62008CJ0365_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑365/08,
având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Verwaltungsgerichtshof (Austria), prin decizia din 4 iulie 2008, primită de Curte la 11 august 2008, în procedura
Agrana Zucker GmbH
împotriva
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft,
CURTEA (Camera a patra),
compusă din domnul J.‑C. Bonichot, președinte de cameră, doamna C. Toader, domnii K. Schiemann, P. Kūris (raportor) și L. Bay Larsen, judecători,
avocat general: doamna V. Trstenjak,
grefier: domnul K. Malacek, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 19 noiembrie 2009,
luând în considerare observațiile prezentate:
– pentru Agrana Zucker GmbH, de W. Schwartz și de H.‑J. Prieß, Rechtsanwälte, precum și de domnii B. Kurzai și H. Husemeyer;
– pentru guvernul spaniol, de F. Díez Moreno, în calitate de agent;
– pentru guvernul lituanian, de domnul D. Kriaučiūnas, în calitate de agent;
– pentru guvernul polonez, de domnul M. Dowgielewicz, în calitate de agent;
– pentru Consiliul Uniunii Europene, de domnul M. Moore și de doamna Z. Kupčová, în calitate de agenți;
– pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii F. Erlbacher și P. Rossi, în calitate de agenți,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 21 ianuarie 2010,
pronunță prezenta
Hotărâre
Motivele
1. Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea și validitatea articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 58, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 70, p. 77).
2. Această cerere a fost formulată în cadrul unei acțiuni introduse de Agrana Zucker GmbH (denumită în continuare „Agrana Zucker”) împotriva unei decizii a Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (ministrul federal al agriculturii, silviculturii, mediului și apelor) din 25 martie 2008, privind cuantumul taxei pe producție pentru anul de comercializare 2007/2008.
Cadrul juridic
Regulamentul nr. 318/2006
3. Regulamentul nr. 318/2006, adoptat de Consiliul Uniunii Europene în cadrul reformei organizării comune a piețelor în sectorul zahărului realizate în anul 2006, a stabilit un nou regim și noi reduceri de cote. În plus, prin acesta a fost instituită o taxă denumită „taxă pe producție” și s‑au prevăzut noi instrumente de piață gestionate de Comisia Europeană, precum retragerea de pe piață.
4. În ceea ce privește taxa pe producție, considerentul (19) al Regulamentului nr. 318/2006 prevede următoarele:
„Ar trebui instituită o taxă pe producție pentru a contribui la finanțarea cheltuielilor care apar în cadrul organizării comune a pieței în sectorul zahărului.”
5. Articolul 16 din regulamentul menționat, denumit „Taxă pe producție”, prevede:
(1) Din anul de comercializare 2007/2008, se percepe o taxă pe producție la cota de zahăr […] alocată întreprinderilor producătoare de zahăr […].
(2) Taxa pe producție se stabilește la 12,00 [euro] per tona de zahăr căruia i se aplică o cotă […].
(3) Totalul taxei pe producție achitat în conformitate cu dispozițiile alineatului (1) se percepe de statele membre de la întreprinderile aflate pe teritoriul lor în funcție de cota alocată pentru respectivul an de comercializare.
Întreprinderile efectuează plățile până la sfârșitul lunii februarie a anului de comercializare corespunzător.
(4) Întreprinderile Comunității producătoare de zahăr […] pot solicita producătorilor de sfeclă, de trestie de zahăr sau de cicoare să își asume până la 50 % din respectiva taxă pe producție.”
6. Noțiunea „zahăr căruia i se aplică o cotă” este definită la articolul 2 punctul 5 din Regulamentul nr. 318/2006 drept orice cantitate de zahăr produsă pentru un anumit an de comercializare, în limita cotei întreprinderii în cauză.
7. Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 318/2006 precizează că anul de comercializare începe la 1 octombrie și se încheie la 30 septembrie anul următor.
8. În ceea ce privește retragerea de pe piață, considerentul (22) al acestui regulament indică următoarele:
„Ar trebui prevăzute noi instrumente de piață care vor fi gestionate de Comisie. [...] [P]entru a menține echilibrul structural al pieței în sectorul zahărului la un nivel de preț apropiat de prețul de referință, Comisia ar trebui să poată decide retragerea unor cantități de zahăr de pe piață până la restabilirea echilibrului pieței”.
9. Articolul 19 din regulamentul menționat, denumit „Retragerea zahărului de pe piață”, are următorul cuprins:
„(1) Pentru a menține echilibrul structural al pieței la un nivel de preț apropiat de prețul de referință, ținând seama de obligațiile Comunității care decurg din acordurile încheiate în temeiul articolului 300 din tratat[ul CE], până la începutul anului de comercializare următor, se poate retrage de pe piață un procent, comun tuturor statelor membre, de zahăr căruia i se aplică o cotă […].
[…]
(2) Procentul de retragere prevăzut la alineatul (1) este definit până la 31 octombrie din anul de comercializare în cauză, pe baza așteptărilor privind tendințele pieței pe durata anului de comercializare.
(3) Fiecare întreprindere care dispune de o cotă depozitează, pe propria cheltuială, pe durata perioadei de retragere, cantitățile de zahăr care corespund aplicării procentului prevăzut la alineatul (1) la producția proprie căreia i se aplică o cotă pentru respectivul an de comercializare.
Cantitățile de zahăr retrase de pe piață în cursul anului de comercializare se consideră primele cantități produse în conformitate cu cotele pentru anul de comercializare următor. Cu toate acestea, luând în considerare așteptările de evoluție a pieței zahărului, se poate decide, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 39 alineatul (2), că, pentru anul de comercializare în curs și/sau anul următor, cantitatea totală sau parțială de zahăr [...] retrasă de pe piață [este]:
– zahăr excedentar [...] susceptibil […] de a se transforma în zahăr industrial […],
sau
– o producție căreia i se aplică niște cote temporare, din care o parte poate fi rezervată exportului în temeiul angajamentelor Comunității care decurg din acorduri încheiate în conformitate cu articolul 300 din tratat.
[…]”
Regulamentul nr. 290/2007
10. Considerentul (8) al Regulamentului (CE) nr. 290/2007 al Comisiei din 16 martie 2007 de stabilire, pentru anul de comercializare 2007/2008, a procentului prevăzut la articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului (JO L 78, p. 20) prevede următoarele:
„În același context, ar trebui luat în considerare faptul că cantitățile vizate de măsurile preventive pot avea consecințe economice asupra întreprinderilor din statele membre care au depus eforturi deosebite în cadrul regimului de restructurare, stabilit prin Regulamentul (CE) nr. 320/2006. Un asemenea efect ar fi contrar obiectivului principal al acestui regim și organizării comune a piețelor în sectorul zahărului, care vizează garantarea viabilității și a competitivității acestui sector. Prin urmare, este necesar să se prevadă o excepție de la aplicarea procentului de retragere pentru statele membre în funcție de procentul din cota națională care a fost eliberat în cadrul regimului de restructurare menționat anterior”.
11. Articolul 1 din Regulamentul nr. 290/2007 prevede:
(1) Pentru anul de comercializare 2007/2008, procentul prevăzut la articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 318/2006 se stabilește la 13,5 %.
(2) Prin derogare de la alineatul (1),
(a) procentul prevăzut la alineatul menționat anterior nu se aplică întreprinderilor al căror volum de producție este mai mic de 86,5 % din cota acestora pentru anul de comercializare 2007/2008;
(b) întreprinderile care produc o cantitate egală cu sau mai mare de 86,5 % din cota lor pentru anul de comercializare 2007/2008, cantitățile care depășesc 86,5 % sunt retrase;
(c) procentul prevăzut la alineatul (1) nu se aplică cantităților produse în statele membre a căror cotă națională de zahăr a fost eliberată până la 50 % începând cu 1 iulie 2006, ca urmare a renunțării la cote în temeiul articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 320/2006.
În cazul statelor membre a căror cotă națională a fost eliberată până la 50 % începând cu 1 iulie 2006, ca urmare a renunțării la cote în temeiul articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 320/2006, procentul de retragere prevăzut la primul alineat se reduce proporțional cu cotele eliberate.
Procentul aplicabil în temeiul acestui punct este stabilit în anexă.
[…]
(4) Cantitățile retrase în conformitate cu alineatul (2) litera (b) și alineatul (3) se consideră ca fiind excedent de zahăr [...] din anul de comercializare 2007/2008, susceptibile de a fi transformate în […] zahăr industrial.
[…]”
Acțiunea principală și întrebările preliminare
12. În anul 2006, societății Agrana Zucker i s‑a atribuit de către autoritatea administrativă competentă o cotă de 405 812,4 tone pentru producția de zahăr din cursul anilor de comercializare cuprinși între 2006/2007 și 2014/2015. Aceeași autoritate a stabilit, în aplicarea articolului 1 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 290/2007, un prag de producție supusă cotei aplicabil Agrana Zucker de 86,5 % din cota sa totală, mai exact, 351 027,73 tone, pentru anul de comercializare 2007/2008, impunând astfel acestei societăți o retragere de 13,5 % din cota sa, mai precis 54 784,67 tone de zahăr.
13. Prin decizia din 28 ianuarie 2008, Agrarmarkt Austria (organism lichidator) a stabilit cuantumul taxei pe producție datorate de Agrana Zucker pentru anul de comercializare 2007/2008 la 4 869 748,80 euro și a solicitat reclamantei să plătească această sumă.
14. Criticând modul de calcul al taxei pe producție pe baza cotei care i‑a fost atribuită și, așadar, prin includerea în această bază a celor 54 784,67 tone de zahăr retrase, pe care nu le mai putea vinde drept cantitate de zahăr produsă corespunzător cotei, Agrana Zucker a formulat o contestație împotriva deciziei Agrarmarkt Austria la Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft. Acesta din urmă a respins contestația prin decizia din 25 martie 2008, care face obiectul procedurii în fața instanței de trimitere.
15. Din decizia de trimitere reiese că Agrana Zucker susține în acțiunea principală că luarea în considerare, la calculul taxei pe producție, a cantității de zahăr retrase de pe piață încalcă principiul proporționalității și principiul nediscriminării, astfel cum a fost consacrat la articolul 34 alineatul (2) CE. În opinia acesteia, o astfel de încălcare ar putea fi evitată dacă articolul 16 din Regulamentul nr. 318/2006 ar fi interpretat în conformitate cu dreptul primar.
16. Instanța de trimitere arată, în esență, că, având în vedere opiniile juridice ale părților, expuse în Hotărârea Curții din 8 mai 2008, Zuckerfabrik Jülich și alții (C‑5/06 și C‑23/06-C‑36/06, Rep., p. I‑3231), și rezervele exprimate de reclamanta din acțiunea principală referitor la validitatea articolului 16 din Regulamentului nr. 318/2006, problema ivită în cadrul dreptului Uniunii nu poate fi soluționată cu ușurință și nu își găsește răspunsul în jurisprudența Curții.
17. În aceste condiții, Verwaltungsgerichtshof a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) Articolul 16 din Regulamentul […] nr. 318/2006 […] trebuie interpretat în sensul că și o cotă de zahăr care nu poate fi utilizată, ca urmare a unei retrageri de pe piață cu titlu preventiv în temeiul articolului 1 din Regulamentul […] nr. 290/2007 […], trebuie luată în considerare la calculul cuantumului taxei pe producție?
2) În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
Articolul 16 din Regulamentul [...] nr. 318/2006 [...] este compatibil cu dreptul primar și, în special, cu principiul proporționalității și cu interdicția discriminării care decurge din articolul 34 CE?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
18. Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 16 din Regulamentul nr. 318/2006 trebuie interpretat în sensul că acea cantitate de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață, în conformitate cu articolul 19 din acest regulament și cu articolul 1 din Regulamentul nr. 290/2007, este inclusă în baza de calcul a taxei pe producție.
19. Reclamanta din acțiunea principală, precum și guvernele spaniol și lituanian sunt de părere că taxa pe producție este aplicabilă cantității de zahăr supus cotei produse efectiv și care poate fi vândută ca atare, iar nu cotei în sine. Ar rezulta că, pentru a determina baza de calcul a taxei menționate, nu trebuie luată în considerare cantitatea de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață.
20. În această privință, trebuie amintit că articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul nr. 318/2006 prevede că, începând cu anul de comercializare 2007/2008, se percepe o taxă pe producție la cota de zahăr alocată î ntreprinderilor producătoare de zahăr. Astfel, dispoziția menționată indică în mod evident că această cotă constituie baza de calcul a taxei pe producție. Rezultă din aceasta că baza de calcul a taxei care trebuie să fie plătită de o întreprindere producătoare de zahăr este reprezentată de cota de zahăr care i‑a fost alocată pentru respectivul an de comercializare.
21. În mod cert, expresia „taxă pe producție” utilizată în considerentul (19) al Regulamentului nr. 318/2006, precum și în titlul și în cuprinsul articolului 16 din acest regulament poate genera confuzie în ceea ce privește definiția bazei de calcul a acestei taxe, din moment ce aceasta nu pare să desemneze o taxă care se aplică unei cote, ci o taxă care se aplică unor alimente efectiv produse. Aceeași este situația și în ceea ce privește textul articolului 16 alineatul (2) din regulamentul menționat, care prevede că „taxa pe producție se stabilește la [12 euro] per tona de zahăr căruia i se aplică o cotă”, având în vedere că noțiunea „zahăr căruia i se aplică o cotă” este definită la articolul 2 punctul 5 din regulamentul menționat ca fiind orice cantitate de zahăr produsă pentru un anumit an de comercializare, în limita cotei întreprinderii în cauză.
22. Cu toate acestea, astfel cum a subliniat avocatul general la punctele 46-51 din concluzii, rezultă din conținutul și din economia articolului 16 din Regulamentul nr. 318/2006 că legiuitorul Uniunii a dorit să instituie, în cadrul reformei organizării comune a piețelor în sectorul zahărului, o nouă taxă care să nu aibă ca bază de calcul cantitatea de zahăr produsă efectiv, ci cota de zahăr alocată. Astfel, în timp ce alineatul (1) al acestui articol instituie principiul perceperii unei taxe pe cota de zahăr alocată întreprinderilor producătoare de zahăr, alineatul (2) al aceluiași articol are drept unic scop stabilirea cuantumului taxei menționate.
23. Această analiză este confirmată de articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 318/2006, care definește modalitățile concrete de percepere a taxei pe producție. Astfel, pe de o parte, la primul paragraf al articolului se precizează că „totalul taxei pe producție achitat în conformitate cu dispozițiile alineatului (1) se percepe de statele membre de la întreprinderile aflate pe teritoriul lor în funcție de cota alocată pentru respectivul an de comercializare”. Pe de altă parte, la al doilea paragraf, același articol 16 alineatul (3) prevede că întreprinderile efectuează plățile până la sfârșitul lunii februarie a anului de comercializare corespunzător. Or, la această dată, cantitatea produsă pentru acest an nu este cunoscută, din moment ce, conform articolului 1 alineatul (2) din regulamentul menționat, un an de comercializare începe la 1 octombrie și se încheie la 30 septembrie anul următor.
24. De altfel, nu rezultă nici din Regulamentul nr. 318/2006 și nici din vreun alt element că legiuitorul Uniunii ar fi înțeles să elimine din baza de calcul a taxei pe producție cantitatea de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață în conformitate cu articolul 19 din acest regulament. În special, teza potrivit căreia această taxă nu s‑ar aplica decât în ceea ce privește cantitatea de zahăr care corespunde diferenței dintre cota de zahăr alocată și cantitatea de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață nu își găsește niciun temei în articolul 16 din regulament, analizat în cuprinsul punctelor 20-23 din prezenta hotărâre.
25. În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 16 din Regulamentul nr. 318/2006 trebuie interpretat în sensul că se include în baza de calcul a taxei pe producție cantitatea de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață în conformitate cu articolul 19 din acest regulament și cu articolul 1 din Regulamentul nr. 290/2007.
Cu privire la a doua întrebare
26. A doua întrebare privește validitatea articolului 16 din Regulamentul nr. 318/2006. În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, instanța de trimitere ridică în special problema validității acestei dispoziții în raport cu principiile proporționalității și nediscriminării.
Cu privire la validitatea articolului 16 din Regulamentul nr. 318/2006 în raport cu principiul proporționalității
27. În esență, reclamanta din acțiunea principală susține că includerea cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață în baza de calcul a taxei pe producție este contrară principiului proporționalității, întrucât determină plata unei taxe pe o cantitate de zahăr care nu a fost produsă și care, prin urmare, nu există, sau plata unei taxe pe o cantitate de zahăr produsă efectiv, dar considerată ca excedent de zahăr, susceptibil fie de a deveni zahăr industrial, vândut de două ori mai ieftin decât zahărul supus cotei, fie de a fi raportat ca zahăr supus cotei în anul de comercializare următor, în cursul căruia va fi din nou supus taxei pe producție. Sarcinile impuse astfel întreprinderilor producătoare de zahăr nu ar fi necesare pentru atingerea obiectivului urmărit, astfel cum este definit în considerentul (19) al Regulamentului nr. 318/2006, din moment ce veniturile din taxa pe producție ar depăși cheltuielile suportate în cadrul organizării comune a piețelor în sectorul zahărului.
28. Această opinie este împărtășită de guvernele spaniol, lituanian și polonez, care apreciază de asemenea că perceperea taxei pe producție asupra cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață determină suportarea de către întreprinderile respective a unei sarcini financiare disproporționate. Referindu‑se, asemenea reclamantei din acțiunea principală, la Hotărârea Zuckerfabrik Jülich și alții, citată anterior, guvernul lituanian subliniază în special că, în pofida largii puteri de apreciere de care dispun instituțiile în acest domeniu, producătorii nu pot fi obligați să suporte sarcini peste măsura necesară atingerii obiectivelor urmărite prin taxare. Guvernul polonez, care arată printre altele că zahărul retras de pe piață nu generează nicio cheltuială legată de organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului, consideră, la rândul său, că instituțiile nu au o putere largă de apreciere în acest domeniu, având în vedere caracterul tehnic al dispoziției în cauză.
29. În această privință, trebuie amintit că principiul proporționalității, care se numără printre principiile generale ale dreptului Uniunii, impune ca actele instituțiilor Uniunii să nu depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru realizarea obiectivelor legitime urmărite de reglementarea în cauză, fiind stabilit că, atunci când este posibilă alegerea dintre mai multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că inconvenientele cauzate nu trebuie să fie disproporționate în raport cu scopurile vizate (Hotărârea din 11 iunie 2009, Agrana Zucker, C‑33/08, Rep., p. I‑5035, punctul 31 și jurisprudența citată).
30. În ceea ce privește controlul jurisdicțional al condițiilor de punere în aplicare a unui astfel de principiu, potrivit unei jurisprudențe constante, legiuitorul Uniunii dispune de o largă putere de apreciere în materia politicii agricole comune și, având în vedere această putere, numai caracterul vădit inadecvat al unei măsuri adoptate în acest domeniu în raport cu obiectivul pe care instituția competentă urmărește să îl atingă poate afecta legalitatea unei astfel de măsuri (a se vedea Hotărârea Agrana Zucker, citată anterior, punctul 32 și jurisprudența citată).
31. Astfel, nu se pune problema dacă măsura adoptată de legiuitor era singura sau cea mai bună posibilă, ci dacă aceasta era în mod vădit neadecvată (Hotărârea Agrana Zucker, citată anterior, punctul 33 și jurisprudența citată).
32. În speță, reiese din considerentul (19) al Regulamentului nr. 318/2006 că taxa pe producție a fost instituită pentru a contribui la finanțarea cheltuielilor care apar în cadrul organizării comune a pieței în sectorul zahărului.
33. Având drept bază de calcul cota alocată întreprinderilor, această taxă permite aducerea la bugetul Uniunii a unor venituri stabile, în sensul că acestea nu depind de cantitățile produse în mod real sau de eventuale retrageri de pe piață. În plus, o astfel de determinare a bazei de calcul a acestei taxe permite ca respectivele venituri să fie percepute în cursul anului de comercializare în cauză, după cum prevede articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 318/2006.
34. În ceea ce privește cheltuielile care intervin în cadrul reformei organizării comune a piețelor în sectorul zahărului, la care se face trimitere în considerentul (19) al regulamentului menționat, nu se poate considera că sunt avute în vedere exclusiv restituirile la exportul de zahăr și de izoglucoză, restituirile la producție pentru utilizarea zahărului în industria chimică și cheltuielile cu măsurile de stocare, precum susține reclamanta din acțiunea principală.
35. Astfel, după cum a arătat avocatul general la punctele 38-40 și 81-84 din concluzii, reforma organizării comune a piețelor în sectorul zahărului a exprimat voința legiuitorului, în cadrul noii politici agricole comune, de a abandona progresiv politica de susținere a prețurilor și a producției în favoarea unei politici de susținere a veniturilor agricole decuplată de producție. Reducerea sprijinului pentru piețe în sectorul zahărului a fost parțial compensată printr‑o susținere a veniturilor întreprinderilor agricole sub forma unui ajutor direct denumit „decuplat”. Costul noilor măsuri, în cadrul cărora ajutorul direct decuplat a reprezentat principalul element, ar trebui să fie compensat, în esență, potrivit punctului 5 al Propunerii de Regulament al Consiliului privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului din 22 iunie 2005 [COM (2005) 263 final], prin economiile realizate ca urmare a reducerii substanțiale a cheltuielilor cu restituirile la export și a eliminării ajutoarelor pentru rafinare, fiind necesar ca reforma să respecte status quo ‑ul cheltuielilor prevăzute în momentul prezentării propunerilor privind politica agricolă comună în cursul lunii ianuarie 2003.
36. În acest context, este necesar ca obiectivul prevăzut în considerentul (19) al Regulamentului nr. 318/2006 să fie înțeles în sensul că taxa pe producție contribuie la finanțarea diferitelor măsuri în sectorul zahărului, inclusiv a ajutorului direct decuplat, care reprezintă cheltuielile cele mai ridicate.
37. Or, este cert că veniturile din taxa pe producție sunt, pentru fiecare an de comercializare, mult inferioare totalului acestor cheltuieli.
38. Prin urmare, se impune constatarea faptului că taxa pe producție se deosebește de măsura în discuție în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Zuckerfabrik Jülich și alții, citată anterior, în care Curtea a apreciat că modul de calcul al cotizațiilor examinate în cuprinsul punctelor 57-60 din această hotărâre a depășit ceea ce era necesar pentru atingerea obiectivului Regulamentului (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 70, p. 77), care urmărea suportarea de către producători, integral, în mod echitabil și eficient, a sarcinilor la desfacerea excedentelor de producție comunitară, potrivit principiului autofinanțării.
39. În ceea ce privește sarcina financiară suportată de întreprinderile pentru care se include în baza de calcul a taxei pe producție cantitatea de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață, trebuie menționat că acest fapt este parțial compensat prin beneficiile pe care întreprinderile le obțin din retragerea de pe piață, care are drept scop, astfel după cum rezultă din considerentul (22) și din articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul nr. 318/2006, să mențină echilibrul structural al pieței la un nivel de preț apropiat de prețul de referință până la restabilirea echilibrului pieței. În plus, trebuie să se observe că, în temeiul articolului 16 alineatul (4) din același regulament, aceste întreprinderi pot transfera producătorilor de sfeclă de zahăr, de trestie de zahăr sau de cicoare până la 50 % din respectiva taxă pe producție.
40. Rezultă din considerațiile precedente că includerea în baza de calcul a taxei pe producție a cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață nu este în mod vădit inadecvată pentru atingerea obiectivului urmărit și, în consecință, nu poate fi considerată contrară principiului proporționalității.
Cu privire la validitatea articolului 16 din Regulamentul nr. 318/2006 în raport cu principiul nediscriminării
41. Reclamanta din acțiunea principală și guvernul lituanian susțin că includerea în baza de calcul a taxei pe producție a cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață conduce totodată la o discriminare pe motiv de naționalitate. Astfel, retragerile de pe piață nefiind efectuate, conform articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 290/2007, prin aplicarea unei cote uniforme, ci potrivit unor coeficienți diferiți în funcție de statele membre, anumite întreprinderi ar fi suspuse unei taxe mai mari, prin raportare la cantitatea de zahăr produsă efectiv, decât cea suportată de alte întreprinderi care se află într‑o situație comparabilă, dar care sunt stabilite în alt stat membru.
42. În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 34 alineatul (2) al doilea paragraf CE, care prevede interzicerea oricărei discriminări în cadrul politicii agricole comune, nu reprezintă decât expresia specifică a principiului general al egalității, care impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (Hotărârea Agrana Zucker, citată anterior, punctul 46 și jurisprudența citată).
43. În speță, la articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 290/2007 s‑a stabilit, pentru anul de comercializare 2007/2008, la 13,5 %, valoare comună tuturor statelor membre, procentul de zahăr supus cotei care a fost retras de pe piață, menționat la articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul nr. 318/2006. Prin derogare de la această dispoziție, articolul 1 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 290/2007 prevede, în primul rând, că acest procent nu se aplică acelor cantități produse în statele membre a căror cotă națională de zahăr a fost eliberată până la 50 % începând cu 1 iulie 2006, ca urmare a renunțării la cote în temeiul articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 320/2006 din 20 februarie 2006 de instituire a unui regim temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 58, p. 42, Ediție specială, 03/vol. 70, p. 118), și, în al doilea rând, că procentul se reduce proporțional cu cotele eliberate pentru statele membre a căror cotă națională a fost eliberată până la 50 % începând cu 1 iulie 2006.
44. Rezultă că importanța retragerii de pe piață impuse întreprinderilor pentru acest an de comercializare variază mai ales în funcție de statul membru în care acestea sunt stabilite. Prin urmare, partea taxei pe producție pe care o achită întreprinderile, corespunzătoare cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață, este de asemenea mai mult sau mai puțin importantă după cum acestea sunt stabilite într‑un stat membru sau în altul.
45. În această măsură, includerea în baza de calcul a taxei pe producție a cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață poate conduce, prin modul de stabilire a acestei retrageri, la un tratament diferențiat al întreprinderilor care se află într‑o situație eventual comparabilă, dar care sunt stabilite în state membre diferite.
46. Cu toate acestea, un asemenea tratament al întreprinderilor apare ca fiind justificat din punct de vedere obiectiv. Astfel, întrucât repartizarea cotelor între întreprinderi și gestionarea acestora sunt în continuare asigurate de statele membre, renunțarea la cote este de asemenea concepută de fiecare dintre acestea și variază de la un stat la altul. În acest context, astfel cum reiese din considerentul (8) al Regulamentului nr. 290/2007, Comisia apreciază necesar să se țină seama de faptul că diferitele constrângeri legate de măsura de retragere au putut avea consecințe economice asupra întreprinderilor din statele membre care au depus eforturi deosebite în cadrul regimului de restructurare stabilit prin Regulamentul (CE) nr. 320/2006 și că un asemenea efect ar fi contrar obiectivului principal al acestui regim și al organizării comune a piețelor în sectorul zahărului, care vizează garantarea viabilității și a competitivității acestui sector. Astfel, exceptarea totală sau parțială de la aplicarea procentului de retragere comun statelor membre are drept finalitate luarea în considerare a eforturilor acceptate de statele membre pentru renunțarea definitivă la cote (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Agrana Zucker, citată anterior, punctul 51).
47. Rezultă că includerea în baza de calcul a taxei pe producție a cantității de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață nu poate fi considerată contrară principiului nediscriminării.
48. Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că examinarea acesteia nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 16 din Regulamentul nr. 318/2006.
Cu privire la cheltuielile de judecată
49. Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
1) Articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului trebuie interpretat în sensul că se include în baza de calcul a taxei pe producție cantitatea de zahăr supus cotei care a fost retrasă de pe piață în conformitate cu articolul 19 din acest regulament și cu articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 290/2007 al Comisiei din 16 martie 2007 de stabilire, pentru anul de comercializare 2007/2008, a procentului prevăzut la articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 318/2006.
2) Examinarea celei de a doua întrebări preliminare nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 16 din Regulamentul nr. 318/2006.