiem varētu būt pretrunā Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktam un efektivitātes principam, jo pārdevējiem vai piegādātājiem būtu vieglāk īstenot savas tiesības, pateicoties tam, ka ar šādu atzīšanu noilguma termiņš tiktu pārtraukts.
28      Ja Tiesa uzskatītu, ka TK sniegtie paziņojumi noilguma termiņu nav pārtraukuši, iesniedzējtiesa uzskata, ka vēl būtu jāpārbauda, vai šie paziņojumi var tikt uzskatīti par parādnieka rīcību, kas ir ietekmējusi kreditora kavēšanos sava prasījuma celšanā, kas saskaņā ar Civilkodeksa 117.1 panta 2. punkta 3. apakšpunktu pamatotu to, ka netiek ņemtas vērā mBank prasījuma noilguma termiņa beigas.
29      Šādos apstākļos Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [93/13] 7. panta 1. punkts, kā arī efektivitātes, samērīguma, tiesiskās drošības un tiesību uz tiesību aktos noteiktu tiesu principi jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija judikatūrā, saskaņā ar kuru:
–        noilguma termiņš pārdevēja vai piegādātāja prasījumam pret patērētāju par tādu nepamatotu izpildījumu atgūšanu, kuri veikti, pamatojoties uz līgumu, kas ir kļuvis spēkā neesošs tajā ietverto negodīgo līguma noteikumu dēļ, tiek pārtraukts ar patērētāja paziņojumu par to, ka viņš apzinās, ka līguma spēkā neesības dēļ viņam ir pienākums atdot izpildījumu, ko tas saņēmis no pārdevēja vai piegādātāja saskaņā ar spēkā neesošo līgumu,
–        patērētāja sniegtais paziņojums var pamatot to, ka netiek ņemts vērā noilguma termiņš pārdevēja vai piegādātāja prasījumam pret patērētāju?”
Par prejudiciālo jautājumu
30      Ar jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesiskā regulējuma interpretāciju judikatūrā, saskaņā ar kuru pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņu pārtrauc paziņojums, kuru patērētājs ir sniedzis iepriekšējā tiesvedībā par prasību atzīt par spēkā neesošu negodīgus noteikumus ietverošu kredītlīgumu un saskaņā ar kuru patērētājs apzinās, ka šīs atzīšanas par spēkā neesošu dēļ viņam būs jāatmaksā no pārdevēja vai piegādātāja saņemtais izpildījums.
31      Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums nodrošināt, ka to tiesību sistēmās pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.
32      Ja attiecīgajā jomā nav Savienības noteikumu, katras dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā ir jāparedz procesuālie noteikumi prasību celšanai tiesā, kuru mērķis ir nodrošināt privātpersonu tiesību aizsardzību saskaņā ar procesuālās autonomijas principu, tomēr ar nosacījumu, ka tie nav mazāk labvēlīgi par noteikumiem, kas reglamentē līdzīgas situācijas, uz kurām attiecas valsts tiesības (līdzvērtības princips), un ka tie nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtina to tiesību īstenošanu, kas ir piešķirtas Savienības tiesībās (efektivitātes princips) (spriedums, 2021. gada 22. aprīlis, Profi Credit Slovakia, C‑485/19, EU:C:2021:313, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
33      Pirmām kārtām, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru līguma līguma noteikums, kas atzīts par negodīgu, principā ir uzskatāms par tādu, kas nekad nav pastāvējis, un tādējādi tam nevar būt nekādas ietekmes attiecībā uz patērētāju. Līdz ar to tiesas konstatējuma par šāda noteikuma negodīgumu sekām principā ir jābūt patērētāja tāda tiesiskā un faktiskā stāvokļa atjaunošanai, kāds tam būtu bijis, ja šī noteikuma nebūtu bijis, citastarp īstenojot tiesības uz to priekšrocību atgūšanu, kuras pārdevējs vai piegādātājs, pamatojoties uz minēto negodīgo noteikumu, nepamatoti guvis uz viņa rēķina (spriedums, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 65. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas pats attiecas uz gadījumu, kad viena vai vairāku starp patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju noslēgta līguma noteikumu negodīgums izraisa ne tikai šo noteikumu spēkā neesību, bet arī līguma spēkā neesību kopumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 66. punkts un tajā minētā judikatūra).
34      Šis mērķis atjaunot tiesisko un faktisko situāciju, kāda patērētājam būtu bijusi, ja negodīgā noteikuma nebūtu, ir jāīsteno, ievērojot samērīguma principu, kas ir vispārējs Savienības tiesību princips, atbilstoši kuram valsts tiesiskais regulējums, ar kuru īsteno šīs tiesības, nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi (spriedums, 2023. gada 23. novembris, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85. punkts un tajā minētā judikatūra).
35      Taču samērīguma princips tiktu pārkāpts, ja attiecībā uz pārdevēju vai piegādātāju būtu jāizslēdz restitutio in integrum. Tādējādi restitūcijas pienākumam, kas iestājas pēc negodīgus noteikumus ietveroša aizdevuma līguma atzīšanas par spēkā neesošu, jābūt abpusējam, tomēr banka nevar pieprasīt no patērētāja kompensāciju, kas pārsniedz šī līguma izpildes gaitā izmaksātā kapitāla atmaksu, kā arī nokavējuma procentu samaksu pēc likumiskās likmes par laikposmu no pieprasījuma veikt maksājumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 7. decembris, mBank (Patērētāja paziņojums), C‑140/22, EU:C:2023:965, 62. punkts).
36      Turklāt ar atlīdzināšanu saistītās sekas, kas izriet no aizdevuma līguma, kurā ietverti negodīgi noteikumi, atzīšanas par spēkā neesošu, kas arī pamato bankas prasību par restitūciju, ļauj nodrošināt, ka Savienības tiesību sistēmā garantēto tiesību aizsardzība neizraisa nepamatotu patērētāja iedzīvošanos (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2006. gada 13. jūlijs, Manfredi u.c., no C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461, 94. punkts).
37      Otrām kārtām, šajā kontekstā jānorāda, ka pārdevēja vai piegādātāja restitūcijas prasījuma noilguma termiņa pārtraukšana ar to, ka patērētājs ir atzinis savu parādu, principā neapdraud patērētāja tiesību īstenošanu attiecībā uz to priekšrocību restitūciju, kuras pārdevējs vai piegādātājs nepamatoti ir ieguvis, pamatojoties uz negodīgiem noteikumiem, kā rezultātā tiks atjaunots tiesiskais un faktiskais stāvoklis, kādā patērētājs būtu bijis, ja šo noteikumu nebūtu.
38      Trešām kārtām, no judikatūras izriet, ka – saistībā ar valsts tiesas pienākumu vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes izslēgt negodīgus noteikumus atbilstoši Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktam – šai tiesai nav jāizvairās no noteikuma piemērošanas, ja patērētājs pēc tam, kad tiesa viņu par to ir informējusi, nevēlas atsaukties uz noteikuma negodīgo un nesaistošo raksturu, tādējādi dodot brīvu un nepārprotamu piekrišanu attiecīgajam noteikumam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 3. oktobris, Dziubak, C‑260/18, EU:C:2019:819, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
39      Lai patērētājs varētu sniegt brīvu un apzinātu piekrišanu negodīga noteikuma nepiemērošanai vai tā piemērošanai, neraugoties uz tā negodīgo raksturu, valsts tiesai atbilstoši valsts procesuālajām tiesību normām un taisnīguma principam civilprocesos objektīvi un izsmeļoši ir jānorāda juridiskās sekas, ko var radīt negodīgā noteikuma atcelšana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 48. punkts). Šāda informācija it īpaši ir vēl jo svarīgāka, ja negodīga noteikuma nepiemērošana var izraisīt līguma atzīšanu par spēkā neesošu kopumā, radot pamatu iespējamām atmaksas prasībām pret prasītāju (spriedums, 2023. gada 16. marts, M.B. u.c.(No līguma atzīšanas par spēkā neesošu izrietošas sekas), C‑6/22, EU:C:2023:216, 40. punkts).
40      Šajā ziņā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka pēc tam, kad tiesa, kurā tika celta prasība par aizdevuma līguma atzīšanu par spēkā neesošu, divas reizes iztaujāja TK, viņa, pirmkārt, norādīja, ka saprot un piekrīt tam, ka līguma spēkā neesība nozīmē, ka viņai ir jāatmaksā mBank saņemtā kredīta summa, un, otrkārt, tomēr uzturēja savu prasību.
41      Šajā kontekstā jāprecizē, ka norādes, kas valsts tiesai ir jāsniedz patērētājam šī sprieduma 39. punktā minētās judikatūras izpratnē, nevar radīt tai pienākumu detalizēti paskaidrot visas tiesību normas, kas var būt piemērojamas pārdevēja vai piegādātāja izvirzītajai restitūcijas prasībai, kā, piemēram, tās, kas attiecas uz pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņa pārtraukšanu. Proti, ar to, ka viņš ir informēts par savu pienākumu atmaksāt aizņemto kapitālu, kā arī nokavējuma procentus, pietiek, lai patērētājs varētu saprast un novērtēt tiesiskās sekas, kas izriet no aizdevuma līguma atzīšanas par spēkā neesošu tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ, un tādējādi dot brīvu un apzinātu piekrišanu šādai atzīšanai par spēkā neesošu. Šādos apstākļos tam, ka patērētāja sniegto paziņojumu mērķis, visticamāk, ir bijis panākt līguma atzīšanu par spēkā neesošu, nevis pārtraukt pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņu, nav nozīmes.
42      Visbeidzot, ceturtām kārtām, jāatgādina, ka Savienības tiesībās noteiktā tiesiskās drošības principa – kuru iesniedzējtiesa arī ir pieminējusi – mērķis ir nodrošināt situāciju un tiesisko attiecību paredzamību (spriedums, 2019. gada 16. oktobris, Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi šim principam nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, kurā ir paredzēts, ka pārdevēja vai piegādātāja prasījumam piemērojamo noilguma termiņu pārtrauc patērētāja veikta sava parāda atzīšana, it īpaši tāpēc, kā norāda iesniedzējtiesa, ka pēc šādas atzīšanas pārdevējs vai piegādātājs varēja gaidīt, ka patērētājs brīvprātīgi samaksās parādu, un līdz ar to atlikt savu prasību tiesā par prasījuma atgūšanu.
43      Šāda valsts tiesību norma arī var garantēt pārdevēja vai piegādātāja tiesības vērsties tiesā, ciktāl pēc patērētāja parāda atzīšanas pārdevējs vai piegādātājs varēja paredzēt, ka saskaņā ar valsts tiesībām tā prasījumam piemērojamais noilguma termiņš sākas no jauna, un attiecīgā gadījumā izmantot savas tiesības vērsties tiesā, ņemot vērā šo termiņu.
44      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz jautājuma pirmo daļu jāatbild, ka Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija judikatūrā, saskaņā ar kuru pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņu pārtrauc paziņojums, kuru patērētājs ir sniedzis iepriekšējā tiesvedībā par prasību atzīt par spēkā neesošu negodīgus noteikumus ietverošu kredītlīgumu un saskaņā ar kuru patērētājs apzinās, ka šīs atzīšanas par spēkā neesošu dēļ viņam būs jāatmaksā no pārdevēja vai piegādātāja saņemtais izpildījums.
45      Ņemot vērā uz jautājuma pirmo daļu sniegto atbildi, uz šī jautājuma otro daļu, kas ir balstīta uz pieņēmumu, ka pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņa pārtraukšana nav saderīga ar Savienības tiesībām, nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
46      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus,
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija judikatūrā, saskaņā ar kuru pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņu pārtrauc paziņojums, kuru patērētājs ir sniedzis iepriekšējā tiesvedībā par prasību atzīt par spēkā neesošu negodīgus noteikumus ietverošu kredītlīgumu un saskaņā ar kuru patērētājs apzinās, ka šīs atzīšanas par spēkā neesošu dēļ viņam būs jāatmaksā no pārdevēja vai piegādātāja saņemtais izpildījums.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – poļu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.