62006CC0162
GENERALINIO ADVOKATO
M. POIARES MADURO IŠVADA,
pateikta 2007 m. gegužės 8 d.1 (
1
)
Byla C-162/06
International Mail Spain SL, buvusi TNT Express Worldwide Spain SL
prieš
Administración del Estado et Correos
„Direktyva 97/67/EB — Pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrosios taisyklės — Pašto paslaugų liberalizavimas — Galimybė rezervuoti tarptautinį paštą universaliosios pašto paslaugos teikėjui, „kiek tai būtina siekiant užtikrinti universaliosios paslaugos teikimą““
1.
Ispanijos Tribunal Supremo administracinių bylų skyriaus trečioji kolegija, posėdžiaudama visos sudėties, Teisingumo Teismui pateikė klausimą dėl 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (
2
), iki jos pakeitimo iš dalies 2002 m. birželio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/39/EB (
3
), 7 straipsnio 2 dalies aiškinimo.
I — Teisinis pagrindas, faktinės ginčo aplinkybės ir prejudicinis klausimas
2.
Direktyvos 97/67 7 straipsnio 2 dalyje leidžiama ir toliau rezervuoti paslaugą tokiomis sąlygomis:
„<…>
2.
Tiek, kiek tai yra būtina siekiant užtikrinti universaliosios paslaugos teikimą, tarptautinio ir reklaminio pašto paslaugos gali būti rezervuotos laikantis šio straipsnio 1 dalyje nustatytų kainų ir svorio ribų.
<…>“ (Pataisytas vertimas).
3.
1998 m. liepos 13 d. Įstatymo 24/1998 dėl universaliosios pašto paslaugos ir pašto paslaugų liberalizavimo (
4
), kuriuo buvo perkelta Direktyva 97/67, 18 straipsnio 1 dalies c punkte, galiojusiame faktinių aplinkybių metu, numatyta:
„1.   Pagal Konstitucijos 128 straipsnio 2 dalį ir paskesniame šio įstatymo skirsnyje nurodytomis sąlygomis operatoriui, atsakingam už universaliosios pašto paslaugos teikimą, išimtinai rezervuojamas tokių paslaugų, priskiriamų universaliajai pašto paslaugai, teikimas:
<…>
c)
tarptautinio pašto laiškų ir atvirlaiškių, kurių svoris ir kaina neviršija B punkte nustatytų ribų, gavimo ir išsiuntimo paslauga. Šiame įstatyme tarptautinio pašto paslauga reiškia pašto paslaugą, teikiamą iš kitų valstybių narių arba į jas“.
4.
Įstatymo 24/1998 41 straipsnio 2 dalies b punkte labai sunkus pažeidimas apibrėžiamas taip: „pašto paslaugų, rezervuotų universaliosios pašto paslaugos teikėjui, teikimas negavus jo leidimo, keliantis grėsmę pastarojo paslaugos teikimui“. 3 dalies a punkte numatyta, kad „sunkiais pažeidimais laikomi: a) šios 2 dalies a–i punktuose nurodyti pažeidimai, kai jie padaromi kitokiomis aplinkybėmis nei tomis, kuriomis juos būtų galima laikyti labai sunkiais“.
5.
Nuo 1988 m. International Mail Spain SL (anksčiau – TNT Express Worldwide Spain, SL) teikė tarptautinio išsiunčiamų atvirlaiškių, surenkamų turistų labiausiai lankomose Ispanijos vietose, pašto paslaugas. Šiuo tikslu viešbučiuose, kempinguose, gyvenamuosiuose namuose, prekybos centruose ir kitose vietose buvo įrengtos pašto dėžutės, skirtos surinkti į užsienį siunčiamus atvirlaiškius su ant jų užklijuotais lipniais ženklais, kuriais buvo prekiaujama tose pačiose vietose, kuriose buvo prekiaujama atvirlaiškiais.
6.
Secretaría General de Comunicaciones (Ministerio de Fomento) nusprendė, kad tokių paslaugų teikimas yra sunkus administracinės teisės pažeidimas, numatytas Įstatymo 24/199841 straipsnyje. 1999 m. birželio 16 d. Sprendimu ji paskyrė International Mail Spain SL 10 milijonų ESP (maždaug 60100 eurų) baudą ir nurodė nutraukti tokias paslaugas.
7.
Bendrovė International Mail Spain SL pareiškė Tribunal Superior de Justicia de Madrid administracinių bylų skyriuje ieškinį, kurį 2002 m. birželio 6 d. jis atmetė ir, be kita ko, nusprendė, kad Įstatymas 24/1998 atitinka Direktyvą 97/67. International Mail Spain SL pateikė apeliacinį skundą Tribunal Supremo, kuris 2006 m. kovo 7 d. suformulavo tokį prejudicinį klausimą:
„Ar <…> Direktyvos 97/67 <…> 7 straipsnio 2 dalis <…>, numatanti valstybėms narėms galimybę rezervuoti tarptautinio pašto paslaugas, leidžia šioms valstybėms narėms jas rezervuoti, tik jei nerezervavus kiltų grėsmė universaliosios paslaugos teikėjo finansinei pusiausvyrai, ar, atvirkščiai, šios valstybės narės gali išlaikyti rezervavimą vadovaudamosi kitais sumetimais, pvz., tikslingumu, susijusiais su bendra pašto sektoriaus situacija, įskaitant šio sektoriaus liberalizavimo laipsnį tuo metu, kai priimamas sprendimas dėl rezervavimo?“
8.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad, jeigu Įstatymo 24/199818 straipsnio 1 dalies c punktas pažeidė Direktyvos 97/67 7 straipsnio 2 dalyje įtvirtintus reikalavimus, Ispanijos teisės akto nuostatų nesilaikymas privatiems operatoriams negalėjo užtraukti administracinės sankcijos.
9.
Siekiant išsamiai apibūdinti Tribunal Supremo pateikto klausimo kontekstą, gali būti naudinga pažymėti, kad nagrinėjamos direktyvos 7 straipsnio 2 dalies (tapusios 1 dalimi) turinys Direktyva 2002/39 buvo pakeistas taip:
„<…>
Jeigu būtina, siekiant užtikrinti universaliosios paslaugos teikimą, pavyzdžiui, kai tam tikri pašto veiklos sektoriai jau yra liberalizuoti arba dėl ypatingų valstybės narės pašto paslaugų pobūdžio, išsiunčiama tarptautinė korespondencija gali išlikti rezervuota neviršijant tų pačių svorio ir kainų ribų.
<…>“ (Pataisytas vertimas).
II — Analizė
A — Priimtinumas
10.
Ispanijos Karalystė aiškiai nurodė, kad Tribunal Supremo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas. Galima išskirti du Ispanijos Karalystės nurodytus nepriimtinumo pagrindus: 1) neteisinga prašymo priimti prejudicinį sprendimą formuluotė, kuria, atrodo, prašoma įvertinti norminio vidaus akto galiojimą; 2) klausimo nenaudingumas ir hipotetiškumas.
11.
Savo pastabose Ispanijos vyriausybė teigia, kad šioje byloje Teisingumo Teismui pateikdamas nagrinėjamą prejudicinį klausimą (klausimus), nacionalinis teismas prašo įvertinti, ar Įstatymo 24/1998 dėl pašto paslaugų 18 straipsnio 1 dalies c punktas atitinka Direktyvą 97/67/EB arba nepažeidžia joje nustatytų ribų.
12.
Šis teiginys neatrodo įtikinamas. Paprasčiausiai prisiminkime, kad „nors pagal EB 234 straipsnį Teisingumo Teismas neturi kompetencijos taikyti Bendrijos teisės normų konkrečiai bylai ar vertinti nacionalinės teisės nuostatų atitikties šioms normoms, jis gali nacionaliniam teismui pateikti visus Bendrijos teisės aiškinimo elementus, kurie pastarajam galėtų būti naudingi vertinant šios teisės nuostatų poveikį“ (
5
). Teisingumo Teismo prašoma pateikti Bendrijos teisės aiškinimą ir nacionaliniams teismams suteikti visus elementus, būtinus nustatyti, ar nacionalinė nuostata atitinka Bendrijos teisę.
13.
Ispanijos Karalystė taip pat teigia, kad klausimas, arba, kitaip tariant, du atskiri klausimai yra nepriimtini, nes jie nenaudingi siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje ir, be to, hipotetiniai. Šis argumentas taip pat nepriimtinas.
14.
Teisingumo Teismas keletą kartų priminė, kad kompetencijos tarp Teisingumo Teismo ir nacionalinio teismo padalijimą atitinkantis požiūris reiškia, kad „vykstant EB 234 straipsnyje numatytai bendradarbiavimo tarp Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų procedūrai, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris turi prisiimti atsakomybę už priimsimą teismo sprendimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes, turi įvertinti prejudicinio sprendimo reikalingumą, kad galėtų priimti savo sprendimą bei Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą“ (
6
). Vadinasi, kai nacionalinio teismo pateikti prejudiciniai klausimai yra susiję su Bendrijos teisės nuostatos aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės turi priimti sprendimą (
7
).
15.
Iš tikrųjų laikantis Ispanijos Karalystės pasiūlyto samprotavimo, pagal kurį tai, kad Teisingumo Teismo atsakymas pats savaime (išskirta mano) neleidžia išspręsti ginčo pagrindinėje byloje, lemia klausimo nepriimtinumą, kyla klausimas, kada prejudicinis klausimas būtų priimtinas. Ginčo pagrindinėje byloje išsprendimas visada priklauso nuo faktais ir nacionalinėmis normomis pagrįsto sprendimo, kurį priimti tenka nacionaliniam teismui. Tai, kad Teisingumo Teismo pateiktas atsakymas pats savaime neleidžia išspręsti ginčo pagrindinėje byloje, nereiškia, kad jis nėra būtinas ir naudingas ginčo išsprendimui. Todėl man atrodo, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
B — Direktyvos 97/67 7 straipsnio 2 dalies aiškinimas
16.
Ispanijos teismo pateiktas klausimas susijęs su 7 straipsnio 2 dalies teksto aiškinimu, o būtent su Direktyvoje 97/67 numatytos galimybės tam tikras paslaugas, tarp kurių yra ir „tarptautinis paštas“, rezervuoti universaliosios paslaugos tiekėjui ribų apibrėžimu.
17.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar Direktyvą 97/67 reikia aiškinti taip, kad valstybės narės gali numatyti paslaugų rezervaciją, tik jei nustato, kad nerezervavus teisių kiltų pavojus universaliosios paslaugos teikėjo finansinei pusiausvyrai, arba jei gali ją išlaikyti vadovaudamosi kitais sumetimais, susijusiais, be kita ko, su tikslingumu arba bendrąja pašto sektoriaus situacija, įskaitant šio sektoriaus liberalizavimo laipsnį tuo metu, kai priimamas sprendimas rezervuoti tam tikras paslaugas.
18.
Įstojusiųjų į bylą šalių pozicija gali būti apibendrinta taip. Viena vertus, ieškovė (International Mail Spain SL) ir Europos Bendrijų Komisija pasisakė už griežtą Direktyvos 97/67 7 straipsnio 2 dalies aiškinimą. Komisijos nuomone, minėto 7 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad paslaugas galima rezervuoti, tik jeigu tai yra būtina užtikrinant universaliosios paslaugos veikimą finansinės pusiausvyros sąlygomis. Siekiant nustatyti šią būtinybę, be kitų veiksnių, reikia atsižvelgti į pašto veiklos liberalizavimo laipsnį ir nacionalinio pašto paslaugų ypatybes.
19.
Kita vertus, Ispanijos ir Belgijos vyriausybės plačiau aiškino Direktyvos 97/67 7 straipsnio 2 dalį, teigdamos, jog paslaugų rezervavimo tikslais valstybės narės gali vadovautis sumetimais, susijusiais su bendrąja situacija pašto paslaugų rinkoje, kaip antai sektoriaus liberalizavimo laipsnis arba valstybės narės pašto paslaugų ypatybės, pagal Direktyvoje 2002/39 pateiktus nurodymus. Ispanijos Karalystės nuomone, ši direktyva leidžia valstybėms narėms įvertinti (atsižvelgiant ne vien į finansinės pusiausvyros išlaikymą), ar tikslinga rezervuoti 7 straipsnyje išvardytas paslaugas universaliosios paslaugos tiekėjui.
20.
Pirma, dėl dichotomijos tarp finansinės pusiausvyros ir kitų sumetimų, į kuriuos reikia atsižvelgti, reikia pažymėti, kad, priešingai nei būtų galima manyti, jie nebūtinai yra vienas kitam prieštaraujantys. Kaip bus nurodyta toliau, svarbu nustatyti sąlygas, kuriomis būtų galima atsižvelgti į šiuos kitus sumetimus. Svarbiausia yra išaiškinti sąvoką „būtina siekiant užtikrinti universaliosios paslaugos teikimą“ ir jos santykį su universaliosios paslaugos teikėjo finansinės pusiausvyros sąvoka.
Teisinis vertinimas
21.
Pašto sektoriuje vyko laipsniškas atvėrimo ir liberalizavimo procesas. Jis iš pradžių buvo reglamentuojamas antrine teise, t. y. Direktyva 97/67. Minėtos direktyvos 7 straipsnyje numatyta galimybė rezervuoti tam tikras paslaugas yra EB sutartyje numatytų Bendrijos teisinės sistemos pagrindinių taisyklių taikymo išimtis. Šias išimtis reikia aiškinti griežtai (
8
). Be to, aišku, kad priimant Direktyvą 97/67 negali būti įtvirtintos kitokios norminės taisyklės nei numatytos sutartyje. Beje, nagrinėjamos direktyvos 41 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad „direktyva neturi trukdyti taikyti Sutartyje nustatytų, o ypač konkurencijos bei laisvės teikti paslaugas taisyklių“.
22.
Dinamiškas liberalizavimo proceso pobūdis aiškiai iš matomas Direktyvos 97/67 8 ir 19 konstatuojamųjų dalių. Pagal 8 konstatuojamąją dalį „būtinos priemonės, kuriomis siekiama garantuoti laipsnišką ir kontroliuojamą rinkos liberalizavimą bei tinkamą jos balansą, kad Bendrijos mastu pašto sektoriuje būtų garantuotas laisvas paslaugų teikimas ir toks laisvas paslaugų teikimas būtų universaliosios paslaugos teikėjų įpareigojimas ir teisė“. Šia prasme 19 konstatuojamojoje dalyje tęsiama: „Yra pagrindas laikinai leisti reklaminio ir tarptautinio pašto paslaugas rezervuoti, atsižvelgiant į nustatytas kainos ir svorio ribas; kadangi (Europos Parlamentas ir Taryba) <…>, kaip tolesnį žingsnį link vieningos pašto paslaugų rinkos sukūrimo, turėtų priimti sprendimą dėl tolesnio laipsniško ir kontroliuojamo pašto rinkos liberalizavimo, ypač atsižvelgiant į tarptautinio ir reklaminio pašto paslaugų liberalizavimą, o taip pat dėl tolesnio kainų ir svorio ribų peržiūrėjimo“.
23.
Direktyvos 97/67 7 straipsnyje numatyta galimybė „tiek, kiek tai yra būtina“, rezervuoti tam tikras paslaugas, įskaitant, kaip numatyta 2 dalyje, tarptautinio pašto paslaugas, neviršijant tos pačios direktyvos nustatytų kainos ir svorio ribų. Taip pat Direktyvos 97/67 42 konstatuojamojoje dalyje aiškiai pasakyta, kad „niekas neturi drausti valstybėms narėms palikti galioti arba priimti pašto sektoriui liberalesnes priemones negu tos, kurios numatytos šioje direktyvoje, arba, nustojus galioti šiai direktyvai, palikti toliau galioti šiai direktyvai įgyvendinti taikytas priemones, tačiau tik tokiu atveju, jei tokios priemonės neprieštaraus Sutarties nuostatoms“.
24.
Iš to darytina išvada, kad Direktyvoje 97/67 nustatomos ribos, skirtos apibrėžti su Bendrijos teise suderinamus konkurencijos apribojimus pašto sektoriuje, o Teisingumo Teismui vertinti pateiktas klausimas susijęs su tiksliu minėtoje direktyvoje vartojamos sąvokos „tai yra būtina siekiant užtikrinti universaliosios paslaugos teikimą“ išaiškinimu. Man atrodo, kad iš šios direktyvos nuostatų ir konstatuojamųjų dalių išplaukia atsakymas teikti preferenciją tokiam aiškinimui, pagal kurį antrinės teisės nuostata taptų suderinama su sutartimis (
9
).
25.
Direktyvoje 97/67 nustatytas galutinis pašto paslaugų rinkos bendrojo liberalizavimo pagrindas, o joje nustatytų normų visuma neleidžia valstybėms narėms apriboti sutartyje numatytų konkurencijos taisyklių taikymo. Šiuo atžvilgiu jos 16 konstatuojamoji dalis yra labai aiški, joje teigiama, kad „spektras paslaugų, kurios gali būti rezervuotos pagal Sutarties taisykles ir nepažeidžiant konkurencijos taisyklių, yra pateisinamas, jei tai garantuoja finansiškai subalansuotą universaliosios paslaugos teikimą“. Iš to matyti, kad šioje direktyvoje numatytas labai glaudus santykis tarp universaliosios paslaugos veikimo ir rezervuotų paslaugų nustatymo; šios rezervuotos paslaugos užtikrina universaliosios paslaugos teikimo papildomą funkciją, t. y. leisti ją įgyvendinti „finansinės pusiausvyros“ sąlygomis (
10
).
26.
Iš Direktyvos 97/67 teksto matyti, kad pirmiausia reikia įvertinti būtinybę garantuoti universaliosios paslaugos teikimo ekonominę ir finansinę pusiausvyrą. Reikia pažymėti, jog nėra būtina, kad būtų pažeistas bendrojo intereso uždavinį įgyvendinančios įmonės ekonominis gyvybingumas tam, kad būtų leista rezervuoti tam tikras paslaugas universaliosios paslaugos teikėjui, jei šis rezervavimas pasirodo būtinas siekiant garantuoti universaliosios paslaugos teikimo ekonominę ir finansinę pusiausvyrą; reikia tik leisti universaliąją paslaugą teikiančiai įmonei atlikti savo uždavinį ir įvykdyti savo pareigas ekonomiškai priimtinomis sąlygomis taip, kad būtų garantuotas universaliosios paslaugos teikimas. Rezervuotos teisės turi būti suteiktos tik atsižvelgiant į universaliosios paslaugos būtinybę. Finansinės pusiausvyros sąvoką reikia sieti su pačios universaliosios paslaugos išlaikymu, o ne – kaip buvo nurodyta ir prašyme priimti prejudicinį sprendimą – paslaugos teikėju.
27.
Universaliosios paslaugos nustatytos pareigos, dėl kurių paslaugos teikėjas patiria išlaidų, turi atitikti universaliosios paslaugos teikėjui Direktyvos 97/67 7 straipsnyje numatytu atveju rezervuojamų paslaugų forma suteikiamų išskirtinių teisių garantuojamas pajamas. Pagal šią koncepciją gali pasirodyti naudinga ir priimtina leisti universaliosios paslaugos teikėjui mažiau pelningus sektorius kompensuoti pelningos veiklos sektoriais (
11
). Tikslas yra išvengti to, kas vadinama „grietinėlės nugriebimu“, kurį atlieka konkurentas, kuriam netaikomos universaliosios paslaugos pareigos – t. y. to, kad būtų koncentruojamasi tik į universaliąją paslaugą sudarančios ekonomiškai rentabilios veiklos sektorius. Universaliosios paslaugos teikėjo konkurentai gali taikyti konkurencingesnes kainas dėl paprastos priežasties, t. y. jie neprivalo kaip universaliosios paslaugos teikėjai naudoti pelninguose sektoriuose gauto pelno tam, kad bendrai ar iš dalies kompensuotų nepelninguose sektoriuose patirtus nuostolius (
12
).
28.
Rezervuodamos paslaugas valstybės garantuoja universaliosios paslaugos teikėjui galimybę įvykdyti savo uždavinį (tik į iš universaliosios paslaugos kylančių pareigų atžvilgiu) ekonomiškai priimtinomis sąlygomis. Tai yra, paslaugų rezervavimas leidžiamas tik tokiu atveju, kai pelningos veiklos rezervavimas yra būtinas siekiant kompensuoti ekonominės pusiausvyros sąlygas garantuojančių nepelningos veiklos vykdymo išlaidas. Šis rezervavimas neturi „turėti nepalankaus poveikio konkurencijos sąlygoms“, kaip nurodyta Direktyvos 97/67 28 konstatuojamojoje dalyje. Tai reiškia, kad iš rezervuotųjų paslaugų sektoriaus nerezervuotam teikiamas kryžminis subsidijavimas neturi turėti nepalankaus poveikio įmonių, kurios nėra specialiųjų teisių gavėjos, konkurencijos sąlygoms nerezervuotuose sektoriuose.
29.
Susieti rezervuotų paslaugų suteikimą su universaliosios paslaugos teikimu, o ne su įmonės tiekėjos finansine pusiausvyra, reiškia garantuoti, kad išimtinės teisės bus suteikiamos atsižvelgiant į objektyvų kriterijų, glaudžiai susijusį su dėl universaliosios paslaugos patiriamomis išlaidomis. Taikant šį objektyvų kriterijų, paslaugos būtų rezervuojamos siekiant kompensuoti su universaliosios paslaugos užduoties įvykdymu neatsiejamai susijusias išlaidas, net jeigu šis kompensavimas nebūtinas įmonės teikėjos ekonominiam išlikimui, arba, atvirkščiai, iš esmės būtų užkirstas kelias rezervuoti paslaugas, kurios nėra griežtai būtinos siekiant ekonomiškai kompensuoti dėl universaliosios paslaugos teikimo atsiradusias išlaidas, bet kurios skirtos užtikrinti įmonės teikėjos ekonominį gyvybingumą.
30.
Pirmuoju atveju, kai nėra rizikos įmonės teikėjos ekonominiam gyvybingumui, už rezervuotas paslaugas suteikta kompensacija užtikrina funkciją, kad ši neatsidurtų mažiau palankioje konkurencinėje padėtyje, palyginti su kitomis įmonėmis, kurios neturi iš universaliosios paslaugos kylančių pareigų. Iš tikrųjų nesant kompensacijos už su universaliąja paslauga susijusių nepelningų paslaugų teikimus, įmonės neturėtų jokios ekonominės paskatos jų užtikrinti ir todėl būtų sukelta grėsmė pačiam universaliosios paslaugos išlikimui.
31.
Antruoju atveju siekiama valstybėms uždrausti tęsti netiesiogiai finansuoti neveiksmingas įmones ir taip iškraipyti rinkoje konkurenciją, nes šios iš rezervuotų paslaugų naudą gaunančios įmonės, beje, konkuruoja su kitomis įmonėmis konkurencijai atvirose sektoriuose. Vis dėlto, nors iš esmės yra būtina skirti universaliosios paslaugos ekonominę pusiausvyrą ir įmonės teikėjos ekonominę pusiausvyrą, negalima atmesti galimybės, kad tam tikrais atvejais tikslas teikti universaliąją paslaugą gali būti glaudžiai susijęs su universaliosios paslaugos teikėjo išlikimo garantija. Beje, toks susirūpinimas paaiškina ir laipsnišką liberalizavimo šiame sektoriuje pobūdį. Tokiu atveju turi būti įmanoma tam tikras paslaugas rezervuoti atsižvelgiant į būtinybę garantuoti teikėjo gyvybingumą, neatsižvelgiant į tai, ar yra glaudus ryšys su iš universaliosios paslaugos teikimo kylančiomis išlaidomis.
32.
Tam, kad būtų galima patikrinti sąsają tarp paslaugos rezervavimo ir universaliosios paslaugos ekonominės pusiausvyros, paslaugų rezervavimui Direktyvoje 97/67 numatyta visiško finansinio skaidrumo sąlyga, leidžianti bet kuriuo momentu patikrinti būtinybę suteikti specialiąsias teises ir leidimus nukrypti nuo sutarties normų nuostatų. Be to, tai patvirtina apskaitos skaidrumo taisyklių numatymas (12–15 straipsniai) reikalaujant apskaitoje griežtai atskirti su rezervuotomis paslaugomis susijusias sumas nuo susijusių su nerezervuotomis, o nerezervuotų paslaugų apskaitoje atskirti universaliosios paslaugos dalį sudarančias paslaugas nuo ją nesudarančiųjų.
33.
Šis Direktyvos 97/67 7 straipsnio, susijusio su galimybe rezervuoti išsiunčiamą tarptautinę korespondenciją, aiškinimas galioja ir Direktyvoje 2002/39 pateikiamai naujai to pačio straipsnio redakcijai (ji tampa tik griežtesnė). Pagal šioje direktyvoje numatytą naują formuluotę galima ir toliau rezervuoti tarptautinį paštą, „jeigu būtina“ ir, pavyzdžiui, „kai tam tikri pašto veiklos sektoriai jau yra liberalizuoti arba dėl ypatingų valstybės narės pašto paslaugų pobūdžio“. Iš tikrųjų ši nuostata pateikia tik pavyzdžius, susijusius su veiksniais, galinčiais daryti įtaką su bendruoju interesu susijusių paslaugų teikimui ekonominės pusiausvyros sąlygomis. Tai yra naudingi rodikliai atliekant tokių specialiųjų teisių, kaip antai paslaugų rezervavimas, suteikimo vertinimą. Į šiuos veiksnius reikia atsižvelgti tiek, kiek jie yra universaliosios paslaugos ekonominio gyvybingumo rodiklis.
34.
Nuoroda į kitus rezervų suderinamumo su Bendrijos teise vertinimo veiksnius gali būti paaiškinama ir Direktyvos 2002/39 16 konstatuojamąja dalimi bei šios direktyvos priėmimo procesu.
35.
Pirmame Komisijos pateiktame pasiūlyme, kuriame buvo numatytas visiškas paslaugos liberalizavimas, nebuvo numatyta galimybė rezervuoti išsiunčiamą tarptautinę korespondenciją. Tik įsikišus Europos Parlamentui (
13
), Direktyvos 97/67 reformos pasiūlymo tekste galimybė rezervuoti tarptautinio pašto paslaugas buvo pradėta laikyti įtikinama.
36.
Direktyvos 97/67 16 konstatuojamojoje dalyje aiškiai pasakyta apie išskirtinį galimybės rezervuoti tarptautinę korespondenciją pobūdį: „Visiškas išsiunčiamo tarptautinio pašto atvėrimas konkurencijai, kai išimtys galimos tik universaliosios paslaugos teikimui užtikrinti, yra gana paprastas ir kontroliuojamas, tačiau reikšmingas tolesnis etapas“. Taigi siekiant geriau pabrėžti, kad tarptautinės korespondencijos rezervavimas turi būti vertinamas kaip išimtis - pateisinama tik siekiant garantuoti universaliosios paslaugos finansinę pusiausvyrą, - minėtoje nuostoje buvo numatyti veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant būtinybę rezervuoti tarptautines pašto paslaugas.
37.
Aišku, kad laipsniško pašto rinkos liberalizavimo aplinkybėmis universaliosios paslaugos ekonominės pusiausvyros garantija turi būti vertinama dinamiškai ir kad skirtingus liberalizavimo lygius atitinka skirtingos aplinkybės ir skirtingos ekonominės įmonių, kurios teikia universaliąją paslaugą, situacijos. Rezervuotų sričių sumažinimas ir atvėrimas konkurencijai teoriškai gali sustiprinti santykinę monopolio suteikimo tam tikruose veiklos sektoriuose svarbą siekiant garantuoti ekonominę universaliosios paslaugos teikimo pusiausvyrą. Konkurencijai atvirų sričių išplėtimas iš tikrųjų gali padidinti ekonominio universaliosios paslaugos teikimo nestabilumo riziką. Kita vertus, nuoroda į valstybės narės pašto paslaugų ypatingą pobūdį yra suprantama dėl to, kad tarptautinės paslaugai būdingos savybės keičiasi kiekvienoje valstybėje narėje atsižvelgiant į skirtingą išsiunčiamos tarptautinės korespondencijos paslaugos ekonominę reikšmę ir jos išlaidas. Todėl šių nacionalinių pašto tarnybų struktūrinių ir ekonominių ypatybių skirtumai reikalauja vertinti atsižvelgiant į kiekvienoje valstybėje narėje labai įvairuojančiai ekonominei pusiausvyrai išsaugoti skirto rezervavimo būtinybę.
38.
Atsižvelgiant į tai, kad pasakyta, galima daryti išvadą, kad Direktyvos 97/67 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad sąlyga, kurią reikia įvykdyti siekiant rezervuoti paslaugas, reikia suprasti kaip skirtą universaliosios paslaugos uždavinio, taip kaip jis apibrėžtas pačioje direktyvoje, finansinei pusiausvyrai garantuoti. Į su bendra pašto sektoriaus situacija ir su liberalizavimo laipsniu susijusius sumetimus galima atsižvelgti tiek, kiek jie gali būti reikšmingi nustatant būtinybę rezervuoti tam tikras paslaugas tam, kad būtų garantuotas universaliosios paslaugos teikimas finansinės pusiausvyros sąlygomis. Valstybės diskrecija įgyvendinant rezervuotas paslaugas yra apribota jai priklausančia pareiga įrodyti rezervuotų paslaugų būtinybę finansinės universaliajai paslaugai priskiriamų paslaugų teikimo pusiausvyros išsaugojimui.
III — Išvada
39.
Darydamas išvadą, siūlau Teisingumo Teismui į prejudicinį klausimą atsakyti taip:
„1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo 7 straipsnio 2 dalį ir jos formuluotę po 2002 m. birželio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/39/EB 1 straipsnio 1 dalimi padarytų pakeitimų reikia aiškinti taip, kad valstybėms narėms leidžiama tarptautinio pašto paslaugas rezervuoti universaliosios paslaugos teikėjui (teikėjams) tiek, kiek tai būtina užtikrinti universaliosios paslaugos veikimą finansinės pusiausvyros sąlygomis.“
(
1
)	Originalo kalba: portugalų.
(
2
)	OL L 15, 1998, p. 14.
(
3
)	OL L 176, p. 21.
(
4
)	BOE Nr. 167, 1998 m. liepos 14 d., p. 23473.
(
5
)	1989 m. balandžio 18 d. Sprendimas Di Felice (128/88, Rink. p. 923, 7 punktas) ir 2002 m. liepos 9 d. Sprendimas Flightline (C-181/00, Rink. p. I-6139, 20 punktas).
(
6
)	1995 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Bosman (C-415/93, Rink. p. I-4921, 59 punktas) ir minėtas sprendimas Flightline (21 punktas).
(
7
)	Žr. mano 2007 m. kovo 1 d. išvadą byloje Van der Weerd ir kt. (C-222/05, C-223/05, C-224/05 ir C-225/05, nagrinéjama Teisme, 12 punktas) ir 1990 m. lapkričio 8 d. Spendimą Gmurzynska-Bscher (C-231/89, Rink. p. I-4003, 20 punktas); 1995 m. vasario 9 d. Sprendimą Leclerc-Siplec (C-412/93, Rink. p. I-179, 11 punktas); 1995 m. vasario 23 d. Sprendimą Bordessa ir kt. (C-358/93 ir C-416/93, Rink. p. I-361, 10 punktas); 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Inspire Art (C-167/01, Rink. p. I-10155, 44 punktas) ir 2005 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Mangold (C-144/04, Rink. p. I-9981, 35 punktas).
(
8
)	Žr. 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimą ANAV (C-410/04, Rink. p. I-3303, 26 punktas) ir 2005 m. sausio 11 d. Sprendimą Stadt Halle ir RPL Lochau (C-26/03, Rink. p. I-1, 46 punktas).
(
9
)	1983 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas Komisija prieš Tarybą (218/82, Rink. p. 4063, 15 punktas) ir 1995 m. birželio 29 d. Sprendimas Ispanija prieš Komisiją (C-135/93, Rink. p. I-1651, 37 punktas).
(
10
)	Tokią pačią „finansinės pusiausvyros“ sąvoką pašto paslaugų sektoriaus atžvilgiu Teisingumo Teismas vartojo 1993 m. gegužės 19 d. Sprendime Corbeau (C-320/91, Rink. p. I-2533) ir 2001 m. gegužės 17 d. Sprendime TNT Traco (C-340/99, Rink. p. I-4109).
(
11
)	Minėti sprendimai Corbeau (17 punktas) ir TNT Traco (55 punktas).
(
12
)	Žr. generalinio advokato A. La Pergola 1999 m. birželio 1 d. išvadą byloje Deutsche Post (2000 m. vasario 10 d. Sprendimas, C-147/97 ir C-148/97, Rink. p. I-825, 27 punktas).
(
13
)	Teisėkūros rezoliucija dėl Europos Parlamento nuomonės dėl Komisijos pasiūlymo (OL C 232, 2001 08 17, p. 287 ir 301).