62023CJ0745
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
30 април 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) 2018/1672 — Член 3, параграф 1 —Недеклариране на парична сума в брой — Определяне на стойността на парична сума в брой, която е в чуждестранна валута — Валутен курс, който не е публикуван от Европейската централна банка — Украинска гривна“
По дело C‑745/23 [Alenopik] (
i
)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Riigikohus (Върховен съд, Естония) с акт от 4 декември 2023 г., постъпил в Съда на 5 декември 2023 г., в рамките на производство по дело
Maksu- ja Tolliamet
срещу
UT,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún, председател на състава, D. Gratsias, E. Regan (докладчик), J. Passer и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: T. Ćapeta,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за естонското правителство, от M. Kriisa, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от F. Moro и E. Randvere, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 28 ноември 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2018/1672 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно контрола на паричните средства, които се внасят в Съюза или се изнасят от него, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1889/2005 (ОВ L 284, 2018 г., стр. 6).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между UT и Maksu — ja Tolliamet (естонска данъчна и митническа служба, наричана по-нататък „MTA“ или „административният орган“) относно стойността в евро на парична сума в брой, която е в украинска валута, за целите на прилагането на задължението за деклариране, предвидено в член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672.
Правна уредба
Митническата правна уредба на Съюза
3
Дял I от Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (ОВ L 269, 2013 г., стр. 1) (наричан по-нататък „МКС“) е озаглавен „Общи разпоредби“ и включва глава 1, озаглавена „Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения“; в нея се съдържа член 1 от този регламент, който е озаглавен „Предмет и обхват“ и параграф 1 от който предвижда:
„С настоящия регламент се създава [МКС], който урежда общите правила и процедури, приложими за стоките, въвеждани на митническата територия на [Европейския съюз] или извеждани от нея.
[…]“.
4
Дял I от този регламент съдържа глава 3, която е озаглавена „Преизчисляване на суми в друга валута и срокове“ и включва член 53, озаглавен „Конвертиране на парични единици“, който предвижда правила относно обменните курсове, приложими, когато се налага преизчисляване на суми в друга валута за целите на прилагането на митническото законодателство.
5
Членове 48 и 146 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2447 на Комисията от 24 ноември 2015 година за определяне на подробни правила за прилагането на някои разпоредби на Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Съюза (ОВ L 343, 2015 г., стр. 558) (наричан по-нататък „Регламентът за прилагане на МКС“) също съдържат правила в тази област, с които се прилагат някои от правилата, предвидени в член 53 от МКС.
Регламент 2018/1672
6
Съображение 4 от Регламент 2018/1672 гласи:
„[Р]егламент (ЕО) № 1889/2005 на Европейския парламент и на Съвета [от 26 октомври 2005 година относно контрола на пари в брой, които се внасят и изнасят от Общността (ОВ L 309, 2005 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 238)] има за цел да предотвратява и разкрива случаи на изпиране на пари и финансиране на тероризъм, като установява система за контрол, приложим към физическите лица, които влизат в Съюза или излизат от него с парични средства или прехвърляеми инструменти на приносител в размер на 10 000 [евро] или повече или тяхната равностойност в други валути. Понятието „които се внасят в Съюза или се изнасят от него“ следва да се определи спрямо територията на Съюза, така както е определена в член 355 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), за да се гарантира, че настоящият регламент има възможно най-широко приложно поле и че няма да има зони, които да бъдат освободени от неговото прилагане и да представят възможности за заобикаляне на приложимия контрол“.
7
Член 1 от този регламент е озаглавен „Предмет“ и гласи:
„В настоящия регламент се предвижда система за контрол по отношение на паричните средства, които се внасят в Съюза или се изнасят от него, която да допълни правната уредба за предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма, установена в Директива (ЕС) 2015/849 [на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (ОВ L 141, 2015 г., стр. 73)]“.
8
Член 2 от посочения регламент е озаглавен „Определения“ и параграф 1 от него предвижда:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„парични средства“ означава:
i)
валута;
[…]“.
9
Член 3 от същия регламент е озаглавен „Задължение за деклариране на придружени парични средства“ и параграф 1 от него предвижда:
„Всеки приносител, който носи в себе си парични средства на стойност 10000 [евро] или повече, декларира тези парични средства пред компетентните органи на държавата членка, през която влиза в Съюза или излиза от него, и ги предоставя на тяхно разположение за контрол. Задължението за деклариране на парични средства не се счита за изпълнено, ако предоставената информация е невярна или непълна или ако паричните средства не се предоставят на разположение за контрол“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
10
На 13 януари 2023 г. UT пресича пеша заедно с дъщеря си границата между Руската федерация и Република Естония през граничния пункт в Нарва (Естония). При пресичането UT използва коридора за преминаване на границата, наречен „зелен коридор“, което означава, че не пренася стоки, за които се прилага задължение за деклариране, или че тяхното количество не надхвърля разрешените от правната уредба граници. След проверка на UT, в джобовете ѝ, под подплатата на дрехите ѝ и в качулката на якето ѝ са открити общо 500000 украински гривни в брой. Същия ден MTA съставя на UT акт за установяване на административно нарушение.
11
За да определи стойността в евро на пренасяните от UT 500000 украински гривни в брой, MTA използва публикувания на уебсайта www.xe.com обменен курс и стига до заключението, че стойността на тези парични средства в деня на преминаването на границата е приблизително 12565 евро. Съгласно член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 обаче лицата, които пренасят парични средства на стойност 10000 евро или повече, трябва да декларират тези парични средства пред компетентните органи на държавата членка, през която влизат в Съюза или излизат от него. Поради това MTA счита, че пренасяните от UT пари е трябвало да бъдат декларирани пред нея.
12
С решение от 13 февруари 2023 г. MTA налага на UT глоба в размер на 600 евро за недеклариране на парични средства на основание Tolliseadus (Закон за митниците). Освен това MTA решава на основание на този закон и на естонския наказателен кодекс да отнеме в полза на държавата недекларираните 500000 украински гривни.
13
Пред MTA UT обяснява, че не е знаела за задължението да декларира тази сума парични средства и че следователно не е имала намерение да внесе незаконно 500000 украински гривни в Естония. Освен това тези парични средства не били нейни, а на украински гражданин, пребиваващ в Естония, който не могъл сам да прехвърли притежаваните от него пари поради войната, последвала нахлуването на Руската федерация в Украйна. Тя скрила посочените пари под дрехите си поради страх от кражба. На последно място, лицето, на което принадлежали парите, проверило курса на украинската гривна към датата на настъпване на фактите на уебсайта www.tavid.ee и от това стигнало до извода, че UT не била длъжна да декларира сумата от 500000 украински гривни, тъй като тяхната равностойност била под 10000 евро.
14
UT обжалва решението от 13 февруари 2023 г. пред Viru Maakohus (Първоинстанционен съд Виру, Естония), който уважава частично жалбата и с решение от 28 април 2023 г. отменя това решение в частта относно наказанието и мярката по отнемане в полза на държавата. С решението си Viru Maakohus (Първоинстанционен съд Виру) налага на UT глоба в размер на 100 единици, т.е. 400 евро. Той не постановява мярка по отнемане в полза на държавата и разпорежда на UT да бъдат върнати иззетите като доказателство 500000 украински гривни.
15
MTA подава касационна жалба пред запитващата юрисдикция, Riigikohus (Върховен съд, Естония).
16
В хода на производството пред тази юрисдикция МТА обяснява, че за да преизчисли валута за целите на определянето на митническата ѝ стойност, се основава на метода, посочен в член 53 от МКС, както и в членове 48 и 146 от Регламента за прилагане на МКС. Съответно в случай на валути, за които обменният курс не е публикуван от Европейската централна банка (ЕЦБ), компетентният административен орган, в случая MTA, използва обменните курсове, публикувани на уебсайта www.xe.com, както впрочем правели други държави членки.
17
МТА подчертава също, че информация за задължението за деклариране на паричните средства при преминаване на естонската граница от страна извън Съюза е на разположение на нейния уебсайт, както и в брошури на естонски и руски език, разпространявани на граничните контролно-пропускателни пунктове, и на информационни табла. Когато преминаващите границата лица не били наясно с подробния ред за внос или износ на парични средства преди преминаването на границата, те можели да изберат коридора за преминаване на границата, наречен „червен коридор“, където със съдействието на служител на MTA да се прецени дали се изисква деклариране на паричните средства.
18
Riigikohus (Върховен съд) има съмнения относно начина на определяне на обменния курс в делото, с което е сезиран. Всъщност методът за преизчисляване в евро на внесените в Съюза парични средства в чуждестранна валута не е уточнен нито в правото на Съюза, нито в националното право. За да преизчисли стойността на украинските гривни в евро, при липсата на публикуван от ЕЦБ референтен курс, MTA използва обменния курс, публикуван на уебсайта www.xe.com, подобно на практиката на други държави членки. Макар този уебсайт да е посочен на интернет страницата на административния орган относно задължението за деклариране на парични средства (www.emta.ee), няма правно основание да се приеме, че публикуваните на този уебсайт обменни курсове са правно релевантни. Ако обаче е бил приложен обменният курс, посочен на друг уебсайт, а именно този на Tavid AS, като обменен курс, приложим към датата на преминаване на границата от UT и дъщеря ѝ, към тази дата 500 000 украински гривни са щели да възлизат само на 9487,67 евро.
19
Освен това административният орган се позовава на член 53 от МКС, който се отнася до конвертирането на парични единици и параграф 1 от който предвижда, че компетентните органи публикуват и/или посочват в интернет приложимия обменен курс, ако се налага преизчисляване на суми в друга валута или за определяне на митническата стойност на стоките, или за определяне на тарифното им класиране. Съгласно параграф 2 от този член обаче, когато преизчисляването на суми в друга валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, държавата членка трябва да предвиди, че за да установи приложимия обменен курс, митническото законодателство определя този курс най-малко веднъж годишно.
20
Запитващата юрисдикция обаче се съмнява, че член 53 от МКС е подходящото правно основание за пораждане на задължението, предвидено в член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672, тъй като този регламент не препраща към него.
21
При тези обстоятелства Riigikohus (Върховен съд) решава да спре производството и да отправи до Съда следния преюдициален въпрос:
„Как следва да се определи обменният курс, по който се изчислява стойността на паричните средства по смисъла на член 3, параграф 1 от Регламент [2018/1672], ако те са във валута, чийто обменен курс не се публикува от Европейската централна банка?“.
По преюдициалния въпрос
22
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска, с цел да определи дали се прилага предвиденото в тази разпоредба задължение за деклариране, държава членка да установява стойността на сума в брой в различна от евро валута, за преизчисляването на която ЕЦБ не публикува референтен обменен курс, като се основава на курса, посочен на уебсайт като отразяващ паритета между еврото и въпросната валута към датата, на която съответното лице е влязло на територията на Съюза или е излязло от нея, при положение че този курс е по-висок от посочения на друг уебсайт.
23
В това отношение следва да се припомни, че в член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 се предвижда задължение за всяко физическо лице, което влиза в Съюза или излиза от него, да декларира паричните средства на стойност 10000 евро или повече, които носи.
24
От една страна обаче, в член 2, параграф 1, буква а), подточка i) от този регламент се уточнява, че понятието „парични средства“ по смисъла на посочения регламент включва валутата.
25
От друга страна, тези разпоредби трябва да се тълкуват с оглед на съображение 4 от Регламент 2018/1672, от което е видно, че този регламент цели по-специално да определи понятието „които се внасят в Съюза или се изнасят от него“, използвано в Регламент № 1889/2005, при положение че последният установява при идентични обстоятелства система за контрол на паричните средства, която се прилага за суми в размер на 10000 евро или тяхната равностойност в други валути. От това следва, че Регламент 2018/1672 запазва, като същевременно уточнява, такава система за контрол, и по-специално обуславящите прилагането ѝ прагове.
26
Следователно задължението за деклариране, предвидено в член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672, се прилага за случая на физическо лице, което влиза в Съюза или излиза от него и носи парична сума в брой, която е в различна от евро валута, когато тези пари са на стойност 10000 евро или повече.
27
Като се има предвид обаче, че нито една разпоредба от Регламент 2018/1672 не уточнява обменния курс, който трябва да се приложи, за да се определи стойността в евро на такава сума, държавите членки следва да определят този курс.
28
Доколкото при определянето на този курс държавите членки прилагат Регламент 2018/1672 и следователно правото на Съюза, те трябва да упражняват правомощията си така, че да запазват полезното действие на разпоредбите на този регламент и да зачитат правата, които правните субекти черпят от правния ред на Съюза, при това в обхванатите от него положения (вж. в този смисъл решение от 11 януари 2024 г., G (Такси за предсрочно прекратяване на договор), C‑371/22, EU:C:2024:21, т. 50).
29
В това отношение, противно на застъпената от МТА в главното производство позиция, за целите на това определяне държавите членки не са длъжни да се съобразяват с член 53 от МКС, както и с членове 48 и 146 от Регламента за прилагане на МКС. Всъщност в член 1 от МКС се уточнява, че последният урежда общите правила и процедури, приложими за стоките, въвеждани на митническата територия на Съюза или извеждани от нея. Както обаче отбелязва генералният адвокат в точки 38—50 от заключението си, сума в брой във валута, която на паричните пазари се счита за еквивалент на валута, не представлява стока по смисъла на разпоредбите на МКС, така че във всеки случай посочените по-горе разпоредби не могат да се прилагат за пренасянето от физически лица на парични суми в брой в различни от евро валути.
30
За сметка на това следва да се отбележи, от една страна, че член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 определя на 10000 евро прага на стойността, под който физическите лица могат да пренасят определена парична сума, без да са длъжни да я декларират, и този размер представлява много точна стойност. При това положение полезното действие на тази разпоредба би било накърнено, ако държавите членки можеха да избират обменен курс, който не може да отрази реалната стойност на съответната валута. Ето защо, макар да няма непременно само един обменен курс, приложим за една валута, за да бъде валиден, избраният курс трябва поне да съответства на един от курсовете, прилагани действително и често за сделки по обмен на тази валута в евро.
31
От друга страна, принципът на правовата държава, на който се основава Съюзът, както е гарантирано в член 2 ДЕС, и на който принципът на правна сигурност е един от съставните елементи, с който държавите членки следователно са длъжни да се съобразяват, изисква по-специално правните субекти да могат да се запознаят по недвусмислен начин с точния обхват на своите права и задължения. Това предполага, че за да бъдат противопоставими на правните субекти, мерките, които държавите членки приемат за прилагане на правото на Съюза, трябва да бъдат ясни, точни и предвидими като последици, за да могат заинтересованите лица да се ориентират в правни положения и отношения, свързани с правния ред на Съюза (вж. в този смисъл решения от 26 март 2020 г., Hungeod и др., C‑496/18 и C‑497/18, EU:C:2020:240, т. 93, и от 22 февруари 2022 г., Stichting Rookpreventie Jeugd и др., C‑160/20, EU:C:2022:101, т. 41, 42 и 45), както и освен това да бъдат свободно и лесно достъпни.
32
Следователно, що се отнася до прилагането на член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672, несъмнено всяка държава членка следва да вземе решение относно обменния курс, който да се приложи, за да се определи стойността в евро на сума в брой в различна от евро валута, стига избраният курс да съответства на един от курсовете, прилагани действително и често на практика за сделки по обмен на съответната валута в евро. За да бъде обаче противопоставим на съответните лица, които влизат в Съюза или излизат от него, курсът, който съответната държава членка възнамерява да приложи, трябва най-напред да е посочен като такъв по ясен, разбираем и недвусмислен начин, така че тези лица да могат да разберат еднозначно, че именно този курс се прилага, за да се определи дали те трябва да декларират паричните средства, които пренасят.
33
На следващо място, информацията за посочения курс трябва да бъде лесно и свободно достъпна за посочените лица, което предполага по-специално те да могат да се запознаят с нея безплатно, а когато за определяне на същия курс се препраща към публикувана на уебсайт информация — да не се налага да се регистрират на този сайт. За сметка на това подобно задължение за достъпност не възлага на държавите членки да посочват на всяко физическо лице, което влиза в Съюза или излиза от него, приложимия курс за всяка съществуваща валута, като се има предвид, че е достатъчно необходимата информация да е на разположение на всеки пътник, който желае да се осведоми за приложимото законодателство.
34
На последно място, що се отнася до предвидимостта на избрания обменен курс, която се изисква от принципа на правна сигурност, следва да се подчертае, че член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 не цели да забрани пренасянето на парични суми в брой в различна от евро валута, чиято стойност е равна на или по-висока от 10000 евро, а само да възложи в този случай задължение за деклариране. Като се има предвид, че съответните лица могат все още да преценят дали трябва да изпълнят това задължение в самия момент, в който влизат на територията на Съюза или излизат от нея, за да бъде изпълнено изискването за предвидимост на избрания курс, е достатъчно съответната държава членка да е дала възможност на тези лица да се запознаят със сигурност с приложимия към този момент курс и по този начин да определят в момента, в който влизат на територията на Съюза или излизат от нея, дали трябва да декларират паричните средства, които носят.
35
Що се отнася до спора в главното производство, запитващата юрисдикция следва да провери дали изборът на съответната държава членка да използва за целите на прилагането на член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 обменния курс в евро на украинската гривна, публикуван на уебсайта www.xe.com към момента на настъпване на фактите, отговаря на тези условия. За да насочи посочената юрисдикция при тази преценка, Съдът все пак може да ѝ предостави всички насоки за тълкуване на правото на Съюза, които да ѝ бъдат полезни (вж. по аналогия решение от 7 април 2022 г., Berlin Chemie A. Menarini, C‑333/20, EU:C:2022:291, т. 46).
36
В случая, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, най-напред, от предоставената на Съда преписка е видно, че информацията на уебсайта www.xe.com указва, че публикуваните на него обменни курсове са прилаганите на различни парични пазари, така че публикуваните на този сайт курсове съответстват на тези, прилагани действително и често за сделки по обмен на валута, и че следователно съответната държава членка е можела да избере такива курсове за целите на прилагането на задължението за деклариране, предвидено в член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672.
37
На следващо място, както подчертава генералният адвокат по същество в точка 68 от заключението си, органите на съответната държава членка са посочили на своя уебсайт — което все пак следва да се провери от запитващата юрисдикция — че обменните курсове, публикувани на уебсайта www.xe.com, са тези, които физическите лица, които влизат в Съюза или излизат от него, трябва да използват, за да определят дали за тях е приложимо задължението за деклариране, предвидено в посочения член 3, параграф 1.
38
Освен това изглежда и че публикуваната на този уебсайт информация за обменния курс е достъпна безплатно и свободно, по-специално тъй като за достъпа до нея не е необходима регистрация, което също следва да се провери от запитващата юрисдикция.
39
За сметка на това в предоставената на Съда преписка няма никакво указание по въпроса дали посочените на сайта www.xe.com обменни курсове се установяват за определени периоди от време, или се променят непрекъснато, и дали вследствие на това жалбоподателката в главното производство е била в състояние да определи със сигурност към момента, в който е взела решението да не декларира пренасяните от нея парични средства, че задължението за деклариране по член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 се прилага за нея.
40
Въпреки това, като се има предвид обхватът на принципа на правна сигурност, ако разглежданият в случая обменен курс се променя непрекъснато, от това би следвало единствено че на жалбоподателката в главното производство би трябвало да се признае правото да се позове на най-благоприятния обменен курс в евро на украинската гривна, публикуван на сайта www.xe.com за кратък период от време около момента, в който може основателно да се приеме, че тя е взела решението да влезе в Съюза, без да декларира пренасяната от нея парична сума в брой.
41
С оглед на всичко изложено по-горе на поставения въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 1 от Регламент 2018/1672 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска, с цел да определи дали се прилага предвиденото в тази разпоредба задължение за деклариране, държава членка да установява стойността на сума в брой в различна от евро валута, за преизчисляването на която ЕЦБ не публикува референтен обменен курс, като се основава на курса, посочен на уебсайт като отразяващ паритета между еврото и въпросната валута към датата, на която съответното лице е влязло на територията на Съюза или е излязло от нея, при положение че този курс е по-висок от посочения на друг уебсайт, стига:
–
първо, този курс да съответства на един от курсовете, прилагани действително и често за сделки по обмен на съответната валута в евро,
–
второ, курсът да е посочен от съответната държава членка по ясен, разбираем и недвусмислен начин като приложимия за тази цел,
–
трето, информацията за същия курс да е свободно и лесно достъпна и
–
четвърто, по този начин съответните лица да са били в състояние да се запознаят със сигурност с него най-късно в момента, в който са влезли на територията на Съюза или за излезли от нея.
По съдебните разноски
42
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
Член 3, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2018/1672 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно контрола на паричните средства, които се внасят в Съюза или се изнасят от него, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1889/2005,
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска, с цел да определи дали се прилага предвиденото в тази разпоредба задължение за деклариране, държава членка да установява стойността на сума в брой в различна от евро валута, за преизчисляването на която Европейската централна банка (ЕЦБ) не публикува референтен обменен курс, като се основава на курса, посочен на уебсайт като отразяващ паритета между еврото и въпросната валута към датата, на която съответното лице е влязло на територията на Съюза или е излязло от нея, при положение че този курс е по-висок от посочения на друг уебсайт, стига:
–
първо, този курс да съответства на един от курсовете, прилагани действително и често за сделки по обмен на съответната валута в евро,
–
второ, курсът да е посочен от съответната държава членка по ясен, разбираем и недвусмислен начин като приложимия за тази цел,
–
трето, информацията за същия курс да е свободно и лесно достъпна и
–
четвърто, по този начин съответните лица да са били в състояние да се запознаят със сигурност с него най-късно в момента, в който са влезли на територията на Съюза или за излезли от нея.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: естонски.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.