62024TJ0425_EXT
PRESUDA OPĆEG SUDA (drugo vijeće)
10. rujna 2025. (
*1
)
„Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Prijava figurativnog žiga Europske unije pastaZARA Sublime – Raniji verbalni žig Europske unije ZARA – Relativni razlog za odbijanje – Nepostojanje povrede ugleda – Članak 8. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 40/94 – Nepostojanje veze između znakova – Nepostojanje vjerojatnosti nepoštenog iskorištavanja uglednog žiga – Postojanje opravdanog razloga za uporabu žiga za koji je podnesena prijava”
U predmetu T‑425/24,
Ffauf Italia SpA, sa sjedištem u Rieseu Pio X (Italija), koji zastupaju P. Creta, A. Lanzarini, B. Costa i V. Basilavecchia, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), koji zastupaju M. Chylińska i D. Gája, u svojstvu agenata,
tuženika,
a druga stranka u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a, intervenijent pred Općim sudom, jest:
Industria de Diseño Textil, SA, sa sjedištem u Arteixu (Španjolska), koju zastupaju G. Marín Raigal, E. Armero Lavie i J. Oria Sousa‑Montes, odvjetnici,
OPĆI SUD (drugo vijeće),
u sastavu: A. Marcoulli, predsjednica, V. Tomljenović (izvjestiteljica) i L. Spangsberg Grønfeldt, suci,
tajnik: G. Mitrev, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprave održane 8. svibnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu (
1
)
1
Svojom tužbom koja se temelji na članku 263. UFEU‑a tužitelj, društvo Ffauf Italia SpA, zahtijeva poništenje odluke petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 3. lipnja 2024. (predmet R 1576/2023‑5) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
[omissis]
Zahtjevi stranaka
12
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži EUIPO‑u i intervenijentu snošenje troškova.
13
EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova u slučaju sazivanja rasprave.
14
Intervenijent od Općeg suda u biti zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
tužitelju naloži snošenje troškova.
Pravo
[omissis]
Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na povredu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 40/94
[omissis]
Postojanje opravdanog razloga za uporabu žiga za koji je podnesena prijava
95
Tužitelj u biti tvrdi da je tijekom više godina rabio znakove koji sadržavaju verbalni element „pastazara”, što predstavlja opravdan razlog za uporabu žiga za koji je podnesena prijava.
96
U tom pogledu valja istaknuti da postojanje opravdanog razloga koji omogućuje uporabu žiga koji nanosi štetu uglednom žigu treba tumačiti restriktivno (presuda od 16. ožujka 2016., The Body Shop International/OHIM – SpA Monopole (SPA WISDOM), T‑201/14, neobjavljena, EU:T:2016:148, t. 65.).
97
Nadalje, pojam „opravdan razlog” ne obuhvaća samo objektivno važne razloge, nego se može vezati i uz subjektivne interese trećega koji se koristi znakom koji je istovjetan ili sličan uglednom žigu (vidjeti po analogiji presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 45.).
98
Stoga se korisnik znaka koji je sličan uglednom žigu može na temelju članka 8. stavka 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.) pozvati na „opravdan razlog” u svrhu uporabe tog znaka, što je izraz općeg cilja navedene uredbe, a to je dovesti u ravnotežu, s jedne strane, interes nositelja žiga da očuva njegovu glavnu funkciju i, s druge strane, interese trećih da u poslovnom svijetu upotrebljavaju takav znak za označivanje proizvoda i usluga koje stavljaju na tržište (vidjeti presudu od 30. svibnja 2018., Tsujimoto/EUIPO, C‑85/16 P i C‑86/16 P, EU:C:2018:349, t. 90. i navedenu sudsku praksu).
99
Osim toga, iz sudske prakse proizlazi da se uporaba od strane treće osobe znaka sličnog uglednom žigu može kvalificirati kao opravdan razlog u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 40/94 ako se dokaže, s jedne strane, da se taj znak rabio prije podnošenja prijave za registraciju navedenog uglednog žiga i, s druge strane, da je takva uporaba u dobroj vjeri, što se ocjenjuje uzimajući u obzir osobito etabliranost i ugled navedenog znaka kod relevantne javnosti, stupanj srodnosti između predmetnih proizvoda i usluga te ekonomsku i komercijalnu prikladnost uporabe znaka za predmetne proizvode (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 60.).
100
S obzirom na prethodna razmatranja valja ispitati je li, čak i pod pretpostavkom da je utvrđeno da relevantna javnost stvara poveznicu između suprotstavljenih znakova i da žig za koji je podnesena prijava nepošteno iskorištava ugled ranijeg žiga, žalbeno vijeće moglo pravilno zaključiti da ne postoji opravdan razlog za uporabu žiga za koji je podnesena prijava, koji sadržava verbalni element „pastazara”.
101
Kao prvo, u dijelu u kojem tužitelj prigovara žalbenom vijeću da nije uzelo u obzir dokaze koji se odnose na izvatke iz sudskog registra i registracije žigova koje je podnio, valja istaknuti da iz točaka 99. do 106. pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće uzelo u obzir različite tužiteljeve tvrtke, poput PASTAZARA Sas di Dalla Costa Roberto & C., od 1978., i PASTAZARA SpA, od 1988. Osim toga, uzelo je u obzir registracije žigova ZARA i pastaZARA za koje je tužitelj podnio zahtjeve od 1960-ih, istaknuvši primjer talijanske registracije figurativnog žiga pastaZARA, za koju je zahtjev podnesen 1968.
102
Osim toga, valja istaknuti da svi žigovi čiji je nositelj tužitelj, koje je žalbeno vijeće ispitalo u točkama 101. do 103. pobijane odluke, sadržavaju verbalni element „pastazara”, koji je istovjetan ili vrlo sličan onome koji se nalazi u žigu za koji je podnesena prijava i na kojem je žalbeno vijeće temeljilo svoj zaključak o sličnosti suprotstavljenih znakova. Osim toga, znatan dio figurativnih žigova koje je istaknulo žalbeno vijeće sadržava figurativni element koji prikazuje ženu koja prevozi pšenicu s ruralnim krajolikom u pozadini, koji je prisutan u žigu za koji je podnesena prijava.
103
Stoga valja utvrditi da je tužitelj rabio znakove s verbalnim elementom „pastazara” za stavljanje na tržište svojih proizvoda prije podnošenja prijave ranijeg žiga ZARA, odnosno 3. srpnja 2001., a čak i prije širenja navedenog žiga u 1980. i 1990., što je dovelo do stjecanja njegova ugleda, kao što je to istaknuto u točki 36. ove presude.
104
Te se okolnosti znatno razlikuju od onih koje su bile relevantne u predmetu u kojem je donesena presuda od 6. srpnja 2012., Jackson International/OHIM – Royal Shakespeare (ROYAL SHAKESPEARE) (T‑60/10, neobjavljena, EU:T:2012:348), na koji se poziva žalbeno vijeće u točki 104. pobijane odluke. Naime, suprotno onomu što je žalbeno vijeće pogrešno utvrdilo u ovom slučaju, kako bi istaknuo da postoji opravdan razlog za uporabu žiga za koji je podnesena prijava, tužitelj nije podnio dokaze o uporabi žiga za koji je podnesena prijava u prošlosti, nego, s jedne strane, o činjenici da se takav žig oslanja na druge žigove čiji je nositelj tužitelj, kao što su figurativni žigovi pastaZARA, i na naziv „Zara”, s obzirom na to da je povezan s njegovim identitetom i poviješću, i, s druge strane, o stavljanju na tržište svojih proizvoda pod navedenim figurativnim žigovima već desetljećima.
105
Kao drugo, iz točke 106. pobijane odluke proizlazi da je žalbeno vijeće uzelo u obzir dokaze koje je tužitelj podnio kako bi dokazao uporabu u dobroj vjeri znakova koji sadržavaju verbalni element „pastazara”, oslanjajući se osobito na njegovu povijest, različite nacionalne i međunarodne registracije žigova koje sadržavaju navedeni verbalni element „pastazara” kao i račune, pakiranja, kataloge i letke tužitelja koji prikazuju varijante figurativnog žiga pastaZARA. Stoga je žalbeno vijeće zaključilo kako ti dokazi dokazuju da se tužiteljeva uporaba naziva „Zara” odnosila na stvarno podrijetlo njegove djelatnosti u dalmatinskom gradu Zara, koji je postao Zadar (Hrvatska), u 1930-im godinama pa sve do 1943., i da je tužitelj već rabio znakove koji sadržavaju naziv „Zara” za označavanje tjestenine ili sličnih proizvoda, osobito u Europi, prije datuma podnošenja prijave ranijeg žiga 2001. te čak i prije intervenijentove prve uporabe žiga ZARA 1975. Tu ocjenu, koja, uostalom, nije osporena, ne treba dovesti u pitanje.
106
Kao treće, iz dokaza navedenih u točki 102. ove presude proizlazi da je tužitelj bio nositelj međunarodnih registracija žigova koji sadržavaju verbalni element „pastazara”, a koje obuhvaćaju velik broj područja država unutar Unije, odnosno Austriju, Njemačku, Beneluks, Bugarsku, Hrvatsku, Češku Republiku, Francusku, Mađarsku, Portugal, Rumunjsku, Slovačku i Sloveniju. Osim toga, računi, pakiranja, katalozi i letci koje je podnio tužitelj, na koje je žalbeno vijeće uputilo u točki 103. pobijane odluke, prikazuju stavljanje na tržište tjestenine pod znakovima koji sadržavaju verbalni element „pastazara” na području više tih država kao i u Danskoj, Estoniji, Grčkoj, Irskoj, Italiji, Litvi, Latviji, Poljskoj i Švedskoj. Ti dokazi pokazuju visok stupanj etabliranosti znakova koji sadržavaju verbalni element „pastazara” u znatnom dijelu Unije, u smislu sudske prakse navedene u točki 99. ove presude.
107
Kao četvrto, tužiteljeva uporaba naziva „Zara”, povezana s njegovim identitetom i povijesti, kao i različiti žigovi koji sadržavaju verbalni element „pastazara” koje je registrirao i upotrebljavao za stavljanje na tržište svojih proizvoda, navedeni u točkama 103. i 106. pobijane odluke, potvrđuju gospodarsku i komercijalnu relevantnost uporabe znakova koji sadržavaju verbalni element „pastazara” za tužitelja, u smislu sudske prakse navedene u točki 99. ove presude.
108
Kao peto, što se tiče stupnja srodnosti između predmetnih proizvoda, valja podsjetiti, kao što je to navedeno u točki 82. ove presude, da je žalbeno vijeće priznalo da modni proizvodi obuhvaćeni uglednim žigom i tjestenina, obuhvaćena žigom za koji je podnesena prijava, nisu ni komplementarni ni konkurentni te ih općenito nude različita društva koja djeluju u različitim sektorima.
109
Kao šesto, žalbeno je vijeće u točki 107. pobijane odluke smatralo da u ovom slučaju ne postoji opravdan razlog za uporabu žiga za koji je podnesena prijava jer tužitelj nije dokazao da je uporaba izraza „zara” bila nužna za stavljanje na tržište proizvoda obuhvaćenih žigom za koji je podnesena prijava za registraciju, da nije postojao prethodni sporazum s intervenijentom koji bi dopuštao uporabu navedenog žiga i da ne postoje dokazi o vrijednosti ulaganja u promidžbu i oglašavanje navedenog žiga i o njegovu prihvaćanju od strane relevantne javnosti.
110
U tom pogledu, kao što to tužitelj u biti ističe, iz sudske prakse ne proizlazi da je pojam „opravdan razlog” uvjetovan okolnošću da je uporaba znaka nužna za stavljanje na tržište predmetnih proizvoda. Naime, u predmetu u kojem je donesena presuda od 16. ožujka 2016., SPA WISDOM (T‑201/14, neobjavljena, EU:T:2016:148, t. 66.), u odgovoru na argument prema kojem je pojam „spa” u okviru predmetnog znaka postao opisan ili generički kako bi se identificirali kozmetički proizvodi, Opći sud smatrao je da nije dokazano da je uporaba pojma „spa” postala nužna za stavljanje navedenih proizvoda na tržište. Međutim, te se okolnosti razlikuju od onih koje su relevantne u ovom slučaju, s obzirom na to da nije riječ o uporabi izraza koji je navodno postao generički, nego o uporabi naziva koji je usko povezan s tužiteljevom poviješću i stavljanjem na tržište njegovih proizvoda.
111
Nadalje, valja istaknuti da iz sudske prakse navedene u točki 99. ove presude ne proizlazi da je pojam „opravdan razlog” uvjetovan utvrđenjem posebne razine prepoznatljivosti predmetnog znaka, određenom razinom ulaganja i promidžbenim naporima ili uživanjem tržišnog udjela. Naime, iz te sudske prakse proizlazi da je utvrđivanje postojanja opravdanog razloga dio općeg ispitivanja svih relevantnih čimbenika čiji je cilj utvrditi je li se predmetni znak stvarno rabio na tržištu prije podnošenja prijave uglednog žiga i je li ta uporaba bila u dobroj vjeri (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 60.).
112
S obzirom na navedeno, dokazi koje je žalbeno vijeće ispitalo u točkama 99. do 106. pobijane odluke, kao što je to istaknuto u točki 106. ove presude, prikazuju tužiteljeve djelatnosti prodaje tjestenine pod različitim žigovima koji sadržavaju verbalni element „pastazara” u znatnom dijelu Unije. Osim toga, sporovi koje je tužitelj pokrenuo pred različitim nacionalnim sudovima, pozivajući se na znakove koji sadržavaju verbalni element „pastazara”, na koje žalbeno vijeće upućuje u točki 105. pobijane odluke, potvrđuju tužiteljeve napore u obrani njegove uporabe navedenih znakova.
113
Naposljetku, žalbeno vijeće pogrešno je odbilo kao bespredmetne tužiteljeve tvrdnje o njegovoj dobroj vjeri. Naime, dobra vjera onoga koji tvrdi da postoji opravdan razlog za uporabu znaka sličnog uglednom žigu jedan je od relevantnih elemenata u okviru općeg ispitivanja koje treba provesti za potrebe tog uvjeta predviđenog u članku 8. stavku 5. Uredbe br. 40/94. (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 6. veljače 2014., Leidseplein Beheer i de Vries, C‑65/12, EU:C:2014:49, t. 56.).
114
S obzirom na prethodno navedeno, valja istaknuti da, iako žalbeno vijeće nije u potpunosti zanemarilo dokaze o tužiteljevoj uporabi znakova koji sadržavaju element „pastazara”, od kojih su neki bili registrirani desetljećima za prehrambene proizvode iz razreda 30., te je pravilno istaknulo da se tužiteljeva uporaba naziva „Zara” odnosi na stvarno podrijetlo njegove djelatnosti, navedeno žalbeno vijeće nije izvelo zaključke iz tih utvrđenja u okviru svoje ocjene relevantnih čimbenika kako bi utvrdilo postojanje opravdanog razloga u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 40/94.
115
Naime, uzimajući u obzir, s jedne strane, tužiteljevu uporabu znakova koji sadržavaju verbalni element „pastazara” prije podnošenja prijave uglednog žiga, kao što je to istaknuto u točki 103. ove presude, i, s druge strane, elemente koji mogu potvrditi dobru vjeru te ranije uporabe, u smislu sudske prakse navedene u točki 99. ove presude, poput nepostojanja srodnosti predmetnih proizvoda, kao što je to istaknuto u točki 76. pobijane odluke, i različite dokaze, navedene u točkama 99. do 106. pobijane odluke, koji se odnose na povijest tužiteljevih djelatnosti i njihovu vezu s gradom ranije poznatim pod imenom Zara, opseg stavljanja na tržište proizvoda sa znakovima koji sadržavaju verbalni element „pastazara” u znatnom dijelu Unije, tužiteljeve napore da obrani tu uporabu te gospodarsku i komercijalnu važnost uporabe navedenih znakova za tužiteljeve djelatnosti, žalbeno vijeće pogrešno je zaključilo da tužitelj nije dokazao postojanje opravdanog razloga za uporabu verbalnog elementa „pastazara” u sklopu prijavljenog žiga u smislu članka 8. stavka 5. Uredbe br. 40/94.
116
Stoga, osim prihvaćanja trećeg dijela jedinog tužbenog razloga koji je istaknuo tužitelj, utvrđenog u točki 91. ove presude, u svakom slučaju također valja prihvatiti peti dio navedenog tužbenog razloga i, slijedom toga, poništiti pobijanu odluku.
[omissis]
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (drugo vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Poništava se odluka petog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 3. lipnja 2024. (predmet R 1576/2023‑5).
2.
EUIPO će snositi vlastite troškove i polovicu troškova društva Ffauf Italia SpA.
3.
Industria de Diseño Textil, SA snosit će vlastite troškove i polovicu troškova društva Ffauf Italia.
Marcoulli
Tomljenović
Spangsberg Grønfeldt
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 10. rujna 2025.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski
(
1
)	Navedene su samo one točke predmetne presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.