62014CO0078_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело C‑78/14 P-R
с предмет молба за спиране на изпълнението, подадена на основание член 278 ДФЕС на 17 февруари 2014 г.,
Европейска комисия,
за която се явяват D. Triantafyllou и B. Conte, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург,
жалбоподател,
като другата страна в производството е:
ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias, установено в Атина (Гърция), за което се явява V. Christianos, dikigoros,
ответник,
ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА СЪДА,
след като изслуша първия генерален адвокат P. Cruz Villalón,
постанови настоящото
Определение
Основания за решението
1. С жалбата си, подадена в секретариата на Съда на 13 февруари 2014 г., Европейската комисия моли Съда да отмени решение на Общия съд на Европейския съюз ANKO/Комисия (T‑117/12, EU:T:2013:643, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“).
2. С молба, подадена в секретариата на Съда на 17 февруари 2014 г., Комисията иска от Съда да спре изпълнението на обжалваното съдебно решение до произнасянето си по жалбата срещу него. С писмо, постъпило в секретариата на Съда на 18 февруари 2014 г., Комисията също така поиска посочените в молбата мерки да бъдат допуснати временно, още преди насрещната страна да представи становището си, до произнасянето на определението, с което ще се сложи край на обезпечителното производство.
3. С определение от 21 февруари 2014 г. на основание член 160, параграф 7 от Процедурния правилник на Съда заместник-председателят на Съда спря изпълнението на обжалваното съдебно решение, още преди насрещната страна да е представила становището си, до произнасянето на определението, с което ще се сложи край на обезпечителното производство. Въпросната страна, ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (наричано по-нататък „ANKO“), представи писмено становище по молбата за допускане на обезпечение на 4 март 2014 г.
Фактическата обстановка и обжалваното съдебно решение
4. ANKO е учредено по гръцкото право дружество, чиято дейност се състои в търговия със и производство на метални изделия и електронни и далекосъобщителни изделия, устройства и апарати и което от 2006 г. участва в изпълнението на редица проекти, субсидирани от Европейската общност или от Европейския съюз.
5. Както следва от точка 2 от обжалваното съдебно решение, съгласно Регламент (ЕО) № 1906/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година за определяне на правила за участието на предприятия, изследователски центрове и университети в дейности по Седмата рамкова програма и за разпространение на резултатите от научните изследвания (2007—2013 г.) (ОВ L 391, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 108) във връзка с предвиденото в Решение № 1982/2006/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно Седмата рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007—2013 г.) (ОВ L 412, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 59, стр. 115), и в частност по линия на специфичната програма „Сътрудничество“, на 19 декември 2007 г. и 21 януари 2008 г. Комисията, от името на Общността, сключва със Siemens SA и съответно с FIMI Srl, в качеството им на координатори на двата отделни консорциума, в които участва ANKO, споразумение за отпускане на безвъзмездни средства № 215754 за финансирането на проект, озаглавен „Отворена структура за достъпни услуги, интеграция и стандартизация“ (наричан по-нататък „проектът „Oasis“), и споразумение за отпускане на безвъзмездни средства № 215952 за финансирането на проект, озаглавен „Сложна многопараметрова система за ефективно и непрекъснато оценяване и проследяване на двигателните способности на страдащи от Паркинсонова болест и други невродегенеративни заболявания“ (наричан по-нататък „проектът „Perform“).
6. Както следва от точка 3 от обжалваното съдебно решение, общите условия, еднакви за споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства № 215754 за финансирането на проекта „Oasis“ и № 215952 за финансирането на проекта „Perform“ (наричани по-нататък заедно „споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства“), се съдържат в приложение II към тези споразумения (наричано по-нататък „приложение II“). Освен това в точка 46 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява, че съгласно точка II.5, параграф 3, буква г) от приложение II след получаване на докладите по точка II.4 от приложението Комисията може по всяко време да спре изцяло или отчасти плащанията за съответния бенефициер:
– ако извършената работа не съответства на разпоредбите на споразумението за отпускане на безвъзмездни средства,
– ако бенефициерът трябва да връща неправомерно получени държавни помощи на държавата си по установяване,
– при нарушение на разпоредбите на споразумението за отпускане на безвъзмездни средства или при съмнение или презумпция за наличието на нарушение на тези разпоредби, в частност в резултат от проверките и одитите, предвидени в точки II.22 и II.23 от приложение II,
– при съмнение за нередности, допуснати от един или няколко от бенефициерите при изпълнението на споразумението за отпускане на безвъзмездни средства, и
– при съмнение или констатиране на нередности, допуснати от един или няколко от бенефициерите при изпълнението на друго споразумение за отпускане на безвъзмездни средства от общия бюджет на Съюза или от управляваните от него бюджети. В такъв случай плащанията се спират, ако нередността е груба и системна и може да засегне изпълнението на съответното споразумение за отпускане на безвъзмездни средства.
7. Тъй като приема, общо казано, че е налице обосновано съмнение за евентуално нарушение на споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства, и в частност на точка II.5, параграф 3, буква г) от приложение II, поради наличието на допуснати от ANKO нередности, с две писма от 9 август 2011 г. Комисията спира предвидените в споразуменията плащания за това дружество като предпазна мярка.
8. С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на основание на член 272 ДФЕС и на арбитражните клаузи в разглежданите споразумения за отпускане на безвъзмездни средства, ANKO иска от Общия съд:
– да установи, че наложеното от Комисията спиране на плащанията по проектите „Oasis“ и „Perform“ съставлява нарушение на договорните ѝ задължения,
– да „разпореди“ на Комисията да му заплати сумата от 637 117,17 EUR по проекта „Perform“ заедно с лихвите по точка II.5, параграф 5 от приложение II, считано от връчването на жалбата,
– да „разпореди“ на Комисията да констатира, че ANKO не е длъжно да връща на тази институция сумата от 56 390 EUR, която му е била изплатена по проекта „Oasis“, и
– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
9. В точка 79 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че е налице посоченото от ANKO основание за първото му искане, а именно че Комисията е спряла плащанията по проектите „Oasis“ и „Perform“ без правно основание и в нарушение на споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства по тези проекти. В точка 93 от решението си Общият съд уважава и второто искане, „доколкото е насочено към осъждането на Комисията да извърши спрените плащания по проекта „Perform“, без това плащане да предрешава по-нататъшната преценка дали декларираните от [ANKO] разходи са допустими“. За сметка на това в точка 98 от обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля третото искане.
10. Точки 1 и 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение гласят следното:
„1) Осъжда […] Комисия[та] да заплати на ANKO […] сумите, чието изплащане е спряно на основание точка II.5, параграф 3, буква г) [от приложение II], без това плащане да предрешава по-нататъшната преценка дали декларираните от ANKO […] разходи са допустими, нито прилагането от страна на Комисията на заключенията от окончателния одитен доклад 11-INFS-0035. Размерът на подлежащите на плащане суми е в границите на остатъка от финансовата помощ към момента на спирането на плащанията и тези суми се увеличават с лихви за забава, считано — за всеки период — от изтичането на 105-дневния срок за плащане след получаването на съответните доклади от Комисията. Прилага се лихвеният процент в сила към първия ден от месеца на крайния срок за плащане, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, серия С.
2) Отхвърля жалбата в останалата ѝ част“.
Искания на страните
11. Комисията иска от Съда:
– да спре изпълнението на обжалваното съдебно решение, и
– да осъди ANKO да заплати съдебните разноски.
12. ANKO иска от Съда:
– да отхвърли молбата за спиране на изпълнението, и
– да осъди Комиси ята да заплати съдебните разноски.
По молбата за допускане на обезпечение
13. Следва да се напомни, че съгласно член 60, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз жалбите срещу решенията на Общия съд по принцип нямат суспензивно действие. Въпреки това на основание член 278 ДФЕС Съдът може, ако счита, че обстоятелствата го изискват, да постанови спиране на изпълнението на обжалваното съдебно решение (определения на председателя на Съда Front national и Martinez/Парламент, C‑486/01 P‑R и C‑488/01 P‑R, EU:C:2002:116, точка 71).
14. Член 160, параграф 3 от Процедурния правилник предвижда, че в молбите за допускане на обезпечение трябва да се изложат „предметът на спора, обстоятелствата, установяващи неотложността, както и фактическите и правните основания, които обосновават вероятната основателност на иска или жалбата“. В този смисъл съдията по обезпечителното производство може да допусне спиране на изпълнението и другите временни мерки, ако установи, че на пръв поглед постановяването им е фактически и правно обосновано (fumus boni juris) и че те са неотложни, в смисъл че е необходимо да бъдат разпоредени и да породят действието си преди решението по иска или жалбата, за да се избегне значително и непоправимо увреждане на интересите на молителя. Тези условия са кумулативни, така че молбите за постановяване на временни мерки трябва да се отхвърлят, ако едно от тях не е изпълнено. При необходимост съдията по обезпечителното производство също така претегля съответните интереси (определение на председателя на Съда Technische Glaswerke Ilmenau/Комисия, C‑404/04 P‑R, EU:C:2005:267, точки 10 и 11, както и цитираната съдебна практика).
15. Що се отнася до условието за наличие на fumus boni juris, следва да се напомни, че то е изпълнено, когато на фазата на обезпечителното производство е налице съществено противоречие по правен въпрос, чието разрешение не е очевидно на този етап, така че на пръв поглед жалбата не е напълно лишена от основание (вж. в този смисъл определения на председателя на Съда Publishers Association/Комисия, 56/89 R, EU:C:1989:238, точка 31, както и Комисия/Artegodan и др., C‑39/03 P‑R, EU:C:2003:269, точка 40). Всъщност, тъй като целта на обезпечителното производство е да гарантира пълното действие на бъдещото окончателно съдебно решение, за да се предотврати рискът от непълнота на осигуряваната от Съда правна защита, съдията по обезпечителното производство трябва само да прецени дали „на пръв поглед“ са налице основанията, изтъкнати в главното производство, за да установи дали има достатъчно голяма вероятност да бъде уважен(а) искът или жалбата (определение на заместник-председателя на Съда Комисия/Германия, C‑426/13 P(R), EU:C:2013:848, точка 41).
16. В случая Комисията посочва едно основание за обжалване, като твърденията ѝ по него се разделят на пет части, но по същество тя твърди нарушения на договорните условия, приложими за споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства, и в частност на точка II.5, параграф 3, буква г) от приложение II. По-конкретно, по първата част тя поддържа, че Общият съд е тълкувал неправилно тази договорна клауза и я приложил неправилно за целите на преценката дали разглежданите нередности са били „груби и системни“, което е основание за спиране на плащанията съгласно споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства; по втората част — че е преценено неправилно наличието на опасност от повторно допускане на тези нередности; по третата — че са неправилни изводите на Общия съд въз основа на някои направени от ANKO ad hoc корекции и върнати от него суми; по четвъртата — че Общият съд е тълкувал неправилно приложение II, що се отнася до възможността бенефициерите на безвъзмездно отпускани средства да използват метод за изчисляване на разходите, основан на средните разходи, че е приложил тази възможност към фиктивни, вместо към реални разходи и че е изопачил доказателствата по този въпрос; и последно, по петата част — че Общият съд е объркал условията за спиране на плащанията с условията за допустимост на декларираните разходи.
17. В това отношение следва да се отбележи, че в различните си части твърденията по единственото основание за обжалване повдигат сложни въпроси, чието разрешение не е очевидно на този етап. Всъщност при разглеждането на спора, до който се отнася подадената от Комисията жалба до Съда, Общият съд е трябвало да прецени съвкупност от данни, относими към приложимото право и към правната квалификация, преценката и установяването на фактите, като всички тези въпроси са в тясна взаимовръзка. Ето защо преценката на допустимостта и основателността на оплакванията в тази жалба изисква задълбочен анализ, така че на сегашния етап на обезпечителното производство трябва да се приеме, че не е изключена вероятността посочената жалба да бъде уважена при разглеждането ѝ по същество.
18. По-конкретно, следва да се отбележи, че по четвъртата част на посоченото от нея основание за обжалване Комисията поддържа, че като е признал действителността на някои декларирани от ANKO разходи за персонал въз основа на договорните клаузи, и в частност на точка II.14, параграф 1, втора алинея от приложение II, която разрешава при определени условия да се вземат предвид средните разходи за персонал на доставчика, в точки 71—75 от обжалваното съдебно решение Общият съд е изопачил смисъла на тези договорни клаузи, доколкото те наистина позволяват прилагане на метод за изчисляване на разходите по средни стойности, но само ако средната стойност се определя върху реалните, а не върху фиктивни разходи за персонал. Използването на „средната стойност“ въз основа на въпросните клаузи не би следвало да води до одобряването на такива фиктивни разходи, при положение че средната стойност трябва да се определя въз основа на реалните разходи. При всички случаи ANKO всъщност представило пред Общия съд доказателства за разходи, които не са „средни“, а специфични и конкретни. Следователно обжалваното съдебно решение било постановено, от една страна, при неправилно тълкуване на въпросните договорни клаузи и, от друга, при изопачаване от страна на Общия съд на представените от ANKO доказателства.
19. ANKO смята, че изложените от Комисията доводи по изтъкнатото от нея основание за обжалване в четвъртата им част не сочат наличие на fumus boni juris. Според дружеството тези доводи са явно неоснователни в частта, в която се отнасят до твърдяното изопачаване на доказателствата, и са недопустими в останалата им част, тъй като Комисията всъщност се опитвала да оспори преценката на Общия съд за фактите.
20. Следва да се констатира, че при разглеждането на четвъртата част от твърденията на Комисията по посоченото основание за обжалване се забелязва, че между нея и Общия съд има съществено противоречие по правен въпрос, що се отнася до способа за изчисляване на въпросните разходи от ANKO и съответно до квалификацията им от гледна точка на разпоредбите на споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства, и разглеждането на тези твърдения би могло да наложи подробен анализ както на договорните клаузи, въз основа на които Общият съд е одобрил възприетия от ANKO изчислителен способ, така и на доказателствата, които това дружество е представило пред Общия съд, а той, твърди се, е изопачил. Предвид техническия характер на това противоречие следва да се констатира, че на фазата на обезпечителното производство твърденията по посоченото основание за обжалване в тази си част действително повдигат съществени правни въпроси, чието разрешение не е очевидно на този етап, особено що се отнася до твърдяното изопачаване на доказателствата, така че на пръв поглед жалбата не е напълно лишена от основание по смисъла на съдебната практика, цитирана в точка 15 от настоящото определение.
21. Освен това, ако с бъдещото решение по жалбата бъде прието, че предвид четвъртата част от въпросните твърдения посоченото основание за обжалване е налице, това би могло да постави под въпрос извода на Общия съд в точки 78 и 79 от обжалваното съдебно решение, че условията за прилагането на точка II.5, параграф 3, буква г) от приложение II не са изпълнени и че следователно Комисията е нарушила споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства с решението си да спре плащанията на това основание, а също и извода на Общия съд в точки 88 и 93 от обжалваното съдебно решение, направен въз основа на посочените точки 78 и 79, а именно че сумите, чието плащане Комисията е спряла, трябва да бъдат изплатени на ANKO заедно с лихви за забава. Следователно констатираният fumus boni juris по отношение на четвъртата част на твърденията по основанието за обжалване в случая е релевантен за целите на постановяването на поисканата от Комисията мярка спиране на изпълнението.
22. Предвид всичко изложено по-горе следва да се приеме, че в случая условието за fumus boni juris е изпълнено.
23. Що се отнася до условието за неотложност, страната, която иска постановяването на временни мерки, следва да докаже, че не може да изчака приключването на главното производство, без да понесе значителна и непоправима вреда (вж. в този смисъл определения на председателя на Matra/Комисия, C‑225/91 R, EU:C:1991:460, точка 19, както и SCK и FNK/Комисия, C‑268/96 P(R), EU:C:1996:381, точка 30]. За да се установи наличието на значителна и непоправима вреда, не е необходимо да се изисква настъпването на вредата да бъде установено с абсолютна сигурност, а е достатъчно същото да може се предвиди с достатъчна степен на вероятност (определение на заместник-председателя на Съда EMA/InterMune UK и др., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, точка 38 и цитираната съдебна практика).
24. В това отношение Комисията посочва имуществената вреда, която би понесла при изпълнение на обжалваното съдебно решение. За да покаже, че тази вреда би била непоправима, тя изтъква, че това решение има изпълнителна сила съгласно член 280 ДФЕС и че с него тя е осъдена да плати на ANKO „сумите, чието изплащане е спряно на основание точка II.5, параграф 3, буква г) [от приложение II]“, заедно с лихви за забава. Тя поддържа, че затова има опасност във всеки момент спрямо нея да бъдат предприети мерки за принудително изпълнение на осъдителното решение. Освен това Комисията твърди, че включително съгласно съобщената ѝ от самото ANKO информация това дружество се намира „на ръба на неплатежоспособността“ и срещу него в Гърция е водено вид производство по несъстоятелност, в което станало ясно, че то няма достатъчно имущество, за да удовлетвори кредиторите си.
25. ANKO оспорва тези доводи. Твърденията на Комисията за финансовото му състояние били „напълно неоснователни“ и се опирали на негодни, неточни и неотносими доказателства. ANKO представя други доказателства, за да подкрепи своята теза, че е напълно платежоспособно и че продължава, както обикновено, търговската си дейност. Освен това предвид член 1 от Протокола за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз, приложен към Договорите за ЕС, за функционирането на ЕС и за ЕОАЕ, нямало опасност срещу Комисията да бъдат насочени мерки за принудително изпълнение, без Съдът да е издал разрешение за запориране на имущество и средства на Съюза.
26. В това отношение от практиката на Съда следва, че когато сочената вреда е с имуществен характер, поисканите временни мерки по принцип са обосновани, щом е видно, че ако не бъдат постановени, страната, която ги е поискала, ще се окаже в опасно за финансовата ѝ жизнеспособност положение, преди да бъде постановено решението по съществото на спора, или пазарният ѝ дял ще бъде съществено променен (вж. в този смисъл определение на председателя на Съда Camar/Комисия и Съвет, C‑43/98 P(R), EU:C:1998:166, точка 36 и определение на заместник-председателя на Съда EDF/Комисия, C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157, точка 54). Посочената от Комисията имуществена вреда обаче не може да бъде отнесена към нито една от тези две хипотези.
27. Въпреки това следва да се констатира, че имуществената вреда, която Комисията би понесла при евентуално изпълнение на обжалваното съдебно решение, макар и различна от описаната в цитираните в предходната точка определения, предвид особените обстоятелства по настоящото дело би била точно толкова непоправима, ако се допусне, че ANKO наистина се намира във финансово положение, близко до неплатежоспособност. Всъщност в такъв случай, ако посочените в диспозитива на обжалваното съдебно решение суми бъдат изплатени на ANKO, има опасност бюджетът на Съюза да бъде необратимо ощетен с тези суми.
28. Същевременно въпреки възраженията на ANKO по този въпрос представените от Комисията доказателства за финансовото му състояние подкрепят нейната теза. В това отношение Комисията посочва, а ANKO не възразява, че по молба на последното е открито помирително производство с кредиторите му и че в рамките на това производство Protodikeio Athinon (Атински първоинстанционен съд) постановява, че ANKO е задлъжняло до такава степен, че имуществото му не би било достатъчно да покрие съдебните разноски при евентуално откриване на производство по несъстоятелност.
29. Комисията всъщност се позовава — а ANKO не оспорва тази част от доводите ѝ — на гръцкото законодателство в областта на несъстоятелността, и в частност на член 6, параграф 2 от Закон 3588/2007, съгласно който съдът по несъстоятелността отхвърля молбата за откриване на производство по несъстоятелност, ако се установи, че макар да са налице предпоставките за откриването му, имуществото на длъжника няма да е достатъчно, за да покрие разноските по производството. Когато молбата бъде отхвърлена на това основание, съдът по несъстоятелността разпорежда името или наименованието, според случая, на длъжника да бъде вписано в общия търговски регистър и в регистъра на неплатежоспособните длъжници, за да се даде публично официална информация за финансовото състояние на длъжника, като тези данни се заличават от съответните регистри след изтичането на три години. Удостоверението, издадено на 20 януари 2014 г. от секретариата на Protodikeio Athinon и приложено към молбата за спиране на изпълнението, обаче сочи, че макар откритото по молбата на ANKO производство да приключва без резултат и срещу това дружество да не е открито производство по несъстоятелност, все пак в общия търговски регистър и в регистъра на неплатежоспособните длъжници е направено съответно отбелязване за това дружество на основание член 6, параграф 2 и член 8, параграф 3 от Закон 3588/2007.
30. Следователно това удостоверение, валидно до 29 януари 2017 г., във връзка с член 6, параграф 2 от Закон 3588/2007, еднозначно показва, от една страна, че ANKO се намира във финансово състояние, което явно се доближава до неплатежоспособността, доколкото съдът по несъстоятелността е приел, че имуществото му не е достатъчно, за да покрие дори и разноските по производството, и от друга страна, вследствие на предходното, че не може да бъде приет доводът на това дружество, че издаденото от секретариата на Protodikeio Athinon удостоверение доказва единствено липсата на открито срещу него производство по несъстоятелност. Впрочем от удостоверението личи, че и към настоящия момент ANKO е вписано във въпросните регистри.
31. Освен това представените от ANKO доказателства, че няма просрочени задължения нито за социалноосигурителни вноски, нито за данъци и че продължава да сключва търговски договори, не са достатъчни, за да оборят извода, който се налага с оглед на представеното от Комисията удостоверение, издадено от секретариата на Protodikeio Athinon.
32. Що се отнася до довода на ANKO за липсата на непосредствена опасност от принудително изпълнение предвид текста на член 1 от Протокола за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз, наличието на обжалваното съдебно решение все пак е достатъчно, за да се установи, че Комисията не може да изчака приключването на производството по жалбата, без да понесе значителна и непоправима вреда, и че настъпването на посочената вреда може да се предвиди с достатъчна степен на вероятност по смисъла на съдебната практика, цитирана в точка 23 от настоящото определение. Всъщност, точно както налагането на правно задължителни мерки от държава членка е достатъчна предпоставка за това рискът от настъпването на вреди в резултат от възстановяването на държавна помощ да стане предвидим с достатъчна степен на вероятност, за да бъде изпълнено условието за неотложност (вж. в този смисъл определение на заместник-председателя на Съда Франция/Комисия, C‑574/13 P(R), EU:C:2014:36, точки 22—26), така и изпълнителната сила на обжалваното съдебно решение влече същата последица по настоящото дело.
33. Що се отнася до въпроса дали посочената от Комисията вреда е значителна, от молбата за допускане на обезпечение, взета като цяло, и в частност от точки 5 и 6 от нея личи, че вредата за тази институция би се състояла в това, че съгласно точка 1 от диспозитива на обжалваното съдебно решение тя ще трябва да заплати на ANKO „сумите, чието изплащане е спряно на основание точка II.5, параграф 3, буква г) [от приложение II]“, заедно с лихви за забава. Въпреки че в точка 1 от диспозитива не се посочва точната сума, която Комисията ще трябва да заплати на ANKO, Общият съд по същество уважава второто искане на това дружество, а именно да му се заплати сумата от 637 117,17 EUR заедно с лихви за забава, както отбелязва и Комисията в молбата си за допускане на обезпечение.
34. Следва да се приеме, че ако Комисията и съответно публичните финанси на Съюза бъдат ощетени с парична сума от такъв порядък, с обективно немалък размер, това трябва да се разглежда като значителна вреда за целите на настоящото обезпечително производство.
35. Ето защо следва да се констатира, че е изпълнено и условието за неотложност.
36. Накрая, що се отнася до претеглянето на съответните интереси, ANKO поддържа, че Комисията му е причинила непоправима вреда, като го е лишила от ценни ликвидни средства в ключов за оцеляването му период, въпреки че то от дълги години успешно изпълнява договори за поръчки на тази институция. То също така настоява, че паричната сума, която му се дължи, е пренебрежимо малка в сравнение със съответния бюджет на Комисията, но е доста по-значителна за неговото предприятие. Всъщност сумата от 637 117,17 EUR представлявала едва 0,007 % от бюджета, с който Комисията разполага само за проектите за технологично развитие по линия на Седмата рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности и който възлизал на 9,05 милиарда евро за периода 2007—2013 г. За сметка на това въпросната сума представлявала 0,953 % от оборота на ANKO за периода 2007—2012 г., който бил 66 835 051,14 EUR.
37. В това отношение, ако ANKO изгуби възможността да изиска непосредствено изпълнение на обжалваното съдебно решение и съответно да получи незабавно въпросните суми, това няма да лиши окончателно нито него, нито евентуално неговите кредитори, от правото върху тези суми, в случай че впоследствие жалбата на Комисията бъде отхвърлена. Освен това съгласно диспозитива на обжалваното съдебно решение върху сумата на главницата се дължат лихви за забава, така че изплащането на тези лихви ще компенсира евентуалната вреда от забавянето на изпълнението на посоченото съдебно решение.
38. За сметка на това, както беше констатирано в точка 27 от настоящото определение, евентуално незабавно изпълнение на обжалваното съдебно решение, преди да бъде постановено решението, с което ще се сложи край на производството по обжалване, би могло да увреди непоправимо финансовите интереси на Съюза, защитавани от Комисията. Следователно поисканото спиране на изпълнението е необходимо, за да се гарантира полезното действие на бъдещото решение по жалбата, в случай че с него бъде отменено обжалваното съдебно решение.
39. Този извод не може да бъде опроверган с изложените от ANKO доводи относно сравнението между неговите средства и средствата, с които разполага Комисията по Седмата рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности. Всъщност, като се има предвид, че няма опасност ANKO да бъде окончателно лишено от разглежданите тук суми, обстоятелство, което то не оспорва, докато Комисията е изправена пред немалък риск поради финансовото положение на това дружество да не успее изобщо да събере тези суми, ако Съдът отмени обжалваното съдебно решение, то доводите на ANKO не могат да наклонят в негова полза резултата от претеглянето на интересите.
40. Накрая, доколкото ANKO твърди, че има опасност да претърпи непоправима вреда, ако обжалваното съдебно решение не бъде изпълнено незабавно, тъй като ще бъде лишено от ценни ликвидни средства в ключов за оцеляването му период, то наистина при анализа на условието за неотложност в точки 23—35 от настоящото определение бе констатирано, че ANKO се намира в положение, близко до неплатежоспособността, тоест това негово твърдение е донякъде вярно. Въпреки това от него не следва, че интересът на ANKO от незабавно изпълнение на обжалваното съдебно решение, което би му позволило, според собствените му думи, да получи сума, възлизаща на едва около 1 % от оборота му през разглеждания период, би трябвало да вземе превес над защитавания от Комисията интерес за опазване на финансите на Съюза. Всъщност именно поради значителната задлъжнялост на ANKO, констатирана в настоящото определение, превес трябва да получи интересът на Съюза да не изплаща публични средства на дружество, за което има голям риск да не бъде в състояние да ги върне със съответните лихви за забава, в случай че бъде задължено да го направи с решението на Съда по жалбата на Комисията или евентуално с последващо решение на Общия съд.
41. При тези условия в интерес на доброто правораздаване следва изпълнението на обжалваното съдебно решение да бъде спряно до произнасянето на решението, с което ще се сложи край на производството по жалбата срещу него.
Диспозитив
По изложените съображения заместник-председателят на Съда определи:
1) Спира изпълнението на решение на Общия съд на Европейския съюз ANKO/Комисия (T‑117/12) до произнасянето на решението, с което ще се сложи край на производството по обжалване по дело C-78/14 P.
2) Не се произнася по съдебните разноски.