62004CJ0141_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-141/04,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) ved afgørelse af 30. december 2003, indgået til Domstolen den 17. marts 2004, i sagen:
Michail Peros
mod
Techniko Epimelitirio Ellados,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne N. Colneric og K. Schiemann (refererende dommer),
generaladvokat: L.A. Geelhoed
justitssekretær: R. Grass,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
– Michail Peros ved dikigoros V.G. Chatzopoulos
– Techniko Epimelitirio Ellados ved dikigoros A. Krystallidis
– den græske regering ved E. Skandalou, som befuldmægtiget
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Patakia og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse angår de betingelser, hvorunder visse bestemmelser i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT 1989 L 19, s. 16) kan gøres gældende i tilfælde af manglende gennemførelse af dette direktiv efter udløbet af fristen for dets gennemførelse, af en indehaver af et eksamensbevis, der er omfattet af direktivets anvendelsesområde. Subsidiært vedrører anmodningen om præjudiciel afgørelse fortolkningen af artikel EF-traktatens 48 og 52 (efter ændring nu artikel 39 EF og 43 EF).
2. Denne anmodning er fremsat i en sag mellem Michail Peros og Techniko Epimelitirio Ellados (Grækenlands teknikerforbund, herefter »TEE«), der er et græsk organ, der fører et register over ingeniører, vedrørende sidstnævntes afvisning af Michail Peros’ ansøgning om at blive optaget i dette forbund som maskiningeniør. Michail Peros indgav sin anmodning med henvisning til, at han var godkendt til at udøve dette erhverv i Tyskland.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
3. Det fremgår af tredje og fjerde betragtning til direktiv 89/48, at direktivet har til formål at indføre en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser med henblik på at lette adgangen til at udøve enhver form for erhvervsvirksomhed, som i værtslandet er gjort betinget af, at borgeren har gennemgået en post-gymnasial uddannelse, forudsat at de er i besiddelse af et sådant eksamensbevis, som giver adgang til disse aktiviteter, bekræfter en uddannelse af mindst tre års varighed og er udstedt i en anden medlemsstat.
4. Artikel 3, stk. 1, i direktiv 89/48 bestemmer:
»Når der i værtslandet kræves et eksamensbevis for at optage eller udøve et bestemt lovreguleret erhverv, kan den kompetente myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et sådant erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere,
a) såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i en medlemsstat [...]
[...]«
5. Uanset direktivets artikel 3 er dets artikel 4 ikke til hinder for, at en værtsmedlemsstat under visse betingelser, der er defineret i denne bestemmelse, kræver af ansøgeren, at han beviser, at han har erhvervserfaring af en vis varighed, at han gennemgår en prøvetid, der dog ikke må overstige tre år, eller består en egnethedsprøve (»herefter udligningsforanstaltningerne«). Denne bestemmelse fastsætter visse regler og betingelser, der finder anvendelse på de udligningsforanstaltninger, der kan stilles krav om.
6. Artikel 6 i direktiv 89/48 opregner de attester for hæderlighed, vandelsattest eller bevis for, at ansøgeren ikke er under konkurs, samt dokumentation for fysisk og psykisk sundhed, der kan kræves som bevis af de kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten, og indeholder ligeledes visse bestemmelser om den ed eller det krav om afgivelse af en højtidelig erklæring, der kan stilles over for statsborgere fra andre medlemsstater.
7. I henhold til artikel 9, stk. 1, i direktiv 89/48 udpeger medlemsstaterne inden for den frist, der er fastsat i direktivets artikel 12, dvs. før den 4. januar 1991, de kompetente myndigheder, der er bemyndiget til at modtage ansøgningerne og træffe de beslutninger, der er omhandlet i dette direktiv. De giver de øvrige medlemsstater og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber underretning herom.
Nationale bestemmelser
8. I Grækenland er ingeniørerhvervet et reguleret erhverv, hvis udøvelse er forbeholdt medlemmerne af TEE. TEE blev indført ved præsidentdekret af 27. november/14. december 1926 om kodificering af de gældende bestemmelser om oprettelse af Teknisk Forbund (FEK A’ 430), som ændret ved lov nr. 1486/1984 (FEK A’ 161) og ved præsidentdekret nr. 512/1991 af 30. november/12. december 1991 (FEK A’ 190, herefter »TEE-dekretet«).
9. I overensstemmelse med TEE-dekretets artikel 2, stk. 1, optages som fuldgyldige medlemmer af TEE alle statsborgere i Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater, »som er indehavere af et eksamensbevis fra Ethniko Metsovio Polytechneio, fra Grækenlands polytekniske læreanstalter eller fra læreanstalter på samme niveau i andre lande og har fået tilladelse til at udøve erhverv«. Medlemmerne inddeles efter grundlæggende specialområder, der er opregnet i dette dekrets artikel 2, stk. 5, herunder specialområdet maskiningeniør, der er nævnt i litra c).
10. Samme dekrets artikel 4, stk. 3, bestemmer bl.a., at TEE afholder eksaminer og udsteder tilladelse til at udøve erhverv som ingeniør i overensstemmelse med de gældende bestemmelser samt fører et register over ingeniører.
11. TEE havde i medfør af artikel 1, stk. 1, i lov nr. 1225/1981 af 30./31. december 1981 (FEK A’ 340) »bemyndigelse til at give civilingeniører med et eksamensbevis fra ligestillede højere læreanstalter i udlandet tilladelse til at udøve erhverv i Grækenland«.
12. I medfør af lov nr. 1225/1981 blev der udstedt en fællesministeriel afgørelse nr. ED 5/4/339 af 14. september 1984 (FEK B’ 713) fra ministeren for offentlige arbejder og ministeren for undervisning og trossamfund, som fastsatte proceduren for TEE’s udstedelse af tilladelse til at udøve ingeniørerhvervet.
13. Denne fællesministerielle afgørelse bestemte i stk. 1, at »TEE udsteder, efter mundtlig eksamen, tilladelse til at udøve erhverv til civilingeniører med et eksamensbevis fra landets højere læreanstalter samt civilingeniører med eksamensbevis fra ligestillede højere læreanstalter i udlandet«.
14. Stk. 2, litra d), i denne afgørelse bestemmer, at indehavere af eksamensbeviser fra udlandet for at deltage i disse eksaminer bl.a. skal forelægge TEE en »attest, som bekræfter, at eksamensbeviset er ligeværdigt«, udstedt af Universiteternes Centrale Organ for Anerkendelse af Udenlandske Kvalifikationsbeviser« (Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, herefter »Dikatsa«), der blev nedsat ved lov nr. 741/1977 af 12./14. oktober 1977 (FEK A’ 314), som ændret ved lov nr. 1566/1985 af 30. september 1985 (FEK A’ 167, herefter »Dikatsa-loven«).
15. Dikatsa har i medfør af Dikatsa-lovens artikel 2 beføjelse til anerkendelse af højere læreanstalter i udlandet som værende på samme niveau som højere læreanstalter i Grækenland og af de kvalifikationsbeviser, som udstedes af de førstnævnte, som ligeværdige og svarende til kvalifikationsbeviser, som tildeles af højere læreanstalter i Grækenland, og anerkendelse af kvalifikationsbeviser, som er udstedt af udenlandske højere læreanstalter på samme niveau, som ligeværdige med kvalifikationsbeviser fra højere læreanstalter i Grækenland i tilfælde, hvor der ikke findes en tilsvarende uddannelse i Grækenland.
16. Det følger videre af Dikatsa-lovens artikel 4, stk. 8, at formanden for Dikatsas styrelsesråd med en afgørelse »henviser de indehavere af eksamensbeviser fra højere læreanstalter i udlandet, hvis eksamensbevis ikke repræsenterer det samme indhold af kundskaber som det eksamensbevis, der udstedes i Grækenland af den tilsvarende eller mest beslægtede læreanstalt eller afdeling, til en supplerende eksamen i konkrete fag på den relevante højere læreanstalt eller afdeling«. Det følger af samme bestemmelse, at »vedkommende, hvis kvalifikationsbeviset ikke kan anerkendes, henvises til den relevante læreanstalt eller afdeling, som nærmere fastsat af styrelsesrådets formand« for dér at supplere uddannelsen.
17. I henhold til Symvoulio tis Epikrateias’ faste praksis (Statsrådet) følger det af disse bestemmelser, at Dikatsa – for at kunne anerkende et kvalifikationsbevis, som er erhvervet ved en uddannelsesinstitution i udlandet, som ligeværdigt med et tilsvarende kvalifikationsbevis fra en højre læreanstalt i Grækenland – skal vurdere arten og niveauet af de kundskaber, der gives på den udenlandske uddannelsesinstitution, som udsteder kvalifikationsbeviset. Den vurdering, som Dikatsa foretager, omfatter ikke spørgsmålet, om det pågældende kvalifikationsbevis opfylder den formelle kvalifikation for udøvelse af et bestemt erhverv. Dikatsa er med andre ord således kun bemyndiget til at vurdere den akademiske og ikke den faglige ligeværdighed af et udenlandsk kvalifikationsbevis, som er forelagt med henblik på anerkendelse.
18.
Direktiv 89/48 var ikke blevet gennemført i græsk ret ved udløbet af gennemførelsesfristen (jf. i denne forbindelse dom af 23.3.1995, sag C-365/93, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 499). Efter de omstændigheder, der ligger til grund for tvisten i hovedsagen, blev præsidentdekret nr. 165/2000 af 28. juni 2000 (FEK A’ 149) om gennemførelse af dette direktiv i græsk ret, som ændret efterfølgende ved præsidentdekret nr. 373/2001 af 22. oktober 2001 (FEK A’ 251), således vedtaget.
19. Dette dekret gav i medfør af sin artikel 10 eksklusiv kompetence til Rådet for Faglig Anerkendelse af Kvalifikationsbeviser for Videregående Uddannelser (Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis, herefter »Saeitte«), som er et statsligt organ, der blev nedsat specielt med det formål at tage stilling til ansøgninger om anerkendelse af videregående eksamensbeviser, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 89/48. Dette organ er således det eneste organ med kompetence til at anerkende retten for en indehaver af et eksamensbevis til i Grækenland at udøve det tilsvarende lovregulerede erhverv, og blev i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i direktiv 89/48 udpeget som kompetent myndighed, der er bemyndiget til at modtage ansøgningerne og træffe de beslutninger, der er omhandlet i direktivet.
20. Samme direktivs artikel 11, stk. 6, bestemmer videre, at når en særlig bestemmelse i den nationale lovgivning foreskriver, at der skal føres en fortegnelse over alle, som har ret til at udøve et bestemt erhverv, er Saeittes afgørelse bindende for den faglige organisation eller administrative myndighed, som kontrollerer registreret, og sidstnævnte har således pligt til at optage den pågældende person i dette register.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
21. Michail Peros, der græsk statsborger, erhvervede i 1980 et eksamensbevis udstedt af Fachhochschule Wiesbaden (Tyskland). Dette eksamensbevis gav ham ret til at udøve virksomhed som maskiningeniør i Tyskland (»Diplom-Ingenieur im Fachbereich Maschinenbau«).
22. Da Michail Peros ønskede at udøve dette erhverv i Grækenland, indgav han en ansøgning til Dikatsa om anerkendelse af det kvalifikationsbevis, han er indehaver af, som ligeværdigt med et kvalifikationsbevis fra en græsk højere læreanstalt. Denne ansøgning blev afvist den 28. maj 1993 ved beslutning nr. 296 truffet af Dikatsa med den begrundelse, at den uddannelsesinstitution, hvor han havde erhvervet det omstridte udenlandske kvalifikationsbevis, ikke var på samme niveau som de græske højere læreanstalter.
23. Den 21. februar 1995 sendte han en ansøgning til TEE om at blive optaget i forbundets register, således at han kunne udøve erhvervet som maskiningeniør i Grækenland og opnå de øvrige fordele, som i henhold til græsk lovgivning er forbundet med optagelse i dette forbund. Denne ansøgning, der blev suppleret med en senere uddybende ansøgning indgivet den 21. marts 1995, blev afvist ved beslutning nr. 6372 af 4. maj 1995 af TEE med følgende begrundelse:
»Optagelse i TEE sker på de vilkår, som er angivet i [TEE-dekretet]. For kandidater, der har gennemført deres uddannelse i udlandet, er den grundlæggende betingelse, at de har gennemført et polyteknisk studium, og at deres kvalifikationsbevis er ligeværdigt med de kvalifikationsbeviser, som opnås efter studier ved Ethniko Metsovio Polytechneio og de polytekniske afdelinger af Grækenlands højere læreanstalter. [Dikatsa] afgør, om udenlandske kvalifikationsbeviser er ligeværdige. I henhold til ovenstående kan De ikke optages som medlem af TEE, og Deres kvalifikationsbevis (fra Fachhochschule) giver ikke ret til optagelse i TEE.«
24. Michail Peros anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved Dioikitiko Protodikeio Rodou (administrativ domstol i første instans på Rhodos). Ved kendelse nr. 249/1998 fastslog retten, at sagsøgerens søgsmål vedrører en ophævelse og følgelig henhører under Symvoulio tis Epikrateias’ kompetence, og sagen blev henvist hertil til pådømmelse.
25. Efterfølgende har Saeitte – efter gennemførelsen af direktiv 89/48 i græsk ret – ved beslutning nr. 4 af 5. december 2000 imødekommet Michael Peros’ ansøgning om anerkendelse af hans eksamensbevis. Saeitte har givet ham ret til at udøve erhvervet som maskiningeniør i Grækenland uden at stille krav om prøvetid eller egnethedsprøve. Michail Peros er efterfølgende blevet optaget i TEE’s register.
26. I tvisten i hovedsagen er et flertal i Symvoulio tis Epikrateias af den opfattelse, at TEE’s afslag af 4. maj 1995 ikke er begrundet på lovlig vis. Ifølge dette flertal burde TEE ved behandlingen af Michail Peros’ ansøgning have undersøgt, om de betingelser, som er opstillet i de ubetingede og tilstrækkeligt præcise bestemmelser i artikel 3, artikel 4, stk. 1, litra a) og b), og stk. 2, og artikel 6, stk. 1-4, i direktiv 89/48, var opfyldt, og i bekræftende fald have givet sagsøgeren ret til i Grækenland at udøve erhverv som maskiningeniør og givet ham den tilsvarende tilladelse samt optaget ham i foreningen. I modsat fald burde det have afvist ansøgningen ved begrundet afgørelse. Under alle omstændigheder kunne TEE på grundlag af de særlige bestemmelser i direktiv 89/48 ikke kræve, at det kvalifikationsbevis, som sagsøgeren er indehaver af, var anerkendt af Dikatsa.
27. Ifølge mindretallet i Symvoulio tis Epikrateias blev sagsøgerens ansøgning om optagelse imidlertid afvist på lovlig vis, for det første fordi de relevante bestemmelser i direktiv 89/48 ikke kunne påberåbes af en borger over for TEE på det tidspunkt, hvor sagsøgeren indsendte sin ansøgning, og for det andet fordi den myndighed, der er bemyndiget til at behandle ansøgningerne, endnu ikke var udpeget i overensstemmelse med direktivets artikel 9, stk. 1.
28. Symvoulio tis Epikrateias spørger endvidere, om TEE, i det omfang bestemmelserne i direktiv 89/48 ikke kunne gøres gældende over for den, ikke desto mindre i medfør af traktatens artikel 48 og 52 havde pligt til at undersøge, om det eksamensbevis, som sagsøgeren havde erhvervet i Tyskland, var ligeværdigt med græske eksamensbeviser.
29. Under disse omstændigheder har Symvoulio tis Epikrateias besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) Er artikel 3, artikel 4, stk. 1, litra a) og b), og artikel 4, stk. 2, samt artikel 6, stk. 1-4, i direktiv 89/48 [...] i deres oprindelige affattelse ubetingede og tilstrækkeligt præcise til, at en borger i perioden mellem udløbet af direktivets gennemførelsesfrist og dets forsinkede gennemførelse i en medlemsstats (værtsmedlemsstatens) national e ret kan gøre disse bestemmelser gældende over for en forvaltningsmyndighed i værtsmedlemsstaten, som før direktivets gennemførelse i henhold til national ret var kompetent til at meddele tilladelse til udøvelse af et bestemt reguleret erhverv, idet borgeren som indehaver af et diplom omfattet af direktivet og erhvervet i en anden medlemsstat har begæret adgang til det pågældende erhverv samt tilladelse til at udøve det i værtsmedlemsstaten?
2) Såfremt bestemmelserne i direktiv 89/48 i tidsrummet mellem udløbet af direktivets gennemførelsesfrist og dets forsinkede gennemførelse i national ret i en medlemsstat (værtsmedlemsstaten) ikke kunne gøres gældende af borgere over for en forvaltningsmyndighed i denne medlemsstat, som i henhold til den før direktivets gennemførelse gældende nationale ret var kompetent til at meddele tilladelse til at udøve et bestemt erhverv efter en eksamen, hvortil kun indehavere af et diplom udstedt af et universitet i værtsmedlemsstaten eller af en attestation for et udenlandsk diploms akademiske ligeværdighed, som også udstedtes af et universitet i værtsmedlemsstaten (efter en generel procedure for anerkendelse af udenlandske eksamensbevisers akademiske ligeværdighed, som nærmere beskrevet i den foreliggende afgørelse), kan den nævnte forvaltningsmyndighed da, jf. [...] [traktatens artikel 48 og 52], betinge sin imødekommelse af en ansøgning, som en borger i den førnævnte periode har indgivet under henvisning til et diplom erhvervet i en anden medlemsstat om at få adgang til det nævnte erhverv og om at udøve dette i værtsmedlemsstaten, af den ovennævnte attestation af – i den nævnte generelle procedure – akademisk ligestilling med et diplom, udstedt af et universitet i værtsmedlemsstaten, og endvidere gøre imødekommelsen betinget af deltagelse i eksamener, som er foreskrevet i national ret, eller skulle forvaltningsmyndigheden selv foretage en sammenligning af de kundskaber og kvalifikationer, som fremgår af det forelagte bevis, med de krav, som stilles efter national ret, og på baggrund af denne sammenligning helt eller delvist fritage ansøgeren for at deltage i disse eksamener?«
Om det præjudicielle spørgsmål
30. Artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48 bestemmer, at værtsmedlemsstatens kompetente myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer kan nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere, såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i en medlemsstat.
31. Michail Peros er indehaver af et eksamensbevis opnået i en anden medlemsstat, i det foreliggende tilfælde Forbundsrepublikken Tyskland. Dette eksamensbevis giver ham mulighed for at udøve det lovregulerede erhverv maskiningeniør i den medlemsstat, og hans tilfælde er derfor omfattet af anvendelsesområdet for artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48. Det er således ufornødent for Domstolen at tage stilling til fortolkningen af dette direktivs artikel 3, stk. 1, litra b), som udelukkende finder anvendelse, hvis det pågældende erhverv ikke er lovreguleret i oprindelsesmedlemsstaten.
32. Hvad angår artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48 har Domstolen allerede fastslået, at det er en bestemmelse, hvis indhold er ubetinget og tilstrækkeligt præcis til, at borgerne kan påberåbe sig den mod staten ved de nationale domstole, når staten har undladt at gennemføre direktivet i national ret inden for de fastsatte frister (jf. dom af 29.4.2004, sag C-102/02, Beuttenmüller, Sml. I, s. 5405, præmis 55).
33. Hvad angår muligheden for at betinge adgangen til et lovreguleret erhverv af betingelsen om, at ansøgeren først opfylder udligningsforanstaltninger som omhandlet i artikel 4 i direktiv 89/48, er det ubestridt i hovedsagen, at Saeitte ikke pålagde Michail Peros nogen udligningsforanstaltninger i forbindelse med vurderingen af hans sag i 2000. Endvidere er der intet i sagen, der tyder på, at de kvalifikationer, som Michail Peros havde på tidspunktet for indgivelsen af hans første ansøgning, var forskellige fra de kvalifikationer, der blev vurderet i 2000, på en sådan måde, at det kunne påvirke beslutningen om at give ham adgang til at udøve sit erhverv i Grækenland uden at stille krav om udligningsforanstaltninger.
34. Under alle omstændigheder følger det af retspraksis, at en medlemsstat i tilfælde af manglende gennemførelse i national ret kun kan stille krav om udligningsforanstaltninger som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i direktiv 89/48, i det omfang sådanne foranstaltninger var fastsat i den nationale lovgivning, der var gældende på tidspunktet for behandlingen af den pågældende anmodning (jf. i denne retning dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og 9/90, Francovich m.fl., Sml. I, s. 5357, præmis 21, og af 14.7.2005, sag C-142/04, Aslandiou, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 35-37).
35. Domstolen har allerede fastslået, at når direktiv 89/48 og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48 (EFT L 209, s. 25) finder anvendelse, må et offentligt organ i en medlemsstat, som har pligt til at overholde reglerne i det pågældende direktiv, ikke længere kræve, at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder (jf. dom af 8.7.1999, sag C-234/97, Fernández de Bobadilla, Sml. I, s. 4773, præmis 27).
36. Artikel 6 i direktiv 89/48 opregner blot den attest for hæderlighed, vandelsattest eller bevis for, at ansøgeren ikke er under konkurs, samt dokumentation for fysisk og psykisk sundhed, der kan kræves som bevis af de kompetente myndigheder, og indeholder visse bestemmelser om den ed eller det krav om afgivelse af en højtidelig erklæring, der kan stilles over for statsborgere fra andre medlemsstater. Eftersom værtsmedlemsstatens kompetente myndighed ikke under hovedsagen har stillet noget krav om disse attester eller dokumenter, er det ufornødent for Domstolen at udtale sig om fortolkningen af denne bestemmelse, som under alle omstændigheder ikke ville kunne påvirke muligheden for at gøre direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), gældende.
37. Medlemsstaternes pligt til i medfør af artikel 9, stk. 1, i direktiv 89/48 at udpege de kompetente myndigheder, der er bemyndiget til at modtage ansøgningerne og træffe de beslutninger, der er omhandlet i dette direktiv, er heller ikke til hinder for muligheden for at gøre direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), gældende. Det fremgår nemlig af ordlyden af artikel 9, stk. 1, i lyset af de øvrige stykker i denne artikel, at formålet med bestemmelsen er at lette anvendelsen af den ordning med anerkendelse af eksamensbeviser, som er indført ved direktiv 89/48, ved at gøre den beslutningsprocedure, der anvendes i en medlemsstat, mere gennemsigtig. Derimod er udpegning i medfør af artikel 9, stk. 1, ikke nødvendigt for at kunne identificere de kompetente myndigheder som omhandlet i artikel 3, som de myndigheder, der kontrollerer adgangen til lovregulerede erhverv.
38. Det følger af retspraksis, at en medlemsstat ikke over for en person kan gøre gældende, at staten ikke har truffet de foranstaltninger, der netop skal lette anvendelsen af den ordning, der er fastsat i direktivet (jf. i denne retning bl.a. dom af 10.9.2002, sag C-141/00, Kügler, Sml. I, s. 6833, præmis 52, og af 6.11.2003, sag C-45/01, Dornier, Sml. I, s. 12911, præmis 79). Den manglende udpegning af en kompetent myndighed i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i direktiv 89/48 er således ikke til hinder for, at dette direktivs artikel 3, stk. 1, litra a), kan gøres gældende over for den myndighed, der faktisk er kompetent til at regulere adgangen til et bestemt erhverv i medfør af de gældende nationale bestemmelser.
39. Da adgangen til ingeniørerhvervet i tvisten i hovedsagen er forbeholdt medlemmerne af TEE, er dette forbund en kompetent myndighed som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48. TEE kan således ikke nægte en person, der befinder sig i en situation som Michail Peros, adgang til ingeniørerhvervet med henvisning til manglende kvalifikationer.
40. Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at når der ikke er vedtaget gennemførelsesforanstaltninger inden for den frist, der er fastsat i artikel 12 i direktiv 89/48, kan en statsborger i en medlemsstat påberåbe sig dette direktivs artikel 3, stk. 1, litra a), for i værtsmedlemsstaten at få tilladelse til at udøve et lovreguleret erhverv såsom maskiningeniørerhvervet. Denne mulighed kan ikke betinges af, at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder.
41. I lyset af besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Sagens omkostninger
42. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg til Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
Når der ikke er vedtaget gennemførelsesforanstaltninger inden for den frist, der er fastsat i artikel 12 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, kan en statsborger i en medlemsstat påberåbe sig dette direktivs artikel 3, stk. 1, litra a), for i værtsmedlemsstaten at få tilladelse til at udøve et lovreguleret erhverv såsom maskiningeniørerhvervet.
Denne mulighed kan ikke betinges af, at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder.