62002CJ0006_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-6/02,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved H. van Lier og J. Adda, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøger,
mod
Den Franske Republik ved G. de Bergues og A. Colomb, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøgt,
angående en påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 28 EF, idet den har opretholdt retsbeskyttelsen af betegnelsen »Salaisons d'Auvergne«, og de regionale mærker »Savoie«, »France-Comté«, »Corse«, »Midi-Pyrénées«, »Normandie«, »Nord-Pas-de-Calais«, »Ardennes de France«, »Limousin«, »Languedoc-Roussillon« og »Lorraine«,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dommerne C. Gulmann (refererende dommer) og F. Macken,
generaladvokat: J. Mischo
justitssekretær: R. Grass,
på grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 5. december 2002,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 10. januar 2002 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 28 EF, idet den har opretholdt retsbeskyttelsen af betegnelsen »Salaisons d'Auvergne«, og de regionale mærker »Savoie«, »France-Comté«, »Corse«, »Midi-Pyrénées«, »Normandie«, »Nord-Pas-de-Calais«, »Ardennes de France«, »Limousin«, »Languedoc-Roussillon« og »Lorraine« (herefter samlet »de pågældende betegnelser«).
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
2 I henhold til artikel 28 EF er kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt mellem medlemsstaterne. I henhold til artikel 30 EF er restriktioner vedrørende indførsel, som er begrundet i hensynet til bl.a. beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret imidlertid tilladt, såfremt de hverken udgør et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
3 Artikel 2, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT L 208, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 535/97 af 17. marts 1997 (EFT L 83, s. 3, herefter »forordning nr. 2081/92«), bestemmer:
»I denne forordning forstås ved:
[...]
b) »geografisk betegnelse«: navnet på et område, et bestemt sted eller i undtagelsestilfælde et land, der betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel:
- som har oprindelse i dette område, dette bestemte sted eller dette land
og
- hvis bestemte egenskaber, omdømme eller andre kendetegn kan tilskrives den geografiske oprindelse, og som er fremstillet og/eller forarbejdet og/eller tilvirket i det afgrænsede geografiske område.«
4 Beskyttelsen af en geografisk betegnelse i overensstemmelse med forordning nr. 2081/92 træder i kraft efter afslutningen af proceduren i forordningens artikel 5 til 7, når Kommissionen træffer afgørelse om registrering.
5 Artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 2081/92 bestemmer, at »[i]nden seks måneder efter datoen for [forordningens] ikrafttræden underretter medlemsstaterne Kommissionen om, hvilke ved lov beskyttede betegnelser eller, i de medlemsstater, hvor der ikke findes nogen beskyttelsesordning, hvilke hævdvundne betegnelser de ønsker at registrere i henhold til [nævnte] forordning«. Kommissionen registrerer disse betegnelser, i det omfang de er i overensstemmelse med kriterierne i forordningens artikel 2 og 4. Medlemsstaterne kan bibeholde den nationale beskyttelse af de betegnelser, der således er meddelt, indtil den dato, hvor der træffes afgørelse om registreringen.
6 Artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 2081/92 er affattet således:
»Medlemsstaten kontrollerer, om [registrerings]ansøgningen er berettiget, og fremsender, hvis den finder, at forordningens krav er opfyldt, ansøgningen tillige med den i artikel 4 omhandlede varespecifikation og andre dokumenter, som den har baseret sin afgørelse på, til Kommissionen.
Efter den dato, hvor en medlemsstat således har fremsendt en ansøgning vedrørende en betegnelse, kan den kun midlertidigt indføre en national beskyttelse samt om nødvendigt en tilpasningsperiode for denne betegnelse; begge dele kan ligeledes indføres midlertidigt på samme vilkår i forbindelse med en ansøgning om ændring af varespecifikationen.
Den midlertidige nationale beskyttelse ophører fra den dato, hvor der er truffet afgørelse om registrering i henhold til denne forordning. I forbindelse med afgørelsen kan der fastsættes en begrænset tilpasningsperiode på højst fem år, forudsat at de berørte virksomheder lovligt har markedsført de pågældende produkter og herunder vedvarende har anvendt de pågældende betegnelser i mindst fem år inden den i artikel 6, stk. 2, omhandlede offentliggørelse.
Den berørte medlemsstat bærer alene ansvaret for følgevirkningerne af en sådan national beskyttelse, hvis betegnelsen ikke skulle blive registreret i henhold til denne forordning.
De foranstaltninger, medlemsstaterne træffer i medfør af andet afsnit, har kun retsvirkninger på nationalt plan og må ikke berøre handelen inden for Fællesskabet.
Hvis en ansøgning vedrører en betegnelse, som også angiver et geografisk område i en anden medlemsstat, skal denne medlemsstat høres, inden der træffes afgørelse.«
Nationale bestemmelser
7 Efter forordning nr. 2081/92's ikrafttræden vedtog den franske regering lov nr. 94-2 af 3. januar 1994 om anerkendelse af kvalitet for landbrugsprodukter og fødevarer (JORF af 4.1.1994, s. 131, herefter »lov nr. 94-2«). Artikel L. 115-23-1 i lov om forbrug, som ændret ved denne lov (herefter »forbrugerloven«) bestemmer:
»[...]
[...] Mærket eller certifikatet for overensstemmelse må ikke indeholde en geografisk angivelse, hvis den pågældende angivelse ikke er registreret som en beskyttet geografisk betegnelse.
Hvis den administrative myndighed imidlertid har anmodet om registrering af denne geografiske angivelse som en beskyttet geografisk betegnelse, kan mærket eller certifikatet for overensstemmelse indeholde denne angivelse, herunder som en del af de særlige kendetegn, indtil det tidspunkt, hvor der træffes afgørelse om registrering.
[...]
Landbrugsprodukter og fødevarer, som før offentliggørelsen af lov nr. 94-2 af 3. januar 1994 om anerkendelse af kvalitet for landbrugsprodukter og fødevarer var forsynet med et mærke eller et certifikat for overensstemmelse, kan fortsat bære en angivelse om den geografiske oprindelse, selv om denne angivelse ikke er beskyttet som geografisk betegnelse, i en periode på otte år regnet fra datoen for nævnte lovs offentliggørelse.«
Den administrative procedure
8 I overensstemmelse med proceduren i EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) og efter i en åbningsskrivelse at have opfordret Den Franske Republik til at fremkomme med sine bemærkninger fremsatte Kommissionen den 28. april 1999 en begrundet udtalelse. I den begrundede udtalelse anførte Kommissionen navnlig, at Den Franske Republik havde tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), idet den har opretholdt retsbeskyttelsen for de pågældende betegnelser. Kommissionen opfordrede Den Franske Republik til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme den begrundede udtalelse inden for en frist på to måneder fra dens meddelelse. I lyset af de oplysninger, der blev meddelt Kommissionen af de franske myndigheder efter fremsættelsen af den begrundede udtalelse, fandt Kommissionen, at Den Franske Republik ikke havde efterkommet de heri nævnte krav, og besluttede at anlægge nærværende sag.
Realiteten
9 Kommissionen har gjort gældende, at spørgsmålet om, hvorvidt de mærker, der er indført ved de franske bestemmelser, er i overensstemmelse med fællesskabsretten, skal vurderes i lyset af bestemmelserne i artikel 28 EF og artikel 30 EF, navnlig under henvisning til bestemmelserne i forordning nr. 2081/92.
10 For så vidt angår betegnelsen »Salaisons d'Auvergne« har Kommissionen anført, at de franske myndigheder har oplyst, at denne betegnelse skal gøres til genstand for en anmodning om registrering som geografisk betegnelse i henhold til artikel 5 i forordning nr. 2081/92. Kommissionen tvivler imidlertid på, at en sådan betegnelse kan registreres, for så vidt som forordningen giver mulighed for registrering af et bestemt produkt eller en bestemt råvare, og ikke en kategori af produkter som de, der er omfattet af begrebet »saltede« (»salaisons«). Under alle omstændigheder kan de franske myndigheder ikke med føje påberåbe sig bestemmelserne i forordningens artikel 5, stk. 5, eftersom der ikke foreligger en anmodning om registrering af betegnelsen »Salaisons d'Auvergne«, som ville have givet dem mulighed for i en overgangsperiode og på nationalt plan at beskytte denne betegnelse i perioden, indtil der forelå en fællesskabsbeslutning om registrering heraf.
11 For så vidt angår de øvrige betegnelser har Kommissionen henvist til, at forbrugerlovens artikel L. 115-23-1 bestemmer, at et mærke »ikke [må] indeholde en geografisk angivelse, hvis den pågældende angivelse ikke er registreret som en beskyttet geografisk betegnelse«, men ikke desto mindre indfører en overgangsperiode på otte år, regnet fra datoen for offentliggørelsen af lov nr. 94-2, i løbet af hvilken produkter eller fødevarer, som bar et mærke før offentliggørelsen af nævnte lov, kan fortsætte med at bære en angivelse om den geografiske oprindelse, selv om denne angivelse ikke er beskyttet som geografisk betegnelse. Kommissionen har anført, at den ikke er uvidende om de eventuelle tekniske problemer, som de erhvervsdrivende og de regionale kompetente instanser er stillet over for i forbindelse med gennemførelsen af bestemmelserne om mærker. Imidlertid kan det ikke accepteres, at der indføres en overgangsperiode på otte år, hvilket udgør en tilsidesættelse af bestemmelserne i artikel 28 EF og 30 EF.
12 Kommissionen har gjort gældende, at de franske bestemmelser, som indfører de pågældende betegnelser, kan have en indvirkning på de frie varebevægelser mellem medlemsstaterne, for så vidt som disse bestemmelser navnlig favoriserer handelen med varer af national oprindelse til skade for importerede varer. Deres anvendelse skaber og fastholder i sig selv en forskelsbehandling mellem disse to kategorier af varer.
13 De pågældende betegnelser har til formål at oplyse forbrugeren om, at det landbrugsprodukt eller den fødevare, som er forsynet med betegnelsen, stammer fra en bestemt region. Efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 2081/92, som netop har til formål på udtømmende måde at definere de betingelser, hvorunder der kan indføres en beskyttelse af en betegnelse, der etablerer et bånd mellem landbrugsprodukter og fødevarer på den ene side og en bestemt geografisk oprindelse på den anden side, kan beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser imidlertid alene ske inden for rammerne af denne forordning.
14 I sit svarskrift har den franske regering ikke bestridt, at efter vedtagelsen af lov nr. 94-2 var den franske lovgivning ikke i overensstemmelse med fællesskabsretten.
15 Imidlertid har regeringen gjort gældende i sin duplik, at vedtagelsen af nye regler indebærer, at traktatbruddet er ophørt. I denne forbindelse har den franske regering gjort gældende, at:
- Betegnelsen »Salaisons d'Auvergne« er blevet ophævet ved artikel 6 i en bekendtgørelse af 12. august 2002 om ændring af bekendtgørelser om regionale mærker udstedt af ministeren for landbrug, fødevarer, fiskeri og landdistrikter, såvel som af statssekretæren for små og mellemstore virksomheder, handel, håndværk, liberale erhverv og forbrug (JORF af 11.9.2002, s. 15051, herefter »den fælles bekendtgørelse«).
- For så vidt angår det regionale mærke »Savoie« følger det af artikel 1 i den fælles bekendtgørelse, at betegnelserne »jésus, rosette«, »pur jus de pomme de Savoie« og »plants de vigne de Savoie« er blevet ophævet.
- Selv om det ikke var nødvendigt formelt at foretage nogen ændring for så vidt angår det regionale mærke »Franche-Comté«, fremgår det af artikel 2 i den fælles bekendtgørelse, at angivelsen »morbier au lait cru« ikke længere figurerer på listen over beskyttede betegnelser.
- Det regionale mærke »Corse« er blevet ophævet ved bekendtgørelse udstedt af ministeren for landbrug, fødevarer, fiskeri og landdistrikter den 12. august 2002 om ophævelse af en generel forordning om landbrugsmærker (JORF af 11.9.2002, s. 15051).
- Ophævelsen af det regionale mærke »Midi-Pyrénées« fremgår af artikel 3 i den fælles bekendtgørelse.
- For så vidt angår det regionale mærke »Nord-Pas-de-Calais« er det kun de betegnelser, for hvilke der er indgivet anmodning om registrering som geografisk betegnelse, og som stadig er under behandling, der i overensstemmelse med artikel 4 i den fælles bekendtgørelse fortsat findes på listen over beskyttede betegnelser.
- Bestemmelserne vedrørende det regionale mærke »Ardennes de France« er ligeledes blevet ophævet, jf. artikel 5 i den fælles bekendtgørelse.
- For så vidt angår det regionale mærke »Lorraine« er de betegnelser, der vedrører dette mærke, blevet registreret som geografiske betegnelser i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 1107/96 af 12. juni 1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i forordning nr. 2081/92 (EFT L 148, s. 1).
- For så vidt angår de regionale mærker »Normandie«, »Limousin« og »Languedoc-Roussillon« er det ikke nødvendigt at foretage nogle ændringer af national ret med henblik på at bringe dem i overensstemmelse med fællesskabsretten.
16 I denne forbindelse bemærkes, at ifølge fast praksis skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse (jf. bl.a. dom af 7.11.2002, sag C-352/01, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 10263, præmis 6).
17 I den foreliggende sag har Den Franske Republik imidlertid ikke bestridt, at den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme fællesskabsretten inden for den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse.
18 Endvidere bemærkes, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser, der følger af fællesskabsretten, ikke overholdes (jf. bl.a. dom af 19.3.2002, sag C-13/00, Kommissionen mod Irland, Sml. I, s. 2943, præmis 21).
19 Kommissionens påstand bør derfor tages til følge.
20 Det skal derfor fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 28 EF, idet den ikke inden for den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, havde ophævet den retsbeskyttelse, der gælder for de pågældende betegnelser.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Den Franske Republik har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
1) Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 28 EF, idet den ikke inden for den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, havde ophævet retsbeskyttelsen af betegnelsen »Salaisons d'Auvergne«, og de regionale mærker »Savoie«, »France-Comté«, »Corse«, »Midi-Pyrénées«, »Normandie«, »Nord-Pas-de-Calais«, »Ardennes de France«, »Limousin«, »Languedoc-Roussillon« og »Lorraine«.
2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.