62024CC0210
GENERALINIO ADVOKATO
ANDREA BIONDI IŠVADA,
pateikta 2025 m. liepos 3 d. (
1
)
Byla C‑210/24
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (AESTE)
prieš
Ayuntamiento de Ortuella
(Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Baskų krašto autonominės srities administracinis organas, turintis kompetenciją nagrinėti skundus viešųjų pirkimų srityje, Ispanija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Viešieji pirkimai – Direktyva 2014/24/ES – Sutartis dėl asmeniui teikiamų socialinių paslaugų – Konkursas, kurio vertė nesiekia ribinės vertės – 67 straipsnis – Ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas – Socialinio pobūdžio sutarties skyrimo kriterijus – Paslaugas teikiančių darbuotojų darbo užmokesčio padidinimas – Ryšys su sutarties dalyku – Proporcingumo ir nediskriminavimo principai – 28 straipsnis – Teisė į kolektyvines derybas“
I. Įžanga
1.
Šioje byloje Teisingumo Teismas turi galimybę išnagrinėti klausimą dėl viešųjų pirkimų naudojimo siekiant horizontaliųjų bendrojo intereso tikslų, visų pirma siekiant skatinti socialinius tikslus. Viešieji pirkimai, sudarantys didelę Europos Sąjungos bendrojo vidaus produkto (BVP) dalį (
2
), vis dažniau pripažįstami strategine priemone, kuri, be paprasto prekių ar paslaugų pirkimo už geriausią kainą, gali būti naudojama siekiant platesnių politikos tikslų, visų pirma socialinio pobūdžio tikslų (socialiai atsakingi viešieji pirkimai) (
3
).
2.
Direktyvos 2014/24 (
4
), dėl kurios išaiškinimo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, keliose nuostatose numatyta didesnė galimybė naudoti sutartis, kad būtų pasiekti socialiniai tikslai. Ši byla konkrečiai susijusi su jurisprudencijoje jau pripažinta ir Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 2 dalyje kodifikuota perkančiųjų organizacijų galimybe skiriant sutartis taikyti kriterijus, susijusius su socialiniais aspektais.
3.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant ginčą dėl sutarties skyrimo kriterijaus (toliau – ginčijamas kriterijus), nustatyto Ayuntamiento de Ortuella (Ortuelos savivaldybė, Ispanija) organizuoto konkurso dėl pagalbos namuose paslaugų teikimo sunkumų patiriančioms šeimoms ir (arba) asmenims specifikacijose (
5
).
4.
Pagal ginčijamą sutarties skyrimo kriterijų, vadinamą „darbo užmokesčio fondo padidinimu“, numatyta, kad, remiantis sektoriaus kolektyvinėje sutartyje nustatytais darbo užmokesčio tarifais, kaip į atskaitos tašką skiriant sutartį turi būti atsižvelgiama į didžiausius darbo užmokesčio tarifus, kuriuos konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims (
6
). Didžiausias balų skaičius, kurį pagal ginčijamą kriterijų galima skirti pasiūlymams, pagal kuriuos siūloma tam tikru procentu padidinti darbo užmokestį minėtiems asmenims, yra 40 balų. Už pasiūlymus, pagal kuriuos nesiūloma jokio padidinimo, skiriama 0 balų (
7
).
5.
Be to, pagal šį kriterijų numatyta, kad ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo sutarties skyrimo, surengus derybas su darbuotojų atstovais, turi būti patikslinti darbo užmokesčio elementai, susiję su numatytu didesniu padidinimu, ir kad konkursą laimėjusi įmonė taip pat turi imtis veiksmų siekdama sudaryti susitarimą (vadinamąją kolektyvinę sutartį dėl Ortueloje teikiamų pagalbos namuose paslaugų) dėl sutarčiai vykdyti paskirtų darbuotojų darbo sąlygų.
6.
Asociación de Empresas de Servicios para la Dependencia (Paslaugas išlaikomiems asmenims teikiančių įmonių asociacija; toliau – AESTE) dėl savivaldybės pasiūlytų sutarties specifikacijų pateikė skundą Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Baskų krašto autonominės srities administracinis organas, turintis kompetenciją nagrinėti skundus viešųjų pirkimų srityje, toliau – OARC), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas, visų pirma prašydama panaikinti ginčijamą kriterijų.
7.
Abejodamas, ar šis kriterijus suderinamas su keliomis Sąjungos teisės nuostatomis, OARC nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar paslaugų pirkimo sutarties skyrimo kriterijus, kaip antai [šioje byloje], pagal kurį:
–
kreipiamas dėmesys į tai, ar konkurso dalyvis sutartį vykdantiems asmenims siūlo taikomame sektoriaus susitarime numatytą sumą viršijantį darbo užmokesčio fondo padidinimą, ir
–
konkurso laimėtojas po kolektyvinių derybų su darbuotojų atstovais privalo patikslinti elementus, susijusius su didesniu darbo užmokesčiu, ir stengtis sudaryti kolektyvinę sutartį, taikomą paslaugų pirkimo sutartį vykdantiems darbuotojams,
yra tinkamas siekiant nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, kaip reikalaujama Direktyvos 2014/24/ES 67 straipsnio 1 dalyje?
Ar taikant tokį kriterijų trukdoma laisvam paslaugų teikimui arba ribojama laisva konkurencija, pažeidžiant SESV 56 straipsnį ir Direktyvą 2014/24/ES bei Direktyvą 96/71/EB[ (
8
)]?
Ar dėl šio kriterijaus pažeidžiama Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 28 straipsnyje nustatyta teisė į kolektyvines derybas?“
II. Teisinis vertinimas
8.
Prieš nagrinėjant iš esmės kiekvieną iš trijose prejudicinio klausimo dalyse pateiktų klausimų, reikia pateikti kelias pirmines pastabas dėl šiame klausime nurodytų Sąjungos teisės nuostatų taikytinumo ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos.
A.
Pirminės pastabos
9.
Pirma, dėl OARC, kaip teisminės institucijos, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, statuso, kuris buvo aptartas per Teisingumo Teisme vykusį posėdį, trumpai pažymiu, kad Teisingumo Teismas šį statusą jau yra pripažinęs 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendime Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752) (
9
).
10.
Antra, kalbant apie Direktyvos 2014/24 taikymą tokiai sutarčiai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš 3 punkto, šios pirkimo sutarties objektas yra socialinių paslaugų, nurodytų Direktyvos 2014/24 XIV priede, teikimas (
10
). Darytina išvada, kad, pirma, ši direktyva taikoma tik tuo atveju, jei šios sutarties vertė yra lygi arba didesnė už jos 4 straipsnio d punkte nustatytą 750000 EUR ribą, ir, antra, jei ši riba būtų viršyta, nagrinėjamai sutarčiai būtų taikomas „paprastesnis režimas“ (
11
), numatytas šios direktyvos 74–77 straipsniuose.
11.
Šiuo atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad numatoma nagrinėjamos sutarties vertė yra 166250 EUR, t. y. mažesnė už minėtą ribą. Darytina išvada, kad Direktyva 2014/24 šiai sutarčiai netaikoma.
12.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris vienintelis turi jurisdikciją aiškinti nacionalinę teisę pagal SESV 267 straipsnyje įtvirtintą teismų bendradarbiavimo sistemą, pažymi, kad nors sutarties vertė yra mažesnė už minėtą ribą, pagal nacionalinę teisę Direktyvos 2014/24 nuostatos tapo tiesiogiai ir besąlygiškai taikomos situacijoms, kurios, kaip nagrinėjamos viešosios sutarties atveju, paprastai nepatenka į minėtos direktyvos taikymo sritį.
13.
Tas teismas patikslino, kad, kaip taip pat pažymėjo Ispanijos vyriausybė, apskritai, išskyrus kelias išimtis, Ispanijos viešųjų pirkimų įstatyme (toliau – LCSP) (
12
) nuspręsta viešojo pirkimo sutartims, nepatenkančioms į Direktyvos 2014/24 taikymo sritį, remiantis jų numatoma verte nustatyti tokią pačią teisinę tvarką kaip ir sutartims, kurioms taikoma ši direktyva. Konkrečiai kalbant, LCSP 145 straipsnis, kuris apskritai susijęs su reikalavimais ir sutarčių sudarymo kriterijų rūšimis ir kuriuo į Ispanijos teisę perkeliamos Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 1 ir 2 dalys, taikomas socialinių paslaugų sutartims (nurodytoms Direktyvos 2014/24 XIV priede), atsižvelgiant į keturiasdešimt septintos papildomos LCSP nuostatos (kuria į nacionalinę teisę perkeltas Direktyvos 2014/24 76 straipsnis, esantis nuostatose, susijusiose su minėtu „paprastesniu režimu“) ypatumus.
14.
Šiuo klausimu iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tais atvejais, kai reglamentuodamas į Sąjungos teisės akto taikymo sritį nepatenkančias situacijas nacionalinės teisės aktų leidėjas tiesiogiai ir besąlygiškai priima tokius pačius sprendimus kaip ir priimtieji tame teisės akte, egzistuoja aiškus Sąjungos interesas vienodai aiškinti perimtas šio teisės akto nuostatas. Tai leidžia išvengti aiškinimo skirtumų ateityje ir užtikrinti vienodą šių situacijų ir į minėtų nuostatų taikymo sritį patenkančių situacijų vertinimą (
13
).
15.
Nagrinėjamu atveju, remiantis šios išvados 12 ir 13 punktuose nurodyta jurisprudencija, reikia konstatuoti, jog Sąjunga tikrai suinteresuota, kad Teisingumo Teismas priimtų sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kiek tai susiję su Direktyvos 2014/24 išaiškinimu.
16.
Trečia, toliau reikia patikrinti, ar SESV 56 straipsnis ir Direktyva 96/71 taikytini pagrindinėje byloje nagrinėjamai sutarčiai.
17.
Kalbant apie sutartį, kuri dėl savo vertės nepatenka į Direktyvos 2014/24 taikymo sritį, iš jurisprudencijos matyti, kad Teisingumo Teismas gali atsižvelgti į SESV pagrindines nuostatas ir bendruosius principus, visų pirma į jos 56 straipsnį, jeigu atitinkama sutartis kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą (
14
).
18.
Pagal jurisprudenciją tarp objektyvių kriterijų, kurie gali parodyti aiškaus tarptautinio susidomėjimo buvimą, yra, be kita ko, tam tikro dydžio atitinkamos sutarties vertė kartu su darbų atlikimo vieta arba taip pat techniniais sutarties ypatumais ir specifinėmis atitinkamų prekių savybėmis (
15
).
19.
Pagrindinėje byloje numatoma sutarties vertė yra aiškiai mažesnė už Direktyvos 2014/24 4 straipsnio d punkte nustatytą ribą. Be to, sutartis yra susijusi su asmeninėmis socialinėmis paslaugomis, kurios dėl savo pobūdžio turi ribotą tarpvalstybinį aspektą (
16
). Jeigu asmeniui teikiamų paslaugų sutarties vertė yra mažesnė už tą vertės ribą, paprastai ji nedomins tiekėjų iš kitų valstybių narių, nebent yra konkrečių priešingą faktą rodančių požymių (
17
). Darytina išvada, kad nesant tokių požymių SESV 56 straipsnis netaikomas tokiai sutarčiai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje (
18
).
20.
Kiek tai susiję su Direktyvos 96/71 taikymu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikia jokios informacijos, kuri leistų daryti prielaidą, kad, atsižvelgiant į sutarties dalyką ir visų pirma į tai, kas išdėstyta pirmesniame punkte, pagrindinėje byloje gali būti susidariusi, net ir potencialiai, situacija, susijusi su viena iš tarpvalstybinių priemonių, nurodytų šios direktyvos 1 straipsnio 3 dalyje, kuri pateisintų jos taikymą (
19
). Mano nuomone, darytina išvada, kad Direktyva 96/71 taip pat netaikytina pagrindinėje byloje.
21.
Galiausiai, ketvirta, reikia patikrinti, ar taikytinas Chartijos 28 straipsnis.
22.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį jos nuostatos valstybėms narėms taikomos tik tuomet, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę. Iš jurisprudencijos matyti, kad sąvoka „Sąjungos teisės įgyvendinimas“, kaip ji suprantama pagal Chartijos 51 straipsnį, „suponuoja sąsają tarp Sąjungos teisės akto ir aptariamos nacionalinės priemonės, kuri turi būti didesnė nei sričių panašumas arba vienos srities netiesioginis poveikis kitai“ (
20
).
23.
Iš jurisprudencijos matyti, kad tokia sąsaja egzistuoja, kai, kaip šioje byloje, Sąjungos teisės akto nuostatos tampa tiesiogiai ir besąlygiškai taikytinos dėl nacionalinėje teisėje esančios nuorodos, kuri iš tikrųjų išplečia Sąjungos teisės taikymo sritį situacijoms, kurios tiesiogiai nepatenka į šią sritį. Iš tiesų tokiais atvejais Teisingumo Teismas Sąjungos teisę aiškino atsižvelgdamas į Chartijos nuostatas (
21
), laikydamasis nuomonės, kad tokiu atveju valstybė narė taip pat įgyvendina Sąjungos teisę. Darytina išvada, kad šioje byloje taikytinas Chartijos 28 straipsnis.
24.
Taigi iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikės atsakyti tik į pirmą ir trečią prejudicinio klausimo dalis, susijusias atitinkamai su Direktyvos 2014/24 ir Chartijos 28 straipsnio išaiškinimu.
B.
Dėl Direktyvos 2014/24 aiškinimo
25.
Pirmoje prejudicinio klausimo dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teikia Teisingumo Teismui klausimą dėl Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 1 dalies aiškinimo. Šis teismas siekia išsiaiškinti, ar sutarties skyrimo kriterijus, pagal kurį numatoma atsižvelgti į darbo užmokesčio padidinimą, kurį konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims, palyginti su sektoriaus kolektyvinėje sutartyje nustatytu darbo užmokesčiu, yra tinkamas kriterijus siekiant nustatyti „ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, sutarties dėl asmeniui teikiamų socialinių paslaugų skyrimo atveju.
26.
Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad perkančiosios organizacijos sprendimą skirti viešąsias sutartis grindžia „ekonomiškai naudingiausiu pasiūlymu“. To paties straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad „[p]erkančiosios organizacijos nuomone ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas nustatomas kainos ar išlaidų pagrindu, taikant išlaidų efektyvumo metodą <…>, ir gali apimti geriausią kainos ir kokybės santykį, kuris įvertinamas remiantis kriterijais, įskaitant kokybinius, aplinkosaugos ir (arba) socialinius aspektus, susijusius su atitinkamos viešosios sutarties dalyku“.
27.
Preliminariai pažymiu, kad, pirma, šioje byloje aiškinant Direktyvos 2014/24 67 straipsnį reikia atsižvelgti į konkretų nagrinėjamai sutarčiai taikomą teisinį pagrindą. Viena vertus, kaip jau buvo pažymėta, dėl savo tikslo (asmeniui teikiamos socialinės paslaugos) ir dėl to, kad jos vertė nesiekia ribinės vertės, šiai sutarčiai iš esmės netaikomos Direktyvoje 2014/24 numatytos bendrosios viešųjų pirkimų taisyklės. „Ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo“ kriterijaus taikymas šiam pirkimui priklauso tik nuo Ispanijos teisės aktų leidėjo sprendimo taikyti šias bendrąsias nuostatas ir tokios konkrečios rūšies sutartims. Kita vertus, kiek tai susiję su sutartimis dėl socialinių paslaugų, Direktyvoje 2014/24 būtent dėl jų dalyko numatytas specialus „paprastesnis“ režimas, kaip nurodyta 74–77 straipsniuose. Pagal šį režimą valstybės narės įpareigojamos „tik laikytis pagrindinių skaidrumo ir lygiateisiškumo principų“ ir joms aiškiai paliekama „plati diskrecija“, kad jos, „pasirinkdamos paslaugų teikėjus, galėtų taikyti konkrečius kokybės kriterijus“, ir laisvė nustatyti šių paslaugų teikimo tvarką (
22
).
28.
Šiomis aplinkybėmis, nors pagal minėtą reikalavimą vienodai aiškinti Sąjungos teisės nuostatas (
23
) numatyta, kad sąvokos „ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas“ aiškinimas neturėtų skirtis nuo aiškinimo, kuris būtų taikomas sutarčiai, patenkančiai į Direktyvos 2014/24 taikymo sritį, vis dėlto būtina, kad aiškinant šią sąvoką šioje byloje būtų atsižvelgta į socialinių paslaugų, kurios yra viešojo konkurso dalykas, ypatumus ir į šią valstybėms narėms paliktą plačią diskreciją skiriant sutartis dėl šių paslaugų. Be to, iš Direktyvos 2014/24 aiškiai matyti, kad į šiuos elementus taip pat būtina atsižvelgti, kai valstybė narė nusprendžia šių rūšių sutartims taikyti ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijų (
24
).
29.
Antra, pažymiu, kad šioje byloje sutartis susijusi ne tik su socialinėmis paslaugomis, bet ir su „socialiniais aspektais“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 2 dalį.
30.
Šiuo klausimu, palyginti su ankstesnėmis viešųjų pirkimų direktyvomis, Direktyva 2014/24 buvo sustiprintos galimybės strategiškai naudoti viešuosius pirkimus siekiant viešojo intereso, visų pirma socialinio pobūdžio, tikslų (
25
). Be to, tai atitinka Lisabonos sutartimi patvirtintas ESS 3 straipsnio 3 dalies ir SESV 9 straipsnio nuostatas (
26
).
31.
Šiuo tikslu Direktyvoje 2014/24 numatytos kelios galimybės integruoti socialinį aspektą į viešuosius pirkimus ir, be kita ko, užtikrinti bei skatinti darbo standartus ir socialinę įtrauktį. Be „paprastesnio“ režimo, jau taikytino sutartims dėl socialinių paslaugų ir reikalavimo aiškiai atsižvelgti į „socialinius aspektus“ nustatant sutarties skyrimo kriterijus, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/24 (
27
) 67 straipsnio 2 dalį, ypač svarbu pažymėti 18 straipsnio 2 dalį, kurioje numatyta, kad vykdydami viešąsias sutartis ekonominės veiklos vykdytojai laikytųsi taikytinų pareigų, visų pirma socialinės ir darbo teisės srityse. Teisingumo Teismas pripažino šį reikalavimą „ypač svarbiu“, atsižvelgiant į bendrą šios direktyvos sistemą, iš esmės siekdamas jį numatyti taip pat, kaip ir kitus minėto straipsnio 1 dalyje nurodytus principus, kaip antai vienodo požiūrio, nediskriminavimo, skaidrumo ir proporcingumo (
28
). Taigi šiuo ypač svarbiu reikalavimu turi būti vadovaujamasi aiškinant visą direktyvą.
32.
Būtent atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą dėl Direktyvos 2014/24 67 straipsnio išaiškinimo. Šis klausimas iš esmės susijęs su keturiais aspektais, kuriuos nagrinėsiu toliau: i) ginčijamo kriterijaus tinkamumu siekiant nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą; i) tuo, ar šis kriterijus yra „susijęs“ su sutarties dalyku; iii) šio kriterijaus proporcingumu ir iv) galimu jo diskriminaciniu pobūdžiu.
1. Dėl ginčijamo kriterijaus tinkamumo nustatant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą
33.
Kaip priminta, pagal Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 2 dalį, kuri pagal LCSP 145 straipsnį taikoma socialinių paslaugų sutarčiai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje, aiškiai leidžiama perkančiosioms organizacijoms įtraukti kriterijus, apimančius socialinius aspektus, susijusius su nagrinėjamos sutarties dalyku, nustatant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pagal geriausią kainos ir kokybės santykį.
34.
Kiek tai susiję su diskrecija, kurią perkančiosios organizacijos turi nustatydamos sutarties skyrimo kriterijus, jurisprudencijoje jau buvo pripažinta galimybė nustatant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą atsižvelgti į socialinius aspektus (
29
). Pavyzdžiui, Sprendime Nord-Pas-de-Calais Teisingumo Teismas nusprendė, kad neatmetama galimybė perkančiosioms organizacijoms remtis tokiu kriterijumi kaip kovos su nedarbu sąlyga (
30
). Be to, Sprendime Fair Trade Teisingumo Teismas apskritai aiškiai patvirtino, kad perkančiosios organizacijos turi „teisę pasirinkti [viešojo pirkimo] sutarties sudarymo kriterijus, pagrįstus socialinės tvarkos pagrindais [pagrįstus socialiniais aspektais]“ (
31
).
35.
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją ir Direktyvos 2014/24 nuostatas leidžiama apibrėžti perkančiųjų organizacijų teisę atsižvelgti į socialinius aspektus nustatant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą.
36.
Šiuo klausimu sąvoka „socialiniai aspektai“ apskritai apima tiek veiksnius, susijusius su gamybos procesu ar paslaugos teikimu (pavyzdžiui, darbo sąlygas, pagarbą žmogaus teisėms tiekimo grandinėje arba atsakingą žaliavų tiekimą), tiek galutiniams naudotojams svarbius veiksnius (pavyzdžiui, paslaugos prieinamumo arba paslaugos siūlymo, kad būtų pasiekti pažeidžiami naudotojai, arba užimtumo galimybių veiksnius) (
32
).
37.
Be to, Teisingumo Teismas patikslino, kad socialiniais sumetimais grindžiami sutarties skyrimo kriterijai gali būti susiję ne tik su darbų, prekių ar paslaugų, kurie yra sutarties dalykas, naudotojais ar naudos gavėjais, bet ir su kitais subjektais (
33
), kaip antai sutartį vykdančiais darbuotojais (
34
).
38.
Iš Direktyvos 2014/24 ir jurisprudencijos darytina išvada, kad perkančioji organizacija gali atsižvelgti į kriterijus, susijusius su socialiniais aspektais, jei šie kriterijai: pirma, yra susieti su viešosios sutarties dalyku (
35
); antra, jais perkančiajai organizacijai nesuteikiama neribota pasirinkimo laisvė (
36
); trečia, jie atitinka skaidrumo reikalavimus, taigi, viena vertus, jie yra aiškiai nurodyti pirkimo specifikacijose arba skelbime apie pirkimą (
37
) kartu su jų lyginamuoju svoriu (
38
) ir galimais subkriterijais, ir, kita vertus, jie yra pakankamai aiškūs, kad juos suprastų visi pakankamai gerai informuoti ir rūpestingi konkurso dalyviai (
39
); ir, ketvirta, jie atitinka pagrindinius Sąjungos teisės principus, visų pirma nediskriminavimo principą (
40
).
39.
Iš direktyvos taip pat matyti, kad vertinant, kuris pasiūlymas yra ekonomiškai naudingiausias, kai remiamasi geriausiu kainos ir kokybės santykiu, toks santykis visada turėtų apimti kainos arba išlaidų aspektą (
41
), todėl šis pasiūlymas negali būti nustatomas remiantis vien kokybiniais ir (arba) socialiniais kriterijais. Be to, ne visi perkančiosios organizacijos ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui nustatyti naudojami kriterijai, kuriais remiantis sudaromos viešojo pirkimo sutartys, turi būti išimtinai ekonominiai. Iš tikrųjų nėra neįmanoma, kad vertindama pasiūlymą perkančioji organizacija atsižvelgs į neišimtinai ekonominius kriterijus. (
42
).
40.
Nagrinėjamu atveju iš šios išvados 4 punkto matyti, kad ginčijamas kriterijus yra susijęs su darbo užmokesčio padidinimu, palyginti su nustatytuoju sektoriaus kolektyvinėje sutartyje, kurį konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims.
41.
Kiek tai susiję su darbo užmokesčiu, taigi ir su darbo sąlygomis, tai yra sutarties skyrimo kriterijus, susijęs su „socialiniais aspektais“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 2 dalį, kuris, remiantis šios išvados 37 punkte nurodyta jurisprudencija, liečia sutartį vykdančius darbuotojus. Be to, be toliau aptartų klausimų, susijusių su sutarties dalyku ir proporcingumo bei diskriminacijos principų laikymusi, neatrodo, kad būtų abejojama, ar šis sutarties skyrimo kriterijus atitinka 38 punkte nurodytus reikalavimus. Šiuo atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad į nagrinėjamą sutartį taip pat įtrauktas kainos kriterijus, atitinkantis 39 punkte nustatytą reikalavimą.
42.
Be to, taip pat reikia pažymėti, kad, kiek tai konkrečiai susiję su sutartimis dėl socialinių paslaugų, pirma, Direktyvos 2014/24 76 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad perkančiosios organizacijos dėl šių paslaugų ypatumų gali atsižvelgti į „paslaugų kokybę, tęstinumą, prieinamumą, įperkamumą, galimybę jas gauti ir visapusiškumą [ir] įvairių naudotojų kategorijų <…> konkrečius poreikius“. Antra, kaip jau pirmiau minėta, valstybės narės turi plačią diskreciją, kiek tai susiję su šių rūšių sutartimis (
43
), visų pirma nustatydamos sutarčių skyrimo kriterijus. Šie argumentai, taikytini socialinių paslaugų sutartims, patenkančioms į Direktyvos 2014/24 taikymo sritį, a fortiori taikomi tokioms sutartims, kaip nagrinėjama šioje byloje, kurios taip pat nepatenka į Direktyvos 2014/24 taikymo sritį, tačiau kurioms ši direktyva taikoma tik dėl atitinkamos valstybės narės savanoriško pasirinkimo. Šių rūšių sutarčių atveju ši diskrecija bus dar platesnė (
44
).
43.
Taigi šiomis konkrečiomis aplinkybėmis manau, kad, atsižvelgiant į toliau išdėstytus argumentus dėl ryšio su sutarties dalyku ir proporcingumo bei nediskriminavimo principų laikymosi, Direktyvoje 2014/24 nėra ribojama atitinkamos valstybės narės plati diskrecija ir nedraudžiama perkančiajai organizacijai socialinių paslaugų sutarties, kurios vertė nesiekia ribinės vertės, taigi ji nepatenka į Direktyvos 2014/24, kurią valstybė narė pasirenka taikyti savanoriškai, taikymo sritį, atveju atsižvelgti į kriterijų, susijusį su socialiniais aspektais, kaip antai ginčijamą kriterijų, siekiant nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą.
2. Dėl ginčijamo kriterijaus ryšio su sutarties dalyku
44.
Atsižvelgiant į tai, iš Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 2 dalies matyti, kad sutarties skyrimo kriterijus turi būti susijęs su sutarties dalyku. To paties straipsnio 3 dalyje patikslinama, kad „sutarties skyrimo kriterijai yra susieti su viešosios sutarties dalyku, kai jie susiję su <…> paslaugomis, kurios turi būti teikiamos pagal tą sutartį visais atžvilgiais ir visais jų gyvavimo ciklo etapais, įskaitant veiksnius, <…> [kurie] neapima jų daiktinės materijos“.
45.
Būtent ryšio tarp nagrinėjamo sutarties skyrimo kriterijaus ir nagrinėjamos sutarties dalyko elementas yra vienas iš aspektų, dėl kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių. Šis teismas mano, kad darbo užmokesčio padidinimo ir geresnio paslaugų teikimo ryšys atrodo pernelyg hipotetinis, kad būtų galima nustatyti palankų aspektą, kuris galėtų lemti sutarties skyrimą.
46.
Šiuo klausimu nagrinėjama sutartis yra susijusi su asmeniui skirtomis socialinėmis paslaugomis. Tokios paslaugos paprastai teikiamos individualiai ir joms teikti reikia atlikti daug darbo reikalaujančią veiklą (
45
). Kalbant apie atlygį, kurį paslaugą teikiantis ekonominės veiklos vykdytojas gauna už paslaugos teikimą, ginčijamas kriterijus galiausiai susijęs su atlygiu už pačią paslaugą, t. y. ekonominiu atlygiu už atitinkamą paslaugą (
46
), todėl tai yra su paslauga aiškiai susijęs elementas.
47.
Šiuo klausimu iš jurisprudencijos matyti, jog nebūtina, kad sutarties skyrimo kriterijus būtų susijęs su paslaugai būdinga charakteristika (
47
); tai patvirtinama Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje ir 97 konstatuojamojoje dalyje, kuriuose, kaip nurodyta 44 punkte, siekiant nustatyti ryšį tarp kriterijaus ir paslaugos, numatoma galimybė atsižvelgti į veiksnius, kurie neapima pačios paslaugos „daiktinės materijos“. Be to, kaip nurodžiau šios išvados 39 punkte, šis kriterijus nebūtinai turi suteikti grynai ekonominio pobūdžio pranašumą.
48.
Be to, kalbant apie šios rūšies paslaugas, kuriose asmeninis elementas atlieka lemiamą vaidmenį, neatrodo nepagrįsta manyti, kad apskritai gali egzistuoti teigiamas ryšys tarp socialinių paslaugų teikėjų profesinio pasitenkinimo, kuriam taip pat daro įtaką darbo užmokestis, ir teikiamos paslaugos kokybės.
49.
Galiausiai iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad perkančioji organizacija ginčijamą kriterijų taikė dėl to, kad reikėjo išspręsti darbo ginčus, įskaitant ginčus dėl darbo užmokesčio dydžio, dėl kurio ilgą laiką protestavo už paslaugų teikimą atsakingi asmenys. Taikant šį kriterijų buvo siekiama užtikrinti paslaugos tęstinumą ir tinkamumą.
50.
Šiuo klausimu – su sąlygą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikrins faktines aplinkybes – manau, kad tokie perkančiosios organizacijos vertinimai yra teisėti motyvai, galintys pateisinti konkretaus sutarties skyrimo kriterijaus priėmimą, ypač tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, kai, kaip nurodžiau 42 punkte, pirma, dėl paslaugų, dėl kurių skiriama sutartis, specifikos argumentai, susiję su paslaugos tęstinumu ir prieinamumu, atlieka lemiamą vaidmenį ir, antra, valstybės narės turi plačią diskreciją skiriant a fortiori sutartis, kurių vertė nesiekia ribinių verčių.
3. Dėl ginčijamo kriterijaus proporcingumo
51.
Savo pastabose Komisija abejoja, ar ginčijamas kriterijus atitinka proporcingumo principą. Komisijai visų pirma kyla abejonių dėl minėto kriterijaus lyginamojo svorio proporcingumo kitiems pirkimo specifikacijose numatytiems kriterijams. Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos negalima visiškai suprasti įvairių kriterijų lyginamojo svorio nagrinėjamoje sutartyje (
48
). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi konkrečiai nustatyti, koks yra tikrasis ginčijamo kriterijaus lyginamasis svoris, kad įvertintų jo proporcingumą.
52.
Šiuo klausimu proporcingumo principu užtikrinama, kad priemonės, kurių imasi perkančiosios organizacijos, būtų tinkamos pirkimo taisyklių teisėtiems tikslams pasiekti ir kad šios priemonės neviršytų to, kas būtina tiems tikslams pasiekti. Tam tikrai sutarčiai numatytų sutarties skyrimo kriterijų proporcingumo analizė turi būti atliekama kiekvienu konkrečiu atveju ir priklauso nuo kelių veiksnių, tarp kurių, be abejonės, yra sutarties dalykas.
53.
Kalbant apie sutarties skyrimo kriterijų lyginamąjį svorį, susijusį su socialiniais aspektais, neatrodo, kad įmanoma abstrakčiai nustatyti didžiausią ar minimalią procentinę dalį, kuri būtų proporcinga. Sutartims, su kuriomis susijusi didelė socialinė rizika (pvz., žmogaus teisių pažeidimai) arba, kaip nagrinėjamos sutarties atveju, galima socialinė nauda (pvz., pastebimas pažeidžiamų gyventojų grupių gerovės pagerėjimas), gali būti tikslinga taikyti didelio lyginamojo svorio socialinius sutarčių skyrimo kriterijus (
49
). Vertinant proporcingumą taip pat reikia atsižvelgti į konkrečias 42 punkte nurodytas aplinkybes, susijusias su sutartimis dėl socialinių paslaugų, ypač tuo atveju, kai šių sutarčių vertė nesiekia ribinės vertės.
54.
Vis dėlto, kiek tai susiję su kainos kriterijaus lyginamuoju svoriu, pažymėtina, kad, išskyrus 39 punkte nurodytą reikalavimą, neatrodo, kad Direktyvoje 2014/24 būtų įtvirtinti konkretūs reikalavimai siekiant nustatyti šio kriterijaus proporcingumą, kuris priklausys nuo įvairių veiksnių, susijusių su sutarties rūšimi.
55.
Be to, iš jurisprudencijos matyti, jog Teisingumo Teismas pripažino, kad perkančioji organizacija gali skirti 45 % lyginamąjį svorį aplinkosaugos aspektais grindžiamam sutarties skyrimo kriterijui (
50
), ir neprieštaravo, kad kokybiniai kriterijai iš viso gali sudaryti 60 % balų, kurie gali būti skirti vertinant pasiūlymą (
51
).
56.
Galiausiai iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos neaišku, ar taikant ginčijamą kriterijų pagal įvairias specifikacijų nuostatas numatyta maksimali darbo užmokesčio padidinimo riba, kurią konkurse dalyvaujanti įmonė galėtų pasiūlyti taikyti sutartį vykdantiems asmenims. Jei būtų galima siūlyti padidinti darbo užmokestį akivaizdžiai neproporcingai, palyginti su paslaugos verte, tai sukeltų problemų, susijusių su proporcingumo principo laikymusi.
57.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į pirmiau išdėstytus argumentus ir remdamasis savo nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis, turi įvertinti, ar socialinių paslaugų sutarties, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, atveju konkrečiomis aplinkybėmis, nurodytomis šios išvados 42 punkte, toks ginčijamas kriterijus atitinka proporcingumo principą.
4. Dėl ginčijamo kriterijaus diskriminacinio pobūdžio
58.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių, ar ginčijamas kriterijus gali daryti diskriminacinį poveikį ekonominės veiklos vykdytojams, turintiems mažesnių ekonominių pajėgumų mokėti padidintą darbo užmokestį, pavyzdžiui, mažosioms ir vidutinėms įmonėms (toliau – MVĮ), kurios gali teikti konkurencingus pasiūlymus būtent dėl mažesnių darbo užmokesčio sąnaudų.
59.
Šiuo klausimu iš Direktyvos 2014/24 18 straipsnio 1 dalies matyti, kad perkančiosios organizacijos ekonominės veiklos vykdytojus vertina vienodai ir jų nediskriminuoja. Remiantis jurisprudencija, šioje nuostatoje įtvirtinti vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principai skirti sveikos ir veiksmingos konkurencijos tarp viešajame pirkime dalyvaujančių įmonių plėtrai skatinti ir yra Sąjungos taisyklių dėl viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo tvarkos esmė. Vadovaujantis šiais principais, konkurso dalyviai turi turėti vienodas galimybes tiek tuomet, kai jie rengia pasiūlymus, tiek tuomet, kai perkančioji organizacija juos vertina (
52
). Pagal šiuos principus reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas (
53
).
60.
Visų pirma, kiek tai susiję su Sąjungos teise viešųjų pirkimų srityje, kaip iš esmės matyti iš Direktyvos 2014/24 18 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, diskriminacijos nebuvimas reiškia, kad perkančiosios organizacijos negali nustatyti kriterijų ar taisyklių, dėl kurių tam tikriems ekonominės veiklos vykdytojams dėl konkrečių požymių būtų nederamai sudarytos palankesnės ar nepalankesnės sąlygos arba dėl kurių tam tikrų rūšių veiklos vykdytojams, pavyzdžiui, MVĮ, būtų sudaromos dirbtinės kliūtys.
61.
Be to, vienas iš Direktyvoje 2014/24 skelbiamų tikslų – sudaryti palankesnes sąlygas MVĮ dalyvauti viešuosiuose pirkimuose (
54
). Vadinasi, pernelyg griežtų reikalavimų arba sutarties skyrimo kriterijų, kurie nėra susiję su sutarties dalyku ir nėra proporcingi atsižvelgiant į sutarties dalyką, nustatymas gali būti nepateisinama MVĮ dalyvavimo viešuosiuose pirkimuose kliūtis (
55
). Kita vertus, kiek tai susiję su viešaisiais pirkimais, vienas iš pagrindinių Sąjungos taisyklių tikslų – kuo labiau atverti viešuosius pirkimus konkurencijai, kad konkursuose dalyvautų kuo daugiau dalyvių.
62.
Šioje byloje negalima atmesti galimybės, kad abstrakčiai, atsižvelgiant į konkrečias šios bylos aplinkybes, toks kriterijus, kaip nagrinėjamas šioje byloje, gali turėti diskriminacinį poveikį ekonominės veiklos vykdytojams, turintiems mažesnių ekonominių pajėgumų mokėti padidintą darbo užmokestį, ypač tuo atveju, kai, kaip nurodyta šios išvados 56 punkte, jame nenumatyta teoriškai numatomo darbo užmokesčio padidinimo viršutinė riba.
63.
Vis dėlto manau, kad konkrečiu atveju Teisingumo Teismas neturi informacijos, kuria remiantis būtų galima nustatyti, ar toks diskriminacinis poveikis yra, ar ne. Be to, atsižvelgiant į specifinį sutarties dalyką ir nedidelę jos vertę, atrodo mažai tikėtina, kad konkurse dėl šios sutarties skyrimo realiai dalyvautų įmonės, kurios, nebūdamos MVĮ, galėtų konkrečiai pasinaudoti šiuo kriterijumi, o tai pakenktų sveikai ir veiksmingai konkurencijai tarp viešajame pirkime dalyvaujančių įmonių. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti su tuo susijusias faktines aplinkybes.
5. Išvada dėl Direktyvos 2014/24
64.
Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad šioje byloje aiškinant Direktyvos 2014/24 67 straipsnį turi būti atsižvelgiama į tai, kad nagrinėjama sutartis yra susijusi su asmeniui teikiamomis socialinėmis paslaugomis ir kad, nors jos vertė yra mažesnė už šioje direktyvoje nustatytą ribą, taikomą tokio pobūdžio paslaugoms, valstybė narė nacionalinėje teisėje tiesiogiai ir besąlygiškai taikė šio straipsnio nuostatas. Šiomis aplinkybėmis minėtos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama taikyti tokio sutarties skyrimo kriterijaus, kaip nagrinėjamas, siekiant nustatyti „ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą“, jeigu jis atitinka proporcingumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principus, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
C.
Dėl Chartijos 28 straipsnio
65.
Trečia prejudicinio klausimo dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar paslaugų pirkimo sutarties skyrimo kriterijumi – pagal kurį numatoma atsižvelgti į darbo užmokesčio padidinimą, kurį konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims, palyginti su darbo užmokesčiu, nustatytu sektoriaus kolektyvinėje sutartyje, ir pagal kurį numatoma, kad konkurso laimėtojas po kolektyvinių derybų su darbuotojų atstovais nustato darbo užmokesčio padidinimą lemiančius elementus, kurie naudojami sudarant kolektyvinę sutartį, taikomą pagal sutartį įdarbintiems darbuotojams – pažeidžiama Chartijos 28 straipsnyje įtvirtinta teisė į kolektyvines derybas.
66.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar nagrinėjamas kriterijus yra Chartijos 28 straipsnyje pripažintos teisės į kolektyvines derybas pažeidimas, nes dėl jo už sutarties vykdymą atsakingiems darbuotojams gali būti netaikomas galiojantis susitarimas, o tai galėtų lemti tos pačios įmonės darbuotojų, atliekančių tas pačias užduotis, darbo užmokesčio skirtumus, kuriuos galėtų pateisinti tik užsakovas, kuriam šios užduotys atliekamos.
67.
Pagal Pagrindinių teisių chartijos 28 straipsnį darbuotojai ir darbdaviai arba jų atitinkamos organizacijos pagal Sąjungos teisę ir nacionalinės teisės aktus bei praktiką, be kita ko, turi teisę derėtis ir atitinkamu lygiu sudaryti kolektyvinius susitarimus.
68.
Iš jurisprudencijos matyti, kad ši nuostata, aiškinama atsižvelgiant į SESV 152 straipsnio pirmą pastraipą, suponuoja socialinių partnerių savarankiškumą, o tai reiškia, kad derybų dėl susitarimo etapu, kuris yra išimtinis socialinių partnerių reikalas, socialiniai partneriai gali vesti dialogą ir veikti laisvai, negaudami niekieno, visų pirma valstybių narių ar Sąjungos institucijų, nurodymų ar instrukcijų (
56
).
69.
Šioje byloje ginčijamo kriterijaus taikymas apima du etapus. Pirma, ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo sutarties sudarymo ir po derybų su darbuotojų atstovais turi būti patikslinti elementai, susiję didesniu darbo užmokesčiu, kurį konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims, palyginti su sektoriaus kolektyvinėje sutartyje nustatytu darbo užmokesčiu. Antra, konkursą laimėjusi įmonė privalo stengtis sudaryti konkrečią kolektyvinę sutartį, kurioje nustatomos paslaugų pirkimo sutartį vykdančių darbuotojų darbo sąlygos.
70.
Šiuo klausimu manau, kad ginčijamu kriterijumi teisė į kolektyvines derybas nėra ribojama, o veikiau skatinama. Iš tiesų, pirma, šiuo kriterijumi sutartį laimėjusi įmonė įpareigojama derėtis su darbuotojų atstovais dėl nagrinėjamo darbo užmokesčio padidinimo elementų. Taigi įmonė negali laisvai pasirinkti, kaip nustatyti šiuos elementus. Antra, šiuo kriterijumi sutartį laimėjusi įmonė įpareigojama tik „pamėginti“ sudaryti kolektyvinę sutartį dėl nagrinėjamos paslaugos. Vadinasi, juo nėra nustatoma jokia pareiga pasiekti rezultatą ir, atrodo, nedaroma jokios įtakos atitinkamų socialinių partnerių savarankiškumui.
71.
Atsižvelgiant į aplinkybę, kad dėl aptariamo kriterijaus gali atsirasti darbo užmokesčio skirtumų, kai tam tikriems darbuotojams netaikoma sektoriaus kolektyvinė sutartis, nes Ortuelos savivaldybės konkrečioje sutartyje nustatytos sąlygos yra palankesnės už sektoriaus kolektyvinėje sutartyje nustatytas sąlygas, neįžvelgiu jokios priežasties, dėl kurios gali būti pažeistas Chartijos 28 straipsnis. Priešingai, ginčijamas kriterijus, kai sektoriaus kolektyvinė sutartis naudojama kaip minimalus lyginamasis standartas, išplečia jos taikymo sritį.
72.
Taigi laikausi nuomonės, kad pagal Chartijos 28 straipsnį nedraudžiamas toks sutarties skyrimo kriterijus, kaip nagrinėjamas šioje byloje.
III. Išvada
73.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Baskų krašto autonominės srities administracinis organas, turintis kompetenciją nagrinėti skundus viešųjų pirkimų srityje, Ispanija) pateiktą klausimą:
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB 67 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad, kiek tai susiję su sutartimi dėl asmeniui teikiamų socialinių paslaugų, kurių vertė mažesnė už šioje direktyvoje šių rūšių paslaugoms numatytą ribinę vertę, tačiau kurią valstybė narė nusprendė tiesiogiai ir besąlygiškai taikyti pagal nacionalinę teisę, pagal šio straipsnio nuostatas nedraudžiama, siekiant nustatyti šioje nuostatoje įtvirtintą „ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą“, taikyti sutarties skyrimo kriterijaus, kuriame numatyta, kad atsižvelgiama į darbo užmokesčio padidinimą, kurį konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims, palyginti su sektoriaus kolektyvinėje sutartyje nustatytu darbo užmokesčiu, su sąlyga, kad šis kriterijus atitinka proporcingumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principus, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 28 straipsnį nedraudžiamas viešojo paslaugų pirkimo sutarties skyrimo kriterijus, pagal kurį numatyta atsižvelgti į darbo užmokesčio padidinimą, kurį konkurse dalyvaujanti įmonė siūlo taikyti sutartį vykdantiems asmenims, palyginti su sektoriaus kolektyvinėje sutartyje nustatytu darbo užmokesčiu, ir numatyta, kad konkurso laimėtojas po kolektyvinių derybų su darbuotojų atstovais patikslina, kaip pasireikš darbo užmokesčio padidinimas, ir stengiasi sudaryti kolektyvinę sutartį, taikomą paslaugų pirkimo sutartį vykdantiems darbuotojams.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	Iš Audito Rūmų specialiosios ataskaitos Nr. 28/2023 matyti, kad kasmet viešiesiems pirkimams išleidžiama apie 2000 mlrd. EUR, t. y. 14 proc. ES BVP (žr. p. 4).
(
3
)	Šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio mėn. paskelbtą Europos Parlamento tyrimą „The social impact of public procurement, can the ES do more?“; 2021 m. gegužės 26 d. Komisijos komunikatą C(2021) 3573 final„Socialiniai viešieji pirkimai. Vadovas, kaip atsižvelgti į socialinius aspektus viešuosiuose pirkimuose (2-asis leidimas)“ (OL 2021, C 237, p. 1) ir Europos Komisijos leidinį „Making Socially Responsible Public Procurement Work“ (2020 m. gegužės mėn.).
(
4
)	2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, 2014, p. 65).
(
5
)	Ši paslauga, vadinama „Ortuelos savivaldybės pagalbos namuose teikimo paslauga“, priskiriama prie „socialinės paramos paslaugų be apgyvendinimo“ paslaugų (BVPŽ kodas – 85312000-9). Dėl išsamesnės informacijos žr. prašymo priimti prejudicinį sprendimą 6 punktą.
(
6
)	Darbo užmokesčio padidinimo procentas vertinamas pagal nustatytą formulę (daugiau žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7 punktą).
(
7
)	Dėl įvairių sutarties skyrimo kriterijų palyginimo toliau žr. 51 punktą ir 48 išnašą.
(
8
)	1996 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 96/71/EB dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje (OL L 18, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 431).
(
9
)	Žr. 20–25 punktus. Manau, kad vėlesnėje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nėra jokio pagrindo abejoti šiuo vertinimu.
(
10
)	Šio sprendimo 5 išnašoje minimas BVPŽ kodas 85312000-9 iš tikrųjų yra vienas iš šiame priede išvardytų kodų.
(
11
)	Žr. Direktyvos 2014/24 28 konstatuojamąją dalį.
(
12
)	Ley 9/2017, de 8 de noviembre, de Contratos del Sector Público (2017 m. lapkričio 8 d. Įstatymas Nr. 9 dėl viešojo sektoriaus sutarčių).
(
13
)	Šiuo klausimu žr. 1990 m. spalio 18 d. Sprendimą Dzodzi (C‑297/88 ir C‑197/89, EU:C:1990:360, 36 ir 37 punktai) ir 2022 m. birželio 16 d. Sprendimą Obshtina Razlog (C‑376/21, EU:C:2022:472, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
14
)	2019 m. balandžio 4 d. Sprendimas Allianz Vorsorgekasse (C‑699/17, EU:C:2019:290, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. liepos 5 d. Nutartis EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, 23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
15
)	2016 m. spalio 6 d. Sprendimas Tecnoedi Costruzioni (C‑318/15, EU:C:2016:747, 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. liepos 5 d. Nutartis EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
16
)	Žr. Direktyvos 2014/24 114 konstatuojamąją dalį. Tokios paslaugos teikiamos konkrečiomis aplinkybėmis, kurios valstybėse narėse dėl skirtingų kultūrinių tradicijų labai skiriasi. Žr. 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559, 75 punktas; toliau – Sprendimas ASADE).
(
17
)	Ten pat.
(
18
)	Nesant tokių požymių, vien aplinkybė, kad paslaugos, kurios yra šios sutarties dalykas, turi būti teikiamos Ortuelos savivaldybėje, esančioje už maždaug 130 km nuo Prancūzijos sienos, savaime neįrodo aiškaus tarptautinio susidomėjimo. Šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 5 d. Nutartį EUROCASH1 (C‑788/23, EU:C:2024:589, 26 punktas).
(
19
)	Tarpvalstybinės priemonės yra išvardytos atitinkamai šios nuostatos a–c punktuose ir iš esmės susijusios su darbuotojo komandiravimu į kitos valstybės narės teritoriją pagal sutartį, sudarytą tarp komandiruojančios įmonės ir paslaugos gavėjo (a punktas), darbuotojo komandiravimu į kitos valstybės narės teritoriją į grupei priklausančią įstaigą ar įmonę (b punktas) ir darbuotojo komandiravimu per laikinojo įdarbinimo įmonę (c punktas).
(
20
)	Žr. 2024 m. lapkričio 28 d. Sprendimą PT (Prokuroro ir nusikalstamos veikos vykdytojo susitarimas) (C‑432/22, EU:C:2024:987, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 13 d. Sprendimą E. (C‑635/17, EU:C:2019:192, 35–39 ir 53 punktai), 2020 m. sausio 30 d. Sprendimą Generics (JK) ir kt. (C‑307/18, EU:C:2020:52, 22–29, 41 ir 137 punktai) ir 2020 m. birželio 11 d. Sprendimą JI (C‑634/18, EU:C:2020:455, 24–30 ir 43 punktai). Apskritai šiuo klausimu žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje Prokuratura Rejonowa w Słupsku (C‑634/18, EU:C:2020:29, 34–44 punktai).
(
22
)	Žr. Direktyvos 2014/24 114 konstatuojamąją dalį. Dėl šios tvarkos žr. Sprendimo ASADE 73 ir paskesnius punktus.
(
23
)	Žr. 13 išnašoje nurodytą jurisprudenciją.
(
24
)	Iš tiesų iš Direktyvos 2014/24 76 straipsnio 1 dalies paskutinio sakinio darytina išvada, kad, kiek tai susiję su socialinių paslaugų sutartimis, „[v]alstybės narės gali savarankiškai nustatyti taikytinas procedūrines taisykles, jeigu tokiomis taisyklėmis perkančiosioms organizacijoms leidžiama atsižvelgti į atitinkamų [socialinių] paslaugų specifiką“. To paties straipsnio 2 dalies paskutiniame sakinyje nurodyta, jog „[v]alstybės narės <…> gali nustatyti, kad paslaugų teikėjas pasirenkamas vadovaujantis geriausio kainos ir kokybės santykio pasiūlymu, atsižvelgiant į socialinių paslaugų kokybės ir tvarumo kriterijus“ (kursyvu išskirta mano). Šiuo klausimu žr. Sprendimo ASADE 84 ir 85 punktus.
(
25
)	Šiuo klausimu iš jos 2 konstatuojamosios dalies matyti, kad vienas iš viešųjų pirkimų teisės peržiūros tikslų buvo būtent suteikti galimybę perkantiesiems subjektams „geriau pasinaudoti viešųjų pirkimų teikiamomis galimybėmis siekiant bendrų visuomenės tikslų“. Taip pat žr. 3 išnašoje nurodytą Europos Parlamento tyrimą (p. 10) ir Komisijos komunikatą C(2021) 3573 final (1.1 skyrius).
(
26
)	Pagal pirmąją nuostatą „Sąjunga kovoja su socialine atskirtimi <…> bei skatina socialinį teisingumą ir apsaugą“. Pagal antrąją nuostatą „Sąjunga, nustatydama ir įgyvendindama savo politikos kryptis ir veiksmus, privalo atsižvelgti į reikalavimus, susijusius su aukšto užimtumo lygio skatinimu, tinkamos socialinės apsaugos užtikrinimu <…>“.
(
27
)	Kitos reikšmingos Direktyvos 2014/24 nuostatos apima taisykles dėl rezervuotų sutarčių, kaip tai suprantama pagal 20 straipsnį, t. y. galimybę nustatyti specialias sąlygas, susijusias su sutarties vykdymu, įskaitant socialines sąlygas, kaip tai suprantama pagal 70 straipsnį.
(
28
)	Žr. 2020 m. sausio 30 d. Sprendimą Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, 38 punktas).
(
29
)	Šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 4 d. Sprendimą EVN ir Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, 37 punktas).
(
30
)	2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C‑225/98, EU:C:2000:494, 49 ir 50 punktai).
(
31
)	2012 m. gegužės 10 d. Sprendimas Komisija / Nyderlandai (C‑368/10, EU:C:2012:284, 85 punktas).
(
32
)	Pavyzdžiui, dėl socialinių tikslų, kurių perkančiosios organizacijos gali siekti skirdamos viešojo pirkimo sutartis, žr. šios išvados 3 išnašoje minėtą Komisijos leidinį „Making socially responsible public procurement work“.
(
33
)	2012 m. gegužės 10 d. Sprendimas Komisija / Nyderlandai (C‑368/10, EU:C:2012:284, 85 punkto pabaiga).
(
34
)	Be to, pačioje direktyvoje kaip socialinių aspektų pavyzdžiai numatyti kriterijai, susiję su asmenimis, atsakingais už sutarties vykdymą, siekiant nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą. Žr. 93 ir 94 konstatuojamąsias dalis ir 67 straipsnio 2 dalies b punktą.
(
35
)	Žr. Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 2 ir 3 dalis ir visų pirma 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64 punktas).
(
36
)	Žr. Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 4 dalį ir 92 konstatuojamąją dalį ir 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
37
)	Žr. Direktyvos 2014/24 V priedo C dalies 18 punktą ir visų pirma 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64 punktas).
(
38
)	Žr. Direktyvos 2014/24 67 straipsnio 5 dalį.
(
39
)	2001 m. spalio 18 d. Sprendimas SIAC Construction (C‑19/00, EU:C:2001:553, 42 punktas).
(
40
)	Žr. Direktyvos 2014/24 18 straipsnį ir visų pirma 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64 punktas).
(
41
)	Direktyvos 2014/24 90 konstatuojamoji dalis.
(
42
)	Pagal analogiją žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, 64 punktas).
(
43
)	Žr. Direktyvos 2014/24 114 konstatuojamąją dalį ir šios išvados 27 punktą.
(
44
)	Šiuo klausimu LCSP 145 straipsnio 2 dalyje nurodyti keli tikslai, kuriais remiamasi dėl socialinių viešosios sutarties ypatumų, tarp kurių yra darbo sąlygų ir darbo užmokesčio gerinimas.
(
45
)	Šiuo klausimu žr. 3 išnašoje minėtą Komisijos komunikatą C(2021) 3573 final, p. 39.
(
46
)	Žr. generalinės advokatės L. Medina išvadą byloje ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:77, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
47
)	Pagal analogiją žr. 2012 m. gegužės 10 d. Sprendimą Komisija / Nyderlandai (C‑368/10, EU:C:2012:284, 91 punktas).
(
48
)	Komisija pažymi, kad skiriant nagrinėjamą sutartį ginčijamo kriterijaus lyginamasis svoris yra 27 % visų skirtų balų (40 balų iš 145 balų), o finansiniam pasiūlymui ir techniniam pasiūlymui skirti atitinkamai 15 ir 45 balai. Vis dėlto remiantis specifikacijų I priede pateikta analize nėra patvirtinta, kad bendra skirtų balų suma yra 145. Iš šio dokumento matyti, kad ginčijamam kriterijui skiriama 40 balų, techniniam pasiūlymui – 45 balai, o finansiniam pasiūlymui – 15 balų, t. y. iš viso 100 balų. Vis dėlto aiškinamajame finansinio kriterijaus tekste (45 puslapis) nurodyta, kad šiam kriterijui skiriami 55 balai.
(
49
)	Žr. 3 išnašoje minėtą Komisijos komunikatą C(2021) 3573 final, p. 52.
(
50
)	2003 m. gruodžio 4 d. Sprendimas EVN ir Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, 42 ir 43 punktai).
(
51
)	2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Antea Polska ir kt. (C‑54/21, EU:C:2022:888, 92 punktas).
(
52
)	Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2024 m. birželio 13 d. Sprendimą BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Dėl vienodo požiūrio principo taikymo pagal Direktyvos 2014/24 76 straipsnį žr. Sprendimo ASADE 86 ir paskesnius punktus.
(
53
)	2021 m. spalio 6 d. Sprendimas Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
54
)	Žr. Direktyvos 2014/24 2 konstatuojamąją dalį.
(
55
)	Šiuo klausimu žr. Direktyvos 2014/24 83 konstatuojamąją dalį.
(
56
)	Šiuo klausimu žr. 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimą TimePartner Personalmanagement (C‑311/21, EU:C:2022:983, 71–74 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).