Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 26. veljače 2026.(1)
Predmet C-120/25
Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie e.V.
protiv
PAYBACK GmbH
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Energija – Označivanje energetske učinkovitosti – Uredba (EU) 2017/1369 – Članak 2. točka 13. – Pojam ‚trgovac’ – Članak 6. prvi stavak točka (a) – Obveza upućivanja na razred energetske učinkovitosti proizvoda i raspon razreda učinkovitosti dostupan na oznaci u vizualnom oglasu ili tehničkom promidžbenom materijalu – Upravitelj programom pogodnosti – Internetski bilten u kojem se oglašava mogućnost osvajanja televizora u nagradnoj igri – Delegirana uredba Komisije (EU) 2019/2013 – Članak 4. točka (d)”
I.      Uvod
1.        Poslovica „nije zlato sve što sja” upućuje na to da vanjski dojam može zavarati. Može se pokazati da ono što se naizgled čini privlačnim ili vrijednim u stvarnosti to nije.
2.        To je osobito slučaj u situacijama u kojima se osobi nudi besplatan proizvod, primjerice u okviru nagradne igre, a da joj se pritom ne pruže informacije o značajkama navedenog proizvoda i potencijalnom učinku njegove buduće upotrebe.
3.        U ovom se postupku u biti traži od Suda da odredi u kojoj mjeri pojedince treba obavijestiti o značajkama proizvoda kako bi mogli donijeti utemeljenu odluku.
II.    Činjenice u glavnom postupku, prethodno pitanje i postupak pred Sudom
4.        Društvo PAYBACK, tuženik iz glavnog postupka, upravlja višepartnerskim programom pogodnosti. To društvo nastoji potaknuti vjernost kupaca i privući nove kupce pružanjem „bodova PAYBACK” korisnicima programa pogodnosti koji kupuju kod jednog od njegovih maloprodajnih partnera. Nakon što korisnici skupe određen broj bodova, mogu odabrati da u zamjenu za te bodove prime novčanu naknadu ili ih mogu iskoristiti za kupnje kod partnerskih društava koja sudjeluju u programu.
5.        Društvo PAYBACK oglasilo je 1. veljače 2022. u svojem internetskom biltenu nagradnu igru s izjavom „Täglich ein neuer Gewinn, z. B. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 Zoll” („Svaki dan novi dobitak, primjerice 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 inča”), zajedno sa slikom navedenog televizora i tabličnim popisom mogućih dobitaka.
6.        Međutim, društvo PAYBACK ni na slici televizora ni na popisu mogućih dobitaka nije navelo nikakve informacije o razredu energetske učinkovitosti tog proizvoda.
7.        U dopisu od 7. veljače 2022. Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie – udruga za promicanje interesa svojih članova i osiguravanje poštenog tržišnog natjecanja na temelju pravnih istraživanja, informiranja javnosti i provedbe propisa o suzbijanju nepoštenog tržišnog natjecanja, odnosno podnositelj zahtjeva za reviziju iz glavnog postupka (u daljnjem tekstu: Udruga) – bezuspješno je uručio opomenu, kojom je tuženika
iz glavnog postupka
obavijestio o tom izostavljanju informacija u njegovu oglasu za televizor.
8.        Udruga je zatim protiv tuženika iz glavnog postupka Landgerichtu München I (Zemaljski sud u Münchenu I, Njemačka) podnijela tužbu u kojoj je tražila da se sudski zabrani oglašavanje televizora bez navođenja odgovarajućih informacija o njegovu razredu energetske učinkovitosti.
9.        Udruga je tvrdila da je društvo PAYBACK, kao trgovac oglašenog proizvoda u smislu članka 2. točke 13. Uredbe (EU) 2017/1369(2), povrijedilo obvezu da navede razred energetske učinkovitosti proizvoda i raspon razreda učinkovitosti dostupan na oznaci u vizualnom oglasu, u skladu s člankom 6. prvim stavkom točkom (a) te uredbe(3), u vezi s člankom 4. točkom (d) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/2013(4).
10.      Tim se odredbama, promatranima zajedno, trgovcima nalaže obveza da u vizualnim oglasima ili tehničkim promidžbenim materijalima za elektroničke zaslone, uključujući televizore, kupcima pruže informacije o razredu energetske učinkovitosti tih proizvoda(5).
11.      Na temelju tih odredbi, Udruga tvrdi da je društvo PAYBACK, time što nije navelo odgovarajuće informacije o razredu energetske učinkovitosti televizora koji je oglašavalo u okviru nagradne igre, povrijedilo obvezu koju je imalo na temelju Uredbe 2017/1369, u vezi s člankom 4. točkom (d) Delegirane uredbe 2019/2013. Na temelju te tvrdnje Udruga je zatražila da se naloži prestanak povrede i plaćanje naknade troškova opomene.
12.      Suprotno tomu, društvo PAYBACK tvrdilo je da, kad je riječ o oglašenim proizvodima, ono nije „trgovac” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369(6) te da se stoga na njega ne primjenjuju zahtjevi utvrđeni prethodno navedenim odredbama.
13.      Presudom zbog ogluhe donesenom 5. rujna 2022. Landgericht München I (Zemaljski sud u Münchenu I) odlučio je u korist Udruge i naložio tuženiku da prestane vizualno oglašavati i/ili naručivati vizualno oglašavanje određenog modela elektroničkog zaslona a da ne navede razred energetske učinkovitosti i pripadajući raspon razreda učinkovitosti dostupan na oznaci.
14.      Društvo PAYBACK podnijelo je prigovor protiv te odluke, koji je Landgericht München I (Zemaljski sud u Münchenu I) odbio konačnom odlukom od 23. siječnja 2023.
15.      To je društvo podnijelo žalbu u pogledu merituma Oberlandesgerichtu München (Visoki zemaljski sud u Münchenu, Njemačka, u daljnjem tekstu: žalbeni sud).
16.      Presudom od 14. ožujka 2024. žalbeni sud proglasio je žalbu dopuštenom, ukinuo presudu zbog ogluhe i odbio tužbu. Taj je sud smatrao da je tužba dopuštena, ali neosnovana i stoga je odbio zahtjev Udruge za prestanak povrede.
17.      Prema mišljenju žalbenog suda, društvo PAYBACK ne može se smatrati „trgovcem” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 i stoga se na njega ne primjenjuju zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti utvrđeni tom uredbom. Taj je sud smatrao da kupcu nisu potrebne informacije o energetskoj učinkovitosti proizvoda povezanih s energijom koji se nude u okviru nagradne igre kako bi donio utemeljenu odluku o poslu jer kupci ne odabiru proizvod, nego samo odlučuju o tome hoće li sudjelovati u samoj nagradnoj igri, za što nije bila potrebna nikakva naknada.
18.      Nakon te presude, Udruga je Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odnosno sudu koji je uputio zahtjev, podnijela zahtjev za reviziju kojim traži potvrdu presude zbog ogluhe.
19.      Društvo PAYBACK traži da se revizija odbije.
20.      Sud koji je uputio zahtjev dvoji u pogledu pravilnosti odluke žalbenog suda, koji je odbio zahtjev podnositelja revizije za prestanak povrede na temelju stajališta prema kojem tuženik iz glavnog postupka, kao organizator nagradne igre o kojoj je riječ, u odnosu na proizvode koji su ponuđeni kao dobici nije „trgovac” za potrebe zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti koji su utvrđeni Uredbom 2017/1369 i stoga pojedincima nije bio obvezan pružiti informacije o energetskoj učinkovitosti predmetnog proizvoda.
21.      Ishod te revizije pred Bundesgerichtshofom (Savezni vrhovni sud) stoga ovisi o tumačenju pojma „trgovac” i, konkretnije, o tome može li se društvo PAYBACK smatrati trgovcem za potrebe zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti utvrđenih člankom 6. prvim stavkom točkom (a) Uredbe 2017/1369 i člankom 4. točkom (d) Delegirane uredbe 2019/2013.
22.      U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li osobu koja u okviru internetske nagradne igre kao dobitak ponudi televizor smatrati ‚trgovcem’ u smislu članka 2. točke 13. [Uredbe 2017/1369] i da ona stoga ima obvezu ispunjenja zahtjeva koji proizlaze iz članka 6. prvog stavka točke (a) [Uredbe 2017/1369], u vezi s člankom 4. točkom (d) [Delegirane uredbe 2019/2013]?”
23.      Pisana očitovanja Sudu podnijeli su Udruga, društvo PAYBACK i Europska komisija.
24.      Sud je smatrao da raspolaže dovoljnim informacijama za donošenje odluke bez održavanja rasprave, u skladu s člankom 76. stavkom 2. svojeg Poslovnika.
III. Analiza
25.      Europska unija uvela je 1992. zahtjeve za označivanje energetske učinkovitosti za niz kućanskih uređaja kako bi se pojedincima pomoglo da prepoznaju energetski učinkovite proizvode i smanje utjecaj manje energetski učinkovitih proizvoda na okoliš(7). Ti se zahtjevi tada još nisu odnosili na televizore.
26.      Međutim, područje primjene okvira za označivanje energetske učinkovitosti, koji je sada uređen Uredbom 2017/1369, od tada se razvilo i proširilo na znatno širi spektar proizvoda(8).
27.      Na temelju procjene troškova i koristi zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti, opcija uvođenja sustava oznaka za energetsku učinkovitost elektroničkih zaslona, uključujući televizore, zaslone i znakovne zaslone, pokazala se poželjnom jer omogućuje najveće uštede(9).
28.      U uvodnoj izjavi 10. Uredbe 2017/1369 navodi se potreba za uvođenjem standardizirane obvezne oznake za sve proizvode povezane s energijom kao učinkovitog sredstva kojim se kupcima pružaju informacije o energetskoj učinkovitosti navedenih proizvoda(10). Pojašnjava se i da za različite skupine proizvoda treba uvesti ujednačenu oznaku(11).
29.      Kao što je to prethodno navedeno, člankom 6. prvim podstavkom točkom (a) te uredbe obvezuje se dobavljače i trgovce da izlože razred energetske učinkovitosti proizvoda u vizualnom oglasu ili tehničkom promidžbenom materijalu u skladu s relevantnim delegiranim aktom.
30.      Slijedom toga, člankom 16. Uredbe 2017/1369 ovlašćuje se Komisiju za donošenje delegiranog zakonodavstva radi dopune te uredbe kako bi se pojasnio način na koji razred energetske učinkovitosti i raspon razreda učinkovitosti dostupan na oznaci treba uključiti u vizualne oglase i tehnički promidžbeni materijal za različite skupine proizvoda.
31.      Stoga, kad je riječ o označivanju energetske učinkovitosti elektroničkih zaslona, kao što su televizori, Komisija je donijela Delegiranu uredbu 2019/2013, kojom se utvrđuje standardizirana oznaka energetske učinkovitosti za tu skupinu proizvoda.
32.      Člankom 4. točkom (d) te uredbe, kao što je to prethodno navedeno, pojašnjava se obveza trgovaca u pogledu označivanja energetske učinkovitosti elektroničkih zaslona, pri čemu se pojašnjava da trebaju osigurati da svaki vizualni oglas za određeni model te vrste proizvoda sadržava informacije o razredu energetske učinkovitosti i rasponu dostupnih razreda učinkovitosti na oznaci.
33.      U kontekstu te obveze pojavljuje se ovo prethodno pitanje.
34.      Sud koji je uputio zahtjev prethodnim pitanjem u biti pita treba li tuženika iz glavnog postupka, kao organizatora internetske nagradne igre, smatrati „trgovcem” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 kad je riječ o televizoru koji je ponuđen kao nagrada i je li on stoga povrijedio svoju obvezu informiranja iz članka 6. te uredbe time što nije naveo razred energetske učinkovitosti navedenog televizora ni raspon dostupnih razreda učinkovitosti.
35.      Iz sudske prakse Suda proizlazi da se standardna metoda tumačenja odredbe prava Unije sastoji od tekstualne, teleološke i kontekstualne analize zakonodavstva o kojem je riječ(12).
36.      S obzirom na navedeno, moja će se analiza prethodnog pitanja sastojati od triju dijelova.
37.      Započet ću ispitivanjem doslovnog teksta članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 i definicije pojma „trgovac” koja se u njemu navodi, kako bih utvrdila treba li zahtjeve za označivanje energetske učinkovitosti primjenjivati na osobe koje nude proizvode u okviru nagradne igre. Zatim ću se usredotočiti na šire političke ciljeve koji se nastoje postići zahtjevima za označivanje energetske učinkovitosti, kako bih razjasnila predviđeno područje primjene pojma „trgovac”. Naposljetku ću razmotriti definiciju pojma „trgovac” u cjelokupnom kontekstu Uredbe 2017/1369 i ocijeniti njegovu povezanost s drugim odredbama te uredbe.
A.      Doslovno tumačenje pojma „trgovac”
1.      Opće napomene o definiciji
38.      U ovoj fazi valja napomenuti kako se čini da u različitim jezičnim verzijama postoji razlika u tekstu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, osobito, s jedne strane, u njemačkoj jezičnoj verziji, koja je jezik glavnog postupka, i, s druge strane, u drugim jezičnim verzijama.
39.      U skladu s njemačkom jezičnom verzijom članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, „trgovac” („händler”) je osoba koja u okviru trgovačke djelatnosti („im Rahmen einer Geschäftstätigkeit”), bilo s plaćanjem ili bez plaćanja („entgeltlich oder unentgeltlich”), nudi („anbietet”) ili izlaže („ausstellt”) proizvod na prodaju, iznajmljivanje ili kupnju uz obročnu otplatu („zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf”)(13).
40.      Stoga se na temelju teksta njemačke jezične verzije čini da je aktivnost izlaganja proizvoda povezana sa svrhom prodaje, iznajmljivanja ili kupnje uz obročnu otplatu. Takvo shvaćanje pojma „trgovac” naizgled isključuje iz područja primjene te definicije osobe koje izlažu proizvode zbog razloga koji nisu povezani s izravnim plaćanjem.
41.      Suprotno tomu, druge jezične verzije, primjerice hrvatska(14), francuska(15), irska(16), talijanska(17) i slovenska(18), formulirane su slično engleskoj verziji(19) te se u njima „trgovac” definira kao osoba koja nudi proizvode na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvod u okviru trgovačke djelatnosti, s plaćanjem ili bez plaćanja.
42.      S jedne strane, njemačka jezična verzija članka 2. točke 13. mogla bi se razumjeti na način da osoba, kako bi je se kvalificiralo kao „trgovca”, treba (i.) izlagati proizvode u okviru trgovačke djelatnosti i (ii.) činiti to u svrhu prodaje, iznajmljivanja ili kupnje uz obročnu otplatu, pri čemu su ta da uvjeta kumulativna. S druge strane, iz drugih navedenih jezičnih verzija proizlazi kako se čini da je sama aktivnost izlaganja proizvoda u okviru trgovačke djelatnosti dostatna kako bi se osoba kvalificirala kao trgovac.
43.      Na temelju članka 1. Uredbe Vijeća br. 1(20), svi službeni jezici Europske unije nabrojeni u toj odredbi predstavljaju vjerodostojne jezike akata na kojima su sastavljeni i stoga svim jezičnim verzijama akta Unije načelno treba priznati jednaku vrijednost.
44.      Stoga, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u slučaju postojanja razlika između pojedinih jezičnih verzija određene odredbe, konkretnu odredbu treba tumačiti prema općoj strukturi i svrsi propisa kojeg je dio(21).
45.      Stoga je potrebno ispitati glavne ciljeve Uredbe 2017/1369, kako bi se utvrdilo treba li se aktivnost izlaganja proizvoda iz članka 2. točke 13. tumačiti na način da je povezana sa svrhom prodaje, iznajmljivanja ili kupnje uz obročnu otplatu, čime bi se isključili oglasi kao što je onaj o kojem je riječ u ovom predmetu, ili aktivnost izlaganja proizvoda treba shvatiti kao neovisnu o toj svrsi, tako da se definicija pojma „trgovac” može tumačiti na način da obuhvaća oglase kao što je onaj o kojem je riječ u ovom predmetu.
46.      Međutim, prije nego što započnem s analizom ciljeva te uredbe, kratko ću razmotriti neke od argumenata koje su o tekstu njezina članka 2. točke 13. istaknuli Komisija, tuženik iz glavnog postupka i Udruga.
2.      Posebne napomene o zahtjevu za plaćanje
47.      Na temelju njemačke jezične verzije članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, društvo PAYBACK i Komisija tvrde da se organizatora nagradne igre ne može smatrati trgovcem u smislu te uredbe.
48.      Oni tvrde, među ostalim, da – s obzirom na to da društvo PAYBACK ne sudjeluje u prodaji, iznajmljivanju ili kupnji uz obročnu otplatu proizvoda o kojem je riječ jer ne navodi cijenu raznih proizvoda niti potiče kupca na njihovu kupnju – ono nije obuhvaćeno definicijom pojma „trgovac” iz članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, čak i ako tuženik iz glavnog postupka izlaže proizvod u okviru trgovačke djelatnosti.
49.      Iako je takvo tumačenje pojma „trgovac” na prvi pogled u skladu s njemačkom jezičnom verzijom te definicije, njime bi izraz „bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”, koji je zajednički svim jezičnim verzijama, postao besmislen.
50.      S obzirom na to razmatranje, Udruga tvrdi da se pojam „trgovac” ne odnosi samo na poduzetnike koji nude robu na prodaju, nego uključuje i poduzetnike koji proizvode pružaju besplatno, primjerice nuđenjem nagrada u okviru nagradne igre. U tom bi slučaju tuženik iz glavnog postupka bio trgovac u smislu Uredbe 2017/1369.
51.      Naime, dodatna kvalifikacija „bilo s plaćanjem ili bez plaćanja” upućuje na to da izostanak plaćanja nije relevantan i da roba ne treba biti izložena samo u okviru prodaje, iznajmljivanja ili kupnje uz obročnu otplatu. To dodatno podupire tumačenje pojma „trgovac” koje obuhvaća osobe koje izlažu proizvode u okviru trgovačke djelatnosti neovisno o naknadi, kao što to proizlazi iz engleske i drugih jezičnih verzija.
52.      To bi tumačenje dodatno potkrijepila definicija pojma „kupac” iz Uredbe 2017/1369. Njezinim člankom 2. točkom 16. „kupac” se definira kao bilo koja „osoba koja kupi, unajmi ili primi proizvod za vlastitu uporabu, bez obzira na to djeluje li u svrhe izvan svoje trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti”(22).
53.      Upotreba riječi „primi” u okviru te definicije podrazumijeva da bi i osobe koje prime proizvode bez plaćanja, kao dar ili dobitak u nagradnoj igri, mogle biti obuhvaćene definicijom pojma „kupac”.
54.      S obzirom na prethodno navedeno, izričit tekst tih odredbi dovodi me do početnog zaključka da organizatora nagradne igre, kao što je tuženik iz glavnog postupka, koji izlaže proizvod u okviru trgovačke djelatnosti, neovisno o tome predviđa li se naknada, treba smatrati „trgovcem” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 i da se na njega stoga primjenjuju zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti utvrđeni tom uredbom, u vezi s Delegiranom uredbom 2019/2013.
55.      Međutim, prema prethodno navedenoj sudskoj praksi Suda, radi tumačenja odredbe prava Unije valja dodatno uzeti u obzir ciljeve propisa kojeg je dio i kontekst u kojem se nalazi.
B.      Ciljevi Uredbe 2017/1369
56.      Ako je s obzirom na tekst zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti područje primjene tih zahtjeva moguće tumačiti na više načina, važno je razumjeti zašto ih je zakonodavac Unije uopće uveo, kako bi se utvrdilo je li tuženik iz glavnog postupka bio obvezan izložiti takve oznake.
57.      Iz uvodnih izjava 2. i 10. Uredbe 2017/1369 proizlazi da su njezini glavni ciljevi, kao prvo, to da se kupcima omogući da donose utemeljene odluke o energetskoj potrošnji proizvoda povezanih s energijom(23) i, kao drugo, promicanje inovacija poticanjem proizvođača da proizvode energetski učinkovitije proizvode.
58.      Ta dva cilja obuhvaćena su širim ciljevima politike Unije u području okoliša i klimatskih promjena te su oni ključan dio okvira klimatske i energetske politike Unije do 2030. Poboljšanjem učinkovitosti proizvoda povezanih s energijom putem utemeljene odluke kupaca i razvoja energetski učinkovitijih proizvoda želi se, kao treći, širi cilj ovog zakonodavstva, postići pozitivan učinak na okolišnu učinkovitost proizvoda povezanih s energijom(24).
59.      Za potrebe ovog predmeta, sada ću razmotriti svaki od tih triju ciljeva s obzirom na pitanje suda koji je uputio zahtjev.
1.      Utemeljene odluke kupaca
60.      Kao što je to prethodno navedeno, Uredbom 2017/1369 nastoji se osigurati da se kupcima pružaju točne, relevantne i usporedive informacije o specifičnoj potrošnji energije proizvoda povezanih s energijom, kako bi im se olakšao odabir proizvoda koji tijekom uporabe troše manje energije i omogućilo „predviđanje izravnog učinka njihovih odluka na račune za potrošnju energije”(25).
61.      Postoje dokazi koji pokazuju da, čak i uz povećanje kupovne cijene energetski učinkovitijih proizvoda, kupnja tih proizvoda kupcima ipak donosi gospodarske koristi(26). Zakonodavac Unije stoga je pretpostavio da postoji spremnost kupaca na kratkoročna materijalna odricanja zbog odabira proizvoda koji su prilikom kupnje skuplji, ali koji tijekom svojeg životnog ciklusa donose znatne uštede energije i troškova(27).
62.      Kako bi se ta teza dodatno razradila, korisno je uputiti na studiju iz 2014. o utjecaju oznake energetske učinkovitosti, koja je pokazala da su kupci spremni na kratkoročna materijalna odricanja zbog odabira proizvoda koji su prilikom kupnje skuplji, ali koji tijekom svojeg životnog ciklusa donose znatne uštede energije i troškova. Ta studija, koju je Komisija navela u svojem obrazloženju Delegirane uredbe 2019/2013, pokazala je da je većina ispitanika prilikom odabira u eksperimentu uzimala u obzir oznake energetske učinkovitosti te da su bili spremni dodatno platiti za energetski učinkovitiji proizvod(28).
63.      Slično tomu, u Komisijinoj procjeni učinka oznaka energetske učinkovitosti kućanskih uređaja većina ispitanika navela je da su im informacije o energetskoj učinkovitosti navedene na oznakama energetske učinkovitosti „vrlo ili iznimno važna” pomoć prilikom donošenja odluka(29).
64.      Iz prethodno navedenih dokaza vidljivo je ne samo da kupci očekuju pouzdane informacije o energetskoj učinkovitosti proizvoda nego i da tim informacijama pridaju znatnu važnost prilikom donošenja odluke o kupnji ili upotrebi proizvoda. Slično tomu, iz tih dokaza proizlazi i da bi se kupce moglo odvratiti od prihvaćanja manje učinkovitih proizvoda povezanih s energijom koji potencijalno uzrokuju veće operativne troškove.
65.      S obzirom na navedeno, energetska učinkovitost proizvoda povezanog s energijom bitan je čimbenik koji utječe na odluku osobe o sudjelovanju u nagradnoj igri u kojoj se nudi taj proizvod jer energetska neučinkovitost navedenog proizvoda može obeshrabriti sudjelovanje.
66.      No treba li „utemeljenu odluku kupca” tumačiti na način da se odnosi samo na kupnju robe ili obuhvaća i kupčeve odluke da sudjeluje u nagradnoj igri?
67.      Društvo PAYBACK i Komisija tvrde da označivanje energetske učinkovitosti služi za lakšu utemeljenu usporedbu konkurentskih proizvoda i da se organizatora nagradne igre ne može kvalificirati kao „trgovca” jer sudionicima nije ponuđen izbor između različitih modela istog proizvoda, nego samo prilika da sudjeluju u nagradnoj igri u okviru koje se nude određeni dobici.
68.      Iako taj argument donekle može biti opravdan, čini se da to usko tumačenje tog cilja ugrožava šire ciljeve zaštite okoliša zahtjevâ za označivanje energetske učinkovitosti.
69.      Kao što sam to već navela, zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti osmišljeni su kako bi se kupcima omogućilo da predvide kako će njihove odluke, s obzirom na eventualnu buduću uporabu proizvoda povezanog s energijom, utjecati na okoliš i gospodarstvo.
70.      Iako pojam „odluka” nije definiran u Uredbi 2017/1369, njezina glavna svrha – odnosno promicanje širih ciljeva politike Unije kako bi se postigla visoka razina zaštite potrošača i okoliša, koji su utvrđeni u članku 169. stavku 1. i članku 191. stavku 2. UFEU-a – opravdava široko tumačenje tog pojma, kako bi se zajamčila potpuna učinkovitost zahtjevâ za označivanje energetske učinkovitosti.
71.      Imajući to na umu, cilj Uredbe 2017/1369 da se kupcima omogući donošenje „utemeljenih odluka” ne bi trebalo tumačiti na način da se primjenjuje samo na slučajeve kupnje, nego bi se, kao što to tvrdi Udruga, trebao primjenjivati na sve slučajeve u kojima se proizvodi povezani s energijom nude, bilo uz plaćanje ili kao mogući dobitak u nagradnoj igri.
72.      S obzirom na prethodno navedeno, prema mojem mišljenju, cilj da se kupcima omogući da donesu energetski osviještene i isplative odluke o proizvodima povezanima s energijom, kako bi se povećala ušteda energije i smanjili računi za energiju, ne odnosi se samo na odluke koje uključuju plaćanje, nego obuhvaća svaku kupčevu odluku u kojoj se mogu uzeti u obzir informacije o energetskoj učinkovitosti, neovisno o kontekstu u kojem se proizvod nudi ili stječe.
2.      Poticanje inovacija
73.      Osim koristi za okoliš i gospodarskih prednosti za kupce, zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti na razini Unije promiču i potiču inovacije te ulaganja u energetski učinkovitije proizvode(30).
74.      Budući da se na temelju zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti kupcima pružaju informacije o mogućim gospodarskim koristima odabira energetski učinkovitijih proizvoda te ih se stoga odvraća od odabira manje učinkovitih proizvoda, njima se potiče proizvođače da razvijaju i proizvode energetski najučinkovitije proizvode kako bi ostvarili konkurentsku prednost(31).
75.      Stoga, što su ambiciozniji zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti proizvoda povezanih s energijom, to više omogućuju poduzetnicima da pozitivno istaknu sebe i svoje proizvode u odnosu na konkurenciju, čime se potiču inovacije(32).
76.      Prema tome, cilj je zahtjevâ za označivanje energetske učinkovitosti nagraditi najučinkovitije proizvode u okviru obveznog sustava ocjenjivanja, pri čemu se poduzetnicima koji nude energetski učinkovitije proizvode pruža konkurentska prednost(33).
77.      Usto, uvodnom izjavom 34. Uredbe 2017/1369 ovlašćuje se države članice da stvaraju poticaje za proizvodnju i uporabu navedenih proizvoda. Države članice slobodno odlučuju o naravi tih poticaja.
78.      S obzirom na ta razmatranja, kad bi se iz obveza označivanja energetske učinkovitosti utvrđenih u Uredbi 2017/1369 isključila svaka osoba koja izlaže proizvod povezan s energijom zbog razloga koji nisu povezani s izravnim plaćanjem, premda to čini u okviru trgovačke djelatnosti, prema mojem mišljenju, time bi se ugrozio cilj poticanja inovacija. Isključenje bi, kao takvo, oslabilo mehanizam kojim se nagrađuje energetski najučinkovitije proizvode, proizvođače koji ih proizvode i trgovce koji ih nude.
3.      Promicanje zaštite klime i okoliša
79.      Označivanje energetske učinkovitosti ne samo da povećava zaštitu potrošača i potiče industrije da razvijaju i proizvode energetski učinkovitije proizvode nego također znatno pridonosi postizanju ciljeva energetske učinkovitosti Unije do 2020. i 2030., kao i njezinim ciljevima u pogledu okoliša i klimatskih promjena(34).
80.      Uredbom 2017/1369 nastoji se dodatno iskoristiti potencijal energetske učinkovitosti za smanjenje potražnje za energijom i stoga za smanjenje energetske ovisnosti cijele Unije poticanjem razvoja i proizvodnje energetski učinkovitijih proizvoda(35).
81.      Zahtjevima za označivanje energetske učinkovitosti utvrđenima u Uredbi 2017/1369 stoga se nastoji olakšati postizanje ambicioznih ciljeva politike zaštite okoliša koji se odnose na smanjenje potrošnje energije i emisije stakleničkih plinova u Uniji(36).
82.      Zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti opravdani su samom činjenicom da proizvodi povezani s energijom mogu negativno utjecati na okoliš, ovisno o načinu na koji se proizvode, upotrebljavaju i odlažu(37).
83.      S obzirom na to, hoće li se uspjeti ostvariti širi cilj zaštite okoliša koji se nastoji postići Uredbom 2017/1369 – odnosno poboljšanje učinkovitosti proizvoda povezanih s energijom putem utemeljene odluke kupca – u biti ovisi o učinkovitosti te uredbe u odvraćanju kupaca od upotrebe manje energetski učinkovitih proizvoda. To, pak, potiče poduzetnike da daju prednost proizvodnji energetski učinkovitijih proizvoda, čime se smanjuje upotreba i tržišna dostupnost manje energetski učinkovitih proizvoda i ograničava njihov utjecaj na okoliš.
84.      U tu svrhu, „utemeljenu odluku kupca” treba tumačiti na način da se odnosi na sposobnost kupca da ocijeni posljedice svoje buduće upotrebe proizvoda povezanog s energijom na okoliš i na gospodarstvo te da djeluje u skladu s tim znanjem u svim situacijama u kojima mu se nude proizvodi povezani s energijom, bilo uz plaćanje ili bez plaćanja, uključujući kao potencijalni dobitak u nagradnoj igri.
85.      Stoga bi se, prema mojem mišljenju, uskim tumačenjem pojma „trgovac” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, kojim se ograničava opseg obveze označivanja energetske učinkovitosti na osobe koje izlažu proizvod samo kad se nudi uz plaćanje, ugrozila djelotvornost te uredbe u postizanju njezinih širih ciljeva zaštite okoliša. Takvim uskim tumačenjem kupcima bi se oduzela mogućnost da donesu utemeljene odluke koje su pogodne za okoliš i energetski osviještene o proizvodima povezanima s energijom koji im se nude zbog razloga koji nisu povezani s izravnim plaćanjem, besplatno ili kao dobitak u nagradnoj igri (kao u ovom predmetu).
86.      S obzirom na prethodno navedeno razmatranje, na temelju moje analize glavne svrhe zahtjevâ za označivanje energetske učinkovitosti zaključujem da definiciju pojma „trgovac” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 treba tumačiti na način da obuhvaća osobe koje oglašavaju proizvode povezane s energijom u okviru trgovačke djelatnosti zbog razloga koji nisu povezani s izravnim plaćanjem, primjerice u okviru nagradne igre.
87.      S obzirom na navedeno, u mojoj analizi općeg sustava okvira za označivanje energetske učinkovitosti, koja slijedi u nastavku, provjerit će se legitimnost tog tumačenja.
C.      Opći sustav
88.      Unatoč prethodno navedenom zaključku, i dalje postoji niz elemenata obveze označivanja energetske učinkovitosti koji zahtijevaju dublju analizu i koji će dodatno pojasniti stvarne namjere zakonodavca Unije.
89.      Podsjećam na to da društvo PAYBACK treba smatrati „trgovcem” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 ako se može utvrditi da je televizor o kojem je riječ izložilo kupcu u okviru obavljanja trgovačke djelatnosti, s plaćanjem ili bez plaćanja.
1.      Pojam „kupac”
90.      Kao što je to prethodno navedeno, iz uvodne izjave 10. Uredbe 2017/1369 proizlazi da je glavna svrha označivanja energetske učinkovitosti pružiti kupcima točne, relevantne i usporedive informacije o specifičnoj potrošnji energije proizvoda povezanih s energijom, čime se kupcima olakšava odabir proizvoda koji troše manje energije.
91.      Iako se pojam „kupac” općenito može shvatiti kao da upućuje na transakcijski odnos s trgovcem, od kojeg kupac kupuje proizvod, kupac se za potrebe Uredbe 2017/1369 u njezinu članku 2. točki 16. izričito definira kao osoba koja kupi, unajmi ili primi proizvod.
92.      Upotreba riječi „primi” u toj definiciji upućuje na to da zakonodavac Unije nije namjeravao ograničiti pojam „kupac” samo na osobe koje prime proizvod uz plaćanje (odnosno kupnjom tog proizvoda), nego da je u tu definiciju htio uključiti i osobe koje besplatno prime proizvode od trgovaca.
93.      Ta zakonodavčeva namjera iza te specifične formulacije dodatno je dokazana izrazima koje je zakonodavac Unije upotrijebio u Direktivi 2010/30, koja je zamijenjena Uredbom 2017/1369.
94.      Iz uvodne izjave 14. Direktive 2010/30 proizlazilo je da su zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti koji su u njoj utvrđeni osmišljeni kako bi potaknuli kupce „na kupnju [energetski] učinkovitijih proizvoda”(38).
95.      Nadalje, člankom 10. te direktive, kojim se uređivalo donošenje delegiranih akata, predviđalo se da bi informacije na oznakama energetske učinkovitosti za određene proizvode trebale „omoguć[iti] krajnjim korisnicima da donose bolje informirane odluke o kupnji”(39).
96.      Izričito upućivanje na „odluke o kupnji” u toj direktivi ograničilo je područje primjene obveza označivanja energetske učinkovitosti na isključivo poslovne situacije koje uključuju plaćanje.
97.      Sasvim suprotno, na temelju važećeg prava i u skladu s člankom 2. točkom 16. Uredbe 2017/1369, pojam „kupac” odnosi se na fizičku ili pravnu osobu koja kupi, unajmi ili primi proizvod.
98.      Slično tomu, kad je riječ o delegiranim aktima, članak 16. stavak 3. točka (b) te uredbe također se odnosi na „kupce” a da se ne navodi „kupnja” kao takva.
99.      Ta značajna razlika u jeziku upotrijebljenom u Uredbi 2017/1369 u usporedbi s aktom koji joj je prethodio, prema mojem mišljenju, upućuje na nedvosmislenu želju da se područje primjene zahtjevâ za označivanje energetske učinkovitosti proširi na osobe kojima se bez plaćanja nude proizvodi povezani s energijom.
100. S obzirom na to da su glavni ugovori uz naknadu, odnosno prodaja i najam, već navedeni u Uredbi 2017/1369 i da ne postoji nikakvo drugo izričito ograničenje, smatram da je upotreba riječi „primi” u članku 2. točki 16. te uredbe u skladu sa stajalištem prema kojem definicija pojma „kupac” uključuje osobe koji besplatno prime proizvod.
2.      Pojam „trgovačka djelatnost”
101. Kao što je to navedeno, izlaganje proizvoda povezanog s energijom kupcu samo po sebi nije dovoljno kako bi nastala obveza trgovca u pogledu energetskog označivanja, nego se to „izlaganje” mora odvijati i „u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”.
102. Sud koji je uputio zahtjev u zahtjevu za prethodnu odluku postavlja relevantno pitanje o tome je li „bilo kakva trgovačka djelatnost” dovoljna kako bi se neka osoba mogla smatrati „trgovcem” u smislu članka 2. stavka 13. Uredbe 2017/1369.
103. U pisanim očitovanjima podnesenima Sudu društvo PAYBACK i Komisija ponavljaju da televizor ponuđen kao dobitak nije bio oglašen za prodaju, najam ili kupnju uz obročnu otplatu, niti je društvo PAYBACK navelo da je dostupan za prodaju u bilo kojem od partnerskih društava koja sudjeluju u programu te stoga tvrde da ne postoji dovoljna povezanost između trgovačke djelatnosti tuženika iz glavnog postupka, odnosno organiziranja programa pogodnosti, i izlaganja predmetnog televizora, kako bi se mogla primijeniti definicija pojma „trgovac”.
104. Slično tomu, društvo PAYBACK tvrdi da se pojam „trgovačka djelatnost” za potrebe definiranja pojma „trgovac” ne može tumačiti na način da se odnosi na „bilo kakvu trgovačku djelatnost” jer bi se takvim tumačenjem zanemarila izričita upotreba pojmova „prodaja, iznajmljivanje ili kupnja uz obročnu otplatu” u toj definiciji.
105. Osim toga, društvo PAYBACK navodi da, kad bi „bilo kakva trgovačka djelatnost” bila dovoljna da se osoba smatra „trgovcem” i da se stoga na nju primjenjuju zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti, to ne bi utjecalo samo na organizatore nagradnih igara. Prema njegovu mišljenju, kad bi takvo tumačenje bilo pravilno, ono bi imalo nerazumnu posljedicu da se zahtjevi za obvezno označivanje energetske učinkovitosti primjenjuju na sve medije, kao što su novine, časopisi ili televizijski kanali, u čijim se prilozima navodi određeni proizvod povezan s energijom.
106. Podsjećam na to da društvo PAYBACK upravlja višepartnerskim programom pogodnosti čiji je cilj privući i zadržati kupce za društva koja sudjeluju u tom programu; stoga se može smatrati da to predstavlja trgovačku djelatnost tuženika iz glavnog postupka.
107. Kao prvo, sumnjam u vjerodostojnost tvrdnje prema kojoj ne postoji dovoljna povezanost između poslovne prakse društva PAYBACK i njegova oglašavanja proizvoda o kojem je riječ.
108. Kao što to društvo PAYBACK potvrđuje u svojim pisanim očitovanjima, glavni je cilj njegove trgovačke djelatnosti „privući i zadržati kupce”. Isto tako, cilj je organiziranja nagradne igre o kojoj je riječ povećati privlačnost programa pogodnosti za nove i postojeće kupce. Stoga je organizacija nagradne igre osmišljena tako da podupre i potakne njegovu trgovačku djelatnost. S obzirom na to, čini se da su izlaganje televizora i trgovačka djelatnost tuženika iz glavnog postupka
neodvojivo povezani, što treba konačno provjeriti sud koji je uputio zahtjev.
109. Kao drugo, „trgovačka djelatnost” nije izričito definirana u Uredbi 2017/1369. Međutim, ta uredba i Delegirana uredba 2019/2013 čine pravila prava Unije o specifičnim aspektima nepoštene poslovne prakse(40) u smislu članka 3. stavka 4. Direktive 2005/29/EZ(41). Stoga se iz te direktive mogu izvesti određene smjernice za potrebe definiranja pojma „trgovačka djelatnost” u smislu Uredbe 2017/1369.
110. Iako se u Direktivi 2005/29 ne definira sam pojam „trgovačka djelatnost”, u njezinu se članku 2. točki (d) ipak definira „poslovna praksa”, i to osobito širokom formulacijom u kojoj praksa koju obuhvaća treba biti trgovačke prirode, odnosno mora je provoditi trgovac(42) i ona mora biti u izravnoj vezi s promocijom, prodajom ili dobavljanjem proizvoda kupcima(43).
111. Čini se da upotreba izraza „ili dobavljanjem” u toj definiciji obuhvaća isporuku proizvoda bez plaćanja. U prilog takvom tumačenju te definicije ide i činjenica da je ono odvojeno i stoga različito od djelatnosti prodaje proizvoda navedene u toj definiciji. Stoga se ponuda proizvoda kupcu kao dobitka koji se može osvojiti u nagradnoj igri može razumno smatrati isporukom tog proizvoda kupcu te je stoga obuhvaćena definicijom poslovne prakse iz Direktive 2005/29.
112. Primjena tog širokog tumačenja poslovne prakse na pojam „trgovac” iz članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 bila bi u skladu s izričitim tekstom te odredbe („bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”), kao i s definicijom „kupca” („fizička ili pravna osoba koja […] primi proizvod”), pri čemu obje podrazumijevaju da izostanak plaćanja nije relevantan za tumačenje pojma „trgovac” za potrebe Uredbe 2017/1369.
113. Nadalje, tumačenje trgovačke djelatnosti s obzirom na definiciju poslovne prakse iz članka 2. točke (d) Direktive 2005/29 također otklanja bojazan tuženika iz glavnog postupka da bi se na svaki medij u čijem se prilogu navodi proizvod povezan s energijom mogli primjenjivati zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti. To ne bi bio slučaj jer, iako se navodi u okviru trgovačke djelatnosti, ne može se reći da je navođenje proizvoda izravno povezano s promocijom, prodajom ili dobavljanjem proizvoda te se stoga na medije ne primjenjuju zahtjevi za označivanja energetske učinkovitosti utvrđeni Uredbom 2017/1369(44).
114. Uzimajući u obzir prethodno navedeno, može se reći da se u ovom predmetu tuženikovo izlaganje televizora u nagradnoj igri odvijalo u okviru njegove trgovačke djelatnosti i izravno je povezano s isporukom tog proizvoda kupcu koji je dobitnik nagradne igre.
3.      Pojmovi „izlaganje” i „vizualni oglas”
115. U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev pita može li se smatrati da je tuženik iz glavnog postupka „izložio” televizor u smislu definicije iz članka 2. točke 13. Uredbe (EU) 2017/1369 tako što je uključio njegovu sliku u oglas i opisao ga u okviru popisa mogućih dobitaka.
116. U tom pogledu, na temelju uvodne izjave 20. Uredbe 2017/1369, koja se odnosi na proizvode koji su „izloženi u trgovinama”, žalbeni sud utvrdio je da pojam „izlaganja” u smislu članka 2. točke 13. te uredbe podrazumijeva isključivo fizičko predstavljanje proizvoda, čime se iz njegova područja primjene isključuju vizualni oglasi objavljeni na internetu, kao što je onaj o kojem je riječ u ovom predmetu.
117. Međutim, čini se da se to tumačenje protivi izričitom tekstu niza drugih odredbi Uredbe 2017/1369, konkretno njezina članka 5. stavka 1. točke (a), u kojem se od trgovaca zahtijeva da izlažu oznake o energetskoj učinkovitosti „na vidljiv način […], među ostalim pri prodaji na daljinu putem interneta”.
118. Nadalje, članak 11. te uredbe odnosi se na utvrđivanje homogenog raspona energetske učinkovitosti čija je vrijednost promijenjena s ciljem „izlaganja oznak[e s promijenjenom vrijednošću] i u trgovinama i na internetu”(45). Isto tako, u uvodnoj izjavi 21. navedene uredbe izričito se navodi zamjena postojećih oznaka energetske učinkovitosti na „izloženim proizvodima, među ostalim na internetu”(46).
119. Tim se odredbama pretpostavlja mogućnost „izlaganja na internetu”, što znači da se pojam „izlaganje proizvoda” u smislu članka 2. točke 13. ne odnosi nužno samo na fizičko predstavljanje proizvodâ, nego podrazumijeva bilo koji oblik predstavljanja proizvoda, uključujući vizualne oglase na internetu u kojima se promiče nagradna igra, kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku.
120. Naposljetku, Komisija tvrdi da, čak i ako je tuženik iz glavnog postupka obuhvaćen definicijom „trgovca” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, on ne bi bio obvezan izložiti oznaku energetske učinkovitosti jer se taj zahtjev odnosi samo na „vizualne oglase” te se na njega primjenjuje ograničenje utvrđeno člankom 4. točkom (a) Delegirane uredbe 2019/2013, kojim se određuje da oznaku energetske učinkovitosti moraju imati samo proizvodi koji se nude na „prodajnom mjestu”. Budući da društvo PAYBACK ne namjerava prodavati proizvod o kojem je riječ, nego ga nudi kao dobitak u nagradnoj igri, ta se obveza ne bi primjenjivala.
121. Unatoč Komisijinoj suprotnoj tvrdnji, nedvojbeno je da oglašavanje televizora u tuženikovu biltenu predstavlja „vizualni oglas” u smislu članka 4. točke (d) Delegirane uredbe 2019/2013, kojim se, kao što je to navedeno, zahtijeva da trgovci osiguraju da svaki vizualni oglas za određeni model elektroničkog zaslona, kao što su televizori, sadržava odgovarajuće informacije o razredu energetske učinkovitosti tog proizvoda. Slijedom toga, u ovom se predmetu primjenjuje članak 4. točka (d) te delegirane uredbe, a ne njezin članak 4. točka (a).
D.      Zaključne napomene
122. Unatoč navodno nejasnom opsegu obveza označivanja energetske učinkovitosti trgovaca koji besplatno nude proizvode povezane s energijom, primjerice u okviru nagradne igre, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da, ako odredba prava Unije može biti predmet više tumačenja, prednost valja dati onomu koje može sačuvati njezin koristan učinak(47).
123. Na temelju moje hermeneutičke analize teksta članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369, kao i šireg konteksta te odredbe i ciljeva koji se njome nastoje postići, kad bi se područje primjene zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti iz te uredbe ograničilo samo na trgovce koji nude proizvode uz izravnu naknadu, time bi se ugrozila korist tih zahtjeva, za koje je dokazano da se njima ostvaruje dodatna vrijednost u smislu usmjeravanja kupaca prema energetski učinkovitijim proizvodima(48).
124. S obzirom na moju prethodnu analizu, smatram da organizatora nagradne igre, kao što je tuženik iz glavnog postupka, koji izlaže proizvod u okviru trgovačke djelatnosti, neovisno o plaćanju, treba smatrati „trgovcem” u smislu članka 2. točke 13. Uredbe 2017/1369 i da se na njega stoga primjenjuju zahtjevi za označivanje energetske učinkovitosti utvrđeni tom uredbom, u vezi s Delegiranom uredbom 2019/2013.
IV.    Zaključak
125. S obzirom na prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koja je postavio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
Članak 2. točku 13. Uredbe (EU) 2017/1369 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2017. o utvrđivanju okvira za označivanje energetske učinkovitosti i o stavljanju izvan snage Direktive 2010/30/EU
treba tumačiti na način da organizatora nagradne igre koji nudi televizor kao dobitak u okviru internetske nagradne igre treba smatrati „trgovcem” i on stoga ima obvezu ispuniti zahtjeve utvrđene člankom 6. prvim stavkom točkom (a) te uredbe, u vezi s člankom 4. točkom (d) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/2013 od 11. ožujka 2019. o dopuni Uredbe (EU) 2017/1369 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti elektroničkih zaslona i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 1062/2010, u skladu s kojima je potrebno navesti razred energetske učinkovitosti tog proizvoda i raspon razreda učinkovitosti dostupan na oznaci u komercijalnoj komunikaciji.
1      Izvorni jezik: engleski
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2017. o utvrđivanju okvira za označivanje energetske učinkovitosti i o stavljanju izvan snage Direktive 2010/30/EU (SL 2017., L 198., str. 1.)
3      Za konkretan tekst te odredbe vidjeti točku 29. ovog mišljenja.
4      Delegirana uredba (EU) 2019/2013 od 11. ožujka 2019. o dopuni Uredbe (EU) 2017/1369 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti elektroničkih zaslona i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 1062/2010 (SL 2019., L 315, str. 1. i ispravak SL 2020., L 50, str. 18.). Njezinim člankom 4. točkom (d) od trgovaca se zahtijeva da „svaki vizualni oglas za određeni model elektroničkog zaslona, uključujući oglase na internetu, sadržava razred energetske učinkovitosti i raspon dostupnih razreda učinkovitosti na oznaci, u skladu s Prilogom VII.”.
5      Vidjeti u tom smislu članak 1. stavak 1. Delegirane uredbe 2019/2013.
6      Tom se odredbom „trgovac” definira kao „prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”.
7      Vidjeti u tom pogledu Direktivu Vijeća 92/75/EEZ od 22. rujna 1992. o označivanju potrošnje energije i ostalih resursa kućanskih uređaja uz pomoć oznaka i standardnih informacija o proizvodu (SL 1992., L 297, str. 16.). Popis kućanskih uređaja iz te direktive uključivao je hladnjake, zamrzivače i njihove kombinacije, perilice rublja, sušilice i njihove kombinacije, perilice posuđa, pećnice, grijače vode i spremnike za toplu vodu, rasvjetu i klimatizacijske uređaje. Za više informacija vidjeti dio Komisijine internetske stranice o označivanju energetske učinkovitosti: https://energy-efficient-products.ec.europa.eu/ecodesign-and-energy-label/understanding-energy-label/history-energy-labelling-eu_en.
8      Direktivom 2010/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o označivanju potrošnje energije i ostalih resursa proizvoda povezanih s energijom uz pomoć oznaka i standardiziranih informacija o proizvodu (SL 2010., L 153, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 101.) prošireno je područje primjene zahtjeva za označivanje energetske učinkovitosti s kućanskih aparata na sve proizvode povezane s energijom, odnosno robu koja tijekom uporabe utječe na potrošnju energije.
9      Obrazloženje uz Prijedlog delegirane uredbe (EU) od 11. ožujka 2019. o dopuni Uredbe (EU) 2017/1369 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti elektroničkih zaslona i o stavljanju izvan snage Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 1062/2010 (C(2019) 1796 final; u daljnjem tekstu: obrazloženje Delegirane uredbe 2019/2013). Vidjeti osobito dio 2.2., naslovljen „Procjena učinka”.
10      „Proizvod povezan s energijom” definiran je u članku 2. točki 1. Uredbe 2017/1369 kao „roba ili sustav koji tijekom uporabe utječe na potrošnju energije” i koji je stavljen na tržište.
11      „Skupina proizvoda” definirana je u članku 2. točki 2. Uredbe 2017/1369 kao „skupina proizvoda koji imaju istu glavnu funkcionalnost”.
12      Vidjeti u tom smislu presudu od 1. kolovoza 2025., Alace i Canpelli (C-758/24 i C-759/24, EU:C:2025:591, t. 91. i navedenu sudsku praksu).
13      Potpuna njemačka jezična verzija glasi: „‚Händler’ bezeichnet einen Einzelhändler oder eine andere natürliche oder juristische Person, die im Rahmen einer Geschäftstätigkeit entgeltlich oder unentgeltlich Produkte an bzw. für Kunden oder Errichter zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf anbietet oder ausstellt”.
14      Hrvatska jezična verzija: „‚trgovac’ znači prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”.
15      Francuska jezična verzija: „‚revendeur’:
un détaillant ou une autre personne physique ou morale qui vend, loue, offre en location-vente ou expose des produits à l'intention des clients ou des installateurs dans le cadre d'une activité commerciale, à titre onéreux ou gratuit”.
16      Irska jezična verzija: „ciallaíonn ‚déileálaí’ miondíoltóir nó duine nádúrtha nó dlítheanach eile a dhéanann táirgí a dhíol le custaiméirí nó le suiteálaithe, nó a fhruiliú, a thairiscint i gcomhair fruilcheannaigh nó a chur ar taispeáint do chustaiméirí nó do shuiteálaithe, le linn gníomhaíocht tráchtála, bíodh siad ar íocaíocht nó ná bíodh”.
17      Talijanska jezična verzija: „‚distributore’, il dettagliante o altra persona fisica o giuridica che offre in vendita, noleggio, oppure locazione-vendita o espone prodotti ai clienti o installatori nel corso di un’attività commerciale, a titolo oneroso o meno”.
18      Slovenska jezična verzija: „‚trgovec’ pomeni prodajalca na drobno ali drugo fizično ali pravno osebo, ki izdelke strankam ponuja naprodaj, v najem ali v nakup s pridržanim lastništvom ali jih razstavlja, ali monterje, ki izvajajo gospodarsko dejavnost, bodisi odplačno ali neodplačno”.
19      Engleska jezična verzija: „‚dealer’
means a retailer or other natural or legal person who offers for sale, hire, or hire purchase, or displays products to customers or installers in the course of a commercial activity, whether or not in return for payment’”.
20      Uredba br. 1 o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (SL 1958., L 17, str. 385.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) br. 517/2013 od 13. svibnja 2013. (SL 2013., L 158, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 10., str. 31.)
21      Vidjeti ex-multis presudu od 20. veljače 2018., Belgija/Komisija (C-16/16 P, EU:C:2018:79, t. 48. i 49. i navedenu sudsku praksu).
22      Moje isticanje
23      Vidjeti u tom smislu rješenje od 5. listopada 2023., Verband Wirtschaft im Wettbewerb (C-761/22, EU:C:2023:756, t. 45.).
24      Vidjeti uvodne izjave 1. i 8. Uredbe 2017/1369.
25      Uvodna izjava 10. Uredbe 2017/1369
26      Vidjeti radni dokument službi Komisije – Procjena učinka priložena dokumentu Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju okvira za označivanje energetske učinkovitosti i stavljanju izvan snage Direktive 2010/30/EU (SWD(2015) 139 final – 2015/0149 (COD); u daljnjem tekstu: Procjena učinka za Uredbu 2017/1369). Vidjeti osobito dio 4.2.2., naslovljen „Postignuća zakonodavnog okvira”.
27      Obrazloženje uz dokument Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju okvira za označivanje energetske učinkovitosti i stavljanju izvan snage Direktive 2010/30/EU (COM(2015) 341 final – 2015/0149 (COD); u daljnjem tekstu: Obrazloženje Uredbe 2017/1369). Vidjeti osobito dio 3.5., naslovljen „Prikladnost i pojednostavnjenje propisa”.
28      London Economics i IPSOS, „Studija o utjecaju oznake energetske učinkovitosti – i njezinih potencijalnih izmjena – na to kako potrošači razumiju tu oznaku i na odluke o kupnji – ENER/C3/2013-428 – Privremeno izvješće”, 2014.
29      CentERdata, van Giesen, R.
i
Elsen,
M., „Studija o tome kako potrošači razumiju prijedloge oznaka energetske učinkovitosti za kućanske perilice rublja, kućanske perilice-sušilice rublja i kućanske perilice posuđa”, br. FWC ENER/C3/2015-631/04, na temelju okvirnog ugovora br. ENER/C3/2015-631
30      Uvodna izjava 2. Uredbe 2017/1369
31      Uvodna izjava 8. Uredbe 2017/1369
32      Obrazloženje Uredbe 2017/1369, dio 3.1., naslovljen „[Ex post] evaluacija postojećeg zakonodavstva”
33      Procjena učinka za Uredbu 2017/1369, dio 4.2.2., naslovljen „Postignuća zakonodavnog okvira”
34      Uvodna izjava 8. Uredbe 2017/1369
35      Procjena učinka za Uredbu 2017/1369, dio 4.1.3., naslovljen „Odnos s drugim politikama energetske učinkovitosti i klimatskim politikama”
36      Kao što se to navodi u obrazloženju Uredbe 2017/1369, Europsko vijeće utvrdilo je 2014. ciljeve poboljšanja energetske učinkovitosti za 27 % i smanjenje emisije stakleničkih plinova za 40 % do 2030. Vidjeti i Uredbu (EU) 2018/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o upravljanju energetskom unijom i djelovanjem u području klime, izmjeni uredaba (EZ) br. 663/2009 i (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva 94/22/EZ, 98/70/EZ, 2009/31/EZ, 2009/73/EZ, 2010/31/EU, 2012/27/EU i 2013/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća, direktiva Vijeća 2009/119/EZ i (EU) 2015/652 te stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 525/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2018., L 328, str. 1.).
37      Procjena učinka za Uredbu 2017/1369, dio 4.1.1., naslovljen „Osnovni problem”
38      Moje isticanje. Valja napomenuti da se u Direktivi 2010/30 upućivalo na „krajnje korisnike” umjesto na „kupce”.
39      Vidjeti osobito članak 10. stavak 1. treći podstavak Direktive 2010/30 (moje isticanje).
40      Vidjeti po analogiji presudu od 25. srpnja 2018., Dyson (C-632/16, EU:C:2018:599, t. 33.).
41      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15, svezak 8., str. 101. i ispravak SL 2016., L 332, str. 25.)
42      Valja napomenuti kako se čini da je tuženik iz glavnog postupka obuhvaćen značenjem pojma „trgovac” za potrebe definiranja „poslovne prakse”. „Trgovac” je u članku 2. točki (b) Direktive 2005/29 široko definiran kao „svaka fizička ili pravna osoba koja […] djeluje u svrhe vezane uz njezinu trgovačku odnosno poslovnu djelatnost, obrt ili slobodno zanimanje, kao i svaka osoba koja djeluje u ime ili za račun trgovca”.
43      Presuda od 25. srpnja 2018., Dyson (C-632/16, EU:C:2018:599, t. 30.)
44      Vidjeti u tom smislu presudu od 17. listopada 2013., RLvS (C-391/12, EU:C:2013:669, t. 37.).
45      Članak 11. stavak 4. Uredbe 2017/1369 (moje isticanje)
46      Moje isticanje
47      Presuda od 1. kolovoza 2025., Tradeinn Retail Services (C-76/24, EU:C:2025:593, t. 43. i navedena sudska praksa)
48      Radni dokument službi Komisije – Procjena učinka priložena dokumentu Uredba Komisije (EU) o utvrđivanju zahtjeva za ekološki dizajn elektroničkih zaslona u skladu s Direktivom 2009/125/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o izmjeni Uredbe Komisije (EZ) br. 1275/2008 i stavljanju izvan snage Uredbe Komisije (EZ) 642/2009 i Delegirane uredbe Komisije (EU) .../... o dopuni Uredbe (EU) 2017/1369 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu označivanja energetske učinkovitosti elektroničkih zaslona i stavljanju izvan snage Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 1062/2010 (SWD(2019) 354 final). Vidjeti osobito dio 1.5., naslovljen „Potreba za djelovanjem”.