62023CC0672
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 3. dubna 2025 (
1
)
Spojené věci C‑672/23 a C‑673/23
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
proti
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C‑672/23)
a
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
proti
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23)
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterdamu, Nizozemsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských a obchodních věcech – Příslušnost v občanských a obchodních věcech – Nařízení (EU) č. 1215/2012 – Zvláštní příslušnost – Článek 8 bod 1 – Mezinárodní a místní příslušnost – Více žalovaných – Úzké spojení – Článek 101 SFEU – Pojem ‚podnik‘ – Solidární odpovědnost – Sestupná a vzestupná odpovědnost – Nárok na náhradu škody při porušení předpisů o hospodářské soutěži podle unijního práva – Příčinná souvislost – Škoda vzniklá mimo EHP“
I. Úvod
1.
Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu, Nizozemsko) se jako soud prvního stupně musel v obou řízeních týkajících se náhrady škody podle práva hospodářské soutěže, které jsou základem projednávaných žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce, vypořádat s velkým počtem žalovaných (dále společně jen „žalovaní“) usazených na různých místech, zčásti v různých státech.
2.
Z těchto žalovaných, z nichž má v každém z těchto řízení pouze jeden své sídlo v Amsterdamu, se někteří podíleli na protiprávních jednáních porušujících předpisy o hospodářské soutěži podle unijního práva. Podle žalobců patří další žalovaní ke stejným podnikům ve smyslu kartelového práva, které se dopustily uvedených protiprávních jednání, a mohou proto být činěni solidárně odpovědnými za jejich protiprávní jednání.
3.
Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterdamu, Nizozemsko) se v odvolacích řízeních táže, do jaké míry je Rechtbank (okresní soud) mezinárodně i místně příslušný pro všechny žaloby. Pro tuto otázku je stejně jako ve věci Athenian Brewery a Heineken (
2
) rozhodující, zda jsou žaloby podle čl. 8 bodu 1 nařízení (EU) č. 1215/2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení Brusel Ia“) (
3
) tak úzce spojeny, že všechna řízení mohou být vedena v místě sídla jednoho žalovaného, takzvaného ústředního žalovaného.
II. Právní rámec
4.
Právní rámec projednávaných věcí tvoří čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia, který stanoví následující:
„Osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být též žalována:
1.
je-li žalováno více osob společně, u soudu místa, kde má bydliště některý ze žalovaných, za předpokladu, že právní nároky jsou spojeny tak úzce, že je účelné je projednat a rozhodnout o nich společně, aby se zabránilo vydání vzájemně neslučitelných rozhodnutí v oddělených řízeních.“
III. Skutkový stav a žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
A.
Věc C‑672/23
5.
Věc C‑672/23 se týká určení solidární odpovědnosti žalovaných za škodu, která byla uplatněna na základě jednání, kterým byl porušen zákaz kartelových dohod podle unijního práva formou kartelu, který se týkal pozemních a podmořských kabelů, jakož i doplňujících produktů, prací a služeb. Komise konstatovala toto porušení rozhodnutím ze dne 2. dubna 2014 (dále jen „rozhodnutí Komise“) (
4
) za období od 18. února 1999 do 29. ledna 2009. Kartel uzavíral mimo jiné cenové dohody a rozděloval si projekty v rámci zeměpisného rozdělení trhu, a to jak v EHP, tak i mimo něj.
6.
Komise konstatovala, že se kartelu účastnily společnosti Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB a Nexans France SAS. Společnosti Prysmian SpA, Pirelli & C. SpA, The Goldman Sachs Group Inc., ABB Ltd. a Nexans SA jsou podle rozhodnutí Komise odpovědné ve vzestupné linii jako (nepřímé) mateřské společnosti uvedených společností zapojených do kartelu.
7.
Žaloba v původním řízení ovšem není namířena pouze proti těmto společnostem uvedeným v rozhodnutí Komise, ale rovněž proti dalším společnostem, které tvoří tři skupiny podniků. Tyto skupiny se sdružují kolem společností Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB a Nexans France SAS. Ze všech žalovaných má sídlo v Amsterdamu v Nizozemsku pouze společnost Draka Holding BV, která je dceřinou společností společnosti Prysmian Cavi e Sistemi a vlastní všechny podíly na kapitálu společnosti Prysmian Netherlands BV. Všechny ostatní žalované společnosti (dále společně jen „Draka a další“) mají sídlo na jiných místech v Nizozemsku a mimo něj.
8.
Žalobci v původním řízení v této věci, společnosti Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain a další (dále jen společně „EWGB a další“), provozují sítě vysokého napětí ve státech Perského zálivu.
9.
Společnosti EWGB a další navrhly, aby Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu) konstatoval, že společnosti Draka a další jsou vůči nim solidárně odpovědné z důvodu jejich účasti na kartelové dohodě. Dále navrhují, aby soud rozhodl o náhradě škody, jejíž výše má být určena v samostatném řízení. Podle informací předkládajícího soudu se jedná o škodu, která vznikla mimo EHP.
10.
Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu) v rozsudku napadeném v původním řízení rozhodl, že není příslušný pro žaloby podané proti žalovaným usazeným mimo Nizozemsko. Společnosti EWGB a další se proti tomuto rozhodnutí odvolaly. Žalované společnosti usazené v Nizozemsku místní příslušnost v prvním stupni nenapadly. Předkládající soud, Gerechtshof Amsterdam (Odvolací soud v Amsterdamu), proto musí podle nizozemského procesního práva vycházet z toho, že Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu) je místně příslušný pro všechny žalované usazené v Nizozemsku.
B.
Věc C‑673/23
11.
Rovněž věc C‑673/23 se týká určení solidární odpovědnosti žalovaných v původním řízení v prvním stupni za škodu, která byla způsobena dvěma jednáními porušujícími zákaz kartelových dohod podle unijního práva. Tato porušení konstatoval italský orgán pro hospodářskou soutěž Autorità garante della concorrenza e del mercato (dále jen „AGCM“) v rozhodnutí ze dne 17. července 2019 (dále jen „rozhodnutí AGCM“). Jedná se o kartelovou dohodu výrobců kartonových desek, která existovala od 2. února 2004 do 30. března 2017 a kartelovou dohodu výrobců kartonových obalů, která trvala od 7. září 2005 do 30. března 2017.
12.
AGCM konstatoval, že společnosti Smurfit Kappa Italia SpA a Toscana Ondulati SpA byly do těchto protiprávních jednání zapojeny. Společnost DS Smith Holding Italia SpA byla činěna odpovědnou jako nepřímá mateřská společnost.
13.
Žaloba v původním řízení ovšem nebyla namířena pouze proti těmto společnostem uvedeným v rozhodnutí AGCM, nýbrž i proti dalším společnostem, které tvoří dvě skupiny podniků. Tyto skupiny se sdružují kolem společností Smurfit Kappa Italia SpA a Toscana Ondulati SpA. Z těchto žalovaných je v Amsterdamu v Nizozemsku usazena pouze společnost Smurfit International BV. Všechny ostatní společnosti (dále jen společně: „Smurfit a další“) mají sídlo na jiných místech v Nizozemsku a mimo něj.
14.
Žalobci v prvním stupni v původním řízení (dále společně jen „Unilever a další“) nakupovali obalový materiál od účastníků kartelové dohody.
15.
Unilever a další navrhly, aby Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu) konstatoval, že Smurfit a další jsou vůči nim solidárně odpovědné z důvodu jejich účasti na kartelových dohodách. Dále navrhují, aby soud rozhodl o náhradě škody, jejíž výše má být určena v samostatném řízení.
16.
Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu) v rozsudku napadeném v původním řízení rozhodl, že je mezinárodně a místně příslušný pro žaloby podané proti žalovaným usazeným mimo Nizozemsko. Dále měl za to, že jeho místní příslušnost vyplývá nezávisle na čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia pro žalované, kteří jsou usazeni v Nizozemsku, ale ne v Amsterdamu, z nizozemského občanského procesního práva, jakož i z účasti těchto odpůrců v řízení, kteří proti tomu nevznesli námitky. Smurfit a další se proti tomuto rozhodnutí odvolaly ke Gerechtshof Amsterdam (Odvolací soud v Amsterdamu).
C.
Předběžné otázky
17.
V tomto rámci předložil Gerechtshof Amsterdam (Odvolací soud v Amsterdamu) Soudnímu dvoru následující otázky, které se v obou věcech z velké části shodují (rozdíly mezi otázkami v uvedených věcech jsou níže označeny):
„Otázka 1a
Existuje úzké spojení ve smyslu čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia mezi
i)
žalobou proti hlavnímu žalovanému, který není adresátem kartelového rozhodnutí Komise (C‑672/23) / vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž (C‑673/23), ale jako subjekt, o němž je tvrzeno, že je součástí podniku ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže (dále jen ‚podnik‘), je v sestupné (C‑672/23) / vzestupné (C‑673/23) linii činěn odpovědným za zjištěné jednání porušující unijní zákaz kartelových dohod, na straně jedné a
ii)
na straně druhé žalobou proti
(A)
dalšímu žalovanému, který je adresátem tohoto rozhodnutí, a/nebo
(B)
dalšímu žalovanému, který není adresátem tohoto rozhodnutí a o němž se tvrdí, že je jako právní subjekt součástí podniku, který je podle dotčeného rozhodnutí ve veřejnoprávním ohledu odpovědný za jednání porušující unijní zákaz kartelových dohod?
Je přitom relevantní,
a)
zda hlavní žalovaný, který je činěn odpovědným v sestupné (C‑672/23) / vzestupné (C‑673/23) linii, během doby trvání kartelové dohody pouze vlastnil a spravoval podíly;
b)
– v případě kladné odpovědi na otázku 4a – zda se hlavní žalovaný, který je činěn odpovědným v sestupné (C‑672/23) / vzestupné (C‑673/23) linii, podílel na výrobě, distribuci, prodeji nebo dodávkách výrobků nebo poskytování služeb dotčených kartelovou dohodou;
c)
(C‑673/23) zda hlavní žalovaný je nebo není usazený v členském státě, v němž vnitrostátní úřad pro hospodářskou soutěž konstatoval (pouze) jednání porušující unijní zákaz kartelových dohod na vnitrostátním trhu;
c)
(C‑672/23) / d) (C‑673/23) zda další žalovaný, který je adresátem rozhodnutí, je v tomto rozhodnutí klasifikován jako
i)
skutečný účastník kartelové dohody v tom smyslu, že se skutečně podílel na dohodě (dohodách) porušujících pravidla hospodářské soutěže nebo na jednání ve vzájemné shodě, nebo
ii)
právní subjekt patřící k podniku, který je ve veřejnoprávním ohledu činěn odpovědným za porušení unijního zákazu kartelových dohod;
d)
(C‑672/23) / e) (C‑673/23) zda další žalovaný, který není adresátem rozhodnutí, skutečně vyráběl, distribuoval, prodával nebo dodával výrobky nebo skutečně poskytoval služby dotčené kartelovou dohodou;
e)
(C‑672/23) / f) (C‑673/23) zda hlavní žalovaný a další žalovaný jsou, nebo nejsou součástí téhož podniku;
f)
(C‑672/23) / g) (C‑673/23) žalobci přímo, nebo nepřímo kupovali výrobky nebo odebírali služby od hlavního žalovaného nebo dalšího žalovaného?
Otázka 1b
Je pro odpověď na otázku 1a relevantní, zda lze či nelze předvídat, že dotčený další žalovaný bude žalován u soudu příslušného pro hlavního žalovaného? Pokud ano: Je tato předvídatelnost při uplatnění čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia samostatným kritériem? Je s ohledem na rozsudek Sumal ze dne 6. října 2021 (C‑882/19, EU:C:2021:800) v zásadě splněna? Do jaké míry lze za okolností uvedených v otázce 1a písm. a) až f) (C‑672/23) / písm. a) až g) (C‑673/23) v projednávané věci předvídat, že další žalovaný bude žalován u soudu příslušného pro hlavního žalovaného?
Otázka 2
Je při určení příslušnosti nezbytné vzít v úvahu rovněž případný úspěch žaloby proti hlavnímu žalovanému? Pokud ano: Postačuje při tomto posouzení, že předem nelze vyloučit, že žaloba bude mít úspěch?
Otázka 3a (C‑672/23)
Zahrnuje nárok na náhradu škody podle unijního práva, který přísluší každému na základě zjištěného jednání porušujícího unijní zákaz kartelových dohod, právo na uplatnění škody vzniklé mimo EHP?
Otázka 3b (C‑672/23) / Otázka 3 (C‑673/23)
Musí nebo může být v (občanskoprávních) věcech týkajících se škod způsobených kartelovou dohodou použita domněnka určujícího vlivu (pokutované) mateřské společnosti na hospodářskou činnost dceřiných společností, která je uznána v právu hospodářské soutěže (‚domněnka Akzo‘)?
Otázka 3c (C‑672/23)
Plní mezistupňový holding, který výlučně spravuje a vlastní podíly, druhé kritérium Sumal (výkon hospodářské činnosti, která vykazuje konkrétní souvislost s předmětem protiprávního jednání, za které je mateřská společnost činěna odpovědnou)?
Otázka 4a
Mohou být při použití čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia různí žalovaní usazení ve stejném členském státě (společně) hlavním žalovaným?
Otázka 4b.
Určuje čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia přímo a bezprostředně místně příslušný soud, má přitom přednost před vnitrostátním právem?
Otázka 4c
V případě záporné odpovědi na otázku 4a – hlavním žalovaným tedy může být pouze jeden žalovaný – a kladné odpovědi na otázku 4b – čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia tedy přímo určuje místně příslušný soud, přičemž potlačuje vnitrostátní právo:
Existuje při použití čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia možnost, aby soud věc interně postoupil soudu v bydlišti žalovaného v témže členském státě?“
IV. Řízení před Soudním dvorem
18.
Usnesením ze dne 18. ledna 2024 předseda Soudního dvora nařídil spojení věcí C‑672/23 a C‑673/23 pro účely písemné a ústní části řízení, jakož i pro účely rozsudku.
19.
Společnosti EWGB a další, Nexans Nederland, Pirelli & C., ABB, Prysmian Netherlands a další a Prysmian, The Goldman Sachs Group, DS Smith Italy, Unilever Europe, Smurfit Kappa Europe a další a Evropská komise předložily písemná vyjádření a dne 23. ledna 2025 se zúčastnily jednání.
V. Právní analýza
20.
První otázkou, která je v obou věcech až na několik málo detailů totožná, se předkládající soud táže, zda je za okolností těchto věcí dána mezinárodní příslušnost podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia.
21.
Podstatou čtvrté, v obou věcech totožné otázky je, zda a případně do jaké míry upravuje čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia rovněž místní příslušnost.
22.
Druhá a třetí předběžná otázka se v obou věcech týkají otázky, zda a pokud ano, do jaké míry, musí být při určení příslušnosti zohledněny vyhlídky žaloby podané proti ústřednímu žalovanému na úspěch.
23.
Podle názoru žalovaných nemohou být žaloby úspěšné. Tvrdí proto, že otázky týkající se určení příslušnosti nejsou relevantní pro rozhodnutí, a proto není nezbytné na ně odpovídat.
24.
Za těchto okolností po krátkém shrnutí dosavadní judikatury týkající se pojmu podniku v právu hospodářské soutěže a jeho důsledků pro právo upravující příslušnost, ze kterého již z velké části vyplynou odpovědi na předběžné otázky (A.), nejprve zodpovím otázky týkající se zohlednění vyhlídek na úspěch žaloby v rámci přezkumu příslušnosti (B.) a následně se budu zabývat otázkami mezinárodní (C.) a místní (D.) příslušnosti.
A.
Pojem podniku v právu hospodářské soutěže a mezinárodní příslušnost
25.
Pojem „podnik“ uvedený v článku 101 SFEU zahrnuje jakoukoli entitu, která vykonává hospodářskou činnost, nezávisle na právním postavení této entity. Označuje tak hospodářskou jednotku, i když je z právního hlediska tato hospodářská jednotka složena z několika fyzických nebo právnických osob (
5
). Kvalifikace jako „hospodářská jednotka“, a tím jako „podnik“ vede de iure k solidární odpovědnosti těch jednotek, které v době, kdy došlo k porušení tohoto ustanovení, tvořily hospodářskou jednotku (
6
).
26.
Právně samostatné osoby, které jsou organizovány ve formě skupiny, přitom tvoří jeden podnik, pokud neurčují své chování na relevantním trhu samostatně, ale zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které je spojují s mateřskou společností, podléhají účinkům skutečného výkonu rozhodujícího vlivu této řídicí jednotky za tímto účelem (
7
).
27.
V případě, kdy mateřská společnost vlastní (téměř) 100 % kapitálu dceřiné společnosti, platí vyvratitelná domněnka, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na hospodářskou činnost dceřiné společnosti (dále jen „domněnka rozhodujícího vlivu“), takže jí může být přičteno její protiprávní jednání a může být považována za odpovědnou za toto jednání (
8
).
28.
Subjekty, které mají povinnost nahradit škodu způsobenou kartelovou dohodou nebo praktikou zakázanou článkem 101 SFEU, jsou podniky ve smyslu tohoto ustanovení, které se účastnily této dohody nebo praktiky (
9
).
29.
Možnost přiznaná poškozenému jednáním, které je v rozporu s právem hospodářské soutěže, uplatnit v rámci žaloby na náhradu škody odpovědnost vůči dceřiné společnosti spíše než vůči mateřské společnosti ovšem nemůže být automaticky umožněna vůči jakékoli dceřiné společnosti mateřské společnosti (
10
).
30.
Naopak je nezbytné, aby žalobce pro konstatování existence hospodářské jednotky, do níž patří dceřiná společnost se svou mateřskou společností, prokázal nejen hospodářské, organizační a právní vazby mezi těmito společnostmi, nýbrž i konkrétní souvislost mezi hospodářskou činností této dceřiné společnosti a předmětem protiprávního jednání mateřské společnosti (
11
).
31.
Článek 8 bod 1 nařízení Brusel Ia stanoví, že osoba, která má bydliště v některém členském státě, může být též žalována, je-li žalováno více osob společně, u soudu místa, kde má bydliště některý z žalovaných, za předpokladu, že právní nároky jsou „spojeny tak úzce“, že je účelné projednat je a rozhodnout o nich společně, aby se zabránilo vydání vzájemně neslučitelných rozhodnutí v oddělených řízeních. Rozhodnutí přitom nelze považovat za vzájemně neslučitelná již jen proto, že došlo k rozdílnému rozhodnutí právního sporu, nýbrž je třeba, aby tento rozdíl vyvstal za téže skutkové a právní situace (
12
).
32.
Tato podmínka je splněna, pokud jsou proti několika podnikům, které se podílely na porušení pravidel unijního práva v oblasti hospodářské soutěže, jež bylo konstatováno rozhodnutím Komise, podány žaloby založené na jejich účasti na tomto protiprávním jednání, a to navzdory tomu, že se na něm podílely na různých místech a v různých obdobích (
13
).
33.
Totéž platí i pro žaloby, které jsou založeny na účasti společnosti na porušení pravidel unijního práva v oblasti hospodářské soutěže a jsou podány proti této společnosti i její mateřské společnosti, o kterých je tvrzeno, že společně tvoří jeden a tentýž podnik (
14
).
B.
K vyhlídkám na úspěch žaloby proti ústřednímu žalovanému
34.
V odpovědi na druhou předběžnou otázku je zapotřebí posoudit, zda a případně do jaké míry je nezbytné při určení příslušnosti zohlednit případný úspěch žaloby proti ústřednímu žalovanému (1.). Následně se budu zabývat otázkami obsahového přezkumu žalob podaných proti ústředním žalovaným v projednávané věci, které jsou předmětem třetí předběžné otázky, pokud bude zjevné, že jsou relevantní pro určení příslušnosti (2.).
1. K zohlednění vyhlídek na úspěch žaloby proti ústřednímu žalovanému v rámci přezkumu příslušnosti
35.
Druhou otázkou, která je v obou věcech totožná, se předkládající soud táže, zda při určení příslušnosti musí být přihlédnuto rovněž k případnému úspěchu žaloby proti ústřednímu žalovanému. Pokud ano, předkládající soud se táže, zda při tomto posouzení postačuje, že úspěch žaloby nelze již předem vyloučit.
36.
Jak zdůraznil Soudní dvůr v rozsudku ve věci Athenian Brewery a Heineken (
15
), soud, jemuž byla věc předložena, neposuzuje ve stádiu ověřování mezinárodní příslušnosti přípustnost ani opodstatněnost návrhu, ale identifikuje pouze vazby se státem soudu, které podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia odůvodňují jeho příslušnost. Soud, jemuž byla věc předložena, musí totiž být z důvodu právní jistoty v zásadě schopen rozhodnout o své příslušnosti, aniž by byl povinen rozhodnout ve věci samé (
16
).
37.
Článek 8 bod 1 nařízení Brusel Ia ovšem rovněž nesmí být zneužíván tím, že žaloba proti několika žalovaným bude podána pouze s cílem odejmout jednoho nebo několik z nich příslušnosti soudů státu jeho bydliště (
17
). Bylo by tomu tak v případě, kdy existují průkazné indicie, které umožní dospět k závěru, že žalobce uměle vytvořil nebo zachoval podmínky pro použití tohoto ustanovení (
18
).
38.
K tomu ovšem nepostačuje, že se žaloba vůči ústřednímu žalovanému (případně) jeví být neopodstatněná. Spíše je třeba, aby žaloba byla v okamžiku svého podání zjevně neopodstatněná, vykonstruovaná nebo na ní žalobce nemá žádný skutečný zájem (
19
).
39.
Z výše uvedeného vyplývá, že na druhou otázku je nezbytné v obou věcech odpovědět tak, že v rámci ověření příslušnosti podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia je sice nezbytné přihlédnout k vyhlídce na úspěch žaloby podané proti ústřednímu žalovanému, ovšem pouze jako indicii naznačující, že žalobce nevytvořil podmínky pro použití tohoto ustanovení uměle, čemuž tak může být u zjevně neopodstatněné žaloby.
2. K vyhlídkám na úspěch v původních řízeních v projednávané věci
40.
Otázky 3a až 3c ve věci C‑672/23, jakož i otázka 3 ve věci C‑673/23 se táže na vyhlídky na úspěch žaloby proti ústředním žalovaným v projednávané věci (
20
). Vzhledem k tomu, že se předkládající soud v původních řízeních zabývá pouze příslušností (
21
), jsou tyto otázky relevantní pro rozhodnutí pouze v rozsahu, v němž jsou relevantní pro její určení.
41.
Následně proto pouze posoudím, zda ze skutečností, které uvádí předkládající soud (škoda mimo EHP [a], použití domněnky kontrolního vlivu [b], a uplatnění nároku vůči mezistupňovému holdingu [c]), vyplývá, že žaloba proti ústředním žalovaným je zjevně neopodstatněná.
a) Nárok na náhradu škody při porušení předpisů hospodářské soutěže podle unijního práva a škody mimo EHP
42.
Otázkou 3a ve věci C‑672/23 se předkládající soud táže, zda nárok na náhradu škody při porušení předpisů hospodářské soutěže podle unijního práva, kterého se může domáhat každá osoba na základě porušení zákazu kartelových dohod stanoveného unijním právem, zahrnuje právo na náhradu škody vzniklé mimo EHP. Důvodem této otázky je skutečnost, že společnosti EWGB a další mají sídlo a podnikají ve státech Perského zálivu a předkládající soud vychází z toho, že jejich škoda vznikla tam (
22
).
43.
Na rozdíl od tvrzení žalovaných z kontroverzních stanovisek účastníků projednávané věci vyplývá, že se žaloba na náhradu takovéto škody nejeví do té míry bez šance na úspěch, že je nezbytné považovat ji za zjevně neopodstatněnou. Spíše v souvislosti s ní vyvstává komplexní právní otázka, kterou je třeba se důkladně zabývat.
44.
Je pravda, že mezi účastníky řízení je do velké míry nesporné, že škodu, k níž došlo mimo EHP, je možné nahradit na základě nároku na náhradu škody podle článku 101 SFEU pouze tehdy, pokud se zakládá na porušení tohoto ustanovení.
45.
Bod, na němž již shoda nepanuje, se ovšem dotýká otázky, do jaké míry může škoda vzniklá mimo EHP tuto podmínku splnit. Společnosti EWGB a další mají za to, že příčinná souvislost mezi jim vzniklou škodou a porušením článku 101 SFEU je zjevná, protože zboží dotčené kartelovou dohodou pořizovaly přímo od jejích účastníků. Společnosti Draka a další naproti tomu zastávají názor, že škoda vzniklá v zemích Perského zálivu v žádném případě nemůže spadat do oblasti působnosti článku 101 SFEU. Komise pouze konstatuje, že má-li být škoda nahraditelná na tomto základě, musí se zakládat na narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu, neuvádí ovšem, co to podle jejího názoru za situace v projednávané věci znamená.
46.
Pokud by v původním řízení ve věci C‑672/23 došlo k přezkumu požadavků společností EWGB a dalších na náhradu škody ve věci samé, pak by bylo s ohledem na vazbu skutkového stavu k třetím zemím předně zapotřebí přezkoumat možnost uplatnění nároku na náhradu škody při porušení předpisů hospodářské soutěže podle unijního práva. Tento nárok lze uplatnit v rámci skutkového stavu s vazbou na třetí země tehdy, pokud se jej lze domáhat na základě relevantního vnitrostátního mezinárodního práva soukromého u příslušného soudu. V projednávané věci to v každém případě není předem vyloučené, protože se jedná o nárok z nedovoleného jednání v podobě kartelové dohody, které mělo mimo jiné dopad na území Unie (
23
). Tato skutečnost může podle mezinárodního práva soukromého členských států vést k použitelnosti článku 101 SFEU (
24
).
47.
Pokud lze uplatnit nárok na náhradu škody při porušení předpisů hospodářské soutěže podle unijního práva, pak je nezbytné posoudit, zda jsou splněny jeho podmínky.
48.
Je tomu tak tehdy, pokud je mezi kartelovou dohodou nebo praktikou zakázanou článkem 101 SFEU a škodou dána příčinná souvislost (
25
). Je tedy nezbytné prokázat porušení zákazu podle článku 101 SFEU, škodu a příčinnou souvislost mezi oběma skutečnostmi.
49.
O porušení článku 101 SFEU se jedná, pokud sporná praktika spadá do jeho územní působnosti. Je tomu tak u praktik, které jsou prováděny buď na území EHP, nebo mají kvalifikované účinky na území EHP (
26
). Skutečnost, že praktiky dotčené v projednávané věci tyto podmínky splňují, je nesporná, protože kartel mimo jiné uzavíral cenové dohody a rozděloval si projekty v rámci rozdělení trhu jak v EHP, tak i mimo něj (
27
).
50.
Škoda, která vznikla ve třetí zemi, může mít prima facie příčinnou souvislost s těmito praktikami, pokud byla způsobena prováděním kartelové dohody na území EHP nebo jejími účinky na EHP (a tedy porušením článku 101 SFEU, který je v tom případě použitelný). V případě škody jako je ta, kterou uvádějí společnosti EWGB a další, se to zdá být skutečně nasnadě. Podle jejich tvrzení totiž tato škoda vznikla v důsledku vyšších cen zboží, které nakupovaly přímo od evropských účastníků kartelové dohody a které byly v důsledku této dohody vyšší.
51.
Nevyjasněná ovšem zůstává otázka, zda se státní příslušníci třetích zemí mohou domáhat nároku na náhradu škody při porušení předpisů hospodářské soutěže podle unijního práva, pokud se jedná o náhradu škody vzniklou mimo EHP.
52.
Je pravda, že podle ustálené judikatury je každá osoba oprávněna se domáhat náhrady každé vzniklé újmy, je-li dána příčinná souvislost mezi uvedenou újmou a kartelovou dohodou či praktikou zakázanou článkem 101 SFEU (
28
). Tento nárok vyplývá z toho, že čl. 101 odst. 1 ES má přímé účinky ve vztazích mezi jednotlivci a zakládá práva jednotlivců jako procesních subjektů, která musí soudy členských států chránit (
29
).
53.
Soudní dvůr ovšem, podle všeho, dosud neměl možnost rozhodnout o tom, zda respektive případně za jakých podmínek (
30
) to platí rovněž pro škody státních příslušníků třetích zemí, které vzniknou v třetích zemích.
54.
Za těchto okolností je nezbytné odpovědět na otázku 3a předkládajícího soudu ve věci C‑672/23 takto: Skutečnost, že škoda, která je uplatňována v rámci žaloby na náhradu škody podle práva hospodářské soutěže u soudu členského státu, vznikla mimo EHP, nevede k tomu, že žaloba musí být v rámci přezkumu příslušnosti považována za zjevně neopodstatněnou.
b) Domněnka rozhodujícího vlivu podle práva hospodářské soutěže a soukromé vymáhání tohoto práva
55.
Otázkou 3b ve věci C‑672/23 a otázkou 3 ve věci C‑673/23 se předkládající soud táže, zda ve věcech týkajících se škod způsobených kartelovou dohodou musí nebo může být uplatněna domněnka rozhodujícího vlivu (
31
).
56.
Soudní dvůr zodpověděl tuto otázku ve věci Athenian Brewery a Heineken kladně (
32
), což je logické. Jak totiž již Soudní dvůr vyjasnil dříve, nemůže mít pojem „podnik“ ve smyslu unijních pravidel o hospodářské soutěži, který představuje autonomní pojem unijního práva, rozdílný význam v kontextu ukládaných pokut a v kontextu žalob na náhradu škody za porušení těchto pravidel (
33
).
57.
V rámci čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia se soud může omezit na přezkum, zda není předem vyloučeno, že příslušní žalovaní patří ke stejnému podniku, aby se mohl prohlásit za příslušný. Takovýto přezkum musí provést zejména tehdy, jestliže se žalobce dovolává pojmu „podnik“ ve smyslu práva hospodářské soutěže a především skutečnosti, že mateřská společnost vlastní téměř celý kapitál mateřské společnosti, a platí tedy domněnka kontrolního vlivu (
34
). Úplný přezkum skutečnosti, zda jsou dotčené společnosti součástí stejného podniku, naproti tomu soud provádí až při věcném posouzení žalob, pokud soud, jemuž je věc předložena, prohlásí svou příslušnost (
35
).
58.
Na otázku 3b ve věci C‑672/23 a na otázku 3 ve věci C‑673/23 je třeba odpovědět tak, že vyvratitelná domněnka, podle níž mateřská společnost, která vlastní celý nebo téměř celý kapitál dceřiné společnosti, vykonává rozhodující vliv na tuto dceřinou společnost, může být použita ve věci týkající se škody způsobené kartelovou dohodou.
c) Mezistupňový holding a pojem podniku podle práva hospodářské soutěže
59.
Důvodem otázky 3c ve věci C‑672/23 je skutečnost, že společnost Draka Holding BV, která je ústřední žalovanou v původním řízení v této věci, je holdingová společnost, vůči které jsou ovšem uplatňovány nároky v sestupné linii za porušení zákazu kartelových dohod její mateřskou společností Prysmian Cavi e Sistemi (
36
).
60.
Předkládající soud se proto táže, zda takový mezistupňový holding, který výlučně spravuje a vlastní podíly, může splnit druhé kritérium Sumal (výkon hospodářské činnosti, která vykazuje konkrétní souvislost s předmětem protiprávního jednání, za které je mateřská společnost činěna odpovědnou) (
37
).
61.
Hospodářská činnost nezbytná v této konkrétní souvislosti je každá činnost spočívající v nabízení zboží nebo služeb na daném trhu (
38
).
62.
Při samostatném posouzení může holding, který pouze spravuje a drží podíly, vykonávat hospodářskou činnost v tomto smyslu. Samotným držením a správou podílů totiž ještě není na trhu aktivní způsobem, který spočívá v nabízení zboží a služeb.
63.
Zásady pro přičtení odpovědnosti v rámci jedné hospodářské jednotky, které byly shrnuty úvodem (
39
), ovšem nelze obdobně přenést na otázku hospodářské činnosti takového mezistupňového holdingu, jako je v projednávané věci Draka Holding BV.
64.
Podle nich lze takovému mezistupňovému holdingu, jako je Draka Holding BV, přičíst hospodářskou činnost jeho dceřiné společnosti (Prysmian Netherlands BV) tehdy, pokud tato dceřiná společnost, byť má vlastní právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, které jsou jí uděleny její mateřskou společností, kterou je mezistupňový holding, (takzvaný ovládající holding). Tato vyvratitelná domněnka platí pro mateřskou společnost, která vlastní celý nebo téměř celý kapitál své dceřiné společnosti (
40
). V projednávané věci je tedy nezbytné mít za to, že společnost Draka Holding BV, protože vlastní všechny podíly na kapitálu společnosti Prysmian Netherlands BV (
41
), tuto dceřinou společnost kontroluje a lze jí tedy přičíst její hospodářskou činnost.
65.
Pouze skutečnost, že se u objektu, kterému jsou praktiky dceřiné společnosti přičteny, jedná o holding, nemůže přičtení těchto praktik bránit (
42
). Toto přičtení se totiž zakládá na skutečnosti, že mateřská společnost (v projednávané věci Draka Holding BV) mohla v okamžiku porušení zákazu kartelových dohod vykonávat rozhodující vliv na hospodářskou politiku své dceřiné společnosti (v projednávané věci Prysmian Netherlands BV). Takový vliv ovšem může holding vykonávat stejně jako každá jiná mateřská společnost, která ovládá svou dceřinou společnost.
66.
Je-li takováto dceřiná společnost holdingu (v projednávané věci Prysmian Netherlands BV) hospodářsky činná, holding (v projednávané věci Draka Holding BV) se v každém případě nepřímo, prostřednictvím vlivu, který nad touto společností vykonává, podílí na této činnosti. Toto platí i v případě mezistupňového holdingu (v projednávané věci Draka Holding BV), který sám podléhá kontrolnímu vlivu mateřské společnosti (v projednávané věci Prysmian Cavi e Sistemi) a slouží tedy pouze jako prostředník pro uplatňování vlivu na společnosti, které vlastní Draka Holding BV, zejména společnost Prysmian Netherlands BV. Pro otázku odpovědnosti holdingu z hlediska kartelového práva (v projednávané věci Draka Holding BV) je tedy rozhodující, zda jeho dceřiná společnost (v projednávané věci Prysmian Netherlands BV) vykonává hospodářskou činnost, která vykazuje konkrétní souvislost s předmětem protiprávního jednání, za které je její hlavní mateřská společnost a mateřská společnost holdingu (v projednávané věci Cavi e Sistemi) činěna odpovědnou (
43
).
67.
Otázku 3c ve věci C‑672/23 je proto nezbytné zodpovědět v tom smyslu, že činnost mezistupňového holdingu (v projednávané věci Draka Holding BV), který výlučně spravuje a vlastní podíly, může vykazovat konkrétní souvislost s předmětem porušení pravidel hospodářské soutěže, za které je činěna odpovědnou mateřská společnost (v projednávané věci Prysmian Cavi e Sistemi), která na něj má rozhodující vliv. O tento případ se jedná zejména tehdy, jestliže dceřiná společnost mezistupňového holdingu, na kterou má mezistupňový holding rozhodující vliv (v projednávané věci Prysmian Netherlands BV), vykonávala hospodářskou činnost, která vykazuje konkrétní souvislost s předmětem protiprávního jednání hlavní mateřské společnosti (v projednávané věci Prysmian Cavi e Sistemi).
C.
Mezinárodní příslušnost
68.
Podstatou v obou věcech téměř totožné otázky 1a jsou kritéria, podle kterých má předkládající soud posoudit, zda Rechtbank Amsterdam (Okresní soud v Amsterdamu) je mezinárodně příslušný jak pro žaloby proti ústřednímu žalovanému (
44
), tak i proti dalším žalovaným, protože tyto žaloby jsou „úzce spojeny“ ve smyslu čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia (1.). Otázkou 1b se předkládající soud táže, zda předvídatelnost takového hromadění žalob je samostatným kritériem při použití tohoto ustanovení (2.).
1. „Úzké spojení“ a pojem „podnik“
69.
Jak jsem uvedla na začátku, existuje na jedné straně „úzké spojení“ ve smyslu čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia a tedy tatáž skutková a právní situace u žalob proti různým podnikům, které jsou žalovány z důvodu své účasti na společném porušování článku 101 SFEU (
45
).
70.
Na straně druhé, jak bylo rovněž vyloženo, existuje takové „úzké spojení“ a tedy tatáž věcná a právní situace u žalob proti různým společnostem téhož podniku z důvodu porušení zákazu kartelových dohod tímto podnikem (
46
).
71.
V kombinaci tyto dva přístupy znamenají, že v případě, jako je ten v projednávané věci, kdy se různé společnosti podílely na společném porušování unijního zákazu kartelových dohod, existuje úzké spojení mezi žalobami proti těmto společnostem, jakož i proti všem společnostem, se kterými tvoří jeden podnik. Důvodem je skutečnost, že toto porušování lze přičíst každé části podniku, jako by se jej dopustila sama (
47
), a i v takovém případě tedy vzniká odpovědnost všech žalovaných ze stejných skutečností a na stejných právních základech, tudíž se jedná o tutéž skutkovou a právní situaci.
72.
Jak jsem již objasnila, v rámci přezkumu mezinárodní příslušnosti postačuje, že nelze předem považovat za vyloučené, že dotčené společnosti jsou součástí stejných podniků (
48
).
73.
Přitom musí být zejména ve vztahu k sestupné odpovědnosti dceřiné společnosti za protiprávní jednání její mateřské společnosti (jak je tomu ve věci C‑672/23) splněn požadavek konkrétní souvislosti mezi hospodářskou činností dceřiné společnosti (nebo v případě holdingové společnosti vnukovské společnosti) (
49
) a předmětem porušení ze strany mateřské společnosti. Důvodem je „funkční“ povaha koncepce hospodářské jednotky, která se vždy týká konkrétního protiprávního jednání (
50
).
74.
Není nezbytné, aby dceřiná nebo vnukovská společnost účastníků kartelové dohody sama poškozeným prodávala výrobky dotčené kartelovou dohodou, jak tomu bylo ve věci Sumal (
51
). Taková dodatečná podmínka nebyla v rozsudku v této věci stanovena, což je správné, protože to pro otázku existence hospodářské jednotky ve vztahu ke konkrétnímu protiprávnímu jednání není relevantní. Rozhodující spíše je, zda existuje konkrétní souvislost mezi hospodářskou činností dceřiné nebo vnukovské společnosti a předmětem protiprávního jednání, například protože se protisoutěžní dohoda uzavřená mateřskou nebo hlavní mateřskou společností týkala týchž výrobků, jako jsou výrobky, které uvádí na trh dceřiná nebo vnukovská společnost (
52
) nebo protože se podílí na výrobě těchto výrobků.
75.
Různé další skutečnosti, které předkládající soud uvádí v rámci otázky 1a, zejména uvedení dotčených společností v rozhodnutích Komise nebo vnitrostátního úřadu pro hospodářskou soutěž, v ostatním nejsou pro kritérium existence úzkého spojení mezi žalobami relevantní, nýbrž jsou relevantní pouze pro skutečné prokázání existence takového spojení (
53
).
76.
Rovněž skutečnost, že žalobci u některých žalovaných podniků nakupovali výrobky nebo služby dotčené kartelovou dohodou, je v rámci ověření příslušnosti pouze jednou z myslitelných, nikoliv však nezbytně nutných (
54
) indicií pro existenci škody a její vznik v důsledku protiprávního jednání.
77.
Konečně je zapotřebí připomenout, že s ohledem na použití pojmu „podniku“ při přezkumu použitelnosti čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia není relevantní, zda právo, které bude určeno a uplatněno později ve věci samé (
55
), tento pojem zná. Při tomto přezkumu je totiž rozhodující pouze to, zda existuje „úzké spojení“. Tento výraz musí být vykládán autonomně s přihlédnutím k systematice a cílům čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia (
56
). Pro tento autonomní výklad je rozhodující pouze unijní právo.
78.
Na základě výše uvedeného je tedy nezbytné zodpovědět otázku 1a v obou věcech tak, že úzce spojeny ve smyslu čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia jsou žaloby, které byly podány proti společnostem, u nichž existují závažné indicie naznačující, že jsou součástí podniku ve smyslu práva upravujícího hospodářskou soutěž, které se společně dopustily jednání porušujícího zákaz kartelových dohod podle unijního práva, pokud není již předem vyloučeno, že žalované společnosti jsou součástí dotčených podniků.
2. „Úzké spojení“ a předvídatelnost
79.
Otázkou 1b, která je v obou věcech totožná, se předkládající soud táže, jakou roli hraje skutečnost, zda další žalovaný může předvídat podání žaloby u soudu příslušného pro hlavního žalovaného při použití čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia.
80.
Předvídatelnost soudních příslušností je cílem pravidel příslušnosti stanovených v nařízení Brusel Ia (
57
). Jinými slovy, tyto právní předpisy slouží tomu, aby žalovaní mohli předvídat, u kterého soudu na ně může být podána žaloba.
81.
Předvídatelnost proto není samostatným kritériem, které je posuzováno mimo ostatní znaky skutkové podstaty. Spíše se jedná o obecnou zásadu, která je konkretizována posuzovanými kritérii. To znamená, že pojmy nařízení Brusel Ia nelze vykládat v rozporu s ní. V rámci výkladu je proto nezbytné posoudit, zda je výsledek slučitelný se zásadou předvídatelnosti (
58
).
82.
Není přitom ale nezbytné, aby při použití čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia další žalovaný konkrétně sám předpokládal, že bude žalován u soudu příslušného pro hlavního žalovaného. Postačuje spíše abstraktní předvídatelnost, která je dána, pokud běžně informovaný žalovaný může přiměřeně předvídat, u kterých soudů, jiných než soudů státu, v němž má bydliště, může být žalován (
59
).
83.
To platí zejména tehdy, pokud jsou situace, v nichž existuje „úzké spojení“, pro žalovaného rozpoznatelné. V případě žalob na náhradu škody způsobené porušením kartelového práva je tomu tak vzhledem k právní situaci vysvětlené v bodech 25 až 33 tohoto stanoviska tehdy, pokud se žalovaný jako součást podniku ve smyslu článku 101 SFEU účastnil jednotného porušení práva hospodářské soutěže (
60
).
84.
V této situaci si část podniku musela být vědoma i toho, že může být žalována v sídle části jiného podniku, která se podílela na tomto porušení. Touto účastí totiž příslušná část podniku vytvořila úzké spojení i s ostatními účastníky.
85.
Zásada předvídatelnosti, ke které je nezbytné přihlížet při výkladu čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia, proto nebrání konstatování „úzkého spojení“ ve smyslu tohoto ustanovení v případech, jako je ten v projednávané věci.
86.
Odpověď na otázku 1b v obou věcech by tedy měla být, že předvídatelnost příslušného soudu v rámci určení příslušnosti podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia není znakem skutkové podstaty, ale obecnou zásadou, kterou je nezbytné dodržovat při výkladu každého pravidla zvláštní příslušnosti stanoveného tímto nařízením.
D.
Místní příslušnost
87.
Otázky 4a až 4c, které jsou v obou věcech totožné, směřují k tomu, zda a případně do jaké míry upravuje čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia kromě mezinárodní příslušnosti rovněž příslušnost místní. Tyto otázky lze zodpovědět společně.
88.
Otázkou 4b se předkládající soud táže, zda čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia přímo a bezprostředně určuje místně příslušný soud a má přitom přednost před vnitrostátním právem.
89.
Skutečnost, že tomu tak je, vyplývá ze znění tohoto ustanovení, „soud[…] místa, kde má bydliště některý ze žalovaných“. Tím je označen pouze soud, který je podle vnitrostátního práva příslušný pro osoby usazené v tomto místě. To vylučuje soudy dotčeného členského státu, které se určují podle jiných kritérií (např. vznik škody, bydliště žalobce...).
90.
Je sice pravda, že v této souvislosti ještě nebylo vydáno žádné rozhodnutí týkající se čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia. Tato formulace, která se nachází i v jiných článcích nařízení Brusel Ia, je však Soudním dvorem vykládána vždy stejně. Pokud se odkazuje na „soudy členského státu“, jako v čl. 4 odst. 1, čl. 7 bodu 6 nebo v čl. 11 odst. 1 písm. a) nařízení Brusel Ia, je tím míněna jen mezinárodní příslušnost (
61
). Odkazuje-li se na „soud místa, kde […]“, jako například v čl. 7 bodě 2 až 5, čl. 11 odst. 1 písm. b) a v článku 18 nařízení Brusel Ia, označuje se tím jak místní, tak i věcná příslušnost příslušného soudu (
62
).
91.
Toto rozlišování obstojí i při porovnání jazykových verzí. Přestože totiž anglické znění na rozdíl od německého, francouzského a nizozemského znění používá množné číslo „courts“, dodatkem „for the place where […]“ upřesňuje místní příslušnost ve stejných případech jako ostatní jazyky, zatímco ustanovení upravující jen mezinárodní příslušnost odkazují jen na „courts of the Member State“.
92.
Tento výklad je krom toho potvrzen zprávou P. Jenarda k úmluvě ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (
63
). I tato zpráva totiž spojuje rozlišování mezi pojmy „soudy členského státu“ a „soud místa, kde […]“ s příslušnými důsledky (
64
). Pokud jde o čl. 6 bod 1 této úmluvy, který je předchůdcem čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia, z této zprávy konkrétně vyplývá, že má být určen soud, v „jehož obvodě“ má bydliště jeden z žalovaných (
65
).
93.
Otázkou 4a se předkládající soud v zásadě táže, zda mohou současně existovat různí ústřední žalovaní. Soudu jde zejména o to, zda může být pro žalobu proti dalšímu žalovanému příslušný i tehdy, pokud mezi žalobami proti dalšímu žalovanému a proti ústřednímu žalovanému usazenému v jeho soudním obvodu není úzké spojení, toto úzké spojení však existuje mezi žalobami proti dalšímu žalovanému a jinými žalovanými usazenými v Nizozemsku.
94.
Předkládající soud tuto otázku pokládá pouze pro případ, že příslušní ústřední žalovaní (
66
) nemohou být vhodnými hlavními žalovanými. Vzhledem k tomu, že tito ústřední žalovaní podle výše uvedených úvah a s výhradou přezkumu předkládajícím soudem ovšem jsou vhodnými hlavními žalovanými a v původních řízeních je kromě toho dána místní příslušnost vzhledem k tomu, že žalovaní nepodali námitky (
67
), zdá se, že tato otázka je hypotetické povahy.
95.
V každém případě čl. 8 bod 1 nařízení Brusel Ia podle svého znění vychází z jednoho specifického žalovaného, který má bydliště v obvodu soudu, jemuž byla věc předložena. Další žalovaný, který má bydliště v obvodu jiného soudu, tak nemůže jako ústřední žalovaný založit příslušnost soudu, jemuž byla věc předložena.
96.
Následně se předkládající soud svou otázkou 4c táže, zda při použití čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia existuje prostor pro interní postoupení mezi soudy dotčeného členského státu, pokud soud, jemuž byla věc předložena, není pro žalobu proti ústřednímu žalovanému příslušný.
97.
Nařízení Brusel Ia se zabývá pouze mezinárodní příslušností a uznáváním rozhodnutí, nikoliv interními procesními pravidly členských států (
68
). Proto musí být v tomto ohledu použity vnitrostátní předpisy, které platí pro vnitrostátní soud, pokud jejich použití nepoškozuje užitečný účinek unijních pravidel příslušnosti (
69
). Soud, který se považuje za nepříslušný, tak může využít možnost postoupení podle svého vnitrostátního procesního práva, pokud tím nebude omezeno účinné uplatňování nařízení Brusel Ia.
98.
V souhrnu je tedy nutno na otázku 4 odpovědět, že podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia může být ústředním žalovaným pouze ten žalovaný, který má bydliště v obvodu soudu, jemuž byla věc předložena, protože toto ustanovení přímo upravuje nejen mezinárodní, ale i místní příslušnost. Tato skutečnost nebrání internímu postoupení jinému soudu téhož členského soudu, pokud to neohrožuje účinné uplatňování nařízení.
VI. Závěry
99.
Na základě výše uvedených úvah navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky, které předložil Gerechtshof Amsterdam (odvolací soud v Amsterdamu, Nizozemsko) následovně:
„1a. Úzce spojeny ve smyslu čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia jsou žaloby, které byly podány proti společnostem, u nichž existují závažné indicie naznačující, že jsou součástí podniku ve smyslu práva upravujícího hospodářskou soutěž, které se společně dopustily jednání porušujícího zákaz kartelových dohod podle unijního práva, pokud není již předem vyloučeno, že žalované společnosti jsou součástí dotčených podniků.
1b. Předvídatelnost příslušného soudu v rámci určení příslušnosti podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia není znakem skutkové podstaty, ale obecnou zásadou, kterou je nezbytné dodržovat při výkladu každého pravidla zvláštní příslušnosti stanoveného tímto nařízením.
2. V rámci ověření příslušnosti podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia je sice nezbytné přihlédnout k vyhlídkám na úspěch žaloby proti ústřednímu žalovanému, ovšem pouze jako indicii naznačující, že žalobce nevytvořil podmínky pro použití tohoto ustanovení uměle, čemuž tak může být u zjevně neopodstatněné žaloby.
3a. Skutečnost, že škoda, která je uplatňována v rámci žaloby na náhradu škody podle práva hospodářské soutěže u soudu členského státu, vznikla mimo EHP, nevede k tomu, že žaloba musí být v rámci přezkumu příslušnosti považována za zjevně neopodstatněnou.
3b. Vyvratitelnou domněnku, podle které mateřská společnost, která přímo či nepřímo vlastní celý kapitál dceřiné společnosti, vykonává rozhodující vliv na tuto dceřinou společnost, lze ve věcech týkajících se škod způsobených kartelovou dohodou použít.
3c. Činnost mezistupňového holdingu, který výlučně spravuje a vlastní podíly, může vykazovat konkrétní souvislost s předmětem porušení pravidel hospodářské soutěže, za které je činěna odpovědnou mateřská společnost, která na něj má rozhodující vliv. Tak je tomu zejména tehdy, pokud dceřiná společnost mezistupňového holdingu, na kterou má mezistupňový holding rozhodující vliv, vykonávala hospodářskou činnost, která má konkrétní souvislost s předmětem protiprávního jednání ze strany hlavní mateřské společnosti.
4. Podle čl. 8 bodu 1 nařízení Brusel Ia může být ústředním žalovaným pouze ten žalovaný, který má bydliště v obvodu soudu, jemuž byla věc předložena, protože toto ustanovení přímo upravuje nejen mezinárodní, ale i místní příslušnost. Tato skutečnost nebrání internímu postoupení jinému soudu téhož členského soudu, pokud to neohrožuje účinné uplatňování nařízení.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Viz rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85), jakož i moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798).
(
3
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. prosince 2012 (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).
(
4
) – Rozhodnutí Komise C (2014) 2139 final, AT.39610 – Elektrické kabely.
(
5
) – Rozsudky ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, body 54 a 55), ze dne 27. dubna 2017, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, body 47 a 48), a ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 41).
(
6
) – Rozsudky ze dne 26. ledna 2017, Villeroy & Boch v Komise (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, bod 150), ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 44).
(
7
) – Viz rozsudky ze dne 12. května 2022, Servizio Elettrico Nazionale a další (C‑377/20, EU:C:2022:379, bod 108 a zde citovaná judikatura).
(
8
) – Ustálená judikatura od rozsudku ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, body 54 a násl.).
(
9
) – Rozsudek ze dne 14. března 2019, Skanska Industrial Solutions a další (C‑724/17, EU:C:2019:204, bod 32).
(
10
) – Rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 46).
(
11
) – Rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 52).
(
12
) – Rozsudky ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 20), a ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 22).
(
13
) – Rozsudky ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 21), a ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 26).
(
14
) – Rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 27).
(
15
) – Rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 41).
(
16
) – Rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 42); viz rovněž moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 52), jakož i rozsudky ze dne 3. července 1997, Benincasa (C‑269/95, EU:C:1997:337, bod 27), a ze dne 28. ledna 2015, Sumal (C‑375/13, EU:C:2015:37, bod 61).
(
17
) – Viz moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 59), jakož i obdobně k čl. 6 bodu 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1) (dále jen „nařízení Brusel I“), rozsudek ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 27 a zde citovaná judikatura); k čl. 6 bodu 1 Bruselské úmluvy z roku 1968 o soudní příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32), viz rozsudek ze dne 27. září 1988, Kalfelis (189/87, EU:C:1988:459, bod 9).
(
18
) – Viz obdobně k čl. 6 bodu 1 nařízení Brusel I rozsudek ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 29).
(
19
) – Viz tímto směrem k čl. 6 bodu 1 nařízení Brusel I rozsudek ze dne 13. července 2006, Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, bod 33), jakož i stanovisko generálního advokáta P. Mengozziho ve věci Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:302, bod 66). Viz rovněž moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 59).
(
20
) – Draka Holding BV (věc C‑672/23) a Smurfit International BV (věc C‑673/23), viz body 7 a 13 tohoto stanoviska.
(
21
) – Viz body 10 a 16 tohoto stanoviska.
(
22
) – Viz body 8 a 9 tohoto stanoviska.
(
23
) – Viz bod 5 tohoto stanoviska.
(
24
) – Viz například v případě Německa článek 40 (Nedovolené jednání) v Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche (uvozující zákon k občanskému zákoníku, dále jen „EGBGB“) ve znění zveřejněném dne 21. září 1994 (BGBl I s. 2494; 1997 I s. 1061), který byl naposledy pozměněn článkem 15 zákona ze dne 23. října 2024 (BGBl. 2024 I č. 323). Viz rovněž článek 6 (Nekalá soutěž a jednání omezující volnou hospodářskou soutěž) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (dále jen „nařízení Řím II“) se sice v projednávané věci použije pouze na zlomek uplatňovaného nároku. Žalobci se totiž domáhají škody, která vznikla během doby existence kartelové dohody od 18. února 1999 do 29. ledna 2009 (viz bod 5 tohoto stanoviska). Podle článků 31 a 32 nařízení Řím II se ovšem toto nařízení použije pouze pro skutečnosti, jež vedou ke vzniku škody, ke kterým došlo po 11. lednu 2009.
(
25
) – Rozsudek ze dne 20. září 2001, Courage a Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465 bod 26), ze dne 13. červenec 2006, Manfredi a další (C‑295/04 až C‑298/04, EU:C:2006:461, body 61 a 63), a ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 34).
(
26
) – Viz rozsudky ze dne 27. září 1988, Ahlström Osakeyhtiö a další v. Komise (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 a 125/85 až 129/85, EU:C:1988:447, body 17 a 18); ze dne 9. listopadu 2000, Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, bod 25), ze dne 6. září 2017, Intel v. Komise (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, body 41 až 49). Viz rovněž stanovisko generálního advokáta N. Wahla ve věci Intel Corporation v. Komise (C‑413/14 P, EU:C:2016:788, body 280 a násl.).
(
27
) – Viz bod 5 tohoto stanoviska.
(
28
) – Rozsudek ze dne 12. prosince 2019, Otis a další (C‑435/18, EU:C:2019:1069, body 22, 23 a 30 a zde citovaná judikatura); viz rovněž body 11, 12 a 13, jakož i čl. 1 odst. 1, odst. 2 bod 6 a čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/104/EU ze dne 26. listopadu 2014 (Úř. věst. 2014, L 349, s. 1).
(
29
) – Rozsudek ze dne 28. ledna 2025, ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, bod 60 a zde citovaná judikatura), jakož i bod 3 odůvodnění směrnice 2014/104.
(
30
) – Viz k tomu mutatis mutandis v souvislosti s unijním právem upravujícím zadávací řízení, rozsudky ze dne 22. října 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C‑652/22, EU:C:2024:910, body 39 a násl.) a ze dne 13. března 2025, CRRC Qingdao Sifang a další (C‑266/22, EU:C:2025:178, body 56 a násl.). V těchto případech bylo ovšem vyloučení dotčených státních příslušníků třetích zemí stanoveno zákonem.
(
31
) – Jedná se o vyvratitelnou domněnku, že mateřská společnost, která vlastní (téměř) 100 % kapitálu dceřiné společnosti, vykonává rozhodující vliv na její hospodářskou činnost, viz bod 27 tohoto stanoviska.
(
32
) – Rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 39).
(
33
) – Rozsudky ze dne 14. března 2019, Skanska Industrial Solutions a další (C‑724/17, EU:C:2019:204, bod 47), a ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 38).
(
34
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, body 45 a 46); viz rovněž moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, body 46, 47 a 59).
(
35
) – Viz moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, body 48 až 51).
(
36
) – Viz bod 7 tohoto stanoviska.
(
37
) – Viz bod 30 tohoto stanoviska.
(
38
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a další (C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 108).
(
39
) – Viz body 25 až 29 tohoto stanoviska.
(
40
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 11. července 2013, Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, body 42 až 44).
(
41
) – Viz bod 6 tohoto stanoviska.
(
42
) – Viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 11. července 2013, Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, body 43), a ze dne 18. července 2013, Schindler Holding a další v. Komise (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, body 85 a násl.).
(
43
) – Nelze vyloučit, že konkrétní souvislost mezi činností holdingu a předmětem porušení kartelového práva provozní společností lez v konkrétních případech prokázat i prostřednictvím podpory, kterou holding poskytl přímo v souvislosti s tímto předmětem (například financování, poskytnutí půjčky a podobně). Takovéto prvky však v projednávané věci nebyly dle dostupných informací uvedeny.
(
44
) – Draka Holding BV (věc C‑672/23) a Smurfit International BV (věc C‑673/23), viz body 7 a 13 tohoto stanoviska.
(
45
) – Viz rozsudky ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 21), a ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, bod 26), jakož i bod 32 tohoto stanoviska.
(
46
) – Viz v tomto smyslu bod 27 rozsudku ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85) citovaný v bodě 33 tohoto stanoviska.
(
47
) – Viz rozsudky ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 42 až 44), jakož i moje stanovisko ve věci Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2024:798, bod 40).
(
48
) – Viz bod 57 tohoto stanoviska.
(
49
) – Viz body 64 až 66 tohoto stanoviska.
(
50
) – Viz k tomu rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 46), jakož i stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzella ve věci Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:293, body 23 a násl.); viz rovněž Bauermeister, T., „Das Unternehmen im europäischen Wettbewerbsrecht“, Neue Zeitschrift für Gesellschaftsrecht 2022, s. 59 a násl., 66 a násl.
(
51
) – Rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 8 až 10).
(
52
) – Rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, body 51 a 52).
(
53
) – Viz zejména k rozhodnutím vnitrostátních úřadů pro hospodářskou soutěž, rozsudek ze dne 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, body 30 až 32).
(
54
) – Nárok na náhradu škody může existovat i tehdy, pokud škody nevzniknou v důsledku přímého nebo nepřímého nákupu výrobků nebo služeb od účastníků kartelové dohody, viz k tomu rozsudky ze dne 5. června 2014, Kone a další (C‑557/12, EU:C:2014:1317) (k „cenovému deštníku“), jakož i ze dne 12. prosince 2019, Otis Gesellschaft a další (C‑435/18, EU:C:2019:1069) (ke škodám, které vznikly veřejnoprávnímu subjektu, který poskytl za výhodných podmínek půjčky za účelem pořízení zboží, které je předmětem kartelové dohody).
(
55
) – Viz k tomu bod 46 tohoto stanoviska.
(
56
) – Rozsudky ze dne 13. července 2006, Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, bod 29), a ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 16).
(
57
) – Viz body 15 a 16 odůvodnění nařízení Brusel Ia, jakož i rozsudky ze dne 15. července 2021, Volvo a další (C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 42), a ze dne 29. července 2024, FTI Touristik (Mezinárodní prvek) (C‑774/22, EU:C:2024:646, bod 33).
(
58
) – Viz rozsudky ze dne 1. prosince 2011, Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, bod 81), ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, bod 23), ze dne 5. července 2018, flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533, bod 40), a ze dne 29. července 2019, Tibor-Trans (C‑451/18, EU:C:2019:635, bod 34).
(
59
) – Viz tímto směrem k čl. 6 bodu 1 nařízení Brusel I: rozsudek ze dne 13. července 2006, Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, body 24 a 25).
(
60
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 21. května 2015, CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, body 23 a 24), a z 13. února 2025, Athenian Brewery a Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, body 34 a 35).
(
61
) – Rozsudky ze dne 29. července 2024, FTI Touristik (Mezinárodní prvek) (C‑774/22, EU:C:2024:646, bod 42), a ze dne 30. června 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, body 37, 38 a 42).
(
62
) – Rozsudky ze dne 3. května 2007, Color Drack (C‑386/05, EU:C:2007:262, bod 30), ze dne 15. července 2021, Volvo a další (C‑30/20, EU:C:2021:604, bod 33), ze dne 30. června 2022, Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, body 37, 38 a 42), a ze dne 29. července 2024, FTI Touristik (Mezinárodní prvek) (C‑774/22, EU:C:2024:646, bod 42).
(
63
) – Úř. věst. 1979, C 59, s. 1.
(
64
) – Zpráva P. Jenarda s. 22.
(
65
) – Zpráva P. Jenarda s. 26.
(
66
) – Draka Holding BV (věc C‑672/23) a Smurfit International BV (věc C‑673/23), viz body 7 a 13 tohoto stanoviska.
(
67
) – Viz body 10 a 16 tohoto stanoviska.
(
68
) – Rozsudky ze dne 15. května 1990, Hagen (C‑365/88, EU:C:1990:203, bod 17), a ze dne 6. října 2021, TOTO a Vianini Lavori (C‑581/20, EU:C:2021:808, bod 68).
(
69
) – Rozsudek ze dne 7. března 1995, Shevill a další (C‑68/93, EU:C:1995:61, bod 36).