62023CJ0482
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. spalio 16 d. (
*1
)
„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Patekimas į tarptautinę keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką – Reglamentas (EB) Nr. 1073/2009 – 2 straipsnio 4 ir 7 punktai, 15 straipsnio b punktas – Kabotažo operacijos teikiant vienkartines tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais paslaugas – Nacionalinės įgyvendinimo priemonės, kuriomis nustatomas maksimalus septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį laikotarpis – Diskrecija – Proporcingumas“
Byloje C‑482/23
dėl 2023 m. liepos 26 d. pagal SESV 258 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Europos Komisija, atstovaujama P. Messina ir C. Vang,
ieškovė,
palaikoma
ELPA priežiūros institucijos, atstovaujamos M. Brathovde, K. Isaksen, M.‑M. Joséphidès ir I. O. Vilhjálmsdóttir,
įstojusios į bylą šalies,
prieš
Danijos Karalystę, iš pradžių atstovaujamą D. Elkan, J. F. Kronborg ir C. Maertens, vėliau – D. Elkan ir C. Maertens,
atsakovę,
palaikomą
Islandijos, atstovaujamos V. B. Eggertsdóttir, H. Jónsson, I. Óskarsdóttir ir N. G. Sigurðardóttir,
Norvegijos Karalystės, atstovaujamos T. Aalia ir E. Eikeland,
įstojusių į bylą šalių,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe, antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai F. Schalin, M. Gavalec ir Z. Csehi (pranešėjas),
generalinis advokatas A. Rantos,
posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. gruodžio 5 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2025 m. kovo 6 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad Danijos Karalystė, leisdama vykdyti kabotažo operacijas teikiant vienkartines tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais paslaugas tik septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį laikotarpiu, neįvykdė įsipareigojimų pagal 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1073/2009 dėl bendrųjų patekimo į tarptautinę keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką taisyklių ir iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 561/2006 (OL L 300, 2009, p. 88) 15 straipsnio b punktą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas (EB) Nr. 1072/2009
2
2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1072/2009 dėl bendrųjų patekimo į tarptautinio krovinių vežimo kelių transportu rinką taisyklių (OL L 300, 2009, p. 72) 2 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šiame reglamente taikomos šios sąvokos:
<…>
6.
kabotažo operacijos – priimančioje valstybėje narėje už atlygį laikinai vykdomas vidaus vežimas pagal šį reglamentą;
<…>“
3
Šio reglamento 8 straipsnyje „Bendras principas“ įtvirtinta:
„1.   Bet kuriam vežėjui, vežančiam krovinius už atlygį ir turinčiam Bendrijos licenciją, kurio vairuotojas, jei jis yra trečiosios šalies pilietis, turi šiame skyriuje nustatytas sąlygas atitinkantį vairuotojo liudijimą, šiame skyriuje nustatytomis sąlygomis leidžiama vykdyti kabotažo operacijas.
2.   Jeigu atvykstamojo tarptautinio vežimo kroviniai buvo nuvežti į paskirties vietą, 1 dalyje nurodytiems vežėjams, užbaigusiems tarptautinį vežimą iš kitos valstybės narės arba trečiosios šalies į priimančiąją valstybę narę, ta pačia transporto priemone, o transporto priemonių junginio atveju – tos pačios transporto priemonės motorine transporto priemone – leidžiama atlikti ne daugiau nei tris kabotažo operacijas. Krovinys, atliekant kabotažo operaciją ir prieš išvažiuojant iš priimančiosios valstybės narės, paskutinį kartą iškraunamas per septynias dienas nuo paskutinio iškrovimo priimančiojoje valstybėje narėje, vykdyto per atvykstamąjį tarptautinį vežimą.
Per pirmoje pastraipoje nurodytą laikotarpį vežėjai gali atlikti keletą ar visas kabotažo operacijas, kurias leidžiama atlikti pagal tą pastraipą, bet kurioje valstybėje narėje, su sąlyga, kad vienoje valstybėje narėje atliekama viena kabotažo operacija ir ji atliekama per tris dienas nuo atvykimo nepakrauta transporto priemone į tą valstybę narę.
<…>“
Reglamentas Nr. 1073/2009
4
Reglamento 1073/2009 3, 4 ir 10 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(3)
Siekiant sukurti nuoseklią tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais visoje Bendrijos teritorijoje sistemą, šis reglamentas turėtų būti taikomas bet kokiam tarptautiniam vežimui Bendrijos teritorijoje. <…>
(4)
Laisvė teikti paslaugas – tai pagrindinis bendros transporto politikos principas, kurio laikantis turi būti suteikiama prieiga į tarptautines transporto rinkas visų valstybių narių vežėjams jų nediskriminuojant nacionalinės priklausomybės arba įsisteigimo vietos atžvilgiu.
<…>
(10)
Vežėjams nerezidentams turėtų būti leista teikti keleivių vidaus vežimo paslaugas, tačiau turėtų būti atsižvelgiama į kiekvienos paslaugos ypatybes. Kai atliekamos tokios kabotažo operacijos, joms turėtų būti taikomi Bendrijos teisės aktai, pavyzdžiui, 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo [(OL L 102, 2006, p. 1)], ir nurodytų sričių nacionalinės teisės aktai, galiojantys priimančioje valstybėje narėje.“
5
Reglamento Nr. 1073/2009 1 straipsnio „Taikymo sritis“ 4 dalyje nustatyta:
„Šis reglamentas taikomas vidaus keleivinio kelių transporto paslaugoms, kurias už atlygį laikinai teikia vežėjas nerezidentas, kaip nustatyta V skyriuje.“
6
Šio reglamento 2 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ įtvirtinta:
„Šiame reglamente taikomos šios apibrėžtys:
<…>
4.
vienkartinės paslaugos – paslaugos, kurioms netaikoma reguliarių paslaugų, įskaitant specialias reguliarias paslaugas, apibrėžtis, ir kurių pagrindinė savybė yra ta, kad jas teikiant yra vežamos vartotojo ar paties vežėjo iniciatyva sudarytos keleivių grupės;
<…>
7.
kabotažo operacijos – tai arba
–
vidaus keleivinio kelių transporto paslaugos, kurias už atlygį vežėjas laikinai teikia priimančiojoje valstybėje narėje, arba
–
keleivių įlaipinimas ir išlaipinimas toje pačioje valstybėje narėje, teikiant įprastines tarptautines paslaugas pagal šio reglamento nuostatas, jei tai nėra pagrindinis šios paslaugos tikslas;
<…>“
7
Minėto reglamento V skyriuje „Kabotažas“ yra 14 ir 15 straipsniai.
8
To paties reglamento 14 straipsnyje „Bendrieji principai [Bendrasis principas]“ nustatyta:
„Bet kuriam vežėjui, teikiančiam keleivinio kelių transporto paslaugas už atlygį ir turinčiam Bendrijos licenciją, leidžiama pagal šiame skyriuje nustatytas sąlygas ir nediskriminuojant vežėjo dėl nacionalinės priklausomybės arba įsisteigimo vietos vykdyti kabotažo operacijas, kaip nurodyta 15 straipsnyje.“
9
Reglamento Nr. 1073/2009 15 straipsnyje „Leidžiamos kabotažo operacijos“ nurodyta:
„Kabotažo operacijos yra leidžiamos šioms paslaugoms:
<…>
b) vienkartinėms paslaugoms;
<…>“
Danijos teisė
10
Nuo 2019 m. lapkričio 1 d. Danijos Karalystėje taikoma administracinė praktika, pagal kurią šalies valdžios institucijos Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 7 punkte pateiktoje apibrėžtyje „kabotažo operacijos“ vartojamą žodį „laikinai“ aiškino kaip reiškiantį ne ilgesnį kaip „septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį“ laikotarpį (toliau – ginčijama administracinė praktika). Ši praktika aprašyta 2019 m. spalio 11 d. Susisiekimo ministerijos pranešime spaudai„Danmark strammer fortolkningen af ES’s regler om cabotage for Busser“ („Danija griežtina Sąjungos taisyklių, taikomų keleivių vežimo miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais kabotažo srityje, aiškinimą“).
Ikiteisminė procedūra
11
Komisijos nuomone, ginčijama administracinė praktika, pagal kurią vežėjui nerezidentui kabotažo operacijas miesto ir tolimojo susisiekimo autobusais Danijos teritorijoje leidžiama vykdyti tik septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį laikotarpiu, neatitinka Reglamento Nr. 1073/2009 tikslo ir pažeidžia proporcingumo principą.
12
Komisija ne kartą kreipėsi į Danijos vyriausybę ir 2021 m. birželio 9 d. išsiuntė Danijos Karalystei oficialų pranešimą, kuriame nurodė, kad taikydama ginčijamą administracinę praktiką ši valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1073/2009 15 straipsnio b punktą.
13
2021 m. rugpjūčio 2 d. Danijos Karalystė atsakė į oficialų pranešimą ir nurodė, kad ši praktika atitinka Reglamentą Nr. 1073/2009. Visų pirma šiuo klausimu nėra bendro kabotažo taisyklių keleivių vežimo srityje aiškinimo. Be to, minėta praktika atitinka šio reglamento tikslą, taip pat Reglamente Nr. 1072/2009 vartojamą žodį „laikinai“. Galiausiai ta praktika yra proporcinga.
14
2022 m. gegužės 19 d. Komisija Danijos Karalystei išsiuntė pagrįstą nuomonę; ši valstybė narė į ją atsakė 2022 m. liepos 1 d. Atsakyme ji tvirtino, kad ginčijama administracinė praktika atitinka Reglamentą Nr. 1073/2009.
15
Kadangi Komisija laikėsi nuomonės, kad Danijos Karalystės atsakymas yra nepatenkinamas, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
16
Komisija, palaikoma ELPA priežiūros institucijos, primena, kad Reglamente Nr. 1073/2009 nustatytos pirminėje teisėje įtvirtinto laisvės teikti paslaugas keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais srityje principo įgyvendinimo taisyklės.
17
Pagal šio reglamento nuostatas Europos Sąjungos vežėjai gali laikinai teikti vienkartines keleivių vežimo kelių transportu paslaugas ne jų įsisteigimo valstybėje, o kitose valstybėse narėse, tačiau tik turėdami Bendrijos licenciją.
18
Pagal ginčijamą administracinę praktiką vežėjui nerezidentui draudžiama tą patį kalendorinį mėnesį Danijoje vykdyti dvi keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais kabotažo operacijas daugiau nei vienos savaitės intervalu. Vadinasi, jei vežėjas Danijoje įvykdytų kabotažo operaciją pirmąją mėnesio dieną, o vėliau – to paties mėnesio 20 dieną, pagal šią praktiką jis pažeistų Reglamentą Nr. 1073/2009, net jeigu Danijoje daugiau operacijų nevykdytų.
19
Komisija pabrėžia, kad tiek, kiek Reglamentu Nr. 1073/2009 reglamentuojamos laisvės teikti tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais paslaugas sąlygos, konkrečiai kalbant, jo 2 straipsnio 7 punkte vartojamą žodį „laikinai“ reikia aiškinti atsižvelgiant į reikšmingas SESV nuostatas dėl laisvės teikti paslaugas, kaip jas yra išaiškinęs Teisingumo Teismas.
20
Ji, be kita ko, remiasi 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendime Gebhard (C‑55/94, EU:C:1995:411, 27 punktas) ir 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendime Schnitzer (C‑215/01, EU:C:2003:662, 31 ir 32 punktai) suformuota jurisprudencija ir laikosi nuomonės, kad veiklos trukme, dažnumu, periodiškumu ar tęstinumu negalima remtis kaip vieninteliu kriterijumi nustatant, ar šiai veiklai taikomos SESV nuostatos dėl laisvės teikti paslaugas, taip pat Reglamente Nr. 1073/2009 įtvirtintos kabotažo taisyklės. Darytina išvada, kad šiam reglamentui prieštarauja automatinis kabotažo operacijų apribojimas iš anksto nustatytu laikotarpiu (kaip antai pagal ginčijamą administracinę praktiką).
21
Iš tiesų minėto reglamento formuluotė, pagal kurią vežėjui suteikiama teisė „laikinai“ vežti keleivius tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais priimančiojoje valstybėje narėje, reiškia būtinybę kiekvienu konkrečiu atveju įvertinti, ar aptariamo vežėjo veikla yra laikina. Todėl tokia taisyklė, kokia nustatyta ginčijamoje administracinėje praktikoje, negali pakeisti diskrecijos, kuri neišvengiamai atsirastų atliekant tokį atskirą vertinimą.
22
Komisija priduria, kad pagal Reglamentą Nr. 1073/2009 valstybėms narėms aiškiai neleidžiama priimti vienkartinėms kabotažo operacijoms skirtų įgyvendinimo priemonių. Be to, nepaisant to, kad reglamento nuostatos nacionalinės teisės sistemose taikomos tiesiogiai, kai kurioms iš jų įgyvendinti valstybėms narėms gali prireikti imtis įgyvendinimo priemonių; šiuo atveju ši praktika neatitinka nustatytų sąlygų, kaip matyti iš jurisprudencijos, visų pirma 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863, 41 punktas).
23
Iš tiesų, pirma, ginčijama administracine praktika ne tik patikslinama valstybėms narėms suteikta diskrecija, bet ir pernelyg apribojama vežėjų teisė vykdyti kabotažo operacijas tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais Danijoje. Antra, tokia praktika prieštarauja Reglamento Nr. 1073/2009 tikslui – liberalizuoti tam tikrų rūšių keleivių vežimo keliais paslaugų teikimą ir nustatyti sąlygas, kuriomis vežėjams nerezidentams leidžiama valstybėje narėje teikti vidaus keleivinio transporto paslaugas, laikantis bendros Sąjungos transporto politikos. Konkrečiai kalbant, Komisija pabrėžia, kad dėl to, jog šio reglamento 2 straipsnio 7 punkte įtvirtinamas vienintelis kabotažo operacijų apribojimas (t. y. jos atliekamos „laikinai“), Danijos Karalystė, nustatydama bendrą tvarką, grindžiamą ginčijama administracine praktika, neužtikrina minėtam konkrečiam vertinimui atlikti būtinos diskrecijos. Trečia, ši praktika yra neproporcinga.
24
Atsakydama į šiuos argumentus Danijos Karalystė, palaikoma Norvegijos Karalystės, visų pirma pažymi, kad ginčijama administracinė praktika buvo nustatyta Danijos valdžios institucijoms konstatavus, kaip konkrečiais atvejais yra sudėtinga patikrinti kabotažo operacijų tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais teisėtumą.
25
Be to, valstybės narės turi teisę priimti įgyvendinimo priemones Reglamento Nr. 1073/2009 15 straipsnio b punkto taikymo sričiai išaiškinti. Iš tiesų, remiantis šio reglamento tekstu, juo siekiamu tikslu ar kontekstu neįmanoma nustatyti tikslios to paties reglamento 15 straipsnio b punkte, siejamame su jo 2 straipsnio 7 punktu, vartojamo žodžio „laikinai“ reikšmės. Tokiomis aplinkybėmis šioms valstybėms narėms pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, visų pirma įtvirtintą 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendime Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863) ir 2018 m. balandžio 12 d. Sprendime Komisija / Danija (C‑541/16, EU:C:2018:251), turėtų būti suteikta galimybė priimti įgyvendinimo priemones, kuriomis būtų išaiškinta aptariamų nuostatų taikymo sritis.
26
Nagrinėjamu atveju taikant ginčijamą administracinę praktiką kaip tik pavyko nustatyti atvejus, kai užsienio transporto įmonės Danijoje veikia „laikinai“. Ji atitinka Reglamentu Nr. 1073/2009 siekiamą tikslą – užtikrinti laisvą paslaugų judėjimą transporto srityje, kartu užtikrinant, kad kabotažo operacijos netaptų nuolatine ar tęstine veikla.
27
Dėl aplinkybės, kad ši praktika priklauso nuo laikotarpio, skaičiuojamo dienomis, o ne operacijomis, Danijos Karalystė teigia, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, siekdamas patikslinti Reglamente Nr. 1072/2009 dėl krovinių kabotažo operacijų vartojamo žodžio „laikinai“ apimtį, taip pat įtvirtino taisyklę, kurioje remiamasi septynių dienų laikotarpiu. Taigi tiek krovinių kabotažo, tiek kabotažo operacijos tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais grindžiamos tais pačiais principais.
28
Galiausiai ginčijama administracinė praktika atitinka proporcingumo principą. Ji padeda užtikrinti, kad kabotažas tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais nebūtų vykdomas nuolat ir tokiu mastu, kad praktiškai įmonė nerezidentė niekada neišvyktų iš priimančiosios valstybės teritorijos arba išvyktų iš jos tik labai retai, todėl veikla nebebūtų laikina.
29
Norvegijos Karalystė priduria, kad ginčijama administracinė praktika yra teisiškai aiški, nuspėjama ir lengvai įgyvendinama. Be to, Reglamento Nr. 1073/2009 formuluotė, kontekstas, dalykas ir genezė neprieštarauja aiškinimui, pagal kurį būtų galima nustatyti maksimalų fiksuotą laikotarpį, kai kabotažo operacijas galima laikyti „laikinomis“. Priešingai, kadangi šiame reglamente nėra konkrečių sąvokos „kabotažo operacija“ apimtį reglamentuojančių nuostatų, valstybėms narėms paliekama diskrecija priimti nacionalines įgyvendinimo priemones.
30
Be to, Norvegijos Karalystė teigia, kad, aiškiai neapibrėžus minėto reglamento 2 straipsnio 7 punkte ir 15 straipsnio b punkte nurodytų kabotažo operacijų apimtį reglamentuojančių taisyklių, būtų pakenkta šio reglamento veiksmingumui, nes nebūtų įmanoma nuosekliai ir nuspėjamai kontroliuoti ir užtikrinti leidžiamų operacijų apimties.
31
Norvegijos Karalystė taip pat abejoja, ar to reglamento 2 straipsnio 7 punkte vartojamas žodis „laikinai“ aiškintinas atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl paslaugų laikinumo, kaip tai suprantama pagal SESV 56 ir 57 straipsnius.
Teisingumo Teismo vertinimas
32
Savo ieškiniu Komisija tvirtina, kad Danija neįvykdė jai tenkančių įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1073/2009 15 straipsnio b punktą, nes vykdyti kabotažo operacijas teikiant vienkartines tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais paslaugas leido tik septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį laikotarpiu. Bet kuriuo atveju ginčijama administracinė praktika neatitinka šio reglamento tikslo ir pažeidžia proporcingumo principą.
33
Siekiant priimti sprendimą dėl šio ieškinio pagrįstumo, pirma, reikia priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, pagal SESV 288 straipsnį ir dėl paties reglamentų pobūdžio bei jų paskirties Sąjungos teisės šaltinių sistemoje reglamentų nuostatos paprastai veikia tiesiogiai nacionalinės teisės sistemose, todėl nacionalinės valdžios institucijoms nereikia imtis įgyvendinimo priemonių. Vis dėlto kai kurioms reglamento nuostatoms įgyvendinti valstybėms narėms gali prireikti imtis nacionalinių įgyvendinimo priemonių (šiuo klausimu žr. 2001 m. sausio 11 d. Sprendimo Monte Arcosu, C‑403/98, EU:C:2001:6, 26 punktą; 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑541/16, EU:C:2018:251, 27 punktą ir 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimo Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, 40 punktą).
34
Jei to reikia tam tikroms reglamento nuostatoms įgyvendinti, valstybės narės gali priimti reglamento įgyvendinimo priemones, jeigu nepažeidžia jo tiesioginio taikymo, neiškraipo jo, kaip Sąjungos teisės akto, pobūdžio ir jei patikslina šiuo reglamentu joms suteiktos diskrecijos įgyvendinimą, nepažeisdamos jo nuostatų (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, 41 punktą; 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑541/16, EU:C:2018:251, 28 punktą ir 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimo Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, 41 punktą).
35
Šiuo klausimu, remiantis reikšmingomis aptariamo reglamento nuostatomis, kurios aiškinamos atsižvelgiant į jo tikslus, reikia nustatyti, ar pagal jį valstybėms narėms draudžiama, nurodoma arba leidžiama patvirtinti tam tikras įgyvendinimo priemones, o pastaruoju atveju – visų pirma ar ta priemonė patenka į kiekvienai valstybei narei pripažįstamos diskrecijos sritį (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, 43 punktą; 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑541/16, EU:C:2018:251, 29 punktą ir 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimo Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, 42 punktą).
36
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad pagal reikšmingas Reglamento Nr. 1073/2009 nuostatas, t. y. 15 straipsnio b punktą ir 2 straipsnio 4 ir 7 punktus, valstybėms narėms nėra aiškiai leidžiama priimti nacionalines įgyvendinimo priemones dėl kabotažo operacijų.
37
Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas yra nusprendęs dėl panašių nuostatų, susijusių su kabotažo krovinių vežimo srityje sąvoka, nurodytų Reglamento Nr. 1072/2009 2 straipsnio 6 punkte ir 8 straipsnyje, reikia patikrinti, ar valstybės narės turi diskreciją priimti nacionalines Reglamento Nr. 1073/2009 įgyvendinimo priemones, nors tame reglamente tai ir nėra aiškiai nurodyta (pagal analogiją žr. 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑541/16, EU:C:2018:251, 34 punktą).
38
Visų pirma, kaip teigia Danijos Karalystė, svarbu patikrinti, ar Reglamentu Nr. 1073/2009 leidžiama sąvoka „kabotažo operacija“ iš tiesų nėra tiksli, todėl leidžiama priimti nacionalines įgyvendinimo priemones, kuriomis siekiama patikslinti jos apimtį.
39
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, viena vertus, šio reglamento 2 straipsnio 7 punkte sąvoka „kabotažo operacijos“ apibrėžiama, be kita ko, kaip „vidaus keleivinio kelių transporto paslaugos, kurias už atlygį vežėjas laikinai teikia priimančiojoje valstybėje narėje“; kartu joje nepatikslinama, ką reiškia „laikinai“.
40
Kita vertus, minėto reglamento 15 straipsnio b punkte numatyta, kad kabotažo operacijos yra leidžiamos „vienkartinėms paslaugoms“. Vis dėlto, nors sąvoka „vienkartinės paslaugos“ apibrėžta to paties reglamento 2 straipsnio 4 punkte, reikia konstatuoti, kad nė vienoje iš šių nuostatų nei trukme, nei skaičiumi nėra tiksliai apibrėžta, ką reiškia vienkartinis leidžiamų paslaugų pobūdis.
41
Tai, kad nuostata suformuluota bendrai arba nekonkrečiai, rodo, jog reikia priimti nacionalines įgyvendinimo priemones (šiuo klausimu žr. 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑541/16, EU:C:2018:251, 39 punktą).
42
Be to, kadangi pagal Reglamento Nr. 1073/2009 3 konstatuojamąją dalį šio reglamento tikslas – sukurti nuoseklią tarptautinio keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais visoje Sąjungos teritorijoje sistemą, pagal šį tikslą nedraudžiama, kad valstybė patvirtintų tam tikras šio reglamento įgyvendinimo priemones. Iš tiesų, kiek tai konkrečiai susiję su kabotažu, minėto reglamento 10 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad nors vežėjams nerezidentams turėtų būti leista teikti keleivių vidaus vežimo paslaugas, reikėtų atsižvelgti į kiekvienos paslaugos ypatybes, o kai atliekamos tokios kabotažo operacijos, joms turėtų būti taikomi Sąjungos teisės aktai dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir nurodytų sričių nacionalinės teisės aktai, galiojantys priimančioje valstybėje narėje.
43
Taigi reikia konstatuoti, kad valstybės narės gali priimti nacionalines Reglamento Nr. 1073/2009 ir, konkrečiau, šio reglamento 2 straipsnio 4 ir 7 punktų ir 15 straipsnio b punkto įgyvendinimo priemones, siekdamos patikslinti sąvokos „kabotažo operacija“, kaip ji suprantama pagal šį reglamentą, apimtį.
44
Antra, reikia priminti, kad, priimdamos reglamento įgyvendinimo priemones, valstybės narės privalo laikytis proporcingumo principo, kurio turi laikytis Sąjungos teisę taikančios valstybių narių teisėkūros ir reguliavimo institucijos ir pagal kurį reikalaujama, kad nuostatoje įtvirtintos priemonės būtų tinkamos numatytam tikslui pasiekti ir neviršytų to, kas būtina jam įgyvendinti (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, 50–52 punktus; 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑541/16, EU:C:2018:251, 50 punktą ir 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimo Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, 43 punktą).
45
Dėl to, ar ginčijama administracinė praktika yra tinkama Reglamente Nr. 1073/2009 numatytam tikslui pasiekti, Danijos Karalystė teigia, kad ja užtikrinamas ne tik laisvas paslaugų judėjimas transporto srityje, bet ir tai, kad kabotažo operacijos netaptų nuolatine ar tęstine veikla priimančiojoje valstybėje narėje.
46
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1073/2009 4 konstatuojamojoje dalyje, laisvė teikti paslaugas yra pagrindinis bendros transporto politikos principas, kurio laikantis turi būti suteikiama galimybė patekti į tarptautines transporto rinkas visų valstybių narių vežėjams jų nediskriminuojant nacionalinės priklausomybės arba įsisteigimo vietos atžvilgiu, laikantis šio reglamento 14 straipsnyje nustatyto bendrojo principo.
47
Vis dėlto taip pat reikia pažymėti, kad tiek Reglamento Nr. 1073/2009 1 straipsnio 4 dalyje, tiek 2 straipsnio 7 punkte pabrėžiamas kabotažo laikinumas. Šio reglamento 10 konstatuojamojoje dalyje taip pat primenama, kad vežėjams nerezidentams turėtų būti leista teikti keleivių vidaus vežimo paslaugas, atsižvelgiant į kiekvienos paslaugos ypatybes.
48
Kaip pažymėta generalinio advokato išvados 44 ir 45 punktuose, nustačius kabotažo operacijų tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais vykdymo Danijos teritorijoje laiko apribojimą per vieną kalendorinį mėnesį, ginčijama administracine praktika neleidžiama, kad ši laikina veikla taptų nuolatinė ir tęstinė. Taip šia praktika galima užtikrinti reikalavimą užtikrinti laikiną kabotažo pobūdį, taip pat šio reikalavimo nuspėjamumą bei laikymąsi.
49
Darytina išvada, kad ginčijama administracinė praktika yra tinkama su kabotažu susijusiomis Reglamento Nr. 1073/2009 nuostatomis siekiamam tikslui įgyvendinti.
50
Dėl klausimo, ar ginčijama administracinė praktika neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti, reikia pažymėti, kad pagal ją kabotažo operacijos tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais ribojamos septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį laikotarpiu.
51
Darytina išvada, kad nors pagal minėtą praktiką aptariamas vežėjas turi laikytis pertraukos laikotarpio, kurio trukmė priklauso nuo tuo, kuriuo kalendorinio mėnesio laiku atliekamos šios kabotažo operacijos, ja nesiekiama uždrausti vykdyti kitų vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais operacijų, kaip antai tarptautinio vežimo į įsisteigimo valstybę narę arba į kitas valstybes nares, prireikus vėliau pastarosiose valstybėse narėse vykdant kabotažo operacijas tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais. Taigi šiuo pertraukos laikotarpiu vežėjai gali toliau vykdyti tokias operacijas (pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 832, 833 ir 852 punktus).
52
Todėl reikia konstatuoti, kad ginčijamoje administracinėje praktikoje nustatytas pertraukos laikotarpis neviršija to, kas būtina šia praktika siekiamam tikslui pasiekti, t. y. užtikrinti, kad tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais vykdomos kabotažo operacijos netaptų nuolatine ar tęstine veikla toje pačioje priimančiojoje valstybėje narėje.
53
Šiuo klausimu Komisija tvirtina, kad šio tikslo būtų galima pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis nei šis pertraukos laikotarpis. Vis dėlto reikia pažymėti, kad Komisija nepaaiškina, kokios jos galėtų būti.
54
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją vykstant procesui dėl įsipareigojimų neįvykdymo būtent ši institucija turi įrodyti įsipareigojimų neįvykdymą ir pateikti Teisingumo Teismui reikiamus duomenis šiam įsipareigojimų neįvykdymui patikrinti ir ji negali remtis jokiomis prielaidomis (šiuo klausimu žr. 1982 m. gegužės 25 d. Sprendimo Komisija / Nyderlandai, 96/81, EU:C:1982:192, 6 punktą ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Komisija / Danija (Maksimalus stovėjimo laikas), C‑167/22, EU:C:2023:1020, 47 punktą).
55
Todėl darytina išvada, kad ginčijama administracinė praktika nepažeidžia proporcingumo principo.
56
Tokiomis aplinkybėms reikia konstatuoti, kad Komisija neįrodė, kad leisdama vykdyti kabotažo operacijas vežant keleivius tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais, kai teikiamos vienkartinės paslaugos, tik tuomet, kai šios operacijos vykdomos septynių dienų iš eilės per tą patį kalendorinį mėnesį laikotarpiu, Danijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1073/2009 15 straipsnio b punktą.
57
Todėl Komisijos ieškinį reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
58
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Danijos Karalystė prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Komisija pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: danų.