null
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
13. května 2026(*)
„ Řízení o předběžné otázce – Veřejné zdraví – Potravinové právo – Nařízení (ES) č. 178/2002 – Obecné zásady a požadavky – Nařízení (ES) č. 852/2004 – Hygiena potravin – Článek 4 odst. 2 – Obecné a zvláštní povinnosti všech provozovatelů potravinářských podniků – Rozsah – Příloha
II – Obecné hygienické požadavky pro tyto provozovatele – Článek
5 – Zásady analýzy rizik a kritických kontrolních bodů (zásady HACCP) – Dosah – Opakované zjišťování stop a výkalů škůdců v prodejnách a skladech potravinářského podniku
příslušným orgánem – Trestný čin podle vnitrostátního práva, kterým je proveden čl. 17 odst. 2 třetí pododstavec nařízení č. 178/2002“
Ve věci C‑483/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Cour de cassation (Kasační soud, Belgie) ze dne 26. června 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 10. července 2024, v trestním řízení proti
Aldi SA,
za účasti:
Procureur général près la cour d’appel de Liège,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení: C. Lycourgos, předseda senátu, O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra (zpravodaj) a N. Fenger, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
za soudní kancelář: G. Chiapponi, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 25. června 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za Aldi SA: N. Cariat, D. Verwaerde, avocats a H. Van
Bavel, advocaat,
–        za belgickou vládu: P. Cottin, M. Jacobs a C. Pochet, jako zmocněnci,
–        za Irsko: M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan a A. Joyce, jako zmocněnci, ve spolupráci s: B. Quigley, SC, a S. Brittain, BL,
–        za řeckou vládu: E. Leftheriotou a A. Vasilopoulo, jako zmocněnci,
–        za francouzskou vládu: P. Chansou a B. Travard, jako zmocněnkyně,
–        za lucemburskou vládu: A. Germeaux a T. Schell, jako zmocněnci,
–        za nizozemskou vládu: M. K. Bulterman a J. Langer, jako zmocněnci,
–        za polskou vládu: B. Majczyna a D. Lutostańska, jako zmocněnci,
–        za Evropskou komisi: F. Le Bot a M. Zerwes, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 9. října 2025,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 4 odst. 2, jakož i kapitoly I bodu 2 písm. c), kapitoly V bodě 1 písm. a) a kapitoly IX bodů 2 až 4, jež jsou všechny součástí přílohy II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (Úř. věst. 2004, L 139, s. 1; Zvl. vyd. 13/34, s. 319, a oprava Úř. věst. 2008, L 46, s. 50).
2        Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení zahájeného proti provozovateli potravinářského podniku, společnosti Aldi SA, která je stíhána ohledně několika trestných činů z důvodu porušení nařízení č. 852/2004.
Právní rámec
Nařízení (ES) č. 178/2002
3        V bodě 30 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. 2002, L 31, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 463) je uvedeno:
„Provozovatel potravinářského podniku má nejlepší předpoklady vytvořit spolehlivý systém dodávání potravin a zajistit, aby dodávané potraviny byly bezpečné; měl by tedy mít primární právní odpovědnost za zajištění bezpečnosti potravin. [...]“
4        Článek 1 odst. 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Účel a oblast působnosti“, stanoví:
„Toto nařízení obsahuje základní ustanovení umožňující zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a zájmů spotřebitelů, pokud jde o potraviny, zejména s přihlédnutím k rozmanitosti nabídky potravin včetně tradičních výrobků, a současně zajišťovat účinné fungování vnitřního trhu. Stanoví jednotné zásady a povinnosti, prostředky pro vytvoření silné vědecké základny, účinná organizační opatření a postupy, z nichž se má vycházet při rozhodování v otázkách bezpečnosti potravin a krmiv.“
5        Článek 3 uvedeného nařízení, nadepsaný „Další definice“, stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[...]
2)      ‚potravinářským podnikem‘ veřejný nebo soukromý podnik, ziskový nebo neziskový, který vykonává činnost související s jakoukoli fází výroby, zpracování a distribuce potravin;
3)      ‚provozovatelem potravinářského podniku‘ fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků potravinového práva v potravinářském podniku, který řídí;
[...]
9)      ‚rizikem‘ míra pravděpodobnosti nepříznivého účinku na zdraví a závažnosti tohoto účinku, vyplývající z existence určitého nebezpečí;
[...]
14)       ‚nebezpečím‘ biologické, chemické nebo fyzikální činitele v potravinách nebo krmivech nebo stav potravin nebo krmiv, které mohou mít nepříznivý účinek na zdraví;
[...]“
6        Článek 14 tohoto nařízení, nadepsaný „Požadavky na bezpečnost potravin“, stanoví:
„1.      Potravina nesmí být uvedena na trh, není-li bezpečná.
2.      Potravina se nepovažuje za bezpečnou, je-li považována za
a)      škodlivou pro zdraví;
b)      nevhodnou k lidské spotřebě.
[...]
5.      Při rozhodování o tom, zda potravina není vhodná k lidské spotřebě, se bere v úvahu skutečnost, zda není potravina s ohledem na své zamýšlené použití nepřijatelná pro lidskou spotřebu z důvodu kontaminace cizorodými nebo jinými látkami nebo z důvodu hniloby, kažení nebo rozkladu.
[...]“
7        Článek 17 nařízení č. 178/2002, nadepsaný „Povinnosti“, stanoví:
„1.      Provozovatelé potravinářských a krmivářských podniků ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce zajistí v podnicích, které řídí, aby potraviny a krmiva splňovaly požadavky potravinového práva, které se týkají jejich činnosti, a kontrolují plnění těchto požadavků.
2.      Členské státy zajišťují dodržování potravinového práva a sledují a ověřují, zda provozovatelé potravinářských a krmivářských podniků ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce plní odpovídající požadavky potravinového práva.
[...]
Členské státy rovněž stanoví pravidla pro opatření a sankce použitelné při porušení potravinového práva a právních předpisů týkajících se krmiv. Tato opatření a tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.“
Nařízení č. 852/2004
8        V bodech 1, 7, 8, 12 a 16 odůvodnění nařízení č. 852/2004 je uvedeno:
„(1)      Dosažení vysoké úrovně ochrany lidského života a zdraví je jedním ze základních cílů potravinového práva, jak je stanoveno v [nařízení č. 178/2002], [které] rovněž stanoví další jednotné zásady a definice pro potravinové právo na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství, včetně cíle dosáhnout volného pohybu potravin ve Společenství.
[...]
(7)      Hlavním cílem nových obecných a zvláštních hygienických pravidel je zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele s ohledem na bezpečnost potravin.
(8)      Pro zajištění bezpečnosti potravin od prvovýroby až po uvedení na trh nebo vývoz včetně je nezbytný integrovaný přístup. Každý provozovatel potravinářského podniku v celém potravinovém řetězci by měl zajišťovat, aby nedošlo k ohrožení bezpečnosti potravin.
[...]
(12)      Bezpečnost potravin závisí na několika faktorech: v právních předpisech by měly být stanoveny minimální hygienické požadavky, dodržování požadavků by mělo být u provozovatelů potravinářských podniků kontrolováno úředními kontrolami a provozovatelé potravinářských podniků by měli zavést a provádět programy bezpečnosti potravin a postupy založené na [zásadách analýzy rizik a kritických kontrolních bodů, dále jen ‚zásady HACCP‘)].
[...]
(16)      Pružnost je také na místě, aby bylo možné pokračovat v používání tradičních metod v jakékoli fázi výroby, zpracování nebo distribuce potravin, a ve vztahu ke strukturálním požadavkům na zařízení. [...] Pružnost by však neměla ohrožovat cíle týkající se hygieny potravin. [...]“
9        Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Oblast působnosti“, v odstavci 1 stanoví:
„Toto nařízení stanoví obecná pravidla pro hygienu potravin vztahující se na provozovatele potravinářských podniků, přičemž přihlíží především k těmto zásadám:
a)      primární odpovědnost za bezpečnost potravin nese provozovatel potravinářského podniku;
b)      je nezbytné zajistit bezpečnost potravin v celém potravinovém řetězci, počínaje prvovýrobou;
[...]
d)      všeobecné používání postupů založených na zásadách HACCP spolu s používáním správné hygienické praxe by mělo posílit odpovědnost provozovatelů potravinářských podniků;
[...]“
10      Článek 2 uvedeného nařízení, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„1.      Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)       ‚hygienou potravin‘ (dále jen ‚hygiena‘): opatření a podmínky nezbytné pro omezování nebezpečí a pro zajištění vhodnosti potraviny k lidské spotřebě s přihlédnutím k jejímu určenému použití;
[...]
d)       ‚příslušným orgánem‘: ústřední orgán členského státu pověřený zajišťováním dodržování požadavků tohoto nařízení nebo jakýkoli jiný orgán, jemuž uvedený ústřední orgán tuto pravomoc svěřil; podle potřeby se jím rozumí také odpovídající orgán třetí země;
[...]
f)      ‚kontaminací‘: přítomnost nebo vnášení nebezpečí;
[...]
2.      Použijí se rovněž definice stanovené v nařízení (ES) č. 178/2002.
[...]“
11      Článek
3 téhož nařízení, nadepsaný „Obecná povinnost“, stanoví:
„Provozovatel potravinářského podniku zajistí, aby ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce potraviny pod jeho kontrolou splňovaly odpovídající hygienické požadavky stanovené v tomto nařízení.“
12      Článek 4 tohoto nařízení, nadepsaný „Obecné a zvláštní hygienické požadavky“, v odstavci 2 stanoví:
„Provozovatelé potravinářských podniků provádějících činnosti v jakékoli fázi výroby, zpracování a distribuce potravin, […] dodrží všeobecné hygienické požadavky stanovené v příloze II [...]“
13      Článek 5 uvedeného nařízení, nadepsaný „Analýza rizika a kritické kontrolní body“, stanoví:
„1.      Provozovatelé potravinářských podniků vytvoří a zavedou jeden nebo více stálých postupů založených na zásadách HACCP a postupují podle nich.
2.      Zásady HACCP spočívají
a)      v identifikaci všech rizik, kterým musí být předcházeno nebo která musí být vyloučena či omezena na přijatelnou úroveň;
b)      v identifikaci kritických kontrolních bodů na úrovních, v nichž je kontrola nezbytná pro předcházení riziku, pro jeho vyloučení nebo pro jeho omezení na přijatelnou úroveň;
c)      ve stanovení kritických limitů v kritických kontrolních bodech, které s ohledem na předcházení identifikovanému riziku, jeho vyloučení nebo jeho omezení oddělují přijatelnost a nepřijatelnost;
d)      ve stanovení a použití účinných monitorovacích postupů v kritických kontrolních bodech;
e)      ve stanovení nápravných opatření, jestliže z monitorování vyplývá, že kritický kontrolní bod není zvládán;
f)      ve stanovení pravidelně prováděných postupů k ověřování účinného fungování opatření uvedených v písmenech a) až e);
g)      ve vytvoření dokladů a záznamů odpovídajících typu a velikosti potravinářského podniku, jejichž účelem je prokázat účinné používání opatření uvedených v písmenech a) až f).
[...]“
14      Příloha II uvedeného nařízení je nadepsána „Obecné hygienické požadavky pro všechny provozovatele potravinářských podniků (kromě případů, na něž se vztahuje příloha I)“. Kapitola I této přílohy, nadepsaná „Obecné požadavky na potravinářské prostory (kromě prostor uvedených v kapitole III), stanoví v bodě 2:
„Uspořádání, vnější úprava, konstrukce, poloha a velikost potravinářských prostor musí
[...]
c)      umožňovat správnou hygienickou praxi, včetně ochrany před kontaminací a zejména regulace škůdců,
[...]“
15      Kapitola V této přílohy II, nadepsaná „Požadavky na zařízení“, v bodě 1 stanoví:
„Všechny předměty, instalace a zařízení, se kterými přicházejí potraviny do styku, musí být
a)      důkladně očištěny, a je-li to nezbytné, dezinfikovány. Čištění a dezinfekce se musí provádět tak často, aby se vyloučilo riziko kontaminace;
[...]“
16      Kapitola IX uvedené přílohy II, nadepsaná „Ustanovení týkající se potravin“, v bodech 2 až 4 stanoví:
„2.      Suroviny a všechny složky skladované v potravinářském podniku musí být uloženy ve vhodných podmínkách navržených tak, aby zabraňovaly jejich kažení, které ohrožuje zdraví, a chránily je před kontaminací.
3.      Ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce musí být potraviny chráněny proti jakékoli kontaminaci, která by mohla způsobit, že potraviny nebudou vhodné k lidské spotřebě, budou poškozovat zdraví nebo budou kontaminovány takovým způsobem, že by bylo nesmyslné očekávat, že by se mohly v takovém stavu konzumovat.
4.      Musí být zavedeny odpovídající postupy pro regulaci škůdců. [...]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
17      V návaznosti na kontroly provedené ve dnech 20. září 2020, 25. listopadu 2021, 12. ledna 2022, 4., 7. a 8. února 2022, 29. června 2022, jakož i 6. a 13. července 2022 v šesti prodejnách a jednom skladu provozovaných společností Aldi, vyhotovil příslušný orgán ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. d) nařízení č. 852/2004 několik protokolů, v nichž byly konstatovány mimo jiné v jedenácti případech výskyt výkalů hlodavců a ve třech případech výskyt ohlodaných a znečištěných výrobků nabízených k prodeji v obchodě, nečistota a riziko kontaminace, jakož i absence systému kontroly při příjmu dodávaných výrobků.
18      Státní zastupitelství proto zahájilo trestní stíhání společnosti Aldi pro trestný čin upravený vnitrostátním právem pro případ porušení povinností, které má podle článku 4 nařízení č. 852/2004 ve spojení s některými ustanoveními jeho přílohy II každý provozovatel potravinářského podniku ve smyslu čl. 3 bodu 3 nařízení č. 178/2002.
19      Rozsudkem ze dne 15. března 2023 tribunal correctionnel du Luxembourg, division Neufchâteau (Trestní soud provincie Lucembursko, pobočka v Neufchâteau, Belgie) zprostil společnost Aldi všech obvinění.
20      Rozsudkem ze dne 12. února 2024 cour d’appel de Liège (Odvolací soud v Lutychu, Belgie) tento rozsudek potvrdil a uvedl, že nařízení č. 852/2004 neukládá provozovatelům potravinářských podniků působícím v kterékoli fázi výrobního, zpracovatelského a distribučního řetězce potravin povinnost dosáhnout výsledku v oblasti boje proti škůdcům, ale soubor povinností vynaložit veškeré úsilí k jeho dosažení. Výskyt stop a výkalů škůdců v dotčených prodejnách a skladu nepředstavuje tedy sám o sobě porušení tohoto nařízení. Uvedený soud se za tímto účelem opíral o zásady HACCP stanovené v článku 5 uvedeného nařízení a o sdělení Komise Pokyny k provádění systémů řízení bezpečnosti potravin zaměřené na správnou hygienickou praxi a postupy založené na zásadách HACCP, včetně otázek zjednodušení/pružnosti jejich provádění v některých potravinářských podnicích (Úř. věst. 2022, C 355, s. 1).
21      Generální státní zástupce při cour d’appel de Liège (Odvolací soud v Lutychu, Belgie) podal proti tomuto rozsudku kasační stížnost ke Cour de cassation (Kasační soud, Belgie), který je předkládajícím soudem, v níž tvrdil, že tento výklad zbavuje požadavek na hygienu a bezpečnost potravin stanovený nařízením č. 852/2004 jeho smyslu. Prostor pro uvážení ponechaný tímto nařízením provozovatelům potravinářských podniků se podle jeho názoru týká pouze volby postupů, které mají být přijaty, a nikoli výsledku, jehož má být dosaženo. Konstatování příslušného orgánu o výskytu stop a výkalů škůdců postačuje proto k prokázání toho, že tento požadavek nebyl dodržen, aniž je tento orgán povinen prokazovat, že dotyčný provozovatel nevynaložil veškeré úsilí k zabránění tomuto nebezpečí.
22      Za těchto podmínek se Cour de cassation (Kasační soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Ukládají povinnosti stanovené v článku 4 odst. 2 [nařízení č. 852/2004] a v příloze II tohoto nařízení, konkrétně v kapitole I
bodu 2 písm. c), kapitole V
bodě 1 písm. a) a kapitole IX bodech 2 až 4 této přílohy, provozovatelům velkoobchodních a maloobchodních potravinářských podniků povinnost dosáhnout výsledku, takže zjištění stop nebo výkalů škůdců v prodejnách a skladech, s výjimkou případů vyšší moci, cizí příčiny nebo nevyhnutelné chyby, postačuje k prokázání porušení uvedeného nařízení, anebo jsou provozovatelé potravinářských podniků pouze povinni vynaložit veškeré úsilí, tedy učinit vše pro to, aby zabránili výskytu škůdců, takže pouhé zjištění vnitrostátního správního orgánu, že se v prodejnách a skladech vyskytují stopy a výkaly škůdců, nepostačuje k prokázání porušení uvedeného nařízení?“
K předběžné otázce
K přípustnosti
23      Společnost Aldi v písemném vyjádření uvedla, že jelikož není stíhána za porušení ustanovení kapitoly V bodě 1 písm. a) ani kapitoly IX bodu 2, které jsou součástí přílohy II nařízení č. 852/2004, je pro rozhodnutí v původním trestním řízení relevantní pouze výklad kapitoly I bodu 2 písm. c) a kapitoly IX bodů 3 a 4 této přílohy.
24      Podle ustálené judikatury je v rámci spolupráce zavedené článkem 267 SFEU věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudky ze dne 2. prosince 2025, Stichting Right to Consumer Justice a Stichting App Stores Claims, C‑34/24, EU:C:2025:936, bod 39, jakož i ze dne 18. prosince 2025, Lukoil Bulgaria, C‑260/24, EU:C:2025:988, bod 18 a citovaná judikatura).
25      Odmítnutí žádosti podané vnitrostátním soudem je ze strany Soudního dvora možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 29. ledna 2026, Fondazione Teatro alla Scala di Milano, C‑668/24, EU:C:2026:60, bod 35 a citovaná judikatura).
26      V projednávané věci postačí konstatovat, že bez ohledu na to, zda bylo v rámci trestního stíhání vedeného proti společnosti Aldi argumentováno konkrétně ustanoveními kapitoly V bodě 1 písm. a) a kapitoly IX bodu 2 přílohy II nařízení č. 852/2004, přispívají tato ustanovení k zajištění bezpečnosti potravin a spadají do kontextu, v jehož rámci musí být celá tato příloha vykládána. Nelze tedy mít za to, že požadovaný výklad uvedených ustanovení nemá vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo že problém předestřený předkládajícím soudem v souvislosti s těmito ustanoveními je hypotetický.
27      Společnost Aldi kromě toho na jednání před Soudním dvorem tvrdila, že položená otázka se netýká výkladu unijního práva, ale uložení trestních sankcí stanovených belgickými právními předpisy, jelikož nařízení č. 852/2004 neobsahuje žádné ustanovení upravující trestní sankce.
28      Jak uvedla generální advokátka v bodě 29 svého stanoviska, předkládající soud si klade otázku ohledně rozsahu povinností uložených provozovatelům potravinářských podniků nařízením č. 852/2004, které výslovně odkazuje na nařízení č. 178/2002. Tento článek přitom ve svém čl. 17 odst. 2 třetím pododstavci ukládá členským státům povinnost stanovit účinná, přiměřená a odrazující opatření a sankce použitelné v případě porušení unijního potravinového práva.
29      Projednávaná věc tedy spadá do působnosti unijního práva, jelikož původní řízení se týká porušení nařízení č. 852/2004 přičítaných společnosti Aldi, která belgický zákonodárce kvalifikoval jako trestné činy, a položená otázka se skutečně týká výkladu tohoto nařízení.
30      Z výše uvedeného vyplývá, že předběžná otázka je přípustná.
K věci samé
31      Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska Soudnímu dvoru přísluší případně přeformulovat otázky, které jsou mu položeny. Soudní dvůr může rovněž zohlednit normy unijního práva, na které vnitrostátní soud ve své otázce neodkázal (viz rozsudky ze dne 20. března 1986, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, bod 9, jakož i ze dne 1. srpna 2025, Alace a Canpelli, C‑758/24 a C‑759/24, EU:C:2025:591, bod 44).
32      Podstatou jediné otázky předkládajícího soudu je, zda ustanovení kapitoly I bodu 2 písm. c), kapitoly V bodě 1 písm. a) a kapitoly IX bodů 2 až 4, které jsou součástí přílohy II nařízení č. 852/2004, ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení musí být vykládána v tom smyslu, že k prokázání porušení povinností, které má provozovatel potravinářského podniku, jenž tento podnik řídí, na základě těchto ustanovení, postačuje, že příslušný orgán zjistí stopy a výkaly škůdců v prodejnách a skladech potravinářského podniku, aniž je nutné ještě prokazovat, že tento provozovatel nevynaložil veškeré úsilí k zabránění výskytu těchto škůdců.
33      Úvodem je nutno připomenout, že hlavním cílem nařízení č. 852/2004 je zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele s ohledem na bezpečnost potravin, jak vyplývá zejména z bodu 7 odůvodnění tohoto nařízení. Tento cíl sám o sobě přispívá k dosažení základního cíle potravinového práva Unie, a sice vysoké úrovně ochrany lidského života a zdraví, který je rovněž sledován nařízením č. 178/2002, jak vyplývá zejména z jeho čl. 1 odst. 1.
34      Posledně uvedené nařízení, jak je připomenuto v bodě 1 odůvodnění nařízení č. 852/2004, rovněž stanoví další jednotné zásady a definice pro potravinové právo na vnitrostátní a na unijní úrovni. Nařízení č. 178/2002 je tedy úzce spjato s nařízením č. 852/2004, jehož čl. 2 odst. 2 stanoví, že definice uvedené v prvně uvedeném nařízení se použijí rovněž v rámci druhého z nich.
35      Nejprve je nutno uvést, že čl. 14 odst. 1 a 2 nařízení č. 178/2002 stanoví, že potravina nesmí být uvedena na trh, „není-li bezpečná“, tj.
pokud je považována za škodlivou pro zdraví nebo za nevhodnou k lidské spotřebě.
36      Dále je třeba poukázat na to, že čl. 17 odst. 1 tohoto nařízení ve spojení s jeho bodem 30 odůvodnění ukládá provozovateli potravinářského podniku, který je definován v čl. 3 bodě 3 uvedeného nařízení, primární právní odpovědnost zajistit ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce v podnicích, které řídí, aby potraviny splňovaly požadavky potravinového práva, které se týkají jejich činnosti, a kontrolovat plnění těchto požadavků. V této souvislosti čl. 1 odst. 1 písm. a) nařízení č. 852/2004 stanoví zásadu, že primární odpovědnost za bezpečnost potravin nese provozovatel potravinářského podniku.
37      A konečně pojem „kontaminace“ je definován v čl. 2 odst. 1 písm. f) nařízení č. 852/2004 jako přítomnost nebo vnášení „nebezpečí“, což je pojem, který je definován v čl. 3 bodě 14 nařízení č. 178/2002 jako biologické, chemické nebo fyzikální činitele v potravinách nebo stav potravin, který může mít nepříznivý účinek na zdraví.
38      Tato široká definice pojmu „kontaminace“ svědčí o zjevné vůli unijního normotvůrce podpořit vysokou úroveň bezpečnosti potravin (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. září 2019, A a další, C‑347/17, EU:C:2019:720, bod 40, jakož i ze dne 22. února 2024, Micreos Food Safety, C‑745/22, EU:C:2024:160, bod 42).
39      Soudní dvůr již upřesnil, že význam přiznaný cíli zajistit bezpečnost potravin a tím i vysokou úroveň ochrany spotřebitelů může odůvodnit i značně negativní hospodářské důsledky vzniklé některým provozovatelům potravinářských podniků (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. září 2021, Association of Independent Meat Suppliers a Cleveland Meat Company, C‑579/19, EU:C:2021:665, bod 97).
40      Každé z ustanovení nařízení č. 852/2004, která jsou relevantní pro odpověď na položenou otázku, je třeba za účelem jejich účinného prosazení vykládat z hlediska cílů a zásad připomenutých v bodech 33 až 39 tohoto rozsudku.
41      V první řadě čl. 4 odst. 2 nařízení č. 852/2004 ukládá provozovatelům potravinářských podniků provádějícím činnosti v jakékoli fázi výroby, zpracování a distribuce potravin, aby dodržovaly mimo jiné všeobecné hygienické požadavky stanovené v příloze II tohoto nařízení.
42      Tato povinnost spadá do rámce „obecné povinnosti“ stanovené v článku 3 nařízení č. 852/2004 ve světle bodu 8 jeho odůvodnění, který ukládá provozovatelům potravinářských podniků povinnost zajistit, aby potraviny pod jeho kontrolou splňovaly ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce odpovídající hygienické požadavky stanovené v tomto nařízení, a to s cílem zajistit, aby nebyla ohrožena bezpečnost potravin.
43      Pojem „hygiena potravin“ je definován v čl. 2 odst. 1 písm. a) téhož nařízení jako opatření a podmínky nezbytné pro omezování nebezpečí a pro zajištění vhodnosti potraviny k lidské spotřebě s přihlédnutím k jejímu určenému použití.
44      Ve druhé řadě ustanovení přílohy II nařízení č. 852/2004, na kterou odkazuje čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení, stanoví obecné hygienické požadavky, které se v zásadě vztahují na všechny provozovatele potravinářských podniků. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se výslovně týká pěti z těchto požadavků.
45      Zaprvé v ustanoveních kapitoly I bodu 2 písm. c) této přílohy II je uvedeno, že uspořádání, vnější úprava, konstrukce, poloha a velikost potravinářských prostor musí umožňovat správnou hygienickou praxi, včetně ochrany před kontaminací a zejména regulace škůdců.
46      Toto ustanovení tedy ukládá povinnost týkající se vlastností potravinářských prostor, které musí umožňovat správnou hygienickou praxi, aby se zabránilo „kontaminaci“ těchto potravin ve smyslu nařízení č. 852/2004. Z toho vyplývá, že výskyt stop nebo výkalů škůdců, které musí provozovatelé potravinářských podniků regulovat, v potravinářských prostorách nepředstavuje sám o sobě porušení povinnosti, kterou mají tito provozovatelé na základě kapitoly I bodu 2 písm. c) přílohy II tohoto nařízení, pokud jsou vlastnosti uvedených prostor s to umožnit takovou správnou praxi.
47      Zadruhé v ustanoveních kapitoly V bodě 1 písm. a) uvedené přílohy II je stanoveno, že všechny předměty, instalace a zařízení, se kterými přicházejí potraviny do styku, musí být důkladně očištěny, a je-li to nezbytné, dezinfikovány, přičemž čištění a dezinfekce se musí provádět tak často, aby se vyloučilo riziko kontaminace. Pojem „riziko“ je definován v čl. 3 bodě 9 nařízení č. 178/2002 jako míra pravděpodobnosti nepříznivého účinku na zdraví a závažnosti tohoto účinku, vyplývající z existence určitého nebezpečí.
48      Tuto povinnost čištění a dezinfekce s dostatečnou četností za účelem zabránění jakémukoli riziku kontaminace nelze považovat za splněnou, pokud příslušné orgány zjistí výskyt stop a výkalů škůdců na instalacích a v zařízeních, se kterými přicházejí potraviny do styku.
49      Zatřetí podle ustanovení kapitoly IX bodu 2 téže přílohy II, jež se týkají požadavků na potraviny, platí, že suroviny a všechny složky skladované v potravinářském podniku musí být uloženy ve vhodných podmínkách navržených tak, aby zabraňovaly jejich kažení, které ohrožuje zdraví, a chránily je před kontaminací.
50      Ze znění těchto ustanovení a především z výrazů „všechny skladované složky“ a „kontaminace“, vykládaných ve světle cíle sledovaného nařízením č. 852/2004, který spočívá v zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele v oblasti bezpečnosti potravin, vyplývá, že povinnost skladovat vhodným způsobem ve smyslu uvedených ustanovení suroviny a složky není splněna, pokud příslušný orgán ve skladovacích prostorách v potravinářském podniku zjistí nejen stopy nebo výkaly škůdců, ale i ohlodané a znečištěné produkty.
51      Začtvrté ustanovení kapitoly IX bodu 3 přílohy II nařízení č. 852/2004 vyžadují, aby ve všech fázích výroby, zpracování a distribuce byly potraviny chráněny proti jakékoli kontaminaci, která by mohla způsobit, že potraviny nebudou vhodné k lidské spotřebě, budou poškozovat zdraví nebo budou kontaminovány takovým způsobem, že by bylo nesmyslné očekávat, že by se mohly v takovém stavu konzumovat.
52      Požadavek ochrany potravin proti „jakékoli kontaminaci“ ve „všech fázích výroby, zpracování a distribuce“ těchto potravin, způsobené biologickými, chemickými nebo fyzikálními činiteli, které by je mohly učinit nevhodnými ke spotřebě, jakož i cíl zajistit vysokou úroveň ochrany zdraví spotřebitelů, znamená, že tato ustanovení nejsou dodržena, pokud příslušný orgán zjistí v prodejnách nebo skladech potravinářského podniku potraviny, které byly znečištěny a ohlodány škůdci.
53      Zapáté podle ustanovení kapitoly IX bodu 4 uvedené přílohy II musí každý provozovatel potravinářského podniku zavést v potravinářském podniku, který řídí, odpovídající postupy pro regulaci škůdců.
54      Z těchto ustanovení vykládaných ve světle cíle nařízení č. 852/2004, jímž je zajištění bezpečnosti potravin a vysoké úrovně ochrany zdraví spotřebitelů, vyplývá, že zjištění příslušného orgánu, že se v prodejnách nebo skladech potravinářského podniku vyskytují škůdci, je důležitým ukazatelem přispívajícím k prokázání toho, že provozovatel tohoto podniku nezavedl odpovídající postupy pro regulaci škůdců. Z uvedených ustanovení navíc vyplývá, že opakované zjištění výskytu takových stop postačuje k prokázání toho, že došlo k porušení povinnosti zavést takové odpovídající postupy.
55      Ve třetí řadě, jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, při výkladu ustanovení přílohy II nařízení č. 852/2004 je třeba zohlednit zejména článek 5 tohoto nařízení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 6. října 2011, Astrid Preissl, C‑381/10, EU:C:2011:638, bod 26, jakož i Albrecht a další, C‑382/10, EU:C:2011:639, bod 18).
56      Podle čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení, vykládaného ve světle bodu 12 jeho odůvodnění musí provozovatelé potravinářských podniků vytvořit a zavést jeden nebo více stálých postupů založených na zásadách HACCP a postupovat podle nich, a to mimo jiné postup uvedený v čl. 5 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení, podle kterého musí tito provozovatelé identifikovat všechna rizika, kterým musí být předcházeno nebo která musí být vyloučena či omezena na přijatelnou úroveň. Článek 1 odst. 1 písm. d) nařízení č. 852/2004 v této souvislosti upřesňuje, že všeobecné používání postupů založených na zásadách HACCP spolu s používáním správné hygienické praxe musí posílit odpovědnost uvedených provozovatelů.
57      Z toho vyplývá, že uplatňování zásad HACCP v souladu s článkem 5 nařízení č. 852/2004 nemůže zprostit provozovatele potravinářského podniku odpovědnosti vyplývající z porušení ustanovení přílohy II tohoto nařízení ve spojení s čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení.
58      V tomto ohledu nelze mít za to, že by „zjednodušení/pružnost […] v některých potravinářských podnicích“, na které odkazuje sdělení Komise citované v bodě 20 tohoto rozsudku, umožňovalo zprostit provozovatele potravinářského podniku jeho povinností podle čl. 4 odst. 2 ve spojení s přílohou II nařízení č. 852/2004. Jak je totiž upřesněno v bodě 16 odůvodnění tohoto nařízení, tato „pružnost“, která má umožnit zachování tradičních metod, nemůže vést k ohrožení cílů týkajících se hygieny potravin.
59      Jak v podstatě uvedly francouzská vláda a Evropská komise v písemných vyjádřeních, povinnosti stanovené v čl. 4 odst. 2 a článku 5 nařízení č. 852/2004 se vzájemně doplňují, pokud jde o cíl zvýšit odpovědnost provozovatelů potravinářských podniků.
60      V projednávané věci z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že opakované kontroly provedené v několikaměsíčních intervalech v několika pobočkách dotyčného potravinářského podniku odhalily kontaminaci stopami škůdců v potravinách, na těchto potravinách i v jejich bezprostřední blízkosti, přičemž většina z těchto potravin se již nacházela ve fázi prodeje, tj.
byla dostupná spotřebitelům.
61      Vzhledem k tomu, že ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nevyplývá, že dotyčný provozovatel potravinářského podniku ve sporu v původním řízení tvrdil existenci vyšší moci, cizí příčiny nebo nevyhnutelné chyby, není třeba se touto částí položené otázky zabývat.
62      S ohledem na všechny předcházející úvahy je na položenou otázku třeba odpovědět tak, že:
–        ustanovení kapitoly V
bodě 1 písm. a) a kapitoly IX bodů 2 a 3, které jsou součástí přílohy II nařízení č. 852/2004, ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení musí být vykládána v tom smyslu, že k prokázání porušení povinností, které má provozovatel potravinářského podniku, jenž tento podnik řídí, na základě těchto ustanovení, postačuje, že příslušný orgán zjistí stopy a výkaly škůdců v prodejnách a skladech potravinářského podniku, aniž je nutné ještě prokazovat, že tento provozovatel nevynaložil veškeré úsilí k zabránění výskytu těchto škůdců,
–        ustanovení kapitoly IX bodu 4 přílohy II nařízení č. 852/2004 ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení musí být vykládána v tom smyslu, že opakované zjištění výskytu takových stop a výkalů škůdců příslušným orgánem postačuje ke konstatování, že uvedený provozovatel nezavedl odpovídající postupy pro regulaci škůdců,
–        ustanovení kapitoly I bodu 2 písm. c) přílohy II nařízení č. 852/2004 ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení musí být vykládána v tom smyslu, že konstatování, že došlo k porušení těchto ustanovení vyžaduje, aby bylo prokázáno, že vlastnosti potravinářských prostor podniku neumožňují zavedení správné hygienické praxe.
K nákladům řízení
63      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
–        Ustanovení kapitoly V bodě 1 písm. a) a kapitoly IX bodů 2 a 3, které jsou součástí přílohy II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin, ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení
musí být vykládána v tom smyslu, že
k prokázání porušení povinností, které má provozovatel potravinářského podniku, jenž tento podnik řídí, na základě těchto ustanovení, postačuje, že příslušný orgán zjistí stopy a výkaly škůdců v prodejnách a skladech potravinářského podniku, aniž je nutné ještě prokazovat, že tento provozovatel nevynaložil veškeré úsilí k zabránění výskytu těchto škůdců.
–        Ustanovení kapitoly IX bodu 4 přílohy II nařízení č. 852/2004 ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení
musí být vykládána v tom smyslu, že
opakované zjištění výskytu takových stop a výkalů škůdců příslušným orgánem postačuje ke konstatování, že uvedený provozovatel nezavedl odpovídající postupy pro regulaci škůdců.
–        Ustanovení kapitoly I bodu 2 písm. c) přílohy II nařízení č. 852/2004 ve spojení s čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 tohoto nařízení
musí být vykládána v tom smyslu, že
konstatování, že došlo k porušení těchto ustanovení vyžaduje, aby bylo prokázáno, že vlastnosti potravinářských prostor podniku neumožňují zavedení správné hygienické praxe.
Podpisy
*      Jednací jazyk: francouzština.