62023CC0448
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
D. SPIELMANN
представено на 11 март 2025 година (
1
)
Дело C‑448/23
Европейска комисия
срещу
Република Полша
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Задължения на държавите членки — Установяване на правните средства, необходими за осигуряването на ефективна съдебна защита — Независим и безпристрастен съд, създаден със закон — Процедура по назначаване на съдиите от полския Конституционен съд — Принципи на автономия, предимство, ефективност и еднакво прилагане на правото на Съюза — Принцип на обвързващо действие на решенията на Съда на Европейския съюз — Решения на полския Конституционен съд“
I. Въведение
1.
Предимството е „екзистенциално изискване“ на правото на Европейския съюз, гласят прочутите думи на Пиер Пескатор (
2
). Откакто той е изложил това свое наблюдение, спорадично са възниквали търкания между правото на Съюза и националните правни системи във връзка с прилагането на принципа на предимство. Напрежението помежду им се проявява главно в опити на националните конституционни съдилища да предефинират принципа на предимство, когато смятат, че тълкуването му от Съда води до изоставяне на цели части от националния суверенитет (
3
).
2.
На фона на полемиката срещу предимството на правото на Съюза, водена в името на защитата на националната конституционна идентичност с такъв подчертан замах, какъвто се забелязва по настоящото дело, наблюдението на Пиер Пескатор е по-актуално от всякога.
3.
Всъщност настоящото дело за установяване на нарушение, което Комисията завежда срещу Република Полша на основание член 258 ДФЕС за неизпълнение на задълженията ѝ по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, се гради на три твърдения за нарушения: първо, вследствие на две решения на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд, Полша) от 14 юли и 7 октомври 2021 г. тази държава членка не гарантирала ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза, второ, посочените решения водели до тежко нарушение на принципите на предимство, автономия, ефективност и еднакво прилагане на правото на Съюза, както и до незачитане на обвързващия характер на решенията на Съда, и трето, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) не отговарял на изискванията по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС да е независим, безпристрастен и предварително създаден със закон.
4.
Следователно неизпълнението на задължения, за което е привлечена към отговорност Република Полша, би съставлявало пряка и фронтална атака от страна на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) срещу принципа на предимство на правото на Съюза в името на Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Конституция на Република Полша, наричана по-нататък „Конституцията“) и даже на конституционната идентичност на тази държава членка. Делото е завръщане към сърцевината на дебатите за естеството на Договорите на Съюза и автономията на правния му ред. То предполага да се изследва сложното взаимодействие между принципа на предимство на правото на Съюза и националната идентичност на държавите членки, прогласена в член 4, параграф 2 ДЕС.
5.
Заслужава си още тук да се спомене и друг аспект на настоящото дело: за първи път Комисията предявява иск на основание член 258 ДФЕС за установяване на неизпълнение на задължения, който е насочен не просто срещу дадено становище на национален конституционен съд, но и срещу съдебна практика, с която правомощията на Съда се оспорват с аргумент за наличието на несъвместимост с националната конституция.
II. Правна уредба
А. Правото на Съюза
6.
Съгласно член 4, параграф 2 ДЕС:
„Съюзът зачита равенството на държавите членки пред Договорите, както и националната им идентичност, присъща на техните основни политически и конституционни структури, включително по отношение на местното и регионалното самоуправление. Той зачита съществените функции на държавата и по-специално онези, които имат за цел да осигуряват нейната териториална цялост, да поддържат обществения ред и да опазват националната сигурност. По-специално, националната сигурност остава единствено в рамките на отговорността на всяка държава членка“.
7.
Член 19, параграф 1 ДЕС гласи:
„Съдът на Европейския съюз се състои от Съд, Общ съд и специализирани съдилища. Той осигурява спазването на правото при тълкуването и прилагането на Договорите.
Държавите членки установяват правните средства, необходими за осигуряването на ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза“.
8.
Член 279 ДФЕС предвижда:
„По делата за които е сезиран, Съдът на Европейския съюз може да разпорежда необходимите временни мерки“.
Б. Полското право
9.
Член 2 от Конституцията гласи:
„Република Полша е демократична правова държава, която прилага принципите на социалната справедливост“.
10.
Член 4, параграф 1 от Конституцията гласи, че „[в] Република Полша върховната власт принадлежи на народа“.
11.
Член 7 от Конституцията гласи, че „[д]ържавните органи действат въз основа и в границите на закона“.
12.
Съгласно член 8, параграф 1 от Конституцията „Конституцията е върховен закон в Република Полша“.
13.
Член 90, параграф 1 от Конституцията гласи, че „Република Полша може с международен договор да прехвърли правомощията на държавните органи в определени области на международна организация или международен орган“.
14.
Член 91 от Конституцията има следния текст:
„1.   След публикуването им в Официален вестник на Република Полша ратифицираните международни договори стават част от правния ред на страната; те са пряко приложими, освен ако за прилагането им е необходимо приемането на закон.
2.   Международните договори, които са ратифицирани след разрешаването на ратификацията им със закон, имат предимство пред несъвместимите с тях закони […]“.
15.
Съгласно член 188 от Конституцията „Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] се произнася по:
1)
съответствието на законите и международните договори с Конституцията;
2)
съответствието на законите с ратифицираните международни договори, за чиято ратификация е било необходимо предварително разрешение със закон;
3)
съответствието на приеманите от централните държавни органи правни актове с Конституцията, с ратифицираните международни договори и със законите;
4)
съответствието на целите или дейността на политическите партии с Конституцията;
5)
конституционните жалби, предвидени в член 79, параграф 1“.
16.
Член 190 от Конституцията гласи:
„1.   Актовете на Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] са задължителни за всички и са окончателни.
2.   Актовете на Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] в областите, посочени в член 188, се обнародват незабавно в официалния орган, в който е бил обнародван нормативният акт. Ако нормативният акт не е бил обнародван, съдебният акт се обнародва в Dziennik Urzędowy Rzeczypospolitej Polskiej „Monitor Polski“ [Официален вестник на Република Полша].
3.   Актът на Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] влиза в сила в деня на обнародването му […].
5.   Актовете на Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] се постановяват с мнозинство“.
17.
Член 193 от Конституцията предвижда, че „[в]секи съд може да отправя до Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] правни въпроси за съответствието на нормативен акт с Конституцията, с ратифицираните международни договори или със законите, когато изходът на отнесеното до него дело зависи от отговора на тези въпроси“.
18.
Член 194, параграф 1 от Конституцията гласи, че „Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] се състои от 15 съдии, избирани поотделно от Sejm [Сейма] за срок от 9 години измежду лица, които се отличават с вещината си в областта на правото. Не се допуска повторното им избиране на тази длъжност“. Освен това член 194, параграф 2 от Конституцията предвижда, че „[п]редседателят и заместник-председателят на Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] се назначават от президента на Републиката измежду кандидатите, представени от общото събрание на съдиите на Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд]“.
III. Обстоятелствата по спора и досъдебната процедура
19.
На 14 юли и 7 октомври 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) постановява две решения относно несъвместимостта с Конституцията на практиката на Съда, свързана в частност със задължението по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС за осигуряване на ефективна съдебна защита (наричани по-нататък „спорните решения“).
20.
По-конкретно, на 14 юли 2021 г. петчленен състав на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) постановява решението си по дело P 7/20 (
4
). В това решение посоченият съд разглежда правния въпрос, отправен от дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша), за това дали са съвместими с Конституцията временните мерки, които са наложени на Република Полша с определение от 8 април 2020 г., Комисия/Полша (
5
), и изискват да се спре прилагането на законодателните разпоредби, с които на дисциплинарната колегия е предоставено правомощието да се произнася по дисциплинарните дела относно съдиите.
21.
Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в частност приема, че в съответствие с прогласения в член 4, параграф 3 ДЕС принцип на лоялно сътрудничество наложените от Съда временни мерки на основание член 279 ДФЕС могат да бъдат пряко приложени от органите на съответната държава членка, по-специално от съдилищата, но само ако попадат в обхвата на принципа на предоставената компетентност и зачитат конституционната идентичност на държавата членка, както и принципите на субсидиарност и пропорционалност.
22.
Посоченият съд обаче приема, че предвидените в определение Комисия/Полша временни мерки относно устройството и функционирането на полските съдилища и относно производството пред тях са постановени в нарушение на принципа на предоставената компетентност по член 4, параграф 1 ДЕС и на полската конституционна идентичност, гарантирана с член 4, параграф 2 ДЕС, и са несъвместими с конституционния принцип на демократична правова държава, закрепен в член 2 от Конституцията. Като заявява предимството на Конституцията като върховен източник на правото в Полша, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) съответно стига до извода, че Съдът е действал ultra vires при налагането на задължения на тази държава членка чрез постановяването на временните мерки относно устройството и правомощията на полските съдилища и производството пред тях и в това отношение член 4, параграф 3, втора алинея ДЕС във връзка с член 279 ДФЕС е в противоречие с членове 2 и 7, член 8, параграф 1 и член 90, параграф 1 във връзка с член 4, параграф 1 от Конституцията.
23.
Освен това, що се отнася до последиците на решението от 14 юли 2021 г., Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) посочва, че принципите на предимство и директен ефект на правото на Съюза не трябва да важат по отношение на „създаваните […] от Съда норми“, които са установени ultra vires и противоречат на Конституцията, докато споменатото негово решение има действие ex tunc и се отнася до всички адресати, които прилагат правото на Съюза на територията на Република Полша.
24.
На 7 октомври 2021 г. пленумът на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) постановява решение по дело K 3/21 (
6
), чиито мотиви са обнародвани на 16 ноември 2022 г., а диспозитивът му гласи:
„1.
Член 1, първа и втора алинея във връзка с член 4, параграф 3 [ДЕС], доколкото създаденият от равнопоставени и суверенни държави Европейски съюз, изграждащ „все по-тесен съюз между народите на Европа“, чието интегриране — основано на правото на Съюза и на тълкуването му от Съда на Европейския съюз — достига нов етап, при който:
a)
органите на Европейския съюз действат извън границите на компетентността, която им е предоставила Република Полша в Договорите;
b)
Конституцията не е върховен закон в Република Полша, който действа и се прилага с предимство;
c)
Република Полша не може да функционира като суверенна и демократична държава,
противоречи на член 2, член 8 и член 90, параграф 1 от [Конституцията].
2.
Член 19, параграф 1, втора алинея [ДЕС], в частта, в която — за да гарантира ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза — предоставя правомощия на националните съдилища (на общите, административните и военните съдилища и на Върховния съд):
a)
да оставят без последици разпоредби на Конституцията при произнасянето си, противоречи на член 2, член 7, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1 и член 178, параграф 1 от Конституцията;
b)
да се произнасят въз основа на разпоредби, които са отменени от Сейма и/или са обявени за противоконституционни от Trybunał Konstytucyjny [Конституционен съд] и затова вече не са в сила,
противоречи на член 2, член 7, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1, член 178, параграф 1 и член 190, параграф 1 от Конституцията.
3.
Член 19, параграф 1 […] и член 2 [ДЕС], в частта, в която — за да гарантират ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза, и независимостта на съдебната власт — предоставят правомощия на националните съдилища (на общите, административните и военните съдилища и на Върховния съд):
a)
да осъществяват контрол върху законосъобразността на процедурата за назначаване на съдии, включително върху законосъобразността на акта, с който президентът на Република Полша назначава съдията,
противоречат на член 2, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1 и член 179 във връзка с член 144, параграф 3, точка 17 от Конституцията;
b)
да осъществяват контрол върху законосъобразността на решенията, с които Krajowa Rada Sądownictwa [Национален съдебен съвет, Полша, наричан по-нататък „KRS“] отправя предложение до президента на Републиката за назначаване на съдии,
противоречат на член 2, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1 и член 186, параграф 1 от Конституцията;
c)
да се произнасят по наличието на пороци в процедурата по назначаване на съдии и вследствие на това да отказват да признаят за съдия лице, назначено на съдийска длъжност в съответствие с член 179 от Конституцията,
противоречат на член 2, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1 и член 179 във връзка с член 144, параграф 3, точка 17 от Конституцията“.
25.
На 22 декември 2021 г. Комисията изпраща на Република Полша официално уведомително писмо в съответствие с член 258 ДФЕС. Тя упреква тази държава членка, че не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и общите принципи на автономия, предимство, ефективност и еднакво прилагане на правото на Съюза и че не е зачела обвързващото действие на решенията на Съда.
26.
Освен това Комисията приема, че Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) не отговаря на изискването за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по‑нататък „Хартата“). По-конкретно, Комисията счита, на първо място, че през декември 2015 г. трима съдии са били назначени в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в грубо и явно нарушение на националните конституционни разпоредби относно назначаването на съдиите, а един от тях, а именно съдия M.M., продължава да изпълнява тази длъжност. На второ място, Комисията счита, че назначаването на съдия J.P. през декември 2016 г. на длъжността председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) е порочно поради допуснати тежки нарушения.
27.
С писмо от 18 февруари 2022 г. Република Полша отговаря на официалното уведомително писмо и оспорва доводите на Комисията.
28.
На 15 юли 2022 г. Комисията адресира до Република Полша мотивирано становище, в което изтъква, че тази държава членка не е изпълнила задълженията, които произтичат за нея от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, общите принципи на автономия, предимство, ефективност и еднакво прилагане на правото на Съюза и обвързващото действие на решенията на Съда.
29.
На 14 септември 2022 г. Република Полша отговаря на мотивираното становище, като повтаря, че твърдението за неизпълнение на задължения е неоснователно.
IV. Производството пред Съда
30.
С искова молба с дата 15 февруари 2023 г. Комисията предявява разглеждания тук иск пред Съда. Исканията ѝ до Съда са следните:
–
да установи, че предвид тълкуването на Конституцията, дадено от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в спорните решения, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС,
–
да установи, че предвид тълкуването на Конституцията, дадено от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в спорните решения, Република Полша не е изпълнила задълженията, които произтичат за нея от общите принципи на автономия, предимство, ефективност и еднакво прилагане на правото на Съюза, и не е зачела обвързващото действие на решенията на Съда,
–
да установи, че тъй като Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) не отговаря на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, поради допуснати нарушения в процедурите по назначаване на трима от членовете му през декември 2015 г. и на неговия председател през декември 2016 г., Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС,
–
да осъди Република Полша да заплати съдебните разноски.
31.
В писмената си защита от 6 октомври 2023 г. Република Полша приканва Съда да отхвърли изцяло иска на Комисията като неоснователен и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
32.
В писмената си дуплика от 31 януари 2024 г. Република Полша оттегля становището, което е изложила в писмената си защита, и изцяло признава нарушенията, посочени от Комисията в исковата молба.
33.
С решения на председателя на Съда от 23 октомври и 7 ноември 2023 г. Кралство Белгия и Кралство Нидерландия са допуснати да встъпят в производството в подкрепа на исканията на Комисията.
V. Правен анализ
А. Предварителни бележки
34.
Както бе посочено в точка 4 по-горе, особеността на настоящото дело се състои в това, че Комисията упреква Република Полша, че категорично е отхвърлила предимството на правото на Съюза до степен, при която се поставя под съмнение самата основа на европейската интеграция. С други думи, в името на конституционната идентичност на своя правен ред Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) си заявявал възможност пряко да проверява съответствието на решенията на Съда с Конституцията, като фронтално оспорвал както принципа на предимство на правото на Съюза, така и самите правомощия на Съда. Подобен подход не се свеждал до някои и други странични търкания между правото на Съюза и националния правен ред: той уязвявал сърцевината на принципа на предимство, като чак поставял под съмнение йерархията на нормите в правния ред на Съюза.
35.
Настоящото дело извежда ясно на преден план взаимодействието на два принципа, които от гледна точка на националния съд може да изглеждат противоположни един на друг. От едната страна е предимството на правото на Съюза — „центростремителен“ принцип, който изгражда самите основи на наднационалната интеграция. От другата страна е зачитането на националната идентичност на държавите членки — понятие с „центробежен“ ефект, предвидено в член 4, параграф 2 ДЕС и обозначаващо „онова, благодарение на което държавата е самата себе си, а не друга, благодарение на което тя се разпознава и отличава от останалите“ (
7
).
36.
Наред с това делото е част от една по-широка тенденция в правно отношение: редица конституционни и върховни съдилища в държавите членки вече са прилагали доктрината „ultra vires“ или са се позовавали на конституционната идентичност на съответния си правен ред, за да омаловажат и дори оспорят предимството на правото на Съюза (
8
). Това би могло да се оприличи на „канадска борба“ (
9
) между пазителите на националните конституции и правния ред на Съюза.
37.
Няма да скрия, че това явление определено ме притеснява: то показва напрежение в правна Европа между необходимостта от запазване на единството и ефективността на правото на Съюза, от една страна, и волята да се защити своеобразието на различни конституционни идентичности, от друга. Това напрежение отразява дълбоки и твърде тревожни промени, които надхвърлят строго техническата рамка на прилагането на правото на Съюза.
38.
В този контекст ми се струва, че при разглеждането на неизпълнението на задължения, за което е привлечена към отговорност Република Полша, е съществено да се подчертае, че деликатното отношение между понятията „национална идентичност“, „конституционна идентичност“ и „предимство на правото на Съюза“ не съществува в правен вакуум, а се помества в правния ред на Съюза. Следователно всеки въпрос за обхвата на това тълкуване изисква да се вземат предвид текстуалните и контекстуалните данни, които сочат в полза на разглеждането на член 4, параграф 2 ДЕС в светлината на нормативната среда, в която се вписва тази разпоредба. Това безспорно е основен аспект на настоящото дело, който ще бъде разгледан по-подробно при анализа на второто твърдение за нарушение (
10
).
Б. Анализ на основателността на иска
39.
Следва да се припомни, че Република Полша изцяло признава твърдяното от Комисията неизпълнение на произтичащите си от Договорите задължения. Бих искал обаче да припомня, че макар фактите относно соченото с разглеждания иск неизпълнение на задължения да могат да се считат за приети, Съдът има правомощието да установи дали това неизпълнение е налице, или не, включително ако съответната държава членка не го оспорва (
11
).
1.
По първото твърдение за нарушение
а)
Доводи на страните
40.
Комисията, подпомагана от Кралство Белгия и Кралство Нидерландия, упреква Република Полша, че не е изпълнила наложеното на държавите членки задължение по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС да осигуряват ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза.
41.
По-конкретно, в решението си от 7 октомври 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) критикува даденото от Съда тълкуване на член 19, параграф 1 ДЕС, като обявява, че то е несъвместимо с Конституцията. Този конституционен съд оспорва по-специално компетентността на националните съдилища да упражняват контрол за законосъобразност върху процедурите по назначаване на съдиите, да преценяват решенията на KRS и да обявяват някои назначения за нередовни, което според него било в противоречие с изискването за „съд, създаден със закон“ по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, конкретно основано на преценка на законосъобразността на процедурата по назначаване на съдиите.
42.
В решението си от 14 юли 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) приема, че временните мерки, постановени от Съда с определение Комисия/Полша на основание член 279 ДФЕС и изразяващи се в спиране на прилагането на националните разпоредби, с които на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховен съд) се предоставя правомощието да се произнася по дисциплинарните дела относно съдиите, са били постановени ultra vires, доколкото не зачитали нито конституционната идентичност на държавата членка, нито принципите на субсидиарност и пропорционалност.
43.
Комисията припомня, че съгласно член 190, параграф 1 от Конституцията решенията на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) са задължителни за всички, което засилва въздействието им върху всички национални съдилища.
44.
Както посочих по-горе (
12
), Република Полша вече не оспорва твърдяното неизпълнение на задължения и споделя позицията на Комисията.
б)
Анализ
1) Релевантната практика на Съда
45.
В самото начало ще припомня, че по отношение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС Съдът е приел, че след като тази разпоредба задължава всички държави членки да предвидят правните средства, необходими за осигуряването на ефективна правна защита по смисъла по-специално на член 47 от Хартата в областите, обхванати от правото на Съюза, последната разпоредба трябва надлежно да бъде взета предвид при тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС (
13
).
46.
Освен това член 19 ДЕС конкретизира правовата държава като ценност, утвърдена с член 2 ДЕС, и възлага на националните юрисдикции и на Съда задачата да гарантират пълното прилагане на правото на Съюза във всички държави членки, както и съдебната защита, която правните субекти черпят от посоченото право. Съгласно постоянната съдебна практика, за да се осигури тази защита, по силата на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС всяка държава членка трябва да гарантира, че органите, които като „юрисдикции“ по смисъла на правото на Съюза са призвани да се произнасят по въпроси на прилагането или тълкуването на това право и по този начин са част от системата ѝ от способи за защита в областите, обхванати от правото на Съюза, ще отговарят на изискванията за ефективна съдебна защита, сред които по‑специално изискването за независимост (
14
).
47.
Накрая, макар организацията на правосъдието в държавите членки да е от тяхната компетентност, при упражняването на тази компетентност държавите членки все пак са длъжни да спазват задълженията, които произтичат за тях от правото на Съюза (
15
).
2) Приложение в разглеждания случай
48.
В спорните си решения Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) дава тълкуване на Конституцията, което се отклонява фундаментално от практиката на Съда, по‑специално що се отнася до обхвата на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Това противопоставяне се проявява в три насоки.
49.
На първо място, в решението от 7 октомври 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) отхвърля тълкуването, възприето от Съда в решение от 2 март 2021 г., A.B. и др. (Назначаване на съдиите във Върховния съд — Жалби) (
16
). В това решение по същество Съдът приема, наред с друго, че щом няма национален съд, който да е компетентен да упражнява контрол върху решенията на KRS, член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че задължава Naczelny Sąd Administracyjny (Върховен административен съд, Полша) да остави без приложение националното законодателство, което в нарушение на посочената разпоредба му отнема принадлежалото му допреди правомощие да се произнася по решенията на KRS (
17
).
50.
В точка 2, буква b) от диспозитива на решението от 7 октомври 2021 г. във връзка с точки 6.2, 6.4, 6.5 и 8.3 от мотивите на това решение обаче се приема, че компетентността на съдилищата, изведена от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС съгласно тълкуването му от Съда, противоречала на членове 2 и 7, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1, член 178, параграф 1 и член 190, параграф 1 от Конституцията. Също така точка 3, буква b) от диспозитива на въпросното решение изключва компетентността на националните съдилища да преценяват законосъобразността на решенията на KRS, с които се предлагат кандидати за назначаване на съдийска длъжност, въпреки че тази компетентност произтича от практиката на Съда. Накрая, в точки 6.2, 6.4, 6.5 и 8.5 Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) препотвърждава отказа си да признае последиците, които произтичат от тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС в решение A.B. и др.
51.
На второ място, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) отхвърля контрола за редовността на процедурите по назначаване на съдиите, установен с практиката на Съда на основание член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. По-конкретно, в точка 3, букви a) и c) от диспозитива на решението от 7 октомври 2021 г. и в точки 6.4 и 8.4 от мотивите той обявява за противоконституционна компетентността на националните съдилища да проверяват законосъобразността на съдебните назначения, която се извежда от практиката на Съда по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.
52.
Съответно Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) оспорва тълкуването, което Съдът възприема в решение от 6 октомври 2021 г., W.Ż. (Колегия за извънреден контрол и публични въпроси на Върховния съд — Назначаване) (
18
). Съгласно това тълкуване проверката на редовността на процедурата по назначаване на съдия в извънредната колегия на Sąd Najwyższy (Върховен съд) е неразделна част от изискването на правото на Съюза за „независим и безпристрастен съд, създаден със закон“. При това положение националните съдилища могат на основание член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС да преценяват законосъобразността на процедурата за назначаване на съдията, постановил оспорваното решение, и да го обявят за нищожно, когато при разглежданото процесуално положение такава последица е наложителна, за да се гарантира предимството на правото на Съюза (
19
). Според Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) обаче такава проверка била де факто равнозначна на отнемане на функциите на съответните съдии, „чието основно право и задължение е издаването на съдебни актове“ (
20
).
53.
На трето място, в решението от 14 юли 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) оспорва компетентността на Съда, и по-конкретно правомощието му да постановява временни мерки на основание член 279 ДФЕС. Той приема, че Съдът е действал ultra vires, като на основание на посочената разпоредба е определил временни мерки, насочени към опазването на независимостта на полските съдилища.
54.
Тези временни мерки обаче, например спирането на правомощията на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховен съд) да се произнася по дисциплинарни дела, са били предназначени да гарантират пълното действие на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Като поставя под съмнение произтичащата от член 279 ДФЕС компетентност на Съда да постановява временни мерки за опазване на правото на ефективна съдебна защита пред независим и безпристрастен съд, създаден със закон, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) накърнява правото на ефективна съдебна защита. В този смисъл становището на този конституционен съд — който забранява да се признае обвързващото действие на определените от Съда временни мерки — съставлява флагрантно нарушение на задълженията, произтичащи от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС съгласно тълкуването му от Съда.
55.
По изложените по-горе съображения, първо, като е отхвърлила задължението за националните съдилища да оставят без приложение измененията в националната правна уредба, били те законодателни или конституционни, ако е установено нарушение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, второ, като е отхвърлила съдебния контрол върху решенията на KRS относно назначаването на съдиите, установен от Съда на основание член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, и трето, като е оспорила компетентността на Съда за постановяване на временни мерки, Република Полша е допуснала неизпълнение на задължението си по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС да осигури ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза.
56.
Ето защо предлагам на Съда да приеме за основателно първото изложено от Комисията твърдение за нарушение.
2.
По второто твърдение за нарушение
а)
Доводи на страните
57.
Комисията поддържа, че в спорните си решения Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) е дал тълкуване на Конституцията, което противоречи на основните принципи на правния ред на Европейския съюз, а именно предимството, автономията, ефективността и еднаквото прилагане на правото на Съюза и обвързващото действие на решенията на Съда. По-конкретно, от мотивите на решението от 7 октомври 2021 г. било видно, че даденото от Съда тълкуване на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, което позволява на компетентните национални съдилища да упражняват ефективен съдебен контрол върху решенията на KRS и да решават спорове въз основа на разпоредби, отменени от законодателя или обявени за противоконституционни, както и да преценяват редовността на назначенията на съдии, за да гарантират на страните право на ефективна съдебна защита, е квалифицирано от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) като действие ultra vires и като нелегитимно посегателство над полската конституционна идентичност.
58.
Във въпросното решение от 7 октомври 2021 г. също така се приема — в нарушение на принципа на обвързващото действие на решенията на Съда — че възприетото от Съда тълкуване на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС нямало правно действие в полския правен ред. Освен това Комисията отхвърля изтъкнатия от Република Полша довод за „конституционната идентичност“, като припомня, че макар Съюзът да зачита националната идентичност на държавите членки, тя не може да оправдае накърняване на основните ценности на Съюза, като правовата държава и независимостта на съдебната власт.
59.
Колкото до решението от 14 юли 2021 г., Комисията поддържа, че като последица от това, че Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) обявява за неконституционни не само временните мерки, разпоредени от Съда в определение Комисия/Полша, но и всички бъдещи временни мерки, които биха били постановени на основание член 279 ДФЕС по отношение на полската съдебна система, тези мерки били лишени от всякакво задължително правно действие в Полша и по този начин се стигало до нарушение на принципите на предимство и ефективност на правото на Съюза, както и на принципа на обвързващата сила на решенията на Съда.
60.
Република Полша споделя позицията на Комисията и допълва, че ефективността на правото на Съюза не може да се различава в отделните държави членки и че постигането на целите на Договорите не е възможно без еднакво прилагане на правото на Съюза.
б)
Анализ
1) Релевантната практика на Съда
61.
В следващите редове ще припомня принципите, които следват от съдебната практика относно принципа на предимство на правото на Съюза и понятието „национална идентичност“ по смисъла на член 4, параграф 2 ДЕС.
62.
От решение Internationale Handelsgesellschaft (
21
), в което Съдът заявява предимството на правото на Съюза (към онзи момент общностното право) над националното право, включително над националните конституционни разпоредби, до по-новите решения, като решение Euro Box Promotion и др. и решение RS (
22
), практиката на Съда дава ясни отговори на повдигнатите по настоящото дело въпроси дали принципът на предимство на правото на Съюза може да бъде поставян под съмнение, когато според националния конституционен съд влиза в противоречие с конституционната идентичност на държавата членка. Всъщност невъзможността за държавите членки да налагат националната и дори конституционната си идентичност с предимство пред имащото директен ефект право на Съюза, произтича от редица общи принципи, присъщи на правния ред на Съюза, които се свързват с принципа на предимство. Тези принципи — които се извеждат по-специално от автономния характер на правото на Съюза — включват в частност равенството на държавите членки (
23
), принципа на лоялност и принципа на лоялно сътрудничество.
63.
Затова още в решение от 15 юли 1964 г., Costa/E.N.E.L. (6/64, EU:C:1964:66, стр. 1159 и 1160), Съдът приема, че от принципа на предимство на общностното право следва, че на произтичащото от Договора право — което има автономен източник — поради неговия специфичен и оригинален характер не би могла да се противопостави в съдебно производство каквато и да е вътрешноправна разпоредба, без то да бъде лишено от съюзния си характер и без да се постави под съмнение правната основа на самия Съюз. Освен това в същото решение Съдът подчертава, че изпълнителната сила на общностното право не може да бъде различна в различните държави членки в резултат от последващо вътрешно законодателство, без това да застраши постигането на целите на Договора за ЕИО и без да провокира дискриминация на национален признак, забранена от този договор (
24
).
64.
Съдът подчертава, че след като има изключителна компетентност да определя окончателното тълкуване на правото на Съюза, при упражняването на тази компетентност той носи задачата да определи обхвата на принципа на предимство на правото на Съюза с оглед на относимите разпоредби от това право, така че този обхват не може да зависи от тълкуването на разпоредби на националното право, нито от възприетото от национална юрисдикция тълкуване на разпоредби от правото на Съюза, което не съответства на тълкуването на Съда (
25
).
65.
Ето защо именно Съдът — и само той — разполага с правомощието да се произнася окончателно по евентуални стълкновения между правото на Съюза и конституционната идентичност на държавите членки.
66.
Освен това Съдът изрично е постановил, че по силата на принципа на предимство позоваването от държава членка на разпоредби на националното право, били те и конституционни, не би могло да засегне единството и ефективността на правото на Съюза. Съгласно трайно установената съдебна практика действието на принципа на предимство на правото на Съюза обвързва всички органи на дадена държава членка, в частност без националните разпоредби, в това число и конституционни, да могат да са пречка за това (
26
). Освен това Съдът многократно е припомнял, че спазването на задължението за цялостно прилагане на всяка разпоредба от правото на Съюза с директен ефект трябва да се разглежда като абсолютно необходимо за гарантирането на пълното прилагане на правото на Съюза във всички държави членки, което изключва възможността да се налага с предимство пред правния ред на Съюза каквато и да било едностранно приета мярка (
27
). Посоченото задължение за спазване на принципа на предимство на правото на Съюза представлява и израз на принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС, който изисква да се остави без приложение всяка национална разпоредба, дори да е по-късна, която противоречи на норма от правото на Съюза с директен ефект (
28
).
67.
Съдът е постановил още, че нито по своя предмет, нито по своите последици член 4, параграф 2 ДЕС не съставлява разрешение за конституционния съд на държавата членка да оставя без приложение дадена норма от правото на Съюза в нарушение на задълженията си в частност по член 4, параграфи 2 и 3 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, по съображение че тази норма нарушавала националната идентичност на съответната държава членка, така както я дефинира националният конституционен съд (
29
).
68.
По-конкретно, не може основателно да се поддържа, че изискванията за зачитане на ценности и принципи като правовата държава, ефективната съдебна защита и независимостта на съдебната власт, които са прогласени в член 2 ДЕС и в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, могат да засегнат националната идентичност на държава членка по смисъла на член 4, параграф 2 ДЕС. Оттук следва, че последната разпоредба, която трябва да се тълкува съвместно с разпоредбите на член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, имащи същия ранг като нея, не освобождава държавите членки от задължението да спазват произтичащите от тези разпоредби изисквания (
30
).
69.
В този смисъл, макар че, видно от член 4, параграф 2 ДЕС, Съюзът зачита националната идентичност на държавите членки, която е присъща на техните основни политически и конституционни структури, поради което тези държави разполагат с известна свобода на преценка, за да осигурят прилагането на принципите на правовата държава, от това по никакъв начин не следва, че посоченото задължение за постигане на резултат може да е различно в различните държави членки. Всъщност макар да имат различна национална идентичност, присъща на техните основни политически и конституционни структури, които Съюзът зачита, държавите членки се придържат към понятието „принципи на правовата държава“, което споделят като обща за собствените им конституционни традиции ценност и което са се задължили да зачитат постоянно (
31
).
2) Приложение в разглеждания случай
70.
На първо място, както личи най-напред от решението от 7 октомври 2021 г., Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) е приел, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 2 ДЕС съгласно тълкуването им от Съда, по-специално в решения A.B. и др. и W.Ż., са несъвместими с Конституцията.
71.
В редица пасажи от решението си от 7 октомври 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) по същество окачествява като приета ultra vires и като накърняваща полската конституционна идентичност цитираната по-горе практика на Съда, съгласно която, за да осигурят ефективна съдебна защита, компетентните национални съдилища могат да упражняват контрол върху решенията на KRS, а при необходимост и да оставят без приложение националните разпоредби, които противоречат на тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, и включително да проверяват редовността на процедурата по назначаване на съдии (
32
).
72.
Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) изтъква в частност две категории доводи в това отношение. От една страна, той приема, че компетентността на националните съдилища да проверяват редовността на процедурата по назначаване на съдиите, ограничава конституционното правомощие на президента на Република Полша да назначава съдиите по предложение на KRS. От друга страна, този съд намира, че прилагането от полските съдилища на изискването за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, поставя под съмнение законосъобразността на актовете за назначаване, издадени от президента на Република Полша, и съответно нарушава разпоредбите на член 179 във връзка с член 144, параграф 3, точка 17 от Конституцията, които забраняват освобождаването на съдиите и контрола над тях след назначаването им.
73.
Както е видно от точки 2 и 3 от диспозитива на решението от 7 октомври 2021 г., обявяването на член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС за противоконституционни представлява фронтално оспорване на принципа на предимство на правото на Съюза. Тези разпоредби закрепват основни норми на Договорите, същностно свързани с принципа на правовата държава, който е общ за всички държави членки.
74.
По-нататък, възприетото от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) тълкуване на Конституцията не само накърнява член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — както бе установено при анализа на първото твърдение за нарушение — но отива и по-далеч: то цели да лиши от всякакво правно действие на територията на Полша тази разпоредба, окачествена от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) като основание за „нормите, реконструирани в практиката на Съда“. Това ясно личи от точка 10 от мотивите на решението от 7 октомври 2021 г., в която Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) разпорежда на полските органи на публична власт, и конкретно на съдилищата, да не прилагат тези норми, както са тълкувани от Съда. Като се основава на задължителния за всички и окончателен характер на решенията си, гарантиран с член 190, параграф 1 от Конституцията, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) постановява, че всеки публичен орган, включително законодателят, общите и административните съдилища, както и Sąd Najwyższy (Върховен съд), е длъжен да изпълнява решението от 7 октомври 2021 г.
75.
Следователно с посоченото решение, което съставлява безпрецедентен бунт, се забранява на всички полски публични органи, включително на съдилищата, които могат да прилагат правото на Съюза, да се съобразяват със задълженията, произтичащи от предимството, автономията и ефективността на правото на Съюза и насочени към осигуряването на пълното действие на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС. Следователно решението от 7 октомври 2021 г. е постановено и в нарушение на обвързващото действие на решенията на Съда, съществен компонент от правния ред на Съюза.
76.
Накрая, според мен точка 1 от диспозитива на решението от 7 октомври 2021 г. не може да се тълкува другояче, освен като пряко оспорване на валидността на член 1, първа и втора алинея ДЕС, както и на член 4, параграф 3 ДЕС, които са сред най-фундаменталните разпоредби на Договора за ЕС. Според Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) оспорването им е оправдано поради това, че Съюзът преминал към нов етап, на който органите на Съюза действали ultra vires, Конституцията вече не била върховен закон в Полша, а в резултат тази държава членка вече не можела да функционира като суверенна и демократична държава. Както отбелязва Комисията, това е крайно обезпокоително заявление от страна на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), което поставя под съмнение ангажимента на Република Полша да приема правните последици от присъединяването си към Съюза.
77.
На второ място, в решението си от 14 юли 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) оспорва обвързващата сила на временните мерки, постановявани от Съда на основание член 279 ДФЕС. По-точно, този конституционен съд приема, че когато се отнасят до устройството, правомощията и функционирането на полските съдилища, както и до приложимите за тях вътрешни процедури, тези мерки нарушават принципа на предоставената компетентност и полската конституционна идентичност (
33
). Той посочва също, че тези мерки, включително постановените в определение Комисия/Полша, излизат извън границите на правото на Съюза и нарушават полския конституционен ред.
78.
Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) основава тезата си на предимството на Конституцията като върховен закон във вътрешния правен ред и затова приема, че определение Комисия/Полша, с което се спират правомощията на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховен съд), не може да се ползва с предимство. Според него, ако се приеме, че временните мерки, допуснати от Съда с цел опазване на независимостта на съдиите, са обвързващи за националните органи, това би означавало да се изопачи както полският конституционен принцип на демократичната правова държава, закрепен в член 2 от Конституцията, така и разпределението на правомощията, произтичащо от предвидения в Договорите на Съюза принцип на предоставената компетентност.
79.
Освен това Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) упреква Съда, че налага норми, които сам „създава[л]“ и които са оценени като несъвместими с Конституцията. От това посоченият конституционен съд прави извода, че по отношение на тези норми, които счита за приети ultra vires, престават да се прилагат принципът на предимство и директният ефект на правото на Съюза. Като заявява, че решенията му са окончателни, задължителни за всички и с действие ex tunc, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) разпорежда на всички полски публични органи да не прилагат временните мерки, нито по-общо която и да е норма на Съюза, с която според него се надхвърлят правомощията, предоставени от Договорите.
80.
В допълнение към това, в решението си от 14 юли 2021 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) поставя под съмнение предимството и обвързващия характер не само на временните мерки, разпоредени от Съда в определение Комисия/Полша, но и на всички бъдещи временни мерки, които биха били постановени на основание член 279 ДФЕС по отношение на полската съдебна система. По този начин посоченият съд оспорва самите разпоредби на Договорите, на основание на които Съдът приема тези мерки, а именно член 4, параграф 3 ДЕС и член 279 ДФЕС.
81.
В това отношение искам да припомня, че конституционното естество на вътрешноправните разпоредби, на които се позовава Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), по никакъв начин не може да е основание за осуетяването на принципите на предимство, директен ефект и обвързващ характер на актовете на Съда. При това положение изтъкването на тези конституционни норми, както и на довода, че организацията на правосъдието в държавите членки е от тяхната изключителна компетентност, за да се заобиколят изискванията, произтичащи от член 2, член 4, параграф 3 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, както и от член 279 ДФЕС, остава несъвместимо с единството, автономията и ефективността на правния ред на Съюза.
82.
На трето място, това наблюдение относно изтъкването на конституционните разпоредби от страна на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) с цел да се осуети прилагането на принципа на предимство на правото на Съюза, налага да задълбоча анализа на съображенията на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в спорните решения, които са обосновани по-специално с необходимостта от зачитане на конституционната идентичност на Република Полша по смисъла на член 4, параграф 2 ДЕС.
83.
Забелязвам, че в спорните решения, като се позовава на член 4, параграф 2 ДЕС, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) изтъква „конституционната идентичност“ на Република Полша, за да приеме, че някои разпоредби от първичното право на Съюза са несъвместими с този принцип. С други думи, Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) изтъква „конституционната идентичност“, а същевременно се основава на разпоредба от Договора относно „националната“ идентичност. Що се отнася до връзката между тези понятия, считам, че макар двете несъмнено да се припокриват в определени аспекти, понятието за национална идентичност е по-всеобхватно, тъй като не се ограничава само до въпросите, формализирани в конституционните текстове. Обратно, понятието за конституционна идентичност се характеризира с по-ограничен обхват, доколкото се свежда до принципите и ценностите, залегнали в конституцията на съответната държава членка.
84.
Считам, че си заслужава да анализирам по-подробно този въпрос относно конституционната идентичност, без обаче да излизам от рамките на настоящото дело и без да изграждам обща теория, още повече че този въпрос трябва да се преценява отделно във всеки конкретен случай под внимателния и изключителен контрол на Съда.
85.
В това отношение следва да отбележа, първо, че от систематичното тълкуване и прилагане на клаузата относно националната идентичност, предвидена в член 4, параграф 2 ДЕС, по никакъв начин не личи Съдът да я възприема като фактор, който би могъл да ограничи неприкосновения принцип на предимството. Една от областите, в които позоваването на „националната идентичност“ присъства забележимо в съдебната практика, се отнася по-специално до преценката на националните мерки, които съставляват ограничения на основните свободи на вътрешния пазар. По тези дела зачитането на националната идентичност е изтъквано както като самостоятелно дерогационно основание, така и като правило за тълкуване на съществуващите съображения за обосноваване, като например обществения ред (
34
).
86.
В това заключение ще представя само кратко обобщение на няколко примера от съдебната практика.
87.
В първата си функция член 4, параграф 2 ДЕС служи като инструмент, който позволява да се прецени налице ли е императивно съображение от общ интерес, което да обосновава дерогация при прилагането на някоя от основните свободи. В този контекст, например, Съдът е проверявал дали национални правни уредби, приети с цел опазването на определен официален език, могат да обосновават дерогация (
35
). Друг пример за прилагането му се отнася до ограниченията на правото на свободно движение на хора, основани на национална правна уредба, с която се ограничава възможността за използване на благороднически титли в името (
36
). Трети пример се отнася до това дали принципът на човешкото достойнство, закрепен в член 1 от германския Основен закон (Grundgesetz), може да обосновава ограничение на свободното предоставяне на услуги (
37
).
88.
Във втората си функция член 4, параграф 2 ДЕС се прилага като критерий за тълкуване на някои разпоредби от вторичното право в контекст, свързан с основните структури или с основните функции на държавите членки (
38
).
89.
Същевременно — и именно това е основният момент в анализа — съдебната практика относно тълкуването на член 4, параграф 2 ДЕС не позволява, както твърди Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), националната идентичност да се разглежда като фактор, който може да осуети пълното прилагане на принципа на предимство. Както следва от изложения по-горе анализ, противопоставянето на предимството на правото на Съюза и националната идентичност на държавите членки в действителност е псевдоконфликт, тъй като двете понятия изпълняват различни функции в правния ред на Съюза.
90.
Второ, намирам за необходимо да припомня, че член 4, параграф 2 ДЕС не може да се мисли напълно откъснато от член 2 ДЕС и закрепените в него основни ценности (
39
). Както подчертава Съдът, „макар да имат различна национална идентичност, присъща на техните основни политически и конституционни структури, които Съюзът зачита, държавите членки се придържат към понятието „принципи на правовата държава“, което споделят като обща за собствените им конституционни традиции ценност и което са се задължили да зачитат постоянно“ (
40
). От това следва, че конституционната идентичност на държавата членка не може да се налага с предимство пред демократичните основи на Съюза и неговите държави членки, нито пред общите ценности, прогласени в член 2 ДЕС (
41
). Разнопосочните подходи към правовата държава не може да са приемливи, когато става дума за прилагането на правото на Съюза. Както подчертава Съдът, ако счита, че определена разпоредба от вторичното право на Съюза, така както е тълкувана от Съда, нарушава задължението за зачитане на националната идентичност на държавата членка, конституционният съд на тази държава членка трябва да сезира Съда с преюдициално запитване по силата на член 267 ДФЕС, за да се прецени валидността на съответната разпоредба от гледна точка на член 4, параграф 2 ДЕС (
42
).
91.
В крайна сметка, с риск да се повторя, ще кажа, че основният въпрос, който повдига настоящото дело, се отнася до прилагането на принципа на предимство от страна на Съда, независимо дали конституционният съд поставя този въпрос имплицитно, или пък пряко, когато оспорва правомощието на Съда да се произнася като последна инстанция при стълкновение между правото на Съюза и конституционната идентичност на държавата членка. Този въпрос може да получи отговор само въз основа на основополагащата констатация, че членството в Съюза е обвързано с присъединяване „към правна конструкция, почиваща на основополагащото схващане, че всяка държава членка споделя с всички останали държави членки и признава, че те споделят с нея посочените в член 2 ДЕС общи ценности, на които се основава Съюзът“ (
43
).
92.
Несъмнено нито една държава не може да бъде задължена да се присъедини към Съюза против волята си (
44
). Когато обаче е направила суверенния избор да се присъедини към Съюза, държавата трябва да спазва „правилата на играта“ в съответствие с член 49 ДЕС, който задължава държавите членки да зачитат ценностите на Съюза след присъединяването си — ценности, които те са приели свободно и напълно информирано (
45
). Както още припомня пленумът на Съда, който е най-внушителният му състав, „зачитането от държава членка на ценностите, прогласени в член 2 ДЕС, представлява условие за упражняването на всички права, произтичащи от прилагането на Договорите спрямо тази държава членка […]. Всъщност зачитането на тези ценности не може да бъде сведено до задължение, което държава членка трябва да изпълни, за да се присъедини към Съюза, и от което може да се освободи след присъединяването си“ (
46
).
93.
От тази гледна точка член 4, параграф 2 ДЕС не представлява пречка, а е покана за ползотворен диалог между правния ред на Съюза и националните правни системи. Без изобщо да налага строго еднообразие, тази разпоредба дава възможност европейският проект да се гради не като неподвижна монолитна пирамида, а като гъвкава и динамична мрежа, в която признаването на националните особености укрепва сближението на цялото (
47
). Същевременно, за да се гарантира обединяващата сила на правото на Съюза, от съществено значение е в крайна сметка Съдът да има „последната дума“.
94.
С оглед на посоченото следва да се заключи, че решението на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) да обяви член 2, член 19, параграф 1, втора алинея и член 4, параграф 3 ДЕС и член 279 ДФЕС за несъвместими с Конституцията, представлява грубо посегателство, бих казал дори — едно от най-фронталните посегателства над основните принципи на правния ред на Съюза. Тази позиция отразява незачитане не просто на силата на решенията на Съда, но и на всички ценности и задължения, които обвързват държавите членки по силата на Договорите. Следователно възприетото от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) тълкуване уврежда тежко предимството, автономията, еднаквостта и ефективността на правото на Съюза.
95.
По тези съображения предлагам на Съда да приеме за основателно второто изложено от Комисията твърдение за нарушение.
3.
По третото твърдение за нарушение
а)
Доводи на страните
96.
Третото изложено от Комисията твърдение за нарушение е, че Република Полша не е спазила изискванията на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и на член 47 от Хартата. Тези изисквания се отнасят до независимостта, безпристрастността и законоустановеността на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд).
97.
По-конкретно, Комисията счита, че Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) вече не отговаря на тези гаранции поради нарушения при назначаването на съдии през декември 2015 г. и при избора на председателя на този съд през декември 2016 г. През декември 2015 г. 8-ият Сейм избира три лица (M.M., H.C. и L.M.) на мястото на съдии с изтекъл мандат, въпреки че през октомври 2015 г. 7-ият Сейм вече е избрал на същите длъжности трима други съдии (R.H., A.J. и K.Ś.). В свои решения от 3 и 9 декември 2015 г. Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) постановява, че изборът на тримата съдии от 8-ия Сейм противоречи на Конституцията. Тримата неправомерно избрани съдии обаче полагат клетва и получават възможност да заседават в този съд, докато правомерно избраните съдии не успяват да встъпят в длъжност.
98.
Освен това Комисията подчертава, че процедурата за подбор на кандидатите за назначаване на длъжността председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), довела до назначаването на J.P. през декември 2016 г., е била порочна поради допуснати тежки нарушения.
99.
Република Полша споделя позицията на Комисията, като уточнява, че порочно формираният състав на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) е основната причина, поради която се поставя под съмнение валидността на неговите решения.
б)
Анализ
1) Релевантната практика на Съда
100.
Съгласно постоянната съдебна практика всеки национален съд, който би могъл да се произнася по въпроси относно правото на Съюза, трябва да осигурява необходимите гаранции за независимост и безпристрастност и трябва да е създаден със закон (
48
). Тези изисквания произтичат от принципа на ефективна съдебна защита, закрепен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и в член 47, втора алинея от Хартата, съгласно който всеки има право неговото дело да бъде гледано справедливо и публично в разумен срок от независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон.
101.
Съгласно постоянната съдебна практика изискванията за независимост и безпристрастност налагат наличието на правила, по-конкретно по отношение на състава на органа и назначаването на членовете му, които позволяват да се отстрани всяко оправдано съмнение у правните субекти в неподатливостта на този орган на външни фактори и в неутралността му по отношение на противопоставящите се интереси (
49
).
102.
Наред с това изискването съдът да е „предварително създаден със закон“, служи за това да не се допуска организацията на съдебната система да бъде оставена на преценката на изпълнителната власт, както и за това да се гарантира, че тази материя ще се урежда със закон, приет от законодателната власт по реда, предвиден в правилата за упражняването на правомощията ѝ. Този израз отразява именно принципа на правовата държава и се отнася не само до правната основа за самото съществуване на съда, но и до заседаващия по всяко дело състав, както и до всяка друга разпоредба от вътрешното право, чието незачитане води до нередовност на участието на един или повече съдии при разглеждането на делото, което включва по-специално разпоредбите относно независимостта и безпристрастността на членовете на съответната юрисдикция (
50
).
103.
Що се отнася до нарушенията на това изискване, като се опира в това отношение на практиката на Европейския съд по правата на човека, Съдът е постановил, че нередовността, допусната при назначаването на съдиите в съответната съдебна система, води до нарушение на изискването съдът да е създаден в съответствие със закона, по-конкретно когато тази нередовност е от такова естество и толкова сериозна, че създава реална опасност други власти, по‑конкретно изпълнителната власт, да могат да упражняват неследващи им се дискреционни правомощия, което да застраши почтеността на резултата, до който води процесът на назначаването, и така да породи в съзнанието на правните субекти оправдано съмнение в независимостта и безпристрастността на съответния съдия или съответните съдии. Това е така, когато става въпрос за основни правила, представляващи неразделна част от изграждането и функционирането на съдебната система (
51
). В този смисъл Съдът е уточнил, че от практиката на Европейския съд по правата на човека следва, че нарушение на член 6, точка 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по‑нататък „ЕКПЧ“), могат да представляват само грешките, засягащи основните норми на процедурата по назначаване на съдиите (
52
).
2) Приложение в разглеждания случай
i) По твърдението за назначаване на съдии в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в нарушение на Конституцията
104.
В самото начало следва да се отбележи, че Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) е „съд“ по смисъла на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, доколкото може да се произнася по въпроси, свързани с прилагането и тълкуването на правото на Съюза (
53
). Този извод се потвърждава включително от спорните решения, до които се отнасят първото и второто от изложените в исковата молба твърдения за нарушения (
54
).
105.
В случая, на 2 декември 2015 г. Сеймът на Република Полша (8-и мандат) назначава три лица (M.M., H.C. и L.M.) в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), за да заемат длъжности, които са били освободени на 6 ноември 2015 г. На 8 октомври 2015 г. обаче на същите длъжности вече са били избрани трима други съдии (R.H., A.J. и K.Ś.) с решения на предходния Сейм (7-и мандат).
106.
В свое решение от 3 декември 2015 г., K 34/15 (
55
), Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), наред с другото, приема, че 7-ият Сейм е имал правомощието да определи тримата съдии, които да заменят съдиите, чиито мандати са изтичали на 6 ноември 2015 г. Освен това Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) посочва, че президентът на Република Полша е бил длъжен да приеме клетвата на трите лица (R.H., A.J. и K.Ś.), които 7-ият Сейм е избрал на мястото на съдиите, чиито мандати са изтичали на 6 ноември 2015 г. Освен това на 9 декември 2015 г. с решение K 35/15 (
56
) Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) обезсилва член 137a от Ustawa o Trybunale Konstytucyjnym (Закон за Конституционния съд) от 25 юни 2015 г. (
57
), изменен с Ustawa o zmianie ustawy z dnia 25 czerwca 2015 r. o Trybunale Konstytucyjnym (Закон за изменение на Закона за Конституционния съд от 25 юни 2015 г.) от 19 ноември 2015 г., съгласно който във връзка с изтичащите през 2015 г. мандати на съдии от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) срокът за представяне на кандидатури е седем дни от датата на влизане в сила на тази разпоредба. Разпоредбата е обявена за противоконституционна, доколкото се отнася до избора на съдии в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) на мястото на съдиите, чиито мандати са изтичали на 6 ноември 2015 г.
107.
Въпреки констатацията за нарушения при назначенията от декември 2015 г. съответните трима съдии полагат клетва пред президента на Република Полша и на 20 декември 2016 г. съдия J.P., „изпълняваща длъжността председател“ след пенсионирането на председателя A.R., ги допуска да заседават в състава на съда. Съответно тримата съдии, избрани през октомври 2015 г., изобщо не получават възможност да встъпят в длъжност, тъй като не са положили клетва.
108.
Както отбелязва Комисията, назначаването и встъпването в длъжност на тримата посочени съдии в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) съставляват грубо нарушение на конституционния принцип за назначаването на съдиите в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), който е неразделна част от устройството и функционирането на полската държава. Комисията посочва също, а Република Полша не оспорва, че от изтичането на срока за отговор на мотивираното становище на Комисията с дата 15 юли 2022 г. (т.е. от 15 септември 2022 г.) до момента нито едно от двете решения на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) от 3 и 9 декември 2015 г. не е изпълнено, а съдия M.M. продължава да заседава в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд).
109.
Намирам за полезно и да отбележа, че в решение от 7 август 2021 г., Xero Flor w Polsce sp. z o.o. с/у Полша (
58
), Европейският съд по правата на човека потвърждава, че това положение представлява нарушение на основен принцип за назначаването на съдиите в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), което накърнява правото на съд, създаден в съответствие със закона по смисъла на член 6, точка 1 от ЕКПЧ. От това следва, че независимостта и безпристрастността на конституционния съд се явяват тежко застрашени, въпреки че член 19 ДЕС и член 47 от Хартата задължават националните съдилища да осигуряват такива гаранции.
ii) По твърдението за нарушения в процедурата по назначаване на председателя на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд)
110.
Считам също така, че тежки нарушения са допуснати и в процедурата по назначаване на председателя на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд).
111.
По-конкретно, с наближаването на края на мандата на предишния председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) (19 декември 2016 г.) полският законодател изцяло преразглежда процедурата за подбор на кандидатите. Създадена е нова длъжност — „изпълняващ длъжността председател“, каквато не съществува в Конституцията, в която член 194, параграф 2 предвижда само председател и заместник-председател. На 20 декември 2016 г., а именно в деня след освобождаването на длъжността от предишния председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), президентът на Република Полша назначава J.P. на тази новосъздадена длъжност. Същия ден J.P. допуска тримата съдии с порочни назначения да заседават в състава на съда, и свиква общото събрание. От общо 14 присъстващи съдии осем отказват да участват в гласуването, като искат отлагане на заседанието, за да се осигури присъствието на петнадесети съдия. Това искане е отхвърлено и J.P. е избрана за председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) само с пет гласа от 14‑те присъстващи членове, включително с гласовете на тримата съдии, чието назначаване вече е било оспорено (
59
). На 21 декември 2016 г. J.P. е назначена от президента на Република Полша за председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд).
112.
Според мен тази поредица от събития показва прякото и конкретно влияние на законодателната и изпълнителната власт върху състава и функционирането на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), което създава висок риск от политическо вмешателство. Това дълбоко накърнява честността на процеса по назначаване, доверието на правните субекти в независимостта на този съд и зачитането на гаранциите, предвидени в член 19 ДЕС и член 47 от Хартата.
113.
Освен това, както отбелязва Комисията, би било оправдано да се очаква предпазлив подход от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), който да разсее съмненията, породени от тези нарушения. Вместо това M.M. е разглеждал дела, в които пряко се обсъжда законността на собственото му назначение, а с това е нарушил изискването за безпристрастност (
60
).
114.
С оглед на изложеното в крайна сметка няма съмнение, че Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) не може да се окачестви като независим и безпристрастен „съд, създаден със закон“, както изисква член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, затвърден от член 47 от Хартата. Всъщност тези недостатъци уронват доверието на правните субекти в способността на националните съдилища да прилагат правото на Съюза в съответствие с европейските стандарти, и по този начин подкопават целостта и ефективността на правния ред на Съюза.
115.
Поради това въз основа на тези неоспорени факти считам, че процедурата по назначаване на тримата съдии през декември 2015 г. и на съдия J.P. на длъжността председател на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) се характеризира с редица допуснати нарушения, които могат да се квалифицират като „явни и груби“.
116.
С оглед на изложеното предлагам на Съда да установи, че Република Полша не е изпълнила задължението си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, а именно не се е погрижила Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) да отговаря на изискването за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон.
117.
По изложените съображения предлагам на Съда да приеме за основателно третото изложено от Комисията твърдение за нарушение.
VI. По съдебните разноски
118.
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
119.
След като Комисията е направила искане Република Полша да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, а съгласно предлаганото от мен решение последната губи делото, Република Полша следва да бъде осъдена да понесе направените от нея съдебни разноски, както и тези на Комисията.
VII. Заключение
120.
По изложените съображения предлагам на Съда:
1)
да установи, че като се има предвид тълкуването на Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Конституция на Република Полша), дадено от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в решенията му от 14 юли 2021 г. и 7 октомври 2021 г., Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС;
2)
да установи, че като се има предвид тълкуването на Конституцията на Република Полша, дадено от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) в решенията му от 14 юли 2021 г. и 7 октомври 2021 г., Република Полша не е изпълнила задълженията, които произтичат за нея от общите принципи на автономия, предимство, ефективност и еднакво прилагане на правото на Съюза, и не е зачела обвързващото действие на решенията на Съда;
3)
да установи, че Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) не отговаря на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, поради допуснати нарушения в процедурите по назначаване на трима от членовете му през декември 2015 г. и на председателя му през декември 2016 г. и че съответно Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС;
4)
да осъди Република Полша да понесе направените от нея съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Pescatore, P. L’ordre juridique des Communautés européennes: étude des sources du droit communautaire. Liège: Presses universitaires de Liège, 1973 (2. ed.), p. 227.
(
3
)	Вж. по-специално определение № 24/2017 на Corte costituzionale (Конституционен съд, Италия) от 26 януари 2017 г. (IT:COST:2017:24).
(
4
)	Dz. U., 2021 г., позиция 1309 (наричано по-нататък „решението от 14 юли 2021 г.“).
(
5
)	C‑791/19 R, наричано по-нататък „определение Комисия/Полша“, EU:C:2020:277.
(
6
)	Dz. U., 2021 г., позиция 1852 (наричано по-нататък „решението от 7 октомври 2021 г.“).
(
7
)	Levade, A. Identités constitutionnelles et hiérarchies. — In: Annuaire international de justice constitutionnelle, Economica. Presses Universitaires d’Aix-Marseille, 2011, p. 455.
(
8
)	Вж. решение на Ústavní soud (Конституционен съд, Чехия), Slovenské důchody XVII (Словашки пенсии XVII, дело Holubec), Pl. ÚS 5/12, от 31 януари 2012 г., постановено след решение от 22 юни 2011 г., Landtová (C‑399/09, EU:C:2011:415). Вж. също решение на Højesteret (Върховен съд, Дания), Dansk Industri (DI) acting for Ajos A/S v. The estate left by A, no 15/2014, UfR 2017.824 H, от 6 декември 2016 г., постановено след решение от 19 април 2016 г., DI (C‑441/14, EU:C:2016:278). Що се отнася до Bundesverfassungsgericht (BVerfG) (Федерален конституционен съд, Германия), вж. също решения от 5 май 2020 г., 2 BvR 859/15 и др. (ПЗАПС), Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2020, p. 246, и от 21 юни 2016 г., 2 BvR 2728/13 и др. (ОПТ II), Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2016, p. 440. Що се отнася до Conseil constitutionnel (Конституционен съвет, Франция), този конституционен съд намира, че е овластен да провери дали закон за транспониране, който възпроизвежда точния текст на дадена директива, не противоречи на изрични разпоредби на френската конституция или на „правилата и принципите, присъщи на конституционната идентичност на Франция, освен доколкото Конституцията допуска това“ (решения № 2004‑496 (DC) от 10 юни 2004 г., JORF от 22 юни 2004 г., p. 11182, текст № 3, и № 2006‑540 (DC) от 27 юли 2006 г., JORF от 3 август 2006 г., p. 11541, текст № 2).
(
9
)	Вж. по-специално Nagy, С. I. The rebellion of Constitutional Courts and the Normative Character of European Union Law. — International and Comparative Law Quarterly, 2024, vol. 73, no 1, 2024, 65—101. Авторът предлага критичен прочит и оценка на зараждащото се брожение сред европейските конституционни съдилища срещу безусловното върховенство на правото на Съюза. Статията описва и новопоявилата се полемика за актовете ultra vires, посочва произхода и развитието ѝ, след което предлага задълбочен анализ и възможности за реформа. Авторът показва, че същинският проблем e свързан не толкова с предимството на правото на Съюза, колкото с „interpretative primacy“ („тълкувателното предимство“), дадено на Съда. Той поддържа, че „бунтът“ е провокиран от усещането, че практиката на Съда изгубва нормативния си характер и вместо това добива все по-политически характер. Без да поставя под въпрос принципа на предимство като такъв, авторът все пак критикува „разширителното“ му тълкуване извън границите на онова, което са „предвиждали“ държавите членки в конституционно отношение (вж. по-специално стр. 97—101).
(
10
)	Вж. по-специално точки 82—93 от настоящото заключение.
(
11
)	Вж. решения от 14 септември 2017 г., Комисия/Гърция (C‑320/15, EU:C:2017:678, т. 21), и от 15 март 2018 г., Комисия/Чешка република (C‑575/16, EU:C:2018:186, т. 105).
(
12
)	Вж. точки 32 и 39 от настоящото заключение.
(
13
)	Вж. решение от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, наричано по-нататък „решение Repubblika, EU:C:2021:311, т. 45 и цитираната съдебна практика).
(
14
)	Вж. в този смисъл решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, наричано по-нататък „решение Euro Box Promotion и др., EU:C:2021:1034, т. 220 и 221 и цитираната съдебна практика).
(
15
)	Вж. решение Repubblika (т. 48) и решение от 29 март 2022 г., Getin Noble Bank (C‑132/20, EU:C:2022:235, т. 88).
(
16
)	C‑824/18, наричано по-нататък „решение A.B. и др., EU:C:2021:153.
(
17
)	Решение A.B. и др. (т. 149 и 150).
(
18
)	C‑487/19, наричано по-нататък „решение W.Ż., EU:C:2021:798.
(
19
)	Решение W.Ż. (т. 161).
(
20
)	Вж. точка 6.4 от решението от 7 октомври 2021 г.
(
21
)	Решение от 17 декември 1970 г. (11/70, EU:C:1970:114).
(
22
)	Решение от 22 февруари 2022 г. (C‑430/21, наричано по-нататък „решение RS, EU:C:2022:99).
(
23
)	По въпроса за отношението между принципа на предимство на правото на Съюза и принципа на равенство вж. Kokott, J. et D. Hummel. Der Vorrang des Unionsrechts als Ausdruck des Gleichheitsprinzips? Zu einem neuartigen Begründungsansatz der Einschränkung einer Ultra-vires-Kontrolle durch die Gerichte der Mitgliedstaaten. — Europäische Grundrechte-Zeitschrift, 2024, 1—7.
(
24
)	Съдът приема също така, че тези основни характеристики на правния ред на Съюза и значението на дължимото му спазване са потвърдени от безрезервното ратифициране на договорите за изменение на Договора за ЕИО, и по‑специално на Договора от Лисабон, за което свидетелства по-конкретно Декларация № 17 относно предимството на правото, приложена към Заключителния акт на междуправителствената конференция, приела Договора от Лисабон, подписан на 13 декември 2007 г. В този смисъл е и практиката на Съда след влизането в сила на Договора от Лисабон (вж. решение Euro Box Promotion и др., т. 248 и 250).
(
25
)	Вж. решение RS (т. 52) и решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите) (C‑204/21, EU:C:2023:442, т. 79).
(
26
)	Решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите) (C‑204/21, EU:C:2023:442, т. 77).
(
27
)	Решение Euro Box Promotion и др. (т. 249).
(
28
)	Решение Euro Box Promotion и др. (т. 252).
(
29
)	Вж. решение RS (т. 70).
(
30
)	Вж. решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (C‑204/21, EU:C:2023:442, т. 72).
(
31
)	Вж. решение от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (C‑204/21, EU:C:2023:442, т. 73).
(
32
)	По-специално, според Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) „[н]яма правно основание, на което Съдът на Европейския съюз да може да създаде норма, съгласно която националният съд може да остави без последици тези законодателни изменения и да се произнесе въз основа на по-рано действалия (отменения) закон. Всъщност този подход на Съда на Европейския съюз на практика дава стимул и разрешение на националните съдилища да прилагат друг закон вместо приетия от парламента по конституционния ред. Следователно подобна норма е несъвместима с посочените критерии за контрол, и по-специално с член 8, параграф 1 от Конституцията“ (т. 8.3 от решението от 7 октомври 2021 г.). Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) също така постановява, че „нормата, която Съдът на Европейския съюз извежда от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 2 ДЕС, е в противоречие с член 2, член 8, параграф 1, член 90, параграф 1 и член 179 във връзка с член 144, параграф 3, точка 17 от Конституцията, доколкото за осигуряването на ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза, както и за гарантирането на независимостта на съдиите тази норма предоставя на националните съдилища правомощие да констатират пороци в процеса по назначаване на съдии и в резултат да отказват да признават за съдии лица, назначени на съдийска длъжност в съответствие с член 179 от Конституцията“ (т. 8.4 от решението от 7 октомври 2021 г.).
(
33
)	Вж. точки 6.8 и 6.10 от решението от 14 юли 2021 г.
(
34
)	Вж. Guastaferro, B. Beyond the Exceptionalism of Constitutional Conflicts: The Ordinary Functions of the Identity Clause. — Yearbook of European Law, vol. 31, no 1, 2012, p. 290. Вж. също Bay Larsen, L. Libres réflexions sur l’équilibre entre égalité des citoyens et diversité constitutionnelle dans la jurisprudence de la Cour relative au principe de primauté. — EUnited in Diversity: The Rule of Law and Constitutional Diversity: international conference, The Hague, the Netherlands, 31 August and 1 September 2023, Court of Justice of the European Union, 2024, 109—120 (р. 115 sq.).
(
35
)	Вж. решения от 2 юли 1996 г., Комисия/Люксембург (C‑473/93, EU:C:1996:263, т. 35), от 12 май 2011 г., Runevič-Vardyn и Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, т. 86), от 16 април 2013 г., Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, т. 26), и от 7 септември 2022 г., Cilevičs и др. (C‑391/20, EU:C:2022:638, т. 68) (конкретно за последното решение вж. Lenaerts, K., S. Adam. Le dialogue préjudiciel entre la Cour de justice et les juridictions suprêmes et constitutionnelles des États membres. — In: Mortier, R., et al. (dir.). La Cour de cassation en dialogue/Het Hof van Cassatie in dialoog. Bruxelles: Larcier-Intersentia, 2024, p. 649).
(
36
)	Вж. решение от 2 юни 2016 г., Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, т. 64); вж. също, още от времето преди включването на член 4, параграф 2 ДЕС в първичното право на Съюза, решение от 22 декември 2010 г., Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, т. 83), за режима на фамилните имена.
(
37
)	Вж. решение от 14 октомври 2004 г., Omega (C‑36/02, EU:C:2004:614, т. 32).
(
38
)	Например, по дело относно организацията на работното време Съдът приема, че съответната правна уредба трябва да се прилага така, че да не възпрепятства готовността на въоръжените сили да изпълняват задачите си (решение от 15 юли 2021 г., Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, т. 43—46). Вж. също решения от 12 юни 2014 г., Digibet и Albers (C‑156/13, EU:C:2014:1756, т. 34), и от 21 декември 2016 г., Remondis (C‑51/15, EU:C:2016:985, т. 40—47), относно използването от Съда на предвиденото в член 4, параграф 2 ДЕС разпределение на правомощията в рамките на държавите членки в областта на обществените поръчки и правната уредба на хазартните игри.
(
39
)	Вж. също Zinonos, P. Le principe de respect des identités nationales comme garantie systémique des noyaux constitutionnels nationaux. — Identité(s) transnationale(s) de l’Union européenne. Bruxelles: Bruylant, 2023, p. 533; Faraguna, P. On the Identity Clause and Its Abuses: „Back to the Treaty“. — European Public Law, vol. 27, no 3, 2021, p. 429.
(
40
)	Вж. решение от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет (C‑156/21, EU:C:2022:97, т. 234).
(
41
)	Von Bogdandy, A., S. Schill. Overcoming Absolute Primacy: Respect for National Identity Under the Lisbon Treaty — Common Market Law Review, vol. 48, no 5, 2011, p. 1430.
(
42
)	Вж. решение RS (т. 71).
(
43
)	Вж. решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет (C‑156/21, EU:C:2022:97, т. 125), и Полша/Парламент и Съвет (C‑157/21, EU:C:2022:98, т. 143).
(
44
)	Вж. решение от 10 декември 2018 г., Wightman и др. (C‑621/18, EU:C:2018:999, т. 65).
(
45
)	За член 49 ДЕС и установеното с него задължение за ненамаляване на равнището на защита по отношение на зачитането на ценностите на Съюза от държавите членки вж. по-специално Fartunova-Michel, M. Le renvoi préjudiciel et l’article 19 TUE. — Revue des affaires européennes, no 1, 2023, р. 47 sq.
(
46
)	Вж. решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет (C‑156/21, EU:C:2022:97, т. 126), и Полша/Парламент и Съвет (C‑157/21, EU:C:2022:98, т. 144).
(
47
)	Още през 1963 г. Пиер Пескатор посочва сложната роля на Съда в това отношение, която съчетава функцията му на „върховен арбитър“ за тълкуването на правото на Съюза с функцията на орган, който е грижлив към легитимните интереси на държавите членки. В този смисъл той подчертава, че „[п]о такива спорове Съдът трябва да упражнява едновременно — и да помирява — две функции: от една страна, той е пазител на интересите на цялото и на прерогативите на централните институции; в това отношение като европейци трябва да сме за силен и решителен Съд, който умее да налага общностната власт над държавите, които остават суверенни и като такива са склонни твърде лесно с лявата си ръка да отнемат онова, което са дали с дясната, подписвайки европейските договори. От друга страна обаче, същите тези държави членки трябва да получават от същия този Съд гаранция за своите легитимни интереси и съответно гаранция за остатъка от суверенитета си срещу посегателствата на централната власт, която би могла да стане натрапчива; в това отношение пък като граждани поотделно на държавите членки искаме Съдът да е пропит от онзи федерален дух, който умее да съчетава необходимостта от единство с дълбокото зачитане на легитимните прерогативи на местните власти“ (Pescatore, P. La Cour en tant que juridiction fédérale et constitutionnelle. Dix ans de jurisprudence de la Cour de Justice des Communautés européennes: Rapport général au Congrès européen — Cologne, 24—26 avril 1963. Cologne: Carl Heymanns Verlag, 1963, 520—553, възпроизведено в Pescatore, P. Études de droit communautaire européen 1962—2007: avec une liste bibliographique complémentaire. — Collection droit de l’Union européenne — Grands écrits. Bruxelles: Bruylant, 2008, р. 87, 88).
(
48
)	Вж. решение A.B. и др. (т. 112) и решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (Дисциплинарен режим на съдиите) (C‑791/19, EU:C:2021:596, т. 55 и сл. и цитираната съдебна практика).
(
49
)	Вж. решения W.Ż. (т. 128) и Repubblika (т. 53 и цитираната съдебна практика).
(
50
)	Вж. решение от 26 март 2020 г., Преразглеждане Simpson/Съвет и HG/Комисия (C‑542/18 RX‑II и C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, т. 73 и цитираната съдебна практика).
(
51
)	Вж. решение W.Ż. (т. 130 и цитираната съдебна практика, както и т. 152 и 153).
(
52
)	Вж. в този смисъл решение от 29 юли 2024 г., Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, т. 83), с позоваване на решение на голямото отделение на ЕСПЧ от 1 декември 2020 г., Guðmundur Andri Ástráðsson с/у Исландия (CE:ECHR:2020:1201JUD002637418, § 246 и 247).
(
53
)	Вж. в това отношение решение от 27 февруари 2018 г., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, т. 38—40).
(
54
)	Комисията посочва и други актове на този съд, както и решение от 7 март 2017 г., RPO (C‑390/15, EU:C:2017:174), постановено по преюдициално запитване на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд).
(
55
)	Dz. U., 2015 г., позиция 2129.
(
56
)	Dz. U., 2015 г., позиция 2147.
(
57
)	Dz. U., 2015 г., позиция 1064.
(
58
)	CE:ECHR:2021:0507JUD000490718.
(
59
)	По-конкретно, на 20 декември 2016 г. с 6 гласа от общо 14‑те присъстващи съдии общото събрание на съдиите в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) избира двама кандидати: с 5 гласа J.P. и с 1 глас M.M., който именно е съдията, назначен в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) на 2 декември 2015 г. в нарушение на член 194, параграф 1 от Конституцията.
(
60
)	По-специално, както отбелязва Комисията, състави на Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), в които е участвал съдия М.М., също са се произнасяли по дела, които пряко се отнасят до законосъобразността на назначаването на тримата съдии в Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) (сред които и M.M.) на 2 декември 2015 г., въпреки че 7-ият Сейм вече е избрал други съдии (вж. например решение от 24 октомври 2017 г., K 1/17, Dz. U., 2017 г., позиция 2001, т. 145—159, в което Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд) разглежда конституционността на разпоредба, позволяваща разпределянето на дела на съдии от Trybunał Konstytucyjny (Конституционен съд), нередовно назначени на 2 декември 2015 г. на вече заети длъжности. Искането на Rzecznik Praw Obywatelskich (Омбудсман, Полша) да се отведат от делото M.M. и H.C., съдии от състава, който разглежда конституционността на отнасящата се пряко до техния статут разпоредба, е отхвърлено). По този въпрос вж. също решение на ЕСПЧ от 7 май 2021 г., Xero Flor sp. z o.o. c/у Полша (CE:ECHR:2021:0507JUD000490718, § 273).