Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ATHANASIOS RANTOS IŠVADA,
pateikta 2026 m. gegužės 7 d.(1)
Byla C-199/25
Fluvius Halle-Vilvoorde, anksčiau Sibelgas,
Fluvius Kempen, anksčiau Intercommunale Vereniging voor de Energiedistributie in de Kempen en het Antwerpse (IVEKA),
Fluvius IMEWO, anksčiau Intercommunale Maatschappij voor Energievoorziening in West- en Oost-Vlaanderen (IMEWO),
Fluvius West, anksčiau Fluvius West ir Intercommunale Maatschappij voor Gas en Elektriciteit van het Westen (GASELWEST),
Fluvius Zenne-Dijle, anksčiau Iverlek ir Provinciale Brabantse Energiemaatschappij (P.B.E.),
Fluvius Midden-Vlaanderen, anksčiau Intercommunale Vereniging voor Energieleveringen in Midden-Vlaanderen (INTERGEM),
Fluvius Antwerpen,
Fluvius West,
Fluvius Limburg,
Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE)
prieš
De Vlaamse Nutsregulator, anksčiau Vlaamse Regulator van de Elektriciteits-en Gasmarkt (VREG)
(Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Elektros energijos vidaus rinka – Reglamentas (ES) 2019/943 – 18 straipsnio 1 dalis – Prieigos prie tinklų, naudojimosi tinklais ir tinklo stiprinimo mokesčiai – Sąvoka „nesusijusios sąnaudos, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai“ – Elektros energijos skirstymo tarifų metodika, pagal kurią reikšmingai tinklo operatorių išlaidų daliai taikomas istorinės išlaidų raidos metodas – Galimybė laikinai palikti galioti šių nacionalinės teisės aktų, pripažintų nesuderinamais su Sąjungos teise, pasekmes, siekiant išvengti teisinio nesaugumo “
I.      Įvadas
1.        Šis Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Reglamento (ES) 2019/943(2) 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos išaiškinimo.
2.        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant dešimties Flandrijos skirstomųjų tinklų operatorių (toliau – ieškovai STO) ir Vlaamse Regulator van de Elektriciteits – en Gasmarkt (Flandrijos elektros energijos ir dujų reguliavimo institucija, toliau – VREG) ginčą dėl pastarosios sprendimo, kuriuo nustatyta elektros energijos ir gamtinių dujų skirstymo tarifų nustatymo metodika 2025–2028 m. reguliavimo laikotarpiu (toliau – ginčijamas sprendimas), teisėtumo.
3.        Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui iš esmės kyla klausimas, pirma, ar su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa, kurios Teisingumo Teismas dar nėra išaiškinęs, suderinamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose skirstomųjų tinklų operatoriams (toliau – STO) numatoma galimybė galutiniams vartotojams perkelti išlaidas, susijusias su atitinkamos valstybės narės jiems nustatytų viešųjų paslaugų įpareigojimų (toliau – VPĮ) vykdymu, taip pat sprendimas, kuriuo nustatoma tarifų nustatymo metodika, grindžiama istorinių išlaidų vertinimu, ir, antra, dėl galimybės laikinai palikti galioti šių teisės aktų pasekmes, jei šie aktai būtų pripažinti nesuderinamais su Sąjungos teise, siekiant išvengti teisinio nesaugumo.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      Reglamentas 2019/943
4.        Reglamento 2019/943 1 straipsnis „Dalykas ir taikymo sritis“ suformuluotas taip:
„Šiuo reglamentu siekiama:
a)      sudaryti sąlygas efektyviai pasiekti energetikos sąjungos tikslus, <...> užtikrinant galimybę teikti rinkos signalus siekiant, kad būtų didinamas efektyvumas, atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalis, tiekimo saugumas, lankstumas ir tvarumas, mažinama priklausomybė nuo iškastinio kuro ir daugėtų inovacijų;
b)      nustatyti pagrindinius gerai veikiančių, integruotų elektros energijos rinkų principus, pagal kuriuos visiems išteklių teikėjams ir elektros vartotojams sudaroma nediskriminacinė galimybė patekti į rinką <...>, integruoti rinką ir sektorius ir pagal rinkos principus atlyginti už elektros energiją, pagamintą iš atsinaujinančiųjų išteklių;
<...>“.
5.        Šio reglamento 18 straipsnis „Prieigos prie tinklų, naudojimosi tinklais ir tinklo stiprinimo mokesčiai“ suformuluotas taip:
„1.      Tinklo operatorių taikomi prieigos prie tinklų mokesčiai, įskaitant prijungimo prie tinklų mokesčius, mokesčius už naudojimąsi tinklais ir, kai taikoma, mokesčius už susijusį tinklo stiprinimą, turi būti atspindintys sąnaudas, skaidrūs, jais turi būti atsižvelgiama į tinklo saugumo ir lankstumo poreikį ir jie turi atitikti faktines patirtas išlaidas, kiek jos atitinka veiksmingo ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus išlaidas, ir taikomi nediskriminuojant. Tie mokesčiai neapima nesusijusių sąnaudų, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai.
Nedarant poveikio Direktyvos 2012/27/ES[(3)] 15 straipsnio 1 ir 6 dalims ir jos XI priede išdėstytiems kriterijams, metodas, naudojamas tinklo mokesčiams nustatyti, nešališkai remia visos sistemos efektyvumą ilguoju laikotarpiu, taikant kainų signalus vartotojams ir gamintojams, ir visų pirma taikomas taip, kad nebūtų teigiamai ar neigiamai diskriminuojama elektros energijos gamyba prie skirstymo lygmens ir prie perdavimo lygmens prijungtais įrenginiais <...>“.
2.      Tarifų nustatymo metodikomis atspindimos perdavimo sistemos ir skirstymo tinklų operatorių fiksuotos išlaidos ir suteikiamos tinkamos paskatos perdavimo sistemos ir skirstymo tinklų operatoriams trumpuoju ir ilguoju laikotarpiu, siekiant didinti efektyvumą, įskaitant energijos vartojimo efektyvumą, skatinti rinkos integraciją ir energijos tiekimo saugumą, remti veiksmingas investicijas <...>.
<...>
4.      Nustatant prieigos prie tinklo mokesčius atsižvelgiama į:
a)      įmokas ir pajamas, gaunamas iš perdavimo sistemos operatorių tarpusavio kompensavimo mechanizmo;
b)      faktines sumokėtas ir gautas įmokas, taip pat ir numatomas būsimų laikotarpių įmokas, apytiksliai apskaičiuotas pagal ankstesnius laikotarpius.
<...>
7.      Skirstymo tarifai turi atspindėti išlaidas, atsižvelgiant į sistemos naudotojų, įskaitant aktyviuosius vartotojus, skirstymo tinklo naudojimą. <...>
8.      Skirstymo tarifų nustatymo metodikomis skirstymo tinklų operatoriai skatinami užtikrinti ekonomiškai efektyviausią savo tinklų eksploatavimą ir plėtrą, be kita ko, perkant paslaugas. Tuo tikslu reguliavimo institucijos pripažįsta atitinkamas sąnaudas tinkamomis ir įtraukia tas sąnaudas į skirstymo tarifus bei gali nustatyti siektinus rezultatus, kad skatintų skirstymo tinklų operatorius didinti efektyvumą savo tinkluose <...>.“
2.      Direktyva (ES) 2019/944
6.        Direktyvos (ES) 2019/944(4) 2 straipsnio „Terminų apibrėžtys“ 57 punkte nurodyta, kad sąvoka „elektros energijos įmonė“ turi būti suprantama kaip „fizinis ar juridinis asmuo, kuris atlieka bent vieną iš šių funkcijų: <...> gamyba, perdavimas, skirstymas <...>“.
7.        Šios direktyvos 9 straipsnio „Viešųjų paslaugų įpareigojimai“ 2 ir 3 dalyse nustatyta:
„2.      Visiškai atsižvelgdamos į atitinkamas SESV nuostatas, visų pirma į jos 106 straipsnį, valstybės narės elektros energijos sektoriuje veikiančioms įmonėms gali nustatyti viešųjų paslaugų įpareigojimus vadovaujantis bendros ekonominės svarbos interesais, kurie gali būti susiję su saugumu, įskaitant tiekimo saugumą, reguliarumą, kokybę ir kainą, bei su aplinkos apsauga, įskaitant energijos vartojimo efektyvumą, atsinaujinančiųjų išteklių energiją ir klimato apsaugą. Tokie įpareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti, skaidrūs, nediskriminaciniai ir patikrinami bei turi užtikrinti Sąjungos elektros energijos įmonėms vienodas galimybes teikti paslaugas nacionaliniams vartotojams <...>.
3.      Kai yra numatyta finansinė kompensacija, kitos kompensavimo formos ir išimtinės teisės, kurias valstybė narė suteikia šio straipsnio 2 dalyje nustatytiems įpareigojimams vykdyti arba universaliosioms paslaugoms, kaip nustatyta 27 straipsnyje, teikti, tai turi būti daroma nediskriminaciniu ir skaidriu būdu.“
8.        Minėtos direktyvos 57 straipsnio „Reguliavimo institucijų paskyrimas ir nepriklausomumas“ 4 dalyje įtvirtinta:
„Valstybės narės garantuoja reguliavimo institucijos nepriklausomumą ir užtikrina, kad ji nešališkai ir skaidriai naudotųsi savo įgaliojimais. Tuo tikslu valstybės narės užtikrina, kad reguliavimo institucija, vykdydama jai šia direktyva ir susijusiais teisės aktais pavestas reguliavimo užduotis:
a)      būtų teisiškai atskirta ir funkciniu atžvilgiu nepriklausoma nuo kitų viešųjų ar privačiųjų subjektų;
b)      užtikrintų, kad jos darbuotojai ir už jos valdymą atsakingi asmenys:
i)      veiktų nepriklausomai nuo visų rinkos interesų ir
ii)      vykdydami reguliavimo užduotis, nesiektų gauti jokios vyriausybės arba kito viešojo ar privačiojo subjekto tiesioginių nurodymų ir jų nevykdytų. Tas reikalavimas neturi įtakos atitinkamam glaudžiam bendradarbiavimui su kitomis atitinkamomis nacionalinėmis institucijomis ar vyriausybės pateiktoms bendrosioms politinėms gairėms, nesusijusioms su reguliavimo įgaliojimais ir pareigomis pagal 59 straipsnį.“
9.        Tos pačios direktyvos 59 straipsnio „Reguliavimo institucijų pareigos ir įgaliojimai“ 1 dalies a punkte nustatyta:
„Reguliavimo institucijos pareigos yra šios:
a)      laikantis skaidrumo kriterijų, nustatyti ar patvirtinti perdavimo ar skirstymo tarifus ar jų metodikas arba ir tarifus, ir metodikas“.
B.      Belgijos teisė
10.      Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2009 m. gegužės 8 d. Decreet houdende algemene bepalingen betreffende het energiebeleid (Energiedecreet) (Dekretas dėl bendrųjų energetikos politikos nuostatų) (toliau – Energetikos dekretas)(5) 4.1.30 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„[VREG] parengia tarifų nustatymo metodą ir įgyvendina savo kompetenciją dėl tarifų nustatymo, siekdama skatinti stabilų ir nuspėjamą reguliavimą, kuriuo prisidedama prie tinkamo liberalizuotos rinkos veikimo, o skirstymo sistemos operatoriai įgalinami atlikti būtinas investicijas į savo skirstymo sistemas.“
11.      Šio dekreto 4.1.32 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„[VREG] parengia tarifų nustatymo metodą, atsižvelgdama į šias gaires:
<...>
5)      tarifai atspindi faktiškai patirtas išlaidas, jei jos atitinka veiksmingai veikiančio panašaus subjekto ar veiklos sąnaudas;
<...>
10)      dekretu ar pagal jį nustatytos viešųjų paslaugų įpareigojimų biudžeto vykdymo išlaidos, kurios nėra finansuojamos iš mokesčių, rinkliavų, subsidijų, įnašų ir įmokų, skaidriai ir nediskriminuojant įtraukiamos į tarifus po to, kai jas patikrina [VREG];
<...>
19)      tarifai neapima jokių paskatų, kurios pakenktų bendram efektyvumui, įskaitant elektros energijos gamybos, skirstymo ir tiekimo energijos vartojimo efektyvumą <...>“.
12.      Minėto dekreto 4.1.34 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatyta:
„Cour d’appel (Apeliacinis teismas) gali, vienos iš šalių prašymu arba savo iniciatyva, nuspręsti, kad visiškai arba iš dalies panaikinto sprendimo teisinės pasekmės išlieka visiškai arba iš dalies, arba laikinai išlieka jo nustatytą laikotarpį. Vis dėlto ši priemonė gali būti taikoma tik išimtiniais atvejais, kuriais teisėtumo principo pažeidimas pateisinamas, remiantis konkrečiai motyvuotu sprendimu ir išklausius priešingą pusę. Šiame sprendime taip pat turi būti atsižvelgiama į trečiųjų šalių interesus.“
III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
13.      STO, veikiantys kaip ieškovai, buvo VREG paskirti elektros energijos ir gamtinių dujų skirstymo tinklų valdytojais tam tikrose Flandrijos (Belgija) teritorijose.
14.      Eksploatuodami šiuos tinklus ieškovai STO patiria išlaidų, kurias, su tam tikrais apribojimais ir sąlygomis, gali susigrąžinti iš minėtų sistemų naudotojų taikant tinklo tarifus. Vis dėlto, kadangi ieškovai STO yra monopolininkai pagal įstatymą, VREG reguliuoja jų tinklo tarifus, nustatydama taikytiną tarifų metodą. Pagal šį metodą, kuris paprastai parengiamas ketverių metų laikotarpiui, nustatomas pajamų, kurias ieškovai STO turi teisę gauti iš skirstomojo tinklo naudotojų mokamų tinklo tarifų, kad padengtų savo eksploatavimo sąnaudas, lygis.
15.      Leidžiamas pajamas sudaro dalis, atitinkanti išorines (egzogenines) sąnaudas, t. y. sąnaudas, kurioms ieškovai STO negali daryti jokios įtakos, ir dalis, atitinkanti vidines (endogenines) sąnaudas, t. y. pagrįstas ir būtinas tinklo ir duomenų valdymo sąnaudas, kurioms ieškovai STO gali daryti įtaką(6).
16.      2024 m. birželio 21 d. VREG pirmininkas ir vienas VREG valdybos narys, remdamiesi Energetikos dekretu, pasirašė ginčijamą sprendimą, kuriuo nustatė 2025–2028 m. elektros energijos ir gamtinių dujų skirstymo tarifų nustatymo metodą. Šis tarifų nustatymo metodas apima formules, pagal kurias apskaičiuojamos leidžiamos pajamos, skirtos pagrįstoms ir būtinoms ieškovų STO vidinėms sąnaudoms, t. y. didžiausioms endogeninėms sąnaudoms, kurias jie gali perkelti skirstomųjų tinklų naudotojams, padengti.
17.      Šiuo tikslu tame tarifų nustatymo metode atsižvelgiama į ieškovų STO sąnaudų pokyčius. Konkrečiau kalbant, VREG, pirmiausia atsižvelgia į sektorinių endogeninių sąnaudų pokyčius, t. y. į bendras visų Flandrijos STO endogenines sąnaudas, susijusias su ta pačia reguliuojama veikla, patirtas ankstesniu tarifų galiojimo laikotarpiu, nagrinėjamu atveju – 2019–2023 m. Antra, VREG numato, kad per visą 2025–2028 m. reguliavimo laikotarpį endogeninėms sąnaudoms padengti skirtų leidžiamų pajamų bazinė dalis kasmet kinta dėl infliacijos, todėl ši bazinė dalis koreguojama ex post, atsižvelgiant į faktinę infliaciją. Trečia, be istorinių sąnaudų raidos, VREG taip pat atsižvelgia į veiksmingumo paskatą, vadinamą „frontier shift“, kuri atspindi geriausių rezultatų pasiekusių įmonių našumo padidėjimą, pasiektą taikant geriausią praktiką (technologinė pažanga), ir kuri, VREG nuomone, yra būtina siekiant kompensuoti ieškovų STO tarpusavio konkurencijos sumažėjimą. Galiausiai, ketvirta, prie endogeninėms sąnaudoms padengti skirtų leidžiamų pajamų bazinės dalies pridedami penki papildomi endogeniniai elementai, kurie šiuo atveju yra nereikšmingi.
18.      2024 m. liepos 19 d. ieškovai STO pareiškė ieškinį Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Jie, be kita ko, teigia, kad tarifų nustatymo metodika, kurią VREG pritaikė nustatydama elektros energijos ir gamtinių dujų skirstymo tarifus 2025–2028 m. laikotarpiu, pažeidžiamos Energetikos dekreto 4.1.30 ir 4.1.32 straipsnių nuostatos, Direktyva 2019/944, Reglamento 2019/943 18 straipsnyje nurodytas sąnaudas atspindinčių tarifų nustatymo principas ir keli su geru administravimu susiję principai.
19.      Savo ruožtu VREG, be kita ko, teigia, kad 2025–2028 m. laikotarpiui nustatytame tarifų nustatymo metode neatsižvelgiama į Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antrą sakinį, nes pagal Energetikos dekreto 4.1.32 straipsnio 1 dalies 10 punktą tarifai apima nesusijusias sąnaudas, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai. Šiuo klausimu VREG tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais ieškovams STO nustatomi įvairūs VPĮ, už kuriuos jiems skiriamos kompensacijos, iš dalies finansuojamos iš Energiefonds (Energetikos fondas) suteikiamų išteklių ir Vlaamse Gewest (Flandrijos regionas) bendrųjų išlaidų biudžeto. Vis dėlto, atskaičius šias kompensacijas likusios išlaidos, susijusios su finansiniais VPĮ, perkeliamos į elektros energijos tinklo tarifus. VREG teigimu, dauguma šių VPĮ siekiama socialinių ir aplinkos tikslų, todėl jie nesusiję su skirstomųjų tinklų valdymu.
20.      Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, pirma, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos suderinamos su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antru sakiniu, pagal kurį į tinklo tarifus neturi būti įtrauktos „nesusijusios sąnaudos, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai“, o ši sąvoka šiame reglamente neapibrėžta. Jo teigimu, sąvoka „nesusiję politikos sričių tikslai“ reiškia tikslus, nesusijusius su pačių tinklų plėtra ir eksploatavimu. Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad skatinant naudoti atsinaujinančiuosius energijos išteklius, be kita ko, nustatant pareigą įsigyti žaliosios elektros energijos sertifikatus ir kogeneracijos sertifikatus, atrodo, siekiama kitokių energetikos politikos tikslų nei tikslai, susiję su skirstomųjų tinklų plėtra ar veiksmingu eksploatavimu. Taigi minėtam teismui kyla klausimas, ar dėl VPĮ patiriamos „nesusijusios sąnaudos“, kurios neturi jokio ryšio su tinklo valdymu ir kurios Belgijoje pagal Energetikos dekretą perkeliamos į tarifus, yra suderinamos su šia nuostata.
21.      Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar, atsižvelgiant į Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį, tarifų nustatymo metodas, grindžiamas ieškovų STO istorinėmis išlaidomis, yra suderinamas su reglamentu, jei netikrinamas jų veiksmingumas. Pagal šią nuostatą reikalaujama, kad naudotojams perkeliamos sąnaudos atitiktų veiksmingo ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus išlaidas, o tai reiškia, kad tarifai negali viršyti lygio, kuris susidarytų konkurencingoje rinkoje. Šiuo klausimu, pripažindamas, kad rėmimasis istoriniais empiriniais duomenimis gali pasirodyti reikšmingas, jis kelia klausimą, ar tarifų reguliavimas, grindžiamas tik istorinėmis sąnaudomis, be jų veiksmingumo vertinimo mechanizmo, iš tikrųjų yra suderinamas su šio reglamento tikslu ir apskritai su pačiu monopolinei rinkai taikomo reguliavimo tikslu neleisti nustatyti kainų, kurios būtų aukštesnės už kainas, vyraujančias konkurencijos sąlygomis.
22.      Galiausiai, trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla šioje byloje ginčijamo tarifų nustatymo metodo pasekmių laikino palikimo galioti klausimas. Jo teigimu ir remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija(7), Energetikos dekreto 4.1.32 straipsnio 1 dalies 10 punkto ir (arba) ginčijamo sprendimo pasekmių laikiną palikimą galioti tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad jie nesuderinami su Sąjungos teise, galima pagrįsti privalomaisiais teisinio saugumo pagrindais. Šiuo klausimu tas teismas pažymi, kad visiškas panaikinimas galėtų pakenkti teisiniam saugumui(8).
23.      Šiomis aplinkybėmis Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento 2019/943] 18 straipsnio 1 dalies antras sakinys turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip [Energetikos dekreto] 4.1.32 straipsnio 1 dalies 10 punktas, pagal kurį į tarifus turi būti įskaičiuotos išlaidos, susijusios su [VPĮ], nustatytais šiuo dekretu arba juo remiantis, kurios nėra finansuojamos iš mokesčių, rinkliavų, subsidijų, įnašų ir įmokų?
2.      Ar [Reglamento 2019/943] 18 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį reguliavimo institucijai per se draudžiama nustatyti elektros energijos skirstymo tarifų nustatymo metodą, pagal kurį reikšmingai [STO], kurių pajamos yra reguliuojamos, išlaidų daliai yra taikomas istorinės išlaidų raidos metodas (pagal kurį pajamos nustatomos remiantis ankstesnėmis išlaidomis), ar taikant šį metodą istorinių išlaidų dydis papildomai turėtų būti peržiūrimas atsižvelgiant į išlaidų veiksmingumą?
3.      Jei Hof van beroep Brussel, remdamasis atsakymais į pirmiau nurodytus prejudicinius klausimus, nuspręstų, kad VREG pažeidė vieną ar kelias iš šiuose klausimuose nurodytų nuostatų kylančių pareigų, ar jis galėtų laikinai palikti galioti šių nuostatų pasekmes tam, kad būtų išvengta teisinio nesaugumo?“
24.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė ieškovai STO, VREG, Belgijos ir Suomijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija. Per 2025 m. vasario 11 d. įvykusį teismo posėdį šios šalys taip pat pateikė žodines pastabas.
IV.    Analizė
A.      Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
1.      Dėl priimtinumo
25.      Pirmiausia, nors proceso šalys nepateikė jokio nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, mano požiūriu, reikia išnagrinėti, ar pirmasis prejudicinis klausimas yra priimtinas.
26.      Šiuo klausimu primintina, kad, remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Taigi Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu(9). Vis dėlto Teisingumo Teismas turi išnagrinėti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas, kad patikrintų savo jurisdikciją arba jam pateikto prašymo priimtinumą. Teisingumo Teismui, be kita ko, gali tekti išnagrinėti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali taikyti Sąjungos teisės nuostatas, su kuriomis susiję prejudiciniai klausimai, kad išspręstų ginčą pagrindinėje byloje. Jeigu taip nėra, šios nuostatos neturi reikšmės sprendžiant šią bylą ir prašomas prejudicinis sprendimas nėra būtinas tam, kad prašymą jį priimti pateikęs teismas galėtų priimti savo sprendimą, todėl šie klausimai turi būti pripažinti nepriimtinais(10).
27.      Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje VREG ginčija Energetikos dekreto 4.1.32 straipsnio 1 dalies 10 punkto, t. y. nuostatos, pagal kurią leidžiama nustatant tinklo tarifus atsižvelgti į sąnaudas, susijusias su atitinkamos valstybės narės STO nustatytų VPĮ vykdymu, kai šios sąnaudos nėra finansuojamos iš mokesčių, rinkliavų, subsidijų, įnašų ir įmokų, teisėtumą pagal Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antrą sakinį.
28.      Tenka konstatuoti, kad Energetikos dekretas buvo pagrindas nustatyti elektros energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių skatinimo schemą, apie kurią kompetentingos Belgijos valdžios institucijos pranešė Komisijai ir dėl kurios buvo priimtas 2016 m. vasario 16 d. Sprendimas C(2018) 1003 final dėl valstybės pagalbos SA.46013 (2017/N) – Belgija, Sertifikatai už Flandrijoje iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių arba didelio naudingumo kogeneracijos įrenginiuose pagamintą elektros energiją (toliau – Komisijos sprendimas dėl leidimo)(11). Šiame sprendime Komisija nusprendė nepateikti prieštaravimų dėl šios pagalbos schemos ir pripažino ją suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą(12).
29.      Šiuo klausimu primintina, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos, taikant SESV įtvirtintą valstybės pagalbos kontrolės sistemą, nacionalinių teismų ir Komisijos funkcijos yra viena kitą papildančios, tačiau skirtingos(13). Kalbant konkrečiai, kol bus priimtas galutinis Komisijos sprendimas, nacionaliniai teismai užtikrina teisės subjektų teisių apsaugą, valstybės institucijoms galbūt pažeidus SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytą draudimą. Šie teismai gali nagrinėti bylas, kuriose jie privalo išaiškinti ir taikyti SESV 107 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą valstybės pagalbos sąvoką, kad nustatytų, ar valstybės priemonei, nustatytai nesilaikant SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytos išankstinės kontrolės procedūros, vis dėlto reikėjo taikyti tą procedūrą. Atvirkščiai, nacionaliniai teismai nėra kompetentingi priimti sprendimo dėl valstybės pagalbos priemonių ar schemos suderinamumo su vidaus rinka. Remiantis suformuota jurisprudencija, šis vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, kontroliuojamos Sąjungos teismų, kompetencijai(14).
30.      Be to, pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, SESV 108 straipsnyje numatytos procedūros rezultatas niekada neturi prieštarauti konkrečioms SESV nuostatoms. Taigi pagalba, kuri pati ar tam tikros jos sąlygos pažeidžia Sąjungos teisės nuostatas ar bendruosius principus, negali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka. Iš tiesų, kai pagalbos ar pagalbos schemos teikimo tvarka taip neatsiejamai susijusi su pagalbos ar pagalbos schemos tikslu arba veikimu, kad jų neįmanoma vertinti atskirai, jų poveikis visos pagalbos ar pagalbos schemos suderinamumui ar nesuderinamumui būtinai turi būti vertinamas pagal SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą(15). Vadinasi, tokios tvarkos vertinimas nepriklauso nacionalinių teismų jurisdikcijai(16).
31.      Taigi pagrindinėje byloje reikia patikrinti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antrą sakinį, gali įvertinti galimybę į tinklo tarifus įtraukti išlaidas, susijusias su VPĮ, kuriuos valstybė nustatė ieškovams STO pagal Energetikos dekretą, vykdymu, nors dėl šio dekreto jau buvo priimtas Komisijos sprendimas dėl leidimo, kuriame konstatuota, kad jis suderinamas su vidaus rinka.
32.      Šiuo klausimu norėčiau priminti, kad Sprendime Tiberis Holding Teisingumo Teismas konstatavo, jog Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, nes iš esmės šio teismo prašomas Direktyvos 2009/28/EB(17) 3 straipsnio ir Direktyvos (ES) 2018/2001(18) 4 straipsnio išaiškinimas neturi reikšmės sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje dėl to, kad pagal Sąjungos teisę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui draudžiama vertinti toje byloje nagrinėto neigiamos paskatos mechanizmo atitiktį šioms nuostatoms, nes šis mechanizmas iš tiesų yra neatsiejamai susijęs su valstybės pagalbos schemos, kurią Komisija pripažino suderinama su vidaus rinka 2016 m. balandžio 28 d. Sprendimu C(2016) 2726 final dėl valstybės pagalbos SA.43756 (2015/N) – Parama Italijoje gaminamai atsinaujinančiųjų išteklių elektros energijai, veikimu.
33.      Kalbant konkrečiau, Teisingumo Teismas nusprendė, viena vertus, kad, kad jei Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) būtų buvę leista priimti sprendimą dėl neigiamos paskatos mechanizmo teisėtumo pagal Direktyvos 2009/28 3 straipsnį, taip jai būtų suteiktas įgaliojimas pakeisti sprendime išdėstytą Komisijos įvertinimą savuoju ir pažeisti šios institucijos išimtinę kompetenciją vertinti valstybės pagalbos suderinamumą su vidaus rinka(19). Kita vertus, jis nurodė, kad bet koks šio neigiamos paskatos mechanizmo pakeitimas dėl galimo pagalbos intensyvumo padidėjimo, kurį jis gali sukelti, galėtų turėti įtakos jo suderinamumo su vidaus rinka vertinimui, todėl tai būtų „nauja pagalba“, kuriai taikoma pareiga pranešti ir kurios suderinamumo su vidaus rinka vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, kontroliuojamos Sąjungos teismų, kompetencijai(20). Taigi remiantis šia jurisprudencija galima aiškiai identifikuoti atvejus, kuriais nacionalinis teismas, nagrinėjantis ginčą dėl nacionalinės teisės aktų suderinamumo su Sąjungos teise, gali priimti sprendimą, jei šie teisės aktai susiję su valstybės pagalbos priemone, kurios atitiktį prieš tai išnagrinėjo Komisija.
34.      Šiuo klausimu pažymiu, kad Belgijos vyriausybės nustatyta ir Komisijos patvirtinta pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schema siekiama paskatinti elektros energijos gamybą fotovoltiniuose įrenginiuose, nustatant pareigą pirkti ir garantuojamą minimalią kainą. Konkrečiai kalbant, iš Komisijos sprendimo dėl leidimo matyti, kad ši sistema grindžiama žaliosios elektros energijos sertifikatų rinkos, kurioje dalyvauja įvairūs energijos rinkos dalyviai ir kurioje sistemos operatoriai yra teisiškai įpareigoti pirkti sertifikatus už minimalią garantuotą kainą, jei gamintojai neranda pirkėjų rinkoje, sukūrimu(21). Nuodugniai išnagrinėjusi atitinkamas Energetikos dekreto nuostatas ir konkretų atsinaujinančiųjų išteklių energijos rėmimo mechanizmo veikimą praktikoje, įskaitant tinklų operatoriams patikėtą vaidmenį superkant žaliosios elektros energijos sertifikatus, Komisija padarė išvadą, kad minėta sistema atitinka valstybės pagalbos taisykles.
35.      Be to, iš Komisijos sprendimo dėl leidimo visų pirma matyti, kad Energetikos dekretu STO nustatytas supirkimo įpareigojimas turi ypatingą reikšmę nagrinėjamos pagalbos schemos veikimui ir kad į jį buvo atsižvelgta vertinant schemos, apie kurią pranešta, atitiktį bei proporcingumą. Iš tikrųjų, kadangi Flandrijos STO buvo pavesta veikti kaip „galutinės instancijos pirkėjams“ – t. y. jie privalo įsigyti bet kokį rinkos dalyvių už nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose nustatytą minimalią kainą jiems siūlomą sertifikatų kiekį(22), – jų įsikišimas į rinką yra pagrindinis Komisijos sprendime dėl leidimo numatytos pagalbos schemos elementas(23).
36.      Nors, atsižvelgiant į šios išvados 30 punkte primintą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, žaliosios elektros energijos sertifikatų supirkimo VPĮ, kurį atitinkama valstybė narė nustatė STO, gali būti laikomas sąlyga, neatsiejamai susijusia su nagrinėjamos pagalbos schemos veikimu, vis dėlto tenka konstatuoti, kad šioje byloje pagal Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalį ginčijamas ne Energetikos dekretu nustatytas mechanizmas, apimantis STO pareigą supirkti žaliosios elektros energijos sertifikatus(24), o galimybė į tinklo tarifus įtraukti išlaidas, susijusias su šiuo dekretu STO nustatytų VPĮ vykdymu, bei jų įtraukimo sąlygos(25). Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, pastarasis parametras nėra su nagrinėjamos pagalbos schemos veikimu neatsiejamai susijusi sąlyga, kuria remdamasi Komisija vertino jos atitiktį ir suderinamumą su valstybės pagalbos nuostatomis.
37.      Tai, kaip su VPĮ susijusios išlaidos buvo įskaičiuotos į elektros energijos tarifus, Komisijos sprendime dėl leidimo nenagrinėta. Net jeigu pagalbos schemoje, apie kurią pranešta Komisijai, buvo su šių sąnaudų apskaita susijusių elementų (iš minėto sprendimo vis tik to nematyti), ši institucija, bet kuriuo atveju, negalėjo nustatyti galimo Energetikos dekreto nesuderinamumo su šiuo metu Reglamento 2019/943 18 straipsnyje nustatytu draudimu į tinklo mokesčius įtraukti „nesusijusias sąnaudas, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai“(26).
38.      Papildomai pažymiu, kad Sprendime Tiberis Holding suformuota jurisprudencija galėtų tapti reikšminga tik tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuotų, kad galimas Energetikos dekreto nesuderinamumas su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalimi galėtų turėti įtakos Komisijos patvirtintos pagalbos intensyvumui ar sąlygoms, nes dėl to pasikeistų šios pagalbos dydis arba sąlygos, kuriomis remiantis buvo atlikta suderinamumo analizė ir suteiktas jos patvirtinimas, arba jei ji konstatuotų, kad šis galimas nesuderinamumas galėtų turėti įtakos nagrinėjamos pagalbos schemos suderinamumo su vidaus rinka vertinimui, nes tokiu atveju būtų galima teigti, kad tai yra „nauja pagalba“, o iš to kiltų pasekmės, susijusios su nacionalinio teismo kompetencija ir su pirmojo prejudicinio klausimo priimtinumu(27). Teisingumo Teismui pateiktoje bylos medžiagoje nėra jokios informacijos, galinčios pagrįsti tokią išvadą.
39.      Taigi atsižvelgdamas į pirmiau išdėstytus argumentus, manau, kad motyvai, kuriais remiantis nuspręsta, jog prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje, kurioje priimtas Sprendimas Tiberis Holding, yra nepriimtinas, negali būti taikomi šioje byloje, ir kad dėl to pirmasis prejudicinis klausimas yra priimtinas.
2.      Dėl esmės
40.      Pirmiausia pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašomas išaiškinimas susijęs tik su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa. Vis dėlto, kaip ir visos proceso šalys, laikausi nuomonės, kad, siekiant pateikti naudingą atsakymą šiam teismui, reikia atsižvelgti tiek į Direktyvos 2019/944 9 straipsnį, kuriame nustatytas teisinis pagrindas, taikomas VPĮ energetikos sektoriuje, tiek į šios direktyvos 57 ir 59 straipsnius, kuriais atitinkamai reglamentuojamas nacionalinių reguliavimo institucijų skyrimas ir nepriklausomumas bei joms pavestų užduočių apimtis.
41.      Atkreipus dėmesį į tai, Teisingumo Teismas turi išaiškinti Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir išnagrinėti jos sąveiką su pirmiau minėtomis Direktyvos 2019/944 nuostatomis, siekdamas, viena vertus, įvertinti, ar su VPĮ vykdymu susijusios išlaidos patenka į sąvoką „prieigos prie tinklo mokesčiai“, ir, kita vertus, nustatyti, ar šių mokesčių nustatymas iš tikrųjų priskiriamas prie nacionalinėms reguliavimo institucijoms patikėtų užduočių, o jei taip, nurodyti, kiek jis gali pakenkti šių institucijų sprendimų priėmimo savarankiškumui ir nepriklausomumui.
a)      Dėl atsižvelgimo į VPĮ nustatant prieigos prie tinklo mokesčius
42.      Pirmoji prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškelta problema susijusi su Energetikos dekreto suderinamumu su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalimi, kiek šiame dekrete numatyta, kad su atsinaujinančiųjų išteklių energija susijusių VPĮ sąnaudos gali būti perkeltos į tinklo tarifus, net jei šie VPĮ būtų visiškai nesusiję su skirstymo sistemos valdymu ir pagal šią nuostatą būtų draudžiama į tinklo mokesčius įskaičiuoti „nesusijusias sąnaudas, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai“.
43.      Primenu, kad, pagal suformuotą jurisprudenciją, aiškinant Sąjungos teisės nuostatas svarbu atsižvelgti ne tik į šių nuostatų tekstą, bet ir į jų kontekstą bei teisės aktų, kuriose jos įtvirtintos, tikslus(28).
44.      Pirma, grįžtant prie Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos formuluotės, šioje nuostatoje teigiama, kad
tinklo operatorių taikomi prieigos prie tinklų mokesčiai, įskaitant prijungimo prie tinklų mokesčius, mokesčius už naudojimąsi tinklais ir, kai taikoma, mokesčius už susijusį tinklo stiprinimą, turi būti atspindintys sąnaudas, skaidrūs, jais turi būti atsižvelgiama į tinklo saugumo ir lankstumo poreikį ir jie turi atitikti faktines patirtas išlaidas, kiek jos atitinka veiksmingo ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus išlaidas, ir taikomi nediskriminuojant. Tie mokesčiai neapima nesusijusių sąnaudų, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai.
45.      Iš pirmo žvilgsnio iš minėtos nuostatos formuluotės matyti, kad nors Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino reglamentuoti prieigos prie tinklo mokesčius reikalaudamas, kad su jais susijusios sąnaudos būtų susijusios su faktiniu tinklo eksploatavimu, tie mokesčiai, be kita ko, neturi apimti nesusijusių sąnaudų, kuriomis remiami nesusiję politikos sričių tikslai, nes sąvokos „prieigos prie tinklų mokesčiai“, „nesusijusios sąnaudos“ ir „nesusiję politikos sričių tikslai“ šiame reglamente neapibrėžtos.
46.      Antra, dėl Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos konteksto pažymėtina, kad ši nuostata yra šio reglamento III skyriuje, skirtame prieigai prie tinklo ir galimiems jo perkrovos atvejams, ir, konkrečiau kalbant, šio skyriaus 2 skirsnyje „Tinklo mokesčiai ir perkrovos pajamos“, kurį sudaro du straipsniai.
47.      Šiuo klausimu galima pasakyti, kad nors minėtos nuostatos 2–8 dalyse pateikiama daugiau paaiškinimų dėl metodikos, kurios reikia laikytis nustatant prieigos prie tinklo mokesčius, ir apskritai elektros energijos perdavimo bei skirstymo tarifų nustatymo gaires, vien šie elementai nepadeda pateikti aiškaus atsakymo į pirmąjį prejudicinį klausimą.
48.      Šiomis aplinkybėmis ir siekiant visapusiškai išnagrinėti Reglamento Nr. 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos kontekstą, taip pat reikia atsižvelgti į tam tikras Direktyvos 2019/944 nuostatas.
49.      Dėl tarifų nustatymo metodikos pažymiu, kad, pagal šios direktyvos I priedo (Minimalūs sąskaitų išrašymo ir sąskaitų informacijai taikomi reikalavimai) 3 punktą, galutiniam vartotojui taikoma kaina yra trijų pagrindinių komponentų suma, t. y. ją sudaro, pirma, energijos ir tiekimo komponentas, antra, tinklo (perdavimo ir skirstymo) komponentas ir, trečia, komponentas, kurį sudaro mokesčiai, rinkliavos, įmokos ir išlaidos. Be to, kaip primenama šiame 3 punkte, atitinkama šių komponentų apibrėžtis pateikta Reglamento (ES) 2016/1952(29) II priede, kuriame aiškiai nustatyta, kad trečiasis komponentas (mokesčiai, rinkliavos, įmokos ir išlaidos) gali apimti, be kita ko, mokesčius, susijusius su skatinimu naudoti atsinaujinančiuosius energijos išteklius.
50.      Konkrečiau kalbant apie VPĮ, Direktyvos 2019/944 9 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi teisę elektros energijos ir gamtinių dujų įmonėms nustatyti tokius įpareigojimus, be kita ko, susijusius su energija, gaminama iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių(30). Šios direktyvos 9 straipsnio 3 dalyje taip pat nurodoma, kad, kai valstybė narė suteikia tam tikrą finansinę kompensaciją, kitos formos kompensaciją ar tam tikras išimtines teises šio straipsnio 2 dalyje nustatytiems įpareigojimams vykdyti, tai turi būti daroma nediskriminuojant ir skaidriai.
51.      Taigi iš kartu aiškinamų Reglamento 2019/943 18 straipsnio ir minėtų Direktyvos 2019/944 nuostatų matyti, kad nors sąvokos „prieigos prie tinklo mokesčiai“, „tarifai“ ir „tarifų nustatymo metodikos“ Reglamente 2019/943 neapibrėžtos ir ne visada vartojamos nuosekliai(31), šio reglamento 18 straipsnio 1 dalyje nurodyti tinklo „tarifai“ arba „mokesčiai“ yra tik vienas iš trijų [pagrindinių] visų sąskaitų komponentų.
52.      Be to, Direktyvos 2019/944 9 straipsnyje valstybėms narėms suteikiama didelė veiksmų laisvė apibrėžti tiek VPĮ, kuriuos jos nori nustatyti STO, rūšį, tiek šių VPĮ finansavimo tvarką(32). Darytina išvada, kad pagal šią direktyvą iš esmės nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta galimybė STO perkelti galutiniams vartotojams su atitinkamos valstybės narės jiems nustatytų VPĮ vykdymu susijusias išlaidas, taip pat mokesčių forma, su sąlyga, kad šio finansavimo parametrai ir tvarka atitiktų minėtos direktyvos 9 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas.
53.      Galiausiai, trečia, kiek tai susiję su Reglamentu 2019/943 siekiamais tikslais, iš jo 1 straipsnio matyti, kad juo, be kita ko, siekiama nustatyti veiksmingo energetikos sąjungos tikslų ir Sąjungos poveikio klimatui neutralumo tikslo įgyvendinimo pagrindus. Juo visų pirma siekiama sudaryti sąlygas skleisti rinkos signalus, skatinančius efektyvumą, didesnę atsinaujinančiųjų išteklių energijos dalį, tiekimo saugumą, lankstumą, tvarumą, dekarbonizaciją ir inovacijas.
54.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta pirmesniuose šios išvados punktuose, manau, kad reikia pritarti toliau išdėstytai išvadai.
55.      Pirma, atkreipiu dėmesį, kad, kaip pažymėta šios išvados 44 ir 45 punktuose, Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalis taikoma tik „mokesčiams“, susijusiems su tinklo naudojimu, prijungimu ir stiprinimu. Taigi ši nuostata apima tik tinklo operatoriaus faktiškai patirtas išlaidas, kurios yra glaudžiai susijusios su skirstomojo tinklo valdymu, ir ja nereglamentuojami kiti tarifų komponentai, visiškai nesusiję su faktiniu tinklo naudojimu. Darytina išvada, kad a priori su VPĮ susijusios išlaidos dėl paramos atsinaujinančiųjų išteklių energijai, kurias tinklo operatorius įtraukia į sąskaitą, nepriskiriamos prie minėtoje nuostatoje nurodytų „mokesčių“, todėl nepatenka į jos taikymo sritį(33).
56.      Be to, iš Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies matyti, kad valstybės narės į šioje nuostatoje nurodytus prieigos prie tinklo mokesčius neturi įtraukti išlaidų, kurios nėra griežtai susijusios su tinklo valdymu ir kuriomis siekiama „nesusijusių tikslų“. Atrodo, kad šis apribojimas atspindi, viena vertus, Sąjungos teisės aktų leidėjo siekius užtikrinti, kad šie mokesčiai nebūtų nukreipti nuo savo paskirties ir naudojami kaip likutinis viešosios politikos finansavimo mechanizmas, neturintis akivaizdaus ryšio su elektros energijos skirstymo ir perdavimo sistema, ir, kita vertus, tarifų nustatymo skaidrumą, kuris yra esminis tinkamo elektros energijos rinkų veikimo Sąjungos lygmeniu elementas(34).
57.      Antra, pažymiu, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė tam tikras taisykles, kuriomis reglamentuojamas sąskaitų išrašymas tiek sistemos operatoriui, tiek galutiniam vartotojui, pagal kurias, be kita ko, reikalaujama, kad su tinklu susiję mokesčiai ir su VPĮ susiję mokesčiai, kuriais remiamas atsinaujinančiųjų energijos išteklių naudojimas, būtų skaidriai nurodomi kaip nuo tinklo tarifų atskiri mokesčiai ir nebūtų įtraukiami į šiuos tarifus.
58.      Ši byla ypatinga tuo, kad su VPĮ susijusios sąnaudos, atrodo, buvo apskaitytos ne kategorijoje „mokesčiai, rinkliavos ir tarifai“ (kuri pagal Direktyvos 2019/944 I priedo 3 punktą atitinka trečiąjį tarifų nustatymo komponentą)(35), o tai, visų proceso šalių nuomone, lemtų Sąjungos teisę atitinkantį sprendimą(36), o kategorijoje „tinklo mokesčiai“ (pagal šios direktyvos I priedo 3 punktą ji atitinka antrąjį tarifų nustatymo komponentą)(37), kurioje iš esmės turi būti nurodomos tik su tinklu susijusios išlaidos.
59.      Nors tokia situacija iš pirmo žvilgsnio gali sukelti abejonių dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų suderinamumo su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalimi, mano nuomone, dar reikia paaiškinti, kaip su VPĮ susiję mokesčiai buvo įtraukti į tinklo tarifus, o visų pirma, ar šie mokesčiai iš tikrųjų turi įtakos VREG atliekamam šių tarifų nustatymui(38). Iš tikrųjų, jei būtų apsiribota vien formaliu šių išlaidų kvalifikavimu ir padaryta išvada, jog jos nesuderinamos su šia nuostata, motyvuojant tuo, kad minėtos išlaidos buvo apskaitytos kitoje kategorijoje, nors jos buvo aiškiai nurodytos atskirai, mano nuomone, būtų elgiamasi pernelyg formaliai, o tai prieštarautų tiek Reglamento 2019/943, tiek Direktyvos 2019/944 veiksmingam taikymui(39).
60.      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti ne tik formalų nagrinėjamos rinkliavos kvalifikavimą, jos tikslą ir jos ryšį su tinklo veikla, bet ir tai, kaip šios sąnaudos įtraukiamos į tarifų struktūrą. Iš tiesų, jei šių su tinklu susijusių mokesčių nebūtų galima atskirti nuo kitų sąnaudų, kuriomis siekiama su tinklu nesusijusių tikslų, tai a priori būtų nesuderinama su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa. Mano nuomone, tokios pat išvados negalima daryti tuo atveju, kai su tinklu nesusijusios sąnaudos, pavyzdžiui, VPĮ sąnaudos, yra aiškiai nurodomos atskirai ir gali būti aiškiai atskiriamos nuo tinklo mokesčių ar tarifų(40). Vis dėlto negalima atmesti galimybės, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija atitinka pastarąjį atvejį, bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas(41).
b)      Dėl VPĮ įtraukimo į tinklo tarifus poveikio nacionalinei reguliavimo institucijai suteiktai kompetencijai ir vaidmeniui
61.      Antroji prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškelta problema susijusi su klausimu, ar su VPĮ susijusių sąnaudų įskaičiavimas į prieigos prie tinklo mokesčius, numatytas pagrindinėje byloje nagrinėjamuose nacionalinės teisės aktuose, gali pakenkti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimų priėmimo nepriklausomumui ar savarankiškumui nustatant tinklo tarifus, kaip reikalaujama pagal Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalis bei 59 straipsnio 1 dalies a punktą(42).
62.      Primenu, kad Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 dalyje iš esmės nustatyta, jog valstybės narės garantuoja nacionalinės reguliavimo institucijos nepriklausomumą ir tuo tikslu užtikrina, kad ta institucija, vykdydama jai šia direktyva ir susijusiais teisės aktais pavestas reguliavimo užduotis, būtų teisiškai atskirta ir funkciniu atžvilgiu nepriklausoma nuo kitų viešųjų ar privačiųjų subjektų ir užtikrintų, kad jos darbuotojai ir už jos valdymą atsakingi asmenys veiktų nepriklausomai nuo visų rinkos interesų ir vykdydami tas užduotis nesiektų gauti jokios vyriausybės arba kito viešojo ar privačiojo subjekto tiesioginių nurodymų bei jų nevykdytų(43). Vis dėlto, remiantis 57 straipsnio 4 dalies b punkto ii papunkčiu, tas reikalavimas neturi įtakos glaudžiam bendradarbiavimui, jei jo reikia, su kitomis suinteresuotomis nacionalinėmis institucijomis ar vyriausybės pateiktoms bendrosioms gairėms, nesusijusioms su tos pačios direktyvos 59 straipsnyje numatytais reguliavimo uždaviniais ir įgaliojimais, tarp kurių yra, remiantis to straipsnio 1 dalies a punktu, uždavinys nustatyti arba patvirtinti elektros energijos perdavimo ir skirstymo tarifus arba jų apskaičiavimo metodus(44).
63.      Darytina išvada, jog tam, kad būtų užtikrintas tinkamas elektros energijos vidaus rinkos veikimas, būtina, kad, pirma, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų galimybę priimti sprendimus dėl visų svarbių reguliavimo aspektų ir būtų visiškai nepriklausomos nuo bet kokių kitų viešųjų ar privačiųjų interesų ir, antra, kad pagal Direktyvą 2019/944 iš valstybių narių nebūtų atimta galimybė nustatyti ir skelbti savo nacionalinę energetikos politiką bei apibrėžti šių institucijų veiklos pagrindus. Vadinasi, valstybės narės gali laisvai priimti savo teisės aktus dėl nacionalinės elektros energijos rinkos, bet turi paisyti šioje direktyvoje reguliavimo institucijoms nustatytų uždavinių ir įgaliojimų(45).
64.      Šiuo klausimu reikia  konstatuoti, kad nors neginčijama, jog pagal minėtos direktyvos 59 straipsnio 1 dalies a punktą skirstymo tarifų nustatymas ir su prijungimo išlaidomis susijusios tarifų taikymo metodikos nustatymas priklauso išimtinei nacionalinių reguliavimo institucijų, kurios šioje srityje turi didelę diskreciją, kompetencijai, ši kompetencija negali būti automatiškai išplėsta įtraukiant kitus energetikos politikos aspektus, kurie nėra susiję su šioms institucijoms pagal šią nuostatą pavestomis užduotimis (kurios dėl to nepriklauso jos kompetencijos sričiai) ir kurių nustatymas iš esmės yra įstatymų leidžiamosios arba vykdomosios valdžios prerogatyva. Taip, be kita ko, yra tuo atveju, kai nustatomos išlaidos, susijusios su paramos atsinaujinančiųjų išteklių energijai VPĮ, ir šių išlaidų susigrąžinimo tvarka.  Valstybės narės pasirinktas atsinaujinančiųjų išteklių energijos rinkos rėmimo jos teritorijoje būdas, nesvarbu, ar tai būtų tiesioginės subsidijos, fiskaliniai mechanizmai, ar, kaip šiuo atveju, parafiskalinio pobūdžio priemonė, kuria sąnaudos perkeliamos galutiniams vartotojams, priklauso tik nuo energetikos politikos pasirinkimo, kuris nepriskirtas nacionalinių reguliavimo institucijų kompetencijai(46).
65.      Kitaip tariant, nors Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalyje nurodytų tinklo „mokesčių“ nustatymas pagal Direktyvos 2019/944 59 straipsnio 1 dalies a punktą aiškiai priskirtas nacionalinių reguliavimo institucijų kompetencijai, to negalima pasakyti apie „mokesčius ar kitas rinkliavas“, kurie nėra susiję su prieiga prie tinklo ar naudojimusi juo ir kurie dėl to iš principo nepatenka į 18 straipsnio 1 dalies taikymo sritį(47).
66.      Vis dėlto ši išvada netrukdo valstybėms narėms suteikti tokią kompetenciją nacionalinėms reguliavimo institucijoms ir, kaip nagrinėjamu atveju(48), tam tikrų tarifų aspektų, kurie nebūtinai priskiriami prie Direktyvos 2019/944 59 straipsnyje apibrėžtų pradinių uždavinių, reguliavimą gali prižiūrėti ar net kontroliuoti kompetentinga nacionalinė reguliavimo institucija(49). Neatrodo, kad kokia nors Sąjungos teisės nuostata prieštarautų tam, kad valstybės narės suteiktų kompetentingai nacionalinei institucijai įgaliojimus reguliuoti su VPĮ susijusius tarifus.
67.      Šios išvados 58 punkte nurodyta aplinkybė, kad su VPĮ susiję mokesčiai buvo įskaičiuoti ne į trečiąjį tarifų nustatymo komponentą, o į tinklo tarifus, negali paneigti pirma pateiktos analizės ir vien dėl jos negalima konstatuoti, jog pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai yra nesuderinami su Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 dalimi bei 59 straipsnio 1 dalies a punktu. Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtins, jog su VPĮ susijusios sąnaudos, nors formaliai įtrauktos į tinklo mokesčius, iš tikrųjų buvo aiškiai nuo jų atskirtos ir dėl to neturi konkretaus poveikio mokesčių ar tinklo tarifų apskaičiavimo ir nustatymo metodui, tokios situacijos negalima prilyginti situacijai, kai įstatymų leidžiamoji ar vykdomoji valdžia ketino kėsintis į nacionalinės reguliavimo institucijos kompetenciją arba pažeisti jos įgaliojimus tarifų nustatymo ar patvirtinimo metodų nustatymo srityje.
68.      Galiausiai pabrėžiu, kad jeigu su VPĮ vykdymu susijusios išlaidos, kurios turi būti perkeltos galutiniams vartotojams, patenka į nacionalinių reguliavimo institucijų kompetencijos sritį, Teisingumo Teismo jurisprudencijoje pripažįstama, kad tam tikrais atvejais, net ir nacionalinės reguliavimo institucijos kompetencijai priklausančiose srityse, valstybės narės kompetencijos nustatyti savo energetikos politiką įgyvendinimas gali turėti įtakos elektros energijos sistemos eksploatavimo sąnaudoms ir kad tokia intervencija savaime nėra nesuderinama su Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalimis(50).
69.      Šiuo klausimu pažymiu, kad, nagrinėdamas ginčą dėl nacionalinės teisės aktų, kuriuos iš esmės sudaro valstybės intervencija į gamtinių dujų kainą, atitikties Direktyvai 2009/73/EB(51), Teisingumo Teismas nusprendė, jog šios direktyvos 3 straipsnio 1–3 dalys(52), atsižvelgiant į Chartijos 36 ir 38 straipsnius, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, kuriose numatyta, kad visas su gamtinių dujų įmonėms nustatytais įpareigojimais laikyti gamtines dujas, siekiant užtikrinti gamtinių dujų tiekimo saugumą ir reguliarumą šioje valstybėje narėje, susijusias sąnaudas prisiima šių įmonių vartotojai, kurie gali būti fiziniai asmenys, jei šiomis teisės nuostatomis siekiama bendrąjį interesą atitinkančio tikslo, laikomasi proporcingumo principo ir jose numatyti VPĮ yra aiškiai apibrėžti, skaidrūs, nediskriminaciniai, patikrinami ir jais Sąjungos gamtinių dujų įmonėms užtikrinamos vienodos galimybės teikti paslaugas nacionaliniams vartotojams(53).
70.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau į pirmąjį klausimą atsakyti, kad Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antras sakinys, Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalys ir 59 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiama į prieigos prie tinklo mokesčius įtraukti iš mokesčių, rinkliavų, subsidijų, įnašų ar įmokų nefinansuojamų sąnaudų, susijusių su VPĮ, kuriuos valstybė narė nustato sistemos operatoriui pagal Direktyvos 2019/944 9 straipsnio 2 dalį, vykdymu, jeigu tos sąnaudos neįtrauktos į šių mokesčių nustatymo metodiką ir yra aiškiai atskirtos nuo minėtų mokesčių.
B.      Dėl antrojo prejudicinio klausimo
71.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nacionalinei reguliavimo institucijai draudžiama nustatyti elektros energijos skirstymo tarifų nustatymo metodą naudojantis reikšmingai STO, kurių pajamos yra reguliuojamos, išlaidų daliai taikomu istorinės išlaidų raidos metodu (pagal kurį pajamos nustatomos remiantis ankstesnėmis išlaidomis), o gal taikant šį metodą istorinių išlaidų dydis turėtų būti peržiūrimas atsižvelgiant į jų veiksmingumą.
72.      Pirmiausia pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti tik Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį, pagal kurį reikalaujama, kad prieigos prie tinklų mokesčiai atspindėtų STO sąnaudas tiek, kiek jos atitinka veiksmingo ir struktūriškai palyginamo STO sąnaudas. Manau, kad siekiant pateikti šiam teismui naudingą atsakymą, šį klausimą reikia performuluoti ir remtis ne šio 18 straipsnio 1 dalimi, o veikiau jo 2 ir 8 dalimis.
73.      Šiuo klausimu primenu, kad Reglamento 2019/943 18 straipsnyje išvardyti bendrieji principai, taikomi nustatant ir tvirtinant prieigos prie tinklų tarifus, kurie, be kita ko, turi atspindėti sąnaudas, skatinti rinkos integraciją, užtikrinti tiekimo saugumą, taip pat skatinti veiksmingą esamo tinklo naudojimą siunčiant naudotojams tinkamus kainų signalus.
74.      Pirma, pažymiu,  kad šio reglamento 18 straipsnyje nenustatytas konkretus elektros energijos skirstymo tarifų nustatymo metodas, kuriuo nacionalinė reguliavimo institucija privalėtų vadovautis. Taigi Komisija turi parengti metodą, atitinkantį visus minėto reglamento 18 straipsnyje numatytus reikalavimus, įskaitant išlaidų efektyvumo metodą(54). Be to, atsižvelgiant į sudėtingą ir techninį jos užduoties pobūdį, ši institucija turi turėti plačią diskreciją nustatyti šį metodą(55). Šiomis aplinkybėmis minėtos institucijos turima diskrecija turi leisti jai tikslinti pasirinktą metodą ir apskaičiavimo tvarką pagal parametrus, kuriuos ji laiko reikšmingais atsižvelgiant tiek į Sąjungos teise, tiek taikytinais nacionalinės teisės aktais siekiamus tikslus, be kita ko, atsižvelgdama į nacionalinėje elektros energijos rinkoje vyraujančias konkrečias sąlygas(56).
75.      Antra, konstatuoju, kad dėl paprastos aplinkybės, jog nacionalinės reguliavimo institucijos pasirinkta metodika iš dalies grindžiama istoriniais duomenimis, kurie naudojami kaip atskaitos taškas vertinant būsimas STO sąnaudas(57), ji savaime netampa nesuderinama su to paties reglamento 18 straipsniu(58). Taip, be kita ko, yra tuo atveju, kai pagal šią metodiką nedraudžiama, kaip ir nagrinėjamu atveju, atsižvelgti į istorinių išlaidų koregavimo veiksnius arba papildomus kriterijus, turint omenyje, kad būsimi rinkos pokyčiai gali skirtis nuo anksčiau įvykusių pokyčių.
76.      Trečia, kaip matyti iš Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1, 2 ir 8 dalių, tam, kad tarifų nustatymo metodas būtų suderinamas su šia nuostata, jame turi būti elementų, skatinančių tinklo operatorių didinti sąnaudų ir investicijų efektyvumą tiek trumpuoju, tiek ilguoju laikotarpiu. Be to, svarbu pažymėti, kad nacionalinė reguliavimo institucija, naudodamasi šios išvados 74 punkte priminta plačia diskrecija, gali įvairiais būdais užtikrinti STO ekonominį efektyvumą.
77.      Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad VREG pasirinktame tarifų nustatymo metode numatomi koregavimo veiksniai, skirti bendrajam efektyvumui, įskaitant tinklo energijos vartojimo efektyvumą, padidinti, bei tam tikra ieškovų STO sąnaudų, kurios perkeliamos į elektros energijos tarifus, kontrolė(59).
78.      Ketvirta, pažymiu, kad nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl VREG taikyto metodo suderinamumo su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje įtvirtintu reikalavimu, kad sąnaudos, kurios gali būti perkeltos, atitiktų „veiksmingo ir struktūriškai palyginamo tinklo operatoriaus išlaidas“, šis klausimas iš esmės išlieka teorinis, nes šis teismas nepriėmė sprendimo dėl ieškovų STO ir VREG išdėstytų išsamių argumentų, susijusių su įvairiais VREG priimto tarifų nustatymo metodo parametrais ir tvarka(60).
79.      Šiuo klausimu man taip pat atrodo svarbu pabrėžti, kad nors Teisingumo Teismas turi jurisdikciją aiškinti Sąjungos teisės nuostatas, jis neprivalo nei in abstracto vertinti įvairių VREG pasirinktos metodikos parametrų, nei pats nustatyti konkrečios metodikos, kurią ši institucija turėtų taikyti, nei priimti sprendimo dėl pakaitinių kriterijų, kurie galėjo būti taikomi šioje byloje, tinkamumo. Tinkamos metodikos nustatymas priklauso nuo visų faktinių aplinkybių ir techninių parametrų, kurie Teisingumo Teismui nežinomi, ir, bet kuriuo atveju, tokį konkretų vertinimą turi atlikti tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Darytina išvada, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas jam žinomas faktines aplinkybes, turi patikrinti, ar šioje byloje ginčijamas tarifų nustatymo metodas atitinka Reglamento 2019/943 18 straipsnyje nustatytus reikalavimus.
80.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau į antrąjį klausimą atsakyti, kad Reglamento 2019/943 18 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nacionalinei reguliavimo institucijai nedraudžiama nustatyti elektros energijos skirstymo tarifų nustatymo metodą naudojantis istorinės išlaidų raidos metodu, jei tame metode numatyti veiksniai, leidžiantys, prireikus, šiuos duomenis tikslinti, atsižvelgiant į veiksmingo ir struktūriškai palyginamo STO sąnaudas. Nacionalinė reguliavimo institucija, kontroliuojama nacionalinių teismų, remdamasi reikšmingomis faktinėmis aplinkybėmis ir laikydamasi šioje nuostatoje nustatytų bendrųjų tarifų nustatymo principų, turi nustatyti, ar šiam apskaičiavimui naudojamas tinkamas metodas.
C.      Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
81.      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar, siekdamas išvengti teisinio nesaugumo, jis gali laikinai palikti galioti nacionalinės nuostatos, kaip antai Energetikos dekreto 4.1.32 straipsnio 1 dalies 10 punkto, ir (arba) ginčijamo sprendimo pasekmes, jei, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, paaiškėja, jog šios nuostatos nesuderinamos su Sąjungos teise.
82.      Kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šis klausimas būtų svarbus tik tuo atveju, jei, atsižvelgdamas į atsakymus į pirmuosius du prejudicinius klausimus, šis teismas nuspręstų panaikinti Energetikos dekretą ir (arba) ginčijamą sprendimą, motyvuodamas tuo, kad pirmasis ir (arba) antrasis yra nesuderinamas su Sąjungos teise.
83.      Atsižvelgiant į mano siūlomus atsakymus į pirmąjį ir antrąjį klausimus, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.
V.      Išvada
84.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.      2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2019/943 dėl elektros energijos vidaus rinkos 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antras sakinys bei 2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/944 dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2012/27/ES, 57 straipsnio 4 ir 5 dalys bei 59 straipsnio 1 dalies a punktas
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiama į prieigos prie tinklo mokesčius įtraukti iš mokesčių, rinkliavų, subsidijų, įnašų ar įmokų nefinansuojamų sąnaudų, susijusių su VPĮ, kuriuos valstybė narė nustato sistemos operatoriui pagal Direktyvos 2019/944 9 straipsnio 2 dalį, vykdymu, jeigu tos sąnaudos neįtrauktos į šių mokesčių nustatymo metodiką ir yra aiškiai atskirtos nuo minėtų mokesčių.
2.      Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos antras sakinys
turi būti aiškinamas taip:
pagal ji nacionalinei reguliavimo institucijai nedraudžiama nustatyti elektros energijos skirstymo tarifų nustatymo metodą naudojantis istorinės išlaidų raidos metodu, jei tame metode numatyti veiksniai, leidžiantys, prireikus, šiuos duomenis tikslinti atsižvelgiant į veiksmingo ir struktūriškai palyginamo STO sąnaudas. Nacionalinė reguliavimo institucija, kontroliuojama nacionalinių teismų, remdamasi reikšmingomis faktinėmis aplinkybėmis ir laikydamasi šio reglamento 18 straipsnyje nustatytų bendrųjų tarifų nustatymo principų, turi nustatyti, ar šiam apskaičiavimui naudojamas tinkamas metodas.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl elektros energijos vidaus rinkos (OL L 158, 2019, p. 54). Reikia pažymėti, kad šis reglamentas buvo iš dalies keistas 2022 m. birželio 23 d. ir 2024 m. liepos 16 d. Tačiau, kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kaip reikšmingas nurodė to reglamento pirminėje versijoje išdėstytas nuostatas, ši išvada bus grindžiama ta versija; pažymėtina, kad paskesni pakeitimas neturi įtakos pateiktai analizei.
3      2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl energijos vartojimo efektyvumo, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2009/125/EB ir 2010/30/ES bei kuria panaikinamos direktyvos 2004/8/EB ir 2006/32/EB (OL L 2012, 2012 11 14, p. 1).
4      2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2012/27/ES (OL L 158, 2019, p. 125).
5      Belgisch Staatsblad, 2009 m. liepos 7 d., p. 46192.
6      Konkrečiau kalbant, vidinės sąnaudos susideda iš trijų pagrindinių komponentų, t. y., pirma, nusidėvėjimo sąnaudų, antra, veiklos sąnaudų, apimančių išlaidas ir įplaukas, priskiriamas prie minimalaus standartizuoto sąskaitų plano kategorijų, ir, trečia, investuoto kapitalo sąnaudų.
7      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu remiasi 2023 m. spalio 5 d. Sprendimu Osteopathie Van Hauwermeiren (C-355/22, EU:C:2023:737, 30 punktas) ir 2024 m. rugsėjo 12 d. Sprendimu Casino de Spa ir kt. (C-741/22, EU:C:2024:732, 52, 53 ir 58–62 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
8      VREG teigimu, naujai tarifų metodikai parengti prireiktų bent dvejų metų, t. y. laikotarpio, per kurį tinklo operatoriai turėtų finansuoti savo VPĮ neturėdami atitinkamų pajamų, o tai galėtų paveikti jų mokumą. Be to, nesant laikino palikimo galioti, sąskaitos faktūros galėtų būti tikslinamos atgaline data.
9      Žr., be kita ko, 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Tiberis Holding (C-514/23, toliau – Sprendimas Tiberis Holding, EU:C:2025:597, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
10      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
11      Leidimas teikti valstybės pagalbą remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių nuostatomis – Atvejai, kuriems Komisija neprieštarauja (OL C 360, 2018, p. 1). Su šiuo sprendimu anglų kalba galima susipažinti Komisijos interneto svetainėje šiuo adresu: https://ec.europa.eu/competition/state_aid/cases/271706/271706_1974009_131_2.pdf.
12      Be to, svarbu pažymėti, kad Komisijos sprendimas dėl leidimo toliau taikomas, nes, kaip nurodyta šio sprendimo 7 konstatuojamojoje dalyje, patvirtinimas buvo suteiktas dešimties metų laikotarpiui.
13      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
14      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
15      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Austrija / Komisija (Pakšo II atominė elektrinė) (C‑59/23 P, EU:C:2025:686, 52–55, 70 ir 71 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
16      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17      2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičianti bei vėliau panaikinanti [d]irektyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB (OL L 140, 2009, p. 16).
18      2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl skatinimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją (OL L 328, 2018, p. 82).
19      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (44–50 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
20      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (51–62 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
21      Pagrindinės nagrinėjamos atsinaujinančiosios energijos rėmimo sistemos sąlygos gali būti apibendrintos, kaip nurodyta toliau. Elektros energijos gamintojams, naudojantiems atsinaujinančiuosius energijos išteklius arba kogeneraciją, už kiekvieną pagamintą energijos vienetą išduodami sertifikatai. Elektros energijos tiekėjai arba tinklo prieigos turėtojai privalo kasmet turėti ir grąžinti tam tikrą sertifikatų skaičių, proporcingą jų tiekimo apimčiai, o priešingu atveju jiems gresia bauda. Sertifikatais iš esmės prekiaujama rinkoje, o jų kaina nustatoma pagal paklausos ir pasiūlos dėsnius. Jei kai kurie sertifikatai šioje rinkoje nenuperkami, STO, kurie pagal įstatymą privalo juos įsigyti už garantuotą minimalią kainą, imasi veiksmų minėtai rinkai stabilizuoti. STO išlaidos, patiriamos dėl šio įsipareigojimo įsigyti sertifikatus, vėliau perkeliamos vartotojams nustatant tinklo tarifus. Dėl STO patikėtos misijos, kiek tai susiję su atitinkamos pagalbos schemos veikimu, žr. Komisijos sprendimo dėl leidimo 8, 9, 36 ir 75 konstatuojamąsias dalis.
22      Žr. Komisijos sprendimo dėl leidimo 75 konstatuojamąją dalį.
23      Iš Komisijos sprendimo dėl leidimo 36 konstatuojamosios dalies matyti, kad anuomet nagrinėjamoje rinkoje buvo sertifikatų perteklius, todėl STO dažnai teko vykdyti jiems nustatytą pirkimo įpareigojimą. Beje, ši išvada, atrodo, buvo patvirtinta sprendime pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kuriame pažymima, kad nagrinėjamų mokėjimų sumos yra ypač didelės, ir tuo, jos nuomone, prireikus galima pateisinti būsimo sprendimo galiojimo apribojimą laiko atžvilgiu, jei remiantis Teisingumo Teismo pateiktais atsakymais būtų nustatyta, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama pagalbos schema yra nesuderinama su Sąjungos teise. Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 22 punktą.
24      Nė viena iš proceso šalių pagal kitas Sąjungos teisės nuostatas neginčija Belgijos Karalystės galimybės nustatyti nagrinėjamus VPĮ. Tas pats pasakytina apie šiuose VPĮ numatytus finansavimo būdus ir STO galimybę perkelti susijusias išlaidas galutiniams vartotojams. Kaip buvo patvirtinta teismo posėdyje, pirmojo prejudicinio klausimo esmė susijusi su tuo, kaip su VPĮ susijusios išlaidos turi būti įtraukiamos į elektros energijos tarifus, taip pat su pasekmėmis, kurias sukelia jų įtraukimas į tinklo tarifus, jokiu būdu nekvestionuojant šių VPĮ buvimo ar jų finansavimo sąlygų, įskaitant galimybę su jais susijusias išlaidas perkelti galutiniams vartotojams.
25      Iš tiesų pirmasis prejudicinis klausimas susijęs su tuo, ar šių žaliosios elektros energijos sertifikatų perpirkimo išlaidos gali būti perkeltos į tinklo tarifus atsižvelgiant į Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalį. Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimu siektų užginčyti žaliosios elektros energijos sertifikatų supirkimo mechanizmą ar jo finansavimo tvarką.
26      Iš tikrųjų tuo metu, kai buvo priimtas Komisijos sprendimas dėl leidimo, taikyta nuostata, būtent 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 714/2009 dėl prieigos prie tarpvalstybinių elektros energijos mainų tinklo sąlygų, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1228/2003 (OL L 211, 2009, p. 15), 14 straipsnis, buvo suformuluota kitaip ir joje toks draudimas nebuvo numatytas.
27      Žr. Sprendimą Tiberis Holding (58, 60 ir 61 punktai), taip pat 2023 m. sausio 12 d. Sprendimą DOBELES HES (C-702/20 ir C-17/21, EU:C:2023:1, 60 ir 61 punktai).
28      2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimas Alace ir Canpelli (C-758/24 ir C-759/24, EU:C:2025:591, 91 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29      2016 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl Europos gamtinių dujų ir elektros energijos kainų statistikos, kuriuo panaikinama Direktyva 2008/92/EB (OL L 2016, 2016, p. 1). Šio reglamento II priede nurodyta, kad „tinklo“ kaina apima, be kita ko, perdavimo ir skirstymo tarifus. Be to, „mokesčiai, įmokos, rinkliavos ar išlaidos“ taip pat apima mokesčius, įmokas, rinkliavas ar išlaidas, susijusius su skatinimu naudoti atsinaujinančiuosius energijos išteklius, didinti energijos vartojimo efektyvumą bei vykdyti bendrą šilumos ir elektros energijos gamybą.
30      Šiuo klausimu turiu pažymėti, kad Direktyvos 2019/944 2 straipsnio 57 punkte sąvoka „elektros energijos įmonė“ apibrėžta plačiai, todėl šios direktyvos 9 straipsnyje nurodyti VPĮ, taikomi elektros energijos įmonėms, gali būti taikomi ir tinklo operatoriams, ir kitoms elektros energijos sektoriaus įmonėms.
31      Nors Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalyje sąvoka „mokesčiai“ vartojama apibrėžiant su elektros energijos perdavimo ir skirstymo tinklu susijusias sąnaudas, sąvoka „tarifas“ toms sąnaudoms apibūdinti vartojama Reglamento 2016/1952 II priede, į kurį daroma nuoroda Direktyvos 2019/944 I priedo 3 punkte. Tas pats pasakytina apie šios direktyvos 59 straipsnio 1 dalies a punktą, kuriame daroma nuoroda į perdavimo ir skirstymo „tarifus“, neminint Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalyje nurodytų prieigos prie tinklo mokesčių. Taip pat reikia konstatuoti, kad sąvoka „mokestis“ savo ruožtu vartojama aprašant tiek su tinklu susijusias sąnaudas (kaip tai suprantama pagal šio reglamento 18 straipsnio 1 dalį), tiek su VPĮ susijusias sąnaudas (aptariant trečiąjį tarifų komponentą, numatytą Direktyvos 2019/944 I priedo 3 punkte ir Reglamento 2016/1952 II priede). Šiuo klausimu pažymiu, kad visos proceso šalys per teismo posėdį patvirtino, jog, jų nuomone, sąvokos „tarifai“ ir „mokesčiai“ turėtų būti suprantamos kaip vienos kitas pakeičiančios.
32      Tai, be kita ko, apima išlaidų, susijusių su jų vykdymu, kompensavimo tvarkos nustatymą.
33      Tai nereiškia, kad tam tikri VPĮ negali būti taikomi kaip mokesčiai, susiję su tinklo valdymu ar naudojimu, kurie dėl to patenka į Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, be kita ko, kai jais siekiama padengti išlaidas, susijusias su investicijomis, būtinomis tinklui gerinti ar apsaugoti arba kaimo ar atokiose vietovėse esantiems vartotojams prijungti.
34      Šiuo klausimu pažymiu, kad pagal Reglamento 2019/943 18 straipsnio 9 ir 10 dalis Energetikos reguliavimo institucijų bendradarbiavimo agentūra (ACER) parengia perdavimo ir skirstymo tarifų nustatymo metodikų geriausios praktikos ataskaitą. Paskutinėje šios ataskaitos versijoje nurodyta, kad „su tinklo naudojimu nesusijusios sąnaudos gali iškreipti sistemos tarifų signalus ir (arba) sutrikdyti elektros energijos rinką“. Žr. 2025 m. kovo 26 d. ACER ataskaitą dėl tinklo tarifų praktikos „Getting the signals right: Electricity network tariff methodologies in Europe“ (toliau – ACER ataskaita), kurią galima rasti (tik anglų kalba) šiuo adresu: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Reports/2025-ACER-Electricity-Network-Tariff-Practices.pdf, ypač p. 29, 85 punktas.
35      Žr. šios išvados 49 punktą.
36      Tiek VREG, tiek Komisija, kurios savo rašytinėse pastabose iš pradžių teigė, kad su VPĮ susijusių išlaidų įtraukimas į prieigos prie tinklo mokesčius lemtų, kiek tai susiję su VREG, nesuderinamumą su Reglamento 2019/943 18 straipsnio 1 dalimi ir, kiek tai susiję su Komisija, su Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalimis bei 59 straipsnio 1 dalies a punktu, per teismo posėdį patvirtino, kad su VPĮ susijusios sąnaudos gali būti visiškai perkeliamos galutiniams vartotojams, įtraukus jas į trečiąjį tarifo komponentą.
37      Žr. šios išvados 49 punktą.
38      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepareiškė nuomonės šiuo klausimu, bet šalys laikosi skirtingų nuomonių dėl to, kaip su VPĮ susijusios sąnaudos iš tikrųjų įtraukiamos į tinklo tarifus, dėl to, ar Flandrijoje yra nustatytas realus atskiras VPĮ tarifas, taip pat dėl tiksioss šių sąnaudų apskaitos tvarkos. Ieškovai STO ir Belgijos vyriausybė tvirtina, kad VPĮ taikomas atskiras „specifinis tarifas“, teigdami, kad su šiais VPĮ susijusios sąnaudos neturi jokios įtakos tinklo mokesčių apskaičiavimo metodikai. VREG nesutinka su šiuo teiginiu ir laikosi nuomonės, kad su VPĮ susijusioms sąnaudoms atskiras tarifas netaikomas.
39      Tai ypač aktualu dėl to, kad, kaip jau minėta šios išvados 51 punkte, pirmiau minėtos Sąjungos teisės nuostatos nėra labai aiškios.
40      Taip būtų tuo atveju, jei su VPĮ susijusios sąnaudos, nors formaliai susietos su „prieigos prie tinklo mokesčiais“, būtų apskaitomos atskirai nuo šių mokesčių.
41      Šiuo klausimu pažymiu, kad iš ACER ataskaitos, kuria remiasi tiek VREG, tiek ieškovai STO ir Belgijos vyriausybė, matyti, kad Flandrijoje, kaip ir daugelyje valstybių narių, su tinklu nesusijusios sąnaudos yra aiškiai atskirtos nuo kitų su tinklu susijusių sąnaudų ar mokesčių. Šiuo klausimu žr. šios ataskaitos 63 punktą ir prie jos pridėtą 4 lentelę, o taip pat jos I priedo 59 lentelę, ypač p. 111. Su šiuo priedu, pateikiamu tik anglų kalba, galima susipažinti šiuo adresu: https://www.acer.europa.eu/sites/default/files/documents/Publications_annex/2025-ACER-Electricity-Network-Tariff-Annex-I.pdf. Nors minėtoje ataskaitoje ACER pabrėžia, kad kai kuriose valstybėse narėse, įskaitant Belgijos Karalystę, Airiją ir Slovakijos Respubliką, su tinklu nesusijusios sąnaudos įtraukiamos į tinklo tarifus ir sąskaitose aiškiai neatskiriamos, atrodo, kad ši pastaba taikoma ne visai Belgijos teritorijai, o tik Briuselio regionui. Šiuo klausimu žr. ACER ataskaitos p. 29, 85 punktą ir jos I priedo 59 lentelę, p. 111.
42      Komisija laikosi nuomonės, kad pirmąjį prejudicinį klausimą reikia suprasti taip, kad juo siekiama nustatyti, ar nacionalinės teisės aktų leidėjas turi kompetenciją priimti nuostatas, kuriomis nacionalinė reguliavimo institucija įpareigojama nustatydama tarifus atsižvelgti į su VPĮ susijusias sąnaudas. Jos požiūriu, atsižvelgiant į Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalis ir 59 straipsnio 1 dalies a punktą, neturėtų būti leidžiamos nacionalinės reguliavimo priemonės, apimančios išsamias nuostatas, kuriomis konkrečiai nustatomi aspektai, priskiriami reguliavimo institucijos diskrecijai, kaip antai elektros tinklo tarifų dydis ar konkretūs jų apskaičiavimo metodai.
43      Šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (Direktyvų 2009/72 ir 2009/73 perkėlimas) (C-718/18, EU:C:2021:662, 108 ir 109 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
44      Žr. 2025 m. kovo 6 d. Sprendimą Alajärven Sähkö ir kt. (C-48/23, toliau – Sprendimas Alajärven Sähkö ir kt., EU:C:2025:144, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45      Žr. Sprendimo Alajärven Sähkö ir kt. 32 ir 39 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją.
46      Iš tikrųjų su VPĮ susiję mokesčiai panašūs į „klasikinį“ paramos mechanizmą, kurį valstybės narės, be kitų priemonių, naudoja pagal valstybės pagalbos atsinaujinančiųjų išteklių energijai schemas.
47      Kaip nustatyta šios išvados 50 ir 56 punktuose, su paramos atsinaujinančiųjų energijos išteklių naudojimui VPĮ susijusios išlaidos iš esmės priskirtinos pastarajai kategorijai.
48      Šiuo klausimu primenu, kad, kiek tai susiję su nagrinėjama byla, Energetikos dekrete numatyta, jog tinklo operatorių sąnaudos turi būti perkeliamos su VREG priežiūra. Remiantis VREG ir Belgijos vyriausybės rašytinėmis ir žodinėmis pastabomis, VREG vykdoma kontrolė, be kita ko, yra susijusi su šių išlaidų ir VPĮ ryšio bei VPĮ pagrįstumo kontrole.
49      Taip galėtų būti, be kita ko, tuo atveju, kai šie aspektai apima techninius elementus, dėl kurių prireikia atlikti sudėtingus vertinimus.
50      Žr. Sprendimo Alajärven Sähkö ir kt. (40 punktas). Taip pat žr. mano išvadą toje byloje (C-48/23, EU:C:2024:695, 52 ir 53 punktai).
51      2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinanti Direktyvą 2003/55/EB (OL L 211, 2009, p. 94).
52      Ši nuostata expressis verbis atitinka Direktyvos 2019/944 9 straipsnio 1–3 dalis.
53      Šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 30 d. Sprendimą Оvergas Mrezhi ir Balgarska gazova asotsiatsia (C-5/19, EU:C:2020:343, 88 punktas). Taip pat žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (prieigos prie elektros energijos ir gamtinių dujų tiekimo tinklų mokesčiai) (C‑771/18, EU:C:2020:584, 47–53 punktai).
54      Kadangi Reglamente 2019/943 nėra konkretesnių nuostatų dėl veiksmingumo vertinimo ir skatinimo metodikos, pagal Direktyvos 2019/944 59 straipsnį už tokios metodikos nustatymą atsako nacionalinė reguliavimo institucija.
55      Pagal analogiją žr. 2025 m. spalio 23 d. Sprendimą Gaso ir Conexus Baltic Grid (C-87/24, EU:C:2025:826, 81 punktas). Taip pat žr. mano išvadą šioje byloje (C-87/24, EU:C:2025:249, 65 punktas).
56      Taip, be kita ko, yra tuo atveju, kai nacionalinė reguliavimo institucija turi atlikti perspektyvinę ekonominę analizę, siekdama nustatyti tam tikrų pokyčių atitinkamoje rinkoje tikimybę per numatomą laikotarpį. Savaime suprantama, kad tokios perspektyvinės analizės, kurios dažniausiai būna sudėtingos, neabejotinai yra labiau neapibrėžtos nei ex post analizės. Pagal analogiją žr. koncentracijų srityje priimtą 2023 m. liepos 13 d. Sprendimą Komisija / CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 82 ir 83 punktai).
57      Dera pažymėti, kad dauguma Sąjungos nacionalinių reguliavimo institucijų, reguliuodamos STO pajamas, nustatydamos savo tinklo tarifus remiasi istorinėmis sąnaudomis grindžiamomis metodikomis. Šiuo klausimu žr. 2023 m. Europos energetikos reguliavimo institucijų tarybos (CEER) ataskaitą „Regulatory Frameworks for European Energy Networks“, 2024 m. vasario 21 d., kurią galima rasti adresu https://www.ceer.eu/wp-content/uploads/2024/04/RFR23-Main-report.pdf, visų pirma p. 166.
58      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Reglamento 2019/943 18 straipsnio 4 dalies b punkte numatyta, jog nustatant prieigos prie tinklų mokesčius „numatomos būsimų laikotarpių įmokos, apytiksliai apskaičiuotos pagal ankstesnius laikotarpius“, yra vieni iš elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti.
59      Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad VREG pasirinktame tarifų nustatymo metode, be kita ko, numatyta, kad VREG vykdo STO deklaruojamų sąnaudų pagrįstumo kontrolę (kurią sudaro, be kita ko, patikrinimas, ar sąnaudos yra pagrįstos skirstymo tinklo naudotojų arba bendrojo intereso požiūriu ir ar jų nebuvo galima išvengti). Be to, VREG taiko viršutinę pajamų ribą endogeninėms išlaidoms, taip skatindama veiksmingumą. Taip pat žr. šios išvados 17 punktą.
60      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, pažymi, kad VREG taikomas metodas, atrodo, neapima mechanizmo, įgalinančio patikrinti, ar išlaidos, kurias STO patyrė per atitinkamą laikotarpį, buvo pagrįstos ir būtinos. Darant prielaidą, kad Flandrijos STO šiuo atveju buvo neveiksmingi (šis teismas pats pripažįsta, kad šioje stadijoje negali priimti sprendimo dėl šio aspekto), ši tarifų nustatymo metodas, minėto teismo nuomone, neatrodo tinkamas tokiai situacijai išaiškinti ar per didelių sąnaudų perkėlimui galutiniams vartotojams sutrukdyti taikant per didelius tarifus. Išsamumo sumetimais pažymiu, kad, remiantis sprendimu dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nors ieškovai STO iš esmės neprieštarauja tam, kad apskaičiuojant tarifus būtų remiamasi istorinėmis išlaidomis, jie ginčija VREG patvirtintą metodiką dėl to, kad ją taikant kyla rizika ne „pervertinti“ jų sąnaudas, kaip numato tas pats teismas, o „nuvertinti“ tikrąsias jų sąnaudas (šiems STO skiriant per mažas pajamas). Ieškovai STO taip pat pabrėžia, kad istoriniai duomenys, kuriais grindžiamas VREG pasirinktas metodas, nebūtinai atspindi faktiškai patirtas išlaidas, ypač tais atvejais, kai dėl netikėtų sukrėtimų ar įvykių rinkose susidaro dideli svyravimai.