62006CC0173
GENERALINĖS ADVOKATĖS
VERICA TRSTENJAK IŠVADA,
pateikta 2007 m. birželio 7 d. (
1
)
Byla C-173/06
Agrover Srl
prieš
Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova
„Bendrijos muitinės kodeksas — Laikinasis įvežimas perdirbti — Asociacijos sutartis — Išankstinis ryžių eksportas į trečiąją šalį, su kuria sudaryta sutartis dėl preferencinio muitų tarifo — Muitinės kodekso 216 straipsnis — Importo muito išieškojimas išleidus prekes — Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktas“
I — Įvadas
1.
Commissione tributaria regionale di Genova (Italija) Teisingumo Teismo klausia dėl 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
2
), 216 ir 220 straipsnių taikymo tuo atveju, kai Bendrijos prekė yra pirmiau eksportuojama taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą į trečiąją šalį, su kuria sudaryta „negrąžinimo“ išlygą turinti sutartis.
2.
Ginčas šioje byloje susijęs su Genujos muitinės reikalavimu bendrovei Agrover Srl (toliau – Agrover) dėl tariamų muitų taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą atliktoms Bendrijos kilmės nulukštentų ryžių išankstinio eksporto operacijoms į Vengriją, kuri tuo metu buvo susijusi su Europos Bendrijomis ir jų valstybėmis narėmis „negrąžinimo“ išlygą turinčia sutartimi, ir su taikant atleidimą nuo muitų vėlesniu ekvivalentiško kiekio lukštentų ryžių importu iš Tailando.
II — Teisinis pagrindas
A — BMK (
3
)
3.
Pagal 114 straipsnį:
„1.   Nepažeidžiant 115 straipsnio, įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, Bendrijos muitų teritorijoje atliekant vieną arba daugiau perdirbimo operacijų, galima naudoti šias prekes:
a)
ne Bendrijos prekes, skirtas reeksportuoti iš Bendrijos muitų teritorijos, suteikus joms kompensacinių produktų pavidalą, neapmokestinant šių prekių importo muitais ir netaikant joms prekybos politikos priemonių;
b)
išleistas į laisvą apyvartą prekes, grąžinant už tokias prekes sumokėtus arba atsisakant išieškoti mokėtinus importo muitus, jeigu šios prekės eksportuojamos iš Bendrijos muitų teritorijos kompensacinių produktų pavidalu.
2.   Toliau pateiktos formuluotės apibrėžiamos taip:
a)
sąlyginio neapmokestinimo sistema: neapmokestinamo laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, nustatytos 1 dalies a punkte;
b)
drobeko sistema: laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, atliekamos taikant neapmokestinimo muitais sąlygas, nustatytas 1 dalies b punkte;
c)
perdirbimo operacijos:
—
prekių apdorojimas, įskaitant jų surinkimą, montažą arba priderinimą prie kitų prekių,
—
prekių perdirbimas,
—
prekių remontas, įskaitant jų atnaujinimą ir taisymą,
ir
—
tam tikrų prekių, nustatytų taikant Komiteto procedūrą, kurių neįmanoma aptikti kompensaciniuose produktuose ir kurios naudojamos šių produktų gamybai palengvinti, naudojimas net ir tais atvejais, kai šios prekės visai arba iš dalies sunaudojamos gamybos procese;
d)
kompensaciniai produktai: visi produktai, gauti atlikus perdirbimo operacijas;
e)
ekvivalentiškos prekės: Bendrijos prekės, kurios naudojamos kompensaciniams produktams gaminti vietoj importuotų prekių;
f)
išeiga: kompensacinių produktų, gautų perdirbus tam tikrą kiekį importuotų prekių, absoliutus arba santykinis kiekis.“
4.
115 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pripažinusi, kad laikomasi 2 dalyje nustatytų sąlygų ir atsižvelgusi į 4 dalį, muitinė leidžia:
a)
gauti kompensacinius produktus iš ekvivalentiškų prekių;
b)
eksportuoti iš Bendrijos kompensacinius produktus, gautus iš ekvivalentiškų prekių, anksčiau už importuotų prekių importą.
2.   Ekvivalentiškų prekių kokybė ir charakteristikos privalo būti tokios pačios kaip importuotų prekių. Tačiau tam tikrais atvejais, nustatytais taikant Komiteto procedūrą, gali būti leidžiama, kad ekvivalentiškų prekių gamybos stadija būtų aukštesnė negu importuotų prekių.
3.   Taikant 1 dalį importuotos prekės muitinės požiūriu laikomos ekvivalentiškomis prekėmis, o pastarosios – importuotomis prekėmis <…>.”
5.
216 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu tarp Bendrijos ir tam tikrų trečiųjų šalių sudarytose sutartyse nustatyta, kad į šias šalis importuojamoms Bendrijos kilmės prekėms, kaip jos apibrėžtos tose sutartyse, taikomas lengvatinis režimas, su sąlyga, kad tais atvejais, kai tokios prekės buvo išgautos arba pagamintos taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, už minėtą prekių kilmės statusą turinčių prekių sudėtyje esančias ne Bendrijos prekes buvo sumokėti už jas mokėtini importo muitai, importo skolos muitinei atsiradimą lemia dokumentų, kurių reikia, kad prekėms trečiosiose šalyse galėtų būti taikomas preferencinis muitų tarifų režimas, patvirtinimas.
2.   Tokios skolos muitinei atsiradimo momentu laikomas momentas, kai muitinė priima eksporto deklaraciją, kuria deklaruojamos atitinkamos prekės.
3.   Skolininku laikomas deklarantas. Netiesioginio atstovavimo atveju asmuo, dėl kurio interesų pateikiama deklaracija, taip pat laikomas skolininku.
4.   Šią skolą muitinei atitinkanti importo muitų suma apskaičiuojama tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir tais atvejais, kai skola muitinei atsiranda tą pačią dieną priėmus deklaraciją atitinkamų prekių išleidimui į laisvą apyvartą įforminti, pateiktą norint užbaigti laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą.“
6.
220 straipsnyje nustatyta:
„<…>
2.   Išskyrus 217 straipsnio 1 dalies antrojoje ir trečiojoje pastraipose nurodytus atvejus, paskesnis įtraukimas į apskaitą neatliekamas, jeigu:
<…>
b)
teisiškai privaloma sumokėti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą dėl muitinės padarytos klaidos, kurios, yra pagrindo manyti, asmuo, privalėjęs sumokėti tokią pinigų sumą, negalėjo nustatyti, veikdamas sąžiningai ir laikydamasis visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu;
<…>“
B — Europos sutartis, steigianti asociaciją tarp Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Vengrijos Respublikos (
4
)
7.
Pagal 1 straipsnį „įsteigiama Bendrijos ir jos valstybių narių ir Vengrijos asociacija “. (Pataisytas vetimas)
C — Europos Bendrijų ir jų valstybių narių ir Vengrijos Respublikos asociacijos tarybos sprendimas Nr. 3/96 (
5
)
8.
15 straipsnyje „Draudimas grąžinti muitus ar atleisti nuo jų“ nustatyta:
a)
Neturinčioms kilmės įrodymų žaliavoms, naudojamoms Bendrijos, Vengrijos ar kitos 4 straipsnyje nurodytos valstybės kilmės produktų, kurių kilmės įrodymai pateikti ar nustatyti pagal V skyriaus nuostatas, gamyboje, nei Bendrijoje, nei Vengrijoje netaikomas muitų grąžinimas ar atleidimas nuo jų, kad ir kokia būtų forma <…>“
III — Pagrindinė byla ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
9.
Agrover, kurios buveinė yra Verčelyje (Italija), gavusi Novaros muitinės išduotą laikinojo įvežimo perdirbti leidimą, 2001 m. pirmiau eksportavo tris Bendrijos kilmės nulukštentų ryžių siuntas į Vengriją, kuri tuo metu buvo susijusi su Europos Bendrijomis ir jų valstybėmis narėmis „negrąžinimo“ išlygą turinčia sutartimi, o vėliau iš Tailando, taikant atleidimą nuo muitų, importavo ekvivalentišką kiekį lukštentų ryžių.
10.
2004 m. sausio 26 d. Genujos muitinė, kurioje buvo atliktos trys kompensacinių produktų importo operacijos, pateikė tris patikslinančius pranešimus dėl bendros 73767,88 euro sumos. Genujos muitinė nusprendė, kad toks importas turėjo būti apmokestinamas muitais dėl to, jog jis nebuvo toks, koks turėtų būti pagal BMK 114 ir 115 straipsniuose nustatytą laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, nes importuojama kompensacinė prekė nebuvo šalies, kuri yra sudariusi sutartį su Bendrija, kilmės prekė.
11.
Bendrovė Agrover apskundė šiuos sprendimus. 2004 m. liepos 2 d.Commissione tributaria provinciale di Genova atmetė šį ieškinį. Agrover padavė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo Commissione tributaria regionale di Genova, kuris manė, kad būtina Teisingumo Teismui pateikti šiuos du prejudicinius klausimus:
„1.
Ar (BMK) 216 straipsnis gali būti taikomas tada, kai Bendrijos prekei (ryžiai), kuri pirmiau buvo eksportuojama taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą su sertifikatu EUR.1 į trečiąją šalį (su kuria sudaryta sutartis dėl preferencinio muitų tarifo režimo), taikomi importo muitai, kai vėliau ta pati (ekvivalentiška) prekė reimportuojama kaip kompensacinis produktas iš trečiosios šalies, kuri su Bendrija nėra sudariusi sutarties?
2.
Jeigu kompensacinių produktų importui nebuvo taikyti (BMK) 216 straipsnyje numatyti muitai, ar muitinė gali jų reikalauti vėliau, o gal vis dėlto taikomas to paties kodekso 220 straipsnyje numatytas atleidimas nuo muitų?“
IV — Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
A — Dėl pirmojo klausimo
12.
Bendrovė Agrover Teisingumo Teismui siūlo atsakyti, kad BMK 216 straipsnis nėra taikomas jos atliktoms laikinojo įvežimo perdirbti ūkinėms operacijoms, nes šis straipsnis susijęs tik su ne Bendrijos prekėmis, „inkorporuotomis“ į eksportuojamą Bendrijos prekę, nors ryžių, kuriuos ji iš anksto eksportavo, atveju nebuvo inkorporacijos. Šį aiškinimą paremia Sprendimo Nr. 3/96 15 straipsnis, kuris numato draudimą grąžinti muitus tarp Europos Bendrijų ir jų valstybių narių ir Vengrijos Respublikos tik už kilmės statuso neturinčias medžiagas, naudotas Bendrijos kilmės produktų gamyboje. Be to, šioje byloje taikant BMK 216 straipsnį eksportuotojas patirtų apie 210 eurų nuostolių už ryžių toną.
13.
Italijos vyriausybė Teisingumo Teismui siūlo atsakyti, kad „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūra, numatyta BMK 114, 115 ir 216 straipsniuose, yra susijusi su bet kuria muitinės operacija, atitinkančia teisės aktų nustatytas sąlygas, ir ūkio subjektas negali reikalauti didesnio pranašumo vėlesnei tos pačios prekės, kaip kompensacinio produkto, reimporto ūkinei operacijai iš trečiosios šalies, kuri su Bendrija nėra sudariusi sutarties. Italijos vyriausybė teigia, kad abejones, kurios kilo dėl BMK 216 straipsnio netikslios formuluotės aiškinimo jį taikant tokiam atvejui, koks šioje byloje, pašalino 2003 m. kovo 20 d. Komisijos parengtas dokumentas TAXUD/724/2003, kuris, nors ir pripažindamas nagrinėjamos nuostatos dviprasmiškumą, nustatė, kad visais atvejais, kai ryžių laikinojo įvežimo perdirbti su išankstiniu eksportu ūkinė operacija yra atliekama išduodant EUR.1 sertifikatą, muitai turi būti mokami tada, kai reimportuojama ne Bendrijos prekė. Taip yra todėl, kad pagal minėtą dokumentą, „nepaisant jo konteksto, (BMK 216 straipsnis yra) ne kilmės ir ne laikinojo įvežimo perdirbti taisyklė, bet taisyklė, susijusi su įsipareigojimu muitinei. Kitaip tariant, galimo muitų išeiškojimo teisinis pagrindas yra ne „negrąžinimo taisyklė“, numatyta kilmės protokole, o BMK 216 straipsnis“ (Neoficialus verimas). Atleidžiant nuo muitų ir kaip kompensacinį produktą importuotą prekę būtų suteikta per daug pranašumų atliekant tą pačią ūkinę operaciją. Ūkio subjektas turi pasirinkti arba naudotis atleidimu nuo muitų eksporto metu išduodant sertifikatą EUR.1, arba naudotis atleidimu nuo muitų importuojant kompensacinius produktus.
14.
Komisija Teisingumo Teismui siūlo atsakyti, kad BMK 216 straipsnis gali būti taikomas tik „klasikinio“ laikinojo įvežimo perdirbti atveju, kai importuojama yra anksčiau nei eksportuojama. BMK 216 straipsnis susijęs su Bendrijos kilmės prekėmis, gautomis įforminant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą. Tačiau pagal BMK 115 straipsnio 3 dalį nagrinėjamos bylos sandoris negali būti prilygintas prekių eksportui į trečiąją šalį, su kuria sudaryta preferencinių muitų tarifų sutartis. BMK 216 straipsnio 2 dalis, pagal kurią skola muitinei atsiranda tuomet, kai muitinė priima prekių, kurioms pirmiau taikyta „klasikinė“ laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, eksporto deklaraciją, yra nesuderinama su EX/IM („išankstinio eksporto“ sistema) laikinojo įvežimo perdirbti procedūra ir su BMK 115 straipsnio 3 dalyje numatyta teisine fikcija. Atsižvelgiant į šią teisinę fikciją, Italijos institucijos neturėjo forminti EUR.1 sertifikato Bendrijos kilmės ryžiams, kurie turėjo būti eksportuojami į Vengriją. Atvirkščiai, jos turėjo laikyti šiuos ryžius kilusiais iš Tailando, kuriuos reikia eksportuoti į Vengriją, taikant EX/IM laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą.
B — Dėl antrojo klausimo
15.
Agrover teigimu, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad BMK 216 straipsnis yra taikytinas nagrinėjamoje byloje, jis turėtų atsakyti, kad Agrover nėra įpareigota sumokėti muitus, nes BMK 220 straipsnio 2 dalies b punktas taip pat taikytinas. Pirmiausia, negali būti abejojama Agrover sąžiningumu muitinei keletą metų netaikius jokių apribojimų analogiškiems sandoriams. Taigi toks pasyvumas pateisintų BMK 220 straipsnio 2 dalies b punkto taikymą (
6
). Komisijos dokumente TAXUD/724/2003 pažymima, be kita ko, kad BMK 216 straipsnis yra netinkamas taikyti laikinojo įvežimo perdirbti ūkinėms operacijoms, kokios nagrinėjamoje byloje. Galiausiai laikinojo įvežimo perdirbti leidimas nepateikė jokios nuorodos į BMK 216 straipsnį. Todėl Agrover mano, kad muitinė negali dabar tvirtinti, nepažeisdama teisėtų lūkesčių principo (
7
), kad sertifikatų EUR.1 išdavimas eksportuojant nulukštentus ryžius į Vengriją gali lemti labai didelių muitų taikymą tailandietiškų ryžių, kaip kompensacinių produktų, importui, nes tai sukeltų nepataisomą žalą ieškovei, atsižvelgiant į tai, kad Agrover neturi galimybės perkelti muitą reimportuotų ryžių pirkėjui.
16.
Italijos vyriausybė siūlo atsakyti, kad BMK 220 straipsnio 2 dalies b punktas netaikytinas nagrinėjamoje byloje, nes muitinė nepadarė jokios klaidos eksportuodama ar importuodama kompensacinius produktus. Ji priduria, kad išduodant sertifikatą EUR.1 nebuvo padaryta jokios klaidos, nes eksportuojami ryžiai akivaizdžiai buvo Italijos kilmės. Tas pats pasakytina apie įvežimą, nes muitinės deklaracijos priėmimas neturi teisinės reikšmės pritariant ar sutinkant dėl konkrečių pasirinktų naudojimo būdų ir daugiau nereiškia ūkinės operacijos teisėtumo išankstinės kontrolės, kuri dažniausiai atliekama išleidus prekes, siekiant pagreitinti muitinės operacijas. Net jeigu būtų padaryta klaida, Agrover, remdamasi savo profesine patirtimi muitų mokėjimo ir tarptautinės prekybos srityje, galėtų ją nustatyti. Be to, Agrover turėtų prisiimti ekonominę riziką, susijusią su savo veikla ir negalėtų dangstytis sąžiningumo sąvoka, kuri Bendrijos teismo praktikoje visą laiką buvo aiškinama siaurai (
8
).
17.
Komisija Teisingumo Teismui siūlo neatsakyti į antrąjį klausimą, nes byloje, kurioje pateiktas prašymas dėl prejudicinio sprendimo, joks muitas nebuvo mokėtinas pagal BMK 216 straipsnį. Vis dėlto ji priduria, kad Teisingumo Teismas pripažino asmens, privalančio sumokėti muitą, teisę į tai, kad institucijos nepradėtų išieškoti išleidus prekes sumokėto muito, jeigu įvykdomos šios trys kumuliacinės sąlygos: muitas nebuvo surinktas dėl pačių kompetentingų institucijų klaidos; kompetentingų institucijų padaryta klaida turi būti tokia, kurios negali pagrįstai nustatyti sąžiningas asmuo, turintis sumokėti muitą, nepaisant jo profesinės patirties ir iš jo reikalaujamo rūpestingumo; asmuo, privalantis sumokėti muitą, turi laikytis visų galiojančiuose teisės aktuose nustatytų nuostatų, susijusių su jo muitų deklaracijos pateikimu (
9
). Esant ginčui dėl nesumokėto muito už ryžių eksportą į Vengriją išieškojimo, nacionalinis teismas turi teisiškai įvertinti faktus, atsižvelgdamas į BMK 220 straipsnio 2 dalies b punkto, kuris susijęs būtent su klaidomis išduodant sertifikatus, būtinus gaunant preferencinį tarifą, aiškinimą.
V — Vertinimas
A — Dėl pirmojo klausimo
18.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad galiojantis BMK greitu laiku turi būti iš esmės peržiūrėtas (
10
). Apskritai atnaujinto kodekso pasiūlymu siekiama „patobulinti muitinės kodeksą, racionalizuoti muitinės procedūras ir procesus bei suderinti teisės normas su informacinių sistemų naudojimo bendrosiomis taisyklėmis“. Be to, jis turės didelę įtaką dabartinei laikinojo įvežimo perdirbti sąvokai (
11
).
19.
Šiuo metu pagal BMK 114 straipsnį laikinojo įvežimo perdirbti procedūra (
12
) suteikia galimybę pasinaudoti importo muito už iš trečiosios šalies atgabentas prekes į Bendriją laikinu mokėjimo sustabdymu, laikantis sąlygos, kad jos perdirbamos ir yra reeksportuojamos iš Bendrijos. Pagal šią sistemą importuojamos, perdirbamos ir reeksportuojamos tos pačios prekės. BMK taip pat numatyta vadinamoji „ekvivalentiškos kompensacijos“ sistema: prekė gali būti Bendrijos kilmės, laikantis sąlygos, kad ji yra ekvivalentiška tos pačios įmonės turimoms prekėms (BMK 115 straipsnio 3 dalis). Galiausiai pagal BMK taip pat įmanoma eksportuoti prekę netgi anksčiau nei trečiosios šalies kilmės prekė yra importuojama: vadinamoji „išankstinio eksporto“ sistema arba „EX/IM“ (BMK 115 straipsnio 1 dalies b punktas) (
13
). Šioje byloje Italijos įmonė Agrover norėjo naudotis šiomis dviem galimybėmis, nes ji eksportavo itališkus ryžius į Vengriją, paskui importavo Tailando kilmės ryžius.
20.
Be to, atliekant šias ūkines operacijas tarp Vengrijos ir Bendrijos galiojo preferencinė sutartis, numatanti vadinamąją „negrąžinimo“ išlygą. Šia išlyga siekiama uždrausti laikinai sustabdyti importo muito taikymą už trečiosios šalies prekes, eksportuojamas į preferencinę sutartį pasirašiusią valstybę. Taigi šia taisykle siekiama sustiprinti dvišalę ekonominę integraciją, nes taip apribojant sutarties nepasirašiusių trečiųjų šalių produktų naudojimą skatinama valstybės partnerės kilmės produktų inkorporacija. Siekiant palengvinti eksportuojamų prekių kilmės įrodinėjimą, vykdant tokią prekybą buvo parengti specialūs dokumentai, judėjimo sertifikatai, dar vadinami „EUR.1“ sertifikatais (
14
). Atrodo, skirtingos bylos šalys didelę reikšmę teikia tam, kad Italijos muitinė išdavė šį sertifikatą Agrover ryžiams, kuriuos ji eksportavo į Vengriją. Tačiau šis faktas beveik neturi reikšmės; jis tiesiog rodo, kad Agrover, siekdama eksportuoti savo ryžius į Vengriją taikant preferencinį režimą, dėl šio dokumento kreipėsi į Italijos muitinę, kuri jai šį išdavė.
21.
Laikinojo įvežimo perdirbti procedūros tikslas yra priešingas negrąžinimo taisyklės tikslui, nes juo siekiama, atleidžiant nuo muito į Bendriją importuojamas trečiųjų šalių kilmės prekes, suteikti geriausią konkurencinę padėtį Bendrijoje perdirbtoms ir reeksportuotoms trečiųjų šalių prekėms (
15
) arba, kaip yra nurodęs Teisingumo Teismas, „tarptautiniu požiūriu neapsunkinti Bendrijos įmonių, kurios naudoja trečiųjų šalių prekes tam, kad gautų eksportui skirtų produktų, suteikiant joms galimybę įsigyti šių prekių tomis pačiomis sąlygomis kaip ir ne Bendrijos įmonėms“ (
16
).
22.
Greta šių dviejų tikslų BMK 216 straipsnyje nustatyta, kad importuojamos prekės, kurioms buvo įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, turi būti apmokestinamos importo muitu, kai jos eksportuojamos taikant preferencinių muitų tarifų režimą. Todėl BMK 216 straipsnis konkrečiai numato, kaip teigia Agrover ir Komisija, tik klasikinę situaciją, kai importuojama yra pirmiau nei eksportuojama („IM/EX“ sistema).
23.
Tačiau dėl 115 straipsnio 3 dalies, pagal kurią kompensacinis produktas laikomas trečiosios šalies kilmės preke, o importuotas produktas – Bendrijos preke, ekvivalentiškos kompensacijos sistemos teisinės fikcijos BMK 216 straipsnis turi būti, mano nuomone, taip pat taikomas situacijoms, kai yra eksportuojama pirmiau nei importuojama („EX/IM“ sistema) (
17
).
24.
Atrodo, kad toks BMK 216 straipsnio aiškinimas atitinka muitinės procedūros ekonominį tikslą. Nuoroda į ekonominį tikslą yra grindžiama pirmiausia šio straipsnio sudėtingumu ir, kaip pažymėjo visos bylos šalys, nelabai aiškia jo redakcija. Kita vertus, su muitinės sritimi susijusių sąvokų teisinė analizė reikalauja atsižvelgti į jų ekonominę reikšmę (
18
).
25.
Tačiau jeigu BMK 216 straipsnis nebuvo taikomas tuo atveju, kai buvo eksportuojama pirmiau nei importuojama ir produktai buvo eksportuojami į šalį, su kuria sudaryta preferencinė sutartis, numatanti negrąžinimo išlygą, laikinojo įvežimo perdirbti leidimo turėtojas neturėtų mokėti muitų nei importuodamas, nes tai yra kaip tik šios sistemos tikslas, nei remiantis negrąžinimo išlyga atlikdamas išankstinį eksportą.
26.
Taip, kaip ir autoriai, nagrinėjantys šią situaciją (
19
) ir kurių yra labai nedaug, Muitinės kodekso komitetas Italijos vyriausybės nurodytame TAXUD dokumente pažymi, kad tokia situacija yra nelogiška: „Kodekso 216 straipsnis buvo įtrauktas kaip savarankiška nuostata skolos muitinei požiūriu dėl „negrąžinimo taisyklės“, esančios tam tikrose preferencinėse sutartyse, pasekmių. Juo apibrėžiant specifinę situaciją, kai atsiranda skola muitinei, iš esmės buvo siekama užtikrinti Bendrijos tarptautinių įsipareigojimų laikymąsi, neleidžiant pasinaudoti šia procedūra (atleidimu nuo importuojamoms prekėms taikomų muitų) eksportuotojui ir (arba) laikinojo įvežimo perdirbti leidimo turėtojui nuo tada, kai „negrąžinimo taisyklė“ yra atitinkamoje sutartyje ir taikoma atitinkamiems eksportuotiems produktams. Deja, Kodekso 216 straipsnio formuluotė tiksliai neatspindi „negrąžinimo taisyklės“ taikymo apimties ir turinio <…>“ (
20
) (Neoficialus vertimas)
27.
Šioje byloje Komisija teigia, kad šis tekstas jos neįpareigoja. Jeigu jis iš tiesų nėra privalomas (
21
), vis dėl to naudinga į jį atkreipti dėmesį (
22
), ypač atsižvelgiant į tai, kad komitetą sudaro žymūs šios srities specialistai (
23
).
28.
Todėl negalima pritarti Agrover argumentui, kad taikant BMK 216 straipsnį jai buvo padaryta maždaug 210 eurų nuostolių už ryžių toną. Iš tikrųjų šiuo atveju netaikant BMK 216 straipsnio susidarytų 80 eurų nauda už ryžių toną (kadangi Agrover mokėjo 210 eurų už iš Tailando importuotų žaliavinių ryžių toną, o nulukštentus ryžius eksportuodama į Vengriją ji mokėjo 290 eurų (
24
)), o taikant BMK 216 straipsnį Agrover už žaliavinių ryžių toną turėtų mokėti 210 eurų muito mokestį, ir tai sudarytų 166 eurų nuostolių už ryžių toną. Nors ši išvada, be abejonės, yra nepalanki ūkio subjektui, vis dėlto ji atitinka tikslą sudaryti palankesnes sąlygas Bendrijos prekėms importo iš trečiųjų šalių sąskaita. Taigi panašioje situacijoje ūkio subjektas turėtų interesą, kaip Muitinės kodekso komitetas ragina jį pasielgti savo 2003 m. kovo 20 d. Dokumente, „geriau nesinaudoti laikinojo įvežimo perdirbti suteikiamu atleidimu, o eksportuoti vietinius ryžius taikant preferencinę sutartį“ (Neoficialus vertimas). Bet kuriuo atveju Agrover turi mokėti muitus, kurių mokėjimo terminai, atsižvelgiant į Italijos muitinei reikalingą laiką gerai suprasti situaciją, galiausiai buvo ypač ilgi.
29.
Galiausiai dėl pirmojo prejudicinio klausimo teiginio, pagal kurį su šalimi, iš kurios importuojamos prekės, nėra preferencinės sutarties, reikia pažymėti, kad jis neturi reikšmės, nes jeigu prekės galėtų būti importuojamos jų neapmokestinant dėl preferencinės sutarties, taip paprastai neiškiltų laikinojo įvežimo perdirbti mechanizmo, kuriuo būtent siekiama laikinai sustabdyti importo muito taikymą, problema.
30.
Taigi į pirmajį klausimą reikia atsakyti, kad BMK 216 straipsnis taikomas tada, kai Bendrijos prekė, kuriai įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, buvo iš anksto eksportuota į trečiają šalį, su kuria sudaryta sutartis, numatanti preferencinio muitų tarifo taikymą.
B — Dėl antrojo klausimo
31.
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar gali būti atsisakoma išieškoti iš Agrover muitą pagal BMK 220 straipsnio 2 dalies b punktą dėl muitinės galbūt padarytos klaidos.
32.
Reikia priminti, kad tiek importo, tiek eksporto muitas gali būti sugrąžinamas arba atsisakoma jį išieškoti tik esant tam tikroms sąlygoms ir konkrečiai numatytais atvejais. Taigi nuostatos, numatančios tokį sugrąžinimą arba tokį atsisakymą išieškoti, turi būti aiškinamos siaurai (
25
).
33.
BMK 220 straipsnio 2 dalies b punkte aiškiai numatyta situacija, pagal kurią „teisiškai privaloma sumokėti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą dėl muitinės padarytos klaidos“, t. y. kad muitinė priima pirmąjį sprendimą dėl muito sumos, paskui pakeičia savo nuomonę ir nusprendžia, kad muito suma buvo neteisingai apskaičiuota. Tačiau nagrinėjamoje byloje muitinė nepakeitė nuomonės; ji Agrover niekada nepareiškė, kad ši neturėtų mokėti jokių mokesčių. Pirmą kartą sumokėti muitą muitinė pareikalavo 2004 m. sausio 26 d. Taigi bet kuriuo atveju BMK 220 straipsnio 2 dalies b punktas yra netaikytinas (
26
).
VI — Išvada
34.
Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus argumentus, Teisingumo Teismui į Commissione Tributaria Regionale di Genova pateiktus klausimus siūlau atsakyti taip:
„1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (toliau – BMK), 216 straipsnis taikomas, kai Bendrijos prekė, kuriai įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, buvo iš anksto eksportuota į trečiąją šalį, su kuria sudaryta sutartis dėl preferencinio muitų tarifo režimo.
2.
BMK 220 straipsnio 2 dalies b punktas netaikomas, kai muitai paskiau į apskaitą nėra įtraukiami.“
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 302, p. 1, toliau – BMK.
(
3
)	 Vėliau padaryti BMK pakeitimai neturi įtakos čia cituojamoms ištraukoms.
(
4
)	OL L 347, 1993, p. 2.
(
5
)	1996 m. gruodžio 28 d. Sprendimas (OL L 92, 1997, p. 1).
(
6
)	Agrover nurodo 1993 m. balandžio 1 d. Sprendimą HewlettPackard France (C-250/91, Rink. p. I-1819).
(
7
)	Agrover nurodo 2002 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Illumitrónica (C-251/00, Rink. p. I-10433).
(
8
)	Italijos vyriausybės teigimu, būtent nustatant eksporto ar importo muitų mokėjimą išleidus prekes tik tuo atveju, kai šis mokėjimas yra pagrįstas ir atitinka teisėtų lūkesčių principą (žr. minėtą sprendimą Hewlett Packard France) bei daro ūkio subjektui žalą, viršijančią įprastą komercinę riziką (2001 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Kaufring ir kt. prieš Komisiją, T-186/97, T-187/97, T-190/97–T-192/97, T-210/97, T-211/97, T-216/97–T-218/97, T-279/97, T-280/97, T-293/97 ir T-147/99, Rink. p. II-1337); taip pat apsaugant Bendrijos interesą vykdant jos lėšų išieškojimą, pareiškiant, kad „tai, jog importuotojas yra sąžiningas, neatleidžia jo nuo atsakomybės sumokėti skolą muitinei, kai jis yra importuojamos prekės deklaruotojas“ (1997 m. liepos 17 d. Sprendimas Pascoal & Filhos, C-97/95, Rink. p. I-4209, 57 punktas; šiuo klausimu pagal analogiją žr. 1980 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Ciro Acampora, 827/79, Rink. p. 3731 ir 1996 m. gegužės 14 d. Sprendimą Faroe Seafood ir kt., C-153/94 ir C-204/94, Rink. p. I-2465).
(
9
)	Komisija būtent nurodo 2000 m. spalio 19 d. Sprendimą Sommer (C-15/99, Rink. p. I-8989, 35–39 punktai).
(
10
)	Jokia data nėra numatyta. Dabartinis kodeksas turi galioti bent jau iki 2008 metų (M. Lux ir P.-J. Larrieu „La réforme du Code des douanes communautaire, tentative réussie de concilier progrès technique et simplification du droit?“, Revue des affaires européennes, 2005, p. 554).
(
11
)	Ateityje nebus poreikio reeksportuoti. Todėl pasiūlyme dėl reglamento nustatyta, kad „laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, atliekamą taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą, reikėtų sujungti su muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra, o laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, atliekamos taikant drobeko sistemą, reikėtų atsisakyti. Ši vieninga laikinojo įvežimo perdirbti procedūra turėtų būti taikoma ir prekėms sunaikinti, išskyrus atvejus, kai prekės sunaikinamos muitinės arba jai prižiūrint“. (Pataisytas vertimas) (Pasiūlymas dėl Europos parlamento ir Tarybos reglamento, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, COM(2005) 608, galutinis, toliau – atnaujinto kodekso pasiūlymas).
(
12
)	Prekės, kurioms buvo įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, gali būti naudojamos pagal dvi sistemas: vadinamąją „sąlyginio neapmokestinimo“ sistemą (Bendrijos muitų teritorijoje naudojamos ne Bendrijos prekės, kurios iš šios teritorijos turi būti reeksportuotos suteikus joms kompensacinių produktų pavidalą, neapmokestinant šių prekių importo muitais) ir vadinamąją „drobeko“ sistemą (Bendrijos muitų teritorijoje naudojamos laisvoje apyvartoje esančios prekės sugrąžinant ar sumažinant importo muitus, jeigu šios prekės reeksportuojamos iš šios teritorijos, suteikus joms kompensacinių produktų pavidalą). Žr. C. J. Berr ir H. Trémeau „Le droit douanier“, Économica, 7-asis leidimas, Paryžius, 2006, p. 327. Taip pat, be kita ko, žr. T. Lyons „EC Customs Law“, Oxford University Press, p. 345 ir paskesnius, Oksfordas, 2001; T. Palacchino „Perfezionamento attivo“, Il diritto tributario comunitario, Il Sole 24 ORE, Milanas, 2004, p. 321–341; M. Lux „Guide to Community Customs Legislation“, Bruylant, Briuselis, 2002, p. 365 ir paskesnius bei to paties autoriaus Das Zollrecht der EG, ein Lehr- und Übungsbuch sowie Nachschlagewerk für Praktiker, Kelnas, 1-asis leidimas, 2003, p. 287 ir paskesnius.
(
13
)	M. Reymão „Aperfeiçoamento activo“, Direito aduaneiro das Comunidades Europeias na perspectiva da União Europa, Braga, 1992, p. 164 irgi pažymi, kad išankstinio eksporto „EX/IM“ taisyklė leidžia eksportuoti kompensacinius produktus, gautus iš ekvivalentiškų prekių, anksčiau nei importuojamos ne Bendrijos prekės. Akivaizdu, kad šis leidimas gali būti suteiktas tik prekėms, kurioms taikoma laikinojo įvežimo perdirbti su ekvivalentiška kompensacija procedūra – taigi negali būti išankstinio eksporto be ekvivalentiškos kompensacijos. Taip pat žr. J. García Gallego „El régimen de perfeccionamiento activo como medida de fomento a la exportación“, Cuadernos Europeos de Deusto, Bilbao, 1991, p. 103; M. Foraster Serra „Regulacion legal del trafico de perfeccionamieto activo“, Revista juridica espagñola La Ley, Distribuciones de la
Ley, Madridas, 1988, p. 929 ir minėtą M. Lux „Das Zollrecht der EG, ein Lehr- und Übungsbuch sowie Nachschlagewerk für Praktiker“, p. 288.
(
14
)	Europos ekonominės erdvės susitarimas – 4 protokolas dėl kilmės taisyklių (OL L 1, 1994, p. 54). „Prekių judėjimo sertifikatas EUR.1 išduodamas eksportuojančios šalies muitinėje, eksportuotojui arba jo įgaliotajam asmeniui pateikus paraišką raštu“ (17 straipsnio 1 dalis). „Sertifikatus EUR.1 išduodančios muitinės įstaigos imasi visų būtinų priemonių produkto kilmės statusui patikrinti <…>“ (17 straipsnio 5 dalis).
(
15
)	„Su laikinojo įvežimo perdirbti procedūra susiję muitinės mechanizmai buvo suprantami kaip užsienio prekių, kurios skirtos reeksportui jas pramoniniu būdu perdirbus valstybių narių teritorijoje, apsauginiai vožtuvai. Šioms prekėms įforminti procedūros, leidžiančios importuoti prekes atleidžiant nuo muitų, kuriais jos būtų paprastai apmokestinamos, jeigu būtų patiektos vidaus rinkai, nustatymas gali tik paskatinti Bendrijos eksportą, suteikiantį galimybę patekti į pasaulines rinkas palankesnėmis konkurencinėmis sąlygomis“ (minėti C. J. Berr ir H. Trémeau, p. 327). Taip pat žr. M. Reymão (minėtą p. 155), kuris pažymi, kad dabartinė laikinojo įvežimo perdirbti procedūra nėra vien sąlyginio neapmokestinimo muitinės procedūra, o labiau ekonominio pobūdžio procedūra. Iš tikrųjų jos pagrindinis tikslas yra sudaryti palankias sąlygas tam tikrai ekonominei veiklai, skatinant Bendrijos įmonių eksportą. Taip pat žr. minėtą T. Palacchino, p. 322 ir minėtą García Gallego, p. 91.
(
16
)	1995 m. birželio 29 d. Sprendimas Temic Telefunken microelectronic (C-437/93, Rink. p. I-1687 18 punktas), susijęs su ginču dėl brangiųjų metalų, esančių defektų turinčiose grandinėlese, muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūros taikymo, kylančio iš laikinojo įvežimo perdirbti procedūros.
(
17
)	Beje, ateityje skolos muitinei mokėjimas tokioje situacijoje neturėtų daugiau kelti abejonių. Iš tikrųjų BMK 216 straipsnį turėtų pakeisti 50 straipsnis. Atnaujinto kodekso pasiūlymo 50 straipsnio 1 dalies b punktas aiškiai nurodo situaciją, kai eksportuojama yra pirmiau nei importuojama:
„50 straipsnis
Specialios nuostatos dėl kilmės statuso neturinčių prekių
1.   Jeigu kilmės statuso neturinčioms prekėms, naudojamoms gaminant produktus, kuriems kilmės įrodymo dokumentas išduodamas arba surašomas taikant lengvatinį susitarimą, kurį Bendrija sudarė su tam tikromis Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančiomis šalimis arba teritorijomis arba su tokių šalių arba teritorijų grupėmis, taikomas draudimas grąžinti importo muitus arba nuo jų atleisti, su šiais produktais susijusi importo skola muitinei atsiranda, kai:
a)
priimamas pranešimas apie reeksportą, susijęs su aptariamais produktais, gautais pagal laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą;
b)
priimama deklaracija, susijusi su prekėmis, kurioms buvo įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra aptariamų perdirbtų produktų ankstesnio eksporto atveju“.
(
18
)	„Kai atliekama muitinės procedūros ekonominė analizė ir kai stengiamasi išskirti jos pagrindinius principus, paprastai nagrinėjamos procedūros ekonominė paskirtis sugretinama su teisiniais mechanizmais, kurie apibrėžia jos naudojimo sąlygas. Šis procesas yra labiau būtinas (taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą) dėl ekonominių veiksnių dominavimo (labiau nei kitų procedūrų atveju) taikymo mechanizmams suteiktos krypties atžvilgiu“ (minėti C. J. Berr ir H. Trémeau, 2006, p. 325).
(
19
)	Žr. H.-J. Priess ir R. Pethke The Pan-european Rules of Origin: „the Beginning of a New Era in European Free Trade“, Common Market Law Review, 34, 1997, p. 804: „Anti-duty drawback or exemption clauses constitute standard rules of free trade agreements. Their aim is to prevent a double advantage by using specific customs procedures, such as inward processing traffic to enter the preferential zone under exclusion or reduction of import duties, as well as preferential treatment after substantial transformation. Such duty drawback or exemption programmes would distort trade flows by attracting imports of third countries materials to the country applying such programmes“. Žr. taip pat P. Witte „Zollkodex Kommentar“, Beck, Miunchenas, 2006, p. 389: „Ansonsten wäre es möglich, eine doppelte Zollvergünstigung zu erreichen: erstens bei der Einfuhr in das Produktionsland, zweitens bei der Einfuhr in das Land der Präferenzpartei. Deutlich wird dies im Rahmen einer aktiven Veredelung, bei der Waren ohne Zollbelastung eingeführt, nach Veredelung und Ursprungserwerb wieder ausgeführt werden und zum Präferenzzollsatz in einen Drittstaat eingeführt werden könnten (Drawback)“.
(
20
)	Minėtame dokumente nurodoma, kad „dabartinė 216 straipsnio formuluotė nevisiškai atitinka tarptautinį kontekstą, kuriame jis ir jo pakeitimai dėl preferencinės kilmės taisyklių buvo priimti. Todėl būtina jį peržiūrėti ir Komisija šiuo tikslu pradėjo rengti pasiūlymus“. (Neoficialus vertimas).
(
21
)	Taigi Komisija pagrįstai nurodo 2006 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo sprendimą Friesland Coberco Dairy Foods (C-11/05, Rink. p. I-4285), kurio 33 punkte, laikantis generalinio advokato Poiares Maduro 2006 m. vasario 2 d. Išvados (22–35 punktai), pažymima, kad „komiteto išvada neprivaloma nacionalinėms muitinėms, kurios nagrinėja prašymą dėl muitinės prižiūrimo perdirbimo leidimo“.
(
22
)	2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendime Intermodal Transports (C-495/03, Rink. p. I-8151 48 punktas) pažymima, kad aiškinamosios pastabos „yra svarbios aiškinant atskiras pozicijas, tačiau jos nėra teisiškai privalomos“. Atnaujinto kodekso pasiūlyme aiškinamosiomis pastabomis ir rekomendacijomis, kurios neturi privalomosios galios, siekiama po truputį pakeisti valstybių narių vidaus administracines taisykles (žr. minėtus M. Lux ir P.-J. Larrieu, p. 569).
(
23
)	Šis Muitinės kodekso komitetas yra numatytas BMK septintoje konstatuojamojoje dalyje, pagal kurią „siekiant užtikrinti glaudų ir efektyvų valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimą <…> reikia sudaryti Muitinės kodekso komitetą“, ir įsteigiamas pagal BMK 247 straipsnį bei paskesnius.
(
24
)	Pagal Agrover, nulukštentų ryžių tonos kaina iš tikrųjų turėtų būti 500 eurų. Agrover paaiškino, kad taip gerokai sumažinant kainą buvo siekiama palengvinti ekonomiškai silpnesnių šalių pirkimo galimybes.
(
25
)	Žr. 1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Söhl & Söhlke (C-48/98, Rink. p. I-7877) 52 punktą byloje tarp tekstilės prekyba užsiimančios įmonės ir Hauptzollamt Bremen dėl kelių pranešimų apie apmokestinimą, susijusių su importu, kuriam buvo įforminta laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, ir su ne Bendrijos prekių reeksportu, atliekamu Bendrijos muitų teritorijoje.
(
26
)	Teisingumo Teismas, nagrinėdamas klausimą, susijusį su 1979 m. liepos 24 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1697/79 dėl importo arba eksporto muitų, nepareikalautų iš asmens, privalančio juos sumokėti už prekes, kurioms įforminta muitinės procedūra, sąlygojanti prievolės sumokėti tokius muitus atsiradimą, išieškojimo išleidus prekes (OL L 197, 1979, p. 1), pažymėjo, kad „tik kompetentingų valdžios institucijų aktyviais veiksmais padarytos klaidos, kurių mokesčio mokėtojas negalėjo pagrįstai nustatyti, suteikia teisę į tai, kad išleidus prekes muitai nebūtų išieškomi“ (1991 m. birželio 27 d. Sprendimas Mecanarte, C-348/89, Rink. p. I-3277, 23 punktas). Nagrinėjamoje byloje vykdant importo operacijas muitinė nesiėmė aktyvių veiksmų, ji tiesiog nereagavo.