62024CJ0239
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
26. ožujka 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Članak 82. stavak 2. UFEU‑a – Zakonodavna nadležnost EU‑a – Direktiva 2012/29/EU – Minimalni standardi za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela – Članak 2. stavak 1. točka (a) – Pojam žrtve – Izvanteritorijalna nadležnost kaznenih sudova države članice – Neprimjenjivost te direktive”
U predmetu C‑239/24 [Aurnois] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio cour d’appel de Bruxelles (Belgija), odlukom od 12. prosinca 2023., koju je Sud zaprimio 2. travnja 2024., u postupku koji su pokrenuli:
FP,
LD,
uz sudjelovanje:
Procureur fédéral,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin, N. Piçarra (izvjestitelj) i N. Fenger, suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za FP i LD, M. Alié, avocate,
–
za Procureur fédéral, A. d’Oultremont, magistrat fédéral,
–
za češku vladu, A. Pagáčová, M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za talijansku vladu, S. Fiorentino, u svojstvu agenta, uz asistenciju L. Fiandaca, avvocato dello Stato,
–
za Europsku komisiju, J. Hottiaux i J. Vondung, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 1. točke (a) podtočke i. Direktive 2012/29/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o uspostavi minimalnih standarda za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2001/220/PUP (SL 2012., L 315, str. 57.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19, svezak 15, str. 58.).
2
Zahtjev je upućen u okviru postupka koji su osobe FP i LD pokrenule u Belgiji protiv više vođa Kraljevine Saudijske Arabije zbog zločina protiv čovječnosti počinjenih protiv njihove sestre, osobe SX, saudijske državljanke i aktivistice za prava žena.
Pravni okvir
Pravo Unije
Primarno pravo
3
Člankom 82. stavkom 2. UFEU‑a propisuje se:
„Europski parlament i Vijeće mogu direktivama donesenima u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom utvrditi minimalna pravila potrebna za olakšavanje uzajamnog priznavanja presuda i sudskih odluka te policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima s prekograničnim elementima. U tim se pravilima uzimaju u obzir razlike pravnih tradicija i sustava država članica.
Pravila se odnose na:
(a)
uzajamno prihvaćanje dokaza među državama članicama;
(b)
prava pojedinaca u kaznenom postupku;
(c)
prava žrtava kaznenog djela;
(d)
sve druge posebne aspekte kaznenog postupka koje je Vijeće unaprijed odredilo odlukom; takvu odluku Vijeće donosi jednoglasno uz prethodnu suglasnost Europskog parlamenta.
Usvajanje minimalnih pravila iz ovog stavka ne sprečava države članice da zadrže ili uvedu višu razinu zaštite pojedinaca.”
Direktiva 2012/29
4
U uvodnim izjavama 3., 4., 13. i 50. Direktive 2012/29 navodi se:
„(3)
Člankom 82. stavkom 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je utvrđivanje minimalnih pravila primjenjivih u državama članicama za olakšavanja uzajamnog priznavanja presuda i sudskih odluka te policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima s prekograničnim elementima, posebno s obzirom na prava žrtava kaznenih djela.
(4)
[...] ova Direktiva ima za cilj revidirati i dopuniti načela navedena u Okvirnoj odluci [Vijeća] 2001/220/PUP [od 15. ožujka 2001. o položaju žrtava u kaznenom postupku (SL 2001., L 82, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 53.)] i poduzeti daljnje značajne korake prema višoj razini zaštite žrtava u cijeloj Uniji, posebno u okviru kaznenog postupka.
[...]
(13)
Ova se Direktiva primjenjuje u odnosu na kaznena djela počinjena u Uniji i na kaznene postupke koji se vode u Uniji. Njome se žrtvama kaznenih djela počinjenih izvan navedenog područja dodjeljuju prava samo u odnosu na kaznene postupke koji se vode u Uniji. Prijave podnesene nadležnim tijelima izvan Unije, poput veleposlanstava, ne dovode do primjene obveza određenih u ovoj Direktivi.
[...]
(50)
Obveza prosljeđivanja prijava određena u ovoj Direktivi ne bi smjela utjecati na nadležnost država članica za pokretanje postupaka i ne dovodi u pitanje pravila o sukobu nadležnosti, kako su utvrđena u Okvirnoj odluci Vijeća 2009/948/PUP od 30. studenoga 2009. o sprečavanju i rješavanju sporova o izvršavanju nadležnosti u kaznenim postupcima [(SL 2009., L 328, str. 42.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 250.)].”
5
U skladu s člankom 1. stavkom 1. prvim podstavkom te direktive njezin je cilj osigurati da žrtve kaznenih djela dobiju odgovarajuće informacije, potporu i zaštitu i da im bude omogućeno sudjelovanje u kaznenim postupcima.
6
U članku 2. stavku 1. navedene direktive nalaze se sljedeće definicije:
„(a)
‚žrtva’ znači:
i.
fizička osoba koja je pretrpjela štetu, uključujući tjelesnu, umnu ili emocionalnu štetu ili ekonomski gubitak koji je izravno uzrokovan kaznenim djelom;
ii.
članovi obitelji osobe čija je smrt izravno uzrokovana kaznenim djelom i koji su pretrpjeli štetu kao posljedicu smrti te osobe;
(b)
‚članovi obitelji’ znači: bračni drug, osoba koja živi sa žrtvom u čvrstoj životnoj zajednici, u zajedničkom kućanstvu te na stabilnoj i stalnoj osnovi, srodnici u ravnoj liniji, braća i sestre te osobe ovisne o žrtvi.”
Belgijsko pravo
7
Članak 10. Zakona od 17. travnja 1878., koji sadržava uvodnu glavu Zakonika o kaznenom postupku (Moniteur belge od 25. travnja 1878., str. 1265.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: UGZKP), određuje:
„Osim u slučajevima iz članka 6. i članka 7. stavka 1., u Belgiji se može voditi kazneni progon protiv stranca koji je počinio izvan državnog područja Kraljevine:
[...]
1.bis
tešku povredu međunarodnog humanitarnog prava iz knjige II. glave I.bis Kaznenog zakonika počinjenu protiv osobe koja je u vrijeme nastanka činjenica belgijski državljanin ili izbjeglica priznata u Belgiji i koja ondje ima uobičajeno boravište u smislu [Konvencije o statusu izbjeglica, potpisane u Ženevi 28. srpnja 1951.] [Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 189., str. 150., br. 2545 (1954.), koja je stupila na snagu 22. travnja 1954. i dopunjena je Protokolom o statusu izbjeglica sklopljenim u New Yorku 31. siječnja 1967., koji je stupio na snagu 4. listopada 1967.] ili osobe koja najmanje tri godine stvarno, uobičajeno i zakonito boravi u Belgiji.
Kazneni progon, uključujući istragu, može se pokrenuti samo na zahtjev saveznog državnog odvjetnika koji ocjenjuje eventualne prijave.
Nakon što mu je podnesena prijava u skladu s prethodnim podstavcima, savezni državni odvjetnik zahtijeva od suca istrage da ispita tu prijavu, osim ako:
1.
prijava je očito neutemeljena; ili
2.
činjenice navedene u prijavi ne odgovaraju kvalifikaciji kaznenih djela iz knjige II. glave I.bis Kaznenog zakonika; ili
3.
na temelju te prijave nije moguće pokrenuti dopušteni kazneni progon; ili
[...]
Ako savezni državni odvjetnik smatra da je ispunjen jedan ili više uvjeta iz stavka 3. točaka 1., 2. i 3., optužno vijeće coura d’appel de Bruxelles (Žalbeni sud u Bruxellesu) podignut će optužni prijedlog za proglašenje, ovisno o slučaju, nepokretanja kaznenog progona ili njegove nedopuštenosti. Saslušava se samo savezni državni odvjetnik.
[...]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
8
Osobe FP i LD (u daljnjem tekstu: podnositelji prijave) podnijele su 2. prosinca 2021. prijavu Saveznom državnom odvjetništvu protiv nekoliko vođa Kraljevine Saudijske Arabije zbog kaznenih djela protiv čovječnosti predviđenih belgijskim Kaznenim zakonikom, koja su navodno počinjena protiv njihove sestre, osobe SX, saudijske državljanke i aktivistice za prava žena. Podnositelji prijave tako su prijavili represiju koju je saudijski režim provodio ne samo u pogledu njihove sestre nego i protiv brojnih drugih osoba koje su bile žrtve proizvoljnih i nezakonitih uhićenja i pritvaranja, mučenja, nečovječnog postupanja, prisilnih nestanaka i ubojstava.
9
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da podnositelji prijave tvrde da imaju svojstvo ne samo neizravnih žrtava nego i izravnih žrtava teških povreda međunarodnog humanitarnog prava počinjenih protiv njihove sestre. Naime, u njihovu svojstvu osoba bliskih osobi na koju se odnose takve povrede, oni su mogli trpjeti povrede svojeg duševnog ili emocionalnog integriteta zbog psihološkog utjecaja i trauma uzrokovanih tim povredama, kao i materijalnog gubitka, osobito u slučaju nesposobnosti za rad zbog takve traume.
10
Slijedom toga, podnositelji prijave tvrde da su „žrtve” u smislu članka 2. stavka 1. točke (a) podtočke i. Direktive 2012/29 i ističu da je taj pojam uključen u pojam „osobe protiv koje je počinjena teška povreda međunarodnog humanitarnog prava”, kao što proizlazi iz članka 10. prvog stavka točke 1.bis UGZKP‑a. Usto, budući da su prijavljene činjenice nastale između 2018. i 2021., odnosno nakon što su podnositelji prijave u Belgiji registrirani kao rezidenti, potonji također ispunjavaju kriterije navedene u potonjoj odredbi kako bi se u Belgiji progonila osoba različita od nacionalnog državljanina za djela počinjena izvan državnog područja.
11
Nakon što mu je podnesena prijava navedena u točki 8. ove presude, Savezni državni odvjetnik predložio je optužnom vijeću coura d’appel de Bruxelles (Žalbeni sud u Bruxellesu, Belgija), sudu koji je uputio zahtjev, da proglasi belgijske sudove nenadležnim i kazneni progon nedopuštenim, u skladu s člankom 10. četvrtim stavkom UGZKP‑a. Prema njegovu mišljenju, uvjeti koji se zahtijevaju prvim stavkom točkom 1.bis tog članka nisu ispunjeni kad je riječ o kaznenim djelima počinjenima u Saudijskoj Arabiji protiv sestre podnositeljâ prijave. Savezni državni odvjetnik stoga im je odbio priznati svojstvo „osoba protiv kojih je počinjena teška povreda međunarodnog humanitarnog prava”, na temelju članka 10. prvog stavka točke 1.bis UGZKP‑a.
12
Sud koji je uputio zahtjev objašnjava da je, u skladu s člankom 10. prvim stavkom točkom 1.bis UGZKP‑a, osobna pasivna nadležnost belgijskih sudova za kaznena djela koja je izvan državnog područja počinila osoba koja nije domaći državljanin dopuštena ako, s jedne strane, prijavljena djela predstavljaju tešku povredu međunarodnog humanitarnog prava i ako je, s druge strane, ta povreda počinjena protiv osobe koja ima belgijsko državljanstvo, koja ima status izbjeglice u Belgiji ili koja u toj državi članici boravi najmanje tri godine.
13
Taj sud utvrđuje da je osoba SX, sestra podnositeljâ prijave bila žrtva kaznenih djela koja su prima facie mogla predstavljati tešku povredu međunarodnog humanitarnog prava, ali da u trenutku nastanka činjenica nije imala belgijsko državljanstvo, nije imala status izbjeglice u Belgiji niti je boravila na državnom području te države članice. U tim okolnostima, izvanteritorijalnu nadležnost belgijskih sudova treba isključiti na temelju članka 10. prvog stavka točke 1.bis UGZKP‑a.
14
Navedeni sud naglašava da, kako bi se utemeljila izvanteritorijalna nadležnost belgijskih sudova, u tom članku 10. prvom stavku točki 1.bis ne upotrebljava se pojam „žrtva”, izravna ili neizravna, nego pojam „osoba protiv koje je počinjena teška povreda međunarodnog humanitarnog prava” i koja je „u trenutku počinjenja djela belgijski državljanin ili izbjeglica priznata u Belgiji i koja ondje ima uobičajeno boravište”. Pojašnjava da potonji pojam zahtijeva strogu poveznicu s Belgijom kako bi se spriječilo da osobe koje imaju poslovni nastan na državnom području podnose prijave samo kako bi pred sudovima potonje države pokretale postupke za kaznena djela kojih su prema njihovu mišljenju bile žrtve izvan tog državnog područja.
15
Budući da su podnositelji prijave tvrdili, s jedne strane, da ih treba kvalificirati kao „žrtve” u smislu članka 2. stavka 1. točke (a) Direktive 2012/29 i, s druge strane, da taj pojam treba shvatiti na način da je uključen u pojam „osoba protiv koje je počinjena teška povreda međunarodnog humanitarnog prava”, kao što proizlazi iz članka 10. prvog stavka točke 1.bis UGZKP‑a, sud koji je uputio zahtjev smatra da je tumačenje tog članka 2. stavka 1. točke (a) potrebno kako bi se utvrdio doseg potonjeg pojma i, prema tome, odlučilo jesu li u ovom slučaju ispunjeni uvjeti za pokretanje kaznenog progona u Belgiji.
16
Međutim, taj sud ističe da je Cour de cassation (Kasacijski sud, Belgija) u presudi od 17. prosinca 2003. presudio da ne postoji nijedno pravilo međunarodnog prava kojim se Kraljevini Belgiji nalaže izvršavanje opće nadležnosti u području zločina protiv čovječnosti te je, osim toga, utvrdio da i članak 5. Konvencije protiv mučenja i drugih okrutnih, neljudskih ili ponižavajućih postupaka ili kažnjavanja od 10. prosinca 1984. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 1465., str. 85., br. 24841 (1987.)) kao i članak 9. Međunarodne konvencije za zaštitu svih osoba od prisilnih nestanaka od 20. prosinca 2006. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 2716., str. 3., br. 48088 (2010.)) predviđaju mogućnost da države stranke utvrde pasivnu sudsku nadležnost samo „ako to smatraju primjerenim”.
17
U tim je okolnostima cour d’appel de Bruxelles (Žalbeni sud u Bruxellesu) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 2. [stavak 1. točku (a) podtočku i.] Direktive 2012/29, uzimajući u obzir Međunarodnu konvenciju za zaštitu svih osoba od prisilnog nestanka od [20. prosinca 2006.] i Konvenciju Ujedinjenih naroda protiv mučenja i drugih okrutnih, neljudskih ili ponižavajućih postupaka ili kažnjavanja [od 10. prosinca 1984.], tumačiti na način da pojam ‚žrtve’ obuhvaća članove uže obitelji osobe koja je u okviru teške povrede međunarodnog humanitarnog prava prisilno nestala ili mučena, zbog čega imaju pristup pravima utvrđenima Direktivom?
2.
Treba li članak 2. [stavak 1. točku (a) podtočku i.] Direktive [2012/29] tumačiti na način da pojam ‚žrtve’ obuhvaća članove obitelji koji su pretrpjeli povredu duševnog ili emocionalnog integriteta ili materijalni gubitak izravno prouzročen teškom povredom međunarodnog humanitarnog prava koja je u prvom redu počinjena protiv člana uže obitelji, zbog čega imaju pristup pravima utvrđenima [tom] direktivom?”
Postupak pred Sudom
18
Zahtjevom za informacije od 29. svibnja 2024. Sud je pozvao sud koji je uputio zahtjev da pojasni razloge zbog kojih smatra da postoji veza između glavnog postupka, koji se odnosi na izvanteritorijalnu nadležnost predviđenu belgijskim pravom za zločine protiv čovječnosti, i odredbi Direktive 2012/29.
19
Dopisom koji je tajništvo Suda zaprimilo 11. srpnja 2024. sud koji je uputio zahtjev obavijestio je Sud da je zakazao raspravu za 12. studenoga 2024. kako bi pozvao stranke glavnog postupka da kontradiktorno rasprave o pitanju koje je tako postavio Sud, pri čemu je pojasnio da će na taj zahtjev za informacije moći odgovoriti tek nakon te rasprave.
20
Nakon što je saslušao predsjednika Suda, nezavisnu odvjetnicu i suca izvjestitelja, predsjednik Suda odlučio je 12. srpnja 2024. prekinuti postupak do primitka odgovora suda koji je uputio zahtjev na navedeni zahtjev za informacije.
21
U odgovoru na isti zahtjev za informacije sud koji je uputio zahtjev dostavio je Sudu 29. siječnja 2025. pisana očitovanja koja su mu podnijeli podnositelji prijave i Savezni državni odvjetnik.
22
Predsjednik Suda, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu i suca izvjestitelja, odlučio je 5. veljače 2025. uložiti u spis dokumente koje je podnio sud koji je uputio zahtjev, o njima obavijestiti stranke u glavnom postupku i zainteresirane osobe zajedno sa zahtjevom za informacije te nastaviti postupak.
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
23
Savezni državni odvjetnik smatra da je zahtjev za prethodnu odluku nedopušten. Komisija također izražava sumnje u pogledu dopuštenosti tog zahtjeva.
24
Prema mišljenju Saveznog državnog odvjetnika, nijedna odredba Direktive 2012/29 nema za cilj utvrditi uvjete dopuštenosti kaznenog progona koji se vodi pred njihovim nacionalnim sudovima za kaznena djela počinjena izvan državnog područja, tako da članak 2. stavak 1. točka (a) podtočka i. te direktive, koji je predmet prethodnih pitanja, nije primjenjiv u okviru glavnog postupka. U tim okolnostima, pitanje treba li tu odredbu tumačiti na način da se član uže obitelji žrtve teške povrede međunarodnog humanitarnog prava također može kvalificirati kao „žrtva” i stoga ostvarivati prava definirana navedenom direktivom, nije relevantno za rješavanje tog spora.
25
Komisija ističe da Direktiva 2012/29 ne sadržava nijednu odredbu o određivanju nadležnosti sudova država članica u kaznenim stvarima i da se primjenjuje samo na kaznene postupke za koje je takva nadležnost već utvrđena. Općenito, pravo Unije ne sadržava nijedno pravilo relevantno za tumačenje odredbe nacionalnog prava kojom se uređuje izvršavanje izvanteritorijalne sudske nadležnosti u kaznenim stvarima, poput one koja je predmet glavnog postupka.
26
Osim toga, Komisija svoje sumnje u pogledu dopuštenosti zahtjeva za prethodnu odluku temelji na činjenici da se, u odgovoru na zahtjev za informacije naveden u točki 18. ove presude, sud koji je uputio zahtjev nije izričito izjasnio o razlozima zbog kojih smatra da postoji veza između glavnog postupka i odredbi te direktive, nego je u tom pogledu samo dostavio pisana očitovanja podnositeljâ prijave i Saveznog državnog odvjetnika.
27
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pitanja o tumačenju prava Unije koja uputi nacionalni sud unutar pravnog i činjeničnog okvira koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud samo kad je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, kad je problem hipotetske naravi ili kad Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su potrebni kako bi na koristan način odgovorio na pitanja koja su mu postavljena (presuda od 1. kolovoza 2025., Alace i Canpelli, C‑758/24 i C‑759/24, EU:C:2025:591, t. 38. i navedena sudska praksa).
28
U ovom se slučaju sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pojam „osoba protiv koje je počinjena teška povreda međunarodnog humanitarnog prava”, kao što proizlazi iz članka 10. prvog stavka točke 1.bis UGZKP‑a, shvatiti na način da uključuje pojam „žrtva”, definiran u članku 2. stavku 1. točki (a) Direktive 2012/29, čije tumačenje traži kako bi odlučio jesu li ispunjeni uvjeti za pokretanje kaznenog progona u Belgiji. U slučaju da Sud presudi da je ta direktiva primjenjiva u glavnom postupku, tumačenje tog pojma „žrtva” utjecalo bi na rješenje tog spora.
29
Budući da nije očito da tumačenje Direktive 2012/29 nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, prigovor koji se temelji na neprimjenjivosti te direktive ne odnosi se na dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku, nego na meritum postavljenih pitanja (vidjeti u tom smislu presude od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu), C‑548/21, EU:C:2024:830, t. 67. i od 17. listopada 2024., FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, t. 48.).
O prethodnim pitanjima
30
Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 1. točku (a) podtočku i. Direktive 2012/29 tumačiti na način da pojam „žrtva” iz te odredbe uključuje članove uže obitelji osobe koja je pretrpjela tešku povredu međunarodnog humanitarnog prava ili barem one među njima koji su pretrpjeli bilo povredu svojeg duševnog ili emocionalnog integriteta ili materijalni gubitak koji je izravno uzrokovan tom povredom.
31
Kao što je to istaknuto u točki 28. ove presude, taj je sud pozvan, u okviru spora koji se pred njim vodi, tumačiti odredbu nacionalnog prava, odnosno članak 10. prvi stavak točku 1.bis UGZKP‑a, kojim se utvrđuje nadležnost nacionalnih sudova za odlučivanje o teškim povredama međunarodnog humanitarnog prava počinjenima izvan državnog područja protiv osobe koja ima belgijsko državljanstvo, ima status izbjeglice u Belgiji ili boravi u toj državi članici najmanje tri godine. U tu svrhu navedeni sud u biti želi doznati treba li tu odredbu tumačiti u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (a) podtočkom i. Direktive 2012/29.
32
U tom kontekstu najprije valja ispitati je li Direktiva 2012/29 primjenjiva u okviru spora o nadležnosti kaznenih sudova države članice za odlučivanje o djelima počinjenima izvan njezina državnog područja, što bi moglo utjecati na doseg odredbi nacionalnog prava kojima se predviđa takva nadležnost.
33
Valja podsjetiti na to da je ta direktiva donesena na temelju članka 82. stavka 2. UFEU‑a. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 3. te direktive, ta odredba UFEU‑a ovlašćuje zakonodavca Unije da utvrdi minimalna pravila primjenjiva u državama članicama kako bi se olakšalo uzajamno priznavanje presuda i sudskih odluka te policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima s prekograničnim elementima, posebno u pogledu prava žrtava kaznenih djela, ali i prava osoba u kaznenom postupku i uzajamnog prihvaćanja dokaza među državama članicama, kako je predviđeno tim člankom 82. stavkom 2. točkama (a) do (c).
34
U tom pogledu valja istaknuti da Direktiva 2012/29, u skladu sa svojim naslovom, utvrđuje minimalne standarde u pogledu prava, potpore i zaštite žrtava kaznenih djela. Uvodna izjava 4. te direktive pojašnjava da je njezin cilj revidirati i dopuniti načela navedena u Okvirnoj odluci 2001/220 i poduzeti daljnje značajne korake prema višoj razini zaštite žrtava u cijeloj Uniji, posebno u okviru kaznenog postupka.
35
U skladu s člankom 1. stavkom 1. prvim podstavkom te direktive njezin je cilj osigurati da žrtve kaznenih djela dobiju odgovarajuće informacije, potporu i zaštitu i da im bude omogućeno sudjelovanje u kaznenim postupcima.
36
Za potrebe primjene te direktive, pojam „žrtva” definiran je u njezinu članku 2. stavku 1. točki (a) podtočki i. kao fizička osoba koja je pretrpjela štetu, uključujući tjelesnu, umnu ili emocionalnu štetu ili ekonomski gubitak koji je izravno uzrokovan kaznenim djelom. Taj pojam također obuhvaća, u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (a) podtočkom ii. te direktive članove obitelji osobe čija je smrt izravno uzrokovana kaznenim djelom i koji su pretrpjeli štetu kao posljedicu smrti te osobe. Usto, člankom 2. stavkom 1. točkom (b) te direktive pojam „članovi obitelji” definira se kao da znači bračni drug, osoba koja živi sa žrtvom u čvrstoj životnoj zajednici, u zajedničkom kućanstvu te na stabilnoj i stalnoj osnovi, srodnici u ravnoj liniji, braća i sestre te osobe ovisne o žrtvi.
37
Direktiva 2012/29 u biti navodi niz prava koja te žrtve moraju imati u okviru nacionalnih kaznenih postupaka. Kao prvo, kad je riječ o informiranju i potpori, tom se direktivom, među ostalim, utvrđuje pravo žrtvama da razumiju i da se njih razumije, da primaju informacije od prvog kontakta s nadležnim tijelom i informacije o predmetu. Kao drugo, kad je riječ o sudjelovanju u kaznenom postupku, navedena direktiva predviđa, među ostalim, pravo na saslušanje i pravo na pravnu pomoć. Kao treće, u području zaštite žrtava, uključujući žrtve s posebnim potrebama i djecu, tom se direktivom jamči pravo na izbjegavanje bilo kakvog kontakta između žrtve i počinitelja te pravo na zaštitu privatnog života.
38
Samo se u uvodnoj izjavi 13. Direktive 2012/29 upućuje na „žrtve kaznenih djela počinjenih izvan [...] područja [Unije]”, pri čemu se pojašnjava da ta direktiva dovodi do primjene obveza iz te direktive samo u kaznenim postupcima koji se vode u Uniji. Dodjela prava tim žrtvama stoga pretpostavlja da su države članice izvršile svoju nadležnost za pokretanje kaznenog postupka. Kao što su to pravilno istaknuli Savezni državni odvjetnik i Komisija u svojim pisanim očitovanjima, navedena direktiva primjenjuje se samo na kaznene postupke za koje je takva nadležnost prethodno utvrđena.
39
To potvrđuje uvodna izjava 50. iste direktive iz koje proizlazi da ona ne utječe na nadležnost država članica za pokretanje kaznenog progona ni na primjenu kolizijskih pravila o izvršavanju nadležnosti u kaznenim postupcima, kako je utvrđeno Okvirnom odlukom 2009/948.
40
S obzirom na sva prethodna razmatranja, Direktivu 2012/29 treba tumačiti na način da nije primjenjiva u okviru spora koji se odnosi na nadležnost kaznenih sudova države članice za odlučivanje o djelima počinjenima izvan njezina državnog područja i ne može utjecati na doseg odredbi nacionalnog prava kojima se predviđa takva nadležnost.
Troškovi
41
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Direktivu 2012/29/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o uspostavi minimalnih standarda za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2001/220/PUP
treba tumačiti na način da:
nije primjenjiva u okviru spora koji se odnosi na nadležnost kaznenih sudova države članice za odlučivanje o djelima počinjenima izvan njezina državnog područja i ne može utjecati na doseg odredbi nacionalnog prava kojima se predviđa takva nadležnost.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.