62023TJ0494_RES
Cauza T‑494/23
HG
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 16 octombrie 2024
„Funcție publică – Funcționari – Repararea prejudiciului pretins suferit de Uniune – Recuperarea unei creanțe prin compensare – Termen de prescripție – Drept aplicabil – Articolul 98 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 – Noțiunea de «în mod normal» – Decizie formală prealabilă de stabilire a creanței care a făcut obiectul unei căi de atac”
Bugetul Uniunii Europene – Regulamentul financiar – Recuperarea creanțelor Uniunii față de terți – Termen de prescripție – Momentul de la care începe să curgă termenul – Intrarea în vigoare a noilor norme între stabilirea creanței prin decizie prealabilă și comunicarea notei de debit – Aplicare imediată în lipsa unor dispoziții tranzitorii
[Regulamentul nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 81 alin. (1), și Regulamentul 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 98 alin. (2), art. 279, 281 și 282]
(a se vedea punctele 20-25)
Bugetul Uniunii Europene – Regulamentul financiar – Recuperarea creanțelor Uniunii față de terți – Termen de prescripție – Momentul de la care începe să curgă termenul – Stabilirea creanței la finalul unei anumite proceduri înainte de constatarea sa formală – Contestarea de către funcționarul debitor a deciziei prealabile de stabilire – Trimiterea notei de debit după soluționarea definitivă a litigiului
[Regulamentul 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 98 alin. (2)]
(a se vedea punctele 27-32)
Bugetul Uniunii Europene – Regulamentul financiar – Recuperarea creanțelor Uniunii față de terți – Procedura de recuperare prin compensare – Aplicarea procedurii după respingerea cererii funcționarului debitor de a retrage nota de debit și din lipsa contactului debitorului cu serviciile competente – Încălcarea principiului bunei administrări și a obligației de solicitudine – Inexistență
[Regulamentul 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 102 alin. (1)]
(a se vedea punctul 40)
Rezumat
Prin hotărârea sa, Tribunalul, întrunit în cameră extinsă, respinge acțiunea introdusă de HG, funcționar al Comisiei Europene, împotriva mai multor decizii ale acestei instituții referitoare la compensarea creanțelor care îl privesc. Procedând astfel, Tribunalul se pronunță asupra chestiunii inedite a momentului de la care începe să curgă termenul de prescripție a recuperării creanțelor Uniunii Europene, în temeiul Regulamentului financiar din 2018 (
1
).
În speță, prin decizia din 10 februarie 2015, Comisia i‑a impus o sancțiune disciplinară lui HG, unul dintre funcționarii săi, și l‑a obligat la repararea unui prejudiciu suferit de Uniunea Europeană în cuantum de 108596,35 euro în temeiul articolului 22 primul paragraf din Statutul funcționarilor Uniunii Europene. Această decizie, pe care reclamantul a contestat‑o, a intrat în vigoare la 1 martie 2015.
Prin Hotărârea HG/Comisia (T‑693/16 P RENV RX) (
2
), Tribunalul a redus printre altele cuantumul despăgubirii solicitate lui HG la 80000 de euro la data pronunțării hotărârii, pentru motivul că Comisia contribuise la producerea prejudiciului.
Ordonatorul de credite competent al Comisiei i‑a adresat lui HG o notă de debit în data de 3 martie 2022, pentru suma de 80000 de euro, indicând data de 19 aprilie 2022 ca termen‑limită pentru plată. Invocând existența unei prescripții de cinci ani, HG a introdus o cerere de retragere a acestei note de debit, care a fost respinsă de ordonatorul de credite.
Începând cu 10 octombrie 2022, reclamantului i s‑au notificat decizii succesive ale contabilului privind compensarea între datoria pe care o avea față de Comisie și salariul său sau alte creanțe pe care le avea față de aceasta. HG a depus mai multe reclamații împotriva acestor decizii, care au fost respinse prin decizia din 5 mai 2023. În această decizie, Comisia arată în special că prescripția de cinci ani invocată de HG în temeiul Regulamentului financiar din 2018 nu este aplicabilă situației, care ar fi guvernată de Regulamentul financiar din 2012 (
3
), care nu prevede un termen pentru comunicarea unei note de debit.
Aprecierea Tribunalului
În primul rând, Tribunalul observă că dispozițiile articolului 98 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar din 2018, care prevede prescripția de cinci ani invocată de reclamant, sunt aplicabile de la data intrării în vigoare a acestui regulament, și anume 2 august 2018, în conformitate cu articolul 282 alineatul (2) din același regulament. Astfel, dispozițiile tranzitorii prevăzute la articolul 279 din același regulament și datele de aplicabilitate retroactive sau amânate pentru anumite dispoziții, prevăzute la articolul 282 alineatul (3), nu le privesc. Articolul 281 din Regulamentul financiar din 2018 prevede că, cu excepția cazului în care există o excepție nerelevantă în speță, Regulamentul financiar din 2012 se abrogă cu începere de la 2 august 2018.
Tribunalul amintește că, în conformitate cu principiile succesiunii normelor în timp, o normă nouă se aplică în principiu imediat efectelor viitoare ale unei situații născute sub imperiul normei vechi. Efectele viitoare ale unei situații născute sub imperiul unei norme vechi trebuie interpretate în sensul că vizează efectele actuale ale acestei situații în momentul în care norma nouă își găsește aplicarea. Aplicarea unei norme noi efectelor actuale ale unei situații născute sub imperiul normei vechi nu constituie o aplicare retroactivă a normei noi.
Astfel, s‑a statuat în mod constant că o normă nouă se aplică de la data sa de aplicabilitate stabilită în actul care o instituie și că, deși aceasta nu se aplică situațiilor juridice născute și care au devenit definitive sub imperiul legii vechi, ea se aplică efectelor viitoare ale acestora, precum și situațiilor juridice noi. Mai precis, se prezumă în general că normele de procedură se aplică la data intrării lor în vigoare, spre deosebire de normele de drept substanțial, care sunt interpretate de regulă în sensul că nu vizează situații apărute anterior intrării lor în vigoare decât în măsura în care rezultă în mod clar din formularea, din finalitatea sau din economia acestora că trebuie să le fie atribuit un asemenea efect.
În speță, creanța Uniunii față de HG nu era definitiv dobândită la 2 august 2018, întrucât acesta din urmă contestase creanța menționată, iar acțiunea contencioasă în această privință era încă pendinte și, prin urmare, nu se poate recunoaște nici că, în ziua anterioară acestei date, ținând seama de aceste împrejurări, Comisia pierduse definitiv dreptul de a recupera creanța respectivă ca urmare a unei întârzieri în punerea în aplicare a acestui drept. Astfel, pe de o parte, Regulamentul financiar din 2012 nu stabilea un termen special pentru trimiterea unei note de debit și, pe de altă parte, termenul rezonabil pe care o instituție a Uniunii trebuie totuși să îl respecte în acest tip de situație pentru a‑și exercita competențele nu era depășit având în vedere împrejurările. În consecință, articolul 98 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar din 2018 se aplică creanței în cauză.
Or, deși articolul 98 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar din 2018 prevede că termenul de prescripție de cinci ani pentru trimiterea notei de debit debitorului curge „din momentul în care instituția Uniunii a fost, în mod normal, în măsură să își invoce creanța”, Comisia a putut considera în mod întemeiat că împrejurările speței caracterizate în special printr‑o creanță contestată care putea fi ulterior anulată sau redusă au fost normale, în sensul acestei dispoziții, numai după rămânerea definitivă a Hotărârii HG/Comisia (T‑693/16 P RENV RX).
În această privință, într‑o situație procedurală precum cea din speță, în care creanța a trebuit mai întâi să fie stabilită, în urma unei proceduri speciale, printr‑o decizie formală prealabilă constatării sale, o astfel de interpretare a articolului 98 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul financiar din 2018 este în interesul unei bune administrări. Astfel, aceasta se dovedește favorabilă atât intereselor instituțiilor creditoare, cât și celor ale debitorilor sau eventualilor terți vizați, deoarece aceasta nu obligă în toate împrejurările ordonatorul competent să dispună recuperarea creanțelor contestate în principiu sau în cuantumul lor de către debitori înainte de a se pronunța cu privire la soarta definitivă a acestor creanțe și fără a ține seama de dobânzile citate anterior. În special, atunci când creanța există față de un funcționar, iar acesta o contestă atât în principiu, cât și în ceea ce privește cuantumul său, solicitând anularea sau modificarea deciziei prealabile care o stabilește, ordonatorul de credite poate, pentru a stabili momentul oportun pentru constatarea creanței, pentru a dispune recuperarea acesteia și pentru a trimite nota de debit, să ia în considerare în special, având în vedere obligația de solicitudine a administrației față de agenții săi, care îl obligă să țină seama nu numai de interesul serviciului, ci și de cel al funcționarului vizat, importanța sumei în discuție în raport cu veniturile funcționarului și aprecierea sa cu privire la posibilitatea ca această sumă, în special dacă decurge din angajarea răspunderii funcționarului, să fie modificată de instanță în exercitarea unei competențe de fond.
În al doilea rând, Tribunalul arată că, prin adoptarea deciziilor atacate, contabilul Comisiei nu a încălcat nici principiul bunei administrări, nici obligația de solicitudine a instituțiilor față de funcționarii lor, întrucât a efectuat prin compensarea cu salariul debitorului sau cu rambursarea unor cheltuieli, astfel cum impune articolul 102 alineatul (1) din Regulamentul financiar din 2018, și a reținut din oficiu un plan de eșalonare de aproximativ doi ani, lăsând la dispoziția acestui funcționar un venit convenabil ținând seama de nivelul său de remunerare.
(
1
)	Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018, L 193, p. 1, denumit în continuare „Regulamentul financiar din 2018”).
(
2
)	Hotărârea din 15 decembrie 2021, HG/Comisia (T‑693/16 P RENV RX, EU:T:2021:895).
(
3
)	Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO 2012, L 298, p. 1, denumit în continuare „Regulamentul financiar din 2012”).