62023CJ0483
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
21 май 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на военната агресия срещу Украйна — Регламент (ЕС) № 269/2014 — Член 2, параграф 1 — Замразяване на финансови средства и на икономически ресурси — Учредяване на доверителна собственост — Учредител на доверителна собственост, включен в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014 — Замразяване на финансови средства и на икономически ресурси, предоставени в доверителната собственост — Понятия „собственост“ и „контрол“
По дело C‑483/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Регионален административен съд Лацио, Италия) с акт от 11 април 2023 г., постъпил в Съда на 26 юли 2023 г., в рамките на производство по дело
A,
B,
C,
D,
T
срещу
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Comitato di Sicurezza Finanziaria,
Agenzia del Demanio,
СЪДЪТ (първи състав),
състоящ се от: F. Biltgen, председател на състава, T. von Danwitz, заместник-председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия от първи състав, I. Ziemele (докладчик), A. Kumin и S. Gervasoni, съдии,
генерален адвокат: M. Campos Sánchez-Bordona,
секретар: G. Chiapponi, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 8 май 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за A, B, C, D и T, от F. Centonze, F. Ciancio, G. Lovaste, M. Magnano, A. Neri, A. Saccucci и F. Sciaudone, avvocati,
–
за италианското правителство, от S. Fiorentino и G. Palmieri, в качеството на представители, подпомагани от P. Gentili и L. Paolucci, avvocati dello Stato,
–
за белгийското правителство, от A. De Brouwer, C. Pochet и M. Van Regemorter, в качеството на представители,
–
за германското правителство, от J. Möller, в качеството на представител,
–
за френското правителство, от B. Fodda, E. Timmermans и B. Travard, в качеството на представители,
–
за нидерландското правителство, от M. K. Bulterman и A. Hanje, в качеството на представители,
–
за финландското правителство, от M. Pere, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от D. Bianchi, M. Carpus-Carcea, H. Krämer и L. Puccio, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 10 юли 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 269/2014 на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 6), изменен с Регламент (ЕС) 2022/330 на Съвета от 25 февруари 2022 г. (ОВ L 51, 2022 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент № 269/2014“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между A, B, C, D и T, от една страна, и Ministero dell’Economia e delle Finanze (Министерството на икономиката и финансите, Италия) (наричано по-нататък „министерството“), Comitato di Sicurezza Finanziaria (Комитет за финансова сигурност, Италия) и Agenzia del Demanio (Агенция за държавни имоти, Италия), от друга страна, по повод замразяването на дружествените дялове и на активите на дружества A, B, C и D.
Правна уредба
Международното право
3
Член 2 от Конвенцията за приложимото право относно доверителната собственост (trusts) и нейното признаване, сключена в Хага на 1 юли 1985 г. (наричана по-нататък „Хагската конвенция“), която е подписана и ратифицирана от Италианската република, предвижда:
„За целите на настоящата конвенция терминът доверителна собственост (trust) означава правни отношения, установени от лице (учредител) — приживе или при смърт — при които активите са поставени под контрола на доверителен собственик в полза на бенефициер или за конкретна цел.
Доверителната собственост има следните характеристики:
а)
доверителните активи образуват отделно имущество и не са част от имуществото на доверителния собственик;
б)
доверителните активи се водят на името на доверителния собственик или на друго лице от името на доверителния собственик;
в)
доверителният собственик разполага с властта и има задължението, за което трябва да отговаря, да администрира, управлява или да се разпорежда с активите съгласно условията на доверителната собственост и в съответствие с конкретните правила, наложени му от закона.
Запазването от страна на учредителя на определени правомощия или възможността доверителният собственик да притежава определени права в качеството си на бенефициер не е непременно несъвместимо със съществуването на доверителна собственост“.
4
Съгласно член 6, първа алинея от тази конвенция:
„Доверителната собственост се урежда от закона, избран от учредителя. Изборът трябва да е изричен или да следва от текста на акта, с който е учредена доверителната собственост, или от доказателствата за нейното съществуване, които се тълкуват, когато е необходимо, с оглед на обстоятелствата във всеки отделен случай“.
5
Член 11 от Конвенцията гласи:
„Доверителна собственост, учредена в съответствие със закона, посочен в предходната глава, се признава за такава.
Това признаване означава най-малко, че доверителните активи са отделни от имуществото на самия доверителен собственик и че могат да се предявяват искове от и срещу доверителния собственик, който той може да действа като такъв и пред нотариус и всяко друго лице, изпълняващо публични функции.
Доколкото се изисква или предвижда в приложимия към доверителната собственост закон, признаването означава, че:
а)
личните кредитори на доверителния собственик не могат да искат налагане на обезпечителни мерки по отношение на доверителните активи;
б)
доверителните активи не са част от имуществото на доверителния собственик в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на доверителния собственик;
в)
доверителните активи не попадат в обхвата на режима на семейните имуществени отношения и наследството на доверителния собственик;
г)
може да се предяви ревандикационен иск за доверителните активи, ако в нарушение на задълженията, произтичащи от доверителната собственост, доверителният собственик е смесил доверителните активи със своите лични активи или се е разпоредил с тях.
Въпреки това правата и задълженията на третото лице, което владее доверителните активи, продължават да се уреждат от правото, определено от стълкновителните норми“.
Правото на Съюза
Решение 2014/145/ОВППС
6
Съображения 1, 4 и 5 от Решение 2014/145/ОВППС на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи, териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 16) гласят:
„(1)
На 6 март 2014 г. държавните и правителствените ръководители на държавите — членки на [Европейския съюз], решително осъдиха непровокираното нарушаване на суверенитета и териториалната цялост на Украйна от Руската федерация и я призоваха да изтегли незабавно въоръжените си сили към зоните на постоянното им разполагане съгласно свързаните с това споразумения. […] Държавните и правителствените ръководители счетоха, че решението на Върховния съвет на Автономната република Крим да проведе референдум относно бъдещия статут на територията противоречи на конституцията на Украйна и следователно е незаконно.
[…]
(4)
При сегашните обстоятелства следва да бъдат наложени ограничения за пътуване и замразяване на активи спрямо лица, които носят отговорност за действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, включително действия относно бъдещия статут на която и да е част от територията, които са в разрез с конституцията на Украйна, както и спрямо свързани с тях лица образувания или органи.
(5)
Необходимо е Съюзът да предприеме допълнителни действия за изпълнението на определени мерки“.
Решение (ОВППС) 2022/337
7
В отговор на агресията на Руската федерация срещу Украйна на 24 февруари 2022 г. и предвид сериозността на обстановката, на 28 февруари 2022 г. Съветът на Европейския съюз приема Решение (ОВППС) 2022/337 за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 59, 2022 г., стр. 1), с което в съдържащия се в приложението към Решение 2014/145 списъка на лица, образувания и органи, за които се прилагат ограничителни мерки са добавени 26 лица и едно образувание.
Регламент № 269/2014
8
Съображения 4—6 от Регламент № 269/2014 гласят:
„(4)
На 17 март 2014 г. Съветът прие Решение 2014/145/ОВППС, в което се предвиждат ограничения за пътуване и замразяване на финансовите средства и икономическите ресурси на определени лица, отговорни за действия, които подкопават или застрашават териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, включително действия относно бъдещия статут на която и да е част от територията на страната, които противоречат на украинската конституция, както и на свързаните с тях физически или юридически лица, образувания или органи. Тези физически или юридически лица, образувания и органи са изброени в приложението към посоченото решение.
(5)
Някои от посочените мерки попадат в приложното поле на Договора [за функционирането на ЕС] и следователно за тяхното прилагане е необходим нормативен акт на равнището на Съюза, по-специално с оглед осигуряване на еднаквото им прилагане във всички държави членки.
(6)
В настоящия регламент се зачитат основните права и се съблюдават принципите, признати по-специално от Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-конкретно правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес и правото на защита на личните данни. Настоящият регламент следва да се прилага съгласно тези права и принципи“.
9
Член 1 от този регламент предвижда:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
г)
„икономически ресурси“ означава активи от всякакъв вид, независимо дали са материални или нематериални, движими или недвижими, които не са финансови средства, но могат да бъдат използвани за получаване на финансови средства, стоки или услуги;
д)
„замразяване на икономически ресурси“ означава предотвратяване на използването на икономически ресурси за получаване на финансови средства, стоки или услуги по какъвто и да е начин, включително, но не само, чрез тяхната продажба, отдаване под наем или ипотекиране;
e)
„замразяване на финансови средства“ означава предотвратяване на движението, прехвърлянето, изменението, използването, достъпа или боравенето с финансови средства по всякакъв начин, който би довел до промяна в техния обем, количество, местонахождение, собственост, владение, вид, предназначение или друга промяна, която би позволила използване на финансовите средства, включително управление на портфейл;
ж)
„финансови средства“ означава финансови активи и ползи от всякакъв вид, включително, но не само:
i)
пари в брой, чекове, парични искове, менителници, парични записи и други разплащателни инструменти;
ii)
депозити във финансови институции или други образувания, салда по сметки, дългове и дългови облигации;
iii)
публично и частно търгувани ценни книжа и дългови инструменти, включително акции и дялове, сертификати, представляващи ценни книжа, облигации, полици, варанти, дългосрочни облигации с фиксирана лихва и договори за деривативи;
iv)
лихви, дивиденти или други приходи или стойност, натрупани или генерирани от активи;
v)
кредити, право на прихващане, гаранции, гаранции за добро изпълнение или други финансови задължения;
vi)
акредитиви, товарителници, документи за продажба; и
vii)
документи, удостоверяващи участие във фондове или притежание на финансови ресурси;
[…]“.
10
Член 2 от посочения регламент гласи:
„1.   Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси, които са собственост или се владеят, държат или контролират от някое от физическите лица или от свързаните с тях физически или юридически лица, образувания или органи, както са изброени в приложение I.
2.   Не се предоставят, пряко или косвено, никакви финансови средства или икономически ресурси на физическите лица или на свързаните с тях физически или юридически лица, образувания или органи, изброени в приложение I, или в тяхна полза“.
11
Член 3, параграф 1 от същия регламент предвижда:
„Приложение I включва:
a)
физически лица, които са отговорни за, подкрепят или осъществяват действия или политики, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна или стабилността или сигурността в Украйна, или възпрепятстващи работата на международните организации в Украйна;
[…]
г)
физически или юридически лица, образувания или органи, които подкрепят материално или финансово вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или за дестабилизирането на Украйна, или които извличат ползи от тези вземащи решения лица;
д)
физически или юридически лица, образувания или органи, които осъществяват сделки със сепаратистките групировки в украинския регион Донбас;
е)
физически или юридически лица, образувания или органи, които осигуряват материална или финансова подкрепа на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна, или които извличат ползи от това правителство; или
ж)
видни бизнесмени или юридически лица, образувания или органи, участващи в икономически сектори, които осигуряват значителен източник на приходи за правителството на Руската федерация, което е отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна,
както и свързани с тях физически или юридически лица, образувания или органи“.
12
Съгласно член 9 от Регламент № 269/2014:
„Забранява се съзнателното или преднамереното участие в дейности, чийто предмет или ефект се състои в заобикалянето на мерките, посочени в член 2“.
Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/336
13
На 28 февруари 2022 г. Съветът приема Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/336 за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 58, 2022 г., стр. 1), с който в съдържащия се в приложение I към Регламент № 269/2014 списък на лица, образувания и органи, за които се прилагат ограничителни мерки са добавени 26 лица и едно образувание.
14
Съображения 5—11 от този регламент за изпълнение гласят:
„(5)
На 24 януари 2022 г. Съветът одобри заключения, в които осъди продължаващите агресивни действия и заплахи на Русия срещу Украйна и призова Русия към деескалация, спазване на международното право и конструктивно участие в диалог чрез установените международни механизми. Съветът заяви отново пълния ангажимент на Съюза с основните принципи, на които се гради европейската сигурност и които са залегнали в Устава на Организацията на обединените нации (ООН) и в учредителните документи на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа, включително Заключителния акт от Хелзинки и Парижката харта. Сред тези основополагащи принципи са по-специално суверенното равенство и териториалната цялост на държавите, ненарушимостта на границите, въздържането от заплахи или от употреба на сила и свободата на държавите да избират или да променят своите договорености в областта на сигурността. Съветът заяви, че тези принципи не подлежат на преговори, нито на преразглеждане или ново тълкуване, и че нарушаването им от страна на Русия е пречка за общо и неделимо пространство на сигурност в Европа и застрашава мира и стабилността на европейския континент. Като припомня заключенията на Европейския съвет от 16 декември 2021 г., Съветът изтъкна отново, че всяка по-нататъшна военна агресия от страна на Русия срещу Украйна ще има огромни последици и висока цена, включително широк набор от секторни и индивидуални ограничителни мерки, които ще бъдат приети съгласувано с партньорите.
(6)
На 19 февруари 2022 г. върховният представител излезе с декларация от името на Съюза, в която изрази загриженост във връзка с масовото натрупване на руски въоръжени сили във и около Украйна и настойчиво прикани Русия да пристъпи към съдържателен диалог и дипломация, да прояви сдържаност и да намали напрежението чрез значително изтегляне на военните сили от близостта на границите на Украйна. […]
(7)
На 21 февруари 2022 г. президентът на Руската федерация подписа указ, с който признава „независимостта и суверенитета“ на неконтролираните от правителството зони на Донецка и Луганска област в Украйна и разпореди разполагането на руски въоръжени сили в тези зони.
(8)
На 22 февруари 2022 г. върховният представител направи декларация от името на Съюза, в която осъди този незаконен акт, който допълнително подкопава суверенитета и независимостта на Украйна и представлява тежко нарушение на международното право и международните споразумения, включително Устава на ООН, Заключителния акт от Хелзинки, Парижката харта и Меморандума от Будапеща, както и на споразуменията от Минск и Резолюция 2202 (2015) на Съвета за сигурност на ООН. Върховният представител настоятелно призова Русия, като страна в конфликта, да оттегли признаването, да изпълни ангажиментите си, да спазва международното право и да се върне към обсъжданията в рамките на нормандския формат и тристранната контактна група за Украйна. Той обяви, че Съюзът ще отговори на тези най-нови нарушения от страна на Русия, като приеме спешно допълнителни ограничителни мерки.
(9)
На 24 февруари 2022 г. президентът на Руската федерация обяви военна операция в Украйна и руските въоръжени сили нападнаха Украйна. Това нападение е грубо нарушение на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
(10)
На 24 февруари 2022 г. върховният представител направи декларация от името на Съюза, в която заклейми най-категорично непровокираното нашествие в Украйна на въоръжените сили на Руската федерация и участието на Беларус в тази агресия срещу Украйна. Върховният представител посочи, че отговорът на Съюза ще включва както секторни, така и индивидуални ограничителни мерки.
(11)
На 24 февруари 2022 г. Европейският съвет осъди по възможно най-категоричен начин непровокираната и неоправдана военна агресия на Руската федерация срещу Украйна. Чрез своите незаконни военни действия Русия грубо нарушава международното право и принципите на Устава на ООН и подкопава европейската и световната сигурност и стабилност. Европейският съвет постигна съгласие по допълнителни ограничителни мерки, които ще предизвикат огромни и тежки последици за Русия заради нейните действия, в тясно сътрудничество с нашите партньори и съюзници“.
Директива 2015/849
15
Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (ОВ L 141, 2015 г., стр. 73), изменена с Директива (ЕС) 2018/843 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 г. (ОВ L 156, 2018 г., стр. 43) (наричана по-нататък „Директива 2015/849), гласи в съображение 14:
„Необходимостта от точна и актуална информация за действителния собственик е ключов фактор при разкриването на престъпници, които в противен случай биха могли да скрият своята самоличност зад дружествена структура. […]“.
16
Член 3 от тази директива гласи:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
6)
„действителен собственик“ означава физическо лице или лица, което в крайна сметка притежава или контролира клиента и/или физическо лице или лица, от чието име се осъществява дадена сделка или дейност, и включва най-малко следното:
[…]
б)
по отношение на доверителна собственост — всички лица по-долу:
i)
учредителят/учредителите;
ii)
доверителният собственик/доверителните собственици;
iii)
пазителят/пазителите, ако има такъв/такива;
iv)
бенефициерите или когато физическите лица, които са се ползват от правната форма или правното образувание, все още не са определени — категорията лица, в чийто основен интерес правната форма или правното образувание е създадена(о) или се управлява;
v)
всяко друго физическо лице, което в крайна сметка упражнява контрол над доверителната собственост посредством пряко или косвено притежаване или чрез други средства;
[…]“.
Най-добрите практики
17
Съветът изготвя документ за най-добрите практики, които следва да бъдат въведени между различните държави членки по отношение на прилагането на ограничителните мерки, актуализиран по-специално на 4 май 2018 г. (документ 8519/18), на 27 юни 2022 г. (документ 10572/22) и на 3 юли 2024 г. (документ 11623/24).
18
Документ 11623/24 на Съвета, озаглавен „Най-добри практики на [Европейския съюз] за ефективно прилагане на ограничителни мерки“, в редакцията му към 3 юли 2024 г. (наричан по-нататък „най-добрите практики“), предвижда, в точка 3, че най-добрите практики следва да се разглеждат като неизчерпателни препоръки от общ характер за ефективно прилагане на ограничителни мерки в съответствие с приложимото право на Съюза и съответното национално законодателство. Те не са правно обвързващи и не следва да се разбират като препоръки относно каквото и да било действие, което би било несъвместимо с приложимото право на Съюза или със съответното национално законодателство, включително с разпоредбите относно защитата на личните данни.
19
Раздел Б от най-добрите практики включва част III, озаглавена „Обхват на финансовите ограничителни мерки“, съдържаща точки 34 и 35, които гласят следното:
„34.
Замразяването обхваща всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на или притежавани от вписани лица и образувания, както и тези, които се държат или контролират от тези лица и образувания. Държането или контролирането следва да се разбират като обхващащи всички ситуации, когато без да притежава акт за собственост, вписано лице или образувание може законно да се разпорежда или да прехвърля финансови средства или икономически ресурси, които не притежава, без за тази цел да му е необходимо предварителното съгласие на законния собственик. […]
35.
По принцип замразяването не следва да засяга финансови средства и икономически ресурси, които не се притежават или принадлежат, нито са държани или контролирани от вписани лица или образувания. […] По същия начин финансовите средства и икономическите ресурси на невписано образувание, което има самостоятелна правосубектност спрямо вписано лице или образувание, не попадат в обхвата, освен ако не са контролирани или държани от това лице или образувание. Въпреки това, дори и при такива условия, финансовите средства и икономическите ресурси, притежавани съвместно от вписано лице или образувание и от невписани такива, на практика се обхващат в своята цялост“.
20
Посоченият раздел Б включва и част VIII, която съдържа по-специално точки 62—67 от най-добрите практики, съгласно които:
„Обосновка
62.
Всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от включено в списък физическо или юридическо лице, трябва да бъдат замразени. Съгласно условията, установени в точка 35, това обхваща активи, притежавани от невключени в списъка образувания, които са притежавани или контролирани от включени в списъка лица или образувания.
Собственост
63.
Критерият, който трябва да се вземе предвид, когато се преценява дали дадено юридическо лице или образувание е притежавано от друго лице или образувание, е притежаването на 50 % или повече от имуществените права на дадено образувание или притежаването на мажоритарен дял в тях. […] Ако този критерий е изпълнен, се счита, че юридическото лице или образуванието е притежавано от друго лице или образувание.
Когато се преценява собствеността, съвкупната собственост на образуванието следва също да се вземе предвид. Например, ако едно вписано лице притежава 30 % от образуванието и друго вписано лице притежава 25 % от образуванието, следва принципно да се счита, че последното е притежавано от вписани лица.
Контрол
64.
Критериите, които трябва да се вземат предвид, когато се преценява дали дадено юридическо лице или образувание е контролирано от друго лице или образувание, самостоятелно или по силата на споразумение с друг притежател на акции или с друга трета страна, биха могли наред с другото да включват:
(a)
притежаване на правото или упражняване на правомощието да назначава или отстранява мнозинството от членовете на административните, управителните или надзорните органи на това юридическо лице или образувание;
(б)
назначаване, единствено в резултат от упражняването на правото на глас, на мнозинството от членовете на административните, управителните или надзорните органи на юридическо лице или образувание, които са заемали длъжността си през настоящата или предходната финансова година;
(в)
самостоятелно контролиране, по силата на споразумение с други притежатели на акции или членове на юридическо лице или образувание, на мнозинството от акционерите или участниците с право на глас в това юридическо лице или образувание;
(г)
притежаване на правото на упражняване на доминиращо влияние над юридическо лице или образувание по силата на споразумение с това юридическо лице или образувание или на разпоредба в неговия учредителен акт или устав, когато правото, прилагащо се по отношение на това юридическо лице или образувание, позволява то да бъде предмет на такова споразумение или разпоредба;
(д)
притежаване на правомощието де факто за упражняване на правото за оказване на доминиращо влияние по смисъла на буква г), без да е налице притежаване на това право);
(е)
притежаване на правото да се използват всички или част от активите на юридическото лице или образуванието (включително, например, чрез фиктивно дружество);
(ж)
осъществяване на управлението на стопанската дейност на юридическото лице или образуванието на единна основа, съпроводено с публикуването на консолидираните финансови отчети;
(з)
споделяне на солидарна основа на финансовите отговорности на юридическото лице или образуванието или поемането на гаранции за тях.
65.
Ако някой от тези критерии е изпълнен, се счита, че юридическото лице или образуванието се контролира от друго лице или образувание, освен ако не се установи противното във всеки отделен случай.
66.
Изпълнението на посочените по-горе критерии за собственост или контрол може да бъде опровергано за всеки отделен случай.
67.
По-долу са приведени примери за обстоятелства, които могат да бъдат признак за това, че дадено вписано лице или образувание упражнява контрол върху невписано образувание. Тези примери не са изчерпателни и имат само илюстративен и ориентировъчен характер:
[…]
д)
използване на тръстове, фиктивни дружества и дружества с ограничена отговорност
–
Дадено образувание е част от ненужно сложна корпоративна структура, която потенциално включва образувания като фиктивни дружества, дружества с ограничена отговорност и/или тръстове, които са свързани с вписано лице. Някои от тези образувания са създадени или са променили идентичността си малко преди или след приемането на режима на санкции (ако съответните регламенти на Съвета го позволяват) или вписването на лицето и/или не развиват убедителна стопанска дейност.
–
Един или повече тръстове се използват като получатели на активи от образувание, което е притежавано или контролирано от вписано лице. Управлението на тръстовете включва професионалисти от юрисдикцията, в която са учредени тръстовете“.
Италианското право
21
В италианския правен ред възможността за използване на инструмента на доверителната собственост (trusts) е предвидена в Legge n. 364 — Ratifica ed esecuzione della convenzione sulla legge applicabile ai trusts e sul loro riconoscimento, adottata a L’Aja il 1o luglio 1985 (Закон № 364 — Ратифициране и изпълнение на Конвенцията за приложимото право относно доверителната собственост (trusts) и нейното признаване, сключена в Хага на 1 юли 1985 г.) от 16 октомври 1989 г. (редовна притурка № 84 към GURI, бр. 261 от 8 ноември 1989 г.).
22
Съгласно член 3, параграф 6 от decreto legislativo n. 109 — Misure per prevenire, contrastare e reprimere il finanziamento del terrorismo e l’attività dei Paesi che minacciano la pace e la sicurezza internazionale, in attuazione della direttiva 2005/60/CE (Законодателен декрет № 109 — Мерки за предотвратяване, противодействие и потискане на финансирането на тероризма и дейността на държави, които застрашават международния мир и сигурност, в изпълнение на Директива 2005/60/ЕО) от 22 юни 2007 г. (GURI, бр. 172 от 26 юли 2007 г.), изменен с decreto legislativo n. 90 — Attuazione della direttiva (UE) 2015/849 relativa alla prevenzione dell'uso del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo e recante modifica delle direttive 2005/60/CE e 2006/70/CE e attuazione del regolamento (UE) 2015/847 riguardante i dati informativi che accompagnano i trasferimenti di fondi e che abroga il regolamento (CE) n. 1781/2006 (Законодателен декрет № 90 — Прилагане на Директива (ЕС) 2015/849 за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Директиви 2005/60/ЕО и 2006/70/ЕО и Регламент (ЕС) 2015/847 относно информацията, придружаваща преводите на средства, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1781/2006) от 25 май 2017 г. (редовна притурка № 28 към GURI, бр. 140 от 19 юни 2017 г., наричан по-нататък „Законодателен декрет № 109/2007“), Комитетът за финансова сигурност приема мерките за замразяване, разпоредени от Организацията на обединените нации (ООН), Съюза и министъра съгласно действащата правна уредба.
23
Член 5 от Законодателен декрет № 109/2007 забранява прехвърлянето, разпореждането или използването на замразените финансови средства по какъвто и да било начин, както и прякото или непрякото предоставяне на финансови средства или икономически ресурси на разположение на такива лица или образувания или използването им в тяхна полза.
Спорът в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
24
Дружествата A и B, учредени съответно през септември 1970 г. и март 1983 г., осъществяват дейност в сектора на недвижимите имоти, а дружествата C и D, и двете учредени през юни 2014 г., предоставят, първото, услуги по отдаване под наем на автомобили и гаражи, а второто — услуги по сезонно туристическо обслужване.
25
Дружествата A, B, C и D са контролирани от дружество майка със седалище на Бермудските острови, което е апортирано в разглежданата в главното производство доверителна собственост, чийто настоящ управител (доверителен собственик) е T, доверително дружество, учредено по швейцарското право.
26
От акта за преюдициално запитване става ясно, че разглежданата в главното производство доверителна собственост е учредена от учредителя (settlor) с акт от 18 юли 2007 г., изменен на 22 декември 2014 г., и че се урежда от законодателството на Бермудските острови. Структурата на доверителната собственост предвижда и функцията на пазител (protector), изпълнявана от трето лице, което трябва да следи за правилното изпълнение на програмата, предвидена в учредителния акт на доверителната собственост, както и функцията на назначаващ (appointor), натоварен със задачата да назначава допълнителни пазители или нов пазител вместо първоначалния в случай на прекратяване на функциите му.
27
Основната задача на доверителния собственик е да управлява и администрира предоставените в доверителната собственост активи в съответствие с разпоредбите на нейния учредителен акт и на уреждащото я законодателство, както и да прехвърли тези активи на бенефициерите при изтичането на срока на доверителната собственост или съгласно предвидените в нея условия. Съгласно предоставената от запитващата юрисдикция информация по силата на учредителния акт на доверителната собственост, освен в предвидените в този акт изключени случаи, доверителният собственик няма право да отчуждава предоставените в доверителната собственост активи без писменото съгласие на пазителя, което според запитващата юрисдикция потвърждава, че той не разполага с всички права, с които по принцип разполага собственикът на даден актив.
28
От акта за преюдициално запитване е видно също, че първоначално учредителят е сред бенефициерите на доверителната собственост, заедно със сестра си, племенника си и своите низходящи, каквито няма към датата на акта за преюдициално запитване, както и с други бенефициери.
29
С акт от 19 декември 2017 г. сестрата и племенникът на учредителя са изключени от кръга на бенефициерите на доверителната собственост.
30
Запитващата юрисдикция посочва, че с акт от 7 февруари 2022 г. учредителят е изключен от кръга на бенефициерите на доверителната собственост и че към датата на акта за преюдициално запитване от учредителния акт на доверителната собственост не следва нито че учредителят може да бъде възстановен сред бенефициерите на доверителната собственост, нито че разполага с правомощия за управление или използване на предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси, тъй като управлението им е възложено на доверителния собственик. Тъй като е изключен окончателно от кръга на бенефициерите на доверителната собственост, по силата на учредителния ѝ акт учредителят вече няма право да прехвърля предоставените в доверителната собственост активи.
31
Освен това от акта за преюдициално запитване е видно, че към датата на запитването никой друг бенефициер на доверителната собственост не е изключен от кръга на нейните бенефициери.
32
С Решение 2022/337 и Регламент за изпълнение 2022/336 Съветът включва учредителя в списъка на лицата, образуванията и органите, за които се прилагат ограничителни мерки, който се съдържа в приложението към Решение 2014/145 и в приложение I към Регламент № 269/2014.
33
С решение, връчено на 16 март 2022 г. на законния представител на дружествата A, B, C и D, Комитетът за финансова сигурност обявява на основание член 2 от Регламент № 269/2014 и Законодателен декрет № 109/2007 замразяването на дружествените дялове и на активите на тези дружества, като „непряко свързани [с учредителя]“. Този комитет приема, че икономическите ресурси, които могат да бъдат причислени към тези дружества в Италия, тъй като последните са изцяло контролирани от дружеството майка, всъщност могат реално да се причислят към учредителя, тъй като според предоставените от Guardia di Finanza (Митническа и финансова полиция, Италия) сведения, които са ѝ били изпратени от италианска банка, учредителят е действителният собственик на посочените дружества.
34
На 11 май 2022 г. дружествата A, B, C, D и T подават жалба пред запитващата юрисдикция, Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Регионален административен съд Лацио, Италия), за отмяна на посоченото решение за замразяване, като твърдят, че след като учредителят е изключен от кръга на бенефициерите на доверителната собственост, с апорта на дружеството майка в доверителната собственост дружествата A, B, C и D се отделят напълно от имуществото на учредителя и от неговата сфера на влияние. Собствеността върху активите на тези дружества се прехвърляла на доверителния собственик до прехвърлянето им на бенефициерите на доверителната собственост и учредителят не разполагал с никакви преки или непреки правомощия за управление и контрол върху тези активи.
35
От своя страна министерството поддържа, че апортът в доверителната собственост, който няма транслативен ефект, не води до пълно прекъсване на връзката между учредителя и предоставените в доверителната собственост активи и правоотношения. Това тълкуване се потвърждавало от член 3, точка 6, буква б), подточка i) от Директива 2015/849. Освен това, макар че понастоящем учредителят вече не е бенефициер на доверителната собственост, той можел да си върне собствеността или възможността да се разпорежда с предоставените активи, в случай че те в крайна сметка не бъдат прехвърлени на бенефициерите, например поради техен отказ или поради предсрочно прекратяване на доверителната собственост.
36
Запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че активите, икономическите ресурси и правоотношенията, които учредителят, включен в списъка в приложение I към този регламент, предоставя в доверителната собственост, могат да се считат за „собственост“ на учредителя по смисъла на тази разпоредба, въпреки че той не е нито ползвател или управител, нито краен бенефициер на предоставените активи, или за собственост на лице, „свързано“ с учредителя, или в крайна сметка — за „контролирани“ от самия учредител.
37
В това отношение запитващата юрисдикция счита, че доверителната собственост предполага временна промяна на формалния притежател на даден актив, а не действително прехвърляне на собствеността в същинския смисъл. Учредяването на доверителната собственост няма за цел да се увеличи имуществото на доверителния собственик, тъй като предоставените в доверителната собственост активи и права са отделени от имуществото на доверителния собственик, а има за цел главно да се удовлетворят интересите на учредителя, като личното му имущество бъде отделено от масата на предоставените в доверителната собственост активи и права и в същото време като бъде освободен от разходите за управление, които се прехвърлят, заедно с формалното предоставяне на тези активи и права, на доверителния собственик.
38
Формалното вписване на предоставените в доверителната собственост активи на името на доверителния собственик обаче не може да бъде напълно пренебрегнато, тъй като съгласно член 2 от Хагската конвенция то е една от характеристиките на доверителната собственост. Всъщност доверителният собственик, който е лице, различно от учредителя, има право да се разпорежда с тези активи, което е основното правомощие на собственика, при условие че спазва ограниченията, предвидени в учредителния акт на доверителната собственост, и трябва да прехвърли активите на бенефициерите в съответствие с този акт.
39
Запитващата юрисдикция счита, че понятието „собственост“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 може да се отнася не само до пълната и изключителна собственост, но и до „нетипични“ или „хибридни“ ситуации, като например предоставянето на актив в доверителна собственост, което би могло да се квалифицира като „реална или непряка собственост“. Това предоставяне не води до окончателно прекъсване на връзката на „собственост“ между активите, предоставени в доверителната собственост, и учредителя, който обективно може да упражнява значително влияние върху тези активи. Това влияние произтича от възможността за възстановяване на формалната собственост върху тези активи в случай на предсрочно прекратяване на доверителната собственост или на отказ от страна на бенефициерите да приемат прехвърлянето на активите, както и от това, че с учредяването на доверителната собственост и прехвърлянето на управлението и контрола на избрани от него доверени лица, учредителят може предварително да направлява използването на активите и крайното им предназначение. За сметка на това доверителният собственик не може да се счита за действителен собственик на предоставените в доверителната собственост активи, тъй като е лишен от пълната си разпоредителна власт, която е основна характеристика на правото на собственост.
40
Според запитващата юрисдикция такова тълкуване на понятието „собственост“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 би било в съответствие с преследваната с този член 2 цел и би отчело факта, че доверителната собственост, поне до окончателното прехвърляне на доверителните активи на трети лица, е лесен за използване механизъм за заобикаляне на предвидените в правото на Съюза мерки за замразяване на финансови средства и икономически ресурси. Освен това посоченото тълкуване се потвърждава от член 3, точка 6, буква б) от Директива 2015/849, който се отнася до положение, при което учредителят на доверителната собственост, заедно по-специално с доверителния собственик или бенефициерите на доверителната собственост, запазва силната си връзка с предоставените в доверителната собственост активи и възможност да влияе на тяхното управление по един или друг начин.
41
Освен това запитващата юрисдикция счита, че макар според Съда в положение като разглежданото в главното производство понятието „собственост“ да не може да се отнася до положението на учредителя, трябва да се провери дали учредителят може да се счита за „свързано лице“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014, или за лице, което упражнява „контрол“ по смисъла на тази разпоредба върху предоставените в доверителната собственост активи. В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че може да се приеме, че учредителят може да упражнява решаващо влияние върху предоставените в доверителната собственост активи, което произтича от правомощието му да учреди доверителната собственост и в този контекст да назначи лицата, натоварени с нейното управление и надзор, да определи окончателната програма на доверителната собственост и правилата за прехвърляне на активите, както и правилата, уреждащи възможността за възстановяване на собствеността върху предоставените в доверителната собственост активи.
42
Запитващата юрисдикция добавя, че за да се определи дали учредителят „контролира“ предоставените в доверителната собственост активи, е без значение, че съгласно акта за учредяване на доверителната собственост през срока на действие на този акт поради обичайни или извънредни причини лицата, на които е възложено управлението на доверителната собственост, по-специално доверителният собственик или пазителят, могат да се променят, тъй като лицата, които евентуално биха били посочени да ги заместят, ще действат съгласно правилата, установени от учредителя в учредителния акт на доверителната собственост.
43
При тези обстоятелства Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Областен административен съд Лацио) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли член 2, параграф 1 от Регламент [№ 269/2014] да се тълкува в смисъл, че мярката за замразяване може да бъде наложена и в случай на активи или ресурси, предоставени в доверителна собственост от учредител, посочен в приложение I към този регламент (посочено или включено в списъка лице), който трябва да се счита за собственик на тези активи или ресурси?
2)
При отрицателен отговор [на първия въпрос], следва ли член 2, параграф 1 от Регламент [№ 269/2014] да се тълкува в смисъл, че мярката за замразяване може да бъде наложена и в случай на активи или ресурси, предоставени в доверителна собственост от учредител, посочен в приложение I към този регламент (посочено или включено в списъка лице), който трябва да се счита за субект, свързан с лицето, на което принадлежат активите или ресурсите?
3)
При отрицателен отговор [на втория въпрос], следва ли член 2, параграф 1 от Регламент [№ 269/2014] да се тълкува в смисъл, че мярката за замразяване може да бъде наложена и в случай на активи или ресурси, предоставени в доверителна собственост от учредител, посочен в приложение I към Регламента (посочено или включено в списъка лице), който трябва да се счита за субект, контролиращ активите или ресурсите?“.
44
В писменото си становище италианското правителство твърди, че съгласно член 275, първа алинея ДФЕС Съдът не е компетентен да тълкува Регламент № 269/2014, който е приет въз основа на разпоредбите относно външната политика и политиката на сигурност на Съюза, и по-специално на член 215 ДФЕС и на разпоредбите по дял V, глава 2 от Договора за функционирането на ЕС.
45
На въпроса на Съда дали поддържа възражението за липса на компетентност, по-специално с оглед на решение от 10 септември 2024 г., Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, т. 39 и 40), италианското правителство изрично оттегля посоченото възражение по време на съдебното заседание пред Съда.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
46
С въпросите си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че може да бъде наложена мярка за замразяване по отношение на финансови средства или икономически ресурси, предоставени в доверителна собственост от учредител, включен в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014.
47
Запитващата юрисдикция иска от Съда да установи смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 в контекст, в който въз основа на тази разпоредба италианските органи са замразили дружествените дялове и на активите на четири италиански дружества, контролирани от дружество майка със седалище на Бермудските острови, предоставени в неотменима доверителна собственост, учредена съгласно законодателството на Бермудските острови от учредител, който е включен в списъка в приложение I към този регламент.
48
На първо място, трябва да се припомни, че Италианската република е ратифицирала Хагската конвенция.
49
Съгласно член 2 от тази конвенция терминът доверителна собственост (тръст) означава правни отношения, установени от лице (учредител) — приживе или при смърт — при които активите са поставени под контрола на доверителен собственик в полза на бенефициер или за конкретна цел.
50
Освен това от член 2 от посочената конвенция следва, че доверителната собственост се характеризира с това, че доверителните активи образуват отделно имущество и не са част от имуществото на доверителния собственик, че доверителните активи се водят на името на доверителния собственик или на друго лице от името на доверителния собственик и че доверителният собственик разполага с властта и има задължението, за което трябва да отговаря, да администрира, управлява или да се разпорежда с активите съгласно условията на доверителната собственост и в съответствие с конкретните правила, наложени му от закона. Посоченият член 2 предвижда също, че запазването от страна на учредителя на определени правомощия или възможността доверителният собственик да притежава определени права в качеството си на бенефициер не е непременно несъвместимо със съществуването на доверителна собственост.
51
В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че разглежданата в главното производство доверителна собственост е учредена в съответствие с обичайната схема, съгласно която доверителните активи, предоставени в доверителната собственост от учредителя, се водят на името на доверителния собственик, който ги администрира и управлява в съответствие с учредителния акт на доверителната собственост, който трябва да е съобразен с уреждащото доверителната собственост законодателство, и извършва окончателното прехвърляне на тези активи на бенефициерите, които придобиват пълната собственост върху тях на датата на прехвърлянето.
52
На второ място, от акта за преюдициално запитване е видно, че учредителят е предоставил в доверителната собственост дружеството майка, което контролира изцяло дружествата A, B, C и D, и следователно последните също са под контрола на доверителната собственост. Учредителят няма никакви управленски правомощия по отношение на предоставените в доверителната собственост активи и правоотношения, тъй като това правомощие е поверено на доверителния собственик, а съгласно учредителния акт учредителят няма право да му бъдат прехвърляни активи, тъй като окончателно е изключен от кръга на бенефициерите на доверителната собственост. Учредителят не е ползвател на предоставените в доверителната собственост активи и правоотношения и не изпълнява други функции, като тази на пазител. До момента на прехвърляне на активите и на правоотношенията на бенефициерите обаче учредителят може да си възстанови собствеността върху тях в случай на предсрочно прекратяване на доброволната собственост или на отказ на бенефициерите да приемат прехвърлянето на посочените активи и правоотношения.
53
Именно с оглед на тези фактически констатации, проверката на чиято точност не е задача на Съда в рамките на производството по член 267 ДФЕС (вж. в този смисъл решения от 16 март 1978 г., Oehlschläger_104/77, EU:C:1978:69, т. 4, и от 19 юни 2025 г., Български пощи, C‑785/23, EU:C:2025:462, т. 40), следва да се отговори на поставените от запитващата юрисдикция въпроси.
54
На трето място, от акта за преюдициално запитване е видно, че според италианските власти икономическите ресурси на дружествата A, B, C и D, които са предоставени в доверителната собственост като дружества, изцяло контролирани от дружеството майка, в действителност могат по същество да се причислят към учредителя, тъй като според сведенията, с които разполагат, учредителят е „действителният собственик“ на тези дружества, с което се обосновава приемането на мерките за замразяване на основание член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014.
55
Във връзка с това трябва да се отбележи, че макар понятието „действителен собственик“ да не се среща в разпоредбите на Регламент № 269/2014, то се съдържа по-специално в Директива 2015/849.
56
В член 3, точка 6, буква б) от тази директива се предвижда, че за целите на същата „действителен собственик“ означава физическо лице или лица, което в крайна сметка притежава или контролира клиента и/или физическо лице или лица, от чието име се осъществява дадена сделка или дейност, и включва, в хипотезата на доверителна собственост, най-малко учредителят/учредителите, доверителният собственик/доверителните собственици, пазителят/пазителите, бенефициерите или когато физическите лица, които са се ползват от правната форма или правното образувание, все още не са определени — категорията лица, в чийто основен интерес правната форма или правното образувание е създадена(о) или се управлява, както и всяко друго физическо лице, което в крайна сметка упражнява контрол над доверителната собственост посредством пряко или косвено притежаване или чрез други средства.
57
Макар че това определение, което допуска възможността лица, участващи в доверителната собственост, различни от доверителния собственик, като учредителя, бенефициерите или пазителя, да притежават или контролират предоставените в доверителната собственост активи, несъмнено е формулирано за целите на прилагане на Директива 2015/849, то все пак отразява факта, че законодателят на Съюза признава основната характеристика на доверителната собственост, а именно разделянето на формално-правната от действителната собственост върху активите на доверителната собственост.
58
Това разделяне обаче поражда последици, които следва да се вземат предвид не само в областта на предотвратяването на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, но и в областта на ограничителните мерки, приети на основание Регламент № 269/2014.
59
При това положение следва да се отбележи, че първият и третият въпрос се отнасят до понятията „собственост“ и „контрол“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 и следователно до връзката между учредителя на доверителната собственост и предоставените в доверителната собственост активи и ресурси, докато вторият въпрос се отнася до понятието „свързано“ лице и до връзката между учредителя и това лице. Ето защо първият и третият въпрос следва да се разгледат заедно, преди евентуално да се отговори на втория въпрос.
По първия и третия въпрос
60
С първия и третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че финансовите средства и икономическите ресурси, предоставени в доверителна собственост от нейния учредител, който е включен в списъка в приложение I към този регламент, трябва да се считат за „собственост“ на този учредител или за „контролирани“ от него по смисъла на тази разпоредба.
61
В това отношение следва да се припомни, че член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 предвижда, че се замразяват всички финансови средства и икономически ресурси, които са собственост или се владеят, държат или контролират от някое от физическите лица или от свързаните с тях физически или юридически лица, образувания или органи, както са изброени в приложение I.
62
Макар понятията „икономически ресурси“, „замразяване на икономически ресурси“, „замразяване на финансови средства“ и „финансови средства“ да са определени съответно в член 1, букви г)—ж) от Регламент № 269/2014, този регламент не съдържа определение на понятията, използвани в член 2, параграф 1 относно връзката между лицето, включено в списъка в приложение I към посочения регламент, и финансовите средства и икономическите ресурси, които следва да бъдат замразени, нито препраща към националното право, за да се определи съдържанието им.
63
Съгласно постоянната съдебна практика както от изискването за еднакво прилагане на правото на Съюза, така и от принципа на равенство следва, че разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държавите членки с оглед на определянето на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза, при което да се отчитат не само съдържанието на тази разпоредба, но и контекстът ѝ и целите, преследвани с правната уредба, от която тя е част (решения от 18 януари 1984 г., Ekro_327/82, EU:C:1984:11, т. 11, и от 11 септември 2025 г., Banco Santander (Преструктуриране на Banco Popular III), C‑687/23, EU:C:2025:687, т. 46 и цитираната съдебна практика).
64
Що се отнася до текста на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014, следва да се констатира, че съществува разлика в текст на тази разпоредба на различните езици. Както отбелязва генералният адвокат в точка 67 от заключението си, в някои от текстовете на тази разпоредба, като например в текста на немски, английски, френски, италиански, латвийски и румънски („Eigentum, Besitz, gehaltenoder kontrolliert werden“; „belonging to, owned, held or controlled“; „appartenenti a, posseduti, detenuti o controllati“; „īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā“ и „aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate“), се посочват четири вида правоотношения между лицето, образуванието или органа, включени в списъка в приложение I към този регламент, и съответните активи и икономически ресурси, докато в текста на испански език на разпоредбата са посочени само три вида правоотношения между тях („propiedad, tenencia o control“).
65
Освен това сравнението на текстовете на различните езици, в които са посочени четири вида правоотношения, показва, че всяко понятие, използвано в един от тези текстове, не съответства непременно на еквивалентно понятие в друг от тези текстове. Така, макар в текстовете на немски, английски, френски, италиански и латвийски език да се споменават понятията „собственост“, „владение“, „държание“ „и „контрол“ („Eigentum, Besitz, gehalten oder kontrolliert werden“, „belonging to, owned, held or controlled“, „appartenenti a, posseduti, detenuti o controllati“ и „īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā“), в текста на румънски език се използват термините „aparțin, se află în Proprietatea ori posesia sau sunt concorlate“, които изглежда изключва понятието „държание“.
66
От постоянната практика на Съда следва, че необходимостта от еднообразно тълкуване на разпоредбите на правото на Съюза изключва възможността в случай на съмнение текстът на съответната разпоредба да се разглежда отделно, а напротив, изисква да се тълкува и прилага в светлината на текстовете на останалите официални езици (решения от 5 декември 1967 г., van der Vecht, C‑19/67, EU:C:1967:49, стр. 456, и от 9 октомври 2025 г., On Air Media Professionals et Different Media, C‑416/24 и C‑417/24, EU:C:2025:765, т. 37 и цитираната съдебна практика).
67
От постоянната съдебна практика обаче следва също, че по принцип трябва да се признае еднаква стойност на текста на актовете на Съюза на всички езици (решения от 2 април 1998 г., EMU Tabac и др., C‑296/95, EU:C:1998:152, т. 36, и от 9 октомври 2025 г., On Air Media Professionals et Different Media, C‑416/24 и C‑417/24, EU:C:2025:765, т. 38 и цитираната съдебна практика).
68
При несъответствия между текста на различни езици, съответната разпоредба от правото на Съюза трябва да се тълкува в зависимост от общата структура и целите на правната уредба, от която е част (решения от 27 октомври 1977 г., Bouchereau_30/77, EU:C:1977:172, т. 14, и от 9 октомври 2025 г., On Air Media Professionals et Different Media, C‑416/24 и C‑417/24, EU:C:2025:765, т. 39 и цитираната съдебна практика).
69
При това положение от текста на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 на различните езици може да се заключи, че тази разпоредба се отнася до разнообразни правоотношения между лицето или образуванието, включено в списъка по приложение I към този регламент, и съответните финансови средства и икономически ресурси, като се започне от най-широкото правоотношение, а именно собствеността, и се стигне до положения, при които лицето или образуванието може да упражнява фактическа власт върху посочените средства и ресурси, при това пряко или непряко (вж. в този смисъл решение от 10 септември 2019 г., HTTS/Conseil, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, т. 69), или да извлича полза от тях.
70
Следователно посочената разпоредба се отнася до всички правни и фактически положения, при които дадено лице разполага с правомощие, което му позволява да използва съответните финансови средства и икономически ресурси, да извлича полза от тях, да се разпорежда с тях или да оказва влияние върху тях.
71
За да се гарантира полезното действие на тази разпоредба обаче, понятието „собственост“ трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща не само случаите, в които това правомощие по отношение на съответните финансови средства и икономически ресурси може да бъде юридически установено, но и случаите, при които дадено лице или образувание фактически има такова правомощие, въпреки че от правна гледна точка носителят на правомощието е друго лице или образувание.
72
По същия начин понятието „контрол“ обхваща всички случаи, в които физическо или юридическо лице може да влияе върху избора на друго лице, дори ако липсва каквато и да било правна връзка, собственост или участие в капитала между тези лица (вж. в този смисъл решение от 10 септември 2019 г., HTTS/Съвет, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, т. 71 и 75).
73
От това следва, че в хипотезата на финансови средства и икономически ресурси, които са предоставени в доверителна собственост от учредител, включен в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, обстоятелството, че активите, каквито са тези средства и ресурси, се водят на името на доверителния собственик, не е пречка тези средства и ресурси да се считат за собственост на или за контролирани от учредителя, когато той разполага с правомощие, което му позволява да ги използва, да извлича полза от тях, да се разпорежда с тях или да оказва влияние върху тях или върху решенията на доверителния собственик относно финансовите средства и икономическите ресурси, предоставени в доверителната собственост от учредителя.
74
Това тълкуване на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 се потвърждава както от контекста, в който се вписва тази разпоредба, така и от преследваните с този регламент цели.
75
Що се отнася до контекста, следва да се отбележи, първо, че член 1, букви д) и е) от Регламент № 269/2014 дава широко определение съответно на понятията „замразяване на икономически ресурси“ и „замразяване на финансови средства“ (вж. по аналогия решение от 1 ноември 2021 г., Bank Sepah, C‑340/20, EU:C:2021:903, т. 44).
76
Всъщност член 1, буква е) от Регламент № 269/2014 определя понятието „замразяване на финансови средства“ като „[всяко действие за] предотвратяване на движението, прехвърлянето, изменението, използването, достъпа или боравенето с финансови средства по всякакъв начин, който би довел до промяна в техния обем, количество, местонахождение, собственост, владение, вид, предназначение или друга промяна, която би позволила използване на финансовите средства, включително управление на портфейл“.
77
От това определение е видно, че целта на замразяването на финансови средства е да се ограничат максимално операциите, които могат да се извършват със замразени финансови средства, което личи от големият брой предвидени хипотези и от използването на думата „всяко“. Що се отнася до средствата за ограничаване на тези операции, те също са определени широко от законодателя на Съюза (вж. по аналогия решение от 11 ноември 2021 г., Bank Sepah, C‑340/20, EU:C:2021:903, т. 43).
78
Горните съображения важат и по отношение на понятието „замразяване на икономически ресурси“. Всъщност член 1, буква д) от Регламент № 269/2014 определя това понятие като „предотвратяване на използването на икономически ресурси за получаване на финансови средства, стоки или услуги по какъвто и да е начин, включително, но не само, чрез тяхната продажба, отдаване под наем или ипотекиране“ (вж. по аналогия решение от 11 ноември 2021 г., Bank Sepah, C‑340/20, EU:C:2021:903, т. 44).
79
Тези определения на понятията „замразяване на икономически ресурси“ и „замразяване на финансови средства“ биха били лишени от полезно действие ако връзките между лицата и образуванията, от една страна, и подлежащите на замразяване финансови средства и икономически ресурси, от друга, се тълкуват по такъв начин, че да се изключат положенията, които de facto съответстват на положения на собственост или на контрол, но които формално не могат да бъдат квалифицирани като такива.
80
Второ, член 2, параграф 2 от Регламент № 269/2014 предвижда, че не се предоставят, пряко или косвено, никакви финансови средства или икономически ресурси на физическите или юридически лица, образувания или органи, или на свързаните с тях физически или юридически лица, образувания или органи, изброени в приложение I към този регламент, или в тяхна полза.
81
Съдът вече е имал повод да констатира, че тази забрана за предоставяне също е формулирана особено широко, за което свидетелства употребата на израза „пряко или непряко“, и да постанови, че следователно тя обхваща всички действия, чието извършване е необходимо съгласно приложимото национално право, за да може лицето, включено в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, действително да получи правомощие за пълно разпореждане със съответните финансови средства или икономически ресурси (вж. в този смисъл решение от 17 януари 2019 г., SH, C‑168/17, EU:C:2019:36, т. 51 и цитираната съдебна практика).
82
Трето, съгласно член 9 от Регламент № 269/2014 се забранява съзнателното или преднамереното участие в дейности, чийто предмет или ефект се състои в заобикалянето на мерките, посочени в член 2 от този регламент.
83
Член 9 от Регламент № 269/2014 се отнася до действията, които имат за цел или резултат да се избегне прилагането на мерките по член 2, параграф 1 от посочения регламент и които не биха могли да се считат за действия по предоставяне на разположение, забранени с член 2, параграф 2 от този регламент (вж. по аналогия решение от 21 декември 2011 г., Afrasiabi и др., C‑72/11, EU:C:2011:874, т. 60 и 61).
84
Член 2, параграф 2 и член 9 заедно с член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 представляват съгласувана система от разпоредби, които допринасят за постигането на определените в този регламент цели.
85
Следователно член 2, параграф 1 от посочения регламент трябва да се тълкува по начин, който не поставя под въпрос полезното действие на член 2, параграф 2 и на член 9 от същия регламент.
86
В това отношение, както бе припомнено в точка 57 от настоящото решение, както и от генералния адвокат в точки 39—45 и 73 от заключението му, създаването на доверителна собственост позволява да се направи разграничение между формално-правната и действителната собственост върху предоставените в доверителната собственост активи.
87
Това разграничение, както и други характеристики на доверителната собственост, а именно частният характер на този механизъм, лекотата и гъвкавостта при неговото учредяване и изменяне, които могат да доведат до непрозрачност и структурна сложност на този механизъм, позволяват той да се използва не само за легитимни цели, но и за прикриване на връзката, която учредителят си запазва с предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси.
88
Тълкуване на член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 в смисъл, че съответните финансови средства и икономически ресурси се считат за собственост на учредителя на доверителната собственост или за контролирани от него, когато той продължава да разполага с правомощие, което му позволява да използва финансовите средства и икономическите ресурси, да извлича полза от тях, да се разпорежда с тях или да влияе върху тях или върху решенията, взети от доверителния собственик по отношение на тези финансови средства и икономически ресурси, позволява да се избегне възможността доверителната собственост да се използва за заобикаляне на предвидените в тази разпоредба мерки и следователно трябва да се счита за съответстващо на член 9 от Регламент № 269/2014.
89
Що се отнася до целите на този регламент, трябва да се припомни, от една страна, че той е приет вследствие на нарушаването през 2014 г. от Руската федерация на суверенитета и териториалната цялост на Украйна и че оттогава е изменян многократно в отговор на военната агресия на Руската федерация срещу Украйна на 24 февруари 2022 г.
90
От друга страна, Регламент за изпълнение 2022/336, който предвижда по-специално включването на разглеждания в главното производство учредител на доверителната собственост в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, е приет поради сериозността на положението, възникнало вследствие на тази военна агресия. Както се припомня в съображение 11 от Регламент за изпълнение 2022/336, с незаконните си военни действия Русия грубо нарушава международното право и принципите на Устава на ООН и подкопава европейската и световната сигурност и стабилност.
91
Значимостта на преследваните с Регламент № 269/2014 цели, а именно защитата на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна и преустановяването на нарушаването от Руската федерация на международното право и на принципите на Устава на ООН, които са част от по-широката цел да се поддържат мирът и международната сигурност, в съответствие с прогласените в член 21 ДЕС цели на външната дейност на Съюза, може не само да оправдае отрицателните, дори съществени, последици за някои оператори (вж. в този смисъл решение от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 150), но също така изисква този регламент да бъде тълкуван по начин, който гарантира ефективността на въведените с него ограничителни мерки и който предотвратява неутрализирането или заобикалянето на последиците от тези мерки.
92
От гореизложеното следва, че член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че финансовите средства и икономическите ресурси, предоставени в доверителна собственост от нейния учредител, включен в списъка в приложение I към този регламент, могат да се считат за собственост на този учредител или за контролирани от него, което следователно оправдава приемането, ако е необходимо, на мярка за замразяване на тези финансови средства и икономически ресурси.
93
В случая запитващата юрисдикция посочва, че учредителят не разполага с правомощия за управление на предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси и че не е техен ползвател.
94
Макар в рамките на производството по член 267 ДФЕС Съдът да не следва да поставя под въпрос тази преценка на запитващата юрисдикция, все пак следва да се уточни, за да ѝ се даде полезен отговор, че за да определи дали в разглежданото в главното производство положение учредителят на доверителната собственост е запазил правомощието си да използва предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси, да извлича полза от тях, да се разпорежда с тях или да влияе върху тях или върху решенията на доверителния собственик по отношение на тези финансови средства и икономически ресурси, запитващата юрисдикция може да се позове на приложимото към доверителната собственост законодателство, без обаче да се ограничава само до него.
95
От акта за преюдициално запитване е видно, че разглежданата в главното производство доверителна собственост е учредена и се урежда съгласно законодателството на Бермудските острови. В това отношение, както отбелязва генералният адвокат в точки 89—91 от заключението си, тази юрисдикция може да вземе предвид признатите от това право на учредителя правомощия, като например правото да отмени изцяло или частично доверителната собственост, правото да дава задължителни указания на доверителния собственик във връзка с покупката, държането, продажбата или други търговски или инвестиционни сделки с доверителните активи, или за всякакво инвестиране или реинвестиране на посочените активи, както и да упражнява всякакви произтичащи от тези активи правомощия или права, възможността да назначава, добавя, освобождава или заменя доверителни собственици или пазители на доверителната собственост, възможността да добавя, освобождава или изключва бенефициери или категория бенефициери, както и възможността самият той да бъде събенефициер на доверителната собственост.
96
Тези правомощия биха могли да сочат, че учредителят има влияние върху предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси или върху решенията на доверителния собственик относно на тези финансови средства и икономически ресурси, независимо дали тези правомощия са изрично предвидени в учредителния акт на доверителната собственост или в неговите изменения.
97
Всъщност, тъй като учредителният акт на доверителната собственост, както и неговите изменения не подлежат на задължение за оповестяване, идентифицирането въз основа на този акт на истинското естество на правоотношението, обхванато от този механизъм, може да се окаже трудно, тъй като действащите текстове на учредителния акт и неговите изменения може да не са достъпни и във всички случаи могат да бъдат изменени.
98
Учредителят може да упражнява влияние върху предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси или върху решенията на доверителния собственик във връзка с тях, както и да използва тези финансови средства и икономически ресурси, да извлича полза от тях или да се разпорежда с тях, без обаче това влияние или тази възможност да са формализирани в правни актове, което запитващата юрисдикция също трябва да вземе предвид.
99
В това отношение запитващата юрисдикция трябва да вземе предвид по-специално отношенията между учредителя, от една страна, и другите лица, участващи в доверителната собственост, като доверителния собственик или пазителя, и от друга страна, и да определи по-специално дали учредителят е назначил в ролята на доверителен собственик или на пазител лица, на които има доверие, свързани с него чрез професионални или лични връзки, които могат да изпълняват указанията или предложенията на учредителя относно управлението на доверителната собственост и на нейните активи.
100
Освен това, както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 116 от заключението си, използването на предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси за дейности, чиито единствени или основни получатели или бенефициери са учредителят или лица или образувания, притежавани, контролирани или свързани с него, може да представлява индикация за влиянието на учредителя върху доверителната собственост и върху предоставените ѝ активи и ресурси, както и за възможността учредителят да извлича полза или да се разпорежда с тях.
101
В това отношение, ако установи, че учредителят не е ползвател на предоставените в доверителната собственост активи и правоотношения, запитващата юрисдикция следва да провери и дали дружествата, предоставени в доверителната собственост, не доставят стоки или услуги на образувания, притежавани изцяло или мажоритарно от учредителя или контролирани от него.
102
Накрая, следва да се отбележи, че прибягването до ненужно сложни структури и до доверителна собственост, свързани с лице, включено в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, само по себе си може да представлява индикация за контрола на това лице върху образувание, което не е включено в този списък. Освен това този извод е отразен в най-добрите практики, по-специално в точки 63, 64 и 67 от този документ.
103
Всъщност следва да се уточни, че запитващата юрисдикция може да установи влияние на учредителя върху предоставените в доверителната собственост финансови средства и икономически ресурси, ако учредителят притежава пряко или непряко мажоритарния дял от капитала или от правата на глас на доверителния собственик или правото да назначава или отстранява мнозинството от членовете на административния, управленския или надзорния орган на доверителния собственик, или пък правото да упражнява решаващо влияние върху доверителния собственик по-специално по силата на споразумение между тях, включително посредством фиктивни дружества.
104
Така фактът, че някои от тези образувания са създадени или са променили идентичността си малко преди приемането на санкционния режим или преди включването на лицето в списъка и/или че не извършват убедителна стопанска дейност, фактът, че като получатели на активите на образувание, притежавано или контролирано от посочено лице, се използват една или повече доверителни собствености, както и фактът, че управлението на доверителната собственост включва специалисти от юрисдикцията, където е учредена доверителната собственост, са индикации за контрола на лица, включени в списъка в приложение I към Регламент № 269/2014, върху образувания, които не са включени в този списък.
105
Освен това в хипотезата, в която, както в главното производство, в доверителна собственост са предоставени дружества, може да се установи влияние на учредителя на доверителната собственост върху тези дружества по-специално когато доверителният собственик не е управител на дружествата, а само притежател на техния капитал. В този случай запитващата юрисдикция следва да провери правомощията на управителите на тези дружества, както и отношенията между управителите и учредителя.
106
С оглед на всичко изложено по-горе на първия и третия въпрос следва да се отговори, че член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че финансовите средства и икономическите ресурси, предоставени в доверителна собственост от нейния учредител, включен в списъка в приложение I към този регламент, трябва да се считат за„собственост“ на този учредител или за „контролирани“ от него по смисъла на тази разпоредба, при положение че той продължава да разполага с правомощие, което му позволява да използва тези финансови средства и икономически ресурси, да извлича полза от тях, да се разпорежда с тях или да влияе върху тях или върху решенията на доверителния собственик относно тези финансови средства и икономически ресурси.
По втория въпрос
107
Предвид отговора на първия и третия въпрос не е необходимо да се отговаря на втория въпрос.
По съдебните разноски
108
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
Член 2, параграф 1 от Регламент № 269/2014 на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, изменен с Регламент (ЕС) 2022/330 на Съвета от 25 февруари 2022 г.,
трябва да се тълкува в смисъл, че
финансовите средства и икономическите ресурси, предоставени в доверителна собственост от нейния учредител, включен в списъка в приложение I към този регламент, трябва да се считат за „собственост“ на този учредител или за „контролирани“ от него по смисъла на тази разпоредба, при положение че той продължава да разполага с правомощие, което му позволява да използва тези финансови средства и икономически ресурси, да извлича полза от тях, да се разпорежда с тях или да влияе върху тях или върху решенията на доверителния собственик относно тези финансови средства и икономически ресурси.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.