62021CJ0559
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
2023. november 9. (
*1
)
„Fellebbezés – Az 1907/2006/EK rendelet (REACH‑rendelet) XIV. mellékletébe felvenni javasolt anyagok jelöltlistájának megállapítása – Az oktametil‑ciklotetrasziloxán (D4), a dekametil‑ciklopentasziloxán (D5) és a dodekametil‑ciklohexasziloxán (D6) e listára való felvétele – Perzisztens, bioakkumulatív és mérgező anyagok – Nagyon perzisztens és nagyon bioakkumulatív anyagok – Bioakkumuláció – Bioakkumulációs képesség – Fémorganikus anyagok”
A C‑559/21. P. sz. ügyben,
a Global Silicones Council (székhelye: Washington [Egyesült Államok]),
a Dow Silicones UK Ltd (székhelye: Barry [Egyesült Királyság]),
az Elkem Silicones Franciaország SAS (székhelye: Lyon [Franciaország]),
az Evonik Operations GmbH (székhelye: Essen [Németország]),
a Momentive Performance Materials GmbH (székhelye: Leverkusen [Németország]),
a Shin‑Etsu Silicones Europe BV (székhelye: Almere [Hollandia]),
a Wacker Chemie AG (székhelye: München [Németország])
(képviselik őket: R. Cana, E. Mullier és Z. Romata avocats)
fellebbezőknek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2021. szeptember 8‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
az Európai Vegyianyag‑ügynökség (ECHA) (képviselik: W. Broere, A. Hautamäki és M. Heikkilä, meghatalmazotti minőségben)
alperes az elsőfokú eljárásban,
a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik kezdetben: J. Möller és D. Klebs, meghatalmazotti minőségben, később: J. Möller, meghatalmazotti minőségben),
az Európai Bizottság (képviselik: L. Haasbeek, R. Lindenthal és K. Mifsud‑Bonnici, meghatalmazotti minőségben),
az American Chemistry Council Inc. (ACC) (székhelye: Washington [Egyesült Államok], képviselik kezdetben: A. Moroni avocate, B. Natens advocaat és K. Nordlander advokat, később: S. De Knop advocaat, A. Moroni avocate, és B. Natens advocaat, végül: S. De Knop advocaat és A. Moroni avocate)
beavatkozó felek az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
tagjai: C. Lycourgos tanácselnök, O. Spineanu‑Matei (előadó), J.‑C. Bonichot, S. Rodin és L. S. Rossi bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2023. április 20‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésükkel a Global Silicones Council, a Dow Silicones UK Ltd, az Elkem Silicones France SAS, az Evonik Operations GmbH, a Momentive Performance Materials GmbH, a Shin‑Etsu Silicones Europe BV és a Wacker Chemie AG (a továbbiakban együttesen: fellebbezők) az Európai Unió Törvényszéke 2021. június 30‑iGlobal Silicones Council és társai kontra ECHA ítéletének (T‑519/18, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2021:404) hatályon kívül helyezését kérik, amely ítéletben a Törvényszék elutasította az Európai Vegyianyag‑ügynökség (ECHA) által hozott, a 2018. április 18‑i (EU) 2018/589 bizottsági rendelettel (HL 2018. L 99., 7. o.; helyesbítés: HL 2018. L 102., 99. o.) módosított, az oktametil‑ciklotetrasziloxánnak (D4), a dekametil‑ciklopentasziloxánnak (D5) és a dodekametil‑ciklohexasziloxánnak (D6) a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH), az Európai Vegyianyag‑ügynökség létrehozásáról, az 1999/45/EK irányelv módosításáról, valamint a 793/93/EGK tanácsi rendelet, az 1488/94/EK bizottsági rendelet, a 76/769/EGK tanácsi irányelv, a 91/155/EGK, a 93/67/EGK, a 93/105/EK és a 2000/21/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. december 18‑i 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 396., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 136., 3. o.; HL 2008. L 141., 22. o.; HL 2009. L 36., 84. o.; HL 2010. L 118., 89. o.; HL 2015. L 212., 39. o.; a továbbiakban: REACH‑rendelet) XIV. mellékletébe felvenni javasolt anyagok jelöltlistájára való felvételéről szóló, 2018. június 27‑i határozat teljes vagy részleges megsemmisítése iránt benyújtott keresetet.
Jogi háttér
A REACH‑rendelet
2
A REACH‑rendelet 1. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„E rendelet célja az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének – beleértve az anyagokkal kapcsolatos veszélyek felmérésénél az alternatív vizsgálati módszerek elősegítését is –, valamint az anyagok belső piaci szabad forgalmának biztosítása, a versenyképesség és az innováció erősítésével egyidejűleg.”
3
A rendelet 13. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben az anyagok lényegi tulajdonságaira vonatkozó információk megszerzéséhez az anyagokkal folytatott vizsgálatok szükségesek, e vizsgálatokat a Bizottság rendeletében megállapított vizsgálati módszerekkel összhangban vagy más, az [ECHA] vagy a Bizottság által megfelelőnek elismert nemzetközi vizsgálati módszerekkel összhangban kell lefolytatni. Az említett rendeletet, amely e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányul, a Bizottság a 133. cikk (4) bekezdésében említett eljárással összhangban fogadja el.
Az anyagok lényegi tulajdonságaira vonatkozó információk más vizsgálati módszerekkel is megszerezhetők, amennyiben teljesülnek a XI. mellékletben meghatározott feltételek.”
4
Az említett rendelet 57. cikkének d) és e) pontja értelmében:
„Az 58. cikkben megállapított eljárással összhangban a következő anyagok tüntethetők fel a XIV. mellékletben:
[…]
d)
az e rendelet XIII. mellékletében meghatározott kritériumokkal összhangban a perzisztens, bioakkumulatív és mérgező anyagok;
e)
az e rendelet XIII. mellékletében meghatározott kritériumokkal összhangban a nagyon perzisztens és nagyon bioakkumulatív anyagok”.
5
Ugyanezen rendeletnek „A perzisztens, bioakkumulatív és mérgező anyagok, valamint a nagyon perzisztens és nagyon bioakkumulatív anyagok azonosítási kritériumai” címet viselő XIII. melléklete (a továbbiakban: XIII. melléklet) meghatározza a perzisztens, bioakkumulatív és mérgező anyagok (a továbbiakban: PBT‑anyagok), valamint a nagyon perzisztens és nagyon bioakkumulatív anyagok (a továbbiakban: vPvB‑anyagok) azonosításának kritériumait, valamint azon információk körét, amelyeket egy anyag perzisztenciájának (P), bioakkumulációs potenciáljának (B) vagy toxicitásának (T) értékelésekor figyelembe kell venni.
A 253/2011/EU rendelet
6
2011. március 15‑én a Bizottság elfogadta a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH) szóló 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet XIII. mellékletének módosításáról szóló 253/2011/EU rendeletet (HL 2011. L 69., 7. o.).
7
A 253/2011 rendelet (5) és (6) preambulumbekezdése szerint:
„(5)
A tapasztalatok alapján a [PBT‑ vagy vPvB‑anyagok] azonosításánál minden vonatkozó adatot integráltan és a bizonyítékok súlyának mérlegelése alapján kell felhasználni, az adatokat a XIII. melléklet 1. pontjában felsorolt kritériumokkal összehasonlítva.
(6)
A bizonyítékok súlyának mérlegelésén alapuló megközelítés különösen fontos olyan esetekben, amikor a rendelkezésre álló adatokra nem alkalmazhatók egy az egyben a XIII. melléklet 1. pontjában ismertetett kritériumok.”
8
A 253/2011 rendelettel módosított XIII. melléklet preambuluma kimondja:
„Ez a melléklet a [PBT‑], valamint a [vPvB‑anyagok] azonosításának kritériumait határozza meg, valamint azon információk körét, amelyeket egy anyag perzisztenciájának, bioakkumulációs potenciáljának vagy toxicitásának értékelésekor figyelembe kell venni.
A [PBT‑] és [vPvB‑anyagok] azonosításánál a bizonyítékok súlyának mérlegelésén alapuló szakértői értékelést kell végezni, amely során a 3.2. pontban felsorolt minden releváns és rendelkezésre álló adatot össze kell hasonlítani az 1. pontban szereplő kritériumokkal. Az említett értékelést különösen abban az esetben kell elvégezni, ha a rendelkezésre álló adatokra nem alkalmazhatók egy az egyben az 1. pontban ismertetett kritériumok.
A bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás azt jelenti, hogy együttesen kell figyelembe venni az anyag PBT‑ vagy vPvB‑tulajdonságára utaló összes rendelkezésre álló információt, mint például monitoring, modellezés, megfelelő in vitro vizsgálatok eredményei, állatkísérletekből származó releváns adatok, kategorizálásból (csoportosítás, interpoláció) származó információk, (számszerűsített) szerkezet/hatás összefüggések eredményei, az emberekre vonatkozó tapasztalatok, mint például munka‑egészségügyi adatok és baleseti adatbázisokból származó adatok, epidemiológiai és klinikai vizsgálatokból nyert információk, valamint jól dokumentált esetleírások és megfigyelések. Az adatokat minőségük és konzisztenciájuk alapján megfelelően súlyozni kell. A rendelkezésre álló eredményeket – a belőlük külön‑külön levonható következtetésektől függetlenül – a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás keretében, együttesen kell kiértékelni.
A PBT‑ vagy vPvB‑tulajdonságok értékeléséhez használt információknak releváns körülmények között kapott adatokon kell alapulniuk.
Az azonosítás során figyelembe kell venni az anyag összetevőinek, valamint átalakulási és/vagy bomlástermékeinek PBT/vPvB‑tulajdonságát is.
Ez a melléklet minden szerves anyagra alkalmazandó, beleértve a fémorganikus anyagokat is.”
9
A XIII. melléklet 253/2011 rendelettel módosított 1.1.2. és 1.2.2. pontjának szövege a következő:
„1.1.2. Bioakkumuláció
Egy anyag akkor felel meg a bioakkumuláció (B) kritériumának, ha a vízben élő fajokban kimutatott biokoncentrációs tényezője nagyobb, mint 2000.
[…]
1.2.2. Bioakkumuláció
Egy anyag akkor felel meg a nagy fokú bioakkumuláció (vB) kritériumának, ha a vízben élő fajokban kimutatott biokoncentrációs tényezője nagyobb, mint 5000.”
10
A XIII. mellékletnek a 253/2011 rendelettel módosított 3.2. alszakasza és 3.2.2. pontja értelmében:
„3.2. Értékelési szempontok
A P‑, vP‑, B‑, vB‑ és T‑tulajdonságok értékelésekor a bizonyítékok mérlegelésén alapuló megközelítés alkalmazása mellett a következőket kell figyelembe venni:
[…]
3.2.2. A bioakkumuláció (B vagy vB) értékelése
a)
vízi fajokon végzett biokoncentrációs vagy bioakkumulációs vizsgálat eredményei;
b)
a bioakkumulációs potenciálra vonatkozó egyéb adatok, amennyiben alkalmasságuk és megbízhatóságuk észszerűen bizonyítható […]
[…]
c)
az anyagnak a táplálékláncban való felhalmozódási (biomagnifikációs) képességére vonatkozó adatok, lehetőleg biomagnifikációs tényezőben vagy trofikus magnifikációs tényezőben kifejezve.”
A 440/2008/EK rendelet
11
2008. május 30‑án a Bizottság a REACH‑rendelet 13. cikkének (3) bekezdése alapján elfogadta a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH) szóló 1907/2006/EK európai parlamenti és a tanácsi rendelet értelmében alkalmazandó vizsgálati módszerek megállapításáról szóló 440/2008/EK rendeletet (HL 2008. L 142., 1. o.).
12
A 440/2008 rendelet mellékletének a 2017. február 14‑i (EU) 2017/735 bizottsági rendelettel (HL 2017. L 112., 402. o.; helyesbítés: HL 2018. L 119., 41. o.) módosított C.13. szakasza a „[b]ioakkumuláció halakban: Vízi vagy étrendi expozíció” címet viseli.
13
E C.13. szakasz bevezetésének az első bekezdése a következőképpen szól:
„Ez a vizsgálati módszer egyenértékű [a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD)] 305. vizsgálati iránymutatásában (2012) leírt módszerrel. E vizsgálati módszer felülvizsgálatának kettős célja van: Először is, magában kíván foglalni egy étrendi bioakkumulációs vizsgálatot, amely alkalmas arra, hogy meghatározza a nagyon csekély vízoldékonyságú anyagok bioakkumulációs potenciálját. […]”
A jogvita előzményei
14
A megtámadott ítélet 7–21. pontja az alábbiak szerint foglalja össze a jogvita előzményeit.
„7
[…] A Global Silicones Council az Egyesült Államokban székhellyel rendelkező polgári jogi társaság, amely olyan társaságokat képvisel, amelyek világszerte szilikontermékek gyártásával és értékesítésével foglalkoznak. A többi felperes […] olyan társaság, amely magának az oktametil‑ciklotetrasziloxán (a továbbiakban: D4), a dekametil‑ciklopentasziloxán (a továbbiakban: D5) és a dodekametil‑ciklohexasziloxán (a továbbiakban: D6) vegyi anyagnak vagy az anyagot tartalmazó keverékeknek a gyártásával, felhasználásával és forgalmazásával foglalkozik.
8
2014. október 14‑én az [ECHA] igazgatója kikérte az ECHA mellett működő tagállami bizottság (a továbbiakban: MSC) véleményét a D4 és D5 perzisztenciájáról és bioakkumulációjáról tekintettel a REACH‑rendelet XIII. mellékletében meghatározott kritériumokra.
9
2015. április 17‑én Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága a [REACH] rendelet XV. melléklete (a továbbiakban: XV. melléklet) alapján dokumentációt nyújtott be az ECHA‑hoz, amelyben a D4 és a D5 rendeltetésszerű használat mellett leöblítéssel eltávolított kozmetikai termékekben való alkalmazásának korlátozására tett javaslatot. A korlátozásra irányuló javaslat a D4 feltételezett [P‑, B‑, T‑, vP‑ és vB‑] tulajdonságain, valamint a D5 feltételezett vP‑ [és] vB‑tulajdonságain alapult.
10
2015. április 22‑én az MSC véleményt fogadott el, amely szerint mind a D4, mind a D5 megfelel a XIII. mellékletben a vP‑ [és] vB‑tulajdonságok azonosítása tekintetében előírt kritériumoknak.
11
2016. március 10‑én az ECHA kockázatértékelési bizottsága (a továbbiakban: RAC) az Egyesült Királyság korlátozásra irányuló javaslatának és az MSC véleményének vizsgálata alapján véleményt fogadott el. Az RAC az MSC 2015. április 22‑i véleményére hivatkozva jelezte, hogy nem értékelte újra a D4 és a D5 vP‑ és vB‑tulajdonságait, hanem megvizsgálta ezen anyagok T‑tulajdonságát. Az RAC arra a következtetésre jutott, hogy a D4 megfelel a PBT‑ és vPvB‑anyagok azonosítására vonatkozóan a XIII. mellékletben előírt kritériumoknak, a D5 pedig megfelel a vPvB‑anyagok azonosítására vonatkozó kritériumoknak, ugyanakkor ez utóbbi a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján nem felel meg a XIII. mellékletben a toxicitásra vonatkozóan meghatározott kritériumoknak.
12
A Bizottság 2018. január 10‑én [a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH) szóló 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet XVII. mellékletének az oktametil‑ciklotetrasziloxán (D4) és a dekametil‑ciklopentasziloxán (D5) tekintetében történő módosításáról szóló (EU) 2018/35 rendelettel (HL 2018. L 6., 45. pont)] korlátozásokat fogadott el a D4 és D5 anyagokra vonatkozóan. A Törvényszék Hivatalához 2018. április 2‑án benyújtott keresetlevelükkel a jelen ügy fellebbezőinek többsége keresetet indított e korlátozás megsemmisítése iránt. Az ECHA az utóbbi ügyben a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozott.
13
2017. március 1‑jén a Németországi Szövetségi Köztársaság illetékes hatósága a [REACH‑]rendelet 59. cikkének (3) bekezdése alapján a XV. mellékletnek megfelelő dokumentációt nyújtott be, és javasolta, hogy a D4‑et és D5‑öt azok [P‑, B‑, T‑, vP‑ és vB‑] tulajdonságai alapján különös aggodalomra okot adó anyagként azonosítsák. 2017. december 21‑én a Bizottság e rendelet 59. cikke (2) bekezdésének megfelelően felkérte az ECHA‑t, hogy készítsen a XV. mellékletnek megfelelő dokumentációt a D6 különös aggodalomra okot adó anyagként történő azonosítása céljából. E dokumentációban az ECHA arra a következtetésre jutott, hogy a D6 megfelel a [P‑, B‑, T‑, vP‑ és vB‑] kritériumoknak.
14
2018. március 8‑án az ECHA közzétette a XV. mellékletnek megfelelően elkészített három, a D4‑re, a D5‑re, illetve a D6‑ra vonatkozó dokumentációt […]. Ugyanezen a napon az ECHA felhívta az érdekelt feleket, hogy a [REACH‑]rendelet 59. cikke (4) bekezdésének megfelelően nyújtsák be az e dokumentációkra vonatkozó észrevételeiket. 2018. április 23‑án észrevételek érkeztek az ECHA‑hoz, köztük a felpereseké is.
15
Ezt követően az illetékes német hatóság és az ECHA 2018. június 12‑i keltezéssel három dokumentumot […] állított össze, amelyek e hatóságok válaszait tartalmazzák a nyilvános konzultáció során az ECHA által kapott észrevételekre vonatkozóan.
16
Miután észrevételek érkeztek a szóban forgó három anyag azonosításával kapcsolatban, az ECHA a [REACH‑]rendelet 59. cikkének (7) bekezdésével összhangban továbbította a dossziékat az MSC‑nek. A különös aggodalomra okot adó anyagok azonosítására vonatkozó munkaeljárásaival összhangban az MSC megkapta a XV. mellékletnek megfelelően elkészített dokumentációt, az MSC megállapodástervezetét és a három anyag mindegyikére vonatkozó támogató dokumentum tervezetét.
17
Az MSC a 2018. június 12. és 14. között tartott 60. ülésén egyhangúlag megállapodásra jutott a D4, a D5 és a D6 különös aggodalomra okot adó anyagként történő azonosítása tekintetében, mivel ezek az anyagok a [REACH‑]rendelet 57. cikkének d) és e) pontja értelmében megfelelnek a PBT‑ és vPvB‑anyagként való azonosítás kritériumainak. E megállapodások indokait a vonatkozó támogató dokumentumok tartalmazzák.
18
A D4‑re és a D5‑re vonatkozó támogató dokumentumok több alkalommal – a két anyag perzisztenciájára és bioakkumulációjára vonatkozó összefoglalókat is beleértve – utalnak az MSC D4‑ről és D5‑ről szóló, 2015. április 22‑i véleményére, a D4‑es toxicitását illetően pedig az RAC 2016. március 10‑i véleményére. A D4‑re és a D5‑re vonatkozó támogató dokumentumokban az adatokat az e felhívásokat követően közzétett új tanulmányokra való hivatkozásokkal egészítik ki. A D4‑re vonatkozó támogató dokumentum a XIII. mellékletnek megfelelően megállapítja a D4 [P‑, B‑, T‑, vP‑ és vB‑]tulajdonságait. A D5‑re vonatkozó dokumentum nem értékeli az ezen anyag emberi egészségre vagy környezetre gyakorolt toxicitására vonatkozó adatokat. E dokumentum megállapítja, hogy a D5 vPvB‑anyag, és hogy amennyiben 0,1 (tömeg)százaléknak megfelelő vagy azt meghaladó koncentrációban tartalmaz D4‑et, akkor az szintén PBT‑nek minősül.
19
A D6‑ra vonatkozó támogató dokumentum többek között ezen anyag lebomlására és eloszlására vonatkozó értékeléseket tartalmaz, és utal a D4‑re és a D5‑re vonatkozó alátámasztó dokumentumokban szolgáltatott adatokra. Ez a dokumentum nem értékeli a D6 környezetre és emberi egészségre gyakorolt toxicitását. Arra a következtetésre jut, hogy a D6 vPvB‑anyag, és megállapítja, hogy az akkor is megfelel a PBT‑anyagokra vonatkozó kritériumoknak, ha 0,1 (tömeg)százaléknak megfelelő vagy azt meghaladó koncentrációban tartalmaz D4‑et. Ezenkívül, mivel a D4‑et és a D5‑öt a D6‑ban lévő szennyeződésként azonosították, az MSC 2015. április 22‑i véleményére és az RAC 2016. március 10‑i véleményére hivatkozva megállapítást nyert, hogy a D6 akkor is megfelel a vPvB‑anyagokra vonatkozó kritériumoknak, ha 0,1 (tömeg)százaléknak megfelelő vagy azt meghaladó koncentrációban tartalmaz D4‑et vagy D5‑öt.
20
2018. június 27‑én az ECHA a [REACH‑]rendelet 59. cikke (8) bekezdésének megfelelően elfogadta a D4‑nek, a D5‑nek és a D6‑nak a [REACH‑]rendelet XIV. mellékletébe felvenni javasolt anyagok említett rendelet 59. cikke (1) bekezdése szerinti jelöltlistájára (a továbbiakban: anyagok jelöltlistája) való felvételéről szóló ED/61/2018 határozatot (a továbbiakban: vitatott határozat), mivel azokat a [REACH‑]rendelet 57. cikkének d) és e) pontja értelmében PBT‑ és vPvB‑anyagként azonosították, és e határozatot ugyanezen a napon közzétettek az ECHA honlapján.
21
Ugyanezen a napon naprakésszé tették az anyagok jelöltlistáját, amelyet e rendelet 59. cikke (10) bekezdésének megfelelően közzétettek az ECHA honlapján, annak érdekében, hogy abba felvegyék a D4, a D5 és a D6 bejegyzéseket. Az anyagok jelöltlistáján szereplő bejegyzésekre vonatkozó megjegyzések azt mutatják, hogy a D5 PBT‑anyagként megfelel a [REACH‑]rendelet 57. cikkének d) pontjában előírt kritériumoknak, amennyiben az 0,1 (tömeg)százaléknak megfelelő vagy azt meghaladó mennyiségben tartalmaz D4‑et. A D6‑ra vonatkozóan megállapítást nyert, hogy ez az anyag akkor felel meg a [REACH‑]rendelet 57. cikkének d) pontjában előírt kritériumoknak, ha 0,1 (tömeg)százaléknak megfelelő vagy azt meghaladó mennyiségben tartalmaz D4‑et. A D6 vonatkozásában ezenkívül az is megállapításra került, hogy vPvB‑anyagként ez az anyag lényegi tulajdonságain túlmenően akkor is megfelel a [REACH‑] rendelet 57. cikkének e) pontjában előírt kritériumoknak, ha 0,1 (tömeg)százaléknak megfelelő vagy azt meghaladó mennyiségben tartalmaz D4‑et vagy D5‑öt.”
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
15
A Törvényszék Hivatalához 2018. szeptember 3‑án benyújtott keresetlevelükkel a fellebbezők keresetet indítottak a vitatott határozat megsemmisítése iránt.
16
2019. január 10‑i határozatával a Törvényszék ötödik tanácsának elnöke helyt adott a Németországi Szövetségi Köztársaság beavatkozási kérelmének, amelyet az ECHA kérelmeinek támogatása végett nyújtott be.
17
2019. február 1‑jei végzésével a Törvényszék ötödik tanácsának elnöke helyt adott a Bizottság beavatkozási kérelmének, amelyet az ECHA kérelmeinek támogatása végett nyújtott be.
18
2019. április 8‑i végzésével a Törvényszék ötödik tanácsának elnöke helyt adott az American Chemistry Council Inc. (ACC) beavatkozási kérelmének, amelyet a felperesek kérelmeinek támogatása végett nyújtott be.
19
Keresetük alátámasztására a felperesek két jogalapra hivatkoztak.
20
Az első jogalap azon alapult, hogy az ECHA nyilvánvaló értékelési hibát követett el a D4, D5 és D6 B‑tulajdonságának értékelése során, valamint a D5 és D6 T‑tulajdonságának értékelése során, túllépte hatáskörét, és megsértette a REACH‑rendelet 59. cikkét. E jogalap nyolc részből állt, amelyek közül az első azon alapult, hogy az ECHA nyilvánvaló értékelési hibát követett el, amennyiben anélkül vette figyelembe az MSC és az RAC véleményét, hogy saját maga értékelte volna a rendelkezésére álló információkat, és ily módon „átvette” az e véleményekben szereplő hibákat, a második rész az ECHA által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibán alapult, amennyiben megállapította, hogy a D4, a D5 és a D6 teljesíti a PBT‑ és vPvB‑anyagként való azonosításhoz szükséges, a XIII. mellékletben szereplő kritériumokat, miközben ugyanazon közeg vonatkozásában nem állapították meg a P‑ és B‑tulajdonságokat, a harmadik az ECHA által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibán alapult, amennyiben nem vette figyelembe a D4, a D5 és a D6 hibrid jellegét, a negyedik az ECHA által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibán alapult, amennyiben a D4 és a D5 bioakkumulációjára vonatkozó következtetéseit olyan bizonyítékokra alapította, amelyek nem alkalmasak ilyen következtetések alátámasztására, az ötödik az ECHA által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibán alapult, amennyiben nem értékelte a D4 és D5 bioakkumulációjára vonatkozó azon új bizonyítékokat (B‑ és vB‑tulajdonságok), amelyek az MSC és az RAC véleményeinek elfogadását követően álltak a rendelkezésére, a hatodik jogalap az ECHA által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibán alapult, amennyiben nem vette figyelembe a D6 bioakkumulációjára vonatkozó értékelés szempontjából releváns valamennyi információt, a hetedik és a nyolcadik pedig az ECHA által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibán alapult, amennyiben nem vette figyelembe a D5 és D6 toxicitására vonatkozó információkat, és mivel ezeket az anyagokat a bennük szennyeződésként jelen lévő D4 miatt PBT‑anyagokként azonosította, anélkül hogy a D4 mennyiségére vonatkozóan az MSC által meghatározott konkrét határértékeket figyelembe vette volna.
21
A második jogalap az arányosság elvének megsértésén alapult.
22
A megtámadott ítéletben a Törvényszék a felhozott jogalapok egyikét sem fogadta el, következésképpen a keresetet teljes egészében elutasította.
A felek kérelmei a Bíróság előtt
23
Fellebbezésükben a fellebbezők, akiket az ACC támogat, azt kérik, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg a vitatott határozatot;
–
másodlagosan, a megsemmisítés iránti keresetről való döntéshozatal céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, és
–
az ECHA‑t kötelezze a költségek viselésére, ideértve a Törvényszék előtti eljárással összefüggésben, valamint a beavatkozók részéről felmerült költségeket is.
24
Az ECHA, akit a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Bizottság támogat, azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
25
Fellebbezésük alátámasztása érdekében a fellebbezők négy jogalapra hivatkoznak.
–
az első jogalap a XIII. melléklet és a 253/2011 rendelet téves értelmezésén alapul, amennyiben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy valamely anyag B/vB‑tulajdonságainak értékelése során a biokoncentrációs tényezőre (a továbbiakban: FBC) vonatkozó adatok „elsőbbséget” élveznek vagy „jelentősebb bizonyító erővel” bírnak, mint a többi rendelkezésre álló adat;
–
a második jogalap a XIII. melléklet téves értelmezésén alapul, amennyiben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az ECHA nem követett el nyilvánvaló hibát, amikor nem vette figyelembe a D4, a D5 és a D6 hibrid jellegét, hogy nem ferdítette el a jogalapokat és bizonyítékokat, valamint hogy nem sértette meg a meghallgatáshoz való jogot;
–
a harmadik jogalap a XIII. melléklet téves értelmezésén alapul, amennyiben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az ECHA nem követett el nyilvánvaló hibát, amikor nem vette figyelembe a releváns körülmények között kapott adatokat, hogy nem ferdítette el a jogalapokat és bizonyítékokat, valamint hogy nem sértette meg a meghallgatáshoz való jogot;
–
a negyedik jogalap a Törvényszék megállapításainak tárgyi pontatlanságán és a bizonyítékok elferdítésén alapul.
Az első jogalapról
A felek érvei
26
Az ACC által támogatott fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a REACH‑rendelet értelmében vett „bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás” azt jelenti, hogy azon kérdés vizsgálata során, hogy valamely anyag megfelel‑e a B‑ és vB‑kritériumoknak, az FBC‑re vonatkozóan a XIII. melléklet 3.2.2. pontjának a) alpontjában előírt adatokat nem lehet önmagukban figyelembe venni, hanem tekintettel kell lenni más olyan információkra is, mint például az ugyanezen pont c) alpontjában kifejezetten említett biomagnifikációs tényező (a továbbiakban: FBA) vagy a trofikus magnifikációs tényező (a továbbiakban: FAT). Így a vizsgált anyagokra vonatkozó valamennyi adatot az említett melléklet 1. szakaszában meghatározott kritériumok alapján együttesen kell értékelni, és semmilyen konkrét adat – például az FBC‑re vonatkozó adatok – nem élvez elsőbbséget a rendelkezésre álló egyéb releváns adatokkal, így például az FBA‑ra és az FAT‑ra vonatkozó adatokkal szemben, amint az többek között a XIII. melléklet 3.2.2. pontjának, a 253/2011 rendelet (5) és (6) preambulumbekezdésének, valamint az ECHA „Útmutató az információs követelményekhez és a kémiai biztonsági értékeléshez” című dokumentumának szó szerinti értelmezéséből következik.
27
Először is, a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 71. pontjában úgy ítélte meg, hogy az európai uniós jogalkotó úgy döntött, hogy elsőbbséget biztosít az FBC‑re vonatkozó megbízható tanulmányok eredményeinek, amelyek értékei nagyobb bizonyító erővel bírnak, mint a többi rendelkezésre álló adat, és amikor ezen ítélet 68. pontjában megállapította, hogy az FBC‑re vonatkozó adatok tekintetében biztosított elsőbbséget megerősíti a XIII. melléklet azon 1.1.2. és 1.2.2. pontja, amelyek a vízi fajok esetében meghatározzák az anyagok B‑ és vB‑tulajdonságainak az ezen anyagok FBC‑jével összefüggésben való azonosítására alkalmazandó kritériumokat, az említett ítélet 69. és 70. pontjában pedig azt, hogy a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás nem alkalmazandó, ha az FBC‑re vonatkozó adatok „közvetlenül” alkalmazhatók az e melléklet 1. szakaszában előírt kritériumokra.
28
Annak elfogadása, hogy az adatok egy bizonyos kategóriája „elsőbbséget” élvez, vagy „jelentősebb bizonyító erővel” bír (a megtámadott ítélet 71. pontja) vagy annak meghatározott „jelentőséget” tulajdonítanak (ezen ítélet 72. pontja) más adatokhoz képest, ellentmondana magának a „bizonyítékok súlya” XIII. mellékletben meghatározott fogalmának, amely megköveteli, hogy valamennyi rendelkezésre álló eredményt „a belőlük külön‑külön levonható következtetésektől függetlenül” össze kell gyűjteni, és megfosztaná e fogalmat a hatékony érvényesülésétől.
29
A fellebbezők álláspontja szerint a Törvényszék, amikor azt állította, hogy a XIII. melléklet 3.2.2. pontjában szereplő adatok akkor bírnak jelentőséggel, amikor a FBC‑re vonatkozó adatok nem alkalmazhatók közvetlenül a rendelkezésre álló információkra, valójában úgy ítélte meg, hogy az e pont b) és c) alpontjában említett adatoknak nem kell különös jelentőséget vagy hatást tulajdonítani, amennyiben az említett pont a) alpontja értelmében vett eredmények állnak rendelkezésre.
30
Ugyanakkor a Törvényszék ezen értékelését nem támasztja alá sem a XIII. melléklet preambulumának második preambulumbekezdése, sem pedig a 253/2011 rendelet (5) és (6) preambulumbekezdése, amelyek nem azt mondják ki, hogy a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás akkor releváns, ha a B/vB‑szempontoknak az FBC‑adatokra való közvetlen alkalmazása nem lehetséges, hanem azt állapítják meg, hogy e meghatározás különösen akkor releváns, ha a B/vB‑szempontoknak az összes rendelkezésre álló információra való közvetlen alkalmazása nem lehetséges. Ez az értelmezés összhangban állna e melléklet preambulumának harmadik preambulumbekezdésével is, amely hangsúlyozza, hogy a rendelkezésre álló összes információt figyelembe kell venni, a belőlük külön‑külön levonható következtetésektől függetlenül. Márpedig a megtámadott ítélet tévesen éppen azért biztosít elsőbbséget az FBC‑re vonatkozó adatoknak, mert lehetőség van ezen adatoknak az említett melléklet 1. szakaszában előírt kritériumokra való számszerű alkalmazására. Ugyanakkor a jelen ügyben az érintett anyagok B‑ és vB‑tulajdonságainak értékeléséhez a bizonyítékok mérlegelésén alapuló megközelítést kellett volna alkalmazni, függetlenül attól, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az FBC‑re vonatkozó adatok közvetlenül/számszerűen alkalmazhatók az e szakaszban előírt kritériumokra.
31
A felperesek szerint a XIII. melléklet prioritási sorrend nélkül írja elő az FBC‑re, valamint az FBA‑ra és/vagy az FAT‑ra vonatkozó adatok figyelembevételét. Amennyiben az ezen adatokból származó eredmények rendelkezésre állnak, de ellentmondásosak – mint a jelen ügyben is –, és amennyiben a vizsgált anyag tulajdonságai azt jelzik, hogy az adatok valamely kategóriája nem bizonyul relevánsnak, mint ahogyan az az FBC esetében is történt, összhangban állna e melléklet belső koherenciájával, ha a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás, amelynek során az FBC‑re vonatkozó adatoktól eltérő és ugyanolyan jelentőségű adatokat vizsgálják, főszabály szerint különös súllyal bírna.
32
Ugyanakkor a megtámadott ítélet azt sugallja, hogy az FBC‑re vonatkozó eredmények önmagukban elegendőek a B/vB‑tulajdonságokra vonatkozó „veszély” vélelmének felállításához, amelyet csak akkor lehet megdönteni, ha más adatok ezen eredményeket „megcáfolják” (a megtámadott ítélet 73. pontja), „érvénytelenné teszik” (ezen ítélet 74. pontja), azoknak „ellentmondanak” (az említett ítélet 83. és 130. pontja), vagy azokat „tisztázzák” (ugyanezen ítélet 129. és 155. pontja).
33
Másodszor, a fellebbezők azt állítják, hogy a megtámadott ítélet 74. pontjában a Törvényszék megfordította a bizonyítási terhet, amikor úgy ítélte meg, hogy valamely anyag élelmiszerláncban való biomagnifikációjának hiánya nem bizonyítja ezen anyag más élelmiszerláncokban történő biomagnifikációjának hiányát. Mindamellett a Törvényszék figyelmen kívül hagyta, hogy a REACH‑rendelet nem követeli meg annak bizonyítását, hogy nem áll fenn biomagnifikáció minden lehetséges élelmiszerláncban, ezzel szemben arra kötelezi az ECHA‑t, hogy bizonyítsa, hogy valamely anyag megfelel az ahhoz szükséges kritériumoknak, hogy azt B‑tulajdonságú anyagként vagy vB‑tulajdonságú anyagként azonosítsák, amit a jelen ügyben az ECHA nem tett meg.
34
Harmadszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 76. és 77. pontjában azáltal is mérlegelési hibát követett el, hogy nem gyakorolta felülvizsgálati jogkörét a vitatott határozat elfogadásához vezető eljárás felett, mivel egyrészt tévesen elutasította az FBA‑ra vonatkozó laboratóriumi vizsgálat eredményeit, amelynek keretében a halakat étrendi expozíciónak tették ki, és amely nagyon alacsony FBA‑t mutatott ki, érvényes jogalap nélkül elfogadva az MSC azon magyarázatait, amelyek szerint ezen eredmények nem hasonlíthatók össze azzal, ami a valós környezetben történik, amelyben a halak egyszerre vannak kitéve étrendi és vízi expozíciónak, másrészt pedig mivel nem bírálta felül az ECHA azon megközelítését, amely anélkül minősítette relevánsnak más, alacsony FBA‑val és magas FBC‑vel rendelkező anyagokra vonatkozó adatokat, hogy összehasonlította volna ezen anyagok tulajdonságait a jelen ügyben érintett anyagok tulajdonságaival.
35
A Németországi Szövetségi Köztársaság által támogatott ECHA szerint a XIII. melléklet szerinti, bizonyítékok mérlegelésén alapuló megközelítés nem zárja ki annak lehetőségét, hogy különböző adatoknak eltérő súlyt tulajdonítsanak, így az e melléklet és a 253/2011 rendelet téves értelmezésére vonatkozó kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani. A Törvényszék által állítólagosan elkövetett egyéb hibákat illetően az ECHA arra hivatkozik, hogy a fellebbezők érvelése elsődlegesen elfogadhatatlan, mivel azok a tények újbóli értékelésére irányulnak. Ezen érvelés mindenesetre megalapozatlan.
36
A Németországi Szövetségi Köztársaság hozzáteszi, hogy az FBC‑nek nemcsak „bizonyos elsőbbséget” kell biztosítani, hanem az is megállapítható lett volna, hogy az FBC meghatározó volt, mivel a jelen ügyben a D4, a D5 és a D6 halakban mért koncentrációja 5000‑szer nagyobb volt, mint a környező vizekben.
37
Ami különösen a megtámadott ítélet 71. pontját illeti, a Bizottság hozzáteszi, hogy abban a részében, amelyben a fellebbezők a Törvényszéknek az FBC bizonyító erejére vonatkozó értékeléseit vitatják, érvelésük valójában a tények újbóli értékelésére irányul, tehát azt mint elfogadhatatlant el kell utasítani. Ezzel szemben, abban a részében, amelyben a fellebbezők érvelése azon értelmezési hibára vonatkozik, amelyet a Törvényszék azáltal követett el, hogy elsőbbséget biztosított az FBC‑re vonatkozó megbízható tanulmányok eredményeinek, ezen érvelés hatástalan. Ugyanis, még ha a Törvényszék tévesen is alkalmazta a jogot, amikor ezen eredményeknek elvi prioritást tulajdonított – jóllehet nem ez a helyzet –, az értékelése nem kérdőjelezhető meg, mivel a jelen ügyben az MSC nyilvánvaló mérlegelési hiba elkövetése nélkül állapította meg, hogy az FBC értékei a fellebbezők által hivatkozott egyéb adatoknál nagyobb bizonyító erővel bírnak.
A Bíróság álláspontja
38
Az első jogalap keretében az ACC által támogatott fellebbezők lényegében arra hivatkoznak, hogy a megtámadott ítélet 68–72., 74., 76. és 77. pontjában a Törvényszék több tekintetben tévesen alkalmazta a jogot, először is az FBC‑re vonatkozó adatoknak biztosított elsőbbséggel kapcsolatban tévesen értelmezte a XIII. mellékletet, másodszor megfordította a bizonyítási terhet, harmadszor pedig figyelmen kívül hagyta a felülvizsgálati jogkörének korlátait.
39
Ami, először is, a Törvényszék által a megtámadott ítélet 68–72. pontjában a vízben élő fajoknál kimutatott anyagok FBC‑jére vonatkozó megbízható tanulmányok eredményeinek biztosított elsőbbséget illeti, a 253/2011 rendelettel módosított XIII. melléklet rendszeréből az következik, hogy a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás azt feltételezi, hogy a PBT‑ vagy vPvB‑anyag azonosítását befolyásoló valamennyi rendelkezésre álló információt – a belőlük külön‑külön levonható következtetésektől függetlenül – együttesen veszik figyelembe, kellő mértékű jelentőséget tulajdonítva az adatok minőségének és koherenciájának.
40
E melléklet preambulumának második bekezdése értelmében a PBT‑ és vPvB‑anyagok azonosítása érdekében a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás keretében össze kell hasonlítani az említett melléklet 3.2. alszakaszában említett valamennyi releváns és rendelkezésre álló információt, azaz többek között az FBC‑re, az FBA‑ra és az FAT‑ra vonatkozóan rendelkezésre álló és releváns adatokat, az említett melléklet 1. szakaszában meghatározott kritériumokkal.
41
A XIII. mellékletnek a PBT‑ és vPvB‑anyagok azonosítására szolgáló kritériumokra vonatkozó 1. szakasza szerint a bioakkumuláció vízben élő fajok esetében az FBC‑vel összefüggésben kerül meghatározásra. Így valamely anyag akkor „bioakkumulatív” (B), ha ezen anyag FBC‑je meghaladja a 2000‑et, és akkor „nagyon bioakkumulatív” (vB), ha annak FBC‑je meghaladja az 5000‑et.
42
E melléklet preambulumának második preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás különösen akkor alkalmazandó, ha a melléklet 1. szakaszában szereplő kritériumok, köztük különösen az FBC, nem alkalmazhatók közvetlenül a rendelkezésre álló információkra. Ez következik a 253/2011 rendelet (6) preambulumbekezdéséből is, amelynek értelmében a bizonyítékok súlyának mérlegelésén alapuló megközelítés különösen fontos olyan esetekben, amikor a rendelkezésre álló adatokra nem alkalmazhatók egy az egyben az ezen 1. szakaszban ismertetett kritériumok.
43
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 44–50. pontjában szintén rámutatott, e preambulum és e (6) preambulumbekezdés olvasatából kitűnik, hogy a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás során a XIII. melléklet 3.2. alszakaszában felsorolt összes rendelkezésre álló információ figyelembevételével először tisztázni kell, hogy a rendelkezésre álló tanulmányok releváns és megbízható módon határozták‑e meg az FBC‑t. Ebben az esetben az FBC‑re vonatkozó releváns és megbízható adatok privilegizált helyzetben vannak a XIII. melléklet rendszerében, mivel a bioakkumuláció közvetlenül ezekhez az adatokhoz kapcsolódik. Ezt az értelmezést nem kérdőjelezheti meg az, hogy a 440/2008 rendeletet módosító 2017/735 rendelet beépíti az értrendi vizsgálati módszert, nevezetesen a biomagnifikáció vagy trofikus magnifikáció révén végzett vizsgálati módszert, amely a vízi expozícióhoz hasonlóan a halakban való bioakkumuláció meghatározására használt módszerként a nagyon alacsony vízoldékonyságú anyagokra alkalmazható.
44
Következésképpen a Törvényszék a megtámadott ítélet 71. és 72. pontjában nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor megállapította, hogy az uniós jogalkotó a vízben élő fajoknál kimutatott anyagok FBC‑jére vonatkozó megbízható vizsgálatok eredményeinek biztosított elsőbbséget. Amint azt a Törvényszék ezen ítélet 68–71. pontjában helyesen megállapította, ez az elsőbbség nem érinti a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás alkalmazását. A Törvényszék ebben az összefüggésben állapította meg, hogy az MSC nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy az FBC‑re vonatkozó adatok nagyobb bizonyító erővel bírnak, mint a fellebbezők által hivatkozott további, nevezetesen az FAT‑ra és az FBA‑ra vonatkozó adatok. Következésképpen a fellebbezők azon érvelése, amely szerint a megtámadott ítéletből az következik, hogy amennyiben rendelkezésre állnak a biokoncentrációra vonatkozó eredmények, a XIII. melléklet 3.2.2. pontjának b) és c) alpontjában szereplő adatoknak nem kell különös jelentőséget vagy hatást tulajdonítani, ezen ítélet téves értelmezéséről tanúskodik, és azt ennélfogva mint megalapozatlant el kell utasítani.
45
Másfelől, amennyiben az első jogalap a XIII. melléklet téves értelmezésén alapuló részében a Törvényszéknek a jelen ügyben a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás konkrét módjára irányuló értékelésére, valamint a különböző bizonyítékok súlyozása során az FBC‑re vonatkozó adatoknak tulajdonított bizonyító erővel kapcsolatos értékelésére vonatkozik, e jogalapot – az elferdítésre vonatkozó bármilyen állítás hiányában – mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
46
Másodszor, ami a bizonyítási tehernek a Törvényszék által a megtámadott ítélet 74. pontjában történt állítólagos megfordítását illeti, amennyiben hallgatólagosan úgy ítélte meg, hogy a felpereseknek valamennyi élelmiszerláncban bizonyítaniuk kell, hogy nem áll fenn biomagnifikáció, meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék e pontban megállapította, hogy „a helyszíni vizsgálatokból származó, arra utaló adatokat, hogy bizonyos élelmiszerhálózatokban nem áll[t] fenn trofikus magnifikáció, figyelembevételre kerültek” az MSC részéről, amely úgy vélte, hogy „ezek az adatok [mindazonáltal] nem érvénytelenítik a bioakkumulációra vonatkozó következtetést alátámasztó egyéb bizonyítékokat”. A Törvényszék ebben az összefüggésben mutatott rá egyrészt arra, hogy a biomagnifikáció útján történő bioakkumuláció hiánya nem zárja ki a biokoncentráció útján történő bioakkumuláció lehetőségét, másrészt pedig hogy valamely anyag élelmiszerláncban való biomagnifikációjának hiánya nem bizonyítja ezen anyag más élelmiszerláncokban történő biomagnifikációjának hiányát.
47
A bizonyítási teher megfordulása azzal járt volna, hogy valamely anyag bioakkumulációjára vonatkozó bizonyítékok hiányában a felperesek a bioakkumuláció hiányának bizonyítására lettek volna kötelesek, ami a jelen ügyben nem állt fenn. Ezzel szemben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 91. pontjában rámutatott, annak a félnek, aki a releváns szempontok érintett uniós szerv általi elégtelen vizsgálatára vagy az általa elkövetett nyilvánvaló értékelési hibákra hivatkozik, olyan szempontokat kell megjelölnie, amelyek alkalmasak arra, hogy alátámasszák az ilyen elégtelenség vagy hibák hitelességét, és adott esetben e szervnek kell kizárnia e hitelességet, anélkül, hogy ez a bizonyítási teher megfordulását jelentené.
48
Harmadszor, ami a Törvényszék által a megtámadott ítélet 76. és 77. pontjában az MSC és az ECHA egyes megállapításai tekintetében gyakorolt, állítólagosan elégtelen felülvizsgálatot illeti, elöljáróban emlékeztetni kell arra, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 51. és 52. pontjában megállapította, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló, fejlődő jellegű, összetett technikai keretben az uniós intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, az uniós bíróság felülvizsgálatának pedig annak vizsgálatára kell korlátozódnia, hogy az ilyen jogkör gyakorlása nem szenvedett‑e nyilvánvaló hibában, vagy hogy nem került‑e sor hatáskörrel való visszaélésre, illetve hogy e hatóságok nem lépték‑e nyilvánvalóan túl a mérlegelési jogkörük korlátait (lásd ebben az értelemben: 2011. július 21‑iEtimine ítélet, C‑15/10, EU:C:2011:504, 60. pont; 2023. március 9‑iPlasticsEurope kontra ECHA ítélet, C‑119/21 P, EU:C:2023:180, 46. pont).
49
Márpedig a fellebbezők érveléséből nem tűnik ki, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta volna felülvizsgálati jogkörének korlátait. Ezzel szemben úgy tűnik, hogy a fellebbezők – anélkül, hogy bármilyen elferdítésre hivatkoznának – megkérdőjelezik a Törvényszék azon értékelését, amelyet az értrendi vizsgálati módszer általuk említett eredményei és az MSC más anyagokra történő hivatkozásai vonatkozásában annak szemléltetése érdekében folytatott le, hogy nem volt szokatlan, hogy egy étrendi úton végzett vizsgálat során 1 alatti FBA‑val rendelkező anyag rendelkezhet a B‑ vagy vB‑tulajdonságok azonosítására alkalmazandó kritériumnak megfelelő FBC‑vel.
50
A fellebbezők ezzel valójában a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok Bíróság által való újbóli vizsgálatát kívánják elérni. Márpedig az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdése és az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 58. cikkének első bekezdése szerint a fellebbezés csak jogkérdésekre vonatkozhat. Kizárólag a Törvényszéknek van hatásköre a releváns tények megállapítására és értékelésére, valamint a bizonyítékok értékelésére. Ebből az következik, hogy a fellebbezés keretében a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel sem a tényállás megállapítására, sem – főszabály szerint – a Törvényszék által az e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok vizsgálatára (2023. március 9‑iPlasticsEurope kontra ECHA ítélet, C‑119/21 P, EU:C:2023:180, 84. pont).
51
Ennélfogva az első jogalapot mint részben megalapozatlant, részben pedig mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A második jogalapról
A felek érvei
52
Az ACC által támogatott fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a XIII. melléklet a szerves anyagokra – beleértve a fémorganikus anyagokat is –, nem pedig a szervetlen anyagokra alkalmazandó. Egy anyag akkor szerves, ha csak szenet, hidrogént, oxigént és esetleg nitrogént tartalmaz. A D4, a D5 és a D6 hibrid jellege miatt olyan egyedi tulajdonságokkal rendelkezik, amelyek az oldhatóságukra, valamint a környezeti eloszlásukat és a környezeti sorsukat befolyásoló közegek közötti megoszlásra vonatkozó eltérő tulajdonságokban nyilvánulnak meg. A fellebbezők kifejtik, hogy a D4, a D5 és a D6 biológiailag lebomlik, hogy koncentrációjuk a táplálkozási szint növekedésével csökken, valamint hogy étrendi úton bekerülnek az organizmusokba, metabolizálódnak, vagyis nem halmozódnak fel az élelmiszerláncban.
53
A fellebbezők szerint ebből az következik, hogy az FBC‑re vonatkozó adatok ezen anyagok B‑ és vB‑tulajdonságainak értékelése szempontjából közvetlenül nem relevánsak, mivel a biokoncentrációra irányuló vizsgálatok olyan mesterséges körülmények között történnek, amelyekben nemcsak az anyagok levegőben vagy üledékben való eloszlását akadályozzák meg, hanem az anyagok vízben mért koncentrációja is állandó. E vizsgálatok eredményei tehát nem tükrözik azt a viselkedést, amelyet az anyagok a környezetben a XIII. melléklet preambuluma negyedik preambulumbekezdése értelmében vett „releváns körülmények” között fejtenek ki. Ezzel szemben az FBA és az FAT releváns paramétereknek minősülnek.
54
Ebben az összefüggésben a fellebbezők előadják elsősorban, hogy a Törvényszék nem válaszolt azokra az érvekre, amelyeket első fokon azon következményekkel összefüggésben terjesztettek elő, amelyek az érintett anyagok hibrid jellegéből fakadó, a XIII. mellékletben előírt kritériumok alkalmazására vonatkoznak. Ezzel szemben a Törvényszék a megtámadott ítélet 140., 141. és 150. pontjában annak megállapítására szorítkozott, hogy a szerves/szervetlen, hibrid struktúrával rendelkező anyagok nincsenek kizárva e melléklet hatálya alól.
55
Másodsorban, a megtámadott ítélet 151. pontjában a Törvényszék egyrészt megfordította a bizonyítási terhet, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők nem terjesztettek elő egyetlen olyan bizonyítékot sem, amely alkalmas lenne annak alátámasztására, hogy az ECHA elmulasztotta valamely anyag sajátos jellemzőinek figyelembevételét, másrészt pedig figyelmen kívül hagyta az általuk e mulasztás alátámasztása érdekében benyújtott bizonyítékokat. A fellebbezők véleménye szerint az ECHA nem bizonyította, hogy az e melléklet alapján végzett értékelésük során figyelembe vette az érintett anyagok hibrid jellegét, és a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy e mulasztás nem minősül nyilvánvaló értékelési hibának.
56
A megtámadott ítélet 156. pontjában a Törvényszék ismét megfordította a bizonyítási terhet, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők nem bizonyították, hogy az ECHA nyilvánvaló értékelési hibát követett el a tekintetben, hogy figyelembe vette az élelmiszerláncon keresztül történő étrendi expozíciót. Márpedig a felperesek azt állítják, hogy olyan részletes észrevételeket terjesztettek elő, amelyek bizonyítják, hogy az ECHA nem vette figyelembe a D4, a D5 és a D6 hibrid jellegéből fakadó sajátos tulajdonságait, amelyek indokolttá tették az FBA‑ra vonatkozó adatoknak a B‑ és vB‑tulajdonságaik értékelése érdekében való felhasználását, így az ECHA‑nak kellett bizonyítania, hogy a vitatott határozat elfogadásakor ténylegesen figyelembe vette ezeket a sajátos tulajdonságokat.
57
Harmadsorban, a fellebbezők vitatják a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 117., 126., 152., 153. és 155. pontjában foglalt értékeléseit, amennyiben azok lényegében a tények elferdítésén alapulnak.
58
Így először is, ami a megtámadott ítélet 117. és 152. pontját illeti, a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a fellebbezők szerint a D4, a D5 és a D6 sem a vízben, sem a környezetben nem volt megtalálható. Márpedig a felperesek vitatják, hogy e tekintetben ilyen abszolút állításokat fogalmaztak volna meg, és szemléltető jelleggel utalnak a válaszra, valamint a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszaikra annak bizonyítása érdekében, hogy a D4, a D5 és a D6 hibrid tulajdonságai olyan mértékben befolyásolják viselkedésüket és környezeti sorsukat, hogy azok B/vB‑tulajdonságait illetően a Törvényszék által elfogadottól eltérő következtetést kellene levonni.
59
Másodszor, ami a D4, a D5 és a D6 metabolizációját illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 126. pontjában mindenekelőtt tévesen állapította meg, hogy nem álltak rendelkezésre kellően konkrét és kézzelfogható bizonyítékok a fellebbezők azon állítására vonatkozóan, amely szerint a D4, a D5 és a D6 metabolizálását organizmusok végzik. A fellebbezők ugyanakkor azt állítják, hogy az első fokon benyújtott keresetlevélben erre vonatkozóan olyan tudományos bizonyítékokat terjesztettek elő, mint például többek között a „Domoradzki et al (2017)” és „Gobas et al (2015)” tanulmányok, amelyek tárgyául a halaknál történő metabolizáció szolgált.
60
A Törvényszék a megtámadott ítélet 153. pontjában továbbá tévesen állapította meg, hogy a fellebbezőknek a tengerfenéken élő, nyílt vízi és szárazföldi fajok metabolizációjára vonatkozó állításait nem támasztották alá. A fellebbezők szerint, jóllehet a Törvényszék ezen ítélet 128. pontjában kétségtelenül figyelembe vette az általuk hivatkozott „Selck et al (2018)” tanulmányt, figyelmen kívül hagyta e tanulmány azon fő következtetését, amely szerint a szóban forgó anyagok még az üledékben élő szervezetekben is olyan mértékben metabolizálódnak, hogy semmilyen bioakkumuláció nem mehet végbe.
61
A Törvényszék a megtámadott ítélet 155. pontjában végül téves megállapításokat tett. Így a fellebbezők előadják, hogy nem állították, hogy a szóban forgó anyagok teljes mértékben metabolizálódnak, és úgy vélik, hogy megalapozatlan az a következtetés, amelyre a Törvényszék az ezen ítélet 127. pontjában jutott, amely szerint „[m]ég ha sor kerülne is ilyen metabolizációra, az nem lenne elég erős ahhoz, hogy kizárjon bármilyen biokoncentráció útján történő bioakkumulációt”. Hasonlóképpen, a „Gobas (2018)” tanulmány cáfolja a Törvényszéknek az ugyanezen 155. pontban szereplő azon állítását, amely szerint az élelmiszer‑tanulmányokból származó, bioamplifikációra vonatkozó adatok megerősítik az ECHA‑nak a D4, a D5 és a D6 vB‑tulajdonságára vonatkozó következtetését.
62
A Bizottság által támogatott ECHA előadja, hogy a második jogalapot – mint elfogadhatatlant, vagy legalábbis mint megalapozatlant – el kell utasítani.
63
Válaszukban a fellebbezők a meghallgatáshoz való jog megsértésével kapcsolatban hozzáteszik, hogy pusztán az a körülmény, hogy érveiket elferdítették, és azokkal a Törvényszék nem foglalkozott, ilyen jogsértésnek minősül.
A Bíróság álláspontja
64
A második jogalap a D4, a D5 és a D6 lényegi tulajdonságaiból eredő azon következmények Törvényszék általi értékelésére vonatkozik, amelyek a XIII. mellékletben előírt értékelési kritériumokra tekintettel azok hibrid jellegéből erednek.
65
Elsősorban, a fellebbezők a megtámadott ítélet 140., 141. és 150. pontját kifogásolják, amelyek keretében a Törvényszék elferdítette az érvelésüket. A felperesek állítása szerint nem azzal érveltek, hogy a D4‑et, a D5‑öt és a D6‑ot hibrid jellegük miatt ki kell zárni a REACH‑rendelet hatálya alól, hanem azzal, hogy ezen anyagok lényegi tulajdonságai befolyásolhatják a XIII. mellékletben a PBT‑ vagy vPvB‑anyagként való azonosításukkal összefüggésben előírt kritériumok alkalmazását.
66
E tekintetben meg kell jegyezni, amint arra indítványának 77–81. pontjában a főtanácsnok is rámutatott, hogy bár az első fokon benyújtott keresetlevélből kitűnik, hogy a fellebbezők „a REACH‑rendelet XIII. mellékletében felsorolt kritériumok alkalmazásának módját” kifogásolták, a Törvényszéknek az e melléklet érintett anyagokra történő alkalmazására vonatkozó megállapítása nem sérti e fellebbezők érdekeit.
67
Ezen ítélet rendszerében ugyanis e megállapítás a D4, a D5 és a D6 azon lényegi tulajdonságaira vonatkozó elemzés előzetes szakaszát képezi, amelyek azok hibrid jellegéből, valamint ezen anyagok P‑, B‑, T‑, vP‑, illetve vB‑tulajdonságainak értékelésére gyakorolt hatásából erednek. Márpedig, amint arra az ECHA anélkül hivatkozik, hogy azt a fellebbezők vitatták volna, a Törvényszék nem annak megállapítására szorítkozott, hogy a D4, a D5 és a D6 a REACH‑rendelet hatálya alá tartozik, hanem a XIII. melléklet alkalmazására tekintettel megvizsgálta a fellebbezőknek az említett anyagok hibrid jellegének hatásán alapuló kifogásait. A megtámadott ítélet 140., 141. és 150. pontjára vonatkozó kifogást ennélfogva mint hatástalant el kell utasítani.
68
Másodsorban, ami a bizonyítási teher Törvényszék általi megfordítására alapított kifogást illeti, amennyiben a Törvényszék a megtámadott ítélet 151. és 156. pontjában azt állította, hogy a fellebbezők nem terjesztettek elő annak alátámasztására alkalmas bizonyítékokat, hogy az ECHA elmulasztotta a D4, a D5 és a D6 hibrid jellegére vonatkozó információk figyelembevételét, és hogy nyilvánvaló értékelési hibát követett el az élelmiszerláncon keresztül történő étrendi expozíciót illetően, azt mint megalapozatlant el kell utasítani. Amint ugyanis az a jelen ítélet 47. pontjában említésre került, a Törvényszék pusztán helyesen megállapította, hogy a fellebbezők feladata, hogy a Törvényszék elé terjesszék azokat a bizonyítékokat, amelyek alátámaszthatják az általuk hivatkozott hiányosságok vagy nyilvánvaló hibák elfogadhatóságát.
69
Harmadszor, ami a D4, a D5 és a D6 sajátos tulajdonságaiból eredő következményeket illeti, meg kell jegyezni – amint arra az ECHA is hivatkozik, és amint az a megtámadott ítélet 151. pontjából kitűnik –, hogy a Törvényszék nem mondta ki, hogy az ilyen tulajdonságok nem minősíthetők a XIII. melléklet 3.2. alszakasza értelmében vett, a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás keretében figyelembe vehető releváns információknak. Ezzel szemben arra a következtetésre jutott, hogy a jelen ügyben a felperesek által előadott körülmények nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy az ECHA elmulasztotta e tulajdonságok figyelembevételét, és hogy e mulasztás hatással volt a D4, a D5 és a D6 PBT‑ vagy vPvB‑anyagként való azonosítására.
70
A fellebbezők vitatják a Törvényszék e következtetését, és azt állítják, hogy a megtámadott ítélet 117., 126., 152., 153. és 155. pontjában szereplő megállapítások az érvelésük és az annak alátámasztása érdekében előterjesztett bizonyítékok elferdítésén alapulnak.
71
Mindenekelőtt az érvelésük elferdítését illetően a fellebbezők azt állítják egyrészt, hogy nem fogalmaztak meg olyan abszolút állításokat, amelyek szerint „a D4, a D5 és a D6 nem található meg a vízben”, másrészt pedig hogy nem állították, hogy ezen anyagok egyes szervezetekben teljes mértékben metabolizálódtak.
72
Először is, meg kell állapítani, hogy a felperesek nem vitatják, hogy a Törvényszék értelmezhette úgy a beadványaikat, hogy a D4, D5 és D6 nem volt megtalálható a vízben. Márpedig az elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie a megtámadott ítéletből, ami a jelen ügyben nem áll fenn. Másfelől a Törvényszék a megtámadott ítélet 118. pontjában arra az esetre is utalt, amikor a szóban forgó anyagok nem jutnak át „az üledékből a vízbe az oldhatósági szintet meghaladó mértékben”, és megjegyezte, hogy még az alacsony vízoldékonyság sem jelenti azt, hogy „nem áll fenn biokoncentráció a vízi terekben”.
73
Másodszor, meg kell állapítani, hogy a fellebbezők nem támasztják alá azt az állítást, hogy érvelésüket a D4, D5 és D6 egyes szervezetekben történő metabolizációját illetően elferdítették. Másfelől a megtámadott ítéletnek a fellebbezők által vitatott 155. pontja a Törvényszék által ezen ítélet 153–155. pontjában kifejtett indokolás részét képezi. Így a Törvényszék, miután az említett ítélet 153. pontjában helyesen ismertette a fellebbezők álláspontját, megállapította egyrészt, hogy a szóban forgó anyagoknak az üledékekben élő halakban és organizmusokban végbemenő metabolizmusát a Törvényszék az első jogalap második részében vizsgálta, másrészt pedig hogy az ezen anyagok más szervezetekben való metabolizmusára vonatkozó érvelés nem megalapozott. A Törvényszék ugyanezen ítélet 155. pontjában kizárólag másodlagosan vizsgálta meg azt az esetet, amikor „a szóban forgó anyagok bizonyos szervezetekben teljes mértékben metabolizálódnak”, azon következtetés levonásához, hogy „ez nem kérdőjelezné meg az ECHA‑nak a D4, a D5 és a D6 vB[‑tulajdonságára] vonatkozó következtetését, amely ezen anyagok magas FBC‑értékén alapul, és amelyet számos, élelmiszer‑tanulmányokból származó adatforrás támaszt alá”.
74
Ami továbbá a bizonyítékok elferdítését illeti, amennyiben a Törvényszék nem vette figyelembe azokat a tanulmányokat, amelyeket a fellebbezők többek között a D4, a D5 és a D6 halaknál történő metabolizálására vonatkozóan nyújtottak be, meg kell jegyezni, hogy e kifogás a megtámadott ítélet szelektív értelmezésén alapul, mivel – amint az ezen ítélet 170–172. pontjából kitűnik – a „Domoradzki et al. (2017)” és a „Gobas et al. (2015)” tanulmányt, amelyekre a fellebbezők a fellebbezésben hivatkoznak, a D4 és D5 tanulmányokat alátámasztó dokumentumokban tárgyalták, és azokat figyelembe vették a döntéshozatali eljárásban.
75
A fentiekből az következik, hogy a fellebbezőknek az érvek és bizonyítékok elferdítésére vonatkozó kifogásai valójában arra irányulnak, hogy a Bíróság e kifogásokat a Törvényszék által a megtámadott ítéletben előadottól eltérő módon értelmezze, azokat tehát mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani.
76
Negyedsorban, ami a meghallgatáshoz való jog megsértését illeti, emlékeztetni kell arra, hogy e jog megköveteli, hogy az érintett személy hatékonyan tudja ismertetni az azon információkra vonatkozó álláspontját, amelyekre a hatóság a határozatát alapítani kívánja. A fellebbezők kifogásai ugyanakkor arra irányulnak, hogy a Törvényszék elutasította a vitatott határozattal szemben felhozott kifogásokat. Másfelől a meghallgatáshoz való jog bírósági eljárás során való tiszteletben tartása nem azt jelenti, hogy a bíróságnak a felek által előadott minden állítást teljes egészében bele kell foglalnia a határozatába, hanem azt, hogy az állítások meghallgatását és a bizonyítékok vizsgálatát követően határoz a kereseti kérelmekről és indokolja a határozatát (2007. január 11‑iTechnische Glaswerke Ilmenau kontra Bizottság ítélet, C‑404/04 P, EU:C:2007:6, 125. pont).
77
Ebből következően a második jogalapot mint részben hatástalant, részben megalapozatlant, részben pedig elfogadhatatlant el kell utasítani.
A harmadik jogalapról
A felek érvei
78
A harmadik jogalappal az ACC által támogatott fellebbezők különösen a megtámadott ítélet 88–90. és 116–119. pontját vitatják, és azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor túlságosan formalista különbségtételt alkalmazott a kockázatértékelés és a veszélyek értékelése között.
79
E tekintetben azzal érvelnek, hogy a XIII. melléklet preambulumának negyedik preambulumbekezdéséből az következik, hogy valamely anyag PBT/vPvB‑tulajdonságának meghatározásához használt információk a „releváns körülmények között kapott adatokon alapulnak”. A felperesek hivatkoznak továbbá az ECHA fellebbezési tanácsa által 2016. december 7‑én hozott határozat (A‑013–2014. sz. ügy) 114. pontjára, amely szerint bár a „releváns körülmények” nem feltétlenül felelnek meg a „valós körülményeknek”, a XIII. melléklet preambulumának negyedik preambulumbekezdése megköveteli, hogy az ECHA vegye figyelembe a szóban forgó anyag lényegi tulajdonságait annak érdekében, hogy lehetővé tegye a környezetben való viselkedésének helyes becslését.
80
Ugyanakkor a megtámadott ítélet 88. pontjában a Törvényszék tévesen utasította el az anyagok környezeti sorsára és viselkedésére vonatkozó érveiket arra hivatkozással, hogy azok nem relevánsak annyiban, amennyiben inkább a kockázatértékelésre, mintsem a veszélyek értékelésére vonatkoznak. Márpedig ezen, a kockázatértékelés és a veszélyek értékelése közötti különbségtétel nem vezethet a ténylegesen alkalmazandó környezeti körülményekre, vagyis a XIII. melléklet negyedik preambulumbekezdése értelmében vett „releváns körülményekre” vonatkozó megfontolások azon indokkal való elutasításához, hogy az ezen anyagoknak való kitettségre vonatkozó olyan értékelésről van szó, amelyet az ECHA a veszélyek értékelése keretében nem köteles megvizsgálni. A felperesek szerint annak értékelése, hogy valamely anyag „releváns körülmények” között megfelel‑e a P‑, B‑, T‑, vP‑ vagy vB‑kritériumoknak, szükségszerűen magában foglalja ezen anyag környezeti viselkedésének a lényegi tulajdonságaira figyelemmel történő vizsgálatát.
81
A Törvényszék ennélfogva tévesen értelmezte a XIII. melléklet negyedik bekezdését, és ezen érvek elutasításával megsértette a fellebbezők meghallgatáshoz való jogát.
82
Az ECHA előadja, hogy a harmadik jogalapot mint megalapozatlant kell elutasítani. E tekintetben arra hivatkozik, hogy a XIII. melléklet negyedik preambulumbekezdésének a felperesek által adott értelmezését nem támasztja alá sem az ECHA fellebbezési tanácsának 2016. december 7‑i határozata (A‑013–2014. sz. ügy), sem az OECD azon 305. vizsgálati iránymutatása, amely szabványosított vizsgálati módszert ír elő az anyagok biokoncentrációjának mérésére.
83
A Bizottság szerint a harmadik jogalap új jogalapnak minősül, mivel az elsőfokú eljárásban a fellebbezők azt állították, hogy a „releváns körülmények” megkövetelik, hogy minden tulajdonság (P, B és T) ugyanazon környezeti szférában kerüljön értékelésre. E jogalapnak a fellebbezési szakaszban való előterjesztése ennélfogva elfogadhatatlan. A Bizottság úgy véli, hogy az említett jogalap mindenesetre megalapozatlan, amennyiben az egy vegyi anyag tekintetében fennálló veszélyek azonosításának téves értelmezésén alapul.
A Bíróság álláspontja
84
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a harmadik jogalappal a fellebbezők a Törvényszék által a kockázatértékelés és a veszélyek értékelése között tett különbségtételt, valamint az abból fakadó, valamely anyagnak a REACH‑rendelet 57. és 59. cikke értelmében vett különös aggodalomra okot adó anyagként történő azonosítását érintő következményeket kifogásolják. E jogalap ennélfogva nem tekinthető újnak a fellebbezés szakaszában.
85
A fellebbezők különösen a megtámadott ítélet 88–90. és 116–119. pontját vitatják, amelyek lényegében a XIII. melléklet negyedik preambulumbekezdése értelmében vett „releváns körülmények” fogalmára vonatkoznak, amely preambulumbekezdés kimondja, hogy „[a] PBT/vPvB‑tulajdonságok értékeléséhez használt információknak releváns körülmények között kapott adatokon kell alapulniuk”.
86
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Bíróság a REACH‑rendelettel összefüggésben már több alkalommal megállapította a veszélyek értékelése és a kockázatértékelés közötti különbségtételt. A Bíróság ily módon megállapította, hogy a XIII. mellékletben szereplő kritériumok az e rendelet 57. cikkének d) és e) pontjában említett PBT‑ és vPvB‑anyagok által jelentett veszélyek értékelésén alapulnak, és nem követelik meg, hogy az érintett anyagok tekintetében az értékelési eljárás keretében az említett rendelet I. mellékletének 6. pontjában, vagy az engedélyezési eljárás keretében ugyanezen rendelet 64. cikkének (4) bekezdésében, illetve a korlátozási eljárást illetően a REACH‑rendelet 70. cikkében megkövetelthez hasonló kockázatértékelést végezzenek (lásd ebben az értelemben: 2017. március 15‑iPolynt kontra ECHA ítélet, C‑323/15 P, EU:C:2017:207, 24. és 25. pont).
87
Ebből az következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 89. pontjában a kockázatértékelés és a veszélyek értékelése közötti különbségtétel alapján helyesen állapította meg, hogy az anyag környezetben való viselkedésének módja inkább a kockázatértékelés körébe tartozik. A XIII. melléklet összefüggésében a „releváns körülmények” fogalma tehát nem arra vonatkozik, hogy az érintett anyag hogyan viselkedik a környezetben, hanem azon kérdés megválaszolására irányul, hogy a vizsgálati módszerek alkalmasak‑e az anyag veszélyes lényegi tulajdonságainak azonosítására.
88
Következésképpen, amint azt a főtanácsnok az indítványának 68. pontjában megállapította, a megtámadott ítélet nem szenved jogi hibában amiatt, hogy a Törvényszék visszautasította a „releváns körülmények” fogalmának akként történő értelmezését, miszerint a bioakkumuláció értékelésére szolgáló vizsgálati módszereknek meg kell felelniük az adott anyag környezetben való tényleges előfordulásának.
89
Ami a jogalapok és bizonyítékok elferdítését illeti, amelyet a fellebbezők a harmadik jogalap alátámasztása érdekében szintén felhoznak, meg kell jegyezni, hogy a fellebbezők arra szorítkoznak, hogy arra formálisan hivatkozzanak, anélkül, hogy azt olyan bizonyítékokkal támasztanák alá, amelyek lehetővé tennék annak azonosítását, hogy a Törvényszék mely jogalapot vagy bizonyítékot ferdítette el.
90
Ami a meghallgatáshoz való jog állítólagos megsértését illeti, a fellebbezők érvelésének a jelen ítélet 76. pontjában kifejtettekkel azonos indokok alapján nem lehet helyt adni.
91
Ennélfogva a harmadik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
A negyedik jogalapról
92
A negyedik jogalap három részből áll, amelyek közül az első arra vonatkozik, hogy a Törvényszék a D4 szennyeződésként való jelenléte alapján vette figyelembe a D5 és a D6 toxicitására vonatkozó információkat, a második a D4 és a D5 bioakkumulációjára vonatkozó, az MSC és az RAC véleményét követően keletkezett bizonyítékokra, a harmadik pedig a D6 bioakkumulációjának értékelése keretében valamennyi releváns információ figyelembevételére vonatkozik.
Az első részről
– A felek érvei
93
Az ACC által támogatott felperesek arra hivatkoznak, hogy az ECHA a D5‑öt és a D6‑ot PBT‑anyagként azonosította azzal az indokkal, hogy a D5 és a D6 szennyeződésként D4‑et tartalmaz, és hogy a D4 P‑, B‑ és T‑tulajdonságokkal rendelkezik. Az ezen anyagokra vonatkozóan rendelkezésre álló adatokra tekintettel az ECHA ugyanakkor nem vette figyelembe azt a körülményt, hogy önmagában sem a D5, sem a D6 nem rendelkezik T‑tulajdonsággal.
94
A felperesek nem vitatják, hogy a D4 szennyeződésként jelen van a D5‑ben és a D6‑ban. Ugyanakkor azt állítják, hogy amikor azokat közvetlen tesztnek vetik alá, sem a D5, sem pedig a D6 nem mutat toxicitást a környezetre nézve. Jóllehet a XIII. melléklet preambulumának ötödik preambulumbekezdése előírja, hogy figyelembe kell venni a szennyeződésekre/összetevőkre vonatkozó információkat, az anyag azonosításához magukat az anyagra vonatkozó információkat, valamint az anyag releváns összetevőit „is” alapul kell venni.
95
Először is, a Törvényszék a megtámadott ítélet 256. pontjában tévesen állapította meg, hogy az »„is” szó nem arra utal, hogy az ECHA‑nak a D5 és a D6 toxicitását önmagában kellett volna értékelnie«.
96
Másodszor, ezen ítélet 270. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az ECHA által a D5 és a D6 toxicitására vonatkozóan szolgáltatott magyarázatok „valószínűsíthetőek”, míg az említett ítélet 271. pontjában azt állította, hogy a fellebbezők arra alapított érve, hogy a D4 – mivel D5 vagy D6 szennyeződéseként a környezetbe jut – a vízben való alacsony oldhatósága és magas oktanol‑víz megosztási hányadosa miatt soha nem éri el a toxicitási küszöbértéket, „nem meggyőző”. A fellebbezők szerint a Törvényszék nem támasztotta alá ezt az állítást, és így megfosztotta őket a meghallgatáshoz való joguktól.
97
Harmadszor, ugyanezen ítélet 272. pontjában a Törvényszék elferdítette a fellebbezők érveit, amikor megállapította, hogy a D4 nem jutott a környezetbe. Valójában az első fokon benyújtott keresetlevélben, valamint a Törvényszékhez benyújtott válaszukban a fellebbezők jelezték, hogy mivel a D4 a D5‑ből vagy D6‑ból származó szennyeződés formájában jutott ki, a D4‑kibocsátások annak lényegi tulajdonságai miatt nem érik el a toxikus szintet.
98
Így a fellebbezők szerint a Törvényszék anélkül értékelte a D5 és a D6 toxicitását, hogy ezt az értékelést a legcsekélyebb mértékben is alátámasztotta volna, megsértve ezzel a felülvizsgálati jogkörének korlátait.
99
Az ECHA azt állítja, hogy a negyedik jogalap elfogadhatatlan, mivel érvelésükkel a fellebbezők valójában a Törvényszék által már megvizsgált bizonyítékok és tények Bíróság általi újbóli értékelését kívánják elérni.
100
Az ECHA szerint e jogalap első részét mint hatástalant el kell utasítani, mivel a D5 és a D6 toxicitása egyáltalán nem befolyásolja ezen anyagok vP‑ és vB‑tulajdonságainak értékelését, és nem cáfolja meg azt a következtetést, amely szerint a D5‑öt és a D6‑ot a vP‑ és vB‑tulajdonságaik alapján különös aggodalomra okot adó anyagként sorolták be.
101
A felperesek által e rész keretében előadott érvelés mindenesetre megalapozatlan is.
102
A Bizottság szerint a XIII. melléklet preambulumának ötödik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy valamely PBT‑ vagy vPvB‑anyag azonosítása alapulhat a P‑, B‑, T‑, vP‑ vagy vB‑tulajdonságoknak az ezen anyag bármely összetevőjében – ideértve a szennyeződéseket, illetve az említett anyag átalakulásából vagy lebomlásából származó termékeket is – való jelenlétén is.
– A Bíróság álláspontja
103
Először is, a fellebbezők vitatják a XIII. melléklet preambuluma ötödik preambulumbekezdésének a Törvényszék általi értelmezését, amely szerint valamely PBT‑ vagy vPvB‑anyag azonosítása során figyelembe kell venni az anyag releváns összetevőinek és az annak átalakulásából és/vagy lebomlásából származó termékeknek a P‑, B‑, T‑, vP‑ vagy vB‑tulajdonságait is.
104
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtámadott ítélet fellebbezők által vitatott 256. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az „is” határozószó nem arra utal, hogy az ECHA‑nak önmagában értékelnie kellett volna a D5 és a D6 toxicitását, jóllehet tudta, hogy az adatok e tekintetben nem teljesek, illetve hogy e két anyag toxicitása már más rendelkezésre álló adatokból, többek között a D5 és D6 szennyeződéseként jelen lévő D4‑re vonatkozó adatokból is következett. Márpedig a felperesek nem bizonyítják, hogy ez az állítás téves. Ezenkívül a megtámadott ítélet 256. pontja összhangban van a REACH‑rendelet által követett, az annak 1. cikkéből következő és a Törvényszék által ezen ítélet 257. pontjában hivatkozott céllal, nevezetesen az emberi egészség és a környezet magas szintű védelme biztosításával.
105
Másodszor, a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék nem támasztotta alá az ECHA és a maguk a fellebbezők által nyújtott magyarázatok bizonyító erejére vonatkozó értékeléseit, és arra szorítkozott, hogy e magyarázatokat az említett ítélet 270. pontjában „megalapozottnak”, a 271. pontjában pedig lényegében nem meggyőzőnek minősítette. Bár a fellebbezők formálisan a bizonyítékok elferdítésére hivatkoznak, érvelésükből kitűnik, hogy valójában arra utalnak, hogy a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét. Márpedig a megtámadott ítélet 270. és 271. pontját ezen ítélet 267–271. pontjával összefüggésben kell értelmezni, amelyek kifejtik azokat az indokokat, amelyek alapján az ECHA nem vette figyelembe önmagában a D5‑tel és D6‑tal végzett vizsgálatokból eredő toxicitásra vonatkozó adatokat. Ráadásul a jelen ítélet 76. pontjában kifejtettekkel azonos indokok alapján a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 270. és 271. pontjában kifejtett megállapításai nem utalnak a meghallgatáshoz való jog bármilyen megsértésére.
106
Harmadszor, ami a fellebbezőknek a megtámadott ítélet 272. pontjával kapcsolatos kritikáját illeti, meg kell állapítani, hogy a Törvényszék nem hagyta figyelmen kívül, illetve nem ferdítette el a fellebbezők által szolgáltatott bizonyítékokat, hanem azokat nem lényeges bizonyítékoknak minősítette. A felperesek vitatják ezt a pontot, és előadják, hogy nem azt állították, hogy a D4 nem jutott a környezetbe, hanem azt, hogy ezen anyag kibocsátásai annak lényegi tulajdonságai miatt nem érik el a toxicitását megalapozó szintet. Márpedig meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék ezen ítélet 271. pontjában vizsgálta meg és utasította el a fellebbezők ezen érvét, annak 272. pontjában pedig a teljesség kedvéért kifejtette álláspontját, amit az „ezenkívül” kifejezés használata is alátámaszt. A megtámadott ítélet 272. pontjával szemben felhozott kifogást tehát mint hatástalant el kell utasítani.
107
A negyedik jogalap első részét ennélfogva mint részben megalapozatlant, részben hatástalant el kell utasítani.
A második részről
– A felek érvei
108
Az ACC által támogatott fellebbezők szerint az ECHA nem vizsgálta meg a D4‑re és a D5‑re vonatkozó azon új információkat, amelyek kétségtelenül az MSC véleményének elfogadását követően, de a vitatott határozat elfogadását megelőzően váltak hozzáférhetővé. Ugyanakkor a Törvényszék a megtámadott ítélet 170., 171., 175. és 177. pontjában először is tévesen állapította meg, hogy a tanulmányokat az ECHA „feldolgozta”, és azokat „kritikus szemmel” vizsgálta meg, anélkül hogy megindokolta volna az ezen megállapításhoz vezető érvelést.
109
Másodszor, a megtámadott ítélet 178. és 180. pontjában a Törvényszék értékelési hibát követett el, amikor egyrészt úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők nem hoztak fel egyetlen konkrét példát sem olyan adatra vonatkozóan, amellyel kapcsolatban nem volt lehetőségük annak megismerésére, hogy azt hogyan értékelték, másrészt pedig amikor megállapította, hogy a fellebbezők több olyan példát is felhoztak, amelyek szerintük azt bizonyítják, hogy az ECHA nem vizsgálta meg gondosan az új információkat.
110
Harmadszor, ami az FBC értékeire alkalmazott növekedési korrekciókat illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 200. pontjában tévesen állapította meg, hogy a „Gobas et coll. (2015)” tanulmányt használták fel annak megállapítása érdekében, hogy sor került‑e növekedési korrekcióra. Márpedig a felperesek szerint e tanulmány nem utal arra, hogy az FBA értékeire növekedési korrekciót alkalmaztak volna. Ezzel szemben a „Gobas (2018)” tanulmány az ECHA által alkalmazott növekedési korrekcióval kapcsolatos problémákra világított rá.
111
Negyedszer, a megtámadott ítélet 208. pontjában a Törvényszék tévesen értékelte a tényeket és a fellebbezők által előadott érveket. A felperesek szerint az ECHA nem köteles minden egyes vizsgálat esetében annak értékelésére, hogy a minták esetlegesen szennyezettek voltak‑e. Ha azonban szennyeződéssel kapcsolatos problémát azonosítanak, mint a jelen ügyben is, azt a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás keretében figyelembe kell vennie.
112
Az ECHA azt állítja, hogy a negyedik jogalap második részével a felperesek valójában a jelen ügy tényállásának újbóli értékelését kívánják elérni, és hogy ennélfogva érvelésüket mint elfogadhatatlant el kell utasítani. Ez az érvelés továbbá megalapozatlan.
– A Bíróság álláspontja
113
A negyedik jogalap második részének alátámasztására előterjesztett első kifogással a fellebbezők lényegében azt róják fel a Törvényszéknek, hogy kellő magyarázat nélkül úgy ítélte meg, hogy az ECHA megfelelően figyelembe vette a D4 és a D5 bioakkumulációjára vonatkozó, az MSC és az RAC véleményét követően keletkezett új tanulmányokat.
114
E kifogás így lényegében azon alapul, hogy a Törvényszék megsértette az indokolási kötelezettségét. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszéknek az Európai Unió Bírósága alapokmányának 36. cikkében és 53. cikkének első bekezdésében előírt, a határozatok indokolására vonatkozó kötelezettsége nem kötelezi a Törvényszéket arra, hogy olyan magyarázatot adjon, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet. Az indokolás tehát lehet hallgatólagos is, amennyiben lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék érvelésük Törvényszék általi elutasításának okait, és a Bíróság számára, hogy elegendő információval rendelkezzen ahhoz, hogy gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét (2021. szeptember 2‑iJa zum Nürburgring kontra Bizottság ítélet, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
115
Ezen ítélkezési gyakorlatra tekintettel meg kell állapítani, hogy a megtámadott ítélet 170., 171., 175. és 177. pontjában, amelyekben a Törvényszék lényegében azt állapította meg, hogy különböző tudományos tanulmányokat kritikai jelleggel vizsgáltak meg a döntéshozatali eljárás során, egyáltalán nem sértették meg az indokolási kötelezettséget, mivel e pontokat a megtámadott ítélettel összefüggésben kell értelmezni. Márpedig, amint arra a főtanácsnok az indítványának 97. és 98. pontjában szintén rámutatott, a Törvényszék többek között a megtámadott ítélet 185–188. pontjában megvizsgálta, hogy az ECHA és az MSC e tanulmányok egy részét milyen módon vette figyelembe.
116
Ami a negyedik jogalap e részének alátámasztására felhozott második kifogást illeti, amely lényegében a megtámadott ítélet 178. és 180. pontja közötti állítólagos ellentmondáson alapul, meg kell állapítani, hogy e kifogás e pontok téves értelmezésén alapul. A Törvényszék ugyanis ezen ítélet 178. pontjában, miután ismertette a fellebbezők azon álláspontját, amely szerint a tanulmányok puszta idézése nem elegendő annak bizonyításához, hogy az ECHA új információkat vett figyelembe, megállapította, hogy a fellebbezők nem hivatkoztak egyetlen olyan adatra sem, amellyel kapcsolatban nem volt lehetőségük annak megismerésére, hogy azt a Törvényszék hogyan értékelte. Ezzel szemben ugyanezen ítélet 180. pontja válasszal szolgál egy másik, az ECHA által bizonyos tanulmányok értékelése során állítólagosan elkövetett nyilvánvaló értékelési hibákra alapított érvre. A Törvényszék e tekintetben állapította meg, hogy a fellebbezők olyan példákkal szolgáltak, amelyek annak bizonyítására irányultak, hogy az ECHA nem vizsgálta meg gondosan a rendelkezésére álló új információkat, amely példákat a Törvényszék az említett 180. pontot követő pontokban elutasított.
117
Ami a megtámadott ítélet 200. pontjának elferdítésére alapított harmadik kifogást illeti, az eljárási iratokból kitűnik, hogy a fellebbezők az elsőfokú eljárásban hivatkozott első jogalap ötödik részében nem foglalkoztak a D4 és a D5 FBC‑értékeire alkalmazott növekedési korrekció kérdésével. A fellebbezők kizárólag a Törvényszékhez benyújtott válaszban, különösen a D6 bioakkumulációjára vonatkozó részben – amint arra a megtámadott ítélet 201. pontja utal – rótták fel az ECHA‑nak, hogy a D4, a D5 és a D6 értékelése keretében a növekedés függvényében korrigált FBC‑t alkalmazott.
118
Következésképpen a megtámadott ítélet 200. pontjában a Törvényszék helyesen utasította el elkésettként a fellebbezőknek az FBC értékei állítólagos növekedési korrekciójára vonatkozó érvét, jóllehet erre az érvre a válaszban, és nem csak a tárgyaláson hivatkoztak. Amint ugyanis a Törvényszék eljárási szabályzata 84. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, a válaszban kizárólag akkor megengedett új jogalap felhozatala, ha teljesül az e cikk (1) bekezdésében előírt feltétel, nevezetesen ha az olyan jogi és ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel, amire a felperesek a jelen ügyben nem hivatkoztak.
119
A negyedik kifogást illetően, amely a fellebbezőknek a megtámadott ítélet 208. pontjában vizsgált, a minták lehetséges szennyezettségére vonatkozó tények és érvek téves értékelésén alapul, meg kell állapítani, hogy az elferdítésre vonatkozó bármilyen állítás hiányában e kifogás elfogadhatatlan, mivel – amint arra a jelen ítélet 50. pontja emlékeztet – kizárólag a Törvényszéknek van hatásköre a releváns tények megállapítására és értékelésére, valamint a bizonyítékok értékelésére.
120
Ebből az következik, hogy a negyedik jogalap második részét mint részben elfogadhatatlant, részben pedig megalapozatlant el kell utasítani.
A harmadik részről
– A felek érvei
121
Az ACC által támogatott fellebbezők először is azzal érvelnek, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 96. és 225. pontjában tévesen tért el az ítélkezési gyakorlatától, amikor úgy ítélte meg, hogy az anyagok és keverékek osztályozásáról, címkézéséről és csomagolásáról, a 67/548/EGK és az 1999/45/EK irányelv módosításáról és hatályon kívül helyezéséről, valamint az 1907/2006/EK rendelet módosításáról szóló, 2008. december 16‑i 1272/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008. L 353., 1. o.; helyesbítések: HL 2019. L 117., 8. o.; HL 2016. L 349., 1. o.; HL 2011. L 16., 1. o.) I. mellékletének 1.1.1.3. szakasza a PBT‑ és vPvB‑anyagok azonosítása szempontjából nem releváns. Márpedig a 2013. március 7‑iBilbaína de Alquitranes és társai kontra ECHA ítéletben (T‑93/10, EU:T:2013:106) a Törvényszék elismerte az 1272/2008 rendelet bizonyos rendelkezéseinek a valamely anyag különös aggodalomra okot adó anyagként való azonosítására irányuló eljárásra való alkalmazhatóságát.
122
Másodszor, a megtámadott ítélet 226. pontjában a Törvényszék mérlegelési hibát követett el az FAT‑ra és az FBA‑ra vonatkozó adatok közötti viszonyt, valamint az FBC értékeinek tulajdonított nagyobb jelentőséget illetően. A fellebbezők így lényegében megismétlik a XIII. melléklet téves értelmezésére alapított első jogalap keretében a D6‑ot illetően kifejtett álláspontjukat, amennyiben a Törvényszék elsőbbséget biztosított az FBC‑vel kapcsolatos adatoknak.
123
Harmadszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 231., 234. és 237. pontjában tévesen utasította el elfogadhatatlanként a fellebbezők által a „CERI (2010)” tanulmány keretében alkalmazott növekedési korrekciókkal kapcsolatban megfogalmazott kifogásokat azzal az indokkal, hogy azokat kizárólag a tárgyaláson terjesztették elő. E kifogásokat valójában a válaszban terjesztették elő. A fellebbezők továbbá a megtámadott ítélet 234. pontjában szereplő érvelésük elferdítésére hivatkoznak, amennyiben azzal nem az OECD 305. iránymutatásában az ECHA által alkalmazott növekedési korrekcióra vonatkozóan kifejtett módszertan érvényességét vitatták, hanem az ezen iránymutatásban a növekedés normalizálása érdekében előírt lehetőségek ECHA általi alkalmazását.
124
Negyedszer, a Törvényszék a megtámadott ítélet 241. pontjában tévesen állapította meg, hogy a fellebbezők azt állították, hogy az ECHA‑nak általános gyakorlatként statisztikai elemzést kell végeznie az FBC‑re vonatkozó adatokkal kapcsolatos különböző tanulmányokról. A fellebbezők azt állítják, hogy az ECHA‑nak ezeket az információkat, amennyiben azok rendelkezésre álltak – ami a jelen ügyben teljesült –, figyelembe kellett volna vennie a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározás keretében, és azoknak az általuk megkövetelt jelentőséget kellett volna tulajdonítania.
125
A Bizottság által támogatott ECHA a negyedik jogalap harmadik részének elutasítását kéri. Ami különösen az 1272/2008 rendelet alkalmazását illeti, a Bizottság úgy véli, hogy a fellebbezők érvelése mindenesetre hatástalan, mivel az ECHA részéről a bizonyítékok súlyának mérlegelésével történő meghatározásra a XIII. melléklettel összhangban került sor.
– A Bíróság álláspontja
126
Ami először is a megtámadott ítélet 96. és 225. pontját illeti, amelyek keretében a Törvényszék elutasította az 1272/2008 rendelet I. melléklete azon 1.1.1.3. szakaszának analógia útján történő alkalmazását, amely a bizonyító erőre vonatkozóan a XIII. melléklet preambulumának második és harmadik preambulumbekezdésében szereplő magyarázattal azonos magyarázatot tartalmaz, meg kell állapítani, hogy a fellebbezők nem bizonyítják, hogy – amint arra a főtanácsnok is rámutatott indítványának 71. és 72. pontjában – a REACH‑rendelet és az 1272/2008 rendelet együttes értelmezése mennyiben vezethetett volna a vitatott határozatban foglalttól eltérő következtetéshez. E kifogást ennélfogva mint hatástalant el kell utasítani.
127
Másodszor, ami a D6 bioakkumulatív anyagként való azonosítása során az FBC‑re vonatkozó adatoknak az FBA‑ra és az FAT‑ra vonatkozó adatokkal szembeni elsőbbségét illeti, meg kell állapítani, hogy a Törvényszék nem követett el értelmezési hibát, amikor a megtámadott ítélet 226. pontjában megállapította, hogy „az FBC‑értékeknek nagyobb jelentőséget kell tulajdonítani”. Következésképpen a fellebbezők erre vonatkozó kifogását mint megalapozatlant el kell utasítani. Ami az FAT‑ra és az FBA‑ra vonatkozó adatok közötti viszonyra vonatkozó egyéb szempontokat illeti, meg kell jegyezni, hogy a fellebbezők e viszony Törvényszék által elfogadottól eltérő értelmezésének alátámasztására szorítkoznak, anélkül hogy bizonyítanák az elferdítés fennállását.
128
Ami a „CERI (2010)” tanulmány keretében alkalmazott növekedéskorrekcióra vonatkozó kifogást illeti, jóllehet igaz, hogy a Törvényszék előtt lényegében a válaszban, és nem kizárólag a tárgyaláson hivatkoztak e kifogásra, annak a megtámadott ítélet 231. pontjában való, arra tekintettel történő elutasítása, hogy azt elkésetten terjesztették elő, a jelen ítélet 117. és 118. pontjában kifejtettekkel azonos indokok alapján nem minősül téves jogalkalmazásnak.
129
A fellebbezők által a megtámadott ítélet 234., 237. és 241. pontjára vonatkozóan felhozott többi kifogást illetően meg kell állapítani, hogy a fellebbezők érvelésükkel a D6 bioakkumulációja bizonyító erejének meghatározása keretében a bizonyítékok súlyozásának vitatására szorítkoznak, anélkül hogy bizonyítanák az állítólagos elferdítések fennállását. A fellebbezők így valójában pusztán a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok újbóli vizsgálatát kívánják elérni, ami a jelen ítélet 50. pontjában kifejtett indokok alapján nem tartozik a Bíróság hatáskörébe.
130
A negyedik jogalap harmadik részét ennélfogva mint részben megalapozatlant, részben hatástalant, részben pedig elfogadhatatlant el kell utasítani.
131
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
132
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, akként rendelkezik, hogy a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
133
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (4) bekezdése szerint, ha nem az elsőfokú eljárásban beavatkozó fél terjesztette elő a fellebbezést, az elsőfokú eljárásban beavatkozó felet csak akkor lehet a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére kötelezni, ha részt vett a Bíróság előtti eljárás írásbeli vagy szóbeli szakaszában. Ha e fél részt vesz az eljárásban, a Bíróság dönthet úgy, hogy e fél maga viseli saját költségeit.
134
Ezen eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdése értelmében az eljárásba beavatkozó tagállamok és az intézmények maguk viselik költségeiket.
135
A fellebbezőket, mivel pervesztesek lettek, az ECHA kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
136
Az elsőfokú eljárásba beavatkozó Németországi Szövetségi Köztársaság és a Bizottság maga viseli saját költségeit.
137
Az elsőfokú eljárásba beavatkozó ACC, amely részt vett a Bíróság előtti eljárás írásbeli szakaszában, maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság a Global Silicones Councilt, a Dow Silicones UK Ltd‑t, az Elkem Silicones France SAS‑t, az Evonik Operations GmbH‑t, a Momentive Performance Materials GmbH‑t, a Shin‑Etsu Silicones Europe BV‑t és a Wacker Chemie Ag‑t kötelezi a saját költségein felül az Európai Vegyianyag‑ügynökség (ECHA) részéről felmerült költségek viselésére.
3)
A Németországi Szövetségi Köztársaság, az Európai Bizottság és az American Chemistry Council Inc. (ACC) maguk viselik saját költségeiket.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.