62021CJ0510
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
6. srpnja 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Montrealska konvencija – Članak 17. stavak 1. – Odgovornost zračnih prijevoznika u slučaju smrti ili ozljede putnika – Pojam ‚nesreća’ – Prva pomoć pružena nakon nesreće u zrakoplovu koja je pogoršala tjelesne ozljede”
U predmetu C‑510/21,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija), odlukom od 5. kolovoza 2021., koju je Sud zaprimio 19. kolovoza 2021., u postupku
DB
protiv
Austrian Airlines AG,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, M. Safjan, N. Piçarra (izvjestitelj), N. Jääskinen i M. Gavalec, suci,
nezavisni odvjetnik: N. Emiliou,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za DB, L. Specht, Rechtsanwalt,
–
za Austrian Airlines AG, A. Danner, Rechtsanwalt,
–
za njemačku vladu, J. Möller, J. Heitz i M. Hellmann, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, G. Braun, K. Simonsson, G. Wilms i N. Yerrell, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 12. siječnja 2023.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 17. stavka 1., kao i članaka 29. i 35. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu, zaključene u Montrealu 28. svibnja 1999., koju je Europska zajednica potpisala 9. prosinca 1999., a koja je u njezino ime odobrena Odlukom Vijeća 2001/539/EZ od 5. travnja 2001. (SL 2001., L 194, str. 38.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 21., str. 5.; u daljnjem tekstu: Montrealska konvencija) te koja je, kad je riječ o Europskoj uniji, stupila na snagu 28. lipnja 2004.
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe DB i društva Austrian Airlines AG, zračnog prijevoznika, u vezi sa zahtjevom osobe DB za naknadu štete uzrokovane prvom pomoći koja je toj osobi pružena u zrakoplovu tijekom leta tog prijevoznika.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
3
U trećoj i petoj uvodnoj izjavi Montrealske konvencije navodi se:
„[Države stranke prepoznaju] značaj zajamčene zaštite interesa korisnika u međunarodnom zračnom prijevozu i potrebe za pravičnom naknadom temeljenom na načelu naknade štete,
[…]
[Z]ajedničko djelovanje država s ciljem daljnjeg usklađivanja i kodifikacije određenih pravila koja uređuju međunarodni zračni prijevoz kroz novu Konvenciju najprikladniji [je] način postizanja pravedne uravnoteženosti interesa”.
4
Članak 17. te konvencije, naslovljen „Smrt i povreda putnika – Oštećenje prtljage”, u stavku 1. propisuje:
„Prijevoznik je odgovoran za pretrpljenu štetu u slučaju smrti ili tjelesne povrede putnika isključivo pod uvjetom da se nesreća koja je prouzročila smrt ili ozljedu dogodila u zrakoplovu ili u tijeku bilo koje radnje ukrcaja ili iskrcaja.”
5
Na temelju prve rečenice članka 29. navedene konvencije, naslovljenog „Temelj za odštetne zahtjeve”:
„Za prijevoz putnika, prtljage i tereta, bilo kakav odštetni zahtjev, s bilo koje osnove, bilo prema ovoj Konvenciji ili prema ugovoru ili na temelju kršenja ugovora ili na neki drugi način, može se podnijeti samo pod uvjetima i takvim ograničenjima odgovornosti kako je određeno ovom Konvencijom […]”
6
Članak 35. te konvencije, naslovljen „Zastara postupaka”, u stavku 1. predviđa:
„Pravo na naknadu štete prestaje ako se tužba ne podnese u roku od dvije godine računajući od datuma dolaska u mjesto odredišta ili od datuma kada je zrakoplov trebao stići ili od datuma kada je teret zaustavljen.”
Pravo Unije
7
U skladu s člankom 3. stavkom 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2027/97 od 9. listopada 1997. o odgovornosti zračnih prijevoznika u pogledu zračnog prijevoza putnika i njihove prtljage (SL 1997., L 285, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 3., str. 45.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 889/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. svibnja 2002. (SL 2002., L 140, str. 2.), „[o]dgovornost zračnog prijevoznika Zajednice u pogledu putnika i njihove prtljage uređena je svim odredbama Montrealske konvencije koje se odnose na takvu odgovornost.”
Austrijsko pravo
8
Na temelju članka 1489. Allgemeines Bürgerliches Gesetzbucha (Opći građanski zakonik), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: ABGB), oštećenik može podnijeti tužbu za naknadu štete protiv počinitelja štete u roku od tri godine.
Glavni postupak i prethodna pitanja
9
Osoba DB je 18. prosinca 2016. putovala iz Tel‑Aviva (Izrael) u Beč (Austrija) na letu društva Austrian Airlines. Tijekom tog leta, s kolica kojima se za opsluživanje putnika služi kabinsko osoblje pao je vrč u kojem se nalazila vruća kava te je osoba DB zadobila opekline. U zrakoplovu joj je pružena prva pomoć.
10
Osoba DB 31. svibnja 2019. podnijela je Handelsgerichtu Wien (Trgovački sud u Beču, Austrija) tužbu protiv društva Austrian Airlines kojom je zahtijevala, s jedne strane, isplatu iznosa od 10196 eura na ime naknade štete i, s druge strane, utvrđenje odgovornosti tog zračnog prijevoznika za sve buduće štete koje nastanu uslijed pogoršanja njezinih opeklina zbog neprikladnosti prve pomoći pružene u zrakoplovu. Osoba DB tvrdila je da je društvo Austrian Airlines odgovorno ne samo za nepažnju svojeg osoblja kojom je prouzročen pad vrča za kavu, nego i za neprikladnost prve pomoći pružene u zrakoplovu radi tretiranja pretrpljenih opeklina. Budući da se ta prva pomoć ne može kvalificirati kao „nesreća” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije, ona je uređena nacionalnim pravom. Slijedom toga, rok od tri godine za podnošenje tužbe za naknadu štete prouzročene navedenom prvom pomoći, predviđen člankom 1489. ABGB‑a, nije istekao.
11
U odgovoru na tužbu društvo Austrian Airlines tvrdilo je da su ozljede koje je osoba DB pretrpjela pravilno tretirane i da je, s obzirom na to da je Montrealska konvencija primjenjiva u ovom slučaju, istekao rok od dvije godine za podnošenje tužbe za naknadu štete, predviđen njezinim člankom 35. stavkom 1.
12
Handelsgericht Wien (Trgovački sud u Beču) odbio je tu tužbu presudom od 17. lipnja 2020. Potonja je potvrđena u žalbenom postupku presudom Oberlandesgerichta Wien (Visoki zemaljski sud u Beču, Austrija) od 28. listopada 2020., koji je presudio da ozljede koje je osoba DB pretrpjela proizlaze iz „nesreće” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije, čak i ako su se te ozljede možda mogle svesti na najmanju moguću mjeru ili čak izbjeći da je osoba DB primila odgovarajuću prvu pomoć. Taj je sud stoga smatrao da tužba za naknadu štete koju je podnijela osoba DB spada u područje primjene te konvencije i da je na temelju njezina članka 35. stavka 1. istekao rok od dvije godine za podnošenje takve tužbe.
13
Osoba DB podnijela je protiv te presude žalbu u revizijskom postupku Oberster Gerichtshofu (Vrhovni sud, Austrija), sudu koji je uputio zahtjev, ističući da prva pomoć pružena u zrakoplovu nije obuhvaćena pojmom „nesreća” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije, tako da ta konvencija nije primjenjiva u ovom slučaju. Prema tome, rok zastare od tri godine predviđen člankom 1489. ABGB‑a primjenjiv je na tužbu za naknadu štete koju je ta osoba podnijela.
14
Taj sud smatra da pad vrča kave s kolica kojima se za opsluživanje putnika služi kabinsko osoblje, do kojeg je došlo u zrakoplovu i koji je prouzročio opekline putniku, čini „nesreću” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije, kako je protumačena u presudi od 19. prosinca 2019., Niki Luftfahrt (C‑532/18, EU:C:2019:1127). S druge strane, pita se je li prva pomoć pružena u zrakoplovu zbog takve nesreće štetni događaj različit od te nesreće ili ta dva događaja čine jednu „nesreću” u smislu te odredbe.
15
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, pojam „uzročnosti” iz članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije, kao i njezina struktura i cilj ujednačavanja idu u prilog tumačenju prema kojem, u ovom slučaju, pad vrča s kavom, s jedne strane, i prvu pomoć pruženu u zrakoplovu, s druge strane, treba smatrati jedinstvenom „nesrećom” u smislu te odredbe. Naime, da nije došlo do pada vrča s kavom, prva pomoć ne bi bila pružena i stoga ne bi došlo ni do zasebnih tjelesnih ozljeda ni pogoršanja pretrpljenih tjelesnih ozljeda. Taj sud pojašnjava da bi, kad bi se prihvatila teza o jedinstvenoj nesreći, tužba za naknadu štete koju je podnijela osoba DB bila zastarjela na temelju članka 35. stavka 1. te konvencije.
16
Međutim, navedeni sud ne isključuje da se pad vrča s kavom i prva pomoć pružena u zrakoplovu zbog tjelesne ozljede uzrokovane tim padom vrča mogu smatrati samostalnim štetnim događajima i traži od Suda da se izjasni u tom pogledu.
17
U tom slučaju, sud koji je uputio zahtjev pita se može li se, s obzirom na članak 29. Montrealske konvencije, na temelju nacionalnog prava podnijeti tužba za naknadu štete nanesene putniku navedenom prvom pomoći. Prema mišljenju tog suda, takva bi se tužba mogla podnijeti na temelju nacionalnog prava samo ako bi Montrealsku konvenciju trebalo tumačiti na način da njome nisu obuhvaćene, kao samostalan štetni događaj, tjelesne ozljede koje je putnik pretrpio u zrakoplovu i ako nije bilo nesreće ili neovisno o bilo kakvoj nesreći.
18
U tim je okolnostima Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li prvu pomoć pruženu u zrakoplovu nakon nesreće u smislu članka 17. stavka 1. [Montrealske konvencije] koja rezultira daljnjom tjelesnom povredom putnika različitom od stvarnih posljedica nesreće, zajedno s događajem koji je doveo do pružanja te pomoći, smatrati jednom nesrećom?
2.
U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje:
Protivi li se članku 29. Montrealske konvencije tužba za naknadu štete prouzročene pruženom medicinskom prvom pomoći ako se zahtjev podnese u zastarnom roku prema nacionalnom pravu, ali nakon isteka roka za podnošenje tužbe iz članka 35. Konvencije?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
19
Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 17. stavak 1. Montrealske konvencije tumačiti na način da pružanje putniku u zrakoplovu neodgovarajuće prve pomoći koja je dovela do pogoršanja tjelesnih ozljeda uzrokovanih „nesrećom” u smislu te odredbe valja smatrati obuhvaćenim tom nesrećom.
20
Uvodno valja podsjetiti na to da je, u skladu s člankom 3. stavkom 1. Uredbe br. 2027/97, kako je izmijenjena Uredbom br. 889/2002, odgovornost zračnih prijevoznika Unije u pogledu putnika uređena svim odredbama Montrealske konvencije koje se odnose na takvu odgovornost.
21
U skladu s člankom 17. stavkom 1. te konvencije, zračni prijevoznik odgovoran je za pretrpljenu štetu u slučaju smrti ili tjelesne povrede putnika isključivo pod uvjetom da se nesreća koja je prouzročila smrt ili ozljedu dogodila u zrakoplovu ili u tijeku bilo koje radnje ukrcaja ili iskrcaja.
22
Pojam „nesreća” mora se shvatiti kao nenamjerni, štetni i nepredviđeni događaj koji ne zahtijeva da je šteta nastala zbog ostvarenja rizika svojstvenog zračnom prijevozu ili da postoji veza između nesreće i rada ili kretanja zrakoplova (vidjeti u tom smislu presude od 19. prosinca 2019., Niki Luftfahrt, C‑532/18, EU:C:2019:1127, t. 35. i 41. i od 2. lipnja 2022., Austrian Airlines (Isključivanje odgovornosti zračnog prijevoznika), C‑589/20, EU:C:2022:424, t. 20.).
23
U tom pogledu valja utvrditi da nije uvijek moguće pripisati nastanak štete izoliranom događaju ako je ta šteta posljedica skupa međuovisnih događaja. Stoga u prisutnosti niza neraskidivo povezanih događaja koji bez vremenskog i prostornog prekida slijede jedan za drugim, taj skup mora se smatrati jednom „nesrećom” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije.
24
To je slučaj u kojem je, kao u ovom predmetu, pad vrča s vrućom kavom prouzročio opekline putniku i doveo do potrebe hitnog pružanja prve pomoći od strane kabinskog osoblja. Naime, uzimajući u obzir prostorni i vremenski kontinuitet koji povezuje pad tog vrča i prvu pomoć pruženu tako ozlijeđenom putniku, ne može se osporavati postojanje uzročne veze između tog pada i pogoršanja tjelesnih ozljeda uzrokovanih navedenim padom zbog pružanja neodgovarajuće prve pomoći.
25
To je tumačenje u skladu s ciljevima Montrealske konvencije. Naime, u skladu s trećom uvodnom izjavom te konvencije, države stranke tog sporazuma, svjesne „značaja zajamčene zaštite interesâ korisnika u međunarodnom zračnom prijevozu i potrebe za pravičnom naknadom temeljenom na načelu naknade štete”, odlučile su predvidjeti sustav objektivne odgovornosti zračnih prijevoznika. Međutim, kao što to proizlazi iz pete uvodne izjave navedene konvencije, takav sustav podrazumijeva očuvanje „pravedne uravnoteženosti interesa” zračnih prijevoznika i putnika (presuda od 12. svibnja 2021., Altenrhein Luftfahrt, C‑70/20, EU:C:2021:379, t. 36.).
26
Ograničavanjem pojma „nesreća” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije na skup neraskidivo povezanih događaja koji bez vremenskog i prostornog prekida slijede jedan za drugim ta odredba omogućava da se putnicima lako i brzo nadoknadi šteta a da se pri tom zračnim prijevoznicima ne nameće vrlo teška obveza naknade štete koju je teško utvrditi i izračunati, a kojom bi se mogla ugroziti, pa čak i paralizirati, njihova ekonomska aktivnost (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., Niki Luftfahrt, C‑532/18, EU:C:2019:1127, t. 40.).
27
Okolnost da je predmetni zračni prijevoznik povrijedio svoje obveze dužne pažnje i opreza, pod pretpostavkom da je dokazana, ne može dovesti u pitanje ta utvrđenja (vidjeti u tom smislu presudu od 2. lipnja 2022., Austrian Airlines (Isključenje odgovornosti zračnog prijevoznika), C‑589/20, EU:C:2022:424, t. 22.). Naime, u svrhu kvalifikacije „nesreće” u smislu članka 17. stavka 1. Montrealske konvencije, dovoljno je da se događaj koji je prouzročio smrt ili tjelesnu povredu putnika dogodio u zrakoplovu ili u tijeku bilo koje radnje ukrcaja ili iskrcaja.
28
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 17. stavak 1. Montrealske konvencije treba tumačiti na način da pružanje putniku u zrakoplovu neodgovarajuće prve pomoći koja je dovela do pogoršanja tjelesnih ozljeda uzrokovanih „nesrećom” u smislu te odredbe treba smatrati obuhvaćenim tom nesrećom.
Drugo pitanje
29
Budući da je drugo pitanje postavljeno samo za slučaj niječnog odgovora na prvo pitanje, nije ga potrebno ispitati.
Troškovi
30
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 17. stavak 1. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila u međunarodnom zračnom prijevozu, zaključene u Montrealu 28. svibnja 1999., koju je Europska zajednica potpisala 9. prosinca 1999., a koja je u njezino ime odobrena Odlukom Vijeća 2001/539/EZ od 5. travnja 2001.,
treba tumačiti na način da:
pružanje putniku u zrakoplovu neodgovarajuće prve pomoći koja je dovela do pogoršanja tjelesnih ozljeda uzrokovanih „nesrećom” u smislu te odredbe treba smatrati obuhvaćenim tom nesrećom.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački