Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 12. ožujka 2026.(1)
Predmet C-681/24
Europska komisija
protiv
Češke Republike
„Povreda obveza države članice – Članak 258. UFEU-a – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Direktiva 2013/48/EU – Pravo na pristup odvjetniku u kaznenom postupku – Članak 3. stavak 3. točka (b) – Pravo na prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja – Članak 3. stavak 6. – Privremeno odstupanje – Nacionalni propis na temelju kojeg se osumnjičenici ili optužene osobe ispituju bez odvjetnika ako se odvjetnik ne pojavi u određenom roku – Nepravilno prenošenje”
I.      Uvod
1.        U ovom predmetu Europska komisija pokrenula je na temelju članka 258. UFEU-a protiv Češke Republike postupak zbog povrede obveza koje ta država ima na temelju prava Unije da pravilno prenese određene odredbe Direktive 2013/48/EU(2), koja se odnosi na pravo na pristup odvjetniku u kaznenom postupku.
2.        Ovaj predmet u biti proizlazi iz dubokog neslaganja između Komisije i Češke Republike, koju podupire Mađarska kao intervenijent u ovom postupku, o tome kako treba tumačiti pravo na pristup odvjetniku i odstupanja od tog prava, koji su utvrđeni odredbama članka 3. stavaka 3. i 6. te direktive.
3.        Sud razmatra slično pitanje i u predmetu C-660/24, Komisija/Mađarska, u kojem iznosim mišljenje na isti dan.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
4.        U članku 3. Direktive 2013/48, naslovljenom „Pravo na pristup odvjetniku u kaznenom postupku”, navodi se:
„1.      Države članice osiguravaju da osumnjičenici ili optužene osobe imaju pravo na pristup odvjetniku u takvom trenutku i na takav način da dotičnoj osobi omogućavaju praktično i učinkovito ostvarivanje svojih prava obrane.
[…]
3.      Pravo na pristup odvjetniku obuhvaća sljedeće:
(a)      države članice osiguravaju da osumnjičenici ili optužene osobe imaju pravo na privatni sastanak i komunikaciju s odvjetnikom koji ih zastupa, uključujući prije ispitivanja od strane policije ili od strane drugog tijela odgovornog za provedbu zakona ili pravosudnog tijela;
(b)      države članice osiguravaju da osumnjičenici ili optužene osobe imaju pravo na prisutnost svojega odvjetnika te pravo da on učinkovito sudjeluje u ispitivanju. Takvo je sudjelovanje u skladu s postupcima utvrđenima nacionalnim pravom, pod uvjetom da takvi postupci ne dovode u pitanje učinkovito ostvarenje i bit dotičnog prava. Ako odvjetnik sudjeluje u ispitivanju, činjenica da se takvo sudjelovanje dogodilo bilježi se koristeći postupak bilježenja u skladu s pravom dotične države članice;
[…]
6.      U iznimnim okolnostima i samo tijekom faze koja prethodi sudskom postupku, države članice mogu privremeno odstupiti od primjene prava iz stavka 3. u mjeri u kojoj je to opravdano, s obzirom na posebne okolnosti slučaja, na temelju jednog od sljedećih uvjerljivih razloga:
(a)      ako postoji hitna potreba za sprječavanjem ozbiljnih štetnih posljedica po život, slobodu ili fizički integritet osobe;
(b)      ako je poduzimanje trenutačnog djelovanja istražnih tijela nužno za sprječavanje značajnih opasnosti za kazneni postupak.”
B.      Češko pravo
5.        Člankom 76. zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád) (Zakon br. 141/1961 o kaznenom postupku (Zakonik o kaznenom postupku)), kako je izmijenjen (u daljnjem tekstu: Zakonik o kaznenom postupku) predviđa se:
„[…]
3.      Policijsko tijelo koje je provelo uhićenje ispituje uhićenu osobu i sastavlja zapisnik o ispitivanju, u kojem navodi mjesto, vrijeme i okolnosti uhićenja te bilježi osobne podatke uhićene osobe i materijalne razloge za uhićenje.
4.      Policijsko tijelo koje je provelo uhićenje ili kojem je predana osoba koja je zatečena u počinjenju kaznenog djela iz podstavka 2. obvezno je tu osobu odmah pustiti na slobodu ako su sumnje otklonjene ili ako osnove za uhićenje iz bilo kojeg drugog razloga prestanu postojati. Ako se uhićenu osobu ne pusti na slobodu, policijsko tijelo dostavlja državnom odvjetniku zapisnik o ispitivanju uhićene osobe, zajedno s preslikom rješenja o pokretanju kaznenog postupka i drugim dokazima, kako bi državni odvjetnik, prema potrebi, mogao podnijeti prijedlog za određivanje istražnog zatvora. Policijsko tijelo mora bez odgode podnijeti prijedlog kako bi se osoba uhićena na temelju ovog Zakona mogla izvesti pred sud najkasnije 48 sati od uhićenja, u suprotnom uhićenu osobu treba pustiti na slobodu.
[…]
6.      Uhićeni osumnjičenik ima pravo zahtijevati prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja kako je predviđeno podstavkom 3., osim ako se s odvjetnikom ne može njim stupiti u kontakt u roku određenom u podstavku 4.”
III. Predsudski postupak i postupak pred Sudom
6.        Komisija je 23. rujna 2021. Češkoj Republici uputila pismo opomene u skladu s člankom 258. UFEU-a jer je smatrala da je nepravilno prenijela niz odredbi Direktive 2013/48, uključujući članak 3. stavak 6. točku (b), te je tu državu članicu pozvala da se očituje u roku od dva mjeseca.
7.        Češka Republika odgovorila je 23. studenoga 2021. na to pismo i osporavala Komisijine argumente.
8.        Komisija je 28. rujna 2023. Češkoj Republici uputila obrazloženo mišljenje u kojem je konkretno tvrdila da članak 3. stavak 6. točka (b) Direktive 2013/48 svejedno nije pravilno prenesen te ju je pozvala da postupi u skladu s tim obrazloženim mišljenjem u roku od dva mjeseca od njegova primitka.
9.        Češka Republika odgovorila je 24. studenoga 2023. na to obrazloženo mišljenje te je i dalje tvrdila da je pravilno prenijela članak 3. stavak 6. točku (b) Direktive 2013/48.
10.      Slijedom toga, tužbom podnesenom 15. listopada 2024. Komisija je pokrenula ovaj postupak pred Sudom na temelju članka 258. UFEU-a. Komisija od Suda zahtijeva da:
–         utvrdi da je Češka Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 6., u vezi s člankom 3. stavkom 3. Direktive 2013/48, time što nije pravilno prenijela te odredbe; i
–         naloži Češkoj Republici snošenje troškova postupka.
11.      U odgovoru na tužbu koji je podnijela 31. prosinca 2024., Češka Republika od Suda zahtijeva da:
–         odbije ovu tužbu kao neosnovanu; i
–         naloži Komisiji snošenje troškova postupka.
12.      Komisija je 12. veljače 2025. podnijela repliku, a Češka Republika 20. ožujka 2025. odgovor na repliku.
13.      Predsjednik Suda odobrio je 30. siječnja 2025. intervenciju Mađarske u ovom predmetu u potporu zahtjevu Češke Republike.
14.      S obzirom na sličnosti između ovog predmeta i predmeta C‑660/24, Komisija/Mađarska, Sud je, u skladu s člankom 77. Poslovnika, održao zajedničku raspravu u ta dva predmeta. Ta je rasprava održana 10. prosinca 2025. te su na njoj Komisija, Češka Republika i Mađarska iznijele usmena očitovanja.
IV.    Analiza
15.      Moja analiza podijeljena je na dva glavna dijela. Kao prvo, smatram da je korisno navesti određene uvodne napomene o Direktivi 2013/48 i njezinu mjestu u području slobode, sigurnosti i pravde (dio A). Kao drugo, ispitat ću osnovanost prigovora koji se odnosi na povredu članka 3. stavka 6., u vezi s člankom 3. stavkom 3. Direktive 2013/48 (dio B).
16.      Na temelju te analize zaključila sam da je taj prigovor osnovan.
A.      Uvodne napomene o Direktivi 2013/48 i području slobode, sigurnosti i pravde
17.      Najprije, kao što sam to navela u svojim prethodnim mišljenjima(3), Europska unija donijela je niz direktiva koje se temelje na nadležnosti Europske unije iz članka 82. stavka 2. točke (b) UFEU-a za donošenje minimalnih pravila o pravima pojedinaca u kaznenom postupku. Taj skup od šest direktiva uključuje Direktivu 2013/48(4).
18.      Te se direktive katkad nazivaju direktivama kojima se utvrđuje plan djelovanja („roadmap” direktivama) jer se temelje na Rezoluciji Vijeća iz 2009. o planu za jačanje postupovnih prava osumnjičenika ili optuženika u kaznenom postupku(5). Rezolucija je odobrena Stockholmskim programom Europskog Vijeća u području slobode, sigurnosti i pravde(6), kojim je potvrđeno da „zaštita prava osumnjičenika i optuženika u kaznenim postupcima predstavlja temeljnu vrijednost Unije koja je ključna za očuvanje uzajamnog povjerenja među državama članicama i povjerenja javnosti u Uniju”(7).
19.      Naime, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava Direktive 2013/48(8), u tim direktivama utvrđena su zajednička minimalna pravila o postupovnim pravima pojedinaca u kaznenim postupcima kako bi se ojačalo uzajamno povjerenje u nacionalne kaznenopravne sustave jer je ono „temelj uzajamnog priznavanja koje je i samo uzdignuto u kamen temeljac uspostavljanja područja slobode, sigurnosti i pravde”(9). Takvim se pravilima također nastoje ukloniti prepreke slobodnom kretanju građana u Europskoj uniji i nadograditi standardi povezani s pravom na pošteno suđenje i pravima obrane, koja su zajamčena konkretno člankom 47. i člankom 48. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) te usporedivim odredbama članka 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (u daljnjem tekstu: EKLJP)(10).
20.      Direktivom 2013/48 utvrđuju se zajednička minimalna pravila koja se odnose na pravo osumnjičenika i optuženih osoba na pristup odvjetniku u svim fazama kaznenog postupka(11). To je pravo temeljno obilježje poštenog suđenja(12) i pomaže da se osigura poštovanje drugih postupovnih prava u kaznenom postupku(13).
21.      Pravo na pristup odvjetniku u kaznenom postupku navodi se u članku 3. Direktive 2013/48.
22.      Člankom 3. stavkom 1. Direktive 2013/48 utvrđuje se „temeljno načelo” prema kojem osumnjičenici i optužene osobe imaju pravo na pristup odvjetniku u takvom trenutku i na takav način tako da im se omogući praktično i učinkovito ostvarivanje njihovih prava na obranu(14).
23.      To načelo konkretizirano je u članku 3. stavku 2. Direktive 2013/48, u pogledu trenutka od kojeg to pravo mora biti osigurano, što uključuje ispitivanje koje provode tijela(15).
24.      To je načelo dodatno konkretizirano u članku 3. stavku 3. Direktive 2013/48, u kojem se određuje sadržaj prava na pristup odvjetniku. Konkretno, člankom 3. stavkom 3. točkom (a) zahtijeva se da države članice osiguravaju da osumnjičenici i optužene osobe imaju pravo na privatni sastanak i komunikaciju s odvjetnikom, uključujući prije ispitivanja(16), dok se člankom 3. stavkom 3. točkom (b) zahtijeva da države članice osiguravaju da takve osobe imaju pravo na prisutnost svojeg odvjetnika te pravo da on učinkovito sudjeluje u ispitivanju(17).
25.      Na temelju članka 3. stavka 6. Direktive 2013/48 države članice mogu privremeno odstupiti od prava iz njezina članka 3. stavka 3. „u iznimnim okolnostima i samo tijekom faze koja prethodi sudskom postupku”, ako je to opravdano „s obzirom na posebne okolnosti slučaja” i na temelju „uvjerljivih razloga” kao što je: (a) „hitna potreba za sprječavanjem ozbiljnih štetnih posljedica po život, slobodu ili fizički integritet osobe”; ili (b) „ako je poduzimanje trenutačnog djelovanja istražnih tijela nužno za sprječavanje značajnih opasnosti za kazneni postupak”. Svako privremeno odstupanje na temelju članka 3. stavka 6. Direktive 2013/48 treba također biti u skladu s općim uvjetima utvrđenima u članku 8. te direktive(18).
26.      Okosnica je ovog predmeta različit način na koji Komisija, s jedne strane, i Češka Republika i Mađarska, s druge strane, razumiju bit prava na pristup odvjetniku i moguća odstupanja od tog prava.
27.      U biti i prije nego što podrobnije objasnim stajališta stranaka, Komisija tumači bit prava na pristup odvjetniku, kako je utvrđeno u Direktivi 2013/48, na način da se njime u pravilu zahtijeva prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja, pri čemu su jedine iznimke od tog pravila (odnosno situacije u kojima se osumnjičenici i optužene osobe mogu ispitivati bez prisutnosti odvjetnika) situacije navedene u članku 3. stavku 6. te direktive. Osim toga, te osobe mogu se odreći prava na prisutnost odvjetnika pod uvjetima utvrđenima njezinim člankom 9. Suprotno tomu, Češka Republika i Mađarska tvrde da je pravo na pristup odvjetniku ispunjeno kad je tim osobama omogućena prisutnost odvjetnika. Zbog toga, mogućnost provođenja ispitivanja ako se odvjetnik u određenom roku ne pojavi ne predstavlja odstupanje od prava na pristup odvjetniku.
B.      Prigovor koji se temelji na povredi članka 3. stavka 6., u vezi s člankom 3. stavkom 3. Direktive 2013/48
1.      Sažetak argumentacije stranaka
28.      Komisija tvrdi da je Češka Republika nepravilno prenijela članak 3. stavak 6. Direktive 2013/48, u vezi s njezinim člankom 3. stavkom 3., jer se člankom 76. stavkom 6. Zakonika o kaznenom postupku (u daljnjem tekstu: sporni češki propis) općenito dopušta da se osumnjičenici i optužene osobe ispitaju u odsutnosti njihova odvjetnika u situacijama u kojima nisu ispunjeni uvjeti članka 3. stavka 6. te direktive. Tim se člankom predviđa da tijela mogu u predsudskom postupku ispitati takve osobe bez pristupa odvjetniku ako se odvjetnik ne pojavi u određenom roku. Stoga je dopuštenje za ispitivanje u odsutnosti odvjetnika povezano s pukom činjenicom da se odvjetnika ne može kontaktirati u određenom roku, pri čemu nije provedena nikakva konkretna ocjena potrebe za takvim ispitivanjem na temelju uvjerljivih razloga utvrđenih u članku 3. stavku 6. Direktive 2013/48(19).
29.      Komisija naglašava, među ostalim, da stajalište Češke Republike prema kojem je, kako bi se zajamčilo pravo na pristup odvjetniku, dovoljno da je osobi omogućeno da kontaktira i odabere odvjetnika koji može biti prisutan tijekom ispitivanja, protivan članku 3. stavku 3. točki (b) Direktive 2013/48, koji očito obuhvaća oba aspekta prava na pristup odvjetniku, odnosno prisutnost odvjetnika te njegovo učinkovito sudjelovanje tijekom ispitivanja. Iz članka 3. stavka 1. Direktive 2013/48 proizlazi da ne postoje situacije u kojima se osoba ispituje bez prisutnosti odvjetnika, osim ako države članice primjenjuju privremeno odstupanje iz članka 3. stavka 6. te direktive ili ako se osoba odrekla prava u skladu s njezinim člankom 9.
30.      Komisija smatra da potreba da se osobu u roku od 48 sati pusti na slobodu ne opravdava potrebu za ispitivanjem te osobe bez odvjetnika, a nacionalna tijela mogu otkloniti eventualnu zlouporabu u vođenju kaznenog postupka na druge načine, primjerice angažiranjem drugog odvjetnika koji je dostupan za pomoć osobi tijekom ispitivanja. Kao što je to Komisija naglasila na raspravi, svakako je počinjena povreda Direktive 2013/48, neovisno o tome bi li se sporni češki propis smatrao usklađenim sa sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava.
31.      Češka Republika navodi da je sporni češki propis u skladu s člankom 3. stavkom 3. Direktive 2013/48 i da ne predstavlja odstupanje na temelju njezina članka 3. stavka 6. Člankom 3. stavkom 3. točkom (b) te direktive ne zahtijeva se da države članice osiguraju da ispitivanje osumnjičenika ili optuženih osoba uvijek treba provesti u prisutnosti odvjetnika; naprotiv, njime se samo zahtijeva da države članice osiguraju da su te osobe imale mogućnost pristupa odvjetniku i da je odabranom odvjetniku dopušteno da bude prisutan tijekom ispitivanja.
32.      Češka Republika smatra da postoji odstupanje na temelju članka 3. stavka 6. Direktive 2013/48 ako se osobi ne bi dopustilo da odabere odvjetnika koji je mogao biti prisutan tijekom ispitivanja. Međutim, ako je osoba mogla odabrati odvjetnika, ali taj odvjetnik iz bilo kojeg razloga nije mogao biti prisutan, ne postoji takvo odstupanje. To je upravo slučaj sa spornim češkim propisom, koji je u potpunosti u skladu s člankom 3. stavkom 3. točkom (b) te direktive, jer se u okviru postupka na temelju nacionalnog prava, u posebnoj situaciji u kojoj je osoba uhićena, zahtijeva da se tu osobu ispita unutar 48 sati i da ona ima dovoljno slobode odabrati odvjetnika koji će biti prisutan tijekom ispitivanja(20). Češka Republika dodaje da bi taj propis, čak i kad bi se smatralo da predstavlja odstupanje od članka 3. stavka 3. točke (b), bio u skladu s člankom 3. stavkom 6. jer se i. primjenjuje samo iznimno u hitnim slučajevima, ii. primjenjuje radi sprečavanja ozbiljne prijetnje kaznenom postupku i jer iii. zahtijeva pojedinačnu ocjenu nadležnih tijela s obzirom na okolnosti slučaja.
33.      Češka Republika naglašava, među ostalim, da je taj nacionalni propis zaštitna mjera za posebne i iznimne slučajeve u kojima osumnjičenik namjerno odabere odvjetnika koji nije dostupan te time de facto zloupotrebljava pravo na odabir odvjetnika kako bi bio pušten na slobodu i izbjegao kazneni progon. Njezino je stajalište u skladu i sa sudskom praksom ESLJP-a(21) u kojoj se problematičnom smatra situacija u kojoj predmetnoj osobi nije omogućena komunikacija s odvjetnikom, a ne kada se određena radnja provodi bez prisutnosti odvjetnika, osobito zato što je sama osoba inzistirala na odvjetniku koji u tom trenutku nije dostupan. Kao što je to Češka Republika istaknula na raspravi, s obzirom na tekst Direktive 2013/48, njezinu zakonodavnu povijest te usporedbu s Direktivom 2016/800 koja se odnosi na djecu, Direktivom 2013/48 ne isključuje se mogućnost da se ispitivanje osumnjičenika ili optuženih osoba provede u odsutnosti njihova odvjetnika te se njome ne prekoračuje sudska praksa ESLJP-a jer njezine odredbe odgovaraju toj sudskoj praksi i u pripremnim aktima ništa na to ne upućuje.
34.      Mađarska dodaje da se Direktivom 2013/48, na temelju teksta članka 3. stavka 3. točke (b) („u skladu s postupcima utvrđenima nacionalnim pravom”), nacionalnom pravu prepušta mogućnost utvrđivanja i pojašnjavanja prava na prisutnost odvjetnika i da je taj zahtjev ispunjen nacionalnim zakonodavstvom kojim se osigurava da osumnjičenici ili optužene osobe imaju dovoljno slobode u odabiru odvjetnika koji će biti prisutan tijekom ispitivanja. Ako bi osiguravanje prisutnosti odvjetnika bilo obvezno u svim slučajevima, to bi moglo dovesti do zlouporabe i prepreka provođenju kaznenog postupka i ugroziti prava osumnjičenika i optuženih osoba. Kao što je to Mađarska navela na raspravi, sudskom praksom ESLJP-a ne nalaže se apsolutan zahtjev prisutnosti.
2.      Ocjena
35.      Kao što sam to prethodno ukratko objasnila (vidjeti točke 26. i 27. ovog mišljenja), iz argumenata stranaka jasno je da je prigovor istaknut zbog razlike u razumijevanju odredbi Direktive 2013/48. Spor se stoga odnosi na tumačenje odredbi članka 3. stavaka 3. i 6. Direktive 2013/48 i to kako treba tumačiti pravo na pristup odvjetniku tijekom ispitivanja iz članka 3. stavka 3. točke (b) te direktive. Ta pitanja još nisu bila izravno upućena Sudu.
36.      Smatram da na temelju teksta, zakonodavne povijesti, konteksta i ciljeva Direktive 2013/48, zajedno sa sudskom praksom ESLJP-a, treba potvrditi Komisijino tumačenje značenja i odnosa između članka 3. stavka 3. i članka 3. stavka 6. Direktive 2013/48.
a)      (a)      Tekst
37.      Kao jedna od sastavnica prava na pristup odvjetniku iz članka 3. stavka 3., njegovom točkom (b) izričito se zahtijeva da države članice osiguraju da osumnjičenici ili optužene osobe imaju „pravo na prisutnost svojega odvjetnika te pravo da on učinkovito sudjeluje u ispitivanju”(22).
38.      Nadalje, u uvodnoj izjavi 25. Direktive 2013/48 navodi se: „Države članice trebale bi osigurati da osumnjičenici ili optužene osobe imaju pravo da im odvjetnik bude prisutan i da na učinkovit način sudjeluje u ispitivanju od strane policije ili drugog tijela odgovornog za provedbu zakona ili pravosudnog tijela, uključujući tijekom sudskih saslušanja”(23).
39.      Prema mojem mišljenju i kao što je to navela Komisija, prisutnost znači fizičku prisutnost, odnosno osumnjičenici ili optužene osobe imaju pravo da njihov odvjetnik bude osobno prisutan kad ih tijela ispituju(24).
40.      Iz članka 3. stavka 3. točke (b) Direktive 2013/48 proizlazi da se predviđa opće pravo osumnjičenika ili optuženih osoba na prisutnost njihova odvjetnika tijekom ispitivanja koje provode tijela. Međutim, to pravo nije apsolutno i stoga se na njega, u smislu te direktive, mogu primjenjivati privremena odstupanja na temelju njezina članka 3. stavka 6. ili odricanje od tog prava na temelju njezina članka 9.
41.      Kao što je to utvrdio Sud, privremena odstupanja predviđena Direktivom 2013/48 taksativno su nabrojana(25).
42.      Kao što je to navela Komisija, i suprotno argumentima koje je istaknula Češka Republika, sporni češki propis očito ne ispunjava sve zahtjeve za moguće privremeno odstupanje kako su utvrđena u članku 3. stavku 6., u vezi s člankom 8. Direktive 2013/48. Naime, očito je, kao što je to potkrijepila Komisija, da se tim propisom uspostavlja pravilo koje se općenito primjenjuje u situacijama u kojima se odvjetnik ne pojavi u određenom roku od 48 sati i stoga nije ograničeno na pojedinačne slučajeve („u mjeri u kojoj je to opravdano, s obzirom na posebne okolnosti slučaja”), kako je to propisano člankom 3. stavkom 6. te direktive. Nije dokazano ni da je u tom pogledu nužno utvrditi da postoje „uvjerljivi razlozi” koji se konkretno odnose na „hitn[u] potreb[u] za sprječavanjem ozbiljnih štetnih posljedica po život, slobodu ili fizički integritet osobe” ili „ako je poduzimanje trenutačnog djelovanja istražnih tijela nužno za sprječavanje značajnih opasnosti za kazneni postupak”.
43.      Slijedom toga, prema mojem mišljenju, sporni češki propis, kojim je općenito dopušteno da se osumnjičenici ili optužene osobe ispituju bez prisutnosti njihova odvjetnika samo zato što se odvjetnik nije mogao pojaviti u roku od 48 sati, protivi se odredbama članka 3. stavka 3. točke (b), u vezi s člankom 3. stavkom 6., Direktive 2013/48(26).
44.      Nadalje, kao što je to navela Komisija i suprotno argumentima koje je istaknula Mađarska, treba naglasiti da se upućivanje na nacionalno pravo iz članka 3. stavka 3. točke (b) Direktive 2013/48 odnosi na učinkovito sudjelovanje odvjetnika, ne na sâmu njegovu prisutnost. To proizlazi iz teksta te odredbe (”Takvo je sudjelovanje u skladu s postupcima utvrđenima nacionalnim pravom”) i njezine uvodne izjave 25. („Takvo bi sudjelovanje trebalo biti u skladu sa svim postupcima utvrđenima nacionalnim pravom, koji reguliraju sudjelovanje odvjetnika u ispitivanju”).
45.      Prema mojem mišljenju, to se ne protivi tomu da članak 3. stavak 3. točku (b) Direktive 2013/48 treba tumačiti na način da zahtijeva prisutnost i učinkovito sudjelovanje; naprotiv, to podrazumijeva da, iako se Direktivom 2013/48 državama članicama ostavlja određeni manevarski prostor kad je riječ o nacionalnim pravilima kojima se uređuju određeni načini učinkovitog sudjelovanja odvjetnika (uz zahtjev da takva pravila ne smiju „dov[esti] u pitanje učinkovito ostvarenje i temelj” tog prava), nikakav manevarski prostor ne postoji kad je riječ o prisutnosti jer osumnjičenici ili optužene osobe u pravilu imaju pravo na pristup odvjetniku tijekom ispitivanja na temelju članka 3. stavka 3. točke (b) te direktive. Prisutnost znači prisutnost, a odvjetnik je prisutan ili neprisutan.
46.      Činjenica da se u članku 3. stavku 3. točki (b) Direktive 2013/48 navodi izraz „svojega odvjetnika” ne treba shvatiti tako da se uvijek odnosi na odvjetnika kojeg su odabrali osumnjičenici ili optužene osobe. Takav tekst ne isključuje mogućnost da se, kao što je to navela Komisija, eventualna zlouporaba prava na pristup odvjetniku, koja može otežati provođenje kaznenog postupka, otkloni tako da tijela države članice osiguraju da se tim osobama imenuje odvjetnik koji će im pomagati tijekom ispitivanja umjesto odabranog odvjetnika koji nije mogao biti prisutan. Imenovani odvjetnik postaje „njihov odvjetnik”.
b)      (b)      Zakonodavna povijest
47.      Češka Republika na raspravi je tvrdila da se Direktivom 2013/48 uređuje pravo na pristup odvjetniku a ne njegova obvezna prisutnost i da zakonodavna povijest te direktive upućuje na to da su se alternativno razmatrale odredbe koje se odnose na obveznu prisutnost odvjetnika, ali na kraju nisu odabrane. Prema njezinu mišljenju, odbijanje odredbi o obveznoj prisutnosti odvjetnika znači da se Direktivom 2013/48 ne zahtijeva da odvjetnik mora uvijek biti prisutan tijekom ispitivanja.
48.      Prema mojem mišljenju, ta argumentacija koju je istaknula Češka Republika temelji se na pogrešnom shvaćanju zahtjeva za obveznu prisutnost odvjetnika.
49.      Točno je da je, u okviru zakonodavne povijesti Direktive 2013/48(27), u Komisijinoj procjeni učinka istaknuta opcija politike kojom su se predviđale, među ostalim, odredbe kojima bi se općenito nalagala obvezna obrana. To je značilo da odvjetnik uvijek mora pomagati osumnjičenicima ili optuženim osobama u smislu da bi odricanje od tog prava bilo nedopušteno. Drugim riječima, obveznost obrane znači da se ne može odreći prava. Međutim, prevladala je opcija politike kojom se dopušta da se na odricanje od prava na pristup odvjetniku primjenjuju zajednička minimalna pravila.
50.      Stoga bi, suprotno argumentima Češke Republike, trebalo razlikovati pojam obvezne prisutnosti odvjetnika od općeg prava na pristup odvjetniku.
51.      Iz odredbi Direktive 2013/48(28) proizlazi da obvezna prisutnost odvjetnika znači da se osumnjičenik ili optužena osoba ne može odreći prava na pristup odvjetniku i uvijek mora imati odvjetnika, dok pravo na pristup odvjetniku iz članka 3. stavka 3. te direktive znači da osumnjičenik ili optužena osoba ima opće pravo na odvjetnika i, osobito, na njegovu prisutnost tijekom ispitivanja na temelju točke (b) tog stavka, ali da se ta osoba može odreći tog prava, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi iz članka 9. (ili je moguće privremeno odstupanje na temelju članka 3. stavka 6.) Drugim riječima, to što prisutnost odvjetnika na temelju te točke (b) nije obvezna, nikako ne utječe na opće pravo osumnjičenika ili optuženih osoba na prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja, osim ako su se odrekle tog prava u skladu sa člankom 9.
52.      Moglo bi se dodati da je pitanje čekanja do dolaska odvjetnika prije ispitivanja zapravo postavljeno u Vijeću, pri čemu su izneseni prijedlozi da se ono riješi u tekstu direktive, u kojem bi se uputilo na pravne sustave država članica(29). Međutim, te su predložene odredbe obrisane nakon završetka pregovora s Europskim parlamentom(30).
53.      Iako zakonodavna povijest nije presudna, ona ne isključuje tumačenje prema kojem je namjera zakonodavca osigurati da osumnjičenici i optužene osobe u načelu moraju imati pravo na prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja.
c)      (c)      Kontekst
54.      Čini se da druge odredbe Direktive 2013/48 i drugih „roadmap” direktiva kojima se utvrđuje plan djelovanja dodatno podupiru tumačenje članka 3. stavka 3. točke (b), u vezi s člankom 3. stavkom 6. te direktive, koje je predložila Komisija.
55.      Konkretno, kao što se to navodi u točki 22. ovog mišljenja, člankom 3. stavkom 1. Direktive 2013/48 pojašnjava se, kao opće načelo, da države članice trebaju osigurati da osumnjičenici i optužene osobe imaju pravo na pristup odvjetniku „u takvom trenutku i na takav način da dotičnoj osobi omogućavaju praktično i učinkovito ostvarivanje svojih prava obrane”. Kad ga se tumači u vezi s člankom 2. stavkom 1. te direktive, to znači da su države članice obvezne bez iznimke osigurati da se to pravo ostvaruje „praktično i učinkovito” u svim fazama kaznenog postupka. Prema mom mišljenju i kao što je to navela Komisija, činjenica da tijela mogu ispitivati osumnjičenika ili optuženu osobu u odsutnosti njezina odvjetnika samo zato što se odvjetnik nije pojavio u određenom roku može ozbiljno ugroziti praktično i učinkovito ostvarivanje prava obrane te osobe.
56.      Češka Republika na raspravi je tvrdila da se dodatna potpora tomu da se Direktivom 2013/48 ne zahtijeva da odvjetnik uvijek bude prisutan tijekom ispitivanja može pronaći u usporedbi s Direktivom 2016/800 koja se odnosi na djecu koja su osumnjičenici ili optužene osobe u kaznenom postupku (vidjeti točku 17. ovog mišljenja). Češka Republika ističe da u skladu s člankom 6. stavkom 2. Direktive 2016/800 države članice trebaju osigurati da djeci pomaže odvjetnik, a na temelju njezina članka 6. stavka 4. točke (b) države članice trebaju osigurati da djeci pomaže odvjetnik tijekom ispitivanja. Prema njezinu mišljenju, to što je iz tih odredbi jasno da je prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja obvezna i da su te odredbe uključene u Direktivu 2016/800 zbog ranjivosti djece upućuje na to da je riječ o odstupanju od općeg sustava utvrđenog Direktivom 2013/48; logično, da je Direktivom 2013/48 utvrđena obvezna prisutnost odvjetnika, tu obvezu ne bi trebalo utvrditi u Direktivi 2016/800 samo za određene osumnjičenike ili optužene osobe.
57.      Još jednom ponavljam da se, prema mojem mišljenju, ta argumentacija temelji na pogrešnom shvaćanju zahtjeva za obveznu prisutnost odvjetnika.
58.      Točno je da se, za razliku od Direktive 2013/48, Direktivom 2016/800 predviđa obvezna prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja zbog posebne situacije djece, koja su ranjiva i ne mogu uvijek u potpunosti razumjeti i pratiti kazneni postupak(31). Međutim, kao što je to prethodno navedeno, obvezna prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja znači da nije dopušteno odricanje i stoga ona nije jednaka općem pravu na prisutnost odvjetnika tijekom ispitivanja, u kojem je odricanje dopušteno.
d)      (d)      Ciljevi
59.      Kao što se to navodi u dijelu IV. odjeljku A ovog mišljenja, Direktiva 2013/48 pridonosi jačanju područja slobode, sigurnosti i pravde utvrđivanjem niza zajedničkih minimalnih pravila za pravo na pristup odvjetniku u kaznenom postupku, radi jačanja uzajamnog povjerenja država članica u njihove kaznenopravne sustave te povjerenja građana Unije prilikom kretanja kroz Europsku uniju. U kontekstu Stockholmskog programa, tom se direktivom ne nastoji samo kodificirati, nego i ojačati pravo na pristup odvjetniku u kaznenim postupcima u državama članicama.
60.      S obzirom na navedeno, čini mi se da tumačenje Direktive 2013/48/ na način da se državi članici dopusti ispitivanje osumnjičenika ili optuženih osoba a da im se pritom ne omogući pravo na prisutnost njihova odvjetnika samo zato što se odvjetnik nije pojavio u roku od 48 sati ugrožava ciljeve Direktive 2013/48 da se osigura zajednička razina pravâ na pošteno suđenje za osumnjičenike ili optužene osobe na području cijele Europske unije.
e)      (e)      Sudska praksa ESLJP-a
61.      U prilog svojem stajalištu Češka Republika i Mađarska pozvale su se na sudsku praksu ESLJP-a, a Češka Republika na raspravi je konkretno tvrdila da je Direktiva 2013/48 u skladu sa zahtjevima iz sudske prakse ESLJP-a.
62.      Treba naglasiti da se prigovor temelji na navodnoj povredi odredbi članka 3. stavaka 3. i 6. Direktive 2013/48. Stoga pitanje treba li sporni češki propis smatrati usklađenim s člankom 6. EKLJP-a, kako ga se tumači u sudskoj praksi ESLJP-a, nije presudno.
63.      U tom pogledu, kao što sam to objasnila u prethodnim mišljenjima(32), obveza tumačenja direktiva kojima se utvrđuje plan djelovanja na način koji je u skladu s temeljnim pravima znači da prava sadržana u određenoj direktivi ne mogu pružiti zaštitu čija je razina niža od one zajamčene Poveljom i EKLJP-om, ali to ne znači da zakonodavac Unije ne može priznati šira prava. Drugim riječima, s obzirom na to da EKLJP predstavlja minimalnu razinu zaštite na temelju članka 52. stavka 3. Povelje(33), svako tumačenje određene direktive treba osigurati zaštitu barem na razini te konvencije, dok zaštita koju pruža Europska unija može biti viša.
64.      Stoga u ovom slučaju, neovisno o tome kako se tumači sudska praksa ESLJP-a, to ne znači nužno da se odredbe Direktive 2013/48 ne bi mogle tumačiti na način da se njima zahtijeva još viša razina zaštite.
65.      S obzirom na navedeno, čini se da sudska praksa ESLJP-a, suprotno argumentima Češke Republike i Mađarske, ide u prilog stajalištu da na temelju EKLJP-a postoji i zahtjev za fizičku prisutnost odvjetnika.
66.      ESLJP je utvrdio da je pravo svake osobe koja je optužena za kazneno djelo da je učinkovito brani odvjetnik, kako je zajamčeno člankom 6. stavkom 3. točkom (c) EKLJP-a, jedno od temeljnih obilježja poštenog suđenja u kontekstu kaznenog postupka(34).
67.      Konkretno, taj je sud u predmetu Beuze protiv Belgije(35) ESLJP je naglasio da, kad je riječ o ciljevima tog prava, pristup odvjetniku u predraspravnoj fazi postupka također pridonosi sprečavanju pravosudnih pogrešaka i prije svega, ostvarivanju ciljeva članka 6. EKLJP-a, osobito načela ravnopravnosti između tijela i optuženika, a pravodobni pristup odvjetniku važna je protuteža ranjivosti osumnjičenikâ u policijskom pritvoru te ima i preventivnu ulogu jer pruža temeljnu zaštitu od prisile i lošeg postupanja policije prema osumnjičenicima. Osim toga, jedna je od glavnih zadaća odvjetnika u fazi policijskog pritvora i istrage osigurati poštovanje prava optuženika da sam ili sama sebe ne izloži kaznenom progonu i prava da se brani šutnjom, koja tako dopunjuju pravo na pravnu pomoć.
68.      Nadalje, kad je riječ o sadržaju prava na pristup odvjetniku, ESLJP je utvrdio da se člankom 6. stavkom 3. točkom (c) EKLJP-a ne navodi način na koji se ostvaruje pravo na pristup odvjetniku niti njegov sadržaj. Iako ostavlja državama odabir načina na koji će osigurati to pravo u svojim pravosudnim sustavima, njegov opseg i sadržaj treba utvrditi u skladu s ciljem iz EKLJP-a, odnosno kako bi se zajamčila prava koja su praktična i učinkovita(36).
69.      Kako bi pravo na pošteno suđenje i dalje bilo dovoljno praktično i učinkovito, člankom 6. stavkom 1. EKLJP-a zahtijeva se da u pravilu pristup odvjetniku treba omogućiti od prvog policijskog ispitivanja osumnjičenika(37).
70.      Imenovanje odvjetnika samo po sebi ne osigurava učinkovitost pomoći koju on može pružiti optuženiku i u tu je svrhu potrebno ispuniti određene minimalne zahtjeve(38). Kao prvo, osumnjičenici moraju imati mogućnost uspostaviti kontakt s odvjetnikom od trenutka njihova uhićenja te im stoga mora biti omogućeno da se konzultiraju sa svojim odvjetnikom prije ispitivanja(39). Kao drugo, ESLJP je u nizu predmeta utvrdio da „osumnjičenici imaju pravo da njihov odvjetnik bude fizički prisutan tijekom njihovog prvog policijskog ispitivanja i prilikom svakog ispitivanja u sljedećim fazama koje prethode sudskom postupku […] Takva fizička prisutnost treba omogućiti odvjetniku da pruži pomoć koja je učinkovita i praktična, a ne samo apstraktna […] i osobito da osigura da prava obrane osumnjičenika koji se ispituje nisu ugrožena”(40).
71.      Ta su utvrđenja iz presude Beuze protiv Belgije potvrđena u naknadnoj sudskoj praksi(41).
72.      Nadalje, ESLJP je u predmetu Soytemiz protiv Turske(42) naglasio da je prisutnost odvjetnika tijekom istražnih radnji, uključujući policijsko ispitivanje, svojstveni aspekt zaštite propisane člankom 6. stavkom 3. točkom (c) EKLJP-a jer je teško zamisliti kako bi se konkretne usluge povezane s „pravnom pomoći” koja se navodi u članku 6. stavku 3. točki (c) EKLJP-a, mogle pružiti u odsutnosti odvjetnika. Stoga pravo na pomoć odvjetnika ne zahtijeva samo da se odvjetniku dopusti da bude prisutan, nego i da se njemu ili njoj omogući aktivno pružanje pomoći osumnjičeniku, među ostalim, tijekom policijskog ispitivanja, kao i interveniranje radi osiguravanja poštovanja prava osumnjičenika jer osoba optužena za kazneno djelo mora moći primiti bogat izbor usluga koje se posebno odnose na pravnu pomoć, ne samo tijekom suđenja nego i u fazi koja prethodi sudskom postupku, s obzirom na njezinu osobitu važnost za pripremu kaznenog postupka. Osim toga, pravo na pomoć odvjetnika primjenjuje se tijekom policijskog ispitivanja i do njegova završetka: „Prisutnost odvjetnika i njegovo aktivno sudjelovanje tijekom policijskog ispitivanja predstavljaju važno postupovno jamstvo čiji je cilj, među ostalim, spriječiti prikupljanje dokaza metodama prisile ili pritiska protivno volji osumnjičenika te zaštititi slobodu osumnjičene osobe da odluči hoće li tijekom policijskog ispitivanja dati iskaz ili se braniti šutnjom”(43).
73.      ESLJP je podsjetio i na to da je policija u načelu obvezna suzdržati se od ispitivanja ili ga odgoditi u slučaju da se osumnjičenik pozove na pravo na pomoć odvjetnika tijekom ispitivanja sve dok odvjetnik ne bude prisutan i u mogućnosti pomoći osumnjičeniku. Ista razmatranja vrijede i u slučaju da odvjetnik mora otići ili je od njega zatraženo da ode prije završetka policijskog ispitivanja i prije čitanja i potpisivanja danih izjava(44).
74.      Slijedom toga, kao što to pokazuje prethodna sudska praksa ESLJP-a, naglasak se stavlja na to da osumnjičenici i optužene osobe moraju moći ostvariti pravo na stvarnu fizičku prisutnosti odvjetnika tijekom ispitivanja, kao što je to zajamčeno pravom pristupa odvjetniku na temelju članka 6. stavka 1. i članka 6. stavka 3. točke (c) ESLJP-a(45). Stoga, suprotno argumentima Češke Republike i Mađarske, ta sudska praksa upućuje na to da u načelu postoji potreba za fizičkom prisutnosti odvjetnika, osim ako se ograničenje tog prava može valjano opravdati.
75.      Može se dodati da se čini da određena sudska praksa ESLJP-a na koju su se pozvale Češka Republika i Mađarska nije prikladna. U presudi Yoldaş protiv Turske(46) ESLJP je zaključio da u situaciji u kojoj se podnositelj zahtjeva odrekao prava na pomoć odvjetnika nije počinjena povreda članka 6. stavka 1. i članka 6. stavka 3. točke (c) EKLJP-a, za što je utvrđeno da je u skladu s propisanim standardima. U presudi Hovanesian protiv Bugarske(47) ESLJP nije utvrdio povredu članka 6. stavka 1. ni članka 6. stavka 3. točke (c) EKLJP-a u situaciji u kojoj je pravo podnositelja zahtjeva na pomoć odvjetnika bilo ograničeno prva 24 sata njegova policijskog pritvora, što je u posebnim okolnostima slučaja smatrano opravdanim s obzirom na pravičnost postupka u cjelini. U prigovoru nije dovedeno u pitanje ni na odricanje ni na primjenu iznimki od općeg prava na pristup odvjetniku. U najmanju ruku, ta dva predmeta pojedinačno naglašavaju važnost postojanja dostatnih zahtjeva za odricanje od prava na pristup odvjetniku i strogog sustava privremenih odstupanja na temelju Direktive 2013/48.
76.      S obzirom na prethodno navedene razloge, Komisijin prigovor je osnovan.
V.      Troškovi
77.      U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. U skladu s njegovim člankom 140. stavkom 1., države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Budući da je Komisija podnijela zahtjev za snošenje troškova i da Češka Republika nije uspjela u postupku, Češkoj Republici treba naložiti snošenje vlastitih troškova i troškova Komisije. Mađarska će snositi vlastite troškove.
VI.    Zaključak
78.      S obzirom na prethodno navedena razmatranja, predlažem Sudu da:
1.      utvrdi da je Češka Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 3. stavka 6., u vezi s člankom 3. stavkom 3. Direktive 2013/48 o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima tijekom trajanja oduzimanja slobode, time što nije pravilno prenijela te odredbe;
2.      naloži Češkoj Republici snošenje vlastitih i troškova Europske komisije; i
3.      naloži Mađarskoj snošenje vlastitih troškova.
1      Izvorni jezik: engleski
2      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2013. o pravu na pristup odvjetniku u kaznenom postupku i u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga te o pravu na obavješćivanje treće strane u slučaju oduzimanja slobode i na komunikaciju s trećim osobama i konzularnim tijelima tijekom trajanja oduzimanja slobode (SL 2013., L 294, str. 1. i ispravak SL 2023./90091, L)
3      Vidjeti moje mišljenje u predmetu BK (Prekvalifikacija kaznenog djela) (C‑175/22, EU:C:2023:436, osobito t. 22. i 23.) i moje mišljenje u predmetu M. S. i dr. (Maloljetnikova postupovna prava) (C‑603/22, EU:C:2024:157, osobito t. 26. do 31.).
4      Uz Direktivu 2013/48, te direktive uključuju: Direktivu 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima (SL 2010, L 280, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 213.); Direktivu 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku (SL 2012., L 142, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 48.); Direktivu 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku (SL 2016., L 65, str. 1.); Direktivu (EU) 2016/1919 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2016. o pravnoj pomoći za osumnjičenike i okrivljenike u kaznenom postupku i za tražene osobe u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga (SL 2016., L 297, str. 1. i ispravak SL 2017., L 91, str. 40.) i Direktivu (EU) 2016/800 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2016. o postupovnim jamstvima za djecu koja su osumnjičenici ili optuženici u kaznenim postupcima (SL 2016., L 132, str. 1.).
5      Rezolucija Vijeća od 30. studenoga 2009. (SL 2009., C 295, str. 1.)
6      Vidjeti u tom pogledu uvodne izjave 9. i 10. Direktive 2013/48.
7      Europsko vijeće, Stockholmski program – otvorena i sigurna Europa koja služi građanima i štiti ih (SL 2010., C 115, str. 1.), t. 2.4.
8      Vidjeti osobito uvodne izjave 1. do 8. i 12. Direktive 2013/48.
9      Mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:305, t. 30.). Vidjeti primjerice i Komisijino izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o provedbi [Direktive 2013/48], (COM (2019) 560 final), 26. rujna 2019., t. 1.1.
10      Kao što je to Sud priznao, temeljno načelo djelotvorne sudske zaštite prava, koje je ponovno potvrđeno u članku 47. Povelje, i pojam „pošteno suđenje” iz članka 6. EKLJP-a sastoje se od različitih elemenata među kojima su osobito poštovanje prava obrane i pravo biti savjetovan, branjen i zastupan. Isto tako, u svim postupcima koji bi mogli dovesti do sankcija, poštovanje prava obrane temeljno je načelo prava Unije koje je utvrđeno u članku 48. stavku 2. Povelje. Vidjeti primjerice presudu od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (Sustav stegovnih mjera za suce), (C-791/19, EU:C:2021:596, t. 203. i 204.).
11      Vidjeti osobito članke 1. i 2. te uvodne izjave 8., 12. i 57. Direktive 2013/48.
12      Vidjeti u tom pogledu mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Bobeka u predmetu VW (Pravo na pristup odvjetniku u slučaju nepojavljivanja stranke na suđenju) (C‑659/18, EU:C:2019:940, t. 2.) i moje mišljenje u predmetu M. S. i dr. (Maloljetnikova postupovna prava) (C‑603/22, EU:C:2024:157, t. 63.).
13      U tom se pogledu pravo na pristup odvjetniku smatralo primjerice „polaznom točkom” (vidjeti Sayers, D., „Article 48 (Criminal Law)” u Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. i Ward, A. (ur.), EU Charter of Fundamental Rights: A Commentary, Second Edition, Hart Publishing, Oxford, 2021., str. 1413., osobito str. 1450.) ili „kamenom temeljcem” (vidjeti Mitsilegas, V., EU Criminal Law, Second Edition, Hart Publishing, Oxford, 2022., str. 265.) postupovnih prava u kaznenom postupku jer omogućuje ostvarivanje drugih prava i pridonosi njihovu stvarnom i djelotvornom učinku.
14      Vidjeti primjerice presude od 12. ožujka 2020., VW (Pravo na pristup odvjetniku u slučaju nedolaska pred sud) (C‑659/18, EU:C:2020:201, t. 31.) i od 8. svibnja 2025., Barało (C‑530/23, EU:C:2025:322, t. 59.).
15      Vidjeti primjerice presude od 12. ožujka 2020., VW (Pravo na pristup odvjetniku u slučaju nedolaska pred sud) (C‑659/18, EU:C:2020:201, t. 31.) i od 14. svibnja 2024., Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, t. 48.).
16      Vidjeti i uvodnu izjavu 23. Direktive 2013/48.
17      Vidjeti i uvodnu izjavu 25. Direktive 2013/48.
18      Vidjeti i uvodnu izjavu 38. Direktive 2013/48.
19      Komisija je na raspravi izjavila da se prigovor temelji na navodnoj povredi članka 3. stavaka 3. i 6. Direktive 2013/48, kad ih se tumači zajedno, i da, iako bi se sporni češki propis mogao ispitati s obzirom na odstupanje navedeno u točkama (a) ili (b) članka 3. stavka 6., mađarski propis o kojem je riječ u predmetu C‑660/24 mogao bi se pak ispitati s obzirom na odstupanje navedeno u članku 3. stavku 6. točki (b). To bi moglo objasniti zašto je Komisija u dvama predmetima različito formulirala prigovore, ali ono što je odlučujuće jest to da svaki od ta dva nacionalna propisa znatno prekoračuje moguća odstupanja predviđena tom direktivom.
20      Češka Republika navodi da je postupak kojim osumnjičenik može odabrati odvjetnika uređen Internom uputom policijske uprave br. 103/2013, u skladu s kojom se osobe pravodobno obavješćuje o njihovim pravima te im se pomaže u pokušaju da kontaktiraju odvjetnika po njihovu izboru ili da odaberu drugog odvjetnika s popisa odvjetnika Češke odvjetničke komore ili iz telefonskog imenika.
21      Češka Republika poziva se konkretno na presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2008., Salduz protiv Turske (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102); presudu ESLJP-a od 23. veljače 2010., Yoldaş protiv Turske (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304); presudu ESLJP-a od 21. prosinca 2010., Hovanesian protiv Bugarske (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403) i presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910).
22      Moje isticanje
23      Moje isticanje
24      Kao što se o tome diskutiralo na raspravi – iako to nije izravno relevantno za ovaj predmet – razvoj tehnologije mogao bi omogućiti da se prisutnost odvjetnika „u digitalnom obliku” shvati kao fizička prisutnost, pod uvjetom da je takva prisutnost usporediva s odvjetnikom od „krvi i mesa”. U tom je pogledu Komisija na raspravi istaknula da prisutnost odvjetnika upotrebom videoveze u određenim situacijama može biti u skladu s člankom 3. stavkom 3. točkom (b) Direktive 2013/48, ali da je treba smatrati iznimkom, ne zamjenom za fizičku prisutnost odvjetnika, ako su ispunjeni uvjeti utvrđeni tom direktivom. Konkretno, Komisija je naglasila da bi prisutnost i sudjelovanje odvjetnika upotrebom videoveze trebali biti mogući samo ako osoba može praktično i učinkovito ostvariti prava obrane na temelju članka 3. stavka 1. te direktive, ta prisutnost i sudjelovanje trebaju ovisiti o informiranom pristanku osobe i da se moraju uzeti u obzir potrebe ranjivih osoba i praktični aspekti. Mađarska je također smatrala da je takva prisutnost odvjetnika moguća jer je ispitivanje na daljinu sredstvo koje se od pandemije bolesti COVID-19 široko primjenjuje u kaznenim postupcima te samo po sebi nije nespojivo s pravom na pošteno suđenje. Češka Republika zauzela je pak stajalište da je to pitanje de lege ferenda i da bi ga, kad bi se upotreba videoveze smatrala nužnom radi jačanja pravâ na pošteno suđenje, trebalo riješiti u okviru zakonodavnog postupka Unije.
25      Vidjeti presudu od 12. ožujka 2020., VW (Pravo na pristup odvjetniku u slučaju nedolaska pred sud) (C-659/18, EU:C:2020:201, t. 42. do 45.), u kojoj je Sud presudio da su privremena odstupanja koja države članice mogu predvidjeti u odnosu na pravo na pristup odvjetniku taksativno nabrojena u članku 3. stavcima 5. i 6. Direktive 2013/48. Sud je smatrao da bi tumačenje članka 3. Direktive 2013/48 na način da se državama članicama dopušta da predvide odstupanja različita od onih koja su u tom članku taksativno nabrojana bilo protivno njegovu tekstu te ciljevima i strukturi te direktive te bi tom pravu oduzelo koristan učinak.
26      Takvo stajalište podupiru stručnjaci i stručna izvješća. Vidjeti u tom smislu Ogorodova, A. i Spronken, T., „Legal advice in police custody: From Europe to a local police station”, Erasmus Law Review, sv. 7., 2014., str. 191., osobito str. 199.; Hodgson, J. „Criminal procedure in Europe’s area of freedom, security and justice:
The rights of the suspect”, u Mitsilegas, V., Bergström, M. i Quintel, T. (ur.), Research Handbook on EU Criminal Law, Second Edition, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024., str. 135., osobito str. 155.; Agencija Europske unije za temeljna prava, Rights in practice: access to a lawyer and procedural rights in criminal and European arrest warrant proceedings, Ured za publikacije Europske Unije, Luxembourg, 2019., predloženo Mišljenje 3 FRA-e i t. 3.3.4.
27      Vidjeti radni dokument službi Komisije – Procjena učinka uz Prijedlog Direktive Europskog parlamenta i Vijeća o pravima na pristup odvjetniku i obavješćivanje treće strane u kaznenom postupku o oduzimanju slobode, (SEC (2011) 686 final), 8. lipnja 2011., osobito t. 5.3. i 6.
28      Vidjeti u tom pogledu članak 3. stavak 4. drugi podstavak, članak 9. te uvodne izjave 19., 28. i 39. do 41. Direktive 2013/48.
29      Vidjeti primjerice dokument Vijeća 7337/12 od 9. ožujka 2012., t. 7. i predloženu uvodnu izjavu 19.a; dokument Vijeća 10064/12 od 16. svibnja 2012., predloženu uvodnu izjavu 20.
30      Vidjeti primjerice dokument Vijeća 10190/13 od 31. svibnja 2013.
31      Vidjeti članak 6. stavak 4. točku (b) te uvodne izjave 25. i 27. Direktive 2016/800. Vidjeti i presudu od 5. rujna 2024., M. S. i dr. (Maloljetnikova postupovna prava) (C‑603/22, EU:C:2024:685, t. 106.) i moje mišljenje u tom predmetu (C‑603/22, EU:C:2024:157, t. 67. do 71.).
32      Vidjeti moje mišljenje u predmetu BK (Prekvalifikacija kaznenog djela) (C‑175/22, EU:C:2023:436, t. 53. do 76.) i moje mišljenje u predmetu M. S. i dr. Maloljetnikova postupovna prava) (C‑603/22, EU:C:2024:157, t. 62.).
33      Na temelju ustaljene sudske prakse, u skladu s člankom 52. stavkom 3. Povelje, prava koja ona sadržava imaju jednako značenje i opseg primjene kao i odgovarajuća prava zajamčena EKLJP-om, što ne sprečava pravo Unije da pruži širu zaštitu. Prilikom tumačenja prava zajamčenih člankom 47. drugim stavkom i člankom 48. stavkom 2. Povelje, Sud stoga mora kao minimalni prag zaštite uzeti u obzir odgovarajuća prava zajamčena člankom 6. EKLJP‑a, kako ih tumači ESLJP. Vidjeti primjerice presudu od 22. lipnja 2023., K. B. i F. S.  (Razmatranje po službenoj dužnosti u kaznenim stvarima) (C‑660/21, EU:C:2023:498, t. 41.).
34      Vidjeti primjerice presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2008., Salduz protiv Turske (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, t. 51.) i presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 123.).
35      Vidjeti presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018. (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 125. do 129.).
36      Vidjeti presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2008., Salduz protiv Turske (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, t. 51.) i presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 131.).
37      Vidjeti presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2008., Salduz protiv Turske (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, t. 55) i presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 137.).
38      Vidjeti presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 131. i 132.).
39      Vidjeti presudu ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 133.).
40      Presuda ESLJP-a od 9. studenoga 2018., Beuze protiv Belgije (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, t. 134.) (moje isticanje)
41      Vidjeti primjerice presudu ESLJP-a od 23. svibnja 2019., Doyle protiv Irske (CE:ECHR:2019:0523JUD005197917, t. 74.), u kojoj je ESLJP čak uputio na odredbe članka 3. stavaka 1. do 3. Direktive 2013/48 kao dijela relevantnog materijala; vidjeti i presudu ESLJP-a od 4. lipnja 2019., Farrugia protiv Malte (CE:ECHR:2019:0604JUD006304113, t. 97.) i presudu ESLJP-a od 18. siječnja 2022., Atristain Gorosabel protiv Španjolske (CE:ECHR:2022:0118JUD001550815, t. 49.).
42      Vidjeti presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2018. (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, t. 43. i 44.).
43      Vidjeti presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2018., Soytemiz protiv Turske (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, t. 45.) (moje isticanje).
44      Vidjeti presudu ESLJP-a od 27. studenoga 2018., Soytemiz protiv Turske (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, t. 46.).
45      Vidjeti u tom pogledu Giannoulopoulos, D., „Strasbourg jurisprudence, law reform and comparative law: A tale of the right to custodial legal assistance in five countries”, Human Rights Law Review, sv. 16., 2016., str. 103.
46      Vidjeti presudu ESLJP-a od 23. veljače 2010. (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304, t. 51. do 55.).
47      Vidjeti presudu ESLJP-a od 21. prosinca 2010. (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403, t. 32. do 44.).