61982CJ0342_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 24 . december 1982, har Hartog Cohen, forhenvaerende tjenestemand ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt sag, hvorunder han i det vaesentlige har paastaaet annullation af invaliditetsudvalgets afgoerelse af 27 . november 1981 og af Kommissionens afgoerelse af 11 . december 1981, hvorved den afviste at yde sagsoegeren invalidepension i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 78, stk . 2, men tildelte ham en invalidepension i henhold til samme artikels stk . 3 .
2 I henhold til vedtaegtens artikel 78, stk . 1, er tjenestemaend, der er ramt af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstaendig, berettiget til invalidepension, og artiklens stk . 2 og 3 er saalydende :
»Naar invaliditeten skyldes en ulykke under udoevelsen eller i forbindelse med udoevelsen af tjenesten, erhvervssygdom eller en opofrende handling i offentlig interesse eller, at tjenestemanden har sat sit liv paa spil for at redde menneskeliv, udgoer invalidepensionen 70 % af tjenestemandens grundloen .
§ OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3839
§ LU :
Naar invaliditeten har andre aarsager, svarer invalidepensionen til den alderspension, som tjenestemanden ville vaere berettiget til ved det fyldte 65 . aar, hvis han var forblevet i tjenesten indtil denne alder.«
3 Det fremgaar af sagen, at sagsoegeren, der er nederlandsk statsborger og foedt den 17 . december 1917, blev ansat som tjenestemand ved Kommissionen pr . 1 . juni 1970, og at han senest gjorde tjeneste i en stilling i loenklasse LA 4 i generaldirektoratet for personale og administration .
4 Den 27 . november 1981 fastslog et invaliditetsudvalg, der var nedsat paa Kommissionens foranledning, at sagsoegeren var ramt »af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstaendig, og medfoerer, at hans tjeneste ved Kommissionen af samme aarsag maa bringes til ophoer« . Endvidere udtalte invaliditetsudvalget, at sagsoegerens invaliditet »ikke skyldes en ulykke under udoevelsen af tjenesten, erhvervssygdom eller en opofrende handling i offentlig interesse eller, at han har sat sit liv paa spil for at redde menneskeliv« .
5 Under henvisning til invaliditetsudvalgets konklusioner besluttede Kommissionen den 11 . december 1981 at tildele sagsoegeren en invalidepension beregnet i henhold til vedtaegtens artikel 78, stk . 3 .
6 Den 10 . marts 1982 indbragte sagsoegeren i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk . 2, en klage over invaliditetsudvalgets og Kommissionens afgoerelser af henholdsvis 27 . november og 11 . december 1981 . Sagsoegeren gjorde i klagen gaeldende, at hans nuvaerende invaliditet er den direkte foelge af hans virksomhed i den nederlandske modstandsbevaegelse under anden verdenskrig, dvs . en opofrende handling i offentlig interesse, der berettiger ham til en invalidepension beregnet i henhold til vedtaegtens artikel 78, stk . 2 .
7 Ved skrivelse af 5 . oktober 1982 afviste Kommissionen udtrykkeligt sagsoegerens klage . Kommissionen anfoerte i skrivelsen, at det i klagen rejste hoved § 1983_SAG342/82
§ LO :
§ 3840
§ LU :
spoergsmaal var, om retten til pension i henhold til vedtaegtens artikel 78, stk . 2, forudsatte, at den opofrende handling havde fundet sted, mens den paagaeldende var ansat ved Faellesskaberne . Efter at Kommissionen havde besvaret dette spoergsmaal bekraeftende, fastslog den, at der herefter ikke var grund til atter at forelaegge sagen for invaliditetsudvalget med henblik paa en ny vurdering .
8 Sagsoegeren anlagde herefter naervaerende sag, hvorunder han principalt har paastaaet annullation af invaliditetsudvalgets og Kommissionens afgoerelser af henholdsvis 27 . november og 11 . december 1981, samt at Kommissionen tilpligtes med tilbagevirkende kraft fra 1 . januar 1982 at betale invalidepension efter den i vedtaegtens artikel 78, stk . 2, omhandlede sats . Subsidiaert har sagsoegeren paastaaet, dels, at det statueres, at den naevnte bestemmelse ogsaa finder anvendelse i tilfaelde, hvor en opofrende handling i offentlig interesse ligger forud for ansaettelsen ved Faellesskaberne, dels, at der anordnes nedsaettelse af et nyt invaliditetsudvalg . Endelig har sagsoegeren mere subsidiaert paastaaet, at der, forinden sagen paadoemmes, ved Domstolens foranstaltning foretages den fornoedne bevisfoerelse for at fastslaa, hvorvidt invaliditetsudvalget har undersoegt spoergsmaalet om aarsagsforbindelsen mellem sagsoegerens invaliditet og hans virksomhed i den nederlandske modstandsbevaegelse under anden verdenskrig .
9 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren anfoert, at de omtvistede afgoerelser ikke er tilstraekkeligt begrundet, og at de er behaeftet med dels faktisk, dels retlig vildfarelse . Sagsoegeren har isaer anfoert, at det ikke fremgaar af invaliditetsudvalgets afgoerelse, at det tog stilling til spoergsmaalet om aarsagsforbindelsen mellem den paagaeldende opofrende handling og sagsoegerens invaliditet .
10 Det bemaerkes, at der ved afgoerelsen af sagen foerst maa tages stilling til det forudgaaende spoergsmaal, som Kommissionen har rejst i sit svar paa sagsoegerens klage, og som vedroerer fortolkningen af vedtaegtens artikel 78, stk . 2 . Saafremt det maa antages, at den opofrende handling skal vaere foretaget efter tjenestemandens ansaettelse ved Faellesskaberne for at stifte ret til en pension i henhold til den naevnte bestemmelse, vil sagsoegerens soegsmaal under alle omstaendigheder vaere uden grundlag .
§ OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3841
§ LU :
11 Sagsoegeren har i saa henseende anfoert, at det ikke fremgaar af ordlyden af vedtaegtens artikel 78, stk . 2, at den opofrende handling skal have fundet sted, mens tjenestemanden var ansat ved Faellesskaberne, og han har anfoert, at en saadan indskraenkende fortolkning maa afvises . Dels, har sagsoegeren anfoert, er bestemmelsens ordlyd klar, hvorfor den ikke kan underkastes en fortolkning, dels praeciserer bestemmelsen, for saa vidt angaar en ulykke, at denne skal have fundet sted under udoevelsen eller i forbindelse med udoevelsen af tjenesten . Dér hvor lovgiveren har oensket at begraense bestemmelsens anvendelsesomraade, er dette efter sagsoegerens opfattelse saaledes gjort udtrykkeligt, hvilket imidlertid ikke er tilfaeldet, for saa vidt angaar den opofrende handling . Efter sagsoegerens opfattelse vil en indskraenkende fortolkning i oevrigt stride mod bestemmelsens aand og vaere urimelig ; der er tale om at beloenne en handlemaade, der er udtryk for fornemme menneskelige egenskaber, som ikke kan bedoemmes som mere eller mindre fortjenstfuld, alt efter hvornaar de blev lagt for dagen . Endelig viste de skadelige virkninger af den paagaeldende handling sig, mens sagsoegeren var ansat ved Faellesskaberne .
12 Det bemaerkes, at indtil den 1 . juli 1972 sondrede vedtaegten ikke mellem de forskellige omstaendigheder, der havde foert til at en tjenestemand var blevet fuldstaendigt invalid . Indtil det naevnte tidspunkt blev invalidepensionen ydet efter én sats, svarende til alderspension efter den hoejeste sats . Foerst ved Raadets forordning nr . 1473/72 af 30 . juni 1972 om aendring af vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber ( EFT 1972 III, s . 672 ) blev denne sats i de normale tilfaelde nedsat, saaledes at den svarede til den alderspension, som tjenestemanden ville vaere berettiget til ved det fyldte 65 . aar, hvis han var forblevet i tjenesten indtil denne alder, idet maksimumssatsen alene skulle finde anvendelse i undtagelsestilfaelde, hvor invaliditeten skyldes saerlige omstaendigheder .
13 Vedtaegtens artikel 78, stk . 2, maa derfor anses som en undtagelsesbestemmelse, hvilket maa tilskynde til forsigtighed, for saa vidt angaar en udvidende fortolkning . Det er herefter ikke muligt at give sagsoegeren medhold i det synspunkt, at det rejste fortolkningsspoergsmaal lader sig besvare ved en henvisning til, at den omhandlede bestemmelse ikke angiver det tidsrum, hvorunder den opofrende handling skal have fundet sted .
14 For saa vidt som sagsoegeren har argumenteret ud fra en modsaetningsslutning fra bestemmelsen om arbejdsulykker, kan der heller ikke gives ham medhold heri . Ifoelge den omhandlede bestemmelse skal ulykken ganske vist vaere § 1983_SAG342/82
§ LO :
§ 3842
§ LU :
indtruffet under udoevelsen af eller i forbindelse med tjenestemandens udoevelse af tjenesten, men denne praecisering har alene til formaal at undtage ulykker, der sker i privatlivet .
15 Den omtvistede bestemmelse skal herefter betragtes i sammenhaeng med de oevrige vedtaegtsbestemmelser, herunder de med aendringen af 1972 forfulgte maal .
16 Det maa i denne forbindelse beklages, at betragtningerne til den ovenfor naevnte forordning nr . 1473/72 ikke giver naermere oplysninger vedroerende de saerlige begrundelser for de enkelte gennemfoerte aendringer, men blot indeholder en almindelig henvisning til de opnaaede erfaringer . Under den mundtlige forhandling udtalte Kommissionen imidlertid, uden at blive modsagt af sagsoegeren, at aendringen af bestemmelserne om invalidepension havde til formaal at forhindre uretmaessige ydelser .
17 Det er i overensstemmelse med dette formaal at fortolke de nye bestemmelser saaledes, at begivenheder, der udelukkende har fundet sted forud for tjenestemandens ansaettelse, falder uden for stk . 2 . En saadan fortolkning er dernaest ikke i strid med Faellesskabernes interesse i at undgaa, at tjenestemaendene afholder sig fra at udfoere saadanne handlinger af frygt for de oekonomiske foelger for dem selv og for deres familie .
18 Der kan heller ikke gives sagsoegeren medhold i det argument, hvorefter denne fortolkning er urimelig over for den tjenestemand, der har udfoert en saadan handling, foer han blev ansat . Erstatning for invaliditet, der skyldes handlinger udfoert i offentlig interesse, herunder i krigstid, ydes i almindelighed i henhold til medlemsstaternes lovgivning . Det fremgaar af akterne i den foreliggende sag, at de nederlandske myndigheder har antaget, at sagsoegerens invaliditet har aarsagsforbindelse med hans virksomhed i den nederlandske modstandsbevaegelse, samt at de paa dette grundlag rent faktisk har tildelt ham en saerpension . Det kan vanskeligt begrundes, at han alene ved at vaere indtraadt i Faellesskabernes tjeneste 25 aar efter den omhandlede virksomhed skulle faa ret til en ydelse i tillaeg til den godtgoerelse, han har modtaget i henhold til national lovgivning .
§ OMMISSIONEN
§ LO :
§ 3843
§ LU :
19 Det foelger af det anfoerte, at vedtaegtens artikel 78, stk . 2, skal fortolkes saaledes, at den ikke hjemler ret til den forhoejede invalidepension til en tjenestemand, der som sagsoegeren er ramt af en vedvarende og fuldstaendig invaliditet, der skyldes en opofrende handling i offentlig interesse, men ligger forud for ansaettelsen ved Faellesskaberne .
20 Sagsoegte 342/82maa herefter frifindes, uden at der er anledning til at tage stilling til sagsoegerens andre soegsmaalsgrunde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne dog selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part baerer sine omkostninger .