62023CJ0671
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
19. června 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Předcházení využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu – Směrnice (EU) 2015/849 – Článek 59 – Pojem ‚soustavné porušování‘ – Sankce – Vnitrostátní právní úprava nebo praxe umožňující uložit za každé porušení předpisů, zjištěné během jedné a téže kontroly, samostatnou pokutu – Slučitelnost s unijním právem – Minimální harmonizace – Dodržování obecných zásad unijního práva – Účinné, přiměřené a odrazující sankce – Zásada ne bis in idem“
Ve věci C‑671/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy) ze dne 8. listopadu 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 13. listopadu 2023, v řízení
M
proti
Lietuvos bankas,
SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
ve složení: A. Kumin (zpravodaj), předseda senátu, I. Ziemele a S. Gervasoni, soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za litevskou vládu: V. Kazlauskaitė-Švenčionienė a E. Kurelaitytė, jako zmocněnkyně,
–
za španělskou vládu: M. Morales Puerta, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: C. Auvret, J. Jokubauskaitė a G. von Rintelen, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 59 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. 2015, L 141, s. 73).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi M, institucí elektronických peněz, a Lietuvos bankas (Litevská centrální banka), jenž se týká rozhodnutí, kterým uvedená banka uložila M osm samostatných pokut za osm protiprávních jednání porušujících vnitrostátní právní předpisy o předcházení praní peněz a financování terorismu.
Právní rámec
Unijní právo
3
Body 1, 2 a 59 odůvodnění směrnice 2015/849 uvádějí:
„(1)
Toky peněz získaných nezákonným způsobem mohou poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru a ohrozit vnitřní trh [Evropské u]nie i mezinárodní rozvoj. Praní peněz, financování terorismu a organizovaná trestná činnost jsou nadále závažné problémy, které by měly být řešeny na úrovni Unie. Je nezbytně nutné nejen dále rozvíjet trestněprávní přístup na úrovni Unie, ale současně jej doplnit o cílenou a přiměřenou prevenci využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu, což může přinést komplementární výsledky.
(2)
Spolehlivost, integrita a stabilita úvěrových institucí a finančních institucí a důvěra ve finanční systém jako celek by mohly být vážně ohroženy snahou pachatelů trestné činnosti a jejich společníků zastřít původ výnosů z trestné činnosti nebo směrovat peníze získané zákonným i nezákonným způsobem na teroristické účely. […] Cíle spočívající v ochraně společnosti před trestnou činností a v ochraně stability a integrity finančního systému Unie by […] měly být v rovnováze s potřebou vytvořit právní prostředí, které podnikům umožní růst, aniž by jim vznikaly neúměrné náklady na dodržování předpisů.
[…]
(59)
Význam boje proti praní peněz a financování terorismu by měl vést k tomu, aby členské státy ve vnitrostátních právních předpisech stanovily za nedodržení vnitrostátních předpisů k provedení této směrnice účinné, přiměřené a odrazující správní sankce a opatření. […] Tato směrnice by tedy měla stanovit škálu správních sankcí a opatření, které budou členské státy uplatňovat přinejmenším v případě závažného, opakovaného či soustavného porušování požadavků týkajících se opatření hloubkové kontroly klienta, vedení záznamů, oznamování podezřelých transakcí a vnitřních kontrol povinných osob. Škála sankcí a opatření by měla být dostatečně široká, aby členským státům a příslušným orgánům umožnila zohlednit rozdíly mezi povinnými osobami, zejména mezi úvěrovými institucemi finančními institucemi a dalšími povinnými osobami, pokud jde o jejich velikost, vlastnosti a povahu činnosti. Při provádění této směrnice by členské státy měly zajistit, aby uložení správních sankcí a opatření podle této směrnice a trestních sankcí podle vnitrostátního práva neporušovalo zásadu ne bis in idem.“
4
Článek 1 této směrnice v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Cílem této směrnice je předcházet využívání finančního systému Unie k praní peněz a financování terorismu.
2.   Členské státy zajistí, aby praní peněz a financování terorismu bylo zakázáno.“
5
Článek 58 uvedené směrnice v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby povinné osoby nesly odpovědnost za porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice v souladu s tímto článkem a články 59 až 61. Veškeré sankce nebo opatření musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2.   Aniž je dotčeno právo členských států stanovit a ukládat trestní sankce, stanoví členské státy pravidla pro správní sankce a opatření, zajistí, aby jejich příslušné orgány měly možnost ukládat takové sankce a opatření v případě porušení vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice, a zajistí jejich uplatňování.
[…]“
6
Článek 59 téže směrnice stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby se tento článek použil alespoň v případech, kdy povinné osoby závažným způsobem, opakovaně nebo soustavně[, anebo kombinací těchto způsobů] porušují požadavky stanovené v:
a)
článcích 10 až 24 (hloubková kontrola klienta);
b)
článcích 33, 34 a 35 (oznamování podezřelých transakcí);
c)
článku 40 (vedení záznamů); a
d)
článcích 45 a 46 (vnitřní kontroly).
2.   Členské státy zajistí, aby v případech uvedených v odstavci 1 zahrnovaly správní sankce a opatření, které lze uložit, minimálně:
a)
veřejné oznámení, které uvádí fyzickou nebo právnickou osobu a povahu daného porušení předpisů;
b)
příkaz, aby fyzická nebo právnická osoba upustila od daného chování a vyvarovala se jeho opakování;
c)
podléhá-li povinná osoba povolení, odnětí nebo pozastavení tohoto povolení;
d)
dočasný zákaz výkonu vedoucích funkcí v povinných osobách pro kteroukoli osobu, která v povinné osobě plní řídící úkoly, nebo pro kteroukoli jinou fyzickou osobu, která byla shledána odpovědnou za dané porušení předpisů;
e)
maximální správní pokuty ve výši nejméně dvojnásobku výhody, která byla porušením předpisů získána, pokud lze tuto výhodu stanovit, nebo nejméně 1000000 [eur].
3.   Členské státy zajistí, aby bylo odchylně od odst. 2 písm. e) v případě, že je dotčená povinná osoba úvěrovou institucí nebo finanční institucí, možné uložit rovněž tyto sankce:
a)
v případě právnické osoby maximální správní pokuty ve výši nejméně 5000000 [eur] nebo 10 % z celkového ročního obratu podle nejnovější dostupné účetní závěrky schválené vedoucím orgánem; je-li povinná osoba mateřským podnikem nebo dceřiným podnikem mateřského podniku, který je povinen sestavovat konsolidovanou účetní závěrku v souladu s článkem 22 směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2013/34/EU [ze dne 26. června 2013 o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (Úř. věst. 2013, L 182, s. 19)], je příslušným celkovým ročním obratem celkový roční obrat nebo odpovídající druh výnosů podle příslušných účetních směrnic vyplývající z poslední dostupné konsolidované účetní závěrky schválené vedoucím orgánem vrcholného mateřského podniku;
b)
v případě fyzické osoby maximální správní pokuty ve výši nejméně 5000000 [eur] nebo v členských státech, jejichž měnou není euro, v odpovídající hodnotě v národní měně k 25. červnu 2015.
4.   Členské státy mohou oprávnit příslušné orgány, aby uložily další druhy správních sankcí vedle těch, které jsou uvedeny v odst. 2 písm. a) až d), nebo aby uložily správní pokuty přesahující částky uvedené v odst. 2 písm. e) a odstavci 3.“
7
Článek 60 směrnice 2015/849 v odstavci 4 stanoví:
„Členské státy zajistí, aby příslušné orgány při určování druhu a výše správních sankcí nebo opatření zohlednily všechny relevantní okolnosti, případně včetně:
a)
závažnosti a doby trvání porušení předpisů;
b)
míry odpovědnosti fyzické nebo právnické osoby považované za odpovědnou;
c)
finanční síly fyzické nebo právnické osoby považované za odpovědnou, kterou udává například celkový obrat právnické osoby považované za odpovědnou nebo roční příjem fyzické osoby považované za odpovědnou;
d)
výhody získané porušením předpisů, které dosáhla fyzická nebo právnická osoba považovaná za odpovědnou, pokud lze tuto výhodu stanovit;
e)
ztrát třetích stran způsobených porušením předpisů, pokud je možné je stanovit;
f)
míry spolupráce fyzické nebo právnické osoby považované za odpovědnou s příslušným orgánem;
g)
předchozích porušení předpisů fyzickou nebo právnickou osobou považovanou za odpovědnou.“
Litevské právo
Zákon PPP/FT
8
Lietuvos Respublikos pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos įstatymas Nr. VIII‑275 (zákon Litevské republiky č. VIII‑275 o předcházení praní peněz a financování terorismu) ze dne 19. června 1997 (Žin., 1997, č. 64-1502), ve znění zákona č. XIII‑1440 ze dne 30. června 2018 (dále jen „zákon PPP/FT“), provádí do litevského práva směrnici 2015/849. Článek 34 tohoto zákona stanoví:
„1.   Za závažné porušení tohoto zákona se považuje:
1)
nedodržení požadavků na zjišťování totožnosti klienta a majitele stanovených v článcích 9 až 15 tohoto zákona;
2)
nedodržení požadavků na oznamování podezřelých operací nebo peněžních transakcí stanovených v článku 16 tohoto zákona;
3)
nedodržení požadavků na uchovávání informací stanovených v článku 19 tohoto zákona;
4)
nezavedení postupů vnitřní kontroly stanovených v článku 29 tohoto zákona finanční institucí nebo další povinnou osobou.
2.   Za soustavné porušování tohoto zákona se považuje:
1)
porušení tohoto zákona nejméně třikrát po dobu jednoho roku ode dne uložení sankce za jeho porušení;
2)
jsou-li současně zjištěna porušení ustanovení upravujících předcházení praní peněz nebo financování terorismu, která se týkají několika souborů požadavků:
a)
požadavky na zjišťování totožnosti klienta a majitele stanovené v článcích 9 až 15 tohoto zákona;
b)
požadavky na oznamování podezřelých operací nebo peněžních transakcí stanovené v článku 16 tohoto zákona;
c)
požadavky na uchovávání informací stanovené v článku 19 tohoto zákona;
d)
požadavky na postupy vnitřní kontroly stanovené v článku 29 tohoto zákon.“
9
Článek 39 zákona PPP/FT v odstavci 1 stanoví:
„Litevská centrální banka a Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba [(Útvar pro vyšetřování finanční trestné činnosti, Litva)] mohou finanční instituci nebo pobočce zahraniční finanční instituce uložit tyto pokuty:
[…]
2)
za porušení tohoto zákona, pokud finanční instituce nebo pobočka zahraniční finanční instituce tento zákon porušuje soustavně, dopustí se jeho závažného porušení nebo jej porušuje opakovaně po dobu jednoho roku ode dne uložení sankce za porušení tohoto zákona, ve výši 0,5 až 10 % hrubého ročního příjmu (pokud je částka odpovídající 10 % hrubého ročního příjmu vyšší než 5100000 eur) nebo ve výši 2000 až 5100000 eur (pokud je částka odpovídající 10 % hrubého ročního příjmu nižší než 5100000 eur).“
Zákon o Litevské centrální bance
10
Článek 433 Lietuvos Respublikos Lietuvos banko įstatymas Nr. I‑678 (zákon Litevské republiky č. I‑678 o Litevské centrální bance) ze dne 1. prosince 1994 (Žin., 1994, č. 99-1957), ve znění zákona č. XIII‑1854 ze dne 20. prosince 2018 (dále jen „zákon o Litevské centrální bance“), v odstavcích 7 a 10 stanoví:
„7.   Litevská centrální banka při rozhodování o tom, zda má být sankce uložena, a při stanovení konkrétní (konkrétních) ukládané (ukládaných) sankce (sankcí) a její (jejich) výše zohlední:
1)
závažnost a dobu trvání zjištěného porušení předpisů;
2)
výši příjmů nebo jiného majetkového prospěchu, které osoba z porušení předpisů získala, výši ztrát, jimž předešla, nebo výši způsobené škody, pokud je možné ji stanovit;
3)
přičitatelnost porušení předpisů právnické osobě, formu a druh zavinění fyzické osoby, jakož i finanční sílu osoby, které je sankce ukládána;
4)
předchozí porušení předpisů osobou, které je sankce ukládána, a sankce jí uložené, jakož i její spolupráci s Litevskou centrální bankou v průběhu vyšetřování;
5)
polehčující a přitěžující okolnosti stanovené tímto zákonem a jinými právními předpisy upravujícími finanční trhy;
6)
dopad zjištěných porušení předpisů a sankcí (opatření), které mají být přijaty, na stabilitu a důvěru na finančních trzích;
7)
opatření, které osoba, jíž je sankce ukládána, přijala s cílem zabránit dalšímu porušování předpisů;
8)
jakoukoli další okolnost stanovenou právními předpisy upravujícími finanční trhy nebo jinou významnou okolnost.
[…]
10.   Je-li ukládanou sankcí pokuta, stanoví se výše konkrétní ukládané pokuty ve třech fázích s přihlédnutím k základní výši pokuty a k okolnostem uvedeným v odstavcích 7, 8 a 9 tohoto článku. Zaprvé se s ohledem na závažnost a dobu trvání zjištěného porušení předpisů stanoví základní výše pokuty, která nesmí přesáhnout 50 % maximální výše pokuty, kterou lze za takové porušení uložit. Zadruhé se základní výše pokuty případně sníží nebo zvýší s přihlédnutím k polehčujícím a přitěžujícím okolnostem a dalším okolnostem, které svědčí ve prospěch nebo v neprospěch dotčené osoby. […] Zatřetí se výše pokuty stanovená v první a druhé fázi případně sníží nebo zvýší s přihlédnutím k potřebě zajistit přiměřenost sankce a odrazující účinek, jakož i k veškerým dalším relevantním okolnostem, které nebyly zohledněny v předchozích fázích. Orgán dohledu přijme akt, kterým se v souladu s ustanoveními tohoto článku stanoví pravidla pro výpočet pokuty.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
11
M je institucí elektronických peněz, u níž byla Litevskou centrální bankou provedena kontrola za období od 1. dubna 2019 do 31. března 2020. Na základě této kontroly uložila Litevská centrální banka rozhodnutím ze dne 13. listopadu 2020 (dále jen „sporné rozhodnutí“) M osm pokut za osm protiprávních jednání, z nichž každé spočívalo v porušení několika ustanovení zákona PPP/FT a pokynů pro účastníky finančního trhu, jejichž cílem je předcházet praní peněz nebo financování terorismu. Litevská centrální banka se domnívala, že každé z těchto protiprávních jednání je závažné nebo relativně závažné a sedm z nich představují rovněž soustavná porušování předpisů ve smyslu čl. 34 odst. 2 bodu 2 zákona PPP/FT.
12
Pokud jde o soustavná porušování předpisů, kterých se M dopouštěla, měla Litevská centrální banka za to, že tato porušování, ať už se týkala jednoho nebo několika souborů požadavků podle tohoto ustanovení, musí být kvalifikována jako „samostatná soustavná porušování“ předpisů, z nichž každé odůvodňuje uložení pokuty.
13
Litevská centrální banka výši pokut ukládaných M vypočítala na základě článku 433 zákona o Litevské centrální bance a postupu výpočtu pokut přijatého správní radou Litevské centrální banky, přičemž zohlednila maximální výši pokut stanovenou v čl. 39 odst. 1 bodu 2 zákona PPP/FT.
14
V rámci tohoto výpočtu stanovila Litevská centrální banka základní výši pokut na 30 % maximální výše pokuty u pěti porušení předpisů považovaných za závažná a na 20 % maximální výše pokuty u tří porušení předpisů považovaných za relativně závažná. Dále přihlédla k polehčujícím a přitěžujícím okolnostem, jakož i k zásadám proporcionality a spravedlnosti a snížila tyto základní výše tak, aby pokuty nebyly ve vztahu k hrubým ročním příjmům M nepřiměřené a zároveň byly dostatečně vysoké k odrazení M od dalšího porušování předpisů. Za těchto podmínek uložila Litevská centrální banka M pět pokut ve výši 55000 eur, dvě pokuty ve výši 35000 eur a jednu pokutu ve výši 25000 eur, tedy pokuty v celkové výši 370000 eur.
15
M podala proti Litevské centrální bance žalobu k Vilniaus apygardos administracinis teismas (Krajský správní soud ve Vilniusu, Litva) znějící na částečné zrušení sporného rozhodnutí spolu s návrhem na uložení povinnosti určitým způsobem jednat. M na podporu této žaloby zejména tvrdila, že Litevská centrální banka nemůže konstatovat několik „samostatných soustavných porušování“ zákona PPP/FT, nýbrž toliko „jediné soustavné porušování“ tohoto zákona, a může jí tudíž uložit pouze jednu pokutu.
16
Rozsudkem ze dne 21. září 2021 tento soud této žalobě částečně vyhověl a snížil celkovou výši pokut uložených M na částku 200000 eur. Uvedený soud však odmítl argument M ohledně existence „jediného soustavného porušování“ zákona PPP/FT.
17
M podala proti tomuto rozsudku odvolání k Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy), který je předkládajícím soudem, a navrhla, aby byl uvedený rozsudek v rozsahu, v němž částečně zamítl žalobu uvedenou v bodě 15 tohoto rozsudku, zrušen a aby bylo této žalobě v plném rozsahu vyhověno. Proti témuž rozsudku podala odvolání též Litevská centrální banka, která se domáhala zrušení uvedeného rozsudku a zamítnutí uvedené žaloby v plném rozsahu.
18
M uvádí, že článek 34 zákona PPP/FT operuje jak se „závažnými porušeními“, tak „soustavnými porušováními“ předpisů, a domnívá se, že existence několika závažných porušení musí vést ke konstatování „jediného soustavného porušování“ předpisů, a tudíž k uložení jedné pokuty, jejíž maximální výše je stanovena tímto zákonem. Podle doslovného výkladu tohoto článku 34 se navíc porušení téhož souboru požadavků považují za jediné závažné porušení. Kromě toho M tvrdí, že Litevská centrální banka tím, že nekonstatovala „jediné soustavné porušování“ předpisů a uložila jí několik pokut, ačkoli se zjištěná porušení týkala nedodržení obdobných požadavků, porušila zásadu ne bis in idem.
19
Litevská centrální banka s odkazem na čl. 39 odst. 1 bod 2 zákona PPP/FT uvádí, že pokud bylo úmyslem zákonodárce stanovit, že může být finanční instituci uložena pokuta, dopustila-li se alespoň jednoho závažného porušení tohoto zákona, v případě soustavného porušování podobné pravidlo neexistuje, takže porušování předpisů lze považovat za soustavné pouze tehdy, pokud byla zjištěna i jiná porušení uvedeného zákona, jak upřesňuje čl. 34 odst. 2 tohoto zákona. Kvalifikace několika závažných porušení předpisů v oblasti praní peněz a financování terorismu jako „jediného závažného porušení“ nebo jako „jediného soustavného porušování“ by mimoto byla v rozporu s cíli sledovanými směrnicí 2015/849, a sice snižováním hrozeb v této oblasti a jejich negativních dopadů na hospodářství a finanční systém v Unii. Taková kvalifikace by totiž podněcovala účastníky finančního trhu k závažnému a soustavnému porušování předpisů v uvedené oblasti. Kromě toho by znemožnila možnost upravit výši pokuty podle doby trvání a závažnosti každého porušení předpisů a v závislosti na dalších okolnostech daného porušení, což by mělo dopad na výkon práva dotčené osoby na obhajobu.
20
Předkládající soud má za to, že v projednávané věci vyvstává otázka, zda je třeba článek 59 směrnice 2015/849 vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž platí, že pokud příslušný orgán členského státu během jedné a téže kontroly zjistí několik porušení buď téhož souboru, nebo různých souborů požadavků podle čl. 59 odst. 1 písm. a) až d) této směrnice, musí být každé z těchto porušení kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou vypočtenou s přihlédnutím k maximální výši pokuty stanovené ve vnitrostátní právní úpravě provádějící uvedenou směrnici.
21
Tento soud tvrdí, že čl. 34 odst. 2 bod 2 zákona PPP/FT na rozdíl od čl. 59 odst. 1 směrnice 2015/849 stanoví, že aby bylo možné konstatovat soustavné porušování předpisů, musí být zjištěno porušení několika souborů požadavků uvedených v tomto čl. 34 odst. 2 bodu 2. V projednávané věci přitom Litevská centrální banka ve sporném rozhodnutí konstatovala samostatná soustavná porušování předpisů jak v případě porušení téhož souboru, tak v případě porušení různých souborů požadavků. Uvedený soud vyjadřuje pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátního pravidla umožňujícího přijmout takové rozhodnutí s tímto článkem 59. V případě nesouladu takového vnitrostátního pravidla s uvedeným článkem bude třeba přezkoumat, jaká kritéria je třeba zohlednit při určení, zda je porušování ve smyslu téhož článku soustavné. Předkládající soud si kromě toho klade otázku, zda čl. 39 odst. 1 bod 2 zákona PPP/FT, který stanoví možnost uložit pokutu za „závažné porušení tohoto zákona“, správně provedl uvedený čl. 59 odst. 1, který se týká „[porušení předpisů] závažným způsobem, opakovaně nebo soustavně[, anebo kombinací těchto způsobů]“.
22
Předkládající soud rovněž poznamenává, že směrnice 2015/849 neobsahuje podrobnou definici pojmů „soustavné porušování“ nebo „závažné porušení“ předpisů. Dále uvádí, že z článku 5 a čl. 59 odst. 4 této směrnice vyplývá, že členské státy mají určitý rozhodovací prostor k přijetí přísnějších ustanovení v mezích stanovených unijním právem. Předkládající soud má však za to, že tyto články 5 a 59 nelze vykládat v tom smyslu, že tyto členské státy mají pravomoc stanovit vnitrostátní pravidla nebo ustanovení, na jejichž základě může příslušný orgán členského státu uložit samostatnou pokutu za každé z porušení požadavků stanovených uvedenou směrnicí, zjištěných během jedné a téže kontroly.
23
Předkládající soud je toho názoru, že v případě konstatování porušení požadavků podle čl. 59 odst. 1 směrnice 2015/849, je třeba uložit jednu správní pokutu, jejíž maximální výše je stanovena v čl. 59 odst. 3 písm. a) této směrnice. Pokud by totiž bylo možné za každé z porušení podle čl. 59 odst. 1 uvedené směrnice, která byla zjištěna současně, uložit samostatné pokuty, mohla by celková maximální výše současně uložených pokut výrazně překročit maximální výši pokuty stanovenou v odstavci 3 písm. a) tohoto článku 59, což by mohlo být v rozporu se zásadami právní jistoty a proporcionality.
24
Za těchto podmínek se Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být článek 59 směrnice 2015/849 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž platí, že pokud příslušný vnitrostátní orgán zjistí několik porušení různých souborů požadavků podle čl. 59 odst. 1 písm. a) až d) [této směrnice] během jediné kontroly, je každé z těchto porušení považováno za samostatné soustavné porušování a je sankcionováno samostatnou pokutou, s přihlédnutím k maximální výši pokuty stanovené ve vnitrostátní právní úpravě provádějící [uvedenou směrnici]?
2)
Musí být článek 59 směrnice 2015/849 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž platí, že pokud příslušný vnitrostátní orgán zjistí několik porušení téhož souboru požadavků podle čl. 59 odst. 1 písm. a) až d) [této směrnice] během jediné kontroly, je každé z těchto porušení považováno za samostatné soustavné porušování a je sankcionováno samostatnou pokutou, s přihlédnutím k maximální výši pokuty stanovené ve vnitrostátní právní úpravě provádějící [uvedenou směrnici]?
3)
V případě kladné odpovědi na alespoň jednu z výše uvedených otázek, jaká kritéria je třeba zohlednit při určení, zda je porušování [ve smyslu] článku 59 směrnice 2015/849 soustavné?“
K předběžným otázkám
K první a druhé otázce
25
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, kterými je třeba se zabývat společně, je, zda je třeba článek 59 směrnice 2015/849 vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, podle níž musí být každé ze „soustavných porušování“ požadavků podle odstavce 1 tohoto článku, zjištěných příslušným orgánem členského státu během jedné a téže kontroly, kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou, jejíž výše je stanovena s přihlédnutím k maximální výši pokuty, kterou lze podle této vnitrostátní právní úpravy nebo praxe uložit.
26
Úvodem je třeba upřesnit, že tyto otázky se netýkají toho, zda každé z osmi protiprávních jednání dotčených ve věci v původním řízení, posuzovaných samostatně, spadá pod pojem „soustavné porušování“ požadavků ve smyslu čl. 59 odst. 1 směrnice 2015/849, nýbrž toho, zda toto ustanovení brání tomu, aby bylo každé z porušení spadajících pod tento pojem kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, pokud byla všechna zjištěna během jedné a téže kontroly, a zda je v tomto kontextu rozhodující skutečnost, že došlo k porušení požadavků spadajících pod jedno z písmen a) až d), nebo vícero z těchto písmen.
K výkladu článku 59 směrnice 2015/849
27
Podle ustálené judikatury je třeba pro výklad ustanovení unijního práva vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudky ze dne 17. listopadu 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12, a ze dne 18. dubna 2024, Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, bod 30, jakož i citovaná judikatura).
28
Zaprvé podle čl. 59 odst. 1 směrnice 2015/849 „[č]lenské státy zajistí, aby se tento článek použil alespoň v případech, kdy povinné osoby závažným způsobem, opakovaně nebo soustavně[, anebo kombinací těchto způsobů] porušují požadavky stanovené v: a) článcích 10 až 24 (hloubková kontrola klienta); b) článcích 33, 34 a 35 (oznamování podezřelých transakcí); c) článku 40 (vedení záznamů); a d) článcích 45 a 46 (vnitřní kontroly)“. Kromě toho čl. 59 odst. 2 a 3 této směrnice stanoví minimální správní sankce a opatření, které musí mít příslušný orgán členského státu možnost uložit v případech uvedených v tomto odstavci 1.
29
V tomto ohledu předně z použitých výrazů „alespoň“, „minimálně“ a „nejméně“ uvedených v čl. 59 odst. 1 až 3 směrnice 2015/849 vyplývá, že tato směrnice, pokud jde o porušení požadavků, která mají být sankcionována, jakož i o sankce, které mají být členskými státy ukládány, provádí pouze minimální harmonizaci. Tento výklad je potvrzen skutečností, že podle čl. 59 odst. 4 uvedené směrnice mohou členské státy oprávnit příslušné orgány, aby uložily další druhy správních sankcí vedle těch, které jsou uvedeny v tomto článku, nebo aby uložily správní pokuty přesahující částky uvedené v tomto článku (rozsudek ze dne 2. března 2023, PrivatBank a další, C‑78/21, EU:C:2023:137, bod 65).
30
Dále je třeba zdůraznit, že směrnice 2015/849 nedefinuje pojem „soustavné porušování“. Kromě toho je třeba konstatovat, podobně jako to učinila Evropská komise, že skutečnost, že požadavky stanovené touto směrnicí jsou seskupeny v jejím čl. 59 odst. 1, neposkytuje žádné vodítko pro určení podmínek, za nichž je možné konstatovat existenci „samostatných soustavných porušování“ předpisů. Porušení vyjmenovaná v písmenech a), b), c) a d) tohoto ustanovení se totiž týkají jednoho nebo více článků spadajících do kapitol II, IV, V a VI uvedené směrnice, takže tento výčet odráží toliko strukturu dané směrnice.
31
A konečně na rozdíl od toho, co tvrdí předkládající soud a M, není namístě překvalifikovat všechna „soustavná porušování“ a „závažná porušení“ požadavků ve smyslu čl. 59 odst. 1 směrnice 2015/849, zjištěná během jediné a téže kontroly příslušným orgánem členského státu, jako „jediné soustavné porušování“ předpisů. Takový výklad totiž nemá oporu ve znění tohoto ustanovení. Použití výrazu „kombinací těchto způsobů“ v uvedeném ustanovení kromě toho umožňuje mít za to, že porušování může být současně „soustavné“ i „závažné“.
32
Pokud jde zadruhé o kontext článku 59 směrnice 2015/849, je třeba uvést, že podle čl. 60 odst. 4 této směrnice „[č]lenské státy zajistí, aby příslušné orgány při určování druhu a výše správních sankcí nebo opatření zohlednily všechny relevantní okolnosti“. Podle tohoto ustanovení patří mezi tyto relevantní okolnosti zejména závažnost a doba trvání porušení předpisů, ztráty třetích stran, a míra odpovědnosti a spolupráce, jakož i výhoda získaná porušením předpisů a předchozí porušení předpisů fyzickou nebo právnickou osobou považovanou za odpovědnou.
33
Vnitrostátní právní úprava nebo praxe, podle níž je každé z porušení předpisů spadajících pod pojem „soustavné porušování“ ve smyslu čl. 59 odst. 1 směrnice 2015/849, zjištěných během jedné a téže kontroly, kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, přitom umožňuje dotyčnému členskému státu zohlednit všechny uvedené relevantní okolnosti ve větším rozsahu, než by bylo možné na základě vnitrostátní právní úpravy, podle níž by tato porušení musela být společně kvalifikována jako „jediné soustavné porušování“ předpisů.
34
Kromě toho mají členské státy při provádění směrnice 2015/849 k dispozici široký prostor pro uvážení, pokud jde o vhodný způsob, jak provést povinnost stanovit správní sankce a opatření pro případ porušení požadavků stanovených touto směrnicí (obdobně viz rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 45).
35
Zatřetí doslovný a kontextuální výklad, který vyplývá z bodů 29 a 32 až 34 tohoto rozsudku, je potvrzen teleologickým výkladem směrnice 2015/849, jejímž hlavním cílem je, jak vyplývá z jejího názvu a čl. 1 odst. 1 a 2, předcházení využívání finančního systému k praní peněz a financování terorismu. Konkrétně ustanovení této směrnice 2015/849 mají za cíl zavést podle přístupu založeného na riziku soubor preventivních a odrazujících opatření umožňujících účinně bojovat proti praní peněz a financování terorismu, aby se zabránilo tomu, jak vyplývá z bodu 1 odůvodnění uvedené směrnice, že by protiprávní peněžní toky mohly poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru Unie, a ohrozit její vnitřní trh a mezinárodní rozvoj (rozsudek ze dne 5. prosince 2024, MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, body 25 a 26, jakož i citovaná judikatura).
36
Směrnice 2015/849, pokud jde o porušení požadavků v ní stanovených, která mají být sankcionována, jakož i o sankce, které mají být členskými státy ukládány, za tímto účelem provádí pouze minimální harmonizaci (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 44).
37
S ohledem na výše uvedené je třeba článek 59 směrnice 2015/849 vykládat v tom smyslu, že členské státy sice musí sankcionovat alespoň porušení požadavků podle jeho odstavce 1, tím, že stanoví přinejmenším správní sankce a opatření uvedené v jeho odstavcích 2 a 3, mají však možnost stanovit další sankce a opatření, a to i za jiná porušení, než která jsou uvedena v tomto odstavci 1, neboť tento článek 59 provádí pouze minimální harmonizaci.
38
Směrnice 2015/849 tak v zásadě nebrání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, podle které je každé ze soustavných porušování předpisů, zjištěných během jedné a téže kontroly, třeba kvalifikovat jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou.
K dodržování obecných zásad unijního práva
39
Členské státy jsou v rámci prostoru pro uvážení, který jim přiznává článek 59 směrnice 2015/849, povinny vykonávat své pravomoci v souladu s unijním právem a jeho obecnými zásadami, a zejména v souladu se zásadami proporcionality, ne bis in idem a efektivity, které vyžadují, aby tyto sankce byly účinné a odrazující (obdobně viz rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 49 a citovaná judikatura).
40
Toto konstatování vyplývá rovněž ze znění bodu 59 odůvodnění a čl. 58 odst. 1 směrnice 2015/849, podle nichž musí členské státy stanovit účinné, přiměřené a odrazující správní sankce a opatření.
– K zásadě efektivity
41
Pokud jde o zásadu efektivity, podle ustálené judikatury nesmí být použitelná vnitrostátní právní úprava koncipována tak, aby v praxi znemožňovala nebo nadměrně ztěžovala výkon práv přiznaných unijním právním řádem (rozsudek ze dne 5. března 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 137 a citovaná judikatura).
42
V tomto ohledu je třeba připomenout, že požadavek efektivity se nutně vztahuje jak na stíhání a trestání trestných činů ohrožujících integritu, stabilitu nebo pověst finančního systému Unie, kterým má směrnice 2015/849 předcházet, jak vyplývá z čl. 1 odst. 1 této směrnice ve spojení s body 1 a 2 jejího odůvodnění, tak na ukládání trestů, jelikož při neexistenci účinného výkonu sankcí nemohou být tyto sankce účinné a odrazující. V tomto kontextu je na vnitrostátním zákonodárci, aby zajistil, že procesní úprava, jež se použije na stíhání a trestání těchto trestných činů, nebude koncipována tak, aby vyvolávala z důvodů jí vlastních systémové riziko nepostižitelnosti skutků zakládajících takové trestné činy (obdobně viz rozsudek ze dne 21. prosince 2021, Euro Box Promotion a další, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19, EU:C:2021:1034, body 192 a 193).
43
Opatření je přitom účinné a odrazující, pokud motivuje zúčastněné subjekty k tomu, aby předcházely uložení sankcí, a v případě, že byla pokuta uložena, aby ji zaplatily v co nejkratší lhůtě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. října 2016, EL-EM-2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, bod 47).
44
V projednávané věci je třeba konstatovat, že vnitrostátní právní úprava nebo praxe, podle níž je každé ze soustavných porušování předpisů, zjištěných během jedné a téže kontroly, kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou, motivuje zúčastněné subjekty k tomu, aby předcházely uložení sankcí, a zabraňuje systémovému riziku nepostižitelnosti, jelikož taková právní úprava nebo praxe zúčastněné subjekty, které se tohoto porušování dopouštěly, odrazuje od dalšího porušování předpisů. S výhradou ověření předkládajícím soudem se tudíž vnitrostátní právní úprava nebo praxe dotčené ve věci v původním řízení jeví být se zásadou efektivity v souladu.
– K zásadě proporcionality
45
Pokud jde o zásadu proporcionality, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury správní nebo represivní opatření dovolená příslušnými vnitrostátními právními předpisy nesmějí překračovat meze toho, co je vhodné a nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných těmito právními předpisy, přičemž platí, že pokud se nabízí volba mezi několika vhodnými opatřeními, je třeba zvolit opatření nejméně omezující a způsobené nepříznivé následky nesmějí být nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům. Konkrétně musí být ukládané sankce přiměřené závažnosti porušení, která mají postihovat, zejména zajištěním skutečně odrazujícího účinku, přičemž musí respektovat obecnou zásadu proporcionality (rozsudky ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, body 99 a 100, a ze dne 21. listopadu 2024, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, body 43 a 45, jakož i citovaná judikatura).
46
Zásadu proporcionality je kromě toho nutno dodržet nejen stran určení znaků skutkové podstaty protiprávního jednání, ale i stran určení pravidel týkajících se výše pokut a posouzení skutečností, které mohou být vzaty v úvahu pro jejich stanovení (rozsudek ze dne 6. října 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 98 a citovaná judikatura).
47
I když je v konečném důsledku na vnitrostátním soudu, který je jediný příslušný pro posouzení skutkových okolností a pro výklad vnitrostátního práva, aby určil, zda jsou v projednávané věci tyto požadavky splněny, Soudní dvůr má v rámci řízení o předběžné otázce pravomoc poskytnout předkládajícímu soudu vodítka na základě spisu ve věci v původním řízení, jakož i vyjádření, jež mu byla předložena, která vnitrostátnímu soudu umožní rozhodnout spor, který mu byl předložen (rozsudek ze dne 2. března 2023, PrivatBank a další, C‑78/21, EU:C:2023:137, bod 71, jakož i citovaná judikatura).
48
V projednávané věci má zákon PPP/FT provádějící směrnici 2015/849, za cíl, jak vyplývá z jeho názvu, předcházet praní peněz a financování terorismu. Za tímto účelem čl. 34 odst. 2 zákona PPP/FT definuje pojem „soustavné porušování“ tohoto zákona a čl. 39 odst. 1 bod 2 uvedeného zákona stanoví výši pokut, které mohou být v případě zjištění tohoto soustavného porušování uloženy. Podle informací poskytnutých předkládajícím soudem na základě vnitrostátní právní úpravy nebo praxe dotčené ve věci v původním řízení musí být každé ze soustavných porušování téhož zákona, zjištěných příslušným orgánem během jedné a téže kontroly, kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou, jejíž výše je určena s přihlédnutím k maximální výši stanovené touto právní úpravou.
49
Pokud jde zaprvé o otázku, zda je vnitrostátní právní úprava nebo praxe dotčená v původním řízení způsobilá zaručit uskutečnění sledovaných cílů, je třeba připomenout, že vnitrostátní právní úprava je způsobilá zaručit uskutečnění tvrzeného cíle pouze tehdy, pokud opravdu odpovídá snaze dosáhnout tohoto cíle soudržným a systematickým způsobem, a dále že v případě, kdy je cílem vnitrostátní právní úpravy, stejně jako v projednávané věci předcházení praní peněz a financování terorismu, musí být tato právní úprava považována za právní úpravu způsobilou zajistit uskutečnění takto uplatněného preventivního cíle, pomáhá-li snížit riziko praní peněz a financování terorismu (rozsudek ze dne 2. března 2023, PrivatBank a další, C‑78/21, EU:C:2023:137, body 72 a 73, jakož i citovaná judikatura).
50
Ustanovení směrnice 2015/849, která mají preventivní povahu, přitom mají za cíl zavést podle přístupu založeného na riziku soubor preventivních a odrazujících opatření umožňujících účinně bojovat proti praní peněz a financování terorismu, aby se zabránilo tomu, jak vyplývá z bodu 1 odůvodnění této směrnice, že by protiprávní peněžní toky mohly poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru Unie, ohrozit její vnitřní trh a mezinárodní rozvoj (rozsudek ze dne 2. března 2023, PrivatBank a další, C‑78/21, EU:C:2023:137, bod 75).
51
Mezi tato preventivní a odrazující opatření umožňující účinně bojovat proti praní peněz a financování terorismu patří opatření uvedená v článku 59 směrnice 2015/849, který členským státům ukládá povinnost sankcionovat alespoň porušení požadavků podle odstavce 1 tohoto článku, a za tímto účelem stanovit přinejmenším sankce uvedené v odstavcích 2 a 3 uvedeného článku. Tato ustanovení byla přitom do litevského práva provedena článkem 34 a čl. 39 odst. 1 bodem 2 zákona PPP/FT.
52
Taková vnitrostátní právní úprava nebo praxe, o jakou jde ve věci v původním řízení, se tudíž podle všeho jeví jako vhodná k zaručení uskutečnění legitimních cílů, které sleduje a kterými směřuje k předcházení praní peněz a financování terorismu.
53
Pokud jde zadruhé o nezbytnost vnitrostátní právní úpravy nebo praxe dotčené ve věci v původním řízení, je třeba konstatovat, že stanovení, že každé ze soustavných porušování zákona PPP/FT, zjištěných příslušným orgánem během jedné a téže kontroly, musí být kvalifikováno jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou, samo o sobě nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle sledovaného touto právní úpravou nebo praxí.
54
Aby se zabránilo praní peněz a financování terorismu, je totiž třeba odradit zúčastněné subjekty, které se dopustily porušení zákona PPP/FT, od jeho dalšího porušování. Za tímto účelem je přitom nezbytné stanovit, že je-li během jedné a téže kontroly zjištěno několik porušení tohoto zákona, může být těmto subjektům uložena buď přísnější sankce, než by byla sankce za jediné porušení, nebo, jak vyplývá z bodu 44 tohoto rozsudku, samostatná sankce za každé ze spáchaných porušení uvedeného zákona.
55
I když se pokuta jeví jako méně omezující než odnětí nebo pozastavení povolení uvedené v čl. 59 odst. 2 písm. c) směrnice 2015/849 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. března 2023, PrivatBank a další, C‑78/21, EU:C:2023:137, bod 90), je na předkládajícím soudu, aby se ujistil, že v situaci, kdy je během jedné a téže kontroly příslušným orgánem zjištěno několik soustavných porušování předpisů, pokuta, jejíž výše byla v souladu s vnitrostátní právní úpravou nebo praxí pro každé z těchto porušování stanovena s přihlédnutím ke stejné minimální výši a stejné maximální výši jako v případě jediného soustavného porušování předpisů, nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení sledovaných cílů.
56
Možnost kumulace pokut, z nichž žádná nesmí být nižší než minimální výše stanovená v čl. 39 odst. 1 bodu 2 zákona PPP/FT, omezené toliko částkou rovnající se maximální výši stanovené v tomto ustanovení vynásobené počtem uložených pokut, může totiž v takové situaci vést k uložení pokut ve značné výši, která může dosahovat několika milionů eur.
57
I když tyto charakteristiky týkající se výpočtu pokut ukládaných za několik soustavných porušování předpisů, zjištěných během jedné a téže kontroly, které pokud jsou posuzovány samostatně, nutně nepřekračují meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů, které vnitrostátní právní úprava nebo praxe dotčená v původním řízení sleduje, jejich kombinace, zejména možnost kumulace pokut, které nemohou být nižší než předem stanovená výše, omezené toliko částkou odpovídající několikanásobku maximální výše stanovené pro každou z těchto pokut, může nicméně tento požadavek porušit [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. září 2019, Maksimovic a další, C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 a C‑148/18, EU:C:2019:723, body 42, 47 a 48, a ze dne 8. března 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Přímý účinek), C‑205/20, EU:C:2022:168, body 40 a 41].
58
Z článku 433 odst. 10 zákona o Litevské centrální bance však vyplývá, že se výše pokuty případně sníží nebo zvýší s přihlédnutím k potřebě zajistit přiměřenost sankce. Litevská centrální banka má tedy podle všeho prostor pro uvážení, který jí umožňuje stanovit pokuty tak, aby nepřekračovaly meze toho, co je nezbytné k předcházení praní peněz a financování terorismu, což však musí v konkrétním případě ověřit předkládající soud.
59
Co se týče zatřetí přiměřenosti sankcí ve vztahu k závažnosti zjištěných porušení předpisů, je třeba připomenout, že pokud vnitrostátní právní úprava stanoví kumulaci sankcí, jako je kumulace několika pokut, mají příslušné orgány povinnost ujistit se, že přísnost všech uložených sankcí nepřekračuje závažnost zjištěného porušení předpisů, neboť jinak by byla porušena zásada proporcionality. Tato zásada kromě toho vyžaduje, aby byly při stanovení sankce a určování výše pokuty zohledněny individuální okolnosti daného případu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. října 2023, G. ST. T. (Přiměřenost trestu v případě porušení práv), C‑655/21, EU:C:2023:791, body 66 a 67, jakož i citovaná judikatura].
60
Při posuzování přiměřenosti sankcí musí být rovněž zohledněna možnost vnitrostátního soudu změnit kvalifikaci trestného činu oproti kvalifikaci uvedené v aktu přijatém příslušným orgánem členského státu, přičemž tato možnost může vést k uložení mírnější sankce, a možnost změnit sankci v závislosti na závažnosti zjištěného trestného činu [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. října 2023, G. ST. T. (Přiměřenost trestu v případě porušení práv), C‑655/21, EU:C:2023:791, bod 68 a citovaná judikatura].
61
V projednávané věci čl. 433 odst. 7 a 10 zákona o Litevské centrální bance stanoví, že při stanovení sankce a určování výše pokuty je třeba zohlednit individuální okolnosti daného případu, jakož i potřebu zajistit přiměřenost sankcí, a jak vyplývá z bodu 14 tohoto rozsudku, Litevská centrální banka tyto okolnosti zohlednila, když snížila základní výši pokut dotčených ve věci v původním řízení z důvodu, že byly nepřiměřené ve vztahu k hrubým ročním příjmům M.
62
Článek 59 odst. 2 písm. e) a odst. 3 směrnice 2015/849 kromě toho nestanoví horní hranici, nýbrž spodní hranici, pokud jde o maximální výši pokut, které musí mít členské státy možnost uložit. Nic to však nemění na tom, že je na předkládajícím soudu, aby ověřil, že přísnost všech sankcí uložených M v projednávané věci nepřekračuje závažnost zjištěných porušení předpisů.
63
I když se s ohledem na výše uvedené jeví, že vnitrostátní právní úprava nebo praxe dotčená ve věci v původním řízení je v souladu se zásadou proporcionality, je nicméně na předkládajícím soudu, aby se v projednávané věci ujistil, že sankce uložené Litevskou centrální bankou M nepřekračují meze toho, co je nezbytné k předcházení praní peněz a financování terorismu, a dále že přísnost těchto sankcí je přiměřená závažnosti porušení předpisů, která mají postihovat.
– K zásadě ne bis in idem
64
Co se týče zásady ne bis in idem, jejíž použitelnost musí ověřit předkládající soud [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 14. září 2023, Volkswagen Group Italia a Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, bod 46], je třeba připomenout, že tato zásada zakazuje kumulaci jak stíhání, tak sankcí, které mají trestní povahu ve smyslu článku 50 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), za tytéž skutky a proti téže osobě. Použití uvedené zásady podléhá dvojí podmínce, a sice že existuje dřívější pravomocné rozhodnutí (podmínka bis) a že se týchž skutků týká dřívější rozhodnutí a stíhání nebo pozdější rozhodnutí (podmínka idem) (rozsudek ze dne 25. ledna 2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, body 46 a 47, jakož i citovaná judikatura).
65
Pokud jde o podmínku bis, platí, že aby mohla být osoba považována za odsouzenou nebo osvobozenou „konečným trestním rozsudkem“ ve smyslu článku 50 Listiny za činy, které jsou jí vytýkány, je třeba, aby bylo pravomocně ukončeno trestní řízení podle vnitrostátního práva a toto rozhodnutí bylo vydáno po posouzení merita věci (rozsudek ze dne 25. ledna 2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, body 48 a 53, jakož i citovaná judikatura).
66
Z ustálené judikatury vyplývá, že článek 50 Listiny se neomezuje pouze na stíhání a sankce, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů kvalifikovány jako „trestní“, ale vztahuje se bez ohledu na takovou kvalifikaci ve vnitrostátním právu i na stíhání a sankce, o nichž je třeba se domnívat, že mají trestněprávní povahu v důsledku samotné povahy protiprávního jednání nebo míry přísnosti sankce, která dotčené osobě hrozí (rozsudek ze dne 30. ledna 2025, Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, bod 49 a citovaná judikatura).
67
Pokud jde o podmínku idem, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora je kritériem relevantním pro posouzení téhož trestného činu ve smyslu článku 50 Listiny kritérium totožnosti skutku chápaného jako soubor konkrétních okolností, které jsou vzájemně neoddělitelně spjaty a vedly k osvobození, nebo ke konečnému odsouzení dotyčné osoby. Tento článek tak zakazuje uložit za stejné skutky několik sankcí trestní povahy na základě různých za tím účelem vedených řízení (rozsudek ze dne 25. ledna 2024, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, bod 67 a citovaná judikatura). Zásada ne bis in idem se naopak nepoužije, pokud dotčené skutky nejsou totožné, ale pouze podobné (rozsudek ze dne 22. března 2022, bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, bod 36).
68
Za účelem zjištění, zda existuje takový soubor konkrétních okolností, musí příslušné vnitrostátní orgány určit, zda podstatné skutkové okolnosti v těchto jednotlivých řízeních představují soubor neoddělitelně spojených skutkových okolností v čase, v prostoru, jakož i svým předmětem (rozsudek ze dne 14. září 2023, Bezirkshauptmannschaft Feldkirch, C‑55/22, EU:C:2023:670, bod 57 a citovaná judikatura).
69
V projednávané věci na rozdíl od toho, co tvrdí M, spis, který má Soudní dvůr k dispozici, neobsahuje nic, co by umožňovalo dospět k závěru o porušení zásady ne bis in idem. I když zajisté nelze bez dalšího vyloučit, že pokuty dotčené ve věci v původním řízení mohou být s ohledem na míru jejich přísnosti považovány za pokuty trestněprávní povahy, jelikož čl. 58 odst. 2 směrnice 2015/849 umožňuje členským státům stanovit a ukládat trestní sankce, je třeba konstatovat, že z tohoto spisu nevyplývá, že by M byly pravomocným rozhodnutím předcházejícím přijetí sporného rozhodnutí uloženy pokuty za skutkové okolnosti totožné s těmi, které byly předmětem tohoto rozhodnutí. Kromě toho se jednotlivá protiprávní jednání zjištěná v uvedeném rozhodnutí týkala porušení různých ustanovení zákona PPP/FT a pokynů pro účastníky finančního trhu, jejichž cílem je předcházet praní peněz nebo financování terorismu, a tudíž skutkových okolností, které jsou pouze podobné, a nikoli totožné.
70
Z judikatury přitom vyplývá, že zásada ne bis in idem se nepoužije na situaci, kdy byly sankce za několik porušení různých ustanovení vnitrostátního práva provádějících unijní právo uloženy týmž orgánem v jediném rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. března 2020, Marine Harvest v. Komise, C‑10/18 P, EU:C:2020:149, bod 78).
71
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první a druhou otázku odpovědět tak, že článek 59 směrnice 2015/849 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, podle níž je třeba každé ze „soustavných porušování“ požadavků podle odstavce 1 tohoto článku 59, zjištěných příslušným orgánem členského státu během jedné a téže kontroly, kvalifikovat jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou, jejíž výše je stanovena s přihlédnutím k maximální výši pokuty, kterou lze podle této vnitrostátní právní úpravy nebo praxe uložit, jsou-li dodrženy obecné zásady unijního práva, zejména zásady efektivity a proporcionality.
K třetí otázce
72
S ohledem na odpověď na první a druhou otázku není namístě odpovídat na třetí otázku.
K nákladům řízení
73
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
Článek 59 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES,
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, podle níž je třeba každé ze „soustavných porušování“ požadavků podle odstavce 1 tohoto článku 59, zjištěných příslušným orgánem členského státu během jedné a téže kontroly, kvalifikovat jako „samostatné soustavné porušování“ předpisů, které je sankcionováno samostatnou pokutou, jejíž výše je stanovena s přihlédnutím k maximální výši pokuty, kterou lze podle této vnitrostátní právní úpravy nebo praxe uložit, jsou-li dodrženy obecné zásady unijního práva, zejména zásady efektivity a proporcionality.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: litevština.