ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
4. července 2024(*)
„Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských a obchodních věcech – Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Článek 7 bod 2 – Příslušnost ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti – Místo, kde se škoda projevila – Kartelová dohoda prohlášená za neslučitelnou s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru – Dceřiné společnosti usazené v různých členských státech – Přímá škoda, která vznikla výhradně dceřiným společnostem – Žaloba na náhradu škody podaná mateřskou společností – Pojem ‚hospodářská jednotka‘ “
Ve věci C‑425/22,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Kúria (Nejvyšší soud, Maďarsko) ze dne 7. června 2022, došlým Soudnímu dvoru dne 28. června 2022, v řízení
MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.
proti
Mercedes-Benz Group AG,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: E. Regan, předseda senátu, K. Lenaerts, předseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce pátého senátu, M. Ilešič (zpravodaj), I. Jarukaitis a D. Gratsias, soudci,
generální advokát: N. Emiliou,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–        za MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.: G. Kutai, D. Petrányi a Sz. Szendrő, ügyvédek,
–        za Mercedes-Benz Group AG: K. Hetényi, M. Kovács a A. Turi, ügyvédek, M. Kocí a C. von Köckritz, Rechtsanwälte,
–        za českou vládu: M. Smolek, A. Edelmannová a J. Vláčil, jako zmocněnci,
–        za Evropskou komisi: V. Bottka, G. Meessen a S. Noë, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 8. února 2024,
vydává tento
Rozsudek
1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 bodu 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).
2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (dále jen „MOL“) a Mercedes-Benz Group AG ve věci žaloby, kterou se společnost MOL domáhala náhrady škody, která jí podle jejího názoru vznikla v důsledku protisoutěžního jednání, jehož se Mercedes-Benz Group dopustila v rozporu s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3, dále jen „Dohoda o EHP“).
Právní rámec
Nařízení (ES) č. 864/2007
3        Bod 7 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II) (Úř. věst. 2007, L 199, s. 40) zní:
„Věcná působnost a ustanovení tohoto nařízení by měly být v souladu s [nařízením č. 1215/2012] a s nástroji upravujícími právo rozhodné pro smluvní závazkové vztahy.“
4        Článek 6 odst. 3 písm. a) tohoto nařízení, nadepsaný „Nekalá soutěž a jednání omezující volnou hospodářskou soutěž“, stanoví:
„Rozhodným právem pro mimosmluvní závazkové vztahy, které vznikají z omezení hospodářské soutěže, je právo země, jejíž trh je nebo může být narušen.“
Nařízení č. 1215/2012
5        Body 15 a 16 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 uvádějí:
„(15)      Pravidla pro určení příslušnosti by měla být vysoce předvídatelná a měla by vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného. Příslušnost by měla být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně vymezených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného spojujícího prvku. Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost.
(16)      Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a podanou žalobou nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti. Existence této úzké vazby by měla posílit právní jistotu a předejít možnosti, aby žalovaný byl žalován v řízení před soudem členského státu, jehož příslušnost nemohl rozumně předpokládat. To je důležité zejména ve sporech týkajících se mimosmluvních závazků, které vyplývají z porušení práva na soukromí a práv na ochranu osobnosti, včetně pomluvy.“
6        Článek 4 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, které mají bydliště v některém členském státě, bez ohledu na svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu.“
7        Článek 5 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví:
„Osoby, které mají bydliště v některém členském státě, mohou být u soudů jiného členského státu žalovány pouze na základě pravidel stanovených v oddílech 2 až 7 [kapitoly II].“
8        Kapitola II nařízení č. 1215/2012, nadepsaná „Příslušnost“, obsahuje mimo jiné oddíl 2, nadepsaný „Zvláštní příslušnost“. Článek 7 bod 2 tohoto nařízení, který se nachází v tomto oddílu 2, zní:
„Osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být v jiném členském státě žalována:
[…]
2)      ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti u soudu místa, kde došlo nebo může dojít ke škodné události.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
9        MOL, podnik se sídlem v Maďarsku, drží kontrolní podíly v několika dceřiných společnostech usazených v různých členských státech; jedná se o Moltrans Kft. se sídlem v Maďarsku, INA d.d. se sídlem v Chorvatsku, Panta Distribuzione SpA a Nelsa Srl se sídlem v Itálii, Roth Energie GmbH se sídlem v Rakousku a Slovnaft a.s. se sídlem na Slovensku.
10      Dne 19. července 2016 přijala Evropská komise rozhodnutí C(2016) 4673 final týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39824 – Nákladní vozidla) (Úř. věst. 2017, C 108, s. 6).
11      Komise v tomto rozhodnutí konstatovala existenci kartelové dohody, které se účastnili Mercedes-Benz Group a patnáct mezinárodních výrobců nákladních vozidel. Měla za to, že tato kartelová dohoda, jejímž cílem byla koordinace cen na úrovni hrubých ceníkových cen středně těžkých a těžkých nákladních vozidel, představuje trvající protiprávní jednání, jež je v rozporu s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o EHP, které zakazují kartelové dohody a jiné restriktivní obchodní praktiky. Komise měla za to, že toto protiprávní jednání trvalo od 17. ledna 1997 do 18. ledna 2011 a probíhalo v celém Evropském hospodářském prostoru.
12      Za trvání uvedeného protiprávního jednání dceřiné společnosti mateřské společnosti MOL nepřímo koupily nebo pořídily na leasing celkově 71 nákladních vozidel od Mercedes-Benz Group.
13      Dne 14. října 2019 podala MOL k Fővárosi Törvényszék (Městský soud v Budapešti, Maďarsko) žalobu na náhradu škody proti Mercedes-Benz Group a na její podporu tvrdila, že jí vznikla škoda rovnající se dodatečným nákladům, které její dceřiné společnosti bezdůvodně zaplatily v důsledku protisoutěžního jednání sankcionovaného Komisí.
14      MOL v rámci této žaloby vycházela z pojmu „hospodářská jednotka“. Dovolávala se tedy mezinárodní příslušnosti maďarských soudů na základě čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 a tvrdila, že její sídlo je jakožto centrum hospodářských a finančních zájmů skupiny podniků, kterou tvoří se svými dceřinými společnostmi, místem, kde došlo ke „škodné události“ ve smyslu tohoto ustanovení.
15      Mercedes-Benz Group vznesla námitku nepříslušnosti a zpochybnila, že by soud, kterému byla věc předložena, mohl být na základě uplatněného ustanovení příslušný.
16      Fővárosi Törvényszék (Městský soud v Budapešti) vyhověl této námitce a měl za to, že zvláštní pravidlo pro určení příslušnosti stanovené v čl. 7 bodě 2 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládáno restriktivně a lze jej uplatnit pouze tehdy, pokud má soud, jemuž byla věc předložena, k předmětu sporu zvláště úzký vztah. V tomto ohledu konstatoval, že uměle navýšené ceny neplatila MOL, ale její dceřiné společnosti usazené v jiných členských státech Evropské unie, kterým tedy byla způsobena škoda v důsledku dotčeného narušení hospodářské soutěže. Škoda, která vznikla MOL, byla podle jeho názoru čistě finanční povahy, což neumožňuje pokládat sídlo společnosti MOL za místo, kde došlo ke škodné události, ve smyslu čl. 7 bodu 2 tohoto nařízení a nepostačuje k uznání příslušnosti maďarského soudu.
17      Rozhodnutí výše uvedeného soudu potvrdil v odvolacím řízení Fővárosi Ítélőtábla (Regionální odvolací soud v Budapešti, Maďarsko), který uvedl, že podle judikatury Soudního dvora je teorie hospodářské jednotky použitelná pouze pro účely prokázání odpovědnosti za porušení práva hospodářské soutěže a že poškozený se jí v podstatě nemůže dovolávat pro účely určení příslušného soudu. Fővárosi Ítélőtábla (Regionální odvolací soud v Budapešti) poznamenává, že v souladu s rozsudkem ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335), měla být příslušnost na základě čl. 7 bodu 2 uvedeného nařízení určena podle sídla poškozeného podniku, a nikoli podle sídla jeho mateřské společnosti.
18      MOL podala ke Kúrii (Nejvyšší soud, Maďarsko) kasační opravný prostředek, v němž uvedenému soudu navrhla, aby bylo usnesení Fővárosi Ítélőtábla (Regionální odvolací soud v Budapešti) zrušeno a pokračovalo se v řízení před soudy, které věc předtím projednávaly.
19      MOL v podstatě tvrdila, že teorie hospodářské jednotky je pro posouzení příslušnosti maďarských soudů ve sporu v původním řízení relevantní a že jakožto jediný ovládající subjekt skupiny podniků, kterou tvoří se svými dceřinými společnostmi, je přímo zapojena do fungování, ať již ziskového, či ztrátového, těchto dceřiných společností.
20      Mercedes-Benz Group odpověděla, že žalobkyně v původním řízení nekoupila žádné z nákladních vozidel, jichž se týká dotčená kartelová dohoda, a že jí tedy nevznikla žádná škoda. Mimoto tvrdila, že teorie hospodářské jednotky není pro účely určení příslušnosti maďarských soudů použitelná a že takový přístup nemá oporu v judikatuře Soudního dvora.
21      Předkládající soud v tomto ohledu uvádí, že judikatura Soudního dvora umožňuje osobě poškozené protisoutěžním jednáním podat žalobu na náhradu škody proti kterékoli z právních entit, které tvoří hospodářskou jednotku. Soudní dvůr se však v souvislosti s výkladem čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 dosud nevyjádřil k otázce, zda se lze teorie hospodářské jednotky platně dovolávat v případě, že tato jednotka není pachatelem porušení práva hospodářské soutěže, nýbrž v důsledku tohoto porušení utrpěla škodu.
22      Za těchto podmínek se Kúria (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Pokud mateřská společnost podá žalobu na náhradu škody způsobené protisoutěžním jednáním jiné společnosti s cílem získat náhradu škody, která byla tímto jednáním způsobena výhradně jejím dceřiným společnostem, zakládá soudní příslušnost sídlo mateřské společnosti jako místo, kde došlo ke škodné události, ve smyslu čl. 7 bodu 2 [nařízení č. 1215/2012]?
2)      Je pro účely použití čl. 7 bodu 2 [nařízení č. 1215/2012] relevantní skutečnost, že v době jednotlivých nabytí, která jsou předmětem sporu, nepatřily všechny dceřiné společnosti do skupiny podniků mateřské společnosti?“
K předběžným otázkám
K první otázce
23      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 7 bod 2 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že výraz „místo, kde došlo […] ke škodné události“, zahrnuje sídlo mateřské společnosti, která podává žalobu na náhradu škod, které vznikly výhradně jejím dceřiným společnostem v důsledku protisoutěžního jednání třetí osoby ve smyslu článku 101 SFEU, je-li tvrzeno, že tato mateřská společnost a tyto dceřiné společnosti jsou součástí téže hospodářské jednotky.
24      Na úvod je třeba připomenout, že jak vyplývá z ustálené judikatury, výklad ustanovení unijního práva vyžaduje, aby bylo zohledněno nejen znění takového ustanovení, ale i kontext, do něhož je zasazeno, jakož i cíle a účel, které sleduje akt, jehož je součástí (viz zejména rozsudek ze dne 8. února 2024, Inkreal, C‑566/22, EU:C:2024:123, bod 15).
25      Pokud jde o znění čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012, z tohoto ustanovení vyplývá, že osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být v jiném členském státě žalována ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti u soudu „místa, kde došlo […] ke škodné události“.
26      Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že pojem „míst[o], kde došlo […] ke škodné události“, ve smyslu čl. 5 bodu 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1), který odpovídá čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012, se vztahuje k místu, kde se škoda projevila, a zároveň k místu, kde došlo k události, která je příčinou této škody, takže žalovaný může být na základě volby žalobce žalován u soudu jednoho či druhého místa (rozsudek ze dne 15. července 2021, Volvo a další, C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 29 a citovaná judikatura).
27      Soudní dvůr již měl v rozsudku ze dne 29. července 2019, Tibor-Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 33), který se týkal téhož porušení pravidel hospodářské soutěže, o jaké se jedná ve sporu v původním řízení, příležitost uvést, že jestliže se trh narušený protisoutěžním jednáním nachází v členském státě, na jehož území údajně vznikla tvrzená škoda, je třeba mít za to, že pro účely použití čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 se místo, kde se škoda projevila, nachází v tomto členském státě (v tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 15. července 2021, Volvo a další, C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 31).
28      Soudní dvůr mimoto rozhodl, že pojem „místo, kde došlo ke škodné události“, nelze vykládat rozšiřujícím způsobem tak, že by zahrnoval každé místo, kde mohou být pociťovány škodlivé následky skutečnosti, která již způsobila škodu, která ve skutečnosti vznikla v jiném místě. Proto Soudní dvůr upřesnil, že tento pojem nelze vykládat tak, že zahrnuje místo, kde poškozený dle svého tvrzení utrpěl majetkovou újmu, která nastala v důsledku původní škody, ke které došlo a kterou utrpěl v jiném státě (rozsudek ze dne 29. července 2019, Tibor-Trans, C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 28 a citovaná judikatura).
29      Soudní dvůr rovněž rozhodl, že škoda, která je pouze nepřímým důsledkem újmy původně vzniklé jiným přímo poškozeným osobám, u nichž se škoda projevila na jiném místě, než na kterém nepřímo poškozený následně utrpěl škodu, nemůže založit soudní příslušnost na základě čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2019, Tibor-Trans, C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 29 a citovaná judikatura).
30      Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že škodu uplatňovanou společností MOL, a sice dodatečné náklady zaplacené v důsledku uměle navýšených cen při koupi 71 nákladních vozidel dotčených v původním řízení nebo při jejich pořízení na leasing, v projednávané věci utrpěly přímo pouze dceřiné společnosti usazené v různých členských státech, a to v důsledku koluzních ujednání představujících jediné a trvající protiprávní jednání v rozporu s článkem 101 SFEU.
31      Je tedy třeba konstatovat, že na základě místa, kde se škoda dotčená v původním řízení projevila, je mezinárodně a místně příslušný buď soud, v jehož obvodu dceřiná společnost, která se domnívá, že byla poškozena, koupila nebo pořídila na leasing zboží dotčené uvedenými ujednáními, nebo v případě, že tato dceřiná společnost koupila či pořídila na leasing zboží na více místech, soud, v jehož obvodu se nachází sídlo této dceřiné společnosti.
32      Společnost MOL sice sama nenabyla taková nákladní vozidla, a tudíž jí ani nevznikla přímá škoda v důsledku uvedeného protiprávního jednání, avšak tvrdí, že pojem „místo, kde došlo ke škodné události“, musí být vykládán ve světle pojmu „hospodářská jednotka“, který se používá v právu hospodářské soutěže.
33      V tomto ohledu je třeba poznamenat, že obecně se má za to, že mateřská společnost a její dceřiná společnost tvoří hospodářskou jednotku, pokud tato dceřiná společnost v podstatě podléhá rozhodujícímu vlivu mateřské společnosti a nejedná samostatně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. dubna 2017, Akzo Nobel a další v. Komise, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, body 52 a 53, a rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 43).
34      V takové situaci bude celá skupina považována za „podnik“, na nějž se vztahují právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže, jimiž se jako celek musí řídit, přičemž je založena společná a nerozdílná odpovědnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, body 39 až 44 a citovaná judikatura).
35      V projednávané věci společnost MOL tvrdí, že jelikož porušení práva hospodářské soutěže zakládá společnou a nerozdílnou odpovědnost v rámci hospodářské jednotky jako celku, měla by tato zásada platit i opačným směrem v případě žádosti o náhradu škody vzniklé v důsledku porušení práva hospodářské soutěže, které se dotýká člena hospodářské jednotky.
36      Pojem „hospodářská jednotka“ nemůže mít podle MOL odlišný význam v závislosti na tom, zda má dotyčný podnik postavení žalobce nebo žalovaného. Podle jejího názoru proto musí být pro účely použití čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 místo sídla mateřské společnosti považováno za „místo, kde se škoda projevila“, i když přímá škoda vznikla výhradně dceřiným společnostem této společnosti.
37      Jak uvádí generální advokát v bodech 71 až 73 svého stanoviska, je třeba poznamenat, že zaprvé argumentace uplatněná společností MOL nemá oporu v judikatuře Soudního dvora. Zadruhé je v rozporu se zásadami, na nichž je založeno pravidlo pro určení příslušnosti stanovené v čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012, a sice s cíli blízkosti a předvídatelnosti pravidel pro určení příslušnosti a soudržnosti mezi soudem a rozhodným právem. A konečně skutečnost, že při určení „místa, kde se škoda projevila“, pro účely použití čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 nelze za takových podmínek, jako jsou podmínky dotčené ve věci v původním řízení, použít teorii hospodářské jednotky, nebrání možnosti požadovat náhradu škody způsobené porušením práva hospodářské soutěže.
38      Pokud jde o cíle blízkosti a předvídatelnosti pravidel pro určení příslušnosti, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že soudy členského státu, v němž se nachází dotčený trh, mají nejlepší předpoklady k projednání takových žalob na náhradu škody a že hospodářský subjekt účastnící se protisoutěžního jednání může rozumně očekávat, že bude žalován u soudů místa, kde jeho jednání porušilo pravidla zdravé hospodářské soutěže (rozsudek ze dne 29. července 2019, Tibor-Trans, C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 34).
39      Mimoto podle bodu 15 odůvodnění nařízení č. 1215/2012 by pravidla pro určení příslušnosti měla vycházet ze zásady, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného na základě článku 4 tohoto nařízení.
40      Pokud jde o cíl soudržnosti mezi sudištěm a rozhodným právem, Soudní dvůr rozhodl, že určení, podle kterého se místo, kde se škoda projevila, nachází na dotčeném trhu, je také v souladu s požadavky na soudržnost uvedenými v bodě 7 odůvodnění nařízení č. 864/2007, jelikož podle čl. 6 odst. 3 písm. a) tohoto nařízení je rozhodným právem v případě žalob na náhradu škody v souvislosti s jednáním, které omezuje hospodářskou soutěž, právo země, jejíž trh je nebo může být narušen (rozsudek ze dne 15. července 2021, Volvo a další, C‑30/20, EU:C:2021:604, body 31 a 32 a citovaná judikatura).
41      Pokud jde mimoto o argument, že nepoužitelnost pojmu „hospodářská jednotka“ při určení „místa, kde se škoda projevila“, pro účely použití čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 by byla na překážku možnosti požadovat náhradu škody vzniklé v důsledku porušení práva hospodářské soutěže, je třeba konstatovat, podobně jako to učinil generální advokát v bodě 97 svého stanoviska, že pravidla pro určení příslušnosti nebrání těm, kteří byli údajně protisoutěžním jednáním poškozeni, aby uplatnili svá práva na náhradu škody.
42      Podle hlavního pravidla pro určení příslušného soudu, které vyplývá z nařízení č. 1215/2012, se osoby poškozené takovým protiprávním jednáním mohou vždy obrátit na soud místa bydliště pachatele protiprávního jednání v souladu s čl. 4 odst. 1 tohoto nařízení.
43      Jak ovšem bylo připomenuto v bodě 27 tohoto rozsudku, čl. 7 bod 2 nařízení č. 1215/2012 umožňuje obrátit se v rámci trhu dotčeného koluzními ujednáními o stanovování a zvyšování cen zboží buď na soud, v jehož obvodu podnik, jenž se domnívá, že byl poškozen, koupil zboží dotčené uvedenými ujednáními, nebo v případě nákupů provedených tímto podnikem na více místech, na soud, v jehož obvodu se nachází sídlo uvedeného podniku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. července 2021, Volvo a další, C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 43).
44      Cíle blízkosti a předvídatelnosti pravidel pro určení příslušnosti a soudržnosti mezi soudem a rozhodným právem, jakož i neexistence skutečnosti, která je na překážku možnosti požadovat náhradu škody vzniklé v důsledku porušení práva hospodářské soutěže, které se dotýká člena hospodářské jednotky, brání aplikaci pojmu „hospodářská jednotka“ opačným směrem při určení místa, kde se škoda projevila, pro účely použití čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012.
45      Soudní dvůr mimoto rozhodl, že cíl právní jistoty vyžaduje, aby vnitrostátní soud, jemuž byla věc předložena, mohl snadno rozhodnout o vlastní příslušnosti, aniž by byl povinen zkoumat meritorní stránku věci (rozsudek ze dne 28. ledna 2015, Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, bod 61, a rozsudek ze dne 8. února 2024, Inkreal, C‑566/22, EU:C:2024:123, bod 27).
46      S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět, že čl. 7 bod 2 nařízení č. 1215/2012 musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „místo, kde došlo […] ke škodné události“, nezahrnuje sídlo mateřské společnosti, která podává žalobu na náhradu škod, které vznikly výhradně jejím dceřiným společnostem v důsledku protisoutěžního jednání třetí osoby, které představuje porušení článku 101 SFEU, i když je tvrzeno, že tato mateřská společnost a tyto dceřiné společnosti jsou součástí téže hospodářské jednotky.
K druhé otázce
47      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda je pro účely použití čl. 7 bodu 2 nařízení č. 1215/2012 relevantní okolnost, že v okamžiku koupě určitého zboží, které bylo předmětem porušení článku 101 SFEU, nebyly dotyčné dceřiné společnosti ještě ovládány mateřskou společností.
48      Je třeba uvést, že tato otázka vychází z předpokladu, že čl. 7 bod 2 nařízení č. 1215/2012 by mohl být vykládán v tom smyslu, že výraz „místo, kde došlo […] ke škodné události“, se může vztahovat na sídlo mateřské společnosti, která podává žalobu na náhradu přímých škod, které vznikly jejím dceřiným společnostem v důsledku protisoutěžního jednání třetí osoby.
49      Vzhledem k odpovědi na první otázku není namístě na druhou otázku odpovídat.
K nákladům řízení
50      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
Článek 7 bod 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
musí být vykládán v tom smyslu, že
pojem „místo, kde došlo […] ke škodné události“, nezahrnuje sídlo mateřské společnosti, která podává žalobu na náhradu škod, které vznikly výhradně jejím dceřiným společnostem v důsledku protisoutěžního jednání třetí osoby, které představuje porušení článku 101 SFEU, i když je tvrzeno, že tato mateřská společnost a tyto dceřiné společnosti jsou součástí téže hospodářské jednotky.
Podpisy
*      Jednací jazyk: maďarština.