62005CJ0054_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑54/05
dėl 2005 m. vasario 4 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama M. van Beek ir M. Huttunen, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ieškovė,
prieš
Suomijos Respubliką, atstovaujamą T. Pynnä ir A. Guimaraes-Purokoski, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai P. Kūris, J. Makarczyk (pranešėjas), L. Bay Larsen ir J.‑C. Bonichot,
generalinis advokatas P. Mengozzi,
posėdžio sekretorius H. von Holstein, kanclerio pavaduotojas,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. lapkričio 9 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2007 m. sausio 11 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad kitoje valstybėje narėje teisėtai įregistruotų ir naudojamų transporto priemonių atžvilgiu reikalaudama tranzito leidimo, Suomijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius.
Teisinis pagrindas
2. 1994 m. gruodžio 29 d. Įstatymo Nr. 1482/1994 dėl automobilių mokesčio (autoverolaki 1482/1994) 1 straipsnyje numatyta, kad šis mokestis („autovero“, toliau – vienkartinis mokestis) mokamas valstybei, prieš įregistruojant arba pradedant eksploatuoti Suomijoje keleivines transporto priemones.
3. Pagal šio įstatymo 2 straipsnį „eksploatavimo Suomijoje pradžia laikoma transporto priemonės naudojimo Suomijos teritorijoje pradžia, net jeigu šalyje ji nėra įregistruota.“
4. To paties įstatymo 35 straipsnis numato apmokestinimo vienkartiniu mokesčiu išimtis, konkrečiai taikomas tranzito leidimą turinčioms transporto priemonėms.
5. Pagal 2002 m. gruodžio 11 d. Įstatymo Nr. 1090/2002 dėl transporto priemonių (ajoneuvolaki 1090/2002) 8 straipsnį „visos motorinės transporto priemonės ir jų priekabos < ... > turi būti įregistruotos ir atlikta jų techninė apžiūra, išskyrus šiuo įstatymu ar pagal šį įstatymą numatytas išimtis. Motorinių transporto priemonių ir jų priekabų < ... >, kurios nebuvo teisėtai įregistruotos arba kurių techninė apžiūra nebuvo atlikta, negalima pradėti eksploatuoti“.
6. Pagal to paties įstatymo 64 straipsnį registravimo išimtys gali būti numatytos nutarimu. Šias išimtis nustato 1995 m. gruodžio 18 d. Nutarimo Nr. 1598/1995 dėl transporto priemonių registravimo (asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä 1598/1995, toliau – Nutarimas dėl registravimo) 8 straipsnis.
7. Pagal šio dekreto 8 straipsnio 2 dalį:
„Užsienyje įregistruotą transporto priemonę arba transporto priemonę, turinčią laikinuosius valstybinio numerio ženklus, galima pradėti eksploatuoti Suomijoje be registracijos liudijimo laikantis 46–48, 48a, 49–51, 51a, 51b ir 52–56 straipsniuose nustatytų sąlygų. Tas pats taikoma transporto priemonės, kuriai buvo išduotas tranzito leidimas, eksploatavimui.“
8. To paties nutarimo 48 straipsnis nustato:
1. Už registravimą atsakinga institucija ir muitinės tarnyba tam, kad šioje šalyje neregistruota transporto priemonė būtų pristatyta techninei apžiūrai, tranzito, parodos, dalyvavimo varžybose arba demonstravimo Suomijoje tikslais arba dėl kitos konkrečios priežasties transporto priemonės tranzito tikslais gali, pateikus prašymą, išduoti rašytinį tranzito leidimą, kad šią priemonę būtų galima pradėti eksploatuoti. (Priklijuojami) tranzito numeriai suteikiami išduodant tranzito leidimą.
2. Šis tranzito leidimas yra išduodamas, jei automobilio civilinės atsakomybės draudimas yra galiojantis ir sumokėti metiniai dyzeliniu kuru varomų transportų priemonių mokestis („moottoriajoneuvovero“) arba benzinu varomų transporto priemonių mokestis („ajoneuvovero“).
3. Tranzito leidimas yra išduodamas reikiamam transporto priemonės eksploatavimo laikotarpiui. Be ypač rimtos priežasties jis negali būti išduodamas ilgesniam kaip septynių dienų laikotarpiui. Dalyvavimas varžybose negali būti laikomas tokia priežastimi.
4. Transporto priemonė negali būti naudojama su tranzito leidimu, jeigu ji negali būti eksploatuojama dėl jos būklės, gabaritų ar svorio.“
9. Nutarimo dėl registravimo 48 straipsnio 2 dalyje nurodyti metiniai mokesčiai buvo pakeisti 2003 m. gruodžio 30 d. Įstatymu Nr. 1281/2003 dėl metinio transporto priemonių mokesčio (ajoneuvoverolaki 1281/2003) įvestu nauju metiniu mokesčiu („ajoneuvovero“). Pagal šio įstatymo 12 straipsnio 10 dalį transporto priemonės, kurioms išduotas tranzito leidimas, nuo šio metinio mokesčio yra atleidžiamos.
10. 2003 m. gruodžio 18 d. Nutarimo Nr. 1116/2003 dėl transporto priemonių registrui teikiamų duomenų (valtioneuvoston asetus ajoneuvoliikennerekisterin tiedoista 1116/2003) 21 straipsnio 2 dalyje išvardijami su tranzito leidimu susiję duomenys, įtraukiami į transporto priemonių registrą:
„ < … > Į registrą įrašomi šie tranzito leidimo duomenys: pavardė arba pavadinimas, adresas, leidimą turinčių asmens kodas arba įmonės ar asociacijos registracijos numeris, transporto priemonės markė, modelis, gamintojo numeris, registracijos numeris, automobilio civilinės atsakomybės draudimas, leidimo išdavimo data, leidimą išdavusi institucija, jo galiojimo trukmė, jo paskirtis, su leidimu susiję mokėjimai ir prireikus maršrutas.“
Ikiteisminė procedūra
11. Gavusi kelis skundus dėl Suomijos teisės aktų ir kompetentingų valdžios institucijų veiksmų, susijusių su tranzito leidimo, reikalaujamo įvežant kitoje valstybėje narėje registruotą transporto priemonę, išdavimu, Komisija 2002 m. gegužės 17 d. Suomijos Respublikai išsiuntė laišką prašydama paaiškinimų dėl aptariamų teisės aktų ir veiksmų.
12. Atsižvelgusi į minėtos valstybės narės pateiktus atsakymus, kuriuos ji laikė nepakankamais, Komisija pradėjo ikiteisminę procedūrą išsiųsdama 2003 m. balandžio 18 d. oficialų pranešimą, kuriame nurodė, kad Suomijos rezidentams nustatyta pareiga prašyti tranzito leidimo kertant Suomijos sieną riboja laisvą prekių judėjimą, o dėl to pažeidžiamas EB 28 straipsnis. Komisija taip pat nurodė, kad tranzito leidimo septynių dienų galiojimo trukmė yra pernelyg trumpa ir prieštarauja šiai nuostatai.
13. 2003 m. gruodžio 16 d. pagrįsta nuomone Komisija paragino Suomijos Respubliką per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
14. Kadangi Suomijos Respublika pakartojo savo pirmines pastabas ir per nustatytą terminą nesiėmė priemonių, kad į minėtą nuomonę būtų atsižvelgta, Komisija pagal EB 226 straipsnio antrąją pastraipą pareiškė šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
15. Komisija mano, kad EB 28 ir 30 straipsniai draudžia Nutarimu dėl registravimo įtvirtintą tranzito leidimų tvarką. Be to, tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepripažintų tokio įsipareigojimų neįvykdymo, ji tvirtina, kad pati šio leidimo galiojimo trukmė, tai yra septynios dienos, prieštarauja minėtiems straipsniams dėl jos trumpumo.
16. Komisija tranzito leidimo procedūrą vertina kaip administracinį teisės aktų nustatytą etapą, einantį prieš pačią transporto priemonės registravimo procedūrą, kai Suomijos rezidentas nori įvežti teisėtai kitoje valstybėje narėje įregistruotą transporto priemonę.
17. Komisija mano, kad tokio leidimo įvedimas turi kiekybinio importo apribojimo arba lygiaverčio poveikio priemonės EB 28 straipsnio prasme požymių, nes Suomijos rezidentas neturi jokios teisės aktais nustatytos garantijos, kad galėtų pradėti eksploatuoti Suomijoje teisėtai kitoje valstybėje narėje įregistruotą transporto priemonę, kurią jis įveža į Suomiją.
18. Komisijos nuomone, iš Nutarimo dėl registravimo 48 straipsnio, be kita ko, matyti, kad tranzito leidimo išdavimas yra paliktas kompetentingų valdžios institucijų nuožiūrai, todėl prašymą jį gauti pateikęs asmuo neturi jokios garantijos, kad šis leidimas jam bus išduotas.
19. Ji teigia, jog transporto priemonės valdytojas paprastai turi sustoti Suomijos pasienyje tam, kad paprašytų tranzito leidimo ir bet kuriuo atveju tam, kad pateiktų prašymą išduoti leidimą, net jei jis pateikiamas iš anksto prieš kertant sieną, transporto priemonę norintis įvežti asmuo turi nuvykti į muitinės įstaigą. Be to, tranzito leidimo išdavimas susijęs su tam tikromis išlaidomis.
20. Galiausiai Komisija pripažįsta, kad tranzito leidimo išdavimo nepateisina jokie privalomieji bendrojo intereso pagrindai, kaip jie suprantami pagal EB 30 straipsnį. Konkrečiai tariant, jis netenkina nei mokesčių kontrolės veiksmingumo reikalavimų, nei kelių eismo saugos tikslo.
21. Suomijos Respublika visų pirma teigia, kad tranzito leidimų tvarka, kuri skiriasi nuo pačios transporto priemonių registravimo procedūros, nėra importo apribojimas EB 28 straipsnio prasme.
22. Pagrįsdama savo nuomonę ji tvirtina, kad ši tvarka taikoma tiek laikinam neįregistruotų ir neapmokestinamų transporto priemonių naudojimui Suomijoje, tiek tais atvejais, kai asmuo, kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra Suomijoje, įveža iš užsienio transporto priemonę, kuri šioje valstybėje narėje nebuvo įregistruota. Ji patikslina, kad šio leidimo išdavimas neturi tiesioginio ryšio su sienos kirtimu, nes jis susijęs tik su transporto priemonės eksploatavimo pradžia, todėl tranzito leidimo reikalavimas vienodai taikomas visoms Suomijoje dar neįregistruotoms transporto priemonėms.
23. Suomijos Respublika nurodo ne tik nedideles su tranzito leidimo išdavimu susijusias išlaidas, bet ir šio leidimo gavimo procedūros greitumą ir paprastumą, nes jis išduodamas be išankstinės transporto priemonės techninės apžiūros, o be to, pareiškėjas neprivalo turėti transporto priemonės, kai pateikia prašymą išduoti tranzito leidimą.
24. Be to, ji pažymi, kad yra nustatytos tranzito leidimo išdavimo sąlygos ir todėl kompetentingų valdžios institucijų sprendimas negali būti pagrįstas savavališku vertinimu.
25. Papildomai Suomijos Respublika nurodo, kad tranzito leidimo procedūra yra bet kuriuo atveju pateisinama, nes ji yra papraščiausias būdas užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumo ir kelių eismo saugos tikslų įgyvendinimą.
26. Šiuo tikslu ji tvirtina, pirma, kad kai Suomijoje neįregistruota transporto priemonė eksploatuojama Suomijos teritorijoje, turi egzistuoti galimybė be klaidos rizikos patikrinti, ar tai yra nuo vienkartinio mokesčio atleista transporto priemonė, ar transporto priemonė, už kurią šis mokestis turi būti sumokėtas. Tranzito leidimo buvimas Suomijoje įprastai gyvenantiems asmenims priklausančių transporto priemonių atžvilgiu leidžia patikimai nustatyti transporto priemonės eksploatavimo pradžios datą, nuo kurios skaičiuojama atleisto nuo mokesčio naudojimo trukmė, ir išvengti masinio užsienio numerio ženklus turinčių transporto priemonių patikrinimo kelyje, o tai būtų būtina nesant šio leidimo.
27. Antra, Suomijos Respublika teigia, kad tranzito leidimo tvarka garantuoja, jog duomenys, susiję su naudojama transporto priemone ir šio leidimo turėtoju, bus pateikti transporto priemonių registrui. Šio registro atnaujinimas yra būtinas siekiant kontroliuoti metinio mokesčio rinkimą. Be to, šie duomenys yra būtini atsižvelgiant į kelių eismo saugos tikslą, ypač kelių taisyklių pažeidimo ar avarijos atveju.
28. Kalbant apie tranzito leidimo galiojimo trukmę, ši valstybė narė mano, kad ji atitinka proporcingumo principą ir todėl neprieštarauja EB 28 ir 30 straipsniams. Ji pažymi, kad pateikus prašymą galiojimo trukmė gali būti pratęsta.
Teisingumo Teismo vertinimas
29. Komisija kaltina Suomijos Respubliką, kad ji neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius reikalaudama, jog Suomijoje gyvenamąją vietą turintis asmuo, kuris nori įvežti teisėtai kitoje valstybėje narėje įregistruotą transporto priemonę, prašytų išduoti tranzito leidimą tam, kad jis galėtų pradėti eksploatuoti šią transporto priemonę prieš ją įregistruojant Suomijoje ir prieš sumokant transporto priemonių mokesčius.
30. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, EB 28 straipsnyje numatytas apribojimams lygiaverčio poveikio priemonių draudimas apima bet kokius valstybių narių teisės aktus, galinčius tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai sudaryti kliūčių prekybai Bendrijos viduje (be kita ko, žr. 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑420/01, Rink. p. I‑6445, 25 punktą; 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo Komisija prieš Daniją, C‑192/01, Rink. p. I‑9693 39 punktą; 2004 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus, C‑41/02, Rink. p. I‑11375 39 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo De Groot en Slot Allium ir Bejo Zaden, C‑147/04, Rink. p. I‑245, 71 punktą).
31. Be to, Teisingumo Teismas jau turėjo progą nuspręsti, kad santykiuose Bendrijos viduje EB 28 straipsnis neleidžia taikyti nacionalinės teisės aktų, kurie palieka galioti, nors ir visiškai formalų, importo licencijos reikalavimą ar kitą panašią procedūrą (šiuo klausimu žr. 1983 m. vasario 8 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę, pavadinto „Pienas UHT“, 124/81, Rink. p 203, 9 punktą; 1990 m. liepos 5 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑304/88, Rink. p. I‑2801, 9 punktą ir 2006 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Ahokainen ir Leppik, C‑434/04, Rink. p. I‑0000, 20 punktą).
32. Akivaizdu, kad tranzito leidimų tvarka, teisėtai kitoje valstybėje narėje įregistruotos ir Suomijos rezidento įvežtos transporto priemonės eksploatavimo pradžiai Suomijoje nustatanti formalius reikalavimus, gali sudaryti kliūčių automobilių prekybai Bendrijos viduje ir trukdyti prekių, kurios teisėtai pagamintos ir (arba) kuriomis teisėtai prekiaujama kitose valstybėse narėse, patekimą į rinką.
33. Kliūtį ypač sudaro veiksmai, kurių turi imtis kitos valstybės narės kilmės automobilio valdytojas, iki ši transporto priemonė galės būti teisėtai naudojama Suomijos teritorijoje, t. y. veiksmai, dėl kurių suinteresuotasis asmuo gali būti įpareigotas sustoti pasienio poste tam, kad gautų tranzito leidimą, ir kurie bet kuriuo atveju susiję su išlaidomis, nes šis leidimas nėra nemokamas. Be to, neturint tokio leidimo kertant sieną, transporto priemonės iš esmės negalima pradėti eksploatuoti.
34. Be to, tranzito leidimo išdavimas, kuriam netaikomas joks terminas nuo prašymo gauti šį leidimą pateikimo, pagal Nutarimo dėl registravimo 48 straipsnio 1 dalį nėra atitinkamų tarnybų pareiga, o tai, beje, patvirtino Suomijos Respublika per teismo posėdį.
35. Taigi, atsižvelgiant į kompetentingų institucijų turimus įgaliojimus, prašymą pateikusiam asmeniui nėra garantuojama, kad per protingą terminą jis gaus tranzito leidimą, būtiną transporto priemonei pradėti eks ploatuoti pagal teisės aktais įtvirtintus reikalavimus. Galimybė pareikšti ieškinį dėl administracinio sprendimo atmesti pateiktą prašymą išduoti šį leidimą šiuo atveju įtakos neturi.
36. Taigi laisvas judėjimas yra teisė, naudojimasis kuria negali priklausyti nuo nacionalinės tarnybos diskrecijos ar tolerancijos (žr. minėto sprendimo Pienas UHT 10 punktą).
37. Galiausiai neginčytina, kad nagrinėjamas dokumentas galioja tik trumpą laikotarpį ir kad egzistuoja pavojus, jog pasibaigus Suomijos teisės aktuose numatytam septynių dienų terminui transporto priemonė negalės būti naudojama, kol nebus atlikta galutinė registracija ir sumokėtas mokestis.
38. Nors nagrinėjamas tranzito leidimas patenka į EB 28 straipsnio taikymo sritį, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad nacionalinės teisės aktai, kurie sudaro kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonę, gali būti pateisinami EB 30 straipsnyje išvardytais bendrojo intereso pagrindais arba imperatyviais reikalavimais (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑420/01 29 punktą ir 2004 m. vasario 5 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑270/02, Rink. p. I‑1559, 21 punktą). Abiem atvejais nacionalinė nuostata turi būti tinkama užtikrinti jos siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neturi viršyti to, kas būtina jam pasiekti (be kita ko, žr. 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo Radiosistemi, C‑388/00 ir C‑429/00, Rink. p. I‑5845, 40–42 punktus ir 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo ATRAL, C‑14/02, Rink. p. I‑4431, 64 punktą).
39. Šiuo atžvilgiu kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos turi įrodyti, pirma, kad jų teisės aktai yra būtini vienam ar keliems EB 30 nurodytiems tikslams arba imperatyviems reikalavimams įgyvendinti, ir, antra, kad šie teisės aktai atitinka proporcingumo principą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo ATRAL
67 punktą; minėto 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją
30 ir 31 punktus bei 2004 m. vasario 5 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑270/02, 22 punktą).
40. Kalbant visų pirma apie Suomijos Respublikos pateiktą argumentą, kad tranzito leidimas yra būtinas kelių eismo saugos tikslui pasiekti, nes, be kita ko, jis leidžia tiksliai identifikuoti aptariamas transporto priemones dėl transporto priemonių registre esančių duomenų atnaujinimo, neginčijama, jog kelių eismo sauga yra privalomasis bendrojo intereso pagrindas, galintis pateisinti kliūtį laisvam prekių judėjimui (be kita ko, žr. 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo Van Schaik, C‑55/93, Rink. p. I‑4837, 19 punktą; 2000 m. spalio 12 d. Sprendimo Snellers, C‑314/98, Rink. p. I‑8633, 55 punktą ir 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo Cura Anlagen, C‑451/99, Rink. p. I‑3193, 59 punktą).
41. Tačiau nėra įrodyta, kad išduodant tranzito leidimą, kartu ant transporto priemonių priklijuojant pirminę registraciją pakeičiančius tranzito lipdukus bei įtraukiant su šiuo leidimu susijusius duomenis į transporto priemonių registrą, iš tikrųjų siekiama įgyvendinti kelių eismo saugos tikslą, nes šio leidimo reikalavimas taikomas ne visoms kitoje valstybėje narėje įregistruotoms transporto priemonėms, eksploatuojamoms Suomijos teritorijoje.
42. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kaip pastebėjo ir generalinis advokatas savo išvados 72 punkte, kad Suomijoje, laukiant, kol transporto priemonės bus įregistruotos galutinai, gali būti identifikuoti pastarųjų techniniai duomenys, nepaisant to, kokioje valstybėje narėje jos yra įregistruotos, nes visos valstybės narės turi transporto priemonių registravimo sistemą (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo Komisija prieš Suomiją, C‑232/03, Rink. p. I‑0000, 51 punktą).
43. Iš to, kas pasakyta, matyti, jog Suomijos vyriausybė neįrodė, jog kelių eismo saugos tikslas gali pateisinti tranzito leidimo procedūrą.
44. Antra, kalbant apie argumentą, susijusį su būtinybe tranzito leidimu užtikrinti veiksmingą mokesčių kontrolę, nes toks tikslas pagal nusistovėjusią teismo praktiką yra imperatyvus reikalavimas, galintis pateisinti EB 28 straipsniu draudžiamą lygiaverčio poveikio priemonę (be kita ko, žr. 1987 m. kovo 12 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją, 176/84, Rink. p. 1193, 25 punktą), neginčijama, jog Suomijos Respublika gali teisėtai nustatyti kontrolės procedūras, leidžiančias patikrinti, kurios transporto priemonės, nors jos ir turi būti įregistruotos Suomijoje, laikinai gali būti atleidžiamos nuo transporto priemonių mokesčio.
45. Tačiau dėl vertinimo, pateiktino dėl ginčijamų teisės aktų proporcingumo, ir klausimo, ar siekiamas tikslas gali būti pasiektas mažiau prekybą Bendrijos viduje paveikiančiais apribojimais, reikia konstatuoti, kad Suomijos Respublika konkrečiai neįrodo aptariamo laisvo prekių judėjimo apribojimo proporcingumo siekiamo tikslo atžvilgiu.
46. Iš tikrųjų mažiau ribojančios priemonės galėtų užtikrinti panašų rezultatą ir leistų nustatyti transporto priemonės naudojimo pradžią, kol transporto priemonių mokesčiai dar nesumokėti. Šiuo atžvilgiu ypač iš pareiškimų, kuriais pasikeista, ir teisminių ginčų per teismo posėdį bei generalinio advokato išvados 83 punkto matyti, kad viena iš šių priemonių yra nustatyti privalomą tvarką transporto priemonės savininkui arba valdytojui savo iniciatyva pranešti apie eksploatavimo pradžią kartu nustatant atitinkamas sankcijas, jei šis administracinis formalumas būtų neįvykdytas. Tokio pranešimo atveju būtų tinkama nustatyti protingą terminą, prasidedantį nuo pranešimo apie eksploatavimo pradžią, per kurį mokesčio mokėtojui būtų leidžiama naudoti transporto priemonę nesumokėjus transporto priemonių mokesčių.
47. Atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta, reikia konstatuoti, kad, kitoje valstybėje narėje teisėtai įregistruotoms ir naudojamoms transporto priemonėms pradėti eksploatuoti reikalaudama tranzito leidimo, kaip antai numatytas Nutarime dėl registravimo, Suomijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
48. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Suomijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1. Kitoje valstybėje narėje teisėtai įregistruotoms ir naudojamoms transporto priemonėms pradėti eksploatuoti reikalaudama tranzito leidimo, kaip antai numatytas 1995 m. gruodžio 18 d. Nutarime Nr. 1598/1995 dėl transporto priemonių registravimo (asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä (1598/1995)), Suomijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius.
2. Priteisti iš Suomijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.