62022CJ0286
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
12. listopada 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila – Direktiva 2009/103/EZ – Članak 1. točka 1. – Pojam ‚vozilo’ – Nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa automatska naknada štete određenim sudionicima u prometu koji su žrtve prometnih nezgoda – Osoba koja ne upravlja ‚motornim vozilom’ u smislu tog zakonodavstva – Pojam istovjetan pojmu ‚vozilo’ u smislu Direktive 2009/103 – Bicikl opremljen električnim motorom koji pomaže u pokretanju pedala s funkcijom ubrzavanja koja se može aktivirati samo snagom mišića”
U predmetu C‑286/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Hof van Cassatie (Kasacijski sud, Belgija), odlukom od 7. travnja 2022., koju je Sud zaprimio 28. travnja 2022., u postupku
KBC Verzekeringen NV
protiv
P&V Verzekeringen CVBA,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: E. Regan, predsjednik vijeća, Z. Csehi, M. Ilešič, I. Jarukaitis (izvjestitelj) i D. Gratsias, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za KBC Verzekeringen NV, B. Maes, advocaat,
–
za P&V Verzekeringen CVBA, J. Verbist, advocaat,
–
za belgijsku vladu, S. Baeyens, P. Cottin i C. Pochet, u svojstvu agenata,
–
za njemačku vladu, J. Möller, P. Busche i M. Hellmann, u svojstvu agenata,
–
za finsku vladu, M. Pere, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, A. Nijenhuis i H. Tserepa‑Lacombe, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. stavka 1. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti (SL 2009., L 263, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6. svezak 7., str. 114.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava KBC Verzekeringen NV (u daljnjem tekstu: KBC) i P&V Verzekeringen CVBA (u daljnjem tekstu: P&V) u pogledu eventualnog prava osiguravatelja u području nesreća na radu – na kojeg je prešla tražbina biciklista koji je upravljao električnim biciklom – da mu osiguravatelj od građanskopravne odgovornosti vozača vozila koje je sudjelovalo u nesreći u kojoj je preminuo taj biciklist naknadi štetu.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U uvodnoj izjavi 2. Direktive 2009/103 navedeno je:
„Osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila (obvezno osiguranje motornih vozila) posebno je važno za europske državljane […]”
4
U smislu članka 1. te direktive, naslovljenog „Definicije”:
„Za potrebe ove Direktive:
1.
‚vozilo’ znači svako motorno vozilo namijenjeno za kopneni promet, a koje pokreće mehanička snaga, ali koje se ne kreće po tračnicama, i svako priključno vozilo, bilo da je priključeno ili ne;
[…]”
5
Članak 3. navedene direktive, naslovljen „Obvezno osiguranje vozila”, u prvom stavku određuje:
„[…] svaka država članica poduzima sve odgovarajuće mjere kako bi osigurala da je građanskopravna odgovornost u pogledu upotrebe vozila koja se uobičajeno nalaze na njezinu području pokrivena osiguranjem.”
6
Članak 13. te direktive, naslovljen „Klauzule o isključenju”, u stavku 1. predviđa:
„Svaka država članica poduzima sve odgovarajuće mjere kako bi osigurala da se sve zakonske odredbe ili ugovorne klauzule sadržane u polici osiguranja izdanoj u skladu s člankom 3. smatraju nevažećima u pogledu odštetnih zahtjeva trećih osoba koje su žrtve prometne nezgode ako te zakonske odredbe ili ugovorne klauzule isključuju iz osiguranja upotrebu ili vožnju vozila:
[…]
(b)
od strane osoba koje nemaju vozačku dozvolu koja im dopušta da voze dotično vozilo;
[…]”
7
Dana 24. studenoga 2021. donesena je Direktiva (EU) 2021/2118 Europskog parlamenta i Vijeća kojom se mijenja Direktiva 2009/103 (SL 2021., L 430, str. 1.). Među ostalim, Direktivom 2021/2118 izmijenjen je članak 1. točka 1. Direktive 2009/103. U skladu s člankom 2. Direktive 2021/2118, ta se izmjena primjenjuje od 23. prosinca 2023.
Belgijsko pravo
8
Članak 1. weta betreffende de verplichte aansprakelijkheidsverzekering inzake motorrijtuigen (Zakon o obveznom osiguranju od odgovornosti za upotrebu motornih vozila) od 21. studenoga 1989. (Belgisch Staatsblad, 8. prosinca 1989., str. 20122.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon od 21. studenoga 1989.), sadržava, među ostalim, sljedeću definiciju:
„Za potrebe ovog zakona:
Motorna vozila su vozila namijenjena za kopneni promet, a koja pokreće mehanička snaga, ali koja se ne kreću po tračnicama; sve što je spojeno na vozilo smatra se dijelom tog vozila.
Priključna vozila izrađena posebno za spajanje na motorno vozilo radi prijevoza osoba ili stvari, a koja je odredio Kralj, smatraju se motornim vozilima. Kralj može odlukom o kojoj se raspravljalo u Vijeću ministara pobliže odrediti koja su prijevozna sredstva obuhvaćena definicijom motornog vozila.”
9
Članak 29.a tog zakona u stavcima 1. do 3. određuje:
„§ 1.   U slučaju prometne nesreće u kojoj je sudjelovalo jedno ili više motornih vozila […], osim imovinske štete i štete koju pretrpi vozač svakog motornog vozila koje je sudjelovalo u nesreći, sve štete koje pretrpe žrtve i njihovi sljednici zbog tjelesnih ozljeda ili smrti […] solidarno nadoknađuju osiguravatelji koji u skladu s ovim zakonom pokrivaju odgovornost vlasnika, vozača ili posjednika motornih vozila. Ova odredba primjenjuje se i na štetu koju je vozač namjerno prouzročio.
[…]
§ 2.   Vozač motornog vozila i njegovi pravni sljednici ne mogu se pozivati na ovaj članak, osim ako vozač nije pravni sljednik žrtve koja nije bila vozač i pod uvjetom da nije namjerno prouzročio štetu.
§ 3.   Motornim vozilom smatraju se sva vozila iz članka 1. ovog zakona, osim invalidskih kolica na motorni pogon kojima u prometu može upravljati osoba s invaliditetom.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
10
Dana 14. listopada 2017., osobu BV (u daljnjem tekstu: žrtva), koja se kretala električnim biciklom po javnoj cesti, udarilo je vozilo koje je osiguravao KBC na temelju Zakona od 21. studenoga 1989. Žrtva je bila teško ozlijeđena i preminula je 11. travnja 2018. Budući da je ta nesreća u pogledu te žrtve predstavljala „nesreću na putu na posao ili s posla”, P&V, osiguravatelj njezina poslodavca u području nesreća na radu, isplatio je naknadu štete i preuzeo je tražbine te žrtve i njezinih pravnih sljednika.
11
P&V je protiv KBC‑a podnio tužbu politierechtbanku West‑Vlaanderen, afdeling Brugge (Sud za laka kažnjiva djela Zapadne Flandrije, odjel Brugge, Belgija) kako bi ishodio povrat troškova koje je imao na temelju članka 1382. bivšeg belgijskog Građanskog zakonika ili članka 29 bis Zakona od 21. studenoga 1989. KBC je podnio protuzahtjev kako bi od društva P&V ishodio povrat novčanog iznosa koji je navodno neopravdano isplatio. Pozivajući se na taj članak 29 bis, P&V je istaknuo da se žrtvu nije moglo smatrati vozačem motornog vozila.
12
Presudom od 24. listopada 2019_. taj je sud utvrdio da vozač vozila o kojem je riječ nije bio odgovoran za nesreću o kojoj je riječ, ali da je na temelju navedenog članka 29 bis, KBC ipak dužan žrtvi i društvu P&V, koje je preuzelo tražbine te žrtve, isplatiti naknadu štete jer potonja nije bila vozač motornog vozila te je stoga imala pravo na naknadu štete na temelju tog članka.
13
KBC je podnio žalbu protiv te presude rechtbanku van eerste aanleg West‑Vlaanderen, afdeling Brugge (Prvostupanjski sud Zapadne Flandrije, odjel Brugge, Belgija). P&V je podnio protužalbu.
14
Presudom od 20. svibnja 2021. taj je sud glavnu žalbu proglasio neosnovanom, a protužalbu osnovanom. Što se tiče primjene članka 29 bis Zakona od 21. studenoga 1989., on je osobito istaknuo da „motorno vozilo” iz tog članka odgovara pojmu „vozilo” iz članka 1. stavka 1. Direktive 2009/103. Nakon što je utvrdio da pojam „mehanička snaga” nije definiran ni u tom zakonu ni u toj direktivi, on je smatrao da je taj pojam ipak neosporan i da sintagma „koje pokreće mehanička snaga” treba tumačiti kao da znači da je motorno vozilo ono vozilo koje se može kretati bez korištenja mišića. On je iz toga zaključio da bicikl nije motorno vozilo, u smislu navedenog zakona, ako ima pomoćni motor, ali da sama mehanička snaga ne može pokrenuti bicikl ili ga održati u kretanju.
15
S obzirom na informacije koje je dostavio proizvođač električnog bicikla o kojem je riječ, navedeni sud je utvrdio da njegov motor samo pomaže u pokretanju pedala, uključujući kad je riječ o „boost” funkciji tog motora i da se tu funkciju može aktivirati samo snagom mišića, bilo pokretanjem pedala bilo hodanjem s biciklom kraj sebe ili njegovim guranjem. On je iz toga zaključio da žrtva nije bila vozač motornog vozila u smislu članka 1. Zakona od 21. studenoga 1989. i da može zahtijevati naknadu štete na temelju članka 29 bis tog zakona kao „ranjiv sudionik u prometu”, kao što to može učiniti i osiguratelj u području nesreća na radu, koji je preuzeo njezine tražbine.
16
KBC je podnio kasacijsku žalbu protiv presude navedene u točki 14. ove presude Hofu van Cassatie (Kasacijski sud, Belgija), sudu koji je uputio zahtjev. Pred tim sudom KBC osobito ističe da pojam „motorno vozilo” iz članka 1. točke 1. navedenog zakona odgovara pojmu „vozilo” iz članka 1. točke 1. Direktive 2009/103. On iz toga zaključuje da belgijsko pravo valja tumačiti u skladu s tom direktivom.
17
Kad je riječ o meritumu, KBC tvrdi da su, s obzirom na to da članak 1. Zakona od 21. studenoga 1989. ne razlikuje vozila za kopneni promet koja pokreće isključivo mehanička snaga od onih koja može pokretati i mehanička snaga, samo ona vozila koja isključivo pokreće snaga mišića isključena iz područja primjene tog zakona. On iz toga zaključuje da rechtbank van eerste aanleg West‑Vlaanderen, afdeling Brugge (Prvostupanjski sud Zapadne Flandrije, odjel Brugge) nije pravilno razumio pojam „motorno vozilo” i povrijedio članke 1. i 29 bis navedenog zakona te osobito članak 1. točku 1. Direktive 2009/103.
18
Sud koji je uputio zahtjev ističe da je, kako bi se riješio spor koji se pred njime vodi, potrebno protumačiti pojam „vozilo” u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 2009/103.
19
U tim je okolnostima Hof van Cassatie (Kasacijski sud) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 1. točku 1. Direktive [2009/103], kako se primjenjivala prije izmjene Direktivom [2021/2118], koji ‚vozilo’ definira kao ‚svako motorno vozilo namijenjeno za kopneni promet, a koje pokreće mehanička snaga, ali koje se ne kreće po tračnicama, i svako priključno vozilo, bilo da je priključeno ili ne’ tumačiti na način da električni bicikl (‚speed pedelec’), čiji motor samo pomaže u pokretanju pedala, tako da se bicikl ne može kretati samostalno, bez snage mišića, nego samo pomoću motora i snage mišića te električni bicikl, koji je opremljen boost funkcijom, kojom se bicikl pritiskom na boost tipku bez pokretanja pedala ubrzava na brzinu od 20 km/h, pri čemu je ipak potrebna snaga mišića kako bi se moglo koristiti boost funkcijom, nisu vozila u smislu te direktive?”
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
20
Njemačka vlada osporava dopuštenost ovog zahtjeva za prethodnu odluku jer iz njega ne proizlazi zašto je zatraženo tumačenje prava Unije relevantno za rješenje spora u glavnom postupku. Taj je spor obuhvaćen isključivo nacionalnim pravom o odgovornosti, koje nije usklađeno pravom Unije, i iz spisa ne proizlazi da su odredbe prava Unije proglašene primjenjivima na temelju nacionalnog prava.
21
U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, u okviru suradnje između Suda i nacionalnih sudova koja je određena člankom 267. UFEU‑a, isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da uvažavajući posebnosti predmeta ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom toga, s obzirom na to da se upućena pitanja odnose na tumačenje ili ocjenu valjanosti određenog pravnog pravila Unije, Sud je načelno dužan donijeti odluku (presude od 16. lipnja 2015., Gauweiler i dr., C‑62/14, EU:C:2015:400, t. 24. i navedena sudska praksa i od 28. listopada 2020., Pegaso i Sistemi di Sicurezza, C‑521/18, EU:C:2020:867, t. 26. i navedena sudska praksa).
22
Iz toga proizlazi da pitanja koja se odnose na pravo Unije uživaju pretpostavku relevantnosti. Odbijanje Suda da odluči o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud moguće je samo ako je očito da zatraženo tumačenje ili ocjena valjanosti pravila Europske unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presude od 16. lipnja 2015., Gauweiler i dr., C‑62/14, EU:C:2015:400, t. 25. i navedena sudska praksa i od 28. listopada 2020., Pegaso i Sistemi di Sicurezza, C‑521/18, EU:C:2020:867, t. 27. i navedena sudska praksa).
23
Osim toga, točno je da je Sud opetovano presudio da se obveza osiguranja od građanskopravne odgovornosti za štetu uzrokovanu trećim osobama motornim vozilima razlikuje od opsega naknade te štete na temelju osiguranikove građanskopravne odgovornosti. Naime, dok je prva definirana i zajamčena propisima Unije, druga je u biti uređena nacionalnim pravom (presude od 23. listopada 2012., Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, t. 28. i od 30. ožujka 2023., AR i dr. (Izravno postupanje protiv osiguravatelja), C‑618/21, EU:C:2023:278, t. 42. i navedena sudska praksa).
24
Stoga svrha Unijina propisa nije usklađivanje sustava građanskopravne odgovornosti država članica i u trenutačnom stanju prava Umnije potonje i dalje mogu slobodno odrediti sustav građanskopravne odgovornosti koji se primjenjuje na nesreće izazvane upotrebom motornih vozila (presude od 23. listopada 2012., Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, t. 29. i od 30. ožujka 2023., AR i dr. (Izravno postupanje protiv osiguravatelja), C‑618/21, EU:C:2023:278, t. 43. i navedena sudska praksa).
25
Slijedom toga, u trenutačnom stanju prava Unije države članice u okviru svojih sustava građanskopravne odgovornosti u načelu i dalje mogu slobodno utvrditi, među ostalim, štetu prouzrokovanu motornim vozilima koju je potrebno nadoknaditi, opseg naknade te štete i osobe koje imaju pravo na tu naknadu (vidjeti u tom smislu presude od 24. listopada 2013., Drozdovs, C‑277/12, EU:C:2013:685, t. 32. i od 30. ožujka 2023, AR i dr. (Izravno postupanje protiv osiguravatelja), C‑618/21, EU:C:2023:278, t. 22. i navedenu sudsku praksu).
26
Međutim, ako se, u skladu s pravom države članice, kako bi se protumačila odredba obuhvaćena područjem koje nije usklađeno, valja pozvati na pojam prava Unije, postoji konkretan interes da se, radi izbjegavanja budućih različitih tumačenja, pojam koji je preuzet iz prava Unije ujednačeno tumači bez obzira na okolnosti u kojima ga treba primijeniti (vidjeti analogijom presude od 24. listopada 2019., Belgische Staat, C‑469/18 i C‑470/18, EU:C:2019:895, t. 22. i od 27. travnja 2023., Banca A (Primjena Direktive o spajanju u unutarnjoj situaciji), C‑827/21, EU:C:2023:355, t. 44.).
27
U predmetnom slučaju prethodno se pitanje ne odnosi na područja navedena u točki 25. ove presude. Konkretnije njime sud koji je uputio zahtjev ne pita Sud ima li žrtva poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku pravo na naknadu štete na temelju Direktive 2009/103, nego od Suda jedino traži da protumači pojam „vozilo” iz članka 1. točke 1. Direktive.
28
Iako je točno da su objašnjenja koja je sud koji je uputio zahtjev pružio o vezi između mjerodavnog nacionalnog zakonodavstva i te odredbe Direktive 2009/103 – veza koju su nacionalni sudovi dužni navesti Sudu na temelju članka 94. točke (c) njegova poslovnika – sažeta, taj sud u svojem zahtjevu za prethodnu odluku ipak navodi da je za rješenje spora o kojem odlučuje potrebno tumačenje tog pojma. Usto, iz tog zahtjeva proizlazi da, prema mišljenju tog suda, definicija pojma „motorna vozila” iz članka 1. Zakona od 21. studenoga 1989. odgovara pojmu „vozilo” iz navedene Direktive 2009/103.
29
Osim toga, s jedne strane, Sud raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućeno pitanje i, s druge strane, činjenično stanje glavnog postupka i to što pitanje nije hipotetsko nisu dvojbeni.
30
U tim je okolnostima zahtjev za prethodnu odluku dopušten.
O prethodnom pitanju
31
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 1. točku 1. Direktive 2009/103 tumačiti da način da pojam „vozilo” u smislu te odredbe obuhvaća bicikl čiji električni motor samo pomaže u pokretanju pedala i ima funkciju koja mu omogućuje ubrzavanje bez pokretanja pedala do brzine od 20 km/h, ali koja se može aktivirati samo snagom mišića.
32
Za potrebe tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst, nego i kontekst te ciljeve propisa kojeg je ona dio.
33
Kad je riječ o tekstu članka 1. točke 1. Direktive 2009/103, valja podsjetiti na to da ta odredba predviđa da, za potrebe te direktive pojam „vozilo” obuhvaća „svako motorno vozilo namijenjeno za kopneni promet, a koje pokreće mehanička snaga, ali koje se ne kreće po tračnicama, i svako priključno vozilo, bilo da je priključeno ili ne”. Stoga u skladu s uobičajenim značenjem tog teksta u svakodnevnom govoru, s obzirom na to da taj pojam kao takav obuhvaća „svako motorno vozilo”, on se nužno odnosi na uređaj izrađen za kopneni promet, a koji pokreće mehanička snaga, za razliku od ljudske ili životinjske, ali koji se ne kreće po tračnicama.
34
Iako iz teksta članka 1. točke 1. Direktive 2009/103 proizlazi da su pojmom „vozilo”, u smislu te odredbe, obuhvaćena samo vozila namijenjena za kopneni promet, a koje pokreće mehanička snaga, ali koja se ne kreću po tračnicama, taj tekst sam po sebi ne omogućuje odgovor na postavljeno pitanje, s obzirom na to da ne sadržava naznake koje omogućuju određivanje toga mora li se vozilo o kojem je riječ pokretati isključivo mehaničkom snagom.
35
Naime, verzije tog članka 1. točke 1. osobito francuska, talijanska, nizozemska i portugalska, u mjeri u kojoj se, kad je riječ o mehaničkoj snazi, odnose na okolnost da ona „može” pokretati vozila o kojima je riječ, mogle bi se tumačiti u smislu da su „vozila” u smislu te odredbe ne samo ona vozila koja isključivo pokreće mehanička snaga, nego i ona koja se mogu pokretati drugim sredstvima. Međutim, u drugim jezičnim verzijama, osobito španjolskoj, njemačkoj, grčkoj, engleskoj i litavskoj, navedena odredba je oblikovana drugačije tako da se ne može tumačiti u istom smislu.
36
U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, odredbe prava Unije moraju se tumačiti i primjenjivati ujednačeno s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima Unije. U slučaju nejednakosti između različitih jezičnih verzija nekog teksta prava Unije, odredba o kojoj je riječ mora se tumačiti s obzirom na opću strukturu i svrhu propisa kojeg je dio (presude od 8. prosinca 2005., Jyske Finans, C‑280/04, EU:C:2005:753, t. 31. i od 21. prosinca 2021., Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, t. 32.).
37
Stoga, kad je riječ o općoj strukturi Direktive 2009/103, valja istaknuti, s jedne strane, da se, u skladu s njezinom uvodnom izjavom 2., obveza „osiguranja od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila”, koju navedena direktiva predviđa, odnosi na „osiguranje motornih vozila”, izraz koji se tradicionalno, u svakodnevnom govoru, odnosi na osiguranje od građanskopravne odgovornosti koja proizlazi iz prometovanja uređaja poput motocikala, vozila i kamiona, koji se, osim kada su izvan upotrebe, pokreću isključivo mehaničkom snagom.
38
S druge strane, članak 13. Direktive 2009/103 u stavku 1. točki (b) pobliže određuje da svaka država članica poduzima sve odgovarajuće mjere kako bi osigurala da se sve zakonske odredbe ili ugovorne klauzule sadržane u polici osiguranja izdanoj u skladu s njezinim člankom 3. smatraju nevažećima u pogledu odštetnih zahtjeva trećih osoba koje su žrtve prometne nezgode ako te zakonske odredbe ili ugovorne klauzule isključuju iz osiguranja upotrebu ili vožnju vozila od strane osoba koje nemaju vozačku dozvolu koja im dopušta da voze dotično vozilo. Iz teksta članka 4. stavka 1. Direktive 2006/126/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o vozačkim dozvolama (SL 2006., L 403, str. 18.), (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 107. i ispravak SL 2016., L 169, str. 18.) proizlazi da se u načelu nacionalnom vozačkom dozvolom stječe pravo na upravljanje samo vozilima s vlastitim pogonom koja nisu željeznička vozila.
39
Kad je riječ o ciljevima koji se nastoje postići Direktivom 2009/103, valja podsjetiti na to da se njome nastoji osigurati slobodan promet vozila koja se uobičajeno nalaze na području Unije i osoba koje njima prometuju te jamčiti da žrtve nezgoda uzrokovanih tim vozilima uživaju usporedivo postupanje bez obzira na to gdje se na području Unije dogodila ta nesreća kao i osigurati tako zaštitu žrtava nesreća koje su prouzročene motornim vozilima, pri čemu taj cilj zaštite žrtava zakonodavac Unije neprestano nastoji postići i osnažuje (vidjeti u tom smislu presude od 20. lipnja 2019., Línea Directa Aseguradora, C‑100/18, EU:C:2019:517, t. 33., 34. i 46. i navedenu sudsku praksu i od 20. svibnja 2021., K. S. (Troškovi vuče oštećenog vozila), C‑707/19, EU:C:2021:405, t. 27.).
40
Uređaji koje isključivo ne pokreće mehanička snaga i koji stoga ne mogu sudjelovati u kopnenom prometu bez upotrebe snage mišića, poput električnog bicikla o kojem je riječ u glavnom postupku, koji usto može ubrzati bez pokretanja pedala do brzine od 20 km/h, ne mogu trećim osobama uzrokovati tjelesne ozljede ili imovinsku štetu koja je, kad je riječ o njihovoj težini ili količini, usporediva s usporediva s onima koje mogu uzrokovati motocikli, vozila, kamioni ili druga vozila koja sudjeluju u kopnenom prometu, koja isključivo pokreće mehanička snaga, s obzirom na to da ona mogu dostići određenu brzinu koja je znatno viša od one koju mogu dostići takvi uređaji i na to da se još uvijek oni pretežno upotrebljavaju u prometu. Cilj zaštite žrtava prometnih nesreća uzrokovanih motornim vozilima, koji nastoji postići Direktiva 2009/103, stoga ne nameće da takvi uređaji budu obuhvaćeni pojmom „vozilo” u smislu članka 1. točke 1. te direktive.
41
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prethodno pitanje valja odgovoriti tako da članak 1. točku 1. Direktive 2009/103 treba tumačiti da način da pojam „vozilo” u smislu te odredbe ne obuhvaća bicikl čiji električni motor samo pomaže u pokretanju pedala i ima funkciju koja mu omogućuje ubrzavanje bez pokretanja pedala do brzine od 20 km/h, ali koja se može aktivirati samo snagom mišića.
Troškovi
42
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Članak 1. točku 1. Direktive 2009/103/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. u odnosu na osiguranje od građanskopravne odgovornosti u pogledu upotrebe motornih vozila i izvršenje obveze osiguranja od takve odgovornosti
treba tumačiti na način da:
pojam „vozilo” u smislu te odredbe ne obuhvaća bicikl čiji električni motor samo pomaže u pokretanju pedala i ima funkciju koja mu omogućuje ubrzavanje bez pokretanja pedala do brzine od 20 km/h, ali koja se može aktivirati samo snagom mišića.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski