61994C0267
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
fremsat den 17. oktober 1995 (
*1
)
1.
Den franske regering har under nærværende sag nedlagt påstand om annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 1641/94 af 6. juli 1994 (
1
) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (
2
).
2.
Som begrundelse for den anfægtede forordning (herefter »forordningen«) har Kommissionen anført, at »vareområdet for [KN-kode 23031019] bør præciseres ved at erstatte supplerende bestemmelse nr. 1 i kapitel 23 [i den kombinerede nomenklatur, der er knyttet som bilag til forordning nr. 2658/87] med bestemmelsen i artikel 1 i denne forordning«. Dennes affattelse er væsentlig forskellig.
3.
Såvel bestemmelse nr. 1 som bestemmelse nr. 2 er væsentlige for tariferingen af produktet »majsglutenfoder« (»corn gluten feed«), der fremstilles i store mængder i USA, og som efterfølgende indføres toldfrit i Fællesskabet. Denne situation, der bekymrer den franske regering, har foranlediget denne til at anlægge nærværende sag.
4.
Et tilsyneladende teknisk spørgsmål — nemlig affattelsen af en bestemmelse, der alene har til formål at supplere en bestemt toldposition — rejser i virkeligheden et ømtåleligt handelsproblem, der utvivlsomt har økonomisk betydning, og som har været genstand for vanskelige forhandlinger mellem Kommissionen og USA's regering. Såvel de drøftelser, der fandt sted under forhandlingerne, som den løsning, de udmundede i, har givet anledning til en række spørgsmål i Europa-Parlamentet (
3
), ligesom de har medført reaktioner fra de berørte økonomiske sektorer.
5.
Sagens parter er kort sagt ikke enige om, hvorledes det pågældende produkt skal tariferes: Kommissionen har ved forordningen tariferet det under pos. 2303 (Restprodukter fra stivels esfremstilling), mens den franske regering derimod vil henføre det under pos. 2309 (Tilberedt dyrefoder). Såfremt forordningen anses for gyldig, vil diskussionen falde ud til fordel for Kommissionen, da »corn gluten feed« uden vanskeligheder kan anses for omfattet af pos. 2303 som den supplerende bestemmelse er affattet efter Kommissionens ændring.
6.
Den franske regering begrunder sin indsigelse mod forordningen således:
a)
Den anfægtede forordning ændrer varens toldposition.
b)
Kommissionen overskred den kompetence, den har fået tillagt til at fortolke De Europæiske Fællesskabers kombinerede nomenklatur, da den udstedte denne forordning, idet den herved foretog en egentlig ændring af tariferingen, hvilket den ikke havde kompetence til.
c)
Kommissionen har herved tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den ifølge den internationale konvention om det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem (udfærdiget i Bruxelles den 14.6.1983).
d)
Forordningen er behæftet med væsentlige formelle fejl, idet den ikke er begrundet.
e)
Kommissionen har endelig begået magtfordrejning, da den udstedte forordningen.
Den retlige baggrund
7.
Ved tarifering af varer i relation til den fælles toldtarif og af hensyn til Fællesskabets statistikker anvendes den såkaldte »kombinerede nomenklatur«, som indførtes ved den førnævnte forordning nr. 2658/87. Dens tekst ændres hyppigt, og det er netop en af disse ændringer, der er genstand for nærværende annullationssøgsmål.
8.
Parterne er enige om, at den foreliggende sag vedrører kapitel 23 i den kombinerede nomenklatur, »Rest- og affaldsprodukter fra næringsmiddelindustrien; tilberedt dyrefoder«. De relevante positioner og underpositioner er følgende:
2303
Restprodukter fra stivelsesfremstilling samt lignende restprodukter, roeaffald, bagasse og andre affaldsprodukter fra sukkerfremstilling, samt mask, bærme og andre restprodukter fra øl eller alkoholfremstilling, også i form af piller (pellets):
2303 10
— Restprodukter fra stivelsesfremstilling samt lignende restprodukter:
— — Restprodukter fra fremstilling af majsstivelse (bortset fra koncentreret majsstøbevand) med proteinindhold, beregnet på grundlag af tørstofindholdet på:
2303 10 11
— — — over 40 vægtprocent
2303 10 19
— — — 40 vægtprocent og derunder
2309
Tilberedt dyrefoder.
9.
Underposition 23031011 og 23031019 (der, som det fremgår, alene adskiller sig indbyrdes i henseende til de pågældende produkters proteinindhold) havde tidligere været behandlet i en supplerende bestemmelse, ifølge hvilken de to positioner omfattede henholdsvis
»[...] kun restprodukter fra fremstilling af majsstivelse, mens blandinger af sådanne restprodukter med produkter fra andre planter eller produkter fra majs fremstillet på anden måde end ved den våde metode er udelukket«.
10.
Den første ændring af denne supplerende bestemmelse blev foretaget ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3492/91 af 29. november 1991 (
4
). Bestemmelsen har følgende ordlyd (ændringerne er angivet i kursiv):
»Pos. 23031011 og 23031019 omfatter kun restprodukter fra fremstilling af majsstivelse, mens blandinger af sådanne restprodukter med produkter fra andre planter eller produkter fra majs fremstillet på anden måde end ved den våde metode er udelukket; produkter omfattet af pos. 23031011 og 23031019 kan dog indeholde restprodukter fra ekstrahering af majskimolie ved den våde metode.
Disse varer må have et stivelsesindhold beregnet på grundlag af tørstofindholdet på ikke over 28 vagtprocent i overensstemmelse med den metode, der er indeholdt i bilag 1.1 til Kommissionens direktiv 72/199/EØF (
5
), og et fedtindhold beregnet på grundlag af tørstofindholdet på 4,5 vægtprocent eller derunder målt ved anvendelse af metode A, der er indeholdt i bilag I til Kommissionens direktiv 84/4/EØF« (
6
).
11.
Kommissionens anden ændring af den supplerende bestemmelse, der er omtvistet under denne sag, indebar en væsentlig præcisering i forhold til 1991-versionen; bestemmelsen har følgende ordlyd: (ændringerne er angivet med kursiv):
»I kapitel 23 i den kombinerede nomenklatur, der er knyttet som bilag til forordning (EØF) nr. 2658/87, affattes supplerende bestemmelse nr. 1 således:
1.
KN-kode 23031019 omfatter kun restprodukter fra fremstilling af majsstivelse, mens blandinger af sådanne restprodukter med produkter fra andre planter eller produkter fra majs fremstillet på anden måde end ved den våde metode er udelukket.
Disse produkter kan dog indeholde restprodukter fremkommet ved ekstrahering af majskimolie ved den våde metode, restprodukter af majsblandinger fremkommet ved den våde metode på ikke over 15 vægtprocent samt restprodukter af majsstøbevand fremstillet ved den våde metode, herunder majsstøbevand fremkommet ved fremstilling af alkohol eller af andre produkter afledt af stivelse.
Disse varer må have et stivelsesindhold beregnet på grundlag af tørstofindholdet på ikke over 28 vægtprocent i overensstemmelse med den metode, der er indeholdt i bilag I, punkt 1, til Kommissionens direktiv 72/199/EØF, og et fedtindhold beregnet på grundlag af tørstofindholdet på 4,5 vægtprocent eller derunder målt ved anvendelse af metode A, der er indeholdt i bilag I til Kommissionens direktiv 84/4/EØF.«
12.
Dette betyder med andre ord, at der i overensstemmelse med den supplerende bestemmelses nye ordlyd ifølge forordningen fra den 1. juli 1994 til KN-kode 23031019 skal tilføjes:
a)
restprodukter af majsblandinger fremkommet ved den våde metode på ikke over 15 vægtprocent samt
b)
restprodukter af majsstøbevand fremstillet ved den våde metode, »herunder majsstøbevand fremkommet ved fremstilling af alkohol eller af andre produkter afledt af stivelse«,
der følgelig skal tariferes som en særlig form for restprodukt fra stivelsesfremstilling.
13.
Såfremt den nye supplerende bestemmelse indholdsmæssigt er juridisk korrekt, skal »corn gluten feed« tariferes under KN-kode 23031019 i den kombinerede nomenklatur, mens den i modsat fald skal tariferes under pos. 2309, som anført af den franske regering.
14.
Betydningen af, hvilken af disse positioner der vælges, er i toldmæssig henseende følgende: Den franske regerings antagelse indebærer, at import af det pågældende produkt vil blive belagt med told, hvilket imidlertid ikke vil være tilfældet, såfremt produktet henhører under den af Kommissionen anførte toldordning.
15.
Det annullationssøgsmål, som den franske regering har anlagt, angår således alene det nye indhold, der ved den omtvistede forordning er blevet indføjet i den supplerende bestemmelse, dvs. tilføjelsen af restprodukter af majsblandinger og restprodukter af majsstøbevand i de allerede anførte formuleringer. Formuleringen af den supplerende bestemmelse i henhold til forordning nr. 3492/91 (
7
) er således ikke omtvistet.
Manglende begrundelse af forordning nr. 1641/94
16.
Selv om det ikke er blevet gjort gældende, at den omstændighed, at den anfægtede forordning mangler begrundelse, er afgørende for, at forordningen er ugyldig, skal dette anbringende imidlertid undersøges først, som det altid er tilfældet, når det gøres gældende, at en generel retsakt ikke opfylder væsentlige formkrav.
17.
Pligten til at begrunde generelle fællesskabsretsakter følger direkte af traktaten, og en tilsidesættelse af denne pligt må utvivlsomt anses for en væsentlig formel fejl under retsaktens tilblivelse. EF-traktatens artikel 190 bestemmer således, at »de forordninger, direktiver og beslutninger, ... som vedtages af Rådet eller Kommissionen, skal begrundes og henvise til de forslag og udtalelser, som skal indhentes i henhold til denne traktat«.
18.
Dette traditionelle fællesskabsretlige krav har fået ny betydning og ny styrke, efter at traktaten om Den Europæiske Union trådte i kraft (
8
), idet det i erklæring nr. 17, der er medtaget som bilag til slutakten, hedder, at »gennemsigtighed i beslutningsprocessen styrker institutionernes demokratiske karakter samt offentlighedens tillid til myndighederne«.
19.
For at den gennemsigtighed, der kræves i forbindelse med vedtagelsen af generelle fællesskabsretsakter, bliver synlig for borgerne, er det åbenbart, at retsakterne skal være fyldestgørende og tilstrækkeligt klart begrundede, samt at begrundelsen ikke må fortie nogen af de omstændigheder, der har haft betydning for lovgivningsproceduren.
20.
Den anfægtede forordning er tilsyneladende begrundet, idet den indeholder en præambel, hvori der opregnes en række begrundelser for dens udstedelse. Præamblen indeholder følgende betragtninger:
»For at sikre en ensartet anvendelse af den kombinerede nomenklatur bør der fastsættes bestemmelser om tariferingen af restprodukter fra stivelsesfremstilling.
KN-kode 23031019 omfatter kun restprodukter fra fremstilling af majsstivelse, mens blandinger af sådanne restprodukter med produkter fra andre planter eller produkter fra majs fremstillet på anden måde end ved den våde metode er udelukket.
Disse restprodukter kan dog indeholde restprodukter fremkommet ved ekstrahering af majskimolie ved den våde metode, majsblandinger fremstillet ved den våde metode på ikke over 15 vægtprocent samt restprodukter af majsstøbevand fremstillet ved den våde metode herunder majsstøbevand fremkommet ved fremstilling af alkohol eller af andre produkter afledt af stivelse.
Restprodukter fra fremstilling af majsstivelse ved den våde metode har et stivelsesindhold, beregnet på grundlag af tørstofindholdet, på ikke over 28 vægtprocent, i overensstemmelse med den metode, der er indeholdt i bilag I, punkt 1, til Kommissionens direktiv 72/199/EØF, senest ændret ved direktiv 93/28/EØF, og et fedtindhold, beregnet på grundlag af tørstofindholdet, der ikke overstiger 4,5 vægtprocent, målt ved anvendelse af metode A, der er indeholdt i bilag I til Kommissionens direktiv 84/4/EØF.
Vareområdet for den nævnte underposition bør præciseres ved at erstatte supplerende bestemmelse nr. 1 i kapitel 23 med bestemmelsen i artikel 1 i denne forordning.
Toldkodeksudvalget — gruppen for told- og statistiknomenklaturen — har ikke afgivet udtalelse inden for den af formanden fastsatte frist.«
21.
Det bemærkes imidlertid, at præamblen i realiteten blot ordret gengiver de tidligere bestemmelsers ordlyd eller gentager, hvad der fremgår af forordningens dispositive del. Bortset fra oplysningen om, at »Toldkodeksudvalget« ikke har afgivet udtalelse (en væsentlig undladelse, som jeg senere vil komme ind på) (
9
), indeholder forordningens præambel ingen form for begrundelse for, hvorfor den supplerende bestemmelse skal have ny formulering.
22.
Såfremt forpligtelsen til at »begrunde« en retsakt betyder, at en fællesskabsinstitution ikke kan udstede en retsakt uden at oplyse, hvilke reelle bevæggrunde der ligger til grund herfor, er den omtvistede forordning ikke begrundet. Eller sagt med andre ord, de reelle begrundelser for forordningen forbigås i tavshed.
23.
Denne udeladelse fremgår klart af det af den franske regering i stævningen anførte vedrørende de problemer, der opstod under forhandlingerne mellem Kommissionen og De Forenede Stater, og de kompromiser Kommissionen indgik under forhandlingerne. Disse oplysninger kan endvidere udledes af andre, senere retsakter, hvori Kommissionen paradoksalt nok afslører den ægte begrundelse for, hvorfor den besluttede at ændre ordlyden af den supplerende bestemmelse.
24.
Kommissionens argumentation i svarskriftet, hvorefter det var nødvendigt at udstede forordningen for at undgå en handelskonflikt med USA, viser således efterfølgende, hvad der er forordningens reelle begrundelse, hvilket ikke fremgår af dens præambel.
25.
Den interessekonflikt, der var mellem parterne under forhandlingerne, er blevet tydeligere med årene. Det første aftalememorandum, undertegnet i Genève den 15. oktober 1991 af repræsentanter for USA's regering og repræsentanter for Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (
10
), medførte den førnævnte ændring af den supplerende bestemmelse, hvorefter restprodukter fra ekstrahering af majskimolie ved den våde metode blev omfattet af KN-kode 23031019 (
11
) ved forordning nr. 3492/91.
26.
Ifølge Kommissionens officielle svar som anført i skrivelse af 16. juli 1993 til den franske minister for landbrug og fiskeri (
12
) blev forhandlingerne senere videreført og mundede ud i følgende resultat:
»Aftalen om afklaring af den indrømmelse, der blev givet GATT vedrørende restprodukter fra ekstrahering af majsgluten til foderbrug (corn gluten feed) blev indgået mellem Kommissionen og de amerikanske myndigheder i november sidste år. Aftalens ordlyd er vedlagt som bilag til skrivelse af 23. november og skrivelse af 4. december 1992 mellem ambassadør Hills og næstformand Andriessen [...] Som led i en godkendelse af aftalen skal der ske nogle nødvendige tilpasninger af Fællesskabets toldlovgivning i henhold til de herfor fastsatte procedurer.«
27.
Det er således klart, at Kommissionen med forordningen alene gennemførte en »aftale« eller en overenskomst, som den forinden havde indgået med et tredjeland, men at den undlod at anføre denne væsentlige omstændighed i forordningens præambel, uanset at den havde afgørende betydning for den pågældende retsakt.
28.
Først nogle måneder senere gav Kommissionen, i præamblen til forordning (EF) nr. 2019/94 af 2. august 1994 om indførsel af restprodukter fra fremstilling af majsstivelse fra USA (
13
), tilstrækkeligt klart oplysning om baggrunden for de nye bestemmelser.
»[...] Som led i GATT har USA og Fællesskabet vedtaget at afklare tolddefinitionen af restprodukter fra fremstilling af majsstivelse«.
29.
Det er kort sagt åbenbart, at den materielle begrundelse for den omtvistede forordning er en »aftale«, som Kommissionen indgik med et tredjeland om tarifering af et bestemt produkt. Dette materielle grundlag kommer imidlertid ikke til udtryk i forordningens præambel, hvis »begrundelse« ikke alene undlader at oplyse om denne centrale omstændighed, men som heller ikke på nogen måde over for forordningens adressater antyder, hvilke grunde der i virkeligheden var afgørende for, at den supplerende bestemmelse blev ændret.
30.
Henset hertil, får den manglende, korrekte begrundelse for retsakten dobbelt betydning:
a)
Den manglende begrundelse er en følge af, at de grunde, der er anført i forordningens præambel, i realiteten blot er en gentagelse af dennes normative indhold, som ikke giver yderligere oplysninger, der kan støtte forståelsen af denne.
b)
Denne utilstrækkelighed er så meget mere alvorlig, som præamblen ikke på nogen måde antyder de faktiske omstændigheder, der begrunder forordningen, hvorved dens adressater foreholdes oplysning om såvel forordningens aftalemæssige grundlag, som dens formål og de enkelte led i Fællesskabets beslutningsproces, i hvilken et tredjeland på afgørende måde har grebet ind.
31.
En så væsentlig formel fejl bør efter min opfattelse medføre, at den pågældende retsakt skal annulleres. Ifølge Domstolens faste praksis skal den begrundelse, som kræves efter traktatens artikel 190, være tilpasset den pågældende retsakts karakter, og det skal klart og utvetydigt fremgå af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund (
14
). Dette er på ingen måde tilfældet i den foreliggende sag, hvor det, der foregiver at være forordningens begrundelse, netop i stilhed forbigår det, den skulle fremlægge. Der er således ikke tale om en simpel fejl eller en tilfældig mangel af mindre betydning, der følgelig ikke i sig selv kan begrunde en så alvorlig retsfølge som annullation af den pågældende retsakt.
32.
Navnlig når det drejer sig om en forordning, er det åbenbart, at det ikke kan kræves, at begrundelsen for retsakten angiver samtlige de faktiske og retlige omstændigheder — der kan være talrige og komplicerede — der ligger til grund for denne, når den indgår som del af en langt større helhed. Det er derimod klart, at begrundelsen for en generel retsakt i det mindste skal angive den væsentligste af de faktorer, der faktisk har haft betydning for dens tilblivelse. I den foreliggende sag er det præcis dette centrale element, der er blevet udeladt, hvilket er en krænkelse af mindstekravene til den gennemsigtighed, der skal være til stede under hele proceduren med udarbejdelse og offentliggørelse af generelle fællesskabsretsakter.
33.
I det omfang en manglende begrundelse for den pågældende forordning udgør »væsentlige formelle mangler« i traktatens artikels 173's forstand, og følgelig kan danne grundlag for et annullationssøgsmål, er det klart, at retsvirkningen heraf er ugyldighed. Det tilkommer følgelig Domstolen at erklære den anfægtede retsakt »ugyldig« i overensstemmelse med traktatens artikel 174.
Kommissionens kompetence til at udstede forordningen
34.
Såfremt Kommissionen ved forordningen alene tydeliggør eller fortolker en bestemt toldposition eller underposition, kan der intet indvendes heroverfor, idet artikel 9, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2658/87 bemyndiger den hertil.
35.
Denne bestemmelse bemyndiger således Kommissionen til efter fremgangsmåden i forordningens artikel 10 at vedtage foranstaltninger vedrørende anvendelse af den kombinerede nomenklatur, især for så vidt angår »tarifering af varer« (første led) og »forklarende bemærkninger« (andet led).
36.
Såfremt den anfægtede forordning derimod indeholder en ændring af den kombinerede nomenklatur som sådan, kan Kommissionen ikke anvende metoden »forklarende bemærkninger« (i øvrigt heller ikke metoden tariferingsforordninger), idet de forklarende bemærkninger, ligesom foranstaltninger med henblik på anvendelsen generelt, alene nærmere skal angive indholdet af positioner og underpositioner i den fælles toldtarif, uden at ordlyden ændres (
15
).
37.
Kompetencen til at udarbejde (og følgelig til at ændre) toldnomenklaturen tilkommer som udgangspunkt Rådet, som udtrykkeligt fastslået af Domstolen i dom af 27. september 1988 i sagen Kommissionen mod Rådet (
16
), hvor Domstolen udtalte følgende:
»[...] Det bemærkes imidlertid, at udarbejdelsen af en toldnomenklatur er nødvendig for anvendelsen af toldsatser. Det er nemlig umuligt uden et system til klassifikation af varer at henføre disse under bestemte toldpositioner. Det følger heraf, at Rådets kompetence til at foretage toldændringer i mangel af en udtrykkelig hjemmel i en traktatbestemmelse nødvendigvis må indebære en kompetence til at udarbejde og ændre den nomenklatur, som er nødvendig ved anvendelsen af den fælles toldtarif.
Det følger heraf, at der på toldområdet tilkommer Rådet en generel kompetence, der afledes såvel af traktatens artikel 28 som af dens artikel 113, idet det er uden betydning for kompetencen, om ændringen af satserne i den fælles toldtarif er foretaget autonomt (artikel 28) eller i henhold til toldaftaler eller andre foranstaltninger som led i den fælles handelspolitik (artikel 113).«
38.
Selv om Kommissionen kan tage initiativer med hensyn til anvendelse og fortolkning af den kombinerede nomenklatur (under forudsætning af, at den overholder visse processuelle krav) (
17
), og den i dette øjemed kan udstede tariferingsforordninger eller forklarende bemærkninger, er dens funktion ikke desto mindre undergivet begrænsninger, som Domstolen flere gange har taget stilling til.
39.
Domstolen fastslog således i dom af 18. september 1990 i Vismans Nederlandsagen (
18
) og i dom af 13. december 1994 i GoldStar Europe-sagen (
19
), at Rådet har tildelt Kommissionen en vid skønsmæssig beføjelse til i samarbejde med medlemsstaternes toldsagkyndige at præcisere indholdet af de positioner, der kommer i betragtning ved tariferingen af en bestemt vare, med det ene forbehold, at de af Kommissionen vedtagne bestemmelser ikke må ændre tariffens ordlyd.
40.
Dette betyder imidlertid ikke, at Domstolen undlader at tage hensyn til de øvrige kompetencer, der tilkommer Kommissionen i medfør af artikel 9 i forordning nr. 2658/87, og som med visse forbehold og begrænsninger (
20
) giver denne adgang til at gribe ind i lovgivningsproceduren vedrørende ændring af nomenklaturen.
41.
Kompetencen til at fastsætte regler må imidlertid ikke forveksles med den kompetence til »anvendelse«, der fremgår af artikel 9, stk. 1, litra a). Den kompetence, som Kommissionen i den foreliggende sag har gjort brug af, giver den ikke på nogen måde ret til at ændre eller forvanske nomenklaturens ordlyd, hverken direkte eller indirekte.
42.
Som jeg senere vil komme ind på, nøjedes Kommissionen ikke med at tydeliggøre en allerede eksisterende definition uden at ændre væsentlige træk ved denne — i hvilket tilfælde dens kompetence ikke ville kunne bestrides — da den ved sin forordning ændrede den supplerende bestemmelse vedrørende KN-kode 23031019. Under forebringende af en fortolkning ændrede Kommissionen i realiteten den kombinerede nomenklatur, hvorved den ændrede den fælles toldtarif og i konsekvens heraf toldsatsen for en bestemt vare.
43.
Kommissionen har herigennem overskredet sine beføjelser, hvilket bør medføre annullation af selve forordningen, da den kompetence, Rådet har meddelt Kommissionen til at præcisere indholdet af positioner eller underpositioner, ikke giver den hjemmel til at ændre disse. Dette resultat forudsætter nødvendigvis, at det godtgøres, i hvilket omfang forordningen har ændret indholdet af den pågældende toldposition.
Forordningens ændring af toldpositionen for en bestemt vare
44.
En sådan »teknisk tydeliggørelse« af en underposition, som Kommissionen selv betegner bestemmelsen, må alene forklare, hvad der implicit indgår i beskrivelsen, eller være en fortolkning af denne i henhold til egnede fortolkningsmetoder. I denne forbindelse skal Kommissionen forelægge sagen for Nomenklaturudvalget, der skal afgive udtalelse om eventuelle problemer.
45.
Den franske regering har i stævningen meget præcist beskrevet de forskellige etaper i fremstillingen af stivelse ved den våde metode på grundlag af uforarbejdet majs. Kommissionen har ikke i sit svarskrift (»Faktiske omstændigheder«, afsnit 1) rejst indsigelse mod redegørelsen.
46.
Selv om det overvejende er et teknisk spørgsmål, er det nødvendigt at gennemgå fremstillingsprocessen for at kunne træffe afgørelse i sagen, idet kun en sådan gennemgang giver mulighed for at afgøre, om det nye indhold af den forklarende bemærkning til KN-kode 23031019 er i overensstemmelse med den gældende toldtarif.
47.
Sagens to parter har samstemmende beskrevet de enkelte etaper af fremstillingsprocessen. De kan kort gengives således:
a)
Efter at den løse majs er ankommet til fabrikken, gennemgår den først en tørrensning ved sigtning, hvorved beskadigede eller knækkede kerner, urenheder og støv fjernes.
b)
De rensede majskorn støbes derefter i store beholdere med 50oC varmt vand tilsat svovldioxid i forholdet 0,1 - 0,2%. Ved støbningen afgiver majsen stivelse, mens støbevandet tilføres opløselige stoffer som f.eks. mineraler og proteiner. Når det koncentrerede støbevand efterfølgende inddampes, kan næringsstofferne genindvindes.
c)
Efter støbningen males majsen groft, således at kimene kan udskilles, idet disse anvendes ved udvinding af majsolie ved mekanisk presning; som led i denne proces forarbejdes restprodukterne af kimene til oliekager.
d)
Under den forudgående proces adskilles de spidsede korn fra skallerne og de øvrige celluloseholdige dele.
48.
»Corn gluten feed« består af sidstnævnte biprodukter [jf. d)], som tilsættes støbevand, der ikke er blevet inddampet [jf. b)] samt en smule pressede kim [jf. c)].
49.
Det produkt, der fremkommer efter rensning, støbning og adskillelse af kim og fiberholdige dele af majskornene, er en suspension med et højt indhold af gluten og stivelse: Ved centrifugering udvinder man dels gluten, der anvendes til fremstilling af »corn gluten meal«, der har et højt proteinindhold (det indeholder ca. 60% protein og henhører under KN-kode 23031011), dels stivelse i praktisk taget ren form.
50.
Den stivelse, der opnås ved denne fremstillingsmetode, kan herefter markedsføres i form af pulver eller undergives endnu en forarbejdningsproces med henblik på fremstilling af alkohol eller andre organiske produkter ved hjælp af hydrolyse, hvorved der opnås glukose, der er grundlag for fremstilling af alkohol.
51.
Det vand, der anvendes under denne sidste del af den industrielle proces, benævnes i den forklarende bemærkning »støbevand«, selv om den franske regering foretrækker udtrykket »gæringsvinasse«: Når »corn gluten feed« tilsættes denne form for støbevand (det er den anden nyhed, som blev indført ved forordningen) forhøjes varens energiværdi.
52.
På tilsvarende måde forhøjer tilsætning af majsblandinger energiværdien af »corn gluten feed« (tilsætning af indtil 15 vægtprocent heraf er den første nyhed, der blev tilladt ved den supplerende bemærkning).
53.
Kan et produkt, hvis bestanddele tilføjes under en fremstillingsproces, som den jeg netop har gennemgået, anses for »restprodukter fra fremstilling af majsstivelse« i KN-kode 230310's forstand?
54.
Af de dokumenter, den franske regering har fremlagt under sagen, nærmere bestemt referat af det 179. møde i Nomenklaturudvalget, der fandt sted den 20.21. og 22. januar 1992 (
21
), fremgår, at dette udvalg, der er et særligt organ, der i henhold til forordning nr. 2658/87 skal påse, at nomenklaturen finder ensartet anvendelse, dengang var sindet at besvare dette spørgsmål benægtende. Ifølge udvalget henhørte »corn gluten feed« under position 2309 (som også den franske regering antager), og ikke under position 2303 (som Kommissionen hævder).
55.
Udvalget fandt således, at et produkt, der består af ca. en tredjedel restprodukter fra fremstilling af majsstivelse, en tredjedel restprodukter fra udvinding af majskimolie ved den våde metode og en tredjedel opløselige stoffer fra støbevand fra fremstilling af alkohol, under ingen omstændigheder kan være omfattet af position 2303.
56.
Ifølge udvalget opnås den sidste tredjedel ved en teknologisk proces, der fuldstændig adskiller sig fra — og således intet har at gøre med — fremstilling af majsstivelse i egentlig forstand: Det er biprodukt fra fremstilling af alkohol på grundlag af korn.
57.
Dette er udvalgets begrundelse for, at »corn gluten feed« bør henhøre under position 2309, nemlig som følge af dets særlige sammensætning af fedtstoffer og proteiner med henblik på anvendelse som foder til visse dyr.
58.
Dette er den eneste udtalelse, Nomenklaturudvalget afgav, idet det ikke nåede at fremkomme med yderligere inden for den frist, der blev fastsat, da formanden fremlagde spørgsmålet (
22
). Værdien af en teknisk vurdering, som foretages af et organ, der er sammensat af specialister på området, kan ikke diskuteres.
59.
Uafhængigt af Nomenklaturudvalgets opfattelse finder jeg, at den franske regering har ret, når den i overensstemmelse med ovennævnte udtalelse hævder, at et produkt, der består af restprodukter fra fremstilling af majsstivelse, restprodukter fra majsblandinger og biprodukter fra fremstilling af alkohol ved glukosegæring (selv om selve glukosen hidrører fra majsstøbevand) ikke kan være omfattet af position 2303, men derimod skal tariferes under position 2309, der omfatter tilberedt dyrefoder, i hvert fald så længe selve toldpositionernes ordlyd ikke er blevet ændret.
60.
Dette følger af to betragtninger; den første angår restprodukter fra majsblandinger, den anden angår anvendelse af biprodukter fra alkoholfremstilling.
61.
For så vidt angår tilsætning af majsrester, der opnås ved sigtning af majsen, må det nødvendigvis præciseres, hvad der nærmere er tale om. Domstolen har ved flere lejligheder fastslået, hvad der skal forstås ved »restprodukter« for så vidt angår tarifering, og har sondret mellem »restprodukt« (»résidus«) og (»déchets«) »restprodukter« (
23
).
62.
I dom af 22. september 1988 i Cargillsagen (
24
) udtalte Domstolen således følgende: »Det bemærkes, som Domstolen har fastslået i dom af 11. marts 1982 (sag 129/81, Fancon, Sml. s. 967), at det fremgår af selve ordlyden af pos. 2304, at udtrykket ’restprodukt’ (résidus) ikke må forveksles med udtrykket ’restprodukter’ (déchets). Det følger heraf, at den nævnte position ikke omfatter alle de produkter, som foreligger efter udvindingen af vegetabilsk olie. Tværtimod skal det dreje sig om produkter, der er det direkte resultat af udvindingen af olien, og ikke produkter, som allerede var til stede i basisproduktet, og som ikke underkastes en forarbejdning i løbet af udvindingsprocessen.«
63.
Over for denne argumentation måtte Kommissionen i sin duplik (
25
) indrømme, at knækkede majs, der frasorteres ved sigtningen, ikke kan anses for »restprodukter fra stivelsesudvinding« i snæver forstand. Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at KN-kode 230310's betegnelse giver grundlag for at anse »fremstilling af majsstivelse« som en aktivitet, der omfatter mere end blot »udvinding af stivelse« på grundlag af majs, således at »restprodukter« herfra ikke skal sidestilles med restprodukter fra »udvinding af stivelse«. Den antager således, at Domstolens dom kun skal finde anvendelse på sidstnævnte.
64.
Jeg tror ikke, at denne fortolkning kan stå for en nærmere undersøgelse. Efter min opfattelse betegner restprodukter fra fremstilling af majsstivelse (
26
) netop de restprodukter, der fremkommer ved udvinding af stivelse af majs. Henset hertil udelukker den nævnte retspraksis, at dele eller rester af majs, som allerede fandtes i basisproduktet, og som er til stede også efter sigtningen, uden at have været underkastet nogen form for forarbejdning, kan anses for »restprodukt«. Dette er forklaringen på, at den nye formulering, som den forklarende bemærkning har fået ved forordningen, ændrer nomenklaturen, idet det herved tillades, at elementer, der i realiteten er »restprodukter« (»déchets«) fra sigtningen af majsen, tilføjes som »restprodukt« (»résidus«).
65.
Det kan åbenbart ikke undgås, at der tilføjes en ganske ringe procentdel urenheder sammen med de egentlige restprodukter. I dom af 16. december 1992 i Krohn-sagen (
27
), der angik et tilsvarende forhold, som det, der her er forelagt Domstolen, og hvor spørgsmålet var, om følgeprodukter fra udvinding af majsolie skulle tariferes under underposition 2304 B i den fælles toldtarif, når disse foruden restprodukter fra majskorn i egentlig forstand, tillige indeholdt andre bestanddele fra majsplanten eller andre kornsorter, fastslog Domstolen, at tarifering under denne position kun kunne ske, »... såfremt disse urenheder forefindes i meget ringe mængder, og det godtgøres, at det er teknisk umuligt at undgå dem under sædvanlige fremstillings-, forarbejdnings-transport-, omladnings-, og oplagringsbetingelser uden omkostninger, som er uforholdsmæssige i forhold til de pågældende restprodukters handelsværdi«.
66.
Det er åbenbart, at når den anfægtede forordning accepterer et indhold af »restprodukter af majsblandinger« (der som sagt ikke er restprodukter, men affaldsprodukter) på indtil 15 vægtprocent, overskrider den klart grænserne for, hvad der kan anses for tilladt ifølge en rimelig fortolkning, som fastslået af Domstolen i Krohn-sagen.
67.
Den forvanskning, som nomenklaturen undergår ifølge forordningen, træder endnu tydeligere frem, når det herefter er tilladt, at visse produkter, der fremkommer ved fremstilling af alkohol på grundlag af støbevand fra udvinding af stivelse, kan anses for »restprodukter fra fremstilling af majsstivelse«.
68.
»Koncentreret majsstøbevand« er udtrykkeligt undtaget ifølge selve ordlyden af underposition 230310. Som jeg allerede flere gange har nævnt, omfatter denne således »restprodukter fra fremstilling af majsstivelse (bortset fra koncentreret majsstøbevand)«. Henset hertil, kan støbevand, der fremkommer under en særskilt proces, der ligger senere end udvindingen af majsstivelse så meget mindre tariferes under denne underposition.
69.
Det bemærkes, at den proces, hvorved der udvindes alkohol (eller andre produkter) på grundlag af majs, er en anden, særskilt proces, end den, hvorved der udvindes majsstivelse. Den omstændighed, at fabrikker, der fremstiller alkohol og stivelse, i visse lande er mere eller mindre integrerede (som tilfældet er i USA), er ikke tilstrækkelig begrundelse for at anse stoffer, der — når de først har været anvendt ved udvinding af ethanol — klart er restprodukter fra fremstilling af alkohol (eller andre følgeprodukter), for »restprodukter fra stivelsesfremstilling«.
70.
Disse betragtninger viser efter min opfattelse tilstrækkeligt klart, at forordningen har ændret den kombinerede nomenklatur ved den supplerende bestemmelse, der tillader, at produkter, der faktisk er tilberedt dyrefoder, tariferes under underposition 2303 10.
71.
Den uenighed, der er mellem den franske regering og Kommissionen for så vidt angår sikkerheden med hensyn til analysemetoder, kontrol og attestation af sammensætningen af »corn gluten feed«, kan efter min mening ikke anses for tilstrækkeligt grundlag for at antage, at det som hævdet er helt umuligt at kontrollere, om de grænser, der er fastsat ved den supplerende bestemmelse, overholdes. Dette spørgsmål er i øvrigt slet ikke relevant, i det omfang de annullationsgrunde, som den franske regering hævder foreligger, påvirker selve indholdet af den supplerende bestemmelse.
Tilsidesættelse af den internationale konvention om det harmoniserede varebeskrivelses-og varenomenklatursystem
72.
Den franske regering har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat forpligtelser, som påhviler Fællesskabet i henhold til den internationale konvention om det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem, indgået i Bruxelles den 14. juni 1983, og tiltrådt af Fællesskabet ved Rådets afgørelse 87/369/EØF af 7. april 1987 (
28
).
73.
Kommissionen har således ikke overholdt de forpligtelser, der påhviler Fællesskabet i henhold til konventionens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. 2, hvorefter »... hver af de kontraherende parter forpligter sig til ... med henblik på opstilling af sin toldnomenklatur og statistiske nomenklaturer ... at anvende de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende det harmoniserede system samt alle bestemmelser til de forskellige afsnit, kapitler og underpositioner og til ikke at ændre omfanget af afsnittene, kapitlerne, positionerne eller underpositionerne i det harmoniserede system«.
74.
Der er mellem sagens parter enighed om, at en stillingtagen til påstanden om annulation nødvendigvis må afhænge af, hvorledes Domstolen stiller sig til, om den anfægtede forordning har føjet nye momenter til den supplerende bestemmelse — og i givet fald hvilke. Når Kommissionen bestrider den forudsætning, den franske regering har opstillet (dvs. når det bestrides, at forordningen indebærer ændringer af den kombinerede nomenklatur overhovedet), forkaster den ligeledes den konklusion, der må drages heraf.
75.
Det er min opfattelse, at Domstolens stillingtagen til dette punkt nødvendigvis må afhænge af, hvorledes den stiller sig til det præliminære spørgsmål om indholdet af den supplerende bestemmelse, på hvilket punkt jeg kan tilslutte mig den franske regerings opfattelse. Hvis det forholder sig således, som jeg formoder, nemlig at bestemmelsens nye ordlyd har ændret den kombinerede nomenklatur — i det skjulte — har Kommissionen tilsidesat sin forpligtelse til at efterkomme det harmoniserede system og til at undlade enhver form for ensidige ændringer, som den indgik, da den underskrev konventionen i Bruxelles den 14. juni 1983.
Magtfordrejning
76.
En institution eller en myndighed gør sig generelt skyldig i magtfordrejning, såfremt den udnytter den kompetence, den har fået overdraget, til et andet formål end det, der fremgår af selve bemyndigelsen. I den foreliggende sag vil der foreligge magtfordrejning fra Kommissionens side, såfremt den, da den ændrede formuleringen af den supplerende bestemmelse, anvendte sin lovgivningsbeføjelse til et andet formål (uanset om formålet måtte være lovligt) end det, den egentlig skulle tilgodese.
77.
Der foreligger således magtfordrejning, såfremt den kombinerede nomenklatur ændres uafvidende, under foregivende af fortolkning, og denne procedure for regelfastsættelse anvendes for at undgå eller vanskeliggøre indgreb fra andre fællesskabsorganer eller -institutioner.
78.
Det er naturligvis vanskeligere at vurdere, om denne annullationsgrund er opfyldt i relation til generelle retsakter end i relation til sædvanlige forvaltnings- eller gennemførelsesakter. Der er imidlertid intet til hinder for, at den lovgivende myndighed (i det foreliggende tilfælde Kommissionen) gør sig skyldig i magtfordrejning, navnlig når den har fået overdraget sin beføjelse af en anden institution (her Rådet), med henblik på en supplering og fortolkning af bestemmelser, vedtaget af den anden institution. Når denne beføjelse udnyttes til at nå mål (hvad enten disse, som jeg allerede har nævnt, måtte være lovlige), der ligger uden for, hvad der følger af lovteksten, foreligger der magtfordrejning.
79.
To omstændigheder overbeviser mig om, at Kommissionen ved sin handlemåde har begået magtfordrejning, selv om jeg medgiver, at dens egentlige mål var at undgå en handelskrig med USA. Dette udelukker ikke, som den franske regering med velberådet hu har understreget, at den kunne have nået sit mål ved at tarifere »corn gluten feed« korrekt (under pos. 2309), hvorefter Rådet kunne have meddelt en toldindrømmelse for denne tarifering med hjemmel i traktatens artikel 113, således at en toldsats på nul kunne finde anvendelse for dette produkt.
80.
Det første forhold, der må vække mistanke, er den måde, hvorpå man i praksis afskar Nomenklaturudvalget fra at afgive udtalelse. I henhold til forordning nr. 2658/87 kræves det, at dette tekniske organ skal inddrages i dette tilfælde, hvad enten det angår tariferingsforordninger eller supplerende bestemmelser. Som jeg allerede har anført, var det slet ikke muligt for udvalget at afgive udtalelse.
81.
I sit forslag til afgørelse af 21. september 1994 i sagen GoldStar Europe (
29
) fastslog generaladvokat Jacobs, at der ikke findes udtrykkelige bestemmelser om, hvilken retlig betydning det har, at Nomenklaturudvalget ikke har afgivet udtalelse. Denne lakune i artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2658/87 står i modsætning til den tidligere forordning, forordning nr. 97/69, der udtrykkeligt forudså den situation, at udvalget ikke havde afgivet udtalelse.
82.
Ifølge generaladvokat Jacobs er den omstændighed, at udvalget havde undladt at fremsætte en udtalelse inden for den frist, der var fastsat af formanden, ikke til hinder for, at Kommissionen omgående sætter tariferingsforanstaltningen i kraft. Han tilføjede, at »det ikke er blevet gjort gældende i denne sag, at den frist, der var fastsat af den repræsentant for Kommissionen, som var formand for udvalget, var urimeligt kort, eller at proceduren ved udvalget var behæftet med andre uregelmæssigheder«.
83.
I dom af 13. december 1994 i sagen GoldStar Europe synes Domstolen at tilslutte sig denne opfattelse, idet den i præmis 18 bemærkede, »at når Toldsamarbejdsrådet ikke har givet nogen fortolkning af nomen-Idaturen, har fællesskabslovgiver kompetence til i form af en forordning og under Domstolens kontrol at give den fortolkning heraf, som skal anvendes af Fællesskabet«.
84.
Af Kommissionens oplysninger til sagen (
30
) fremgår imidlertid, at den frist, der blev fastsat for Nomenklaturudvalget, må have været meget kort, idet dens formand (der er Kommissionens repræsentant i udvalget) forelagde forordningsudkastet til obligatorisk udtalelse under dets møde den 23. og 24. juni 1994, men at forordningen allerede blev godkendt af Kommissionen den 6. juli 1994 og offentliggjort i EF-Tidende den følgende dag, med tilbagevirkende kraft fra den 1. juli 1994.
85.
Kommissionen har forklaret dette tidspres med, at den forordning, hvorved visse restprodukter fra fremstilling af stivelse blev fritaget for told, udløb den 30. juni 1994. Denne forklaring er uacceptabel, da problemet havde været aktuelt igennem måneder, ja år. Alt tyder på, at Kommissionen ville bringe udvalget i en situation, hvor det ville være vanskeligt, om ikke umuligt, for det at afgive udtalelse.
86.
Den omstændighed, at Kommissionen ikke afventede et indgreb fra Rådets side til gennemførelse af de forpligtelser, den havde påtaget sig over for USA, er endnu mere sigende. Dette er den anden og langt vigtigste af de faktiske omstændigheder, der overbeviser mig om, at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning. Sagsøgeren har navnlig lagt vægt på denne omstændighed i stævningen.
87.
I Kommissionens redegørelse af 25. marts 1993 til Europa-Parlamentet om det spørgsmål, jeg behandler her, (
31
) erkendte Kommissionens repræsentant, Sir Leon Brittan, at der var opnået enighed om en række aftaler om »corn gluten feed« med USA »i forbindelse med den forhandling, som førte til Blair House-aftalen fra december 1992«. Han tilføjede, at »Kommissionen godkendte disse ordninger på sit møde den 9. marts, og teksten er blevet fremsendt til Rådet...« (min fremhævelse).
88.
I samme officielle redegørelse gentog han: »Den 9. marts vedtog Kommissionen den tekst, hvormed ’corn gluten feed’-aftalen gennemføres, og den er fremsendt til Rådet. Sagen er blevet diskuteret i Artikel 113-Udvalget og Den Særlige Landbrugskomité. I begyndelsen af juni måned forventer man, at den vil blive taget op i den nomenklaturkomité, som har kompetence til at træffe beslutninger om de ændringer, der er foreslået i forhold til de gamle ordninger«.
89.
I protokol for 1772. samling i Rådet (»landbrug«), der fandt sted i Luxembourg den 20.-24. juni 1994 (
32
), hedder det, at Rådet blot tog den redegørelse, som Kommissionens repræsentant fremsatte med hensyn til de påtænkte foranstaltninger »til iværksættelsen af Blair House-aftalen fra 1992 med hensyn til import af majsglutenfoder ... til efterretning«. De påtænkte foranstaltninger omfatter bl.a., at »Kommissionen har forelagt Udvalget for Toldnomenklaturen et udkast til udformning af de berørte toldpositioner. Udvalget holder møde den 23. juni 1994«.
90.
Det er under alle omstændigheder klart, at Rådet aldrig, hverken i Artikel 113-Udvalget eller i Den Særlige Landbrugskomité, og hverken forinden eller efterfølgende, har tilsluttet sig den foreliggende kommissionsafgørelse, så meget desto mere som den er blevet vedtaget, uden at Nomenklaturudvalget har afgivet udtalelse. Det er heller ikke klart, at Rådet skulle have tiltrådt eller ratificeret de internationale forpligtelser, som Kommissionen havde indgået, og som ligger til grund for den anfægtede forordning.
91.
Alt peger derimod, som den franske regering hævder, på, at Kommissionen netop har forsøgt at dække over, at Rådet ikke havde givet sin tilslutning ved at udstede en forordning, som under foregivende af at der blot var tale om en tydeliggørelse, i realiteten var langt mere vidtgående, og som følgelig ikke tilgodeser sit formål, således som det er beskrevet for denne kategori af generelle retsakter, der skal supplere, og ikke ændre, indholdet af den kombinerede nomenklatur.
92.
Jeg finder således, at også denne sidste annullationsgrund bør tiltrædes.
Forslag til afgørelse
Jeg skal på denne baggrund foreslå Domstolen at træffe følgende afgørelse:
»1)
Der gives den franske regering medhold under sagen, idet Kommissionens forordning (EF) nr. 1641/94 af 6. juli 1994 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif annulleres.
2)
Kommissionen betaler sagens omkostninger.«
(
*1
) – Originalsprog: spansk.
(
1
) – EFT L 172, s. 12.
(
2
) – EFT L 256, s. 1.
(
3
) – Jf. bl.a. spørgsmål nr. 39 fra Dury til Kommissionen (H-0794/93) og spørgsmål nr. 11 til Rådet (H-0793/93) vedrorende »den hemmelige aftale om corn gluten feed, der er bilagt Blair House-aftalen«, offentliggjort i Forhandlinger i Europa-Parlamentet, nr. 434, s. 193 og 162 i den spanske udgave. Jf. ligeledes vedrørende samme mundtlig forespørgsel B3-0505/93 af Pasty og Guillaume til Kommissionen for Gruppen Europæisk Demokratisk Alliance og den følgende debat, offentliggjort i Forhandlinger i Europa-Parlamentet, nr. 431, s. 98 i den spanske udgave.
(
4
) – EFT L 328, s. 80.
(
5
) – Kommissionens tredje direktiv af 27.4.1972 om fastsættelse af fællesskabsanalysemetoder til officiel kontrol af foderstoffer (EFT 1966-1972, Tillæg til Specialudgaven, s. 71).
(
6
) – Kommissionens direktiv af 20.12.1983 om ændring af direktiv 71/393/EØF, 72/199/EØF og 78/633/EØF om fastsættelse af fæliesskabsanalysemetoder til officiel kontrol af foderstoffer (EFT 1984 L 15, s. 28).
(
7
) – Jf. punkt 5, ovenfor.
(
8
) – EFT C 191, s. 101.
(
9
) – Jf. punkt 84 nedenfor.
(
10
) – Indholdet af dette aftalememorandum er gengivet i svarskriftets bilag I, punkt 1.
(
11
) – Bestemmelsens ordlyd er anført i punkt 10.
(
12
) – Brevet er gengivet som bilag III til svarskriftet.
(
13
) – EFT L 203, s. 5.
(
14
) – Dom af 14.7.1994, sag C-353/92, Graækenland mod Rådet, Sml. I, s. 3411, pramis 19.
(
15
) – Dette er formuleringen i begrundelsen for Rådets forordning (EØF) nr. 97/69 af 16.1.1969 om nødvendige foranstaltninger for ensartet anvendelse af den fælles toldtarifs nomenklatur (EFT 1969 I, s. 10).
(
16
) – Sag 165/87, Sml. s. 5545.
(
17
) – Told- og Statistiknomenklaturudvalget skal inddrages. Dette udvalg bestir af repræsentanter for medlemsstaterne med en repræsentant for Kommissionen som formand.
(
18
) – Sag C-265/89, Sml. I, s. 3411, præmis 13.
(
19
) – Sag C-401/93, Sml. I, s. 5587, pramis 19.
(
20
) – Artikel 9, stk. 2, forbyder bl.a. Kommissionen at »ændre toldsatser«.
(
21
) – Stævningens bilag 4.
(
22
) – Jf. punkt 84-85 for så vidt angår de nærmere omstændigheder i forbindelse med anmodningen om en udtalelse.
(
23
) – O.a.: »Résidus et déchets ...« i overskriften til kapitel 23 i den fælles toldtarif hed indtil 1987 »Restprodukter ...«; fra og med 1987 er overskriften »Rest- og affaldsprodukter ...«.
(
24
) – Sag 268/87, Sml. s. 5151, præmis 11.
(
25
) – Jf. duplikkens punkt 6.
(
26
) – I den franske version »amidonnerie du maïs«.
(
27
) – Sag C-194/91, Sml. I, s. 6661.
(
28
) – EFT L 198, s. 3.
(
29
) – Anført ovenfor i fodnote 19. Jf. forslagets punkt 16.
(
30
) – Svarskriftets afsnit 33 ff.
(
31
) – Forhandlinger i Europa-Parlamentet nr. 3-431/78.
(
32
) – Et sammendrag af denne protokol er bilagt Kommissionens duplik.