62005CJ0183_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑183/05,
jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 22. dubna 2005,
Komise Evropských společenství,
zastoupená M. van Beekem, jako zmocněncem, ve spolupráci s M. Wemaërem, avocat, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalobkyně,
proti
Irsku,
zastoupenému D. O’Haganem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalovanému,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, P. Kūris, J. Klučka (zpravodaj), J. Makarczyk a G. Arestis, soudci,
generální advokát: P. Léger,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 21. září 2006,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Irsko tím, že:
– omezilo provedení ustanovení čl. 12 odst. 2 a čl. 13 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) na druhy uvedené v příloze IV této směrnice, které se nacházejí v Irsku,
– nepřijalo všechna zvláštní opatření nezbytná k účinnému provedení systému přísné ochrany stanoveného v čl. 12 odst. 1 uvedené směrnice (dále jen „systém přísné ochrany“) a
– ponechalo v platnosti ustanovení irských právních přepisů, jež nejsou slučitelná s ustanoveními čl. 12 odst. 1 a článku 16 téže směrnice,
nevyhovělo výše uvedeným článkům a nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES.
Právní rámec
2. Čtvrtý a jedenáctý bod odůvodnění směrnice 92/43 zní následovně:
„vzhledem k tomu, že na evropském území členských států se stav přírodních stanovišť neustále zhoršuje a stále více druhů je ve volné přírodě vážně ohroženo; že ohrožená stanoviště a druhy představují část přírodního dědictví Společenství a jejich ohrožení má často charakter překračující hranice státu, a je proto nezbytné přijmout opatření na jejich ochranu na úrovni Společenství;
[…]
vzhledem k tomu, že se uznává, že přijetí opatření na prosazování ochrany prioritních přírodních stanovišť a prioritních druhů v zájmu Společenství je společnou odpovědností všech členských států; […]“
3. Článek 12 odst. 1 a 2 směrnice 92/43 stanoví:
„1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v příloze IV a) v jejich přirozeném areálu rozšíření, který zakazuje:
[…]
b) úmyslné vyrušování těchto druhů, zejména v období rozmnožování, výchovy mláďat, přezimování a migrace;
[…]
d) poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku.
2. U těchto druhů členské státy zakáží držení a chov, dopravu a prodej nebo výměnu a nabízení za účelem prodeje nebo výměny jedinců odebraných z volné přírody s výjimkou jedinců, kteří byli z přírody legálně odebráni ještě před prováděním této směrnice.“
4. Článek 13 směrnice 92/43 upravuje vytvoření systému přísné ochrany rostlinných druhů uvedených v příloze IV b) této směrnice.
5. Podle čl. 16 odst. 1 téže směrnice:
„Neexistuje-li žádné jiné uspokojivé řešení a za podmínky, že populace příslušného druhu přetrvávají navzdory udělené odchylce ve svém přirozeném areálu rozšíření bez negativního ovlivnění v dobrém stavu z hlediska jejich ochrany, mohou se členské státy odchýlit od ustanovení článků 12, 13, 14 a čl. 15 písm. a) a b):
a) v zájmu ochrany volně žijících živočichů, planě rostoucích rostlin a ochrany přírodních stanovišť;
b) v zájmu prevence závažných škod, zejména na úrodě, dobytku, lesích, rybolovu, vodách a ostatních typech majetku;
c) v zájmu zdraví lidí a veřejné bezpečnosti nebo z jiných naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru a s nesporně příznivými důsledky pro životní prostředí;
d) pro účely výzkumu a vzdělání, opětovného osídlení určitého území populací druhu nebo vysazení v původním areálu druhu a chovu a pěstování nezbytných pro tyto účely, včetně umělého rozmnožování rostlin;
e) aby za přísně kontrolovaných podmínek v omezeném rozsahu a na základě výběru povolily odebírání nebo držení omezeného a příslušnými státními orgány stanoveného počtu jedinců určitých druhů uvedených v příloze IV.“
Postup před zahájením soudního řízení
6. Komise na základě stížností dne 18. října 2002 zaslala Irsku výzvu dopisem, ve kterém mu sdělila své pochybnosti o některých aspektech provedení článků 12, 13 a 16 směrnice 92/43 tímto členským státem.
7. Jelikož Komise nepovažovala odpověď irských orgánů ze dne 20. prosince 2002 za přesvědčivou, vydala dne 11. července 2003 odůvodněné stanovisko a vyzvala Irsko k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby vyhovělo tomuto stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho oznámení.
8. Irsko odpovědělo na odůvodněné stanovisko dopisy ze dne 12. září 2003 a 8. ledna 2004. Nicméně vzhledem k tomu, že Komise považovala tuto odpověď za neuspokojivou, rozhodla se podat projednávanou žalobu.
K žalobě
9. Ve své žalobě Komise uplatňuje tři žalobní důvody:
– první žalobní důvod vychází z neúplného provedení čl. 12 odst. 2 a čl. 13 odst. 1 písm. b) směrnice 92/43, pokud jde o druhy uvedené v příloze IV této směrnice, které se běžně v Irsku nevyskytují;
– druhý žalobní důvod vychází z toho, že Irsko nepřijalo zvláštní opatření mající účinně provést systém přísné ochrany;
– třetí žalobní důvod vychází z existence ustanovení irských právních předpisů neslučitelných jak s čl. 12 odst. 1, tak i s článkem 16 směrnice 92/43.
10. Pokud jde o první žalobní důvod, Komise jej s ohledem na odpověď Irska ohledně tohoto bodu v jeho žalobní odpovědi vzala během řízení zpět. Není tedy třeba jej přezkoumat.
K druhému žalobnímu důvodu
11. Druhý žalobní důvod, kterého se dovolává Komise, sestává ze sedmi částí, přičemž druhá část bude přezkoumána společně s třetím žalobním důvodem, jelikož jeho znění je shodné se zněním této druhé části.
K první části druhého žalobního důvodu
12. Pokud jde o první část vycházející z toho, že Irsko nesplnilo svou povinnost vytvořit přísný systém ochrany ohledně druhů uvedených v příloze IV směrnice 92/43 v rozsahu, v němž ani kožatka velká, ani Geomalacus maculosus nebyly obsaženy mezi druhy uvedenými v první tabulce nařízení (o stanovištích) Evropských společenství [European Communities (Natural Habitats) Regulations] z roku 1997, ve znění nařízení (o přírodních stanovištích) [European Communities (Natural Habitats) (Amendment) Regulations] z roku 1998 (dále jen „nařízení o stanovištích“), Komise uvádí, že odpověď Irska v tomto ohledu je postačující. Irsko totiž upřesnilo, že rozsah vnitrostátní právní úpravy provádějící směrnici 92/43 byl rozšířen na výše uvedené druhy. První část druhého žalobního důvodu tedy není třeba přezkoumat.
K třetí, čtvrté a šesté části druhého žalobního důvodu
13. Ve třetí, čtvrté a šesté části druhého žalobního důvodu Komise tvrdí, že opatření přijatá Irskem v oblasti sledování druhů uvedených v příloze IV a) směrnice 92/43 představují nestejnorodý a mezery obsahující celek, který nelze považovat za účinně vytvářející systém přísné ochrany.
14. Pokud jde nejdříve o třetí část uvedeného žalobního důvodu, Komise připomíná, že akční plány pro jeden druh, které Irsko zamýšlí připravit pro druhy uvedené v příloze IV a) směrnice 92/43, mohou představovat, pokud jsou správně vytvořeny a používány, účinný prostředek ke konkrétnímu splnění požadavků v oblasti ochrany stanovených v čl. 12 odst. 1 uvedené směrnice. Nicméně při neexistenci takových plánů systém přísné ochrany obsahuje mezery, s výjimkou ropuchy krátkonohé, která je předmětem náležitého zvláštního sledování.
15. Irsko tvrdí, že uvedené plány jsou právě zveřejňovány. Uplatňuje rovněž několik vládních iniciativ, které ještě nejsou dokončeny a kterými lze podle něho dosáhnout většího souladu a systematičtějšího sledování druhů uvedených v příloze IV a) směrnice 92/43.
16. Nicméně tyto argumenty nemohou být přijaty.
17. Je totiž třeba poukázat na to, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a že změny, ke kterým došlo následovně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu (viz zejména rozsudek ze dne 2. června 2005, Komise v. Irsko, C‑282/02, Sb. rozh. s. I‑4653, bod 40).
18. Třetí část druhého žalobního důvodu je tudíž třeba považovat za opodstatněnou.
19. Pokud jde o šestou část, kterou je třeba přezkoumat před čtvrtou částí, Komise tvrdí, že s výjimkou vrápence malého a ropuchy krátkonohé nemají irské orgány k dispozici nezbytné informace ohledně některých druhů uvedených v příloze IV a) směrnice 92/43, jejich místech odpočinku a rozmnožování a o hrozbách, kterým jsou tyto druhy vystaveny, což zabraňuje účinnému provedení systému přísné ochrany.
20. Irsko zaprvé přiznává, že, pokud jde o netopýry jiné než vrápenec malý, jeho pilotní projekt sledování nenahrazuje podrobnější monitorování. Tento členský stát uvádí, že včas dodá podstatné informace o vývoji populace těchto druhů, a uvádí další záměry týkající se kompilace informací o netopýrech. Toto tvrzení podle Komise neprokazuje, ani že je Irsko dostatečně informováno o druzích netopýrů, ani že tento členský stát vytvoří dlouhodobý soudržný plán k získání nezbytných informací.
21. Irsko zadruhé tvrdí, že vnitrostátní průzkum zahájený v roce 2004, jenž měl být ukončen na podzim roku 2005, je součástí již dříve existujícího programu, a může být základem budoucího programu sledování vydry. Tato informace podle Komise nepostačuje k tomu, aby bylo s jistotou prokázáno, že pro dotčený druh budou zavedeny náležitý systém a program sledování.
22. Irsko zatřetí upřesňuje, že irský odborník na druh Geomalacus maculosus pracuje na vytvoření akčního plánu, jenž má být zveřejněn na jaře roku 2006 a obsahuje doporučení ohledně neustálého programu sledování tohoto druhu. Opatření a jednání Irska nepřinášejí podle Komise žádnou jistotu ohledně řádného poskytování údajů sledování, organizovaného soudržným a integrovaným způsobem, výskytu tohoto druhu, jeho místech odpočinku a rozmnožování, jakož i možných hrozbách, kterým by mohl být vystaven.
23. Irsko začtvrté poukazuje na stávající záměry, jako je rozhodnutí zřídit databázi národních biologických vzorků, zřízení National Biological Records Centre nebo shromažďování pozorování náhodných úlovků kytovců při některých rybolovných činnostech, jež byly přijaty od vstupu v platnost nařízení Rady (ES) č. 812/2004 ze dne 26. dubna 2004, kterým se stanoví opatření týkající se náhodných úlovků kytovců při rybolovu a kterým se mění nařízení (ES) č. 88/98 (Úř. věst. L 150, s. 12; Zvl. vyd. 04/07, s. 91).
24. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že Irsko za účelem zpochybnění šesté části druhého žalobního důvodu uvádí určité záměry, které ještě nebyly ukončeny ve lhůtě stanovené v odůvodněném stanovisku. Podle judikatury uvedené v bodu 17 tohoto rozsudku Soudní dvůr nemůže tyto záměry při posuzování nesplnění povinnosti vytýkaného Komisí vzít v úvahu.
25. V důsledku toho je třeba šestou část druhého žalobního důvodu považovat za opodstatněnou.
26. Pokud jde, nakonec, o čtvrtou část téhož žalobního důvodu, Komise tvrdí, že i když síť úředníků na plný úvazek pověřených ochranou je obecně významná pro provedení zákonů týkajících se volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, existence takové sítě, jíž se dovolává Irsko, sama o sobě neprokazuje, že byla přijata nezbytná zvláštní opatření za účelem provedení čl. 12 odst. 1 směrnice 92/43.
27. Irsko odpov ídá, že jeho úředníci jsou velmi účinní a ochraňují taktéž ropuchy krátkonohé, takže zastávají zásadní úlohu při provádění ochrany tohoto druhu. Na základě bezprostředních znalostí, které mají strážci a úředníci pověření ochranou přírody o oblastech, o které se starají, je národní síť takových strážců a úředníků rovněž informována o stavu ochrany druhů živočichů a rostlin v uvedených oblastech.
28. V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 12 odst. 1 směrnice 92/43 členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v příloze IV a) v jejich přirozeném areálu rozšíření.
29. Jak uvádí generální advokát v bodu 24 svého stanoviska, provedení uvedeného čl. 12 odst. 1 neukládá členským státům pouze přijetí úplného právního rámce, ale také provedení konkrétních a zvláštních ochranných opatření (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 30. ledna 2002, Komise v. Řecko, C‑103/00, Recueil, s. I‑1147, body 34 až 39).
30. Systém přísné ochrany taktéž předpokládá přijetí preventivních ucelených a zkoordinovaných opatření (rozsudek ze dne 16. března 2006, Komise v. Řecko, C‑518/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 16).
31. Přitom v projednávaném případě existence sítě strážců a úředníků na plný úvazek pověřených sledováním a ochranou druhů sama o sobě nemůže prokázat účinné provedení systému přísné ochrany všech druhů uvedených v příloze IV a) směrnice 92/43 vyskytujících se v Irsku.
32. Uvedené druhy totiž nejsou, jak uvádí generální advokát v bodech 45 až 48 svého stanoviska, předmětem náležitého sledování, s výjimkou vrápence malého, ropuchy krátkonohé, nebo i kožatky velké, vzhledem k omezenému počtu jedinců tohoto druhu v irských vodách. Toto je případ vydry, Geomalacus maculosus, různých druhů netopýrů, kromě vrápence malého, jakož i kytovců, jak to vyplývá z bodů 20 až 24 tohoto rozsudku.
33. Čtvrtou část druhého žalobního důvodu je tudíž třeba považovat za opodstatněnou.
K páté části druhého žalobního důvodu
34. V páté části druhého žalobního důvodu Komise tvrdí, že i když posouzení vlivů na životní prostředí zahájená v souladu se směrnicí Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) mohou být užitečná tím, že příslušné orgány upozorní na zvláštní hrozby vztahující se k místům rozmnožování a odpočinku druhů uvedených v příloze IV směrnice 92/43, je v Irsku předmětem takových posouzení pouze omezený počet záměrů. Mimoto, i když tato posouzení jsou prováděna, irské orgány vyžadují od developerů předložení informací týkajících se chráněných druhů až po vydání povolení dotčenému záměru, což je postup, který nezabrání uskutečnění některých záměrů škodlivých pro životní prostředí.
35. Komise zejména odkazuje na tři záměry s negativními účinky pro populace netopýrů (záměr v Lough Rynn), na hřady vrápence malého (záměr obchvatu Ennis), jakož i na místa odpočinku a rozmnožování kytovců (záměr výstavby plynovodu v zálivu Broadhaven).
36. V tomto ohledu, jak uvádí generální advokát v bodech 53 až 61 svého stanoviska, povolení záměru, jehož výsledkem jsou negativní účinky na životní prostředí, dříve, než proběhne posouzení vlivů tohoto záměru na životní prostředí (záměr v Lough Rynn), nebo povolení dalších záměrů bez odchylky, přičemž dřívější posouzení ukázalo rovněž negativní účinky tohoto záměru na životní prostředí (záměry obchvatu Ennis a výstavby plynovodu v zálivu Broadhaven), mohou prokázat, že druhy uvedené v příloze IV a) směrnice 92/43, jakož i jejich místa odpočinku a rozmnožování jsou vystaveny narušování a hrozbám, kterým irská právní úprava nezamezuje.
37. V důsledku toho, pokud jde o uvedené záměry, kterých se Komise dovolává ve své žalobě, nelze mít za to, že byla přijata všechna opatření pro účinné provedení systému přísné ochrany. Je tudíž namístě považovat pátou část druhého žalobního důvodu za opodstatněnou.
K sedmé části druhého žalobního důvodu
38. V sedmé části druhého žalobního důvodu Komise tvrdí, že Irsko neprokázalo, že zavedlo náležitou strategii mající odpovědět na typy hrozeb týkajících se míst rozmnožování a odpočinku druhů netopýra. Uplatňuje zejména skutečnost, že zpracování dřeva, jakož i rekonstrukce a demolice představují hrozby pro posady netopýrů.
39. V tomto ohledu je namístě připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora je v rámci řízení o nesplnění povinnosti zahájeného na základě článku 226 ES věcí Komise, aby prokázala existenci tvrzeného nesplnění povinnosti, aniž by se mohla opírat o jakoukoliv domněnku (rozsudek ze dne 18. května 2006, Komise v. Španělsko, C‑221/04, Sb. rozh. s. I‑4515, bod 59 a uvedená judikatura).
40. V projednávaném případě je přitom nutno konstatovat, že Komise nepředkládá žádný konkrétní důkaz, který by mohl podpořit sedmou část jejího druhého žalobního důvodu.
41. Sedmou část druhého žalobního důvodu je tedy třeba považovat za neopodstatněnou.
K třetímu žalobnímu důvodu
42. Ve svém třetím žalobním důvodu, jehož znění je shodné se zněním druhé části druhého žalobního důvodu, se Komise dovolává existence souběžného režimu odchylek neslučitelných s rozsahem působnosti a podmínkami použití článku 16 směrnice 92/43, přičemž tento režim vyplývá jednak z čl. 23 odst. 7 zákona o volně žijících živočiších a planě rostoucích rostlinách (Wildlife Act) z roku 1976, ve znění pozměněném zákonem [Wildlife (Amendment) Act] z roku 2000 (dále jen „Wildlife Act“), a jednak z článku 42 téhož zákona.
43. S ohledem na obranu Irska, co se týče nesplnění povinností vyplývajícího z článku 42 Wildlife Act, se Komise vzdala této části svého třetího žalobního důvodu. Není ji tedy třeba přezkoumat.
44. Pokud jde o část třetího žalobního důvodu týkající se čl. 23 odst. 7 písm. a) až c) Wildlife Act, Komise tvrdí, že podle tohoto ustanovení není protiprávním jednáním jednání, kdy osoba neúmyslně zraní nebo usmrtí volně žijícího chráněného živočicha, vykonává-li činnost v oblasti zemědělství, rybolovu, akvakultury, lesního hospodářství nebo nakládání s rašelinou [čl. 23 odst. 7 písm. a)] nebo v rámci těchto činností naruší či zničí místo rozmnožování takového živočicha [čl. 23 odst. 7 písm. b)] nebo neúmyslně usmrtí nebo zraní takového živočicha či neúmyslně zničí nebo poškodí místo rozmnožování nebo odpočinku takového živočicha v rámci stavby silnice nebo archeologických prací nebo výstavby nebo prací civilního inženýrství nebo také v rámci výstavby nebo při jakékoli jiné práci či obdobné předepsané činnosti [čl. 23 odst. 7 písm. c)].
45. Irsko tvrdí, že Komise nesprávně vyložila účel uvedeného čl. 23 odst. 7. Nicméně, za účelem vyloučení jakýchkoli nejasností v tomto směru Irsko uvádí, že provedlo změny v nařízení (o stanovištích), aby jasně vymezilo režim článku 23 Wildlife Act a ustanovení článku 23 tohoto nařízení. Nařízením (o přírodních stanovištích) Evropských společenství [European Communities (Natural Habitats) Regulations] z roku 2005 bylo do uvedeného zákona vloženo nové ustanovení, a to odstavec 8 zmiňovaného článku 23.
46. V tomto ohledu je třeba úvodem připomenout, že podle judikatury připomenuté v bodu 17 tohoto rozsudku Soudní dvůr nemůže při posouzení vytýkaného nesplnění povinnosti brát v úvahu úpravu článku 23 Wildlife Act zmiňovaným nařízením z roku 2005, jelikož tato úprava byla provedena po uplynutí dvouměsíční lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku.
47. Zadruhé postačuje konstatovat, že čl. 23 odst. 7 písm. b) Wildlife Act tím, že stanoví, že není protiprávním jednáním neúmyslné narušení nebo zničení míst rozmnožování nebo odpočinku volně žijících druhů, nesplňuje požadavky čl. 12 odst. 1 písm. d) směrnice 92/43, jenž zakazuje tato jednání, ať již úmyslná či nikoli (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 20. října 2005, Komise v. Spojené království, C‑6/04, Sb. rozh. s. I‑9017, bod 79).
48. Mimoto se ukazuje, že odchylky obsažené v článku 23 Wildlife Act přesahují rámec toho, co je stanoveno v článku 16 směrnice 92/43, přičemž tento posledně uvedený článek stanoví taxativně podmínky, za kterých se lze odchýlit od jejího článku 12.
49. Z toho vyplývá, že se Komise správně dovolává existence souběžného režimu odchylek, stanoveného irskou právní úpravou, které jsou neslučitelné s články 12 a 16 směrnice 92/43.
50. Třetí žalobní důvod dovolávaný Komisí na podporu její žaloby je tudíž opodstatněný.
51. S ohledem na předcházející úvahy je namístě určit, že Irsko tím, že:
– nepřijalo všechna zvláštní opatření nezbytná k účinnému provedení systému přísné ochrany;
– ponechalo v platnosti ustanovení čl. 23 odst. 7 písm. a) až c) Wildlife Act, jež nejsou slučitelná s ustanoveními čl. 12 odst. 1 a článku 16 směrnice 92/43,
nevyhovělo výše uvedeným článkům této směrnice a nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice.
K nákladům řízení
52. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení ve svém návrhu a Irsko nemělo ve věci z podstatné části úspěch, je namístě mu uložit náhradu nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1) Irsko tím, že:
– nepřijalo všechna zvláštní opatření nezbytná k účinnému provedení systému přísné ochrany stanoveného v čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin,
– ponechalo v platnosti ustanovení čl. 23 odst. 7 písm. a) až c) zákona o volně žijících živočiších a planě rostoucích rostlinách (Wildlife Act) z roku 1976, ve znění pozměněném zákonem [Wildlife (Amendment) Act] z roku 2000, jež nejsou slučitelná s ustanoveními čl. 12 odst. 1 a článku 16 směrnice 92/43,
nevyhovělo výše uvedeným článkům této směrnice a nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice.
2) 	Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.