62011CC0131
GENERALINĖS ADVOKATĖS
ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,
pateikta 2012 m. kovo 29 d. (
1
)
Byla C-131/11
Pfeifer & Langen Kommanditgesellschaft
prieš
Hauptzollamt Aachen
(Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) pateiktas prašymaspriimti prejudicinį sprendimą)
„Bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas — Galutinių cukraus produkcijos kiekių tam tikrais prekybos metais nustatymas — Pasibaigus tiriamiems prekybos metams valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų nustatytas baltojo cukraus perteklius — Pareiga priskirti cukraus perteklių tiriamiems prekybos metams arba prekybos metams, kuriais jis nustatytas“
1.
Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) Teisingumo Teismo klausia, ar nacionalinių valdžios institucijų per tyrimą nustatytas cukraus perteklius turėtų būti priskirtas tiems prekyboms metams, kuriais toks perteklius nustatytas, ar atgaline data – tiriamiems metams.
Teisės aktai
Bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas
2.
1968 m. liepos 1 d. Tarybos reglamentu Nr. 1009/67/EEB (
2
) buvo įtvirtinta paramos už cukrų sistema. Už neviršijant kvotos per prekybos metus pagamintą ir parduotą cukrų buvo skiriama finansinė parama (toliau – intervencinės priemonės). Valstybės narės kiekvieniems prekybos metams skirstė kvotas (numatytas Reglamento Nr. 1009/67 23 straipsnyje) jų teritorijose veikiantiems cukraus gamintojams. Taip pat buvo numatyta Bendrijos (
3
) sistema, skirta tokių intervencinių priemonių taikymo išlaidoms finansuoti. Šias išlaidas iki nustatytos sumos padengdavo visi Bendrijos gamintojai, mokėdami gamybos mokestį, o likusi išlaidų dalis buvo apmokama iš Bendrijos biudžeto (
4
). Viršijant kvotą pagamintas cukrus negalėjo būti parduodamas vidaus rinkoje ir už jį gamintojams nebuvo taikomos intervencinės priemonės.
Pagrindinis reglamentas
3.
Nuo 1981 m. liepos 1 d. buvo taikomas Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1785/81 (
5
) (toliau – pagrindinis reglamentas).
4.
Šio reglamento vienuoliktoje konstatuojamojoje dalyje buvo paaiškinta, kad „<...> priežastys, dėl kurių Bendrija iki šiol išsaugojo cukraus <...> gamybos kvotų sistemą, neišnyko; <...> tačiau ši sistema turėtų būti pakeista atsižvelgiant į paskutinius gamybos pokyčius, siekiant Bendrijoje sukurti priemones, būtinas, kad būtų galima teisingai, bet ir veiksmingai užtikrinti, jog gamintojai patys apmokėtų visas Bendrijoje pagamintos produkcijos pertekliaus realizavimo išlaidas; <...>“.
5.
Penkioliktoje konstatuojamojoje dalyje buvo numatyta, kad: „<...> gamybos kvotų paskirstymas įmonėms yra priemonė, užtikrinanti, kad gamintojams bus mokama Bendrijos kainomis ir jie turės rinką realizuoti savo produkciją <...>“
6.
Pagrindiniu reglamentu buvo nustatyta nauja kvotų sistema. Jame buvo numatyta, kad kiekvienais metais turėtų būti nustatomos minimalios A runkelių ir B runkelių kainos (
6
). Cukraus sektoriuje buvo trys produkcijos kategorijos. A ir B produkcija pateko į kvotas, iš esmės atspindinčias atitinkamai paklausą vidaus rinkoje ir perteklinio cukraus eksportą su eksporto grąžinamosiomis išmokomis. C cukraus gamyba viršijo minėtas kvotas, taigi juo nebuvo galima laisvai prekiauti ES ir jis turėjo būti eksportuotas be grąžinamųjų išmokų cukraus gamintojų sąskaita (
7
). Be to, už runkelius, iš kurių buvo gaminamas C cukrus, nebuvo taikomos kainų palaikymo priemonės. Taigi 24 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje buvo numatyta:
„<...>
a)
„A cukrus“ <...> – tai cukraus <...> kiekis, konkrečiais prekybos metais pagaminamas įmonėje, laikantis jai paskirtos A kvotos;
b)
„B cukrus“ <...> – tai cukraus <...> kiekis, konkrečiais prekybos metais pagaminamas atitinkamoje įmonėje viršijant jai paskirtą A kvotą, tačiau neviršijant A ir B kvotų sumos;
c)
„C cukrus“ <...> – tai cukraus <...> kiekis, konkrečiais prekybos metais pagamintas atitinkamoje įmonėje viršijant jai paskirtų A ir B kvotų sumą arba įmonėje, neturinčioje kvotos.“ (
8
)
7.
26 straipsnyje buvo numatytas draudimas Bendrijos vidaus rinkoje realizuoti C cukrų, kuris nebuvo perkeltas pagal 27 straipsnį. Toks cukrus turėjo būti eksportuojamas iki kitų kalendorinių metų, einančių po atitinkamų prekybos metų, sausio 1 d. 26 straipsnio 3 dalyje buvo numatytas privalomasis mokėjimas, taikomas tuo atveju, jeigu nepateikiama įrodymų, kad C cukrus buvo eksportuotas per nurodytą laikotarpį.
8.
27 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta: „Kiekviena įmonė gali nuspręsti perkelti visą arba dalį savo viršijant A cukraus kvotą pagamintos cukraus produkcijos į kitus prekybos metus ir laikyti ją tų metų produkcijos dalimi. Toks sprendimas neatšaukiamas.“ (
9
)
9.
28 straipsnyje buvo įtvirtintas principas, kad gamintojai turėtų patys apmokėti visas pertekliaus, atsiradusio dėl Bendrijos vidaus rinkoje pagaminamo ir suvartojamo cukraus kiekio skirtumo, realizavimo išlaidas. Todėl visa A ir B cukraus produkcija buvo apmokestinta gamybos mokesčiu. Šis mokestis buvo apskaičiuojamas dviem etapais. Pirmiausia, remiantis numatomais einamųjų prekybos metų kiekiais, buvo nustatomas laikinasis mokestis (
10
). Tuomet iki kitų prekybos metų pabaigos buvo nustatomi galutiniai praėjusių prekybos metų cukraus produkcijos kiekiai (
11
).
10.
28 straipsnio 3 dalyje buvo numatyta: „Jeigu iš 1 dalyje nurodytų skaičių, pakoreguotų remiantis 2 dalies nuostatomis, nepažeidžiant 29 straipsnio 1 dalies, galima numatyti bendrą nuostolį, tas nuostolis dalijamas iš einamųjų prekybos metų apskaičiuotos A ir B cukraus <...> produkcijos. Gauta suma išskaičiuojama iš gamintojų kaip bazinis gamybos mokestis už jų pagamintą A ir B cukrų <...>“
11.
28 straipsnyje buvo įtvirtinta sistema, pagal kurią nustatyta didžiausia bazinio gamybos mokesčio suma. Pagrindiniame reglamente buvo numatyta, kad jeigu dėl šio apribojimo bazinis gamybos mokestis ne visiškai padengia bendrą nuostolį (visas pertekliaus realizavimo išlaidas), B kvotai turi būti taikomas papildomas mokestis (toliau – B mokestis) (
12
).
12.
Cukraus sistemos taikymo įgyvendinimo taisyklės buvo priimtos remiantis pagrindinio reglamento 41 straipsniu (
13
).
Įgyvendinimo reglamentas
13.
Pagrindinio reglamento 27 straipsnio 3 dalis, 28 straipsnio 7 dalis, 29 straipsnio 5 dalis ir 39 straipsnis sudaro įgyvendinimo reglamento (
14
) teisinį pagrindą. Jo preambulėje aiškinama, kad, siekiant teisingai taikyti kvotų sistemą, buvo būtina visų pirma nustatyti taisykles, susijusias su informacija, kuri reikalinga norint apskaičiuoti pagrindinio reglamento 28 straipsnyje numatytus gamybos mokesčius (t. y. bazinį gamybos mokestį ir (atitinkamais atvejais) B mokestį). Buvo pripažinta, kad šių mokesčių negalima nustatyti iki prekybos metų pabaigos. Tačiau gamintojams turėtų būti kuo greičiau paskirstytos finansinės prievolės už kiekvienus prekybos metus. Todėl buvo manoma, jog būtina užtikrinti, kad būtų numatytas išankstinis gamybos mokesčių mokėjimas (juos apskaičiavus pagal numatomus kiekius) ir kad visos mokėtinos sumos būtų sumokėtos gerokai prieš atitinkamų prekybos metų pabaigą. Be to, buvo pripažinta, kad mokesčių negalima nustatyti tol, kol nėra galimybės susipažinti su kuo tikslesne informacija apie suvartojimą. Todėl siekiant palengvinti tinkamą kvotų sistemos valdymą turėtų būti nustatyti gamybos apskaitos parengimo ir atitinkamų duomenų perdavimo terminai, taip pat turėtų būti numatytos tinkamos valstybių narių vykdomos kontrolės priemonės (
15
).
14.
Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Kasmet iki vasario 15 d. valstybės narės kiekvienai jų teritorijoje esančiai įmonei nustato einamųjų prekybos metų išankstinius cukraus produkcijos kiekius.
<...>
3.   Kasmet iki spalio 1 d. valstybės narės nustato galutinius kiekvienos įmonės praėjusių prekybos metų cukraus <...> produkcijos kiekius.
4.   Jei, nustačius šio straipsnio 3 dalyje nurodytus galutinius cukraus <...> produkcijos kiekius, aptinkama skirtumų, į juos atsižvelgiama nustatant tų prekybos metų, kuriais šie skirtumai buvo aptikti, galutinius produkcijos kiekius.“ (
16
)
15.
5 straipsnyje buvo numatyta, kad einamųjų prekybos metų bazinis gamybos mokestis ir (atitinkamais atvejais) B mokestis turėtų būti nustatomi pagal pagrindinio reglamento 28 straipsnį iki balandžio 1 d.
16.
7 straipsnyje buvo numatyti terminai, per kuriuos turėjo būti nustatomi gamybos mokesčiai. Taip pat buvo numatyta, kad mokėtini mokesčių likučiai nustatomi atsižvelgiant į pagal 5 straipsnį surinktus išankstinius mokėjimus.
Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2670/81: su C cukrumi susijusios nuostatos
17.
Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2670/81 (
17
) 1 straipsnyje buvo numatyta, kad C cukraus gamintojai turi pateikti įrodymų, jog toks cukrus buvo netaikant grąžinamosios išmokos arba mokesčio eksportuotas iš valstybės narės, kurios teritorijoje jis buvo pagamintas. Nepateikus įrodymo, jog toks C cukrus buvo eksportuotas iki sausio 1 d., pasibaigus tiems prekybos metams, kuriais jis buvo pagamintas, laikoma, kad toks cukraus kiekis buvo realizuotas vidaus rinkoje (
18
).
18.
3 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta, kad tokiu atveju cukraus gamintojas turėjo būti apmokestinamas.
Nacionalinės teisės aktai
19.
1997–1998 prekybos metais buvo taikomas 1983 m. kovo 7 d. Nutarimas dėl cukraus gamybos mokesčių (Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben) (toliau – nacionalinės teisės aktas).
20.
1 straipsnyje „Taikymo sritis“ buvo aiškinama, kad nacionalinės teisės aktas Bendrijos sistemoje taikomas cukrui, pagamintam viršijant nustatytas gamybos kvotas, taip pat cukrui, perkeltam iš vienų prekybos metų į kitus.
21.
Nacionalinės teisės akto 4 straipsnyje buvo numatytas reikalavimas cukraus gamintojui iki kiekvienų metų sausio 31 d. kompetentingoms nacionalinės valdžios institucijoms pateikti informaciją apie išankstinius cukraus produkcijos kiekius einamaisiais prekybos metais, o iki kiekvienų metų rugsėjo 15 d. – apie praėjusiais prekybos metais pagamintus galutinius cukraus produkcijos kiekius.
22.
Nacionalinės teisės akto 8 straipsnyje buvo numatytas reikalavimas kompetentingoms valdžios institucijoms kiekvienam cukraus gamintojui pateikti „nustatymo aktą“ (atitinkamuose Bendrijos aktuose nustatytu laiku) dėl išankstinių ir galutinių cukraus produkcijos kiekių atitinkamais prekybos metais. Be to, rašytiniame sprendime kompetentingos valdžios institucijos nustatė sumas (apskaičiuotas pagal 9 straipsnio nuostatas), kurios turi būti iš anksto sumokėtos kaip mokesčiai už cukraus, pagaminto laikantis gamybos kvotų, kiekius pagal tokius nustatymo sprendimus. Galutiniai mokesčiai už cukraus kiekius, pagamintus laikantis A ir B kvotų, turėjo būti patvirtinti apskaičiuojant skirtumą tarp išankstinių bei galutinių cukraus produkcijos kiekių bei atsižvelgiant į iš anksto sumokėtus mokesčius.
23.
Nacionalinės teisės akto 9 straipsnio 1 dalies 3 punkte buvo numatytas reikalavimas kompetentingoms valdžios institucijoms nustatyti mokesčius už C cukraus kiekius, realizuotus vidaus rinkoje.
Faktinės bylos aplinkybės ir procesas
24.
1997–1998 prekybos metais Pfeifer & Langen KG (toliau – Pfeifer) gamino cukrų gamyklose, esančiose Elsdorfe, Oiskirchene, Apeldorne ir Lagėje. 1998 m. rugsėjo 8 d.Pfeifer paskelbė galutinius savo cukraus produkcijos kiekius. 1998 m. rugsėjo 25 d. kompetentingos valdžios institucijos pateikė nustatymo aktą dėl Pfeifer galutinių cukraus produkcijos kiekių tais prekybos metais.
25.
1999 m. lapkričio 4 d. kompetentingos valdžios institucijos pradėjo tyrimą Pfeifer patalpose. Šis tyrimas buvo sustabdytas dėl Pfeifer pateikto skundo, tačiau 2003 m. sausio 16 d. jis buvo atnaujintas. Tyrimas, be kita ko, buvo atliekamas dėl cukraus gamybos mokesčio už 1997–1998 prekybos metus.
26.
2006 m. buvo aptikti papildomi baltojo cukraus kiekiai (iš viso 9657,4 tonos). Šis cukrus buvo laikomas C cukrumi ir priskirtas 1997–1998 prekybos metams, todėl remiantis nacionalinės teisės akto 9 straipsnio 3 dalimi buvo nustatytas 5810857,58 EUR mokestis. Kai Pfeifer jį užginčijo, kompetentingos valdžios institucijos 2010 m. balandžio 27 d. pateikė nustatymo aktus, kuriuose buvo nurodytas patikslintas baltojo C cukraus kiekis – 6 922,1 tonos, o mokestis buvo sumažintas iki 4165027,57 EUR.
27.
Tuomet Pfeifer apskundė 2010 m. balandžio 27 d. aktus. Pfeifer teigia, kad šie nustatymo aktai nesuderinami su įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalimi.
28.
Kadangi šis teiginys susijęs su Bendrijos teisės aiškinimu, Finanzgericht Düsseldorf sustabdė bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikė tokį prejudicinį klausimą:
„Ar [įgyvendinimo reglamento] 3 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata taip pat taikoma pertekliui, kurį kompetentinga institucija vėliau nustatė vykdydama patikrinimą pas gamintoją?“
29.
Pfeifer, kompetentingos valdžios institucijos ir Komisija pateikė rašytines pastabas. Jos visos buvo išklausytos per 2012 m. vasario 9 d. posėdį.
Vertinimas
Išankstinės pastabos
30.
Baltasis cukrus yra vienarūšis produktas (
19
). A, B ir C kategorijų cukrus fiziškai niekuo nesiskiria. Iš cukraus būklės taip pat neįmanoma nustatyti jo pagaminimo datos. Todėl jeigu gamintojas cukrų laiko saugykloje, kurioje jau yra ankstesniais prekybos metais pagaminto cukraus, skirtingais prekybos metais pagaminto cukraus atskirti neįmanoma (
20
).
31.
Todėl svarbu, kad atitinkamais prekybos metais pagaminto cukraus apskaitos sistemos būtų patikimos ir tikslios (
21
).
32.
Neginčijama, kad cukrus, dėl kurio kilo ginčas, buvo pagamintas nesilaikant Pfeifer 1997–1998 prekybos metams numatytų A ir B kvotų sumos ir ją viršijant. Todėl kompetentingų valdžios institucijų rastas perteklius yra C cukrus, kaip jis suprantamas pagal pagrindinio reglamento 24 straipsnio 1 dalies c punktą.
33.
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms už C cukrų nebuvo taikomi gamybos mokesčiai (iš tiesų pagal Reglamentu Nr. 1234/2007 nustatytą sistemą (
22
) jie ir toliau netaikomi cukrui, pagamintam viršijant kvotą).
Kvotų sistema ir cukraus gamybos mokesčiai
34.
Norint išsiaiškinti, kaip turi būti teisingai aiškinama įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis, būtina išnagrinėti, kaip kvotų sistema ir cukraus gamybos mokesčiai buvo taikomi 1997–1998 prekybos metais.
35.
Tuo metu bendram cukraus rinkų organizavimui buvo būdinga tai, kad už vartoti vidaus rinkoje pagamintą ir tam tikrais atvejais eksportuoti skirtą cukrų buvo teikiama finansinė parama.
36.
Bet kuriais prekybos metais A ir B cukraus gamyba atitiko kvotas, kurios atitiko (iš esmės) atitinkamai paklausą vidaus rinkoje ir cukraus pertekliaus eksportą, už kurį mokamos grąžinamosios išmokos. Byloje British Sugar (
23
) nacionalinis teismas klausė, ar gamintojas galėtų priskirti cukrų prie C cukraus, jeigu tais prekybos metais jis dar faktiškai nėra pagaminęs A ir B kvotas atitinkančio cukraus kiekio. Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagal pagrindinį reglamentą gamintojas gali priskirti cukrų prie C cukraus, tik jeigu jis yra įvykdęs jam nustatytas A ir B kvotas (
24
).
37.
Cukraus gamintojai buvo apmokestinti siekiant padengti finansinės paramos, skiriamos už A ir B cukraus gamybą, išlaidas, visų pirma išlaidas, susijusias su eksporto grąžinamosiomis išlaidomis už A ir B cukrų, kuris bet kuriais konkrečiais prekybos metais viršijo Bendrijoje suvartojamą kiekį (
25
). Pagrindinio reglamento 28 straipsnyje buvo numatyta, kaip tokie mokesčiai turėjo būti apskaičiuojami: pirmiausia – pagal išankstinius kiekius, o vėliau – pagal galutinius kiekius (
26
). Todėl buvo renkami ir fiksuojami tokie duomenys: i) pagaminto A ir B cukraus kiekis; ii) vartoti Bendrijoje parduoto cukraus kiekis; iii) „eksportuotinas perteklius“, nustatomas iš i punkte nurodyto kiekio atėmus ii punkte nurodytą kiekį; iv) vidutinis nuostolis (arba atitinkamais atvejais vidutinės pajamos) už vieną eksportuoti skirtą cukraus toną; v) suma, kuri dėl to turėjo būti padengta iš mokesčių ir kuri buvo nustatoma padauginus iii punkte nurodytą kiekį iš iv punkte nurodytos sumos.
38.
Pagrindiniame reglamente išsamiai reglamentuota A ir B cukraus sistema. Tačiau nurodyti tik esminiai su C cukrumi susiję principai. C cukrus buvo gaminamas viršijant A ir B kvotų sumą ir juo nebuvo galima laisvai prekiauti Bendrijoje. C cukrui gaminti naudojamiems runkeliams nebuvo taikoma mažiausia garantuotoji kaina (
27
). Dėl jų kainos gamintojai ir augintojai laisvai derėdavosi. Cukraus gamintojai galėjo perkelti C cukrų į kitus prekybos metus, kuriais jis galėjo būti apskaitomas kaip A cukrus. Toks cukrus turėjo būti sandėliuojamas ne trumpiau kaip 12 mėnesių. Gamintojas galėjo perkelti ne daugiau kaip 20 % savo A kvotos (
28
). Neperkeltas C cukrus turėjo būti eksportuotas be grąžinamųjų išmokų ir turėjo būti pateiktas eksporto įrodymas. Buvo laikoma, kad C cukraus vertė yra jo kaina pasaulinėje rinkoje. Gamintojui tekdavo visos jo pagaminto C cukraus eksporto išlaidos (
29
).
39.
Gamintojui nepateikus C cukraus eksporto įrodymų, buvo laikoma, kad toks kiekis buvo realizuotas vidaus rinkoje (
30
). Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio 2 dalyje buvo numatyta, kad suinteresuotoji valstybė narė turėjo nustatyti privalomąjį mokėjimą. Šiame reglamente nebuvo aiškiai nurodyta, kad privalomojo mokėjimo dydis gali būti keičiamas, tačiau gali būti, kad tam tikromis aplinkybėmis to galėjo būti reikalaujama remiantis proporcingumo principu (
31
). Taigi su C cukrumi susijęs privalomasis mokėjimas nuo A ir B cukrui taikytų gamybos mokesčių skiriasi svarbiais aspektais (
32
).
40.
Kadangi C cukrui nebuvo taikoma pagrindinio reglamento 28 straipsnyje numatyta gamybos mokesčių sistema, valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos neprivalėjo rinkti ir fiksuoti su šia cukraus kategorija susijusių duomenų pagal A ir B cukrui taikomas taisykles.
41.
Vėliau pagrindinis reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas. Pagal naują sistemą cukrus nebeskirstomas į A, B ir C kategorijas (
33
). Tačiau pagal patikslintą cukraus sektoriuje taikomą tvarką ir toliau teikiama finansinė parama, kurią finansuoja gamintojai, mokantys mokestį už neviršijant kvotos pagamintą cukrų. Viršijant kvotą pagamintas cukrus, kuris neperkeliamas į kitus prekybos metus, tebėra apmokestinamas, nes tokio cukraus negalima laisvai realizuoti vidaus rinkoje (
34
).
Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalies aiškinimas
42.
Nacionalinis teismas nėra įsitikinęs, ar įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalyje reikalaujama, kad kompetentingų valdžios institucijų aptikti C cukraus kiekiai būtų atgaline data priskirti tiriamiems prekybos metams (šiuo atveju – 1997–1998 m.), ar tiems prekybos metams, kuriais jie nustatyti.
43.
Pfeifer nurodo, kad keliamas klausimas turi reikšmingų finansinių pasekmių cukraus gamintojams ir kad jai turėtų būti leidžiama pasirinkti, ar perkelti cukraus perteklių į prekybos metus, einančius po metų, kuriais jis buvo nustatytas (
35
), ar eksportuoti perteklių per nurodytą laikotarpį. Pfeifer pripažįsta, kad jeigu perteklius atgaline data būtų priskirtas 1997–1998 prekybos metams, jis iš tiesų būtų apmokestintas pagal Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį (
36
).
44.
Pfeifer taip pat nurodo, kad įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis turėtų būti aiškinama atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą Hannoversche Zucker (
37
), ir teigia, kad remiantis šiuo sprendimu kompetentingų valdžios institucijų aptiktas cukraus perteklius turėtų būti priskiriamas prekybos metams, kuriais jis nustatytas. Pfeifer teigimu, kadangi Teisingumo Teismo sprendimas toje byloje buvo susijęs su prekybos metais iki Reglamento Nr. 1009/67 įsigaliojimo, jis juo labiau taikomas vėlesniam bendram cukraus sektoriaus rinkų organizavimui.
45.
Kompetentingos valdžios institucijos, Komisija ir nacionalinis teismas mano, kad Sprendimas Hannoversche Zucker nėra taikytinas šioje byloje. Komisija teigia, kad Sprendime Hannoversche Zucker kalbama tik apie A ir B cukrų, todėl jis nėra reikšmingas kalbant apie pagrindinį ieškinį, susijusį su C cukrumi. Be to, Komisija nurodo, kad A ir B kvotinio cukraus neįmanoma atgaline data priskirti prekybos metams, kurie jau yra pasibaigę. Jeigu toks cukrus būtų jiems priskirtas, kiltų administracinė sumaištis, nes metinių kvotų nebūtų įmanoma palyginti su kasmetinės inventorizacijos rezultatais ataskaitiniu prekybos metų laikotarpiu.
46.
Man atrodo, kad bylos Hannoversche Zucker aplinkybės buvo išskirtinės. Tos bylos faktinės aplinkybės buvo susijusios su prekybos metais prieš ir po 1968 m. liepos 1 d. – tą dieną įsigaliojo Reglamentas Nr. 1009/67 (
38
). Tuo metu Hannoversche Zucker buvo cukraus gamintoja. Joje buvo atliktos dvi inventorizacijos. Pirmoji atlikta 1966 m. spalio 5 d., o antroji – 1970 m. rugsėjo 30 d. Per antrąją inventorizaciją nustatytas cukraus perteklius. Tas perteklius buvo susijęs su cukrumi, už kurį turėjo būti mokamas gamybos mokestis. Buvo manoma, kad tas perteklius (beveik neabejotinai) iš dalies turėjo būti priskirtas prekybos metams iki 1968 m. birželio 30 d., taigi – laikotarpiui iki gamybos mokesčio (kuris nustatytas Reglamente Nr. 1009/67) įsigaliojimo (
39
). Nacionalinis teismas klausė, ar apskaičiuojant gamybos mokestį po 1968 m. liepos 1 d. nustatytas, tačiau anksčiau atsiradęs perteklius turėtų būti priskirtas i) laikotarpiui iki bendro cukraus rinkų organizavimo įsigaliojimo, ii) pirmiesiems prekybos metams, kuriems taikoma ta tvarka (1968–1969 m.), ar iii) prekybos metams, kuriais jis buvo nustatytas.
47.
Kadangi nebuvo šią padėtį reglamentuojančių teisės aktų, Teisingumo Teismas manė, kad sprendimo reikia ieškoti atsižvelgiant į bendro cukraus rinkų organizavimo tikslus, taip pat tiek į administracines, tiek į praktines aplinkybes (
40
). Teisingumo Teismas pažymėjo, kad (dėl techninių priežasčių) inventorizacija buvo atliekama kas kelerius metus, o ne kasmet. Todėl buvo sunku tiksliai nustatyti, kuriais metais iš tiesų buvo pagamintas nagrinėjamas perteklius. Jeigu toks perteklius būtų priskirtas prekybos metams, einantiems prieš metus, kuriais jis buvo nustatytas, reikėtų taisyti ne tik Hannoversche Zucker, bet ir atitinkamos valstybės narės bei visos Bendrijos galutinius to laikotarpio produkcijos kiekius (
41
). Dėl to kiltų siekiamam rezultatui visiškai neproporcingų administracinių sunkumų (
42
).
48.
Todėl Teisingumo Teismas konstatavo, kad turi būti laikoma, jog perteklius, aptiktas po to, kai buvo užfiksuoti galutiniai produkcijos kiekiai, atsirado prekybos metais, kuriais jis buvo nustatytas. Taigi perteklius turėjo būti priskirtas tiems prekybos metams (
43
).
49.
Manau, kad ši byla skiriasi nuo bylos Hannoversche Zucker.
50.
Pirmiausia, pagrindinėje byloje nėra ypatingų aplinkybių, kurios prieš 47 metus susiklostė byloje Hannoversche Zucker. Antra, byloje Hannoversche Zucker cukraus perteklius buvo susijęs su kvotiniu cukrumi (vėliau – A ir B cukrus pagal pagrindinį reglamentą), už kurį buvo sudėtingai apskaičiuojamas gamybos mokestis (
44
). Ši byla susijusi su C cukrumi, kuris nėra apmokestinamas tokiu mokesčiu.
51.
Taigi šioje byloje nekyla administracinių sunkumų, kuriuos Teisingumo Teismas nustatė byloje Hannoversche Zucker.
52.
Pfeifer teigia, kad įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis taikoma kompetentingų valdžios institucijų aptiktam cukraus pertekliui ir kad cukraus perteklius turėtų būti priskirtas prekybos metams, kuriais jis buvo nustatytas. Per posėdį Pfeifer pateikė keletą papildomų argumentų, kuriais grindė savo teiginį, kad 3 straipsnio 4 dalis taikoma C cukrui. Pfeifer nurodė, kad įgyvendinimo reglamento 1 ir 4 straipsniuose vartojamais žodžiais „cukraus produkcija“ buvo daroma nuoroda į pagrindinio reglamento 26–29 straipsnius. Kadangi šios to reglamento nuostatos buvo taikomos visoms cukraus kategorijoms, galima teigti, kad įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis buvo taikoma A, B ir C cukrui. Pfeifer taip pat nurodė, kad Komisijos reglamentas Nr. 2670/81 turėtų būti aiškinamas kartu su įgyvendinimo reglamentu.
53.
Kompetentingos valdžios institucijos teigia, kad įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis netaikytina, nes tos nuostatos pirmame sakinyje vartojamas žodis „nustačius“ („Jei, nustačius <...> galutinius cukraus produkcijos kiekius, aptinkami skirtumai <...>“) susijęs su cukraus gamintojo nustatytais galutiniais kiekiais, o ne su galutiniais cukraus produkcijos kiekiais, kuriuos atlikusios tyrimą patvirtina kompetentingos valdžios institucijos.
54.
Komisija teigia, kad įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis netaikoma nustatant galutinius C cukraus produkcijos kiekius. Ji nurodo, kad nors kai kurios įgyvendinimo reglamento nuostatos taikomos visoms cukraus kategorijoms, šio reglamento 3 straipsnis taikomas tik A ir B cukrui.
55.
Sutinku su Komisija.
56.
Iš tiesų įgyvendinimo reglamento 1 ir 4 straipsniuose vartojamais žodžiais „cukraus produkcija“ daroma nuoroda į pagrindinio reglamento 26–29 straipsnius. Tačiau įgyvendinimo reglamento teisinis pagrindas buvo pagrindinio reglamento 27 straipsnio 3 dalis, 28 straipsnio 7 dalis, 29 straipsnio 5 dalis ir 39 straipsnis. Visos šios nuostatos (išskyrus 39 straipsnį (
45
)) buvo susijusios su A ir B cukrumi arba su cukrumi, kuris buvo perkeliamas pagal pagrindinio reglamento 27 straipsnio 1 dalį ir todėl laikomas A cukrumi. Todėl manau, kad pagrindinis įgyvendinimo reglamento tikslas buvo įtvirtinti sistemą, taikomą A ir B cukrui, o ne C cukrui.
57.
Be to, pagamintas cukrus buvo skirstomas į A, B arba C kategorijas tam, kad būtų sudarytos galimybės veikti pagal bendrą cukraus rinkų organizavimą įvestai sudėtingai finansinei sistemai (
46
). Cukrus turėjo būti skirstomas nuosekliai. Taigi cukrų buvo galima priskirti prie C kategorijos tik įvykdžius A ir B kvotas (
47
).
58.
Todėl nenuostabu, kad kai kuriose įgyvendinimo reglamento nuostatose buvo kalbama apie visą cukraus produkciją. Norint visų pirma nustatyti, ar buvo įvykdytos A ir B kvotos, ir tuomet išsiaiškinti, ar buvo pagamintas toks cukraus kiekis, kad liko C kategorijos cukraus, kurį gamintojas galėjo norėti perkelti į kitus prekybos metus kaip dalį savo tų metų A kvotos, būtų buvę būtina nustatyti visą pagamintą cukraus kiekį. Remiantis tuo, kad buvo įtvirtintas reikalavimas pateikti informaciją apie visą cukraus produkciją, negalima daryti išvados, kad įgyvendinimo reglamente buvo įtvirtintos taisyklės, susijusios su C cukrui taikoma sistema. Tokių taisyklių jame nebuvo. Iš esmės tokios taisyklės nustatytos Komisijos reglamente Nr. 2670/81.
59.
Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnis turi būti aiškinamas atsižvelgiant į visą šį reglamentą, kuris pats turėtų būti aiškinamas atsižvelgiant į kvotų ir gamybos mokesčių sistemą, numatytą pagrindinio reglamento 26–29 straipsniuose.
60.
Įgyvendinimo reglamento preambulėje buvo paaiškinta, kad duomenis apie cukraus produkciją bet kuriais prekybos metais būtina rinkti ir fiksuoti tam, kad būtų galima nustatyti gamybos mokesčius (iš pradžių – laikinus). Kadangi C cukrui gamybos mokesčiai nebuvo taikomi, dėl to nebūtų buvę būtina rinkti ir fiksuoti duomenų apie C cukrų.
61.
Ši sistema buvo sukurta siekiant užtikrinti, kad gamintojai vykdytų savo pareigą mokėti gamybos mokesčius už atitinkamus prekybos metus kuo greičiau po to laikotarpio pabaigos. Taip buvo siekiama išvengti situacijos, kai inventorizacija (kurią vykdo gamintojai, o vėliau kompetentingos valdžios institucijos atlieka patikrinimą) vykdoma tokiu periodiškumu, kad nurodyto tikslo negalima pasiekti dėl laiko tarpo tarp cukraus gamybos ir duomenų apie faktiškai pagamintą A ir B cukrų užfiksavimo.
62.
Todėl įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 1 dalyje buvo numatytas reikalavimas valstybėms narėms iki vasario 15 dienos nustatyti kiekvienos jų teritorijoje esančios įmonės einamųjų prekybos metų išankstinius cukraus produkcijos kiekius. 3 straipsnio 3 dalyje buvo reikalaujama iki kitų prekybos metų spalio 1 d. pateikti galutinius duomenis apie cukraus produkciją.
63.
Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad jeigu nustačius galutinius cukraus produkcijos kiekius (kaip numatyta 3 straipsnio 3 dalyje) aptinkama skirtumų, tokius kiekius leidžiama koreguoti. Buvo numatyta galimybė atlikti papildomas korekcijas tais atvejais, kai kompetentingos valdžios institucijos aptinka perteklių dėl cukraus produkcijos kiekių skirtumo, atsiradusio atlikus auditą arba gamintojo deklaracijų tyrimą.
64.
Atsižvelgiant į tai, kad cukrus yra vienarūšis produktas, tokių skirtumų greičiau galėjo atsirasti dėl gamintojo neapdairumo, o ne dėl jo padaryto pažeidimo. Bet kuriuo atveju teisės aktų leidėjas pripažino, kad ši sistema reikalavo tam tikro lankstumo, kad būtų atsižvelgiama į administracinius ir praktinius sunkumus, su kuriais susiduriama nustatant cukraus produkcijos kiekius. Todėl įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalyje buvo numatyta, kad į tokius skirtumus turi būti atsižvelgiama prekybos metais, kuriais jie nustatomi. Nebuvo numatyta, kad šie skirtumai turi būti atgaline data priskirti tiriamiems prekybos metams.
65.
Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnyje iš tiesų nebuvo aiškiai nurodyta, ar jis taikomas visoms Bendrijoje numatytoms cukraus kategorijoms, ar tik A ir B cukrui.
66.
Tačiau manau, kad jeigu 3 straipsnį aiškintume atsižvelgdami į visą įgyvendinimo reglamentą, akivaizdžiai matytume, kad juo buvo siekiama įtvirtinti tiek išankstinių, tiek galutinių A ir B cukraus produkcijos kiekių (bet kurių prekybos metų) nustatymo terminus.
67.
Todėl įgyvendinimo reglamento 5 straipsnyje buvo numatyta, kad bazinis gamybos mokestis ir B mokestis turi būti nustatomi remiantis pagrindinio reglamento 28 straipsniu. Išankstiniai mokėjimai turėjo būti nustatomi atsižvelgiant į duomenis, užfiksuotus pagal įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 1 dalį. Valstybės narės šiuos mokėjimus turėjo surinkti iki gegužės 1 d. 7 straipsnyje buvo numatyta, kad bazinis gamybos mokestis ir B mokestis už ankstesnius prekybos metus turėjo būti nustatyti iki lapkričio 1 d. atsižvelgiant į pagal 5 straipsnį jau atliktus išankstinius mokėjimus. Terminai, per kuriuos turėjo būti pateikta reikalaujama informacija, nebuvo taikomi C cukrui, nes šios kategorijos cukrui nebuvo taikomas gamybos mokestis.
68.
Iš to matyti, kad pagal 3 straipsnio 1 ir 3 dalis duomenys (susiję su tam tikrų prekybos metų išankstiniais ir galutiniais produkcijos kiekiais) buvo renkami siekiant sudaryti galimybes įvykdyti pagrindinio reglamento 28 straipsnio 1–4 dalyse numatytus įsipareigojimus, susijusius su bazinio mokesčio ir B mokesčio nustatymu bei surinkimu (
48
).
69.
Todėl manau, kad įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalyje vartojami žodžiai „nustačius <...> galutinius <...> produkcijos skaičius“ susiję tik su A ir B cukrumi.
70.
Pagrindiniame reglamente nebuvo numatyta pareiga nustatyti išankstinius ir galutinius C cukraus produkcijos kiekius. Pagal bendrą cukraus rinkų organizavimą buvo reikalaujama pateikti tik tokią su C cukrumi susijusią informaciją: ar jis tikrai buvo pagamintas, ar jis buvo perkeltas ir ar jis buvo eksportuotas per nurodytą laikotarpį (
49
). Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 1 ir 3 dalyse nurodyti duomenų surinkimo terminai nebuvo taikomi C cukrui. Todėl pagal 3 straipsnio 4 dalį nereikėjo koreguoti duomenų, susijusių su šia cukraus kategorija.
71.
Galiausiai, manau, kad jeigu būtų aiškinama, jog įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis buvo taikoma C cukrui, toks aiškinimas būtų nesuderinamas su bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo tikslu, nes gamintojai neturėtų laisvai prekiauti C cukrumi vidaus rinkoje (
50
). Jeigu C cukrus būtų priskiriamas tiems prekybos metams, kuriais kompetentingos valdžios institucijos jį aptinka, kaip nurodo Pfeifer, tai galėtų pakenkti šios sistemos administravimui (toliau paaiškinsiu, kaip).
72.
Pagal Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio 1 dalį nustatytas privalomasis mokėjimas buvo taikomas tuo atveju, jeigu nebuvo pateikiama įrodymų, kad C cukrus buvo arba perkeltas į kitus prekybos metus, arba eksportuotas per nurodytą laikotarpį (
51
). Šio privalomojo mokėjimo tikslas buvo užtikrinti, kad C cukraus statusas būtų panašus į iš trečiųjų valstybių importuoto cukraus statusą (
52
). Buvo numatyta, kad šio privalomojo mokėjimo nereikalaujama tik susiklosčius nenugalimos jėgos aplinkybėms, jeigu C cukrus buvo negrąžinamai sunaikintas arba apgadintas (
53
).
73.
Šiuo privalomuoju mokėjimu taip pat galėjo būti siekiama skatinti gamintojus užtikrinti, kad surinkti ir užfiksuoti su A ir B cukraus produkcija susiję duomenys būtų kuo tikslesni ir kad jie būtų pateikti kompetentingoms valdžios institucijoms per nustatytus terminus, siekiant išvengti privalomojo mokėjimo rizikos arba ją kiek galima labiau sumažinti.
74.
Jeigu C cukraus perteklius būtų buvęs priskiriamas metams, kuriais jis buvo nustatytas, gamintojams būtų buvę leidžiama pasinaudoti eksporto ir perkėlimo priemonėmis gerokai vėliau, nei pasibaigė nustatyti terminai, ir taip išvengti Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio 1 dalyje numatyto privalomojo mokėjimo (
54
).
75.
Todėl aiškinti, kad ši nuostata taikoma C cukrui, būtų nesuderinama su įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalies tikslu.
76.
Taigi galima daryti išvadą, kad valstybės narės kompetentingų vadžios institucijų per tyrimą aptiktas C cukrus nepatenka į įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio taikymo sritį.
Išvada
77.
Todėl manau, kad į Finanzgericht Düsseldorf pateiktą klausimą Teisingumo Teismas turėtų atsakyti taip:
1982 m. birželio 8 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1443/82, nustatančio išsamias kvotų sistemos taikymo cukraus sektoriuje taisykles, 3 straipsnio 4 dalis C cukrui netaikoma. Todėl valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų nustatyti tiriamų prekybos metų C cukraus kiekiai nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	1967 m. gruodžio 18 d. Reglamentas dėl bendro cukraus rinkos organizavimo (OL L 308, 1967, p. 1).
(
3
)	Šioje išvadoje vartoju sąvoką „Bendrija“, nes ji vartojama atitinkamose teisės aktų nuostatose.
(
4
)	Tam tikri cukraus sektoriaus pakeitimai padaryti 1974 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3330/74 dėl bendro cukraus rinkos organizavimo (OL L 359, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 4 t. p. 186). Kvotų sistemos (kuri buvo nustatyta laikinai) taikymas (faktiškai) buvo pratęstas iki 1980 m. birželio 30 d. ir buvo padidintos bazinės kvotos.
(
5
)	1981 m. birželio 30 d. Reglamentas dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 177, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 5 t., p. 114). Nagrinėjamais prekybos metais buvo taikomas pagrindinis reglamentas, iš dalies pakeistas 1994 m. sausio 24 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 133/94 (OL L 22, p. 7) ir 1996 m. liepos 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1599/96 (OL L 206, p. 43). Klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms cukraus sektoriuje buvo gaminamas cukrus, izogliukozė ir inulino sirupas. Kadangi ši byla yra susijusi su baltuoju cukrumi, kitų produktų neaptarinėsiu.
(
6
)	Pagrindinio reglamento 3–5 straipsniai.
(
7
)	Žr. šios išvados 34–41 punktus.
(
8
)	Vėliau pagrindinis reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas kitu. Dabar peržiūrėta kvotų sistema taikoma pagal 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, nustatantį bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) (OL L 299, p. 1).
(
9
)	Klostantis faktinėms bylos aplinkybėms 1982 m. sausio 13 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 65/82, nustatančio išsamias cukraus perkėlimo į kitus prekybos metus taisykles (OL L 9, p. 14; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 5 t., p. 114), iš dalies pakeisto 1982 m. balandžio 26 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 948/82 (OL L 113, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 5 t., p. 128), 2 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta, kad įmonė gali perkelti cukrų tik tada, jeigu suinteresuotoji valstybė narė atlieka patikrą ir nustato, jog toks cukrus buvo pagamintas kaip B arba C cukrus.
(
10
)	Pagrindinio reglamento 28 straipsnio 1 dalis. Prekybos metai pagrindinio reglamento 2 straipsnyje apibrėžti kaip laikotarpis nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 dienos.
(
11
)	Pagrindinio reglamento 28 straipsnio 2 dalis.
(
12
)	28 straipsnio 4 dalis.
(
13
)	Žr., pavyzdžiui, šios išvados 13 ir 17 punktuose nurodytas įgyvendinimo taisykles.
(
14
)	1982 m. birželio 8 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 1443/82, nustatantis išsamias kvotų sistemos taikymo cukraus sektoriuje taisykles (OL L 158, p. 17), iš dalies pakeistas 1994 m. vasario 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 392/94 (OL L 53, p. 7), (toliau – įgyvendinimo reglamentas). Jis buvo panaikintas ir pakeistas 2002 m. vasario 20 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 314/2002, nustatančiu išsamias kvotų sistemos taikymo cukraus sektoriuje taisykles (OL L 50, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 35 t., p. 190). Dabar taikomas 2006 m. birželio 29 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 952/2006 dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 taikymo taisyklių, susijusių su cukraus vidaus rinkos valdymu ir kvotų sistema (OL L 178, p. 39).
(
15
)	Žr. įgyvendinimo reglamento pirmą–septintą konstatuojamąsias dalis.
(
16
)	Įgyvendinimo reglamentu buvo panaikintas ir pakeistas 1973 m. kovo 12 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 700/73, nustatantis tam tikras išsamias cukraus kvotų sistemos taikymo taisykles (OL L 67, p. 12). Įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis iš esmės buvo tokia pati kaip ir pirma nurodyto ankstesniojo reglamento 2 straipsnio 3 dalis. Dabar taikomas Reglamentas Nr. 952/2006 ir jo 22 straipsnio 5 dalis iš esmės yra tokia pati kaip įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 4 dalis.
(
17
)	1981 m. rugsėjo 14 d. Reglamentas, nustatantis išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos (OL L 262, p. 14; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 5 t., p. 85). Komisijos reglamentas Nr. 2670/81 buvo panaikintas ir pakeistas 2006 m. birželio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 967/2006, nustatančiu Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 išsamias nekvotinės gamybos cukraus sektoriuje įgyvendinimo taisykles (OL L 176, p. 22).
(
18
)	Pagrindinio reglamento 26 straipsnio 3 dalis, apibendrinta 7 punkte.
(
19
)	Žr. 2001 m. gegužės 28 d. generalinio advokato J. Mischo išvados byloje British Sugar, 2002 m. sausio 10 d. sprendimas, C-101/99, Rink. p. I-205, 45 punktą.
(
20
)	Per posėdį Komisija priminė Brolių Grimų pasaką „Ežys ir kiškis“ ir pagal ją vaizdingai paaiškino šį klausimą. Kiškio pakviestas lenktyniauti ežys susitarė su žmona (kurios bent jau kiškis negalėjo nuo jo atskirti), kad ši atsistotų prie finišo linijos. Kai kiškis atbėgo, ežio žmona sušuko: „Aš jau čia!“, ir taip jį nustebino. Kiškis vis kartojo lenktynes ir niekaip negalėjo patikėti rezultatu. Abu ežiai toliau jį apgaudinėjo ir galų gale kiškis išsekęs nusibaigė. Kadangi baltasis cukrus neatskiriamas nuo kito baltojo cukraus taip, kaip tiedu pasakos ežiai, jeigu gamintojas galėtų tam tikrą C cukraus kiekį priskirti metams, kuriais jis buvo aptiktas („finišo linija“), o ne tiems metams, kuriais jis iš tiesų buvo pagamintas („lenktynių pradžia“), gamintojas galėtų jį perkelti į vėlesnius prekybos metus, remdamasis pagrindinio reglamento 27 straipsniu, ir taip išvengtų mokesčio (ir „nugalėtų kiškį“, t. y. nepaisytų tinkamo cukraus rinkos veikimo).
(
21
)	Būtų galima pagrįstai reikalauti, kad cukraus gamintojai vestų tam tikrais prekybos metais pagaminto cukraus apskaitą ir nurodytų, ar jie įvykdė A ir B kvotas. Tokia informacija būtų būtina tam, kad gamintojai galėtų vykdyti savo veiklą, bendrovės galėtų vykdyti įsipareigojimus akcininkams ir būtų laikomasi nacionalinėje teisėje numatytų pareigų vesti gamybos apskaitą. Be to, kadangi už C cukrų nėra teikiama finansinė parama, sunku įsivaizduoti, kodėl gamintojas galėtų būti suinteresuotas priskirti cukrų prie C cukraus, kol nėra įvykdytos A ir B kvotos. Taip pat žr. Sprendimą British
Sugar (šios išvados 36 punktas) ir šios išvados 57 punktą.
(
22
)	Dar žr. 41 punktą.
(
23
)	Minėta 19 išnašoje.
(
24
)	Sprendimo British
Sugar 48 punktas.
(
25
)	Sprendimo British
Sugar 7 punktas.
(
26
)	Žr. pagrindinio reglamento 28 straipsnio 1 ir 2 dalis ir šios išvados 9 punktą.
(
27
)	Kitaip nei A ir B runkeliams, iš kurių buvo gaminamas A ir B cukrus; žr. 6 punktą.
(
28
)	Žr. 8 punktą.
(
29
)	Žr. 7 punktą.
(
30
)	Komisijos reglamento Nr. 2670/81 1 straipsnio 1 dalis.
(
31
)	19 išnašoje minėtoje byloje British
Sugar generalinis advokatas J. Mischo pareiškė, kad cukraus gamintojas galėjo eksportuoti kvotinį cukrų kaip neva C cukrų, nes nacionalinė intervencinė agentūra buvo išdavusi eksporto licencijas, nors su prašymais išduoti tokias licencijas nebuvo pateikta įrodymų, kad toks cukrus iš tiesų buvo pagamintas viršijant British
Sugar A ir B kvotas. Jis manė, kad tokiomis aplinkybėmis remiantis proporcingumo principu galėjo būti reikalaujama pakeisti privalomojo mokėjimo dydį; žr. jo išvados 86–89 punktus. Atsižvelgdamas į kitus nacionaliniam teismui pateiktus atsakymus Teisingumo Teismas sprendime šio klausimo nenagrinėjo.
(
32
)	Žr. šios išvados 47 punktą ir 41 išnašą.
(
33
)	Žr. 8 išnašą.
(
34
)	Žr. Reglamento Nr. 1234/2007 III skyrių, visų pirma – 55 straipsnį.
(
35
)	Tokiu atveju jis galėtų būti laikomas A cukrumi ir juo galėtų būti prekiaujama vidaus rinkoje (žr. 8 punktą).
(
36
)	Žr. 7 ir 17 punktus.
(
37
)	1974 m. sausio 30 d. sprendimas, 159/73, Rink. p. 121.
(
38
)	Tą dieną buvo įvestas bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas ir kvotų sistema, finansuojama iš Bendrijos gamintojų mokamų gamybos mokesčių (žr. 2 ir 34–41 punktus).
(
39
)	37 išnašoje minėto Sprendimo Hannoversche
Zucker 2 punktas.
(
40
)	Sprendimo Hannoversche
Zucker 4 punktas.
(
41
)	Pagal bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą gamybos mokesčiai buvo apskaičiuojami atsižvelgiant į cukraus gamybą visoje Bendrijoje ir tuomet paskirstomi valstybėms narėms, kurios savo teritorijose juos paskirstydavo cukraus gamintojams. Todėl pakeitus galutinius produkcijos kiekius būtų tekę atlikti perskaičiavimus, susijusius su kiekvienu cukraus gamintoju Bendrijoje.
(
42
)	Sprendimo Hannoversche
Zucker 5 punktas.
(
43
)	Sprendimo Hannoversche Zucker 6 punktas.
(
44
)	Žr. 2 punktą.
(
45
)	39 straipsnyje tebuvo įtvirtintas reikalavimas valstybėms narėms ir Komisijai tarpusavyje keistis informacija, būtina, kad būtų galima įgyvendinti pagrindinį reglamentą.
(
46
)	Sprendimo British
Sugar 40–43 punktai.
(
47
)	Sprendimo British Sugar 44 punktas.
(
48
)	Žr. 9 punktą.
(
49
)	Žr. šios išvados 7, 8 ir 17 punktus.
(
50
)	Pagrindinio reglamento 26 straipsnio 1 dalis.
(
51
)	Komisijos reglamento Nr. 2670/81 1 straipsnio 1 dalis.
(
52
)	Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio 1 dalis.
(
53
)	Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio 4 dalis.
(
54
)	Žr. pagrindinio reglamento 26 ir 27 straipsnius ir šios išvados 20 išnašą (pasaka apie kiškį ir ežį).