62023CO0058
RJEŠENJE SUDA (osmo vijeće)
27. rujna 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Politika azila – Zajednički postupci za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite – Direktiva 2013/32/EU – Članci 22. i 23. – Pravo na pravnu pomoć i zastupanje – Članak 46. stavak 4. – Razumni rok za podnošenje pravnog lijeka – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom – Odbijanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu u ubrzanom postupku kao očito neosnovanog”
U predmetu C‑58/23 [Abboudnam] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputilo Upravno sodišče (Upravni sud, Slovenija), odlukom od 31. siječnja 2023., koju je Sud zaprimio 6. veljače 2023., u postupku
Y. N.
protiv
Republike Slovenije,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: M. Safjan, predsjednik vijeća, N. Piçarra (izvjestitelj) i N. Jääskinen, suci,
nezavisna odvjetnica: T. Ćapeta,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 46. stavka 4. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249. i ispravci SL 2020., L 76, str. 38. i SL 2020., L 415, str. 90.), u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe Y. N. i Republike Slovenije u vezi s odlukom Ministarstva unutarnjih poslova te države (u daljnjem tekstu: Ministarstvo unutarnjih poslova) da u ubrzanom postupku odbije kao očito neosnovan zahtjev za međunarodnu zaštitu koji je podnijela osoba Y. N. (u daljnjem tekstu: sporna odluka iz glavnog postupka).
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U uvodnim izjavama 20., 23., 25. i 50. Direktive 2013/32 navodi se:
„(20)
U dobro utvrđenim okolnostima, kada se smatra da je zahtjev neosnovan […], države članice bi trebale imati mogućnost ubrzanja postupka razmatranja, posebno uvođenjem kraćih, ali razumnih rokova za određene postupovne radnje, ne dovodeći u pitanje valjanost i sustavnost razmatranja koje se provod[i], te učinkovit pristup podnositelja zahtjeva do osnovnih načela i jamstava iz ove Direktive.
[…]
(23)
U tužbenim postupcima, ovisno o određenim uvjetima, podnositeljima zahtjeva osiguravaju se besplatna pravna pomoć i zastupanje od strane osobe koja je prema nacionalnom pravu za to ovlaštena. Nadalje, u svim fazama postupka, podnositelji zahtjeva imaju pravo na savjetovanje na vlastiti trošak, s pravnim i drugim savjetnicima koji su kao takvi dozvoljeni ili dopušteni prema nacionalnom pravu.
[…]
(25)
Da bi se isprav[n]o utvrdilo koje osobe trebaju zaštitu kao izbjeglice za potrebe članka 1. [Konvencije o statusu izbjeglica, koja je potpisana u Ženevi 28. srpnja 1951. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 189., str. 150., br. 2545 (1954.)), a dopunjena je i izmijenjena Protokolom o statusu izbjeglica, sklopljenim u New Yorku 31. siječnja 1967.], ili kao osobe ovlaštene na supsidijarnu zaštitu, svaki podnositelj treba imati učinkovit pristup postupcima, mogućnost [surađivati] i odgovarajuće komunicirati s nadležnim tijelima, kako bi [iz]nio mjerodavne činjenice u svom predmetu, te zadovoljavajuća postupovna jamstva, kako bi se mogao braniti u svom predmetu u svim fazama postupka. Štoviše, postupak u kojem se razmatra zahtjev za međunarodnu zaštitu u pravilu omogućuje podnositelju zahtjeva barem: […] pristup uslugama tumačenja kako bi na razgovoru s tijelima predstavio/predstavila svoj slučaj; […] mogućnost savjetovanja s pravnim ili drugim savjetnikom; pravo da bude informiran(a) o svojoj pravnoj poziciji u odlučujućim fazama postupka na jeziku koji razumije ili se opravdano može pretpostaviti da razumije; te, u slučaju negativne odluke, pravo na učinkoviti pravni lijek pred sudom.
[…]
(50)
U skladu s temeljnim načelom prava Unije […] na odluke u vezi sa zahtjevom za međunarodnu zaštitu […] može [se] primijeniti učinkovit pravni lijek pred sudom.”
4
U članku 12. te direktive, naslovljenom „Jamstva za podnositelje zahtjeva”, određuje se:
„1.   U pogledu postupaka iz poglavlja III., države članice osiguravaju da svi podnositelji zahtjeva uživaju sljedeća jamstva:
[…]
(b)
prema potrebi im se omogućuje tumač za iznošenje predmeta pred nadležnim tijelima. Države članice razmatraju je li potrebno omogućiti te usluge, a svakako onda kada se podnositelj zahtjeva ima pozvati na razgovor iz članaka 14. do 17. i 34., a ako bez takvih usluga nije moguće ostvariti odgovarajuću komunikaciju. U tom i drugim slučajevima kada nadležna tijela pozovu podnositelja zahtjeva, te se usluge plaćaju iz javnih sredstava;
[…]
2.   U pogledu postupaka iz poglavlja V., države članice osiguravaju da svi podnositelji zahtjeva uživaju jamstva koja su jednaka onima iz stavka 1. točaka od (b) do (e).”
5
U članku 20. stavku 1. navedene direktive određuje se da države članice moraju na zahtjev osigurati pružanje besplatne pravne pomoći i zastupanje u žalbenim postupcima iz njezina članka 46.
6
Člankom 22. stavkom 1. iste direktive podnositeljima zahtjeva jamči se stvarna mogućnost savjetovanja, na vlastiti trošak, s pravnim ili drugim savjetnikom kojeg kao takvog priznaje ili dopušta nacionalno pravo, o pitanjima u vezi sa zahtjevom za međunarodnu zaštitu, u svim stadijima postupka uključujući i nakon donošenja negativne odluke.
7
U članku 23. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2013/32 navodi se da taj pravni ili drugi savjetnik mora imati „pristup informacijama iz predmeta podnositelja zahtjeva na temelju [kojeg] se donosi ili će se donijeti odluka”.
8
Naslovljen „Pravo na učinkoviti pravni lijek”, članak 46. te direktiveu stavcima 1. i 4. određuje:
„1.   Države članice osiguravaju da podnositelji zahtjeva imaju pravo na učinkoviti pravni lijek pred sudom, protiv:
(a)
odluke donesene u vezi s njihovim zahtjevom za međunarodnu zaštitu […]
[…]
4.   Države članice utvrđuju razumne rokove i druga potrebna pravila za ostvarivanje prava podnositelja zahtjeva na učinkovit pravni lijek u skladu sa stavkom 1. Rokovi ne smiju onemogućiti ili učiniti posebno teškim takvo ostvarivanje prava.”
Slovensko pravo
9
U članku 70. stavku 1. prvoj rečenici Zakona o mednarodni zaščiti (Zakon o međunarodnoj zaštiti) od 4. ožujka 2016. (Uradni list RS, br. 16/17, u daljnjem tekstu: ZMZ-1) određuje se rok od petnaest dana od dostave upravne odluke nadležnog tijela za podnošenje tužbe protiv te odluke pred Upravnim sodiščem (Upravni sud, Slovenija). Kada je takva odluka donesena u ubrzanom postupku, druga rečenica tog članka 70. stavka 1. skraćuje navedeni rok na tri dana od dostave odluke.
10
Iz članka 111. stavaka 2. i 4. Zakona o pravdnem postopku (Zakon o parničnom postupku) od 15. ožujka 1999. (Uradni list RS, br. 73/07) u vezi s člankom 22. stavkom 1. Zakona o upravnem sporu (Zakon o upravnom sporu) od 28. rujna 2006. (Uradni list RS, br. 105/06) proizlazi da, ako je rok određen u danima, on počinje teći prvog dana nakon dana dostave ili priopćavanja navedene odluke. Ako zadnji dan navedenog roka pada u subotu, nedjelju, na praznik ili drugi neradni dan predviđen nacionalnim zakonom, on ističe nakon proteka prvog sljedećeg radnog dana.
Glavni postupak i prethodno pitanje
11
Sporna odluka iz glavnog postupka, kojom je Ministarstvo unutarnjih poslova odbilo kao očito neosnovan zahtjev za međunarodnu zaštitu osobe Y. N., marokanskog državljanina, bila je donesena u ubrzanom postupku. U skladu s člankom 70. stavkom 1. drugom rečenicom ZMZ-1, rok za podnošenje tužbe protiv takve odluke skraćuje se s petnaest na tri dana od dostave te odluke.
12
Osoba Y. N. podnijela je Upravnom sodišču (Upravni sud), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu protiv sporne odluke iz glavnog postupka, tvrdeći da je, s jedne strane, s obzirom na to da je ta odluka dostavljena 23. prosinca 2022., dan prije neradnog vikenda, stvarni rok za podnošenje tužbe skraćen na jedan radni dan. S druge strane, iako govori smo arapski, nije joj bio osiguran usmeni prevoditelj, pa stoga nije bila u mogućnosti na odgovarajući način komunicirati sa svojim punomoćnikom te su se njihovi razgovori svodili na razmjenu kratkih poruka (SMS) uz korištenje elektroničkog prevoditelja. Smatra da joj zbog tih okolnosti nije omogućeno da na odgovarajući način pripremi svoju tužbu, čime joj je povrijeđeno pravo na djelotvoran pravni lijek.
13
Sud koji je uputio zahtjev potvrđuje da je u konkretnom slučaju zadnji dan roka za podnošenje tužbe – koji je počeo teći 24. prosinca 2022. – bio 26. prosinca 2022., dan koji je praznik u Sloveniji, tako da je taj rok bio istekao protekom prvog sljedećeg radnog dana, odnosno 27. prosinca 2022.
14
Taj sud osim toga ističe da se činjenice iz predmetnog slučaja razlikuju od činjenica iz predmeta u kojem je donesena presuda od 9. rujna 2020., Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Odbijanje naknadnog zahtjeva – Rok za podnošenje pravnog lijeka) (C‑651/19, EU:C:2020:681), u kojoj je Sud ocijenio da se članku 46. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 47. Povelje ne protivi nacionalni propis kojim se za podnošenje sudu pravnog lijeka protiv odluke o odbijanju kao nedopuštenog naknadnog zahtjeva za međunarodnu zaštitu određuje prekluzivni rok od deset dana od dostave takve odluke, računajući blagdane i neradne dane, pod uvjetom da podnositelji zahtjeva za međunarodnu zaštitu mogu u tom roku djelotvorno ostvariti postupovna jamstva i prava koje im priznaje Direktiva 2013/32.
15
Iako priznaje da rok za podnošenje tužbe protiv odluke o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu kao očito neosnovanog može biti kraći u odnosu na rok od petnaest dana koji se predviđa za redovni postupak, sud koji je uputio zahtjev ipak smatra da je rok od tri dana koji se predviđa u ubrzanom postupku nerazmjerno nepovoljniji od onog koji se predviđa za redovni postupak.
16
U tim je okolnostima Upravno sodišče (Upravni sud) odlučilo prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 46. stavak 4. [Direktive 2013/32] u vezi s člankom 47. Povelje tumačiti na način da mu se protivi nacionalno postupovno pravilo kao što je članak 70. stavak 1. druga rečenica ZMZ-1, kojim se za podnošenje tužbe protiv odluke kojom je nadležno tijelo u ubrzanom postupku odbilo zahtjev kao očito neosnovan predviđa prekluzivni rok od tri dana od dana dostave takve odluke, uključujući praznike i neradne dane, pri čemu taj rok može isteći nakon protekaprvog sljedećeg radnog dana?”
Postupak pred Sudom
Zahtjev za primjenu hitnog prethodnog postupka
17
Zasebnim aktom koji je dostavljen tajništvu 6. veljače 2023. sud koji je uputio zahtjev zatražio je rješavanje predmeta primjenom hitnog prethodnog postupka, ističući da, s jedne strane, tumačenje članka 46. stavka 4. Direktive 2013/32 radi kojeg se obratio Sudu utječe na razmatranje sličnih tužbi koje su mu podnesene i, s druge strane, da pravno pitanje koje se postavlja u konkretnom slučaju, s obzirom na to da se tiče prava na djelotvoran pravni lijek, po svojoj prirodi opravdava davanje odgovora u najkraćem roku.
18
Odlukom od 16. veljače 2023. treće vijeće Suda, kojem je predmet raspoređen u skladu s člankom 108. stavkom 1. Poslovnika Suda, odbilo je taj zahtjev uz obrazloženje da nije ispunjen uvjet u pogledu hitnosti.
19
Kada je riječ o prvom razlogu na koji se poziva sud koji je uputio zahtjev, treće vijeće Suda istaknulo je da činjenica da se odluka koju taj sud mora donijeti nakon upućivanja prethodnog pitanja Sudu može potencijalno odnositi na velik broj osoba ili pravnih situacija ne može sama po sebi predstavljati iznimnu okolnost koja opravdava primjenu hitnog prethodnog postupka. Što se tiče drugog razloga vezanog uz činjenicu da svaki zahtjev za prethodnu odluku o tumačenju odredbe koja uređuje pravo na djelotvoran pravni lijek zahtijeva da Sud brzo pruži odgovor, to je vijeće smatralo da takav razlog nije sam po sebi dovoljan da bi se opravdala primjena hitnog postupka u određenom predmetu, s obzirom na to da je riječ o postupovnom instrumentu kojem je svrha odgovoriti na izvanrednu hitnu situaciju.
20
Osim toga, treće vijeće Suda podsjetilo je na to da glavni kriterij za utvrđivanje je li ispunjen uvjet hitnosti jest kriterij vezan uz postojanje mjere oduzimanja slobode tužitelja iz glavnog postupka (presuda od 12. siječnja 2023., MV (Određivanje jedinstvene kazne), C‑583/22 PPU, EU:C:2023:5, t. 45.), te je istaknulo da iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da protiv tog tužitelja nije bila određena nikakva mjera oduzimanja slobode. Također je napomenulo da se, s obzirom na to da protiv navedenog tužitelja na temelju nacionalnog prava nije bilo moguće odrediti protjerivanje sve dok odluka o rješavanju njegova zahtjeva za odobrenje boravka ne postane pravomoćna, može isključiti postojanje rizika od toga da će on biti udaljen u zemlju u kojoj bi mogao biti izložen smrtnoj kazni, mučenju ili drugim nečovječnim ili ponižavajućim kaznama ili postupcima.
Zahtjev za primjenu ubrzanog postupka
21
Sud koji je uputio zahtjev također je podnio zahtjev za rješavanje predmeta u ubrzanom postupku, na temelju članka 105. Poslovnika, pozivajući se na iste razloge koje je iznio u prilog zahtjevu za postupanje primjenom hitnog prethodnog postupka, navedene u točki 17. ovog rješenja. Odlukom predsjednika Suda od 1. ožujka 2023. taj je zahtjev odbijen zbog istih razloga kao što su oni izneseni u točki 19. ovog rješenja.
O prethodnom pitanju
22
Na temelju članka 99. Poslovnika, posebno kad se odgovor na pitanje koje je postavljeno u prethodnom postupku može jasno izvesti iz sudske prakse ili kad odgovor na takvo pitanje ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji, Sud može u svakom trenutku na prijedlog suca izvjestitelja i nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika odlučiti obrazloženim rješenjem.
23
U predmetnom je postupku odlučeno da se primjeni ta odredba.
24
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 46. stavak 4. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 47. prvim stavkom Povelje tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se predviđa rok od tri dana, uključujući praznike i neradne dane, za podnošenje sudske tužbe protiv odluke donesene u ubrzanom postupku kojom se zahtjev za međunarodnu zaštitu odbija kao očito neosnovan.
25
Članak 46. stavci 1. i 4. te direktive u vezi s njezinom uvodnom izjavom 50. obvezuje države članice da predvide razumne rokove za podnošenje pravnih lijekova i da utvrde druga pravila potrebna kako bi podnositelj zahtjeva za međunarodnu zaštitu mogao ostvariti pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom. U toj se odredbi također navodi da ti rokovi ne smiju onemogućiti ili previše otežati takvo ostvarivanje.
26
Značajke pravnog lijeka iz članka 46. stavka 4. Direktive 2013/32 moraju biti određene u skladu s člankom 47. Povelje koji predviđa da svatko čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom u skladu s uvjetima propisanima potonjim člankom (presuda od 9. rujna 2020., Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Odbijanje naknadnog zahtjeva – Rok za podnošenje pravnog lijeka), C‑651/19, EU:C:2020:681, t. 27.). Članku 46. stavku 4. stoga se protivi svaka nacionalna mjera kojom se onemogućuje djelotvorno korištenje pravnih lijekova iz stavka 1. tog članka (vidjeti po analogiji presudu od 22. lipnja 2023., K. B. i F. S. (Razmatranje po službenoj dužnosti u kaznenim stvarima), C‑660/21, EU:C:2023:498, t. 37.).
27
Prema tome, kada države članice utvrđuju rokove za podnošenje pravnih lijekova na temelju odredbi prava Unije kao što je taj članak 46. stavak 4., one su u skladu s člankom 51. stavkom 1. Povelje dužne osigurati poštovanje prava na djelotvoran pravni lijek pred sudom, predviđenog u članku 47. Povelje i konkretiziranog u navedenom članku 46. (vidjeti u tom smislu presude od19. prosinca 2019., Deutsche Umwelthilfe, C‑752/18, EU:C:2019:1114, t. 34. i od 22. lipnja 2023., K. B. i F. S. (Razmatranje po službenoj dužnosti u kaznenim stvarima), C‑660/21, EU:C:2023:498, t. 40.).
28
Kao što proizlazi iz uvodne izjave 20. Direktive 2013/32, takvi rokovi u svim slučajevima moraju ostati razumni i ne smiju ugrožavati provođenje odgovarajućeg i sveobuhvatnog razmatranja podnesenog zahtjeva kao ni djelotvorno ostvarivanje prava podnositelja koja mu ta direktiva priznaje. Nadalje, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 25. navedene direktive, svaki podnositelj trebao bi imati djelotvoran pristup postupcima, mogućnost surađivati i komunicirati na odgovarajući način s nadležnim tijelima radi iznošenja relevantnih činjenica u svojem predmetu te raspolagati dostatnim postupovnim pravima da bi se mogao braniti u svim stadijima postupka.
29
Osim toga, iz odredbi članka 12. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 12. stavkom 2. Direktive 2013/32 proizlazi da, kada je riječ o postupcima sudskog preispitivanja, svi podnositelji po potrebi moraju ostvarivati ista jamstva koja su predviđena i za upravno rješavanje zahtjevâ za međunarodnu zaštitu, tj. konkretno usluge usmenog prevoditelja radi iznošenja svojih argumenata pred nadležnim tijelima.
30
Isto tako, da bi se podnositeljima omogućilo ostvarivanje njihova prava na djelotvoran pravni lijek pred sudom, članak 22. Direktive 2013/32 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 23. jamči tim podnositeljima zahtjeva pravo da u svim stadijima postupka koriste pravnu pomoć i zastupanje, koji u skladu s člankom 20. te direktive mogu biti besplatni, uključujući i nakon donošenja negativne odluke. Nadalje, članak 23. navedene direktive jamči pravnim savjetnicima tih podnositelja pristup informacijama dostavljenima u spis na temelju kojeg se odluka donosi ili će biti donesena (presuda od 9. rujna 2020., Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Odbijanje naknadnog zahtjeva – Rok za podnošenje pravnog lijeka), C‑651/19, EU:C:2020:681, t. 62.).
31
Prema tome, da bi ispunjavao zahtjeve koji proizlaze iz članka 46. stavka 4. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 47. prvim stavkom Povelje, rok za podnošenje pravnog lijeka moći će se smatrati realno dovoljnim za pripremu i podnošenje djelotvornog pravnog lijeka pred sudom samo pod uvjetom da je podnositelj u tom roku mogao stvarno iskoristiti postupovna prava spomenuta u prethodnoj točki ovog rješenja.
32
Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da, kako Ministarstvo unutarnjih poslova nije punomoćniku tužitelja iz glavnog postupka osiguralo usmenog prevoditelja u roku za podnošenje pravnog lijeka o kojem je riječ u glavnom postupku, razgovori između potonjih svodili su se na razmjenu SMS poruka uz korištenje elektroničkog prevoditelja. Iz tog je zahtjeva također vidljivo da Ministarstvo unutarnjih poslova nije dalo nikakav odgovor na zahtjev za pristup informacijama dostavljenima u spis tužitelja iz glavnog postupka, koji je bio podnio njegov punomoćnik, što se, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, dogodilo zbog toga što je sporna odluka iz glavnog postupka tom tužitelju bila dostavljena neposredno pred neradni dan.
33
U tim okolnostima, podložno provjerama koje će morati provesti sud koji je uputio zahtjev, budući da rok za podnošenje pravnog lijeka – poput onog iz glavnog postupka – u praksi može dovesti do toga da se podnositelju oduzme njegovo pravo na usluge usmenog prevoditelja radi iznošenja svojih argumenata pred upravnim tijelima, koje je zajamčeno u članku 12. stavku 1. točki (b) i članku 12. stavku 2. Direktive 2013/32, njegovo pravo na pravnu pomoć i zastupanje, zajamčeno u članku 22. te direktive, kao i njegovo pravo na pristup informacijama dostavljenima u spis, predviđeno u članku 23. navedene direktive, njime se ne osigurava pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom predviđeno u članku 47. Povelje.
34
Slijedom navedenih razloga, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 46. stavak 4. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 47. Povelje treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis kojim se predviđa rok od tri dana, uključujući praznike i neradne dane, za podnošenje sudske tužbe protiv odluke donesene u ubrzanom postupku kojom se zahtjev za međunarodnu zaštitu odbija kao očito neosnovan ako takav rok može sprečavati djelotvorno ostvarivanje prava zajamčenih u članku 12. stavku 1. točki (b), članku 12. stavku 2. te člancima 22. i 23. te direktive.
Troškovi
35
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) rješava:
Članak 46. stavak 4. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalni propis kojim se predviđa rok od tri dana, uključujući praznike i neradne dane, za podnošenje sudske tužbe protiv odluke donesene u ubrzanom postupku kojom se zahtjev za međunarodnu zaštitu odbija kao očito neosnovan ako takav rok može sprečavati djelotvorno ostvarivanje prava zajamčenih u članku 12. stavku 1. točki (b), članku 12. stavku 2. te člancima 22. i 23. te direktive.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: slovenski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.