62023CC0629
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2024 m. gruodžio 12 d. (
1
)
Byla C‑629/23
Eesti Suurkiskjad
(Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas, Estija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 92/43/EEB – Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga – Vilkas (Canis lupus) – Į V priedo a punktą įrašytų laukinių faunos rūšių egzempliorių ėmimas iš gamtos ir naudojimas – Vilkų medžioklės planas – Atitinkamos rūšies populiacijų apsaugos būklės vertinimas“
I. Įvadas
1.
Buveinių direktyvos (
2
) tikslas – užtikrinti biologinę įvairovę apsaugant natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą. Dėl neigiamo poveikio arba pavojaus rūšių apsaugos būklei gali būti draudžiama vykdyti tam tikrą veiklą arba reikalaujama imtis tam tikrų veiksmų. Bet kaip ta apsaugos būklė nustatoma? (
3
)
2.
Šis klausimas šioje byloje kyla dėl vilko (Canis lupus), t. y. Bendrijos svarbos rūšies, pavienių egzempliorių apsaugos. Daugumoje valstybių narių ši rūšis dar (
4
) griežtai saugoma pagal Buveinių direktyvos 12 straipsnį, kuris jau ne kartą buvo Teisingumo Teismo jurisprudencijos dalykas (
5
). Pagal šią teisės normą visų pirma iš principo turi būti uždraudžiamas tyčinis vilkų žudymas, taigi taip pat medžioklė, o šio draudimo išimtys galimos tik labai retais atvejais.
3.
Vis dėlto kai kurioms valstybėms narėms, pavyzdžiui, Estijai, derantis dėl direktyvos arba stojant į Sąjungą pavyko pasiekti, kad jų valstybės teritorijoje arba dalyje jos vilkams būtų taikoma mažesnė apsauga pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį. Pagal šią teisės normą medžioklė iš esmės leidžiama, bet valstybės narės turi imtis apsaugos priemonių, jei kyla pavojus palankios apsaugos būklės palaikymui. Pirmą kartą išsamiau nagrinėti šią apsaugos sistemą Teisingumo Teismui teko neseniai priimtame Sprendime ASCEL (
6
). Jame Teisingumo Teismas pabrėžė apsaugos būklės reikšmę 14 straipsnio taikymui, bet nepateikė išsamesnės nuomonės dėl jos tyrimo.
Šiame iš Estijos gautame prašyme priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui pateikti klausimai dėl apsaugos būklės tyrimo. Reikia išnagrinėti, kokiu mastu, vertinant vilkų apsaugos būklę, turi būti atsižvelgiama į jų populiacijas ne Estijoje, kokią reikšmę turi apsaugos būklės vertinimas pagal Tarptautinės gamtos apsaugos sąjungos (International Union for Conservation of Nature and Natural Ressources, toliau – IUCN) nustatytus kriterijus ir ar gali būti atsižvelgiama į ekonominius, socialinius ir kultūrinius reikalavimus bei regionines ir vietines charakteristikas.
II. Teisinis pagrindas
A.
Berno konvencija
4.
Tarptautinės teisės požiūriu visų pirma yra reikšminga Europos laukinės gamtos ir gamtinės aplinkos apsaugos konvencija (
7
). Europos ekonominė bendrija šią konvenciją ratifikavo 1982 m. (
8
). Estijoje ji įsigaliojo 1992 m. gruodžio 1 d. (
9
)
5.
Berno konvencijos 6 straipsnyje įtvirtintos konkrečios nuostatos dėl rūšių apsaugos:
„Kiekviena susitariančioji Šalis imasi įstatyminių ir reglamentuotų priemonių, nukreiptų ir būtinų užtikrinti apsaugą laukinės faunos rūšių, išvardytų II priedėlyje. Būtina uždrausti šių rūšių:
a)
intensyvų gaudymą bet kokiu būdu, įsigijimą ir naikinimą;
<…>“
6.
Berno konvencijos 7 straipsnyje numatytos mažesnės tam tikrų kitų rūšių apsaugos taisyklės, iš esmės atitinkančios Buveinių direktyvos 14 straipsnio nuostatas.
7.
Berno konvencijos 9 straipsnyje numatytos 6 ir 7 straipsnių nuostatų dėl apsaugos išimtys, iš esmės atitinkančios Buveinių direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje numatytas išimtis.
8.
Berno konvencijos II priedėlyje vilkas nurodytas kaip griežtai saugoma faunos rūšis. Vis dėlto, kaip nurodyta Europos Tarybos svetainėje, 12 susitariančiųjų šalių, pvz., Ispanija, pasinaudojo išlygomis, taigi jose vilkams taikoma tik apsauga pagal 7 straipsnį. Visgi Sąjungai arba Estijai šios išlygos netaikomos (
10
).
B.
Buveinių direktyva
9.
Buveinių direktyvos penkiolikta konstatuojamoji dalis susijusi su rūšių apsauga:
„kadangi tam tikroms faunos ir floros rūšims būtina bendra apsaugos sistema, kuri papildytų [Paukščių apsaugos direktyvą (
11
)]; kadangi tam tikroms rūšims, jei to reikalauja jų būklė, turėtų būti numatyta tvarkymo nuostata, įskaitant, pavyzdžiui, tam tikrų gaudymo bei žudymo priemonių uždraudimą, tuo pačiu numatant galimybę tam tikromis sąlygomis taikyti nukrypti leidžiančias nuostatas.“
10.
Buveinių direktyvos 1 straipsnio g ir i punktuose apibrėžiamos kai kurios sąvokos:
„g)
Bendrijos svarbos rūšys – tai 2 straipsnyje apibrėžtoje teritorijoje egzistuojančios rūšys, kurios:
i)
yra nykstančios, išskyrus rūšis, kurių natūralaus paplitimo arealas siekia tos teritorijos pakraštį ir kurioms negresia išnykimas ar kurios nėra pažeidžiamos vakarų Palearktikos regione;
ii)
yra pažeidžiamos, t. y. manoma, kad netolimoje ateityje jos gali būti perkeltos į nykstančiųjų kategoriją, jei ir toliau veiks tai lemiantys veiksniai;
iii)
yra retos, t. y. rūšys, kurių mažos populiacijos šiuo metu nėra nykstančios ar pažeidžiamos, bet yra pavojus, kad jos gali tokiomis tapti; rūšys gyvena mažose geografinėse teritorijose arba yra retai išsidėsčiusios didesnėje teritorijoje;
iv)
yra endeminės ir reikalauja išskirtinio dėmesio dėl specifinio jų natūralios buveinės pobūdžio ir (arba) dėl jų naudojimo galimo poveikio jų buveinei ir (arba) jų apsaugos būklei.
Tokios rūšys yra arba gali būti įtrauktos į II ir (arba) IV ar V priedus;
h) <…>
i)
rūšies apsaugos būklė reiškia atitinkamą rūšį veikiančių poveikių visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį jos populiacijos paplitimui ir gausumui 2 straipsnyje nurodytoje teritorijoje;
Rūšies apsaugos būklė laikoma „palankia“, kai:
–
atitinkamos rūšies populiacijos pokyčių duomenys rodo, kad ji pati pajėgi ilgą laiką išlikti kaip gyvybingas jos natūraliosios buveinės komponentas, ir
–
rūšies natūralaus paplitimo arealas nemažėja ir nėra tikėtina, kad bus sumažintas ateityje, ir
–
yra ir tikriausiai bus pakankamai didelė buveinė, kurioje jos populiacija galės išlikti ilgą laiką;
j) <…>“
11.
Buveinių direktyvos 2 straipsnyje nurodytas jos tikslas:
„1.   Šios direktyvos tikslas – padėti užtikrinti biologinę įvairovę, apsaugant natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą europinėje valstybių narių, kurioms taikoma Sutartis, teritorijoje.
2.   Priemonės, kurių imamasi pagal šią direktyvą, turi palaikyti ar atstatyti palankią Bendrijos svarbos natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros rūšių apsaugos būklę.
3.   Taikant priemones pagal šią direktyvą, atsižvelgiama į ekonominius, socialinius ir kultūrinius reikalavimus bei regionines ir vietines charakteristikas.“
12.
Pagal Buveinių direktyvos 3 straipsnio 1 dalį „Natura 2000 pavadinimu kuriamas vieningas specialių saugomų teritorijų Europos ekologinis tinklas. Šis tinklas <…> sudaro galimybę palaikyti, o kur reikia ir atstatyti iki palankios apsaugos būklės natūralių buveinių tipus ir rūšių buveines jų natūraliame paplitimo areale“. 4 straipsnyje nustatyta, kaip atrenkamos pagal šią direktyvą saugomos teritorijos, ir dėl jų koregavimo teikiama nuoroda į stebėjimą pagal 11 straipsnį.
13.
Pagal Buveinių direktyvos 12 straipsnį reikalaujama sukurti griežtą tam tikrų gyvūnų rūšių apsaugos sistemą, draudžiančią, be kita ko, tyčia žudyti tų rūšių egzempliorius.
14.
Buveinių direktyvos 14 straipsnyje nustatytos tam tikrų gyvūnų rūšių egzempliorių ėmimo iš gamtos taisyklės:
„1.   Jei, remdamosi 11 straipsnyje numatytais stebėjimais, valstybės narės mano, kad tai yra būtina, jos imasi priemonių užtikrinti, kad į V priedą įrašytų laukinių faunos ir floros rūšių egzempliorių ėmimas iš gamtos ir jų naudojimas nesutrukdytų palaikyti palankią šių rūšių apsaugos būklę.
2.   <…>“
15.
Buveinių direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje numatytos 12 ir 14 straipsnių taikymo išimtys.
16.
Buveinių direktyvos II priedo a punkte, be kita ko, vilkas nurodytas kaip prioritetinė rūšis, dėl kurios turi būti steigiamos saugomos teritorijos, bet numatyta išimtis populiacijoms Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. Vilkas nurodytas ir IV priedo a punkte kaip rūšis, kuri pagal 12 straipsnį turi būti griežtai saugoma, bet taip pat numatyta išimtis, be kita ko, populiacijoms Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje ir Lenkijoje. Šios vilkų populiacijos nurodytos V priedo a punkte.
III. Faktinės aplinkybės ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
17.
2012 m. spalio 4 d.Keskkonnaminister (Estijos aplinkos ministras) patvirtino „Didžiųjų plėšrūnų (pilkojo vilko Canis lupus, paprastosios lūšies Lynx lynx ir rudojo lokio Ursus arctos) apsaugos ir valdymo veiksmų planą 2012–2021 m. laikotarpiui“. Plane nurodyta, kad visų didžiųjų plėšrūnų populiacijų apsaugos būklę galima apibūdinti kaip gerą. Plane nustatytas ilgalaikis tikslas – per ateinančius 30 metų, atsižvelgiant į ekologinius, ekonominius ir socialinius aspektus, palaikyti palankią vilkų populiacijos būklę. Konkretus tikslas 2012–2021 m. laikotarpiui buvo išlaikyti 15–25 vilkų gaujas su jaunikliais kasmet (bendras populiacijos dydis – apie 150–250 egzempliorių) iki medžioklės sezono pradžios (rudenį). Laikantis šių ribų, pagal stebėsenos rezultatus turėjo būti nustatomi metiniai populiacijos tikslai ir jie turėjo būti palaikomi medžiojant.
18.
Keskkonnaamet (Aplinkos apsaugos tarnyba, Estija) 2020 m. spalio 29 d. įsakymu nustatė 140 egzempliorių vilkų medžioklės kvotą 2020–2021 medžioklės metams Estijos Respublikos teritorijoje. Pagal šį įsakymą Aplinkos apsaugos tarnyba turi teisę keisti vilkų medžioklės kvotą po to, kai Keskkonnaagentuur (Aplinkos apsaugos agentūra, Estija) pateikia su tuo susijusių pasiūlymų. Pagrindinis valdymo tikslas buvo iki 2021 m. Estijos žemyninėje dalyje turėti vidutiniškai 20 vilkų vadų, populiacijai kuo tolygiau pasiskirstant tinkamose buveinėse.
19.
MTÜ Eesti Suurkiskjad (Estijos didžiųjų plėšrūnų apsaugos ne pelno organizacija (MTÜ – Mittetulundusühing)) pateikė skundą, juo prašė panaikinti įsakymą. Kai Tallinna Halduskohus (Talino administracinis teismas, Estija) skundą atmetė, Eesti Suurkiskjad pateikė apeliacinį skundą, bet jis taip pat buvo atmestas.
20.
Tallinna Ringkonnakohus (Talino apeliacinis teismas, Estija), be kita ko, pažymėjo, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją nedraudžiama atsižvelgti į gyvūnų migraciją tarp valstybių narių ir jų tarpusavio įtaką rūšies populiacijos apsaugos būklei. Nėra įrodymų, kad Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkte nustatytos sąlygos dėl ilgalaikio apsaugos būklės palaikymo, neatsižvelgiant į Rusijos populiaciją, nebūtų įvykdytos. Todėl nėra draudžiama atsižvelgti į Lenkijos, Lietuvos ir Latvijos taikomas apsaugos priemones, net jei tai daroma kitaip, nei bendradarbiaujant kompetentingoms institucijoms.
21.
Apeliacinės instancijos teismas rėmėsi Komisijos užsakymu parengta ataskaita „Key actions for Large Carnivore Populations in Europe“ (2015). Joje teigiama, kad Baltijos regiono vilkų populiaciją Sąjungos valstybėse narėse (išskyrus Sąjungai nepriklausančias dalis) sudaro apie 900–1 400 egzempliorių (20 % iš jų – Estijoje), o populiacijos būklė yra stabili ir atitinka IUCN Raudonosios knygos LC (least concern) kategoriją, t. y. ji nėra priskiriama prie pažeidžiamų (p. 47). Taigi netikslinga daryti paraleles su vilkų populiacijomis Karelijoje (apie 150 egzempliorių Suomijoje) ir Skandinavijoje (Švedijoje ir Norvegijoje iš viso 250–300 egzempliorių), kurios, kaip teigiama ataskaitoje, yra EN (endangered), t. y. labai pažeidžiamos.
22.
Eesti Suurkiskjad pateikė Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas, Estija) kasacinį skundą; pastarasis teismas savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą prašo Teisingumo Teismo atsakyti į šiuos klausimus:
„1.
Ar Buveinių direktyvos 14 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad priimant šioje nuostatoje nurodytas priemones privaloma užtikrinti palankią tam tikros rūšies regioninės populiacijos konkrečioje valstybėje narėje apsaugos būklę, kaip ji suprantama pagal 1 straipsnio i punktą, ar gali būti atsižvelgiama į visos Europos Sąjungos valstybių narių teritorijoje esančios populiacijos apsaugos būklę?
2.
Jeigu leidžiama atsižvelgti į visos Europos Sąjungos valstybių narių teritorijoje esančios populiacijos apsaugos būklę, ar Buveinių direktyva turi būti aiškinama taip, kad, siekiant išsaugoti šią populiaciją, reikalaujama oficialaus valstybių narių, į kurias patenka populiacijos arealas, bendradarbiavimo, ar pakanka, kad valstybė narė, kuri priima Buveinių direktyvos 14 straipsnyje nurodytas priemones, išsiaiškintų rūšies populiacijos situaciją kitose atitinkamose valstybėse narėse arba nacionaliniame valdymo plane nustatytų tokio priemonių priėmimo sąlygas?
3.
Ar Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punktą galima aiškinti taip, kad rūšies, kuri pagal IUCN Raudonosios knygos kriterijus priskiriama prie rūšių kategorijos „pažeidžiama“ (VU [vulnerable]), regioninė populiacija gali būti laikoma esančia palankios apsaugos būklės, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvą?
4.
Ar Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punktą, siejamą su 2 straipsnio 3 dalimi, galima aiškinti taip, kad, nustatant palankią rūšies apsaugos būklę, taip pat galima atsižvelgti į ekonominius, socialinius ir kultūrinius reikalavimus bei regionines ir vietines charakteristikas?“
23.
MTÜ Eesti Suurkiskjad, Estijos Respublika, Danijos Karalystė, Austrijos Respublika ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas dėl šių klausimų. Be to, Eesti Suurkiskjad, Estija ir Komisija atsakė į rašytinius Teisingumo Teismo klausimus ir dalyvavo 2024 m. lapkričio 6 d. teismo posėdyje.
IV. Teisinis vertinimas
24.
Prašymu priimti prejudicinį sprendimą siekiama išsiaiškinti įvairius klausimus, susijusius su rūšies apsaugos būklės tyrimu, taikant Buveinių direktyvos 14 straipsnio 1 dalį. Pagal šią nuostatą valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad į V priedą įrašytų laukinių faunos ir floros rūšių egzempliorių ėmimas iš gamtos ir jų naudojimas nesutrukdytų palaikyti palankią šių rūšių apsaugos būklę.
25.
Kai tokios gyvūnų rūšies apsaugos būklė yra nepalanki, atitinkama valstybė narė turi imtis priemonių, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį, siekdama pagerinti rūšies apsaugos būklę tiek, kad atitinkama populiacija ateityje nuolat išlaikytų palankią apsaugos būklę (
12
). Taigi 14 straipsnis visų pirma prieštarauja leidimui medžioti vilkus, kai šios rūšies apsaugos būklė atitinkamoje valstybėje narėje laikoma „nepalankia ir netinkama“ (
13
).
26.
Pirmuoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar vertinant apsaugos būklę lemiamą reikšmę turi tik rūšies populiacija atitinkamoje valstybėje narėje, ar galima atsižvelgti ir į populiacijas kitose valstybėse narėse. Į šį klausimą reikia atsakyti kartu su antruoju klausimu – ar tam, kad būtų galima atsižvelgti į populiacijas kitose valstybėse narėse, būtinas oficialus susitarimas (apie tai – A dalyje). Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar vertinant apsaugos būklę gali būti atsižvelgiama į ekonominius, socialinius ir kultūrinius reikalavimus bei regionines ir vietines charakteristikas (apie tai – B dalyje). Trečiuoju klausimu siekiama išsiaiškinti, kokią reikšmę turi aplinkybė, kad rūšies populiacija valstybėje narėje pagal IUCN nustatytus kriterijus priskirta „pažeidžiamų“ (VU) rūšių kategorijai (apie tai – C dalyje). Galiausiai trumpai aptarsiu Berno konvencijos reikšmę vilkų apsaugai Estijoje (apie tai – D dalyje).
A.
Pirmasis ir antrasis klausimai – populiacija, turinti lemiamą reikšmę vertinant apsaugos būklę
27.
Pirmuoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnio 1 dalį būtinos priemonės priklauso tik nuo to, kad populiacijos apsaugos būklė atitinkamoje valstybėje narėje yra palanki, ar galima atsižvelgti į populiacijos apsaugos būklę visoje Sąjungoje.
28.
Šis klausimas kyla dėl aplinkybės, kad Estijos vilkų populiacija yra dalis didesnės Baltijos regiono populiacijos, vadinamosios metapopuliacijos, apimančios kitas populiacijas Latvijoje, Lietuvoje ir Lenkijoje, taip pat Rusijoje, Baltarusijoje ir Ukrainoje. Dėl Estijos vilkų populiacijos apsaugos būklės ginčijamasi (visų pirma tai yra trečiojo klausimo dalykas), o dėl to, kad viso Baltijos regiono vilkų populiacijos apsaugos būklė yra palanki, abejonių nekyla.
29.
Tuo atveju, jei apsaugos būklė kitose valstybėse narėse turi reikšmės, reikės atsakyti į antrąjį klausimą – ar tam, kad būtų galima į ją atsižvelgti, būtinas oficialus atitinkamų valstybių narių bendradarbiavimas tos rūšies apsaugos klausimu. Remiantis turima informacija, kol kas tėra susidariusios Estijos ir kitų valstybių, į kurias patenka Baltijos regiono metapopuliacija, bendradarbiavimo užuomazgos. Dėl to Estija iš esmės išsiaiškino situaciją kitose atitinkamose valstybėse narėse ir, atsižvelgdama į ją, nacionaliniame valdymo plane nustatė aptariamos rūšies apsaugos sąlygas.
30.
Šie du klausimai glaudžiai susiję, todėl į abu juos atsakysiu kartu. Pirmiausia aptarsiu valstybių narių atsakomybę už rūšies apsaugos būklę valstybės teritorijoje (apie tai – 1 skirsnyje), paskui apsvarstysiu apsaugos būklės tyrimo metodą (apie tai – 2 skirsnyje) ir parodysiu galimą skirtingose valstybėse narėse esančių populiacijų tarpusavio įtaką (apie tai – 3 skirsnyje), galiausiai išnagrinėsiu prognozinį apsaugos būklės vertinimą ir aptarsiu oficialaus atitinkamų valstybių bendradarbiavimo ir jose taikomų apsaugos sistemų reikšmę (apie tai – 4 skirsnyje).
1. Valstybių narių atsakomybė už rūšies apsaugos būklę valstybės teritorijoje
31.
Pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar, taikant Buveinių direktyvos 14 straipsnį, svarbiausia yra rūšies apsaugos būklė visoje Sąjungoje, ar atitinkamos valstybės narės teritorijoje.
32.
Teisingumo Teismas savo suformuotoje jurisprudencijoje, remdamasis Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punktu ir 2 straipsnio 1 dalimi, daro išvadą, kad vertinant (palankią) apsaugos būklę reikia atsižvelgti į visą europinę valstybių narių teritoriją, kurioje taikoma Sutartis (
14
). Taip yra dėl to, kad pagal 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį apsaugos būklė nustatoma 2 straipsnyje nurodytoje teritorijoje. Tai yra europinė valstybių narių teritorija, kurioje taikoma Sutartis ir kurioje direktyva, remiantis jos 2 straipsnio 1 dalimi, siekiama padėti užtikrinti biologinę įvairovę apsaugant natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą.
33.
Šis Buveinių direktyvos tikslas visoje Sąjungoje užtikrinti biologinę įvairovę atitinka Sąjungos atsakomybę už visas valstybes nares, kuriose ji pagal ESS 3 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, SESV 191 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 37 straipsnį turi siekti aukšto aplinkos apsaugos lygio.
34.
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas minėtoje jurisprudencijoje (
15
) apibrėžė Komisijos užduotį kuriant europinį saugomų teritorijų tinklą „Natura 2000“. Pagal Buveinių direktyvos 3 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 2 dalį Komisija turi įvertinti, kurios teritorijos visoje Sąjungoje turi būti saugomos, kad būtų sudaryta galimybė palaikyti, o kur reikia ir atkurti iki palankios apsaugos būklės natūralių buveinių tipus ir rūšių buveines jų natūraliame paplitimo areale.
35.
Vis dėlto priemonių pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį imasi ne Komisija, o valstybės narės. Jos, taikydamos Buveinių direktyvą, priemonių gali imtis tik savo valstybės teritorijoje arba dalyje jos. Taigi valstybės narės gali garantuoti tik savo valstybės teritorijos indėlį į biologinės įvairovės užtikrinimą.
36.
Be to, Buveinių direktyva ne tik siekiama išsaugoti saugomas rūšis kur nors Sąjungoje. Remiantis Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antro sakinio pirma įtrauka, kiekviena rūšis turi būti pati pajėgi ilgą laiką išlikti kaip gyvybingas jos natūraliosios buveinės komponentas. Mat ji savo natūraliojoje buveinėje turi ekologinę funkciją.
37.
Kalbant apie vilkus, kaip didžiuosius plėšrūnus, ši funkcija visų pirma yra jų medžiojamų gyvūnų populiacijų kontrolė. Jei vilkų jų natūraliojoje buveinėje nėra, šių kitų rūšių populiacijos gali pernelyg padidėti ir sukelti žalą. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie elninius, galinčius padaryti nemenkos žalos miškui, jeigu jų populiacijos nebus kontroliuojamos tokių plėšrūnų, kaip vilkai (
16
). Žmonių vykdoma tiesioginė tokių rūšių kontrolė yra tik laikina priemonė ir dėl įvairių priežasčių neretai mažiau veiksminga (
17
).
38.
Kai rūšies apsaugos būklė valstybėje narėje yra nepalanki, ji ten negali arba nevisiškai gali realizuoti savo ekologinę funkciją, net jei populiacija toje valstybėje narėje yra dalis metapopuliacijos, kurios apsaugos būklė yra palanki.
39.
Vis dėlto reikia patikslinti, kad įpareigojimai pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį valstybėms narėms gali būti nustatomi tik tuomet, kai atitinkamos rūšies natūralus paplitimo arealas bent jau potencialiai patenka į valstybės narės teritoriją. Kitaip nei 12 ir 16 straipsniuose, 14 straipsnyje ši sąlyga aiškiai nėra paminėta; vis dėlto būtų beprasmiška įpareigoti valstybes nares imtis priemonių užtikrinti palankią apsaugos būklę tų rūšių, kurios jų teritorijoje apskritai negali būti paplitusios dėl to, kad, pavyzdžiui, dėl geografinių ar klimato sąlygų negali egzistuoti joms tinkamos buveinės. Taigi palankios apsaugos būklės apibrėžtis pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antrą sakinį siejama su rūšies paplitimu natūralioje buveinėje (pirma įtrauka) ir jos natūraliu paplitimo arealu (antra įtrauka).
40.
Vadinasi, telieka konstatuoti, kad teritorinis referencinis pagrindas, kuriuo turi būti remiamasi valstybei narei taikant Buveinių direktyvos 14 straipsnį ir visų pirma atliekant būtiną atitinkamos rūšies apsaugos būklės tyrimą, yra atitinkamos valstybės narės teritorija.
41.
Taigi nepalanki apsaugos būklė, kuriai esant valstybė narė turi imtis priemonių pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį (
18
), susijusi ne su visa Sąjunga, o su rūšies populiacija jos teritorijoje. Tai reiškia, kad ši apsaugos būklė turi egzistuoti ir būti pirmiausia ir neišvengiamai vertinama vietos ir nacionaliniu lygmenimis taip, kad nepalanki apsaugos būklė valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje nebūtų nuslėpta atliekant vertinimą tik tarpvalstybiniu lygmeniu (
19
). Taigi direktyvoje nėra numatyta, kad kitoje valstybėje esanti palanki apsaugos būklė turėtų kompensacinį poveikį.
2. Apsaugos būklės tyrimo metodas
42.
Ar iš to jau galima spręsti, kad rūšies populiacijos už valstybės narės ribų neturi jokios reikšmės jos apsaugos būklei atitinkamoje valstybėje narėje? Siekdama atsakyti į šį klausimą išnagrinėsiu Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punktą, kuriame pirmiausia apibrėžiama „palanki“ rūšies apsaugos būklė, paskui – jos vertinimo sąlygos.
43.
Pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį rūšies apsaugos būklė reiškia atitinkamą rūšį veikiančių poveikių visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį jos populiacijos paplitimui ir gausumui europinėje valstybių narių teritorijoje.
44.
Pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antrą sakinį rūšies apsaugos būklė laikoma palankia, kai įvykdytos trys sąlygos: pirma, atitinkamos rūšies populiacijos pokyčių duomenys rodo, kad ji pati pajėgi ilgą laiką išlikti kaip gyvybingas jos natūraliosios buveinės komponentas (pirma įtrauka). Antra, rūšies natūralaus paplitimo arealas nemažėja ir nėra tikėtina, kad bus sumažintas ateityje (antra įtrauka). Trečia, yra ir tikriausiai bus pakankamai didelė buveinė, kurioje jos populiacija galės išlikti ilgą laiką (trečia įtrauka).
45.
Taigi rūšies apsaugos būklės tyrimui reikalingi du veiksmai: pirmiausia reikia nustatyti veiksnių visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį atitinkamos rūšies populiacijos paplitimui ir gausumui atitinkamoje valstybėje narėje. Paskui, atsižvelgiant į šiuos veiksnius, reikia parengti šios populiacijos kitimo ateityje prognozę.
3. Populiacijų santykiai
46.
Atsižvelgiant į šią tyrimo programą, reikia apsvarstyti vilkų populiacijų ne Estijoje reikšmę populiacijos Estijoje apsaugos būklei, kuri turi lemiamą reikšmę šios valstybės narės įsipareigojimams pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį.
47.
Pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį rūšies populiacijos kitose valstybėse narėse yra reikšmingos populiacijos tam tikroje valstybėje narėje apsaugos būklei tuomet, kai populiacijos kitose valstybėse narėse turi tokią įtaką, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį populiacijos paplitimui ir gausumui atitinkamoje valstybėje narėje.
48.
Tokia įtaka yra tuomet, kai tarp šių populiacijų vyksta sąveika.
49.
Tai matyti palyginus hipotetišką izoliuotą tam tikros rūšies populiaciją saloje ir tos pačios rūšies populiaciją, į kurią nuolat patenka egzempliorių iš kitų populiacijų arba kurios egzempliorių patenka į kitas populiacijas ir kurių egzemplioriai nuolat turi sąlytį su kitų populiacijų egzemplioriais. Izoliuotose populiacijose egzempliorių praradimas gali būti kompensuojamas tik dauginantis likusiems egzemplioriams, o vykstant sąveikai su kitomis populiacijomis – ir gyvūnams migruojant. Be to, dėl laikinai susiklosčiusių ypač palankių vidinių sąlygų izoliuota populiacija gali pernelyg išaugti, paskui smarkiai sumažėti; vykstant sąveikai su kitomis populiacijomis ir buveinėmis tai galėtų būti sušvelninama dėl nuolatinės arba laikinos egzempliorių migracijos. Galiausiai izoliuotų populiacijų genetinė variacija dažnai būna mažesnė nei populiacijų, kurių genetinė variacija sustiprėja dėl sąveikos su kitomis populiacijomis.
50.
Taigi izoliuota populiacija natūraliai yra mažiau atspari nepalankiam poveikiui nei populiacija, tarp kurios ir kitų populiacijų vyksta nuolatinė sąveika. To pavyzdys yra vilkų metapopuliacija Skandinavijoje, konkrečiai – Švedijos ir Norvegijos centrinėje ir pietinėje dalyse, nes ji yra iš esmės izoliuota nuo kitų populiacijų. Visų pirma šiai populiacijai būdinga nedidelė genetinė variacija, nes ji siejama tik su keliais egzemplioriais (
20
). Dėl to naujausioje ataskaitoje, skirtoje Berno konvencijos nuolatiniam komitetui, ši metapopuliacija priskiriama prie „pažeidžiamų“ (VU) rūšių kategorijos (
21
).
51.
Remiantis turima informacija, panašios rizikos Estijos vilkų populiacijai, atvirkščiai, nekyla, nes tarp jos ir kitų populiacijų, priklausančių Baltijos regiono metapopuliacijai, vyksta sąveika. Sąveika greičiausiai vyksta net ir tarp šios metapopuliacijos ir dar kitų populiacijų egzempliorių, pavyzdžiui, populiacijų Rusijoje, didelės metapopuliacijos Karpatuose ir metapopuliacijos Centrinėje Europoje. Dėl to visa Baltijos regiono metapopuliacija minėtoje ataskaitoje priskiriama prie least concern („nepažeidžiamų“) kategorijos (
22
).
52.
Be to, sąveika su kitomis populiacijomis, priklausančiomis metapopuliacijai, būtent nedidelėms valstybėms narėms gali būti būtina rūšies apsaugos sąlyga, kai valstybės teritorija ar rūšies ten naudojama natūrali buveinė yra per maža gyvybingai populiacijai. Tokiu atveju rūšis gali ilgam laikui paplisti toje valstybėje narėje tik tuomet, kai tarp jos populiacijos, kuri izoliuota negali būti gyvybinga, ir kaimyninėse valstybėse narėse esančių populiacijų vyks nuolatinė sąveika. Atsižvelgiant į šią sąveiką, gali būti įmanoma konstatuoti, kad tokia populiacija tenkina tris palankios apsaugos būklės sąlygas.
53.
Teisingumo Teismas taip pat iš esmės jau pripažino šį principą, kai pabrėžė, kad rūšiai stebėti tarpvalstybiniu lygmeniu turi būti skiriamas ypatingas dėmesys, kai jai tam tikruose regionuose taikomi Buveinių direktyvos 6 ir 12 straipsniuose nustatyti griežtesni apsaugos reikalavimai, o kaimyniniuose regionuose – tik 14 straipsnis (
23
). Taip yra dėl to, kad, kai šie skirtingi apsaugos standartai yra pagrįsti, preziumuotina, jog populiacijų kaimyniniuose regionuose apsaugos būklė yra geresnė ir gali teigiamai prisidėti prie kitų, griežčiau saugomų populiacijų apsaugos būklės (
24
).
54.
Taigi reikia konstatuoti, kad valstybės narės turi atsižvelgti į rūšies populiacijos savo šalyje ir populiacijų kitose valstybėse narėse santykius arba tokių santykių nebuvimą kaip dalį veiksnių, kurie gali turėti ilgalaikį poveikį tos rūšies populiacijos paplitimui ir gausumui atitinkamos valstybės teritorijoje, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį.
4. Prognozinis apsaugos būklės ateityje vertinimas
55.
Populiacijos apsaugos būklės vertinimas kaip palankios arba nepalankios apima Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antrame sakinyje nurodytą prognozę, ar atitinkamos rūšies populiacijos pokyčių duomenys rodo, kad ji pati pajėgi ilgą laiką išlikti kaip gyvybingas jos natūraliosios buveinės komponentas (pirma įtrauka), ar rūšies natūralaus paplitimo arealas nemažėja ir nėra tikėtina, kad bus sumažintas ateityje (antra įtrauka), ir ar šiuo metu yra ir tikriausiai bus pakankamai didelė buveinė, kurioje jos populiacija galės išlikti ilgą laiką (trečia įtrauka).
56.
Atspirties taškas turi būti dabartinė situacija – tai matyti, pavyzdžiui, iš siejimo su populiacijos pokyčių duomenimis Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antro sakinio pirmoje įtraukoje. Taigi reikia nustatyti, koks yra populiacijos gausumas, paplitimo arealo dydis ir prieinamos buveinės dydis ir kaip šie veiksniai kito praeityje. Tam turi būti naudojami patikimiausi turimi mokslo duomenys ir metodai (
25
).
57.
Prie dabartinės Estijos vilkų populiacijos padėties priskiriami šiuo metu konstatuotini jos santykiai su kitomis subpopuliacijomis, priklausančiomis Baltijos regiono metapopuliacijai.
58.
Vis dėlto negalima taip paprastai tarti, kad dabartinė situacija išliks ir ateityje. Atvirkščiai, reikia atsižvelgti į numatomus ir tikėtinus pokyčius.
59.
To pavyzdys, kaip nurodyta prašyme priimti prejudicinį sprendimą, – prie Sąjungos rytinės sienos įrengiami barjerai (
26
). Dėl jų ateityje gali sumažėti ryšių tarp valstybėse narėse esančių subpopuliacijų, priklausančių Baltijos regiono metapopuliacijai, ir subpopuliacijų Rusijoje ir Baltarusijoje. Tiesa, Estijos vyriausybė teismo posėdyje paaiškino, kad vilkai bent jau žiemą per užšalusius pasienio vandens telkinius ir toliau gali migruoti tarp Rusijos ir Estijos.
60.
Antrajame klausime minimas oficialus valstybių narių bendradarbiavimas ir jose taikytinos apsaugos sistemos taip pat yra veiksniai, kuriuos valstybės narės turi įtraukti į populiacijų įvairiose valstybėse santykių vystymosi prognozę. Šiems santykiams tenka tuo didesnė reikšmė, kuo labiau galima užtikrinti, kad jie egzistuos ir ateityje.
61.
Dėl šios priežasties teisinė kitų populiacijų apsauga yra svarbus veiksnys. Jeigu jos nėra, turėtų būti nuogąstaujama, kad ateityje pablogės šių kitų populiacijų padėtis, taigi taip pat sąveika su populiacija atitinkamoje valstybėje narėje.
62.
Gali būti, kad su šia problema susiduria Suomijos vilkų populiacija, priklausanti Karelijos metapopuliacijai, nes vilkai šiai metapopuliacijai priklausančiose Rusijos teritorijose, atrodo, smarkiai medžiojami. Ši praktika Rusijoje tikrai yra susijusi ir su tuo, kad Rusija nėra ratifikavusi Berno konvencijos (
27
). Šiaip ar taip, minėtoje ataskaitoje ši metapopuliacija, nepaisant jos ryšių su kitomis populiacijomis Rusijoje, priskiriama prie near threatened („potencialiai pažeidžiamų“) kategorijos (
28
). Panašių problemų galėtų kilti dėl Estijos vilkų populiacijos santykių su Rusijos ir Baltarusijos vilkų populiacijomis, nes pastaroji šalis 2024 m. balandžio 1 d. pasitraukė iš Berno konvencijos (
29
).
63.
Gali būti, kad dėl šios priežasties Teisingumo Teismas pirmiausia Suomijos atveju paneigė galimybę vertinant apsaugos būklę, kai taikoma nukrypti leidžianti nuostata pagal Buveinių direktyvos 16 straipsnį, atsižvelgti į populiacijas trečiosiose šalyse (
30
), paskui Austrijos atveju šią galimybę apribojo valstybėmis, kuriose taikomos su Berno konvencija palygintinos apsaugos nuostatos (
31
).
64.
Ir atvirkščiai, kai yra panašus, teisiškai užtikrintas įvairių rūšies populiacijų apsaugos lygis, šių populiacijų sąveikai galima suteikti didelę reikšmę vertinant vienos iš šių populiacijų apsaugos būklę.
65.
Dar reikšmingesni šie santykiai būtų tuomet, jei būtų užtikrinamas dar aukštesnis apsaugos lygis, pavyzdžiui, kitai populiacijai taikant Buveinių direktyvos 12 straipsnį, kuriame nustatyti griežtesni reikalavimai. Vis dėlto kitoms populiacijoms, priklausančioms Baltijos regiono metapopuliacijai, Sąjungoje taikoma tokia pati apsauga kaip Estijoje, t. y. apsauga pagal 14 straipsnį. Tik Lenkijoje dar taikoma apsauga 60 specialių saugomų teritorijų pagal Buveinių direktyvą (
32
), Baltijos valstybėse tokia apsauga netaikoma. Be to, vilkai visose valstybėse narėse turės naudos iš jų įsipareigojimų atkurti ir saugoti buveines pagal Atkūrimo reglamento 4 straipsnį (
33
).
66.
Santykiams su kitose valstybėse esančiomis populiacijomis turi būti teikiama dar didesnė reikšmė, kai atitinkamos valstybės ne tik taiko panašias apsaugos sistemas, bet ir oficialiai bendradarbiauja tos rūšies apsaugos klausimu. Taip yra dėl to, kad tuomet valstybės narės gali savo apsaugos priemones koordinuoti taip, kad ši sąveika būtų optimali.
67.
Vis dėlto, net jei valstybės narės oficialiai nebendradarbiauja, jos turi vadovautis ESS 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, pagal kurį Sąjunga ir valstybės narės gerbia viena kitą ir viena kitai padeda vykdydamos iš Sutarčių kylančias užduotis (
34
). Tai visų pirma gali apimti turimos informacijos apie saugomų rūšių populiacijas savo valstybės teritorijoje perdavimą.
5. Tarpinė išvada
68.
Taigi į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip, kad kiekviena valstybė narė privalo, taikydama Buveinių direktyvos 14 straipsnį, savo teritorijoje užtikrinti į V priedą įrašytų rūšių, kurių natūralus paplitimo arealas patenka į tą teritoriją, palankią apsaugos būklę. Vis dėlto valstybė narė, vertindama tų rūšių apsaugos būklę, turi atsižvelgti į populiacijos savo teritorijoje ir populiacijų kitose valstybėse sąveiką. Šios sąveikos reikšmė prognoziniam apsaugos būklės vertinimui priklauso, be kita ko, nuo to, kokiu mastu šios kitos populiacijos yra saugomos ir kokiu mastu valstybė narė ir valstybė, kurioje yra kita populiacija, bendradarbiauja dėl tos rūšies apsaugos.
B.
Ketvirtasis klausimas – ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos
69.
Ketvirtuoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar kvalifikuojant apsaugos būklę kaip palankią galima atsižvelgti ir į ekonominius, socialinius ir kultūrinius reikalavimus bei regionines ir vietines charakteristikas. Šis klausimas akivaizdžiai kilo dėl Buveinių direktyvos 2 straipsnio 3 dalies, kurioje nustatyta, kad, taikant priemones pagal šią direktyvą, į šiuos reikalavimus ir charakteristikas atsižvelgiama.
70.
Tuo remiantis pagrindinėje byloje buvo pateiktas argumentas, kad dėl vilkų skaičiaus padidėjimo kiltų didelių socialinių ir ekonominių konfliktų Estijos visuomenėje. Iš šio argumento išplaukia, kad tam tikros rūšies priimtinumas visuomenei turi turėti lemiamą reikšmę tam, kokio masto egzempliorių ėmimas iš gamtos turi būti leidžiamas.
71.
Vis dėlto Buveinių direktyvos 14 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad tam tikros rūšies egzempliorių ėmimas iš gamtos nesutrukdytų palaikyti palankią jos apsaugos būklę. Taigi leidžiamo ėmimo mastas priklauso ne tiesiogiai nuo priimtinumo visuomenei, o nuo palankios apsaugos būklės palaikymo.
72.
Kaip minėta (
35
), pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį rūšies apsaugos būklė reiškia atitinkamą rūšį veikiančių poveikių visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį jos populiacijos paplitimui ir gausumui europinėje valstybių narių teritorijoje.
73.
Ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos taip pat yra tokie veiksniai.
74.
Pavyzdžiui, Suomija laikosi nuomonės, kad griežta vilkų apsauga pagal Buveinių direktyvos 12 straipsnį nesuderinama su šiaurinių elnių laikymu, o pastarieji visų pirma turi didelę kultūrinę ir ekonominę reikšmę samių mažumai šalies šiaurėje. Dėl to Buveinių direktyvos IV ir V prieduose numatyta, kad Suomijos šiaurinių elnių areale vilkams taikomas ne 12, o 14 straipsnis. Atrodo, kad dėl to vilkų populiacija šiame areale praktiškai negali įsitvirtinti, nes Suomija 14 straipsnį taiko taip, kad leidžiama atklystančius egzempliorius nužudyti dar prieš jiems pasidauginant (
36
). Nepriklausomai nuo to, ar tokia Suomijos praktika suderinama su 14 straipsniu, ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos Suomijos šiaurinių elnių areale akivaizdžiai turi įtakos vilkų apsaugos būklei.
75.
Vis dėlto įmanoma, kad ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos turėtų teigiamos įtakos tam tikrų rūšių apsaugos būklei dėl to, kad sudaro sąlygas rūšiai paplisti. Pavyzdžiui, paprastasis žiurkėnas (Cricetus cricetus) Vidurio Europoje gali gyventi beveik tik laukuose, kuriuose tam tikra forma ūkininkaujama (
37
). Taigi ši rūšis gali būti apsaugota tik tuomet, kai minėti reikalavimai ir charakteristikos realizuojami kaip atitinkamas ūkininkavimas rūšiai reikalinguose laukuose.
76.
Taigi vertinant apsaugos būklę turi būti atsižvelgiama į ekonominius, socialinius ir kultūrinius reikalavimus bei regionines ir vietines charakteristikas, jei šie reikalavimai ir charakteristikos turi įtakos šiai apsaugos būklei.
77.
Nuo to reikia atskirti klausimą, ar šie veiksniai į prognozinį apsaugos būklės vertinimą pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antrą sakinį gali būti įtraukiami tokiu mastu, kad rūšies apsaugos būklė turėtų būti laikoma palankia dėl to, kad didesnė populiacija būtų nepriimtina visuomenei.
78.
Siekiant išnagrinėti lemiamą reikšmę turinčias sąlygas pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antrą sakinį, kaip minėta, reikia nustatyti dabartinę atitinkamos rūšies populiacijos valstybėje narėje būklę ir parengti šios populiacijos kitimo ateityje prognozę (
38
). Rūšies populiacijos pokyčių duomenys, paplitimo arealas ir buveinė yra vietinių charakteristikų dalis ir gali būti susiję su ekonominiais, socialiniais ir kultūriniais reikalavimais. Prieštaravimai šiems reikalavimams ir charakteristikoms taip pat gali būti kaip pavyzdys nurodytu mastu (
39
) ir nulemti bent jau vieną iš dabartinės būklės priežasčių, tokiu atveju jie turės įtakos prognozei.
79.
Vis dėlto iš Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antro sakinio nematyti, kad populiacijos apsaugos būklė galėtų būti laikoma palankia tik dėl to, kad dėl papildomų rūšies apsaugos priemonių arba didesnės populiacijos galėtų kilti konfliktų su regioninėmis ir vietinėmis charakteristikomis arba ekonominiais, socialiniais ir kultūriniais reikalavimais. Jei valstybės narės galėtų rūšies apsaugos būklės vertinimą susieti su ekonominiais, socialiniais ir kultūriniais reikalavimais bei regioninėmis ir vietinėmis charakteristikomis, jos taip galėtų sukelti pavojų rūšies apsaugos tikslui (
40
).
80.
Kaip jau paaiškinau, be kita ko, nagrinėdama vilkų medžioklės Kastilijos ir Leono autonominiame regione (Ispanija) klausimą, tai, kokios konkrečiai priemonės yra būtinos pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį, priklauso nuo to, kokie veiksniai blogina apsaugos būklę (
41
). Jei ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos kelia pavojų palankiai apsaugos būklei arba netgi trukdo ją pasiekti, gali būti būtinos priemonės, prieštaraujančios šiems reikalavimams arba charakteristikos.
81.
Jei į šiuos reikalavimus ir charakteristikas vis dėlto turi būti realiai atsižvelgiama, tai gali būti daroma remiantis ne Buveinių direktyvos 14 straipsniu, o daugių daugiausia nukrypti leidžiančia nuostata pagal 16 straipsnį. Visgi ir ši nuostata suponuoja, kad net ir taikant išimtį rūšis išliks palankios apsaugos būklės arba dėl išimties bent jau toliau neblogės nepalanki apsaugos būklė ir nebus trukdoma atkurti ją palankią (
42
).
82.
Taigi į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos yra veiksniai, kurie, vertinant rūšių apsaugos būklę pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį, gali turėti ilgalaikį poveikį saugomų rūšių populiacijų paplitimui ir gausumui. Vis dėlto pagal 1 straipsnio i punkto antrą sakinį atmestina, kad rūšies apsaugos būklė laikytina palankia remiantis šiais reikalavimais ir charakteristikomis, jei negalima konstatuoti, kad tenkinamos šioje nuostatoje nurodytos sąlygos.
C.
Trečiasis klausimas – vilkų priskyrimas prie pažeidžiamų rūšių kategorijos pagal IUCN nustatytus kriterijus
83.
Trečiuoju klausimu Riigikohus (Aukščiausiasis Teismas) siekia išsiaiškinti, ar regioninė rūšies populiacija gali būti palankios apsaugos būklės pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punktą, kai ši populiacija pagal IUCN Raudonosios knygos kriterijus priskirta prie „pažeidžiamų“ (VU) rūšių kategorijos.
84.
Buveinių direktyvoje, visų pirma jos 1 straipsnio i punkto antrame sakinyje pateiktoje sąvokos „palanki apsaugos būklė“ apibrėžtyje, nėra aiškiai numatyta, kad vertinimas pagal IUCN nustatytas pažeidžiamumo kategorijas turėtų būti lemiamas tiriant rūšies apsaugos būklę.
85.
Vis dėlto atliekant šį tyrimą turi būti naudojami patikimiausi turimi mokslo duomenys ir metodai (
43
). Taigi, jei populiacijos vertinimas pagal IUCN kriterijus priskiriamas prie šių duomenų arba jais grindžiamas, į jį turi būti atsižvelgiama tiriant rūšies apsaugos būklę (
44
).
86.
Be kita ko, būtų galima tikėtis, kad nustatant šias pažeidžiamumo kategorijas ir vertinant apsaugos būklę siekiama panašių tikslų, todėl ir rezultatai turėtų būti panašūs. Pavyzdžiui, jau minėti vilkų Baltijos regiono metapopuliacijos vertinimai (
45
), kuriais Tallinna Ringkonnakohus (Talino apeliacinis teismas) rėmėsi palankiai įvertindamas Estijos vilkų populiaciją, grindžiami IUCN kriterijais.
87.
Žvelgiant šiuo aspektu atrodo, kad populiacijos priskyrimas prie „pažeidžiamų“ (VU) rūšių kategorijos prieštarauja palankios apsaugos būklės prezumpcijai. Taip yra dėl to, kad, remiantis IUCN pateikta apibrėžtimi, ši pažeidžiamumo kategorija reiškia, jog rūšiai kyla didelė išnykimo laukinėje gamtoje grėsmė (
46
). Iškilus tokiai grėsmei, atsiranda abejonių, ar rūšis ilgą laiką išsilaikys kaip gyvybinga jos natūralių buveinių dalis, kaip tai suprantama pagal Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkto antro sakinio pirmą įtrauką. Atvirkščiai, turėtų būti nuogąstaujama, kad jos natūralus paplitimo arealas mažės (antra įtrauka).
88.
Visgi įmanoma tokį vertinimą paneigti remiantis patikimesnėmis mokslo žiniomis (
47
), pavyzdžiui, naujesniais ar išsamesniais duomenimis, arba atsižvelgiant į koncepcines problemas. Pavyzdžiui, IUCN kriterijai, pagal kuriuos rūšys priskiriamos prie pažeidžiamumo kategorijų, buvo nustatyti siekiant rūšis įvertinti pasauliniu lygmeniu (
48
). Dėl to, kaip argumentuoja Estija, negalima tam tikrų ribinių verčių tiesiog pritaikyti atskiroms valstybėms, kuriose yra tik atitinkamos rūšies subpopuliacijos. Vis dėlto Komisija primena, kad IUCN priėmė savo kriterijų taikymo regioniniu ir nacionaliniu lygmenimis gaires (
49
), kuriomis siekiama sudaryti galimybę tinkamai išspręsti šią koncepcinę problemą.
89.
Be to, pareiga taikyti patikimiausius turimus mokslo duomenis ir metodus nėra tokios plačios apimties, kad valstybės narės turėtų į tyrimą įtraukti vertinimus, grindžiamus tik hipotetinėmis prielaidomis (
50
). Šiuo atveju būtų galima galvoti, kad būtent taip ir yra, nes, remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, Estijos vilkų populiacijos vertinimas kaip „pažeidžiamos“ (VU), be kita ko, grindžiamas nuogąstavimu, kad Estija dėl politinių motyvų ateityje gali nuspręsti sumažinti vilkų skaičių. Tiek, kiek šis vertinimas grindžiamas aplinkybe, kad pasienyje įrengiami barjerai, atvirkščiai, kalbama apie objektyvų faktą, apie kurio reikšmę santykiams su populiacijomis Rusijoje ir Baltarusijoje jau užsiminta anksčiau (
51
).
90.
Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad valstybės narės faktą, jog rūšies populiacija jų teritorijoje pagal IUCN kriterijus vertinama kaip „pažeidžiama“ (VU), turi įtraukti į apsaugos būklės tyrimą pagal Buveinių direktyvos 14 straipsnį kaip dalį patikimiausių turimų mokslo duomenų ir metodų. Vis dėlto valstybės narės gali paneigti tokio vertinimo rezultatus, remdamosi patikimesnėmis mokslo žiniomis arba atsižvelgdamos į koncepcines problemas, ir neprivalo į tyrimą įtraukti vien hipotetinių prielaidų.
D.
Baigiamosios pastabos dėl Berno konvencijos
91.
Galiausiai remdamasi Teisingumo Teismo sprendimu WWF Österreich noriu priminti, kad vilkas kol kas paliktas Berno konvencijos II priede nurodytų rūšių, kurioms pagal šią konvenciją taikoma griežta apsauga, sąraše. Sąjunga yra šios konvencijos susitariančioji šalis ir yra jos saistoma pagal tarptautinę teisę (
52
).
92.
Pagal minėtos konvencijos 6 straipsnio a punktą susitariančiosios šalys turi uždrausti vilkų naikinimą bet kokiu būdu, taigi visų pirma medžioklę. Pagal konvencijos 9 straipsnį šio draudimo išimtys leidžiamos tik dėl tam tikrų, baigtiniame sąraše išvardytų priežasčių, jei nėra jokio kito priimtino sprendimo ir išimtis nekenkia atitinkamos populiacijos išlikimui. Šis apsaugos standartas iš esmės atitinka Buveinių direktyvos 12 ir 16 straipsniuose numatytą griežtą apsaugą.
93.
Buveinių direktyvos 14 straipsniu įgyvendinamas konvencijos 7 straipsnis, dėl kurio taikymo vilkams kai kurios susitariančiosios šalys pasinaudojo išlygomis.
94.
Estija prie konvencijos prisijungė 1992 m., taigi dar prieš įstodama į Sąjungą, ir, priešingai nei, pavyzdžiui, Ispanija (
53
), nepasinaudojo vilkų apsaugos išlyga.
95.
Konvencija, kaip Sąjungos teisės dalis, remiantis SESV 216 straipsnio 2 dalimi, valstybėms narėms yra privaloma (
54
), todėl Estija tiek pagal konvenciją, tiek pagal tarptautinę ir Sąjungos teisę yra įpareigota griežtai saugoti vilkus.
96.
Šios išvados niekaip nekeičia Buveinių direktyvos nuostatos, kuriomis remiantis Estijoje numatyta mažiau griežta vilkų apsauga pagal 14 straipsnį. Visų pirma šios nuostatos neturi taikymo viršenybės prieš konvencijos reikalavimus, nes nėra lex specialis arba lex posterior. Pirma, tarp konvencijos 6 straipsnio ir Buveinių direktyvos 14 straipsnio nėra jokios prieštaros. Estija be problemų gali įvykdyti vieną įpareigojimą, nepažeisdama kito. Atsižvelgiant į šių įpareigojimų tikslą užtikrinti palankią rūšies apsaugos būklę, jie netgi papildo vienas kitą. Antra, negalima manyti, kad Sąjunga arba Estija, taikydama Buveinių direktyvą, siekia neįvykdyti įpareigojimų pagal tarptautinę teisę, t. y. konvenciją.
97.
Taigi šioje išvadoje pateikti argumentai dėl Buveinių direktyvos 14 straipsnio aiškinimo apsiriboja šia teisės norma. Vis dėlto jais nepateisinamas nukrypimas nuo Berno konvencijoje nustatytų griežtesnių apsaugos taisyklių. Tačiau jos bus sušvelnintos, kai įsigalios priimtas Sąjungos pasiūlymas dėl vilkų apsaugos statuso pakeitimo (
55
), taikant konvenciją.
V. Išvada
98.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus klausimus:
1.
Į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip: kiekviena valstybė narė privalo, taikydama Direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 14 straipsnį, savo teritorijoje užtikrinti į V priedą įrašytų rūšių, kurių natūralus paplitimo arealas patenka į tą teritoriją, palankią apsaugos būklę. Vis dėlto vertindama tų rūšių apsaugos būklę valstybė narė turi atsižvelgti į populiacijos savo teritorijoje ir populiacijų kitose valstybėse sąveiką. Šios sąveikos reikšmė prognoziniam apsaugos būklės vertinimui priklauso, be kita ko, nuo to, kokiu mastu šios kitos populiacijos yra saugomos ir kokiu mastu valstybė narė ir valstybė, kurioje yra kita populiacija, bendradarbiauja dėl tos rūšies apsaugos.
2.
Į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: valstybės narės faktą, jog rūšies populiacija jų teritorijoje pagal IUCN kriterijus vertinama kaip „pažeidžiama“ (VU), turi įtraukti į apsaugos būklės tyrimą pagal Direktyvos 92/43 14 straipsnį kaip dalį patikimiausių turimų mokslo duomenų ir metodų. Vis dėlto valstybės narės gali paneigti tokio vertinimo rezultatus, remdamosi patikimesnėmis mokslo žiniomis arba atsižvelgdamos į koncepcines problemas, ir neprivalo į tyrimą įtraukti vien hipotetinių prielaidų.
3.
Į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti taip: ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai bei regioninės ir vietinės charakteristikos yra veiksniai, kurie, vertinant rūšių apsaugos būklę pagal Direktyvos 92/43 1 straipsnio i punkto pirmą sakinį, gali turėti ilgalaikį poveikį saugomų rūšių populiacijų paplitimui ir gausumui. Vis dėlto pagal 1 straipsnio i punkto antrą sakinį atmestina, kad rūšies apsaugos būklė laikytina palankia remiantis šiais reikalavimais ir charakteristikomis, jei negalima konstatuoti, kad tenkinamos šioje nuostatoje nurodytos sąlygos.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102), iš dalies pakeista 2013 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyva 2013/17/ES (OL L 158, 2013, p. 193).
(
3
)	Remiantis 2024 m. gegužės 8 d. Tarybos dokumento Nr. 9705/24 12 punktu, Komisija užsakė atlikti darbus dėl geresnių didžiųjų plėšrūnų apsaugos būklės vertinimo metodų.
(
4
)	Dėl diskusijos apie vilkų apsaugos lygį žr. mano išvadą byloje ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 1 punktas ir jame pateiktos nuorodos), 2024 m. gegužės 8 d. Tarybos dokumentą Nr. 9705/24 dėl diskusijos apie vilkų apsaugos lygį padėtį, 2024 m. rugsėjo 26 d. Tarybos pranešimą spaudai „Berno konvencija: ES pasiūlys pakeisti vilkų apsaugos būklę“, atitinkamą 2024 m. rugsėjo 27 d. Sąjungos laišką (T-PVS/Inf(2024)15) Berno konvencijos sekretoriatui, taip pat 2024 m. gruodžio 6 d. Berno konvencijos Nuolatinio komiteto 44-ojo posėdžio Draft List of Decisions and Adopted Texts (T-PVS(2024)MISC) 4.2 skyrių dėl Sąjungos pasiūlymo priėmimo.
(
5
)	Žr., pvz., 2002 m. sausio 30 d. Sprendimą Komisija / Graikija (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60), 2019 m. spalio 10 d. Sprendimą Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851) arba naujausią 2024 m. liepos 11 d. Sprendimą Umweltverband WWF Österreich ir kt. (C‑601/22, EU:C:2024:595).
(
6
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656).
(
7
)	CETS Nr. 104.
(
8
)	1981 m. gruodžio 3 d. Tarybos sprendimas 82/72/EEB (OL L 38, 1982, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 14 t., p. 280).
(
9
)	Remiantis https://www.coe.int/en/web/conventions.
(
10
)	https://www.coe.int/en/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=signatures-by-treaty&treatynum=104 ir https://www.coe.int/en/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=declarations-by-treaty&numSte=104&codeNature=0
(
11
)	2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 20, 2010, p. 7).
(
12
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 69 punktas).
(
13
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 78 punktas).
(
14
)	2000 m. lapkričio 7 d. Sprendimas First Corporate Shipping (C‑371/98, EU:C:2000:600, 23 punktas), 2017 m. spalio 19 d. Sprendimas Vereniging Hoekschewaards Landschap (C‑281/16, EU:C:2017:774, 32 punktas) ir 2018 m. spalio 18 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑669/16, EU:C:2018:844, 63 punktas).
(
15
)	Žr. 14 išnašoje pateiktas nuorodas.
(
16
)	Žr. W. J. Ripple, J. A. Estes, R. L. Beschta, C. C. Wilmers, E. G. Ritchie, M. Hebblewhite ir A. J. Wirsing (2014) „Status and ecological effects of the world’s largest carnivores“, Science, 343(6167), 1241484-3, ir D. P. J. Kuijper (2011) „Lack of natural control mechanisms increases wildlife–forestry conflict in managed temperate European forest systems“, European Journal of Forest Research, 130, p. 895–909.
(
17
)	Žr. D. P. J. Kuijper (nurodyta 16 išnašoje, p. 900 ir 901).
(
18
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 69 punktas).
(
19
)	Dėl Buveinių direktyvos 16 straipsnio žr., pvz., 2024 m. liepos 11 d. Sprendimą Umweltverband WWF Österreich ir kt. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 57 punktas) ir generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą toje byloje (EU:C:2024:62, 73 ir 74 punktai). Dėl 14 straipsnio taip pat žr. mano išvadą byloje ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 101 punktas).
(
20
)	Large Carnivore Initiative for Europe (Boitani et al.), „Assessment of the conservation status of the Wolf (Canis lupus) in Europe“ (dokumentas, skirtas 42‑ajam Berno konvencijos nuolatinio komiteto posėdžiui, vykusiam 2022 m. lapkričio 28 d. – gruodžio 2 d., T-PVS/Inf(2022)45, p. 19).
(
21
)	Nurodyta 20 išnašoje, p. 19 ir 22.
(
22
)	Nurodyta 20 išnašoje, p. 18, 19 ir 21.
(
23
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 63 ir 66 punktai), taip pat žr. 2024 m. liepos 11 d. Sprendimą Umweltverband WWF Österreich ir kt. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 58 punktas).
(
24
)	Žr. mano išvadą byloje ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 77 punktas).
(
25
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 65 punktas).
(
26
)	Taip pat žr. 20 išnašoje nurodytą ataskaitą, p. 18 ir 19.
(
27
)	Berno konvenciją pasirašiusios ir ratifikavusios valstybės (https://www.coe.int/de/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=signatures-by-treaty&treatynum=104).
(
28
)	Nurodyta 20 išnašoje, p. 19.
(
29
)	Berno konvenciją pasirašiusios ir ratifikavusios valstybės (https://www.coe.int/de/web/conventions/cets-number-/-abridged-title-known?module=signatures-by-treaty&treatynum=104).
(
30
)	2019 m. spalio 10 d. Sprendimas Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 60 punktas).
(
31
)	2024 m. liepos 11 d. Sprendimas Umweltverband WWF Österreich ir kt. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 63 punktas).
(
32
)	Biodiversity.europa.eu/species/1367
(
33
)	2024 m. birželio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2024/1991 dėl gamtos atkūrimo, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) 2022/869 (OL L, 2024/1991).
(
34
)	Žr. 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Ekstradicija į Ukrainą) (C‑398/19, EU:C:2020:1032, 48 punktas) ir 2023 m. sausio 31 d. Sprendimą Puig Gordi ir kt. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 131 ir 132 punktai).
(
35
)	Žr. šios išvados 44 punktą.
(
36
)	Žr. I. Kojola, J. Aspi, A. Hakala, S. Heikkinen, C. Ilmoni ir S. Ronkainen (2006), „Dispersal in an expanding wolf population in Finland“, Journal of Mammalogy, 87(2), p. 281–286.
(
37
)	Žr. mano išvadą byloje Komisija / Prancūzija (Cricetus cricetus) (C‑383/09, EU:C:2011:23, 62 punktas).
(
38
)	Žr. šios išvados 57 punktą.
(
39
)	Žr. šios išvados 75 punktą.
(
40
)	Šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 7 d. Sprendimą First Corporate Shipping (C‑371/98, EU:C:2000:600, 23 punktas).
(
41
)	Mano išvada byloje ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 99 ir 100 punktai).
(
42
)	2007 m. birželio 14 d. Sprendimas Komisija / Suomija (Vilkų medžioklė) (C‑342/05, EU:C:2007:341, 29 punktas) ir 2019 m. spalio 10 d. Sprendimas Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, 68 punktas).
(
43
)	2024 m. liepos 29 d. Sprendimas ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:656, 65 punktas).
(
44
)	Žr. 2020 m. balandžio 23 d. Sprendimą Komisija / Suomija (Pavasarinė paprastųjų gagų patinėlių medžioklė) (C‑217/19, EU:C:2020:291, 71, 72 ir 82 punktai).
(
45
)	Žr. šios išvados 22 ir 52 punktus.
(
46
)	IUCN (2012), IUCN Red List Categories and Criteria: Version 3.1., 2-asis leidimas, Gland, Switzerland and Cambridge, UK, p. 15.
(
47
)	Šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 28 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑235/04, EU:C:2007:386, 26–28, 35 ir 39 punktai).
(
48
)	IUCN Standards and Petitions Committee (2024), Guidelines for Using the IUCN Red List Categories and Criteria. Version 16, p. 7.
(
49
)	IUCN Species Survival Commission, Guidelines for Application of IUCN Red List Criteria at Regional and National Levels. Version 4.0, 2010 m. sausio mėn.
(
50
)	Šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Monsanto Agricoltura Italia ir kt. (C‑236/01, EU:C:2003:431, 106 punktas), 2010 m. sausio 28 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑333/08, EU:C:2010:44, 91 punktas) ir 2017 m. sausio 19 d. Sprendimą Queisser Pharma (C‑282/15, EU:C:2017:26, 60 punktas).
(
51
)	Žr. šios išvados 60 punktą.
(
52
)	2024 m. liepos 11 d. Sprendimas Umweltverband WWF Österreich ir kt. (C‑601/22, EU:C:2024:595, 43 punktas).
(
53
)	Žr. mano išvadą byloje ASCEL (C‑436/22, EU:C:2024:83, 46 punktas).
(
54
)	Žr. 2004 m. liepos 15 d. Sprendimą Pêcheurs de l’étang de Berre (C‑213/03, EU:C:2004:464, 39 punktas).
(
55
)	Žr. 4 išnašoje nurodytą Berno konvencijos Nuolatinio komiteto sprendimą.