62023CJ0462
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 3. aprīlī (
*1
)
Valsts pienākumu neizpilde – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 2009/54/EK – 8. panta 2. punkts – No viena un tā paša avota iegūta dabīga minerālūdens un avota ūdens tirdzniecības ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem aizliegums – 7. panta 2. punkta b) apakšpunkts – 9. panta 4. punkta c) apakšpunkts – Marķēšanas prasības – Obligātā informācija – Avota nosaukums – Nepareiza transponēšana
Lietā C‑462/23
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2023. gada 24. jūlijā cēlusi
Eiropas Komisija, ko pārstāv N. Nikolova un B. Rous Demiri, pārstāves,
prasītāja,
pret
Bulgārijas Republiku, ko pārstāv T. Mitova, S. Ruseva un R. Stoyanov, pārstāvji,
atbildētāja,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda sestās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši A. Kumins [A. Kumin] un I. Ziemele (referente),
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasības pieteikumu Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka:
–
neaizliegdama no viena un tā paša avota iegūta dabīga minerālūdens un avota ūdens tirdzniecību ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem,
–
neuzlikdama pienākumu dabīgu minerālūdeņu un avota ūdeņu marķējumā norādīt ieguves avota nosaukumu un
–
atļaudama jēdzienu “avota ūdens” izmantot ūdenim, kas neatbilst attiecīgajā jomā pastāvošajām prasībām,
Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/54/EK (2009. gada 18. jūnijs) par dabīgo minerālūdeņu ieguvi un tirdzniecību (OV 2009, L 164, 45. lpp.) 8. panta 2. punktu, 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 9. panta 4. punkta c) apakšpunktu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
2
Saskaņā ar Direktīvas 2009/54 5., 7. un 9. apsvērumu:
“(5)
Izstrādājot noteikumus par dabīgajiem minerālūdeņiem, galvenajam mērķim vajadzētu būt patērētāju veselības aizsardzībai, novēršot patērētāju iespējamu maldināšanu un nodrošinot godīgu tirdzniecību.
[..]
(7)
Būtu jārūpējas par to, lai nodrošinātu, ka dabīgie minerālūdeņi tirdzniecības posmā saglabā tiem raksturīgās īpašības. [..]
[..]
(9)
Patērētājs obligāti būtu jānodrošina ar informāciju par dabīgā minerālūdens analītisko sastāvu.”
3
Šīs direktīvas 1. panta 1. punktā paredzēts:
“Šī direktīva attiecas uz dalībvalstī iegūtiem pazemes ūdeņiem, ko dalībvalsts atbildīgā iestāde atzinusi par dabīgiem minerālūdeņiem saskaņā ar I pielikuma I iedaļu.”
4
Minētās direktīvas 7. panta 2. punktā noteikts:
“Dabīgā minerālūdens etiķetē norāda arī šādu obligātu informāciju:
[..]
b) minerālūdens ieguves avota atrašanās vietu un nosaukumu;
[..].”
5
Šīs pašas direktīvas 8. pants izteikts šādā redakcijā:
“1.   Apdzīvotās vietas, ciemata vai citas vietas nosaukumu var izmantot preču aprakstā, ja tas attiecas uz dabīgu minerālūdeni, kura ieguves avots atrodas aprakstā minētajā vietā, un ja tas nemaldina attiecībā uz ieguves avota ekspluatācijas vietu.
2.   Aizliegts dabīgu minerālūdeni no viena un tā paša ieguves avota apzīmēt ar vairāk nekā vienu preču aprakstu.
3.   Ja etiķetē vai uzrakstā uz traukiem, kuros dabīgo minerālūdeni tirgo, ir preču apraksts, kas atšķiras no ieguves avota nosaukuma vai tā atrašanās vietas, tad šo atrašanās vietu vai ieguves avota nosaukumu norāda ar vismaz pusotras reizes augstākiem un platākiem burtiem nekā lielākie burti attiecīgajā preču aprakstā.
Šā punkta pirmo daļu mutatis mutandis un tikpat stingri piemēro arī attiecībā uz ieguves avota nosaukumu vai tā atrašanās vietu, ko izmanto preču aprakstā dabīgā minerālūdens reklāmai jebkurā tās formā.”
6
Direktīvas 2009/54 9. panta 4. punktā noteikts:
“Terminu “avota ūdens” izmanto vienīgi ūdenim, kas paredzēts lietošanai pārtikā tā dabīgajā veidā, ko pilda pudelēs ieguves vietā un kas:
[..]
c)
atbilst 7. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta un 8. panta prasībām par marķēšanu;
[..].”
7
Šīs direktīvas I pielikumā ietverta I. daļa “Definīcija”, kuras 1. punktā paredzēts:
““Dabīgs minerālūdens” ir mikrobioloģiski nekaitīgs ūdens 5. panta nozīmē, kurš atrodas pazemes ūdens slāņos vai krātuvēs un kuru iegūst no ieguves avota, izmantojot vienu vai vairākas dabīgas vai urbtas izejas.
[..]”
Bulgārijas tiesības
2004. gada rīkojums
8
Naredba za iziskvaniyata kam butiliranite naturalni mineralni, izvorni i trapezni vodi, prednaznacheni za piteyni tseli (Rīkojums par prasībām pudelēs pildītiem dabīgiem minerālūdeņiem, avota ūdeņiem un galda ūdeņiem; 2004. gada 3. augustaDV Nr. 68; turpmāk tekstā – “2004. gada rīkojums”) 22. panta 3. punkts izteikts šādā redakcijā:
“Neskarot [Naredba za iziskvaniyata za etiketiraneto i predstavyaneto na hranite (Rīkojums par pārtikas produktu marķēšanas un noformējuma prasībām; 2000. gada 28. jūlijaDV Nr. 62)] noteikumus [..], dabīgo minerālūdeņu tirdzniecības iepakojuma marķējumā tiek ietverta arī šāda obligātā informācija:
1.
ūdens izplūdes vietas nosaukums un minerālūdens krātuves norāde atbilstoši 5. pantā minētajam sertifikātam;
2.
tās vietas nosaukums, kurā dabīgais minerālūdens iepildīts pudelē; [..].”
9
Šā rīkojuma 23. pantā noteikts:
“(1)   Dabīgā minerālūdens tirdzniecības nosaukums (tirdzniecības zīme) var ietvert ar ūdens izplūdes vietu un krātuves atrašanās vietu saistītas apdzīvotas vietas vai ciemata nosaukumu, ja tas nemaldina attiecībā uz ūdens izplūdes vietas ekspluatācijas vietu.
(2)   Dabīgu minerālūdeni no vienas un tā pašas ūdens izplūdes vietas aizliegts apzīmēt ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem.”
10
Minētā rīkojuma 26. panta 3. punktā paredzēts, ka saskaņā ar Rīkojumu par pārtikas produktu marķēšanas un noformējuma prasībām avota ūdeņu tirdzniecības iepakojuma marķējumā iekļauj arī obligātu informāciju par ūdens izplūdes vietas nosaukumu atbilstoši izsniegtajai ūdens ieguves atļaujai un tās vietas nosaukumu, kurā avota ūdens iepildīts pudelē.
11
Atbilstoši šā paša rīkojuma 26. panta 4. punktam:
“Avota ūdens marķēšanai ir piemērojamas arī 23. un 24. panta prasības.”
12
2004. gada rīkojuma papildu noteikumu 1. punkta 4. apakšpunktā jēdziens “ūdens izplūdes vieta” definēts šādi:
““Ūdens izplūdes vieta” ir gruntsūdeņu iekārta, kas paredzēta ūdens ieguvei un kas ietver virszemes iekārtas. Dažādi gruntsūdeņu izplūdes vietu veidi ir uzskaitīti [Naredba no 1 ot 2007 g. za prouchvane, polzvane i opazvane na podzemnite vodi (2007. gada Rīkojums Nr. 1 par gruntsūdeņu izpēti, izmantošanu un saglabāšanu; 2007. gada 30. oktobraDV Nr. 87; turpmāk tekstā – “2007. gada rīkojums Nr. 1”)] 89. panta 1. punktā.”
13
Šo papildu noteikumu 1. punkta 5. apakšpunktā jēdziens “minerālūdens krātuve” definēts šādi:
““Minerālūdens krātuve” ir pazemes ūdenstilpe, ko veido minerālūdens.”
2007. gada rīkojums Nr. 1
14
2007. gada rīkojuma Nr. 1 89. panta 1. punktā paredzēts:
“Gruntsūdeņu iegūšanas iekārtas atbilstoši to izvietojumam pazemes ūdenstilpē ir šādas:
1.
vertikālas:
a)
dziļurbumi;
b)
raktas akas;
c)
kombinēti urbumi (raktas akas un dziļurbumi);
2.
horizontālas:
a)
drenāžas;
b)
tuneļi;
3.
horizontālās drenāžas akas;
4.
ieguve no avota;
5.
īpašas konstrukcijas iekārtas:
a)
slīpi urbumi;
b)
kombinēti urbumi (raktas akas un dziļurbumi) ar vairākiem slīpiem urbumiem no raktas akas dibena;
c)
urbums ar vairākām ieguves kamerām.”
Ūdens likums
15
Zakon za vodite (Ūdens likums, 1999. gada 27. jūlijaDV Nr. 67) papildu noteikumu 1. punkta 61. un 98. apakšpunktā noteikts:
“61. “Pazemes ūdenstilpe” ir atsevišķs gruntsūdens krājums ūdens vienā vai vairākos ūdens nesējslāņos, kam raksturīgs noteikts gruntsūdens stāvoklis.
[..]
98. “Minerālūdens krātuve” ir pazemes ūdenstilpe vai tās daļa, kas satur minerālūdeņus ar vienveidīgu sastāvu un ķīmiskām īpašībām.”
Pirmstiesas process
16
2020. gada 2. jūlijā Komisija Bulgārijas Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, pamatojoties uz diviem iemesliem: pirmkārt, to, ka, tā kā šīs dalībvalsts tiesību akti atļauj no viena un tā paša avota iegūtu dabīgo minerālūdeni un avota ūdeni tirgot ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem, tie neatbilst Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta prasībām, un, otrkārt, to, ka, tā kā tiesību akti neparedz obligātu ieguves avota nosaukuma norādīšanu minēto ūdeņu marķējumā, tie neatbilst šīs direktīvas 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 9. panta 4. punkta c) apakšpunkta prasībām.
17
Bulgārijas Republika atbildēja ar 2020. gada 29. septembra vēstuli, kurā tā līdz 2020. gada 30. oktobrim apņēmās paziņot Komisijai pasākumus Direktīvas 2009/54 pareizai transponēšanai. 2020. gada 24. novembrī Bulgārijas iestādes iesniedza Komisijai rīkojuma projektu par prasībām, kuras piemērojamas pudelēs pildītam dabīgajam minerālūdenim, avota ūdenim un galda ūdenim, kas paredzēts dzeršanai.
18
Pēc paziņoto pasākumu pārbaudes Komisija 2021. gada 23. septembrī Bulgārijas Republikai nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā Bulgārijas tiesību aktu atbilstības panākšanai bija paredzēts divu mēnešu termiņš no šā atzinuma saņemšanas brīža. Tajā Komisija minētajai dalībvalstij izvirzīja iebildumu, ka tā nav izpildījusi pienākumus, kuri izriet no Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta, 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 9. panta 4. punkta c) apakšpunkta, jo tā joprojām nav pareizi transponējusi Bulgārijas tiesībās šo direktīvu un it īpaši jēdzienu “ieguves avots”, kā tas interpretēts 2015. gada 24. jūnija spriedumā Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, turpmāk tekstā – “spriedums Hotel Sava Rogaška”, EU:C:2015:414).
19
Pēc atbildes sniegšanas termiņa pagarināšanas līdz 2022. gada 21. janvārim Bulgārijas Republika 2022. gada 17. janvārī Komisijai paziņoja savu nostāju par argumentēto atzinumu un iesniedza pārskatītu rīkojuma projektu par prasībām, kas piemērojamas minerālūdens, avota un galda ūdens pildīšanai pudelēs. Vēlākā informācijas apmaiņā pēc tam, kad Komisija bija paziņojusi šai dalībvalstij, ka paredzētie pasākumi nav pietiekami, Bulgārijas Republika tostarp apņēmās grozīt tiesību aktus par pārtikas produktiem.
20
Ņemot vērā, ka šī dalībvalsts nebija veikusi papildu pasākumus, lai pareizi transponētu Direktīvu 2009/54, Komisija 2023. gada 24. jūlijā cēla šo prasību.
Par prasību
21
Lai pamatotu šo prasību, Komisija izvirza divus iebildumus par, pirmkārt, Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta, kā arī, otrkārt, šīs direktīvas 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 9. panta 4. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu.
Par pieņemamību
22
Lai gan Bulgārijas Republika nav izvirzījusi iebildi par šīs prasības nepieņemamību, tā tomēr norāda, ka pirmstiesas procesa gaitā tā saskaņā ar lojālas sadarbības principu ir paziņojusi Komisijai vairākus projektus, kuru mērķis ir grozīt spēkā esošo valsts tiesisko regulējumu un kuros pārņemti paši Direktīvas 2009/54 formulējumi, kā tie interpretēti spriedumā Hotel Sava Rogaška, tomēr visi šie pasākumi esot atzīti par nepietiekamiem. Šī dalībvalsts uzskata, ka tas patiesībā liecina par grūtībām, kādas rada Direktīvā 2009/54 izmantoto pamatjēdzienu definīcijas neesamība, turklāt daži no tiem esot nesaderīgi ar pamatjēdzieniem, kuriem ir līdzīga nozīme un kuri ir izmantoti citos Savienības tiesību aktos.
23
Šajā kontekstā minētā dalībvalsts, kura apgalvo, ka ir bijusi vienīgā, kurai lūgts valsts tiesībās definēt šos jēdzienus, turklāt nesaņemot precīzas norādes par to saturu, uzsver Komisijas kā iestādes, kurai ir likumdošanas iniciatīvas pilnvaras, lomu, proti, veikt pasākumus, lai precizētu Savienības tiesības, ja jāatjaunina spēkā esošais tiesiskais regulējums. Šī dalībvalsts arī norāda, ka šajā lietā jaunu valsts tiesību normu pieņemšana tika atlikta tieši tāpēc, ka tika gaidīta šīs iestādes piekrišana paredzētajai pieejai. Tomēr trīs mēnešus pēc pēdējās informācijas paziņošanas, ko šī dalībvalsts bija nosūtījusi Komisijai, tā esot cēlusi šo prasību, neveicot papildu konsultācijas.
24
Šajā ziņā, ciktāl Bulgārijas Republikas argumenti būtu jāsaprot kā tādi, kas attiecas uz to, ka Komisija, ceļot šo prasību, esot pārkāpusi lojālas sadarbības pienākumu, jākonstatē – papildus tam, ka Komisijai ar nostāju, ko tā ieņem pirmstiesas procesā, nav pilnvaru galīgi noteikt dalībvalsts tiesības un pienākumus vai sniegt tai garantijas par konkrētas rīcības saderību ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 20. marts, Komisija/Vācija, C‑135/01, EU:C:2003:171, 24. punkts un tajā minētā judikatūra), no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka konkrētajā lietā Bulgārijas Republika katrā ziņā nav norādījusi uz Direktīvā 2009/54 izmantoto jēdzienu, uz kuriem tā atsaucas šajā prasībā, interpretācijas grūtībām šajā procesā.
25
Līdz ar to nevar apgalvot, ka Komisija šai dalībvalstij būtu radījusi nenoteiktību attiecībā uz tās pienākumu apjomu vai ka tā būtu liegusi tai izbeigt pārmesto pārkāpumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2003. gada 20. marts, Komisija/Vācija, C‑135/01, EU:C:2003:171, 23. punkts).
26
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru tieši Komisijai ir jāizvērtē, vai ir lietderīgi celt prasību pret dalībvalsti, jānosaka tiesību normas, kuras šī dalībvalsts, iespējams, ir pārkāpusi, un jāizvēlas brīdis, kurā tā uzsāk procedūru sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, un apsvērumi, kas šo izvēli nosaka, nevar ietekmēt prasības pieņemamību. Šajā ziņā tikai Komisijai ir jāizvērtē, vai ir lietderīgi celt un uzturēt prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, savukārt Tiesai jāpārbauda, vai izvirzītā pienākumu neizpilde pastāv vai nepastāv, un tai nav jāspriež par to, kā Komisija ir izmantojusi savu rīcības brīvību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 25. marts, Komisija/Ungārija (Cigaretēm piemērojamie akcīzes nodokli), C‑856/19, EU:C:2021:253, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
27
No tā izriet, ka ar Bulgārijas Republikas apgalvojumiem nevar apstrīdēt šīs prasības pieņemamību.
Par lietas būtību
Par pirmo iebildumu – Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta pārkāpumu
– Lietas dalībnieku argumenti
28
Komisija norāda, ka ar Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punktu, lasot to kopsakarā ar tās 9. panta 4. punkta c) apakšpunktu, dabīgus minerālūdeņus un avota ūdeņus no viena un tā paša ieguves avota – tādā izpratnē, kā tos interpretējusi Tiesa spriedumā Hotel Sava Rogaška, proti, dabīgos minerālūdeņus un avota ūdeņus, kuru izcelsme ir vienā un tajā pašā pazemes ūdens slānī vai krātuvē un kuriem, tos iegūstot no visām šīm dabīgajām vai urbtajām izejām, ir vienādas īpašības, – ir aizliegts tirgot ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem.
29
Taču aizliegumam, kas paredzēts 2004. gada rīkojuma 23. panta 2. punktā un 26. panta 4. punktā – tiesību normās, ar kurām šis noteikums ir transponēts Bulgārijas tiesību sistēmā –, esot atšķirīgs tvērums, jo tas attiecas nevis uz “ieguves avotu”, bet gan uz “ūdens izplūdes vietu”, kā tā definēta 2004. gada rīkojuma papildu noteikumu 1. punkta 4. apakšpunktā un 2007. gada Rīkojuma Nr. 1 89. panta 1. punktā. Tā, saskaņā ar 2004. gada rīkojuma 23. panta 2. punktu un 26. panta 4. punktu šis aizliegums attiecoties uz dabīga minerālūdens vai avota ūdens, kas iegūts no vienas un tās pašas “gruntsūdeņu iekārtas, kas paredzēta ūdens ieguvei”, tirdzniecību ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem. Šajos apstākļos attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā katru ūdens izplūdes vietu jau pēc tās būtības uzskata par atsevišķu avotu, līdz ar to ūdeņiem no viena un tā paša ieguves avota varot tikt piešķirti atšķirīgi tirdzniecības nosaukumi.
30
Bulgārijas Republika norāda, ka jēdziens “ieguves avots” Direktīvā 2009/54 nav definēts, un šī dalībvalsts uzskata, ka tas nav definēts arī Tiesas judikatūrā – šis apstāklis neļaujot noteikt, kam tieši atbilst pazemes ūdenstilpe, kura jākvalificē kā “ieguves avots” šīs direktīvas izpratnē. No tā izrietot, ka dalībvalstis ne tikai var brīvi definēt šo jēdzienu savās valsts tiesībās, bet arī izmantot pastāvošās valsts tiesību normas, lai sasniegtu minētajā direktīvā noteiktos mērķus.
31
Bulgārijas Republika šajā ziņā uzsver, ka bulgāru valodā “ūdens avots” tieši atbilst avotam, kurā ir iekārta, kas ļauj šo avotu ekspluatēt, un no kura tiek iegūts dabīgs minerālūdens vai avota ūdens, kas izplūst no viena vai vairākiem dabīgiem vai urbtiem avotiem. Šādā veidā informācijas sniegšana par šādi izprastu “ūdens avotu” patērētājiem ļaujot ar vislielāko precizitāti identificēt attiecīgā ūdens izcelsmi un nošķirt vienu dabīgo minerālūdeni no cita dabīgā minerālūdens atkarībā no ieguves avota atrašanās vietas.
32
Tādējādi 2004. gada rīkojuma 23. un 26. pants ļaujot sasniegt gan Direktīvas 2009/54 mērķi kopumā, gan arī šīs direktīvas 8. panta īpašo mērķi. Turklāt šajos pantos ietvertais aizliegums atspoguļojot nosacījumu, saskaņā ar kuru dabīgajam minerālūdenim, lai to varētu uzskatīt par tādu, kas nāk no viena un tā paša ieguves avota, visās tā izplūdes vietās jāpiemīt identiskām īpašībām. Šajā ziņā esot ticis ņemts vērā, ka Bulgārijā ūdeņiem, kas nāk no viena un tā paša ūdens slāņa vai krātuves un kas virszemē izplūst no vairākām dažādām dabīgām vai urbtām izejām, to nodalošā attāluma dēļ ir atšķirīgas īpašības, turklāt Komisija neesot pierādījusi, ka šo valsts tiesību normu piemērošana būtu apdraudējusi Direktīvas 2009/54 mērķus.
– Tiesas vērtējums
33
Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punktā paredzēts, ka dabīgu minerālūdeni no viena un tā paša ieguves avota ir aizliegts apzīmēt ar vairākiem preču aprakstiem [tirdzniecības nosaukumiem].
34
Pirmām kārtām, attiecībā uz apgalvoto šajā tiesību normā minētā jēdziena “ieguves avots” tvēruma kļūdaino izpratni vispirms jāatgādina, ka sprieduma Hotel Sava Rogaška 45. punktā Tiesa ir nospriedusi, ka ar 8. panta 2. punktā ietverto jēdzienu “dabīgs minerālūdens no viena un tā paša ieguves avota” tiek apzīmēts dabīgs minerālūdens, kurš iegūts no vienas vai vairākām dabīgām vai urbtām izejām un kura izcelsme ir vienā un tajā pašā pazemes ūdens slānī vai krātuvē, ja ūdenim, kas iegūts no visām šīm dabīgajām vai urbtajām izejām, ir vienādas īpašības atbilstoši minētās direktīvas I pielikumā uzskaitītajiem kritērijiem, kuras saglabājas stabilas dabīgo svārstību robežās.
35
Lai nonāktu pie šāda secinājuma, Tiesa ir nepārprotami norādījusi, ka jēdziens “ieguves avots” nevar tikt pielīdzināts jēdzienam “izplūdes vieta”, jo Direktīvas 2009/54 I pielikuma I iedaļas 1. punkta pirmajā daļā ietvertās dabīgā minerālūdens definīcijas formulējumā ir tieši precizēts, ka ieguves avotu var ekspluatēt, “izmantojot vienu vai vairākas dabīgas vai urbtas izejas”. Tādējādi Tiesa ir nospriedusi, ka, lai konstatētu, ka šāds ūdens ir dabīgs minerālūdens “no viena un tā paša ieguves avota” Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta izpratnē, nav nozīmes, vai tas tiek iegūts no vienas vai vairākām izplūdes vietām (spriedums Hotel Sava Rogaška, 30. punkts).
36
Tiesa ir norādījusi, ka šo interpretāciju ne tikai apstiprina Direktīvas 2009/54 vispārējā sistēma, jo, lasot to kopsakarā, apstiprinās, ka tās piemērošanā primāra loma ir piešķirama dabīgā minerālūdens īpašībām, bet ka tā, ņemot vērā šīs direktīvas 5., 7. un 9. apsvērumu, ir vienīgais veids, kā nodrošināt minētās direktīvas mērķu sasniegšanu. Proti, tā kā dabīga minerālūdens tirdzniecības nosaukums noteikti ir saistāms ar šī ūdens īpašībām, tad, ja dabīgus minerālūdeņus ar vienu un to pašu izcelsmi un identiskām īpašībām būtu iespējams tirgot ar atšķirīgiem tirdzniecības nosaukumiem, patērētāji tiktu maldināti un tiem nebūtu iespējas izdarīt informētu izvēli atkarībā no dabīgā minerālūdens iespējamām īpašībām saistībā ar veselības uzturēšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu Hotel Sava Rogaška, 36. un 39.–41. punkts).
37
Šajā lietā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkts Bulgārijas tiesībās ir transponēts ar 2004. gada rīkojuma 23. panta 2. punktu, ar kuru dabīgu minerālūdeni no vienas un tā pašas “ūdens izplūdes vietas” ir aizliegts apzīmēt ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem, un ka šis jēdziens šā rīkojuma papildu noteikumu 1. punkta 4. apakšpunktā savukārt ir definēts kā “gruntsūdeņu iekārta, kas paredzēta ūdens ieguvei un kas ietver virszemes iekārtas” 2007. gada Rīkojuma Nr. 1 89. panta 1. punkta izpratnē.
38
Ņemot vērā šo valsts tiesību normu saturu, jāuzskata, ka, tā kā ar tām ir vienīgi aizliegts ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem tirgot dabīgos minerālūdeņus, kas iegūti no vienas un tās pašas izplūdes vietas, tās ir pretrunā Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta formulējumam, kā Tiesa to interpretējusi spriedumā Hotel Sava Rogaška, minētā sprieduma 30. punktā tieši izslēgdama jebkādu atbilstību starp jēdzieniem “ieguves avots” un “izplūdes vieta”.
39
Minētajās valsts tiesību normās nav ņemti vērā arī šīs direktīvas mērķi, kas izklāstīti tās 5. apsvērumā. Proti, kā norāda Komisija, tā kā minētajās tiesību normās katra “iekārta, kas paredzēta ūdens ieguvei”, ir domāta kā atsevišķs ieguves avots, no šīm iekārtām iegūtajiem ūdeņiem var tikt piešķirti atšķirīgi tirdzniecības nosaukumi, lai gan nav izslēgts, ka ūdens no šīm dažādajām izplūdes vietām patiešām ir ūdens, kam ir viena un tā pati izcelsme un vienas un tās pašas īpašības. Kā Tiesa ir tieši nospriedusi sprieduma Hotel Sava Rogaška 41. punktā, šāda iespēja var maldināt patērētājus, kuriem vairs nebūtu iespējas veselības uzturēšanas nolūkos izdarīt informētu izvēli atkarībā no dabīgā minerālūdens īpašībām.
40
Attiecībā uz Bulgārijas Republikas argumentāciju par apgalvotajām šīs valsts ģeoloģiskajām un hidroloģiskajām īpatnībām un Komisijas iesniegto pierādījumu nepietiekamību jāuzsver, ka šis iebildums attiecas uz veidu, kādā Direktīva 2009/54 transponēta Bulgārijas tiesībās, nevis uz transponēšanas tiesiskā regulējuma piemērošanas konkrēto rezultātu. Tādējādi, lai pierādītu, ka šīs direktīvas transponēšana ir nepietiekama vai neatbilstoša, nav jāpierāda šīs transponēšanas vajadzībām pieņemtā valsts tiesiskā regulējuma faktiskās sekas, jo tieši pašas šī tiesiskā regulējuma normas liecina par transponēšanas nepietiekamību vai nepareizību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, Komisija/Slovākija (Profesionālās kvalifikācijas), C‑773/22, EU:C:2024:645, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Attiecībā uz šā sprieduma 22. un 23. punktā īsumā izklāstīto argumentāciju – ņemot vērā jau Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punkta tiesību normu formulējumu un lasot to kopsakarā ar tās I pielikuma I iedaļas 1. punkta pirmajā daļā ietverto “dabīga minerālūdens” definīciju – Bulgārijas Republika, lai attaisnotu pienākumu neizpildi, nevar atsaukties uz šajā direktīvā izmantoto jēdzienu definīcijas apgalvoto neesamību. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, kā atgādināts šā sprieduma 34.–36. punktā, ka Tiesai jau ir bijusi iespēja precizēt šo pašu tiesību normu interpretāciju spriedumā Hotel Sava Rogaška, kas turklāt tika pasludināts vairāk nekā sešus gadus pirms argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām.
42
Līdz ar to pirmais Komisijas izvirzītais iebildums, ciktāl tas attiecas uz to, ka nav noteikts aizliegums dabīgu minerālūdeni no viena un tā paša ieguves avota tirgot ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem, ir jāapmierina.
43
Otrām kārtām, ciktāl šis iebildums attiecas arī uz to, ka nav noteikts aizliegums avota ūdeni no viena un tā paša ieguves avota tirgot ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem, jānorāda, ka saskaņā ar Direktīvas 2009/54 9. panta 4. punkta c) apakšpunktu šīs direktīvas 8. panta 2. punktā noteiktais aizliegums ir piemērojams arī pudelēs pildīto ūdeņu kategorijas tirdzniecībai.
44
Tā kā šī tiesību norma, kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, Bulgārijas tiesībās transponēta ar 2004. gada rīkojuma 26. panta 4. punktu, saskaņā ar kuru “avota ūdens marķēšanai ir piemērojamas arī 23. un 24. panta prasības”, tad, ņemot vērā šā rīkojuma 23. panta 2. punkta tvērumu, kas atgādināts šā sprieduma 37. punktā, un iepriekš norādītajos apsvērumos izklāstītajiem iemesliem analoģisku iemeslu dēļ, arī pirmais iebildums ir jāapmierina, ciktāl tas attiecas uz šāda veida ūdeņu tirdzniecību.
Par otro iebildumu – Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 9. panta 4. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu
– Lietas dalībnieku argumenti
45
Komisija norāda, ka 2004. gada rīkojuma 22. un 26. pantā paredzētie obligātie noteikumi dabīgā minerālūdens un avota ūdens marķēšanas jomā neietver pienākumu šo produktu marķējumā norādīt avota nosaukumu.
46
Šajā ziņā Komisija norāda, pirmām kārtām, ka šā rīkojuma 22. panta 3. punkta 1. apakšpunktā, ar kuru Bulgārijas tiesību sistēmā transponēts Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunkts, ir prasīts, lai dabīgā minerālūdens iepakojuma vienības marķējumā būtu norādīts “ūdens izplūdes vietas nosaukums un minerālūdens krātuves norāde saskaņā ar 5. pantā minēto sertifikātu”. Ne pienākums norādīt “ūdens izplūdes vietu”, kas atbilstoši 2004. gada rīkojuma papildu noteikumu 1. punkta 4. apakšpunktam ir definēta kā “gruntsūdeņu iekārta, kas paredzēta ūdens ieguvei”, ne arī pienākums minēt “minerālūdens krātuvi”, kura savukārt saskaņā ar šo papildu noteikumu 1. punkta 5. apakšpunktu definēta kā “pazemes ūdenstilpe, ko veido minerālūdens”, nav pietiekams, lai tas atbilstu Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajai prasībai.
47
Otrām kārtām, Komisija uzskata, ka, tā kā Bulgārijas valsts tiesību normās nav paredzētas prasības marķēšanas jomā, kuras atbilstu šīs direktīvas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktam un 8. pantam, šīs valsts tiesību normas, pārkāpjot minētās direktīvas 9. panta 4. punkta c) apakšpunktu, kas Bulgārijas tiesību sistēmā transponēts ar 2004. gada rīkojuma 26. panta 3. punkta 1. apakšpunktu, kā “avota ūdeni” ļauj tirgot ūdeni, kas neatbilst šo pantu prasībām.
48
Bulgārijas Republika norāda, ka, ieviesdama valsts tiesībās 2004. gada rīkojuma 22. panta 3. punkta 1. apakšpunktu un 26. panta 3. punkta 1. apakšpunktu, tā ir uzskatījusi, ka, lai informētu patērētājus, pietiek, ja dabīgu minerālūdeņu un avota ūdeņu etiķetēs ir norādīts ūdens avots, ar ko tiek saprasts avots ar iekārtu, kura ļauj to ekspluatēt. Proti, kā izrietot no sprieduma Hotel Sava Rogaška 33. punkta, ieguves avota nosaukums un tā ekspluatācijas vietas nosaukums šim nolūkam var tikt izmantoti autonomi. Katrā ziņā no dalībvalstu atzīto dabīgo minerālūdeņu saraksta (OV 2013, C 315, 1. lpp.), proti, tā daļas, kurā ietverts Bulgārijas Republikas atzīto dabīgo minerālūdeņu saraksts, izrietot, ka sadaļās “Avota nosaukums” un “Ieguves vieta” ir ietverti vieni un tie paši nosaukumi, līdz ar to norāde uz vienu no tām nodrošinot patērētāju informēšanu.
– Tiesas vērtējums
49
Pirmām kārtām, attiecībā uz marķēšanas prasībām, kas izriet no Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta, no šīs tiesību normas formulējuma paša izriet, ka dabīgo minerālūdeņu etiķetē obligāti jānorāda minerālūdens ieguves avota atrašanās vietas un nosaukuma informācija.
50
Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka dabīgā minerālūdens “ieguves avota” jēdziens šīs direktīvas izpratnē nevar tikt pielīdzināts nedz jēdzienam “pazemes ūdens slāņi vai krātuve”, jo minētās direktīvas I pielikuma I iedaļas 1. punkta pirmajā daļā ietvertās dabīgā minerālūdens definīcijas formulējumā šie abi jēdzieni ir skaidri nošķirti, nedz arī, kā norādīts šā sprieduma 35. punktā, jēdzienam “izplūdes vieta”, jo šajā pašā formulējumā ir tieši precizēts, ka ieguves avotu var izmantot ar “vienu vai vairākām dabīgām vai urbtām izejām” (šajā nozīmē skat. spriedumu Hotel Sava Rogaška, 29. un 30. punkts).
51
Kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, 2004. gada rīkojuma 22. panta 3. punkta 1. apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šā rīkojuma papildu noteikumu 1. punkta 4. un 5. apakšpunktu, ar kuriem Bulgārijas tiesībās transponēts Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunkts, gan nosaka pienākumu dabīgu minerālūdeņu iepakojumu etiķetē norādīt “ūdens izplūdes vietas”, kura tiek saprasta kā “[..] iekārta, kas paredzēta ūdens ieguvei”, nosaukumu un attiecīgi informāciju par “minerālūdens krātuvi”, kura savukārt tiek saprasta kā “pazemes ūdenstilpe, ko veido minerālūdens”, tomēr neparedz, ka uz attiecīgo produktu etiķetēm jābūt norādītam “ieguves avota nosaukumam”.
52
Taču, tā kā pēdējā minētā jēdziena tvērums, kā izriet no šā sprieduma 50. punkta, noteikti atšķiras no jēdzienu “ūdens izplūdes vieta” un “ūdens krātuve” tvērumiem, jāsecina, ka Bulgārijas Republika ir nepareizi transponējusi Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
53
Šīs dalībvalsts izvirzītie argumenti nevar atspēkot šo vērtējumu.
54
Proti, pirmkārt, pretēji tam, ko norāda Bulgārijas Republika, no vārda “vai” izmantošanas sprieduma Hotel Sava Rogaška 33. punktā nevar secināt, ka, lai izpildītu Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta prasības, pietiek ar to, ka dabīgu minerālūdeņu etiķetēs ir norādīta vai nu ieguves avota atrašanās vieta, vai tā nosaukums.
55
Taisnība, ka sprieduma Hotel Sava Rogaška 33. punktā Tiesa ir nospriedusi, ka ar Direktīvas 2009/54 8. pantu kopumā paredzēts nodrošināt, ka katrā atsevišķā gadījumā dabīgā minerālūdens ieguves avota vai tā atrašanās vietas nosaukums ļauj patērētājam, veicot pirkumu, nešaubīgi identificēt attiecīgā ūdens izcelsmi un, pateicoties šim nosaukumam vai norādei, atšķirt konkrēto dabīgo minerālūdeni no pārējiem dabīgajiem minerālūdeņiem. Tomēr šāda identificēšana var tikt nodrošināta visos gadījumos tikai tad, ja uz etiķetes ir norādītas abas norādes, kas alternatīvi vai kopā ļauj nepārprotami identificēt šo izcelsmi.
56
Katrā ziņā jau no minētā sprieduma 33. punkta formulējuma paša izriet, ka šajā punktā ietvertais precizējums attiecas nevis uz šīs direktīvas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu, bet gan uz tās 8. pantu. Tādējādi tas nekādi neapšauba 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta skaidro formulējumu, jo Tiesa minētā sprieduma 34. punktā turklāt ir tieši norādījusi, ka ieguves avota vai tā atrašanās vietas nosaukuma lomas nozīmīgums dabīgā minerālūdens identificēšanā izriet arī no pēdējās minētās tiesību normas, kurā noteikts, ka dabīgu minerālūdeņu etiķetēs obligāti jānorāda minerālūdens ieguves avota atrašanās vieta un nosaukums.
57
Otrkārt, attiecībā uz Bulgārijas Republikas argumentāciju, ka avota nosaukums un tā atrašanās vietas nosaukums šajā dalībvalstī praksē esot identiski un tādējādi patērētāji tiekot pietiekami informēti, ja attiecīgajās etiķetēs ir norādīts tikai viens no tiem, jāatzīmē, ka šāds identiskums, pieņemot, ka tas ir pierādīts, jebkurā gadījumā neatbrīvo dalībvalsti no tai Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā noteiktās konkrētās saistības valsts tiesībās paredzēt pienākumu norādīt konkrēto produktu etiķetēs ieguves avota nosaukumu. Tātad, pat pieņemot, ka minētajā dalībvalstī pašlaik nav patiesas atšķirības starp ūdens avota nosaukumu un tā atrašanās vietas nosaukumu, šai dalībvalstij tomēr ir pienākums veikt Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta atbilstošu transponēšanu.
58
Šajā kontekstā jāuzsver, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai izpildītu tiesiskās drošības prasību, direktīvas tiesību normas ir jāīsteno ar neapstrīdamu saistošu spēku, nodrošinot vajadzīgo konkrētumu, precizitāti un skaidrību (spriedums, 2024. gada 20. jūnijs, Komisija/Bulgārija (Īpaši aizsargājamu dabas teritoriju aizsardzība), C‑85/22, EU:C:2024:535, 52. punkts un tajā minētā judikatūra), lai garantētu, ka visi tiesību subjekti Savienībā jebkuros apstākļos zina savas tiesības un pienākumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 27. oktobrī, Komisija/Itālija, C‑362/10, EU:C:2011:703, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
59
Otrām kārtām, Komisija būtībā norāda, ka strīdīgais valsts tiesiskais regulējums ļauj jēdzienu “avota ūdens” attiecināt uz tādu ūdeni, kas neatbilst šajā jomā noteiktajām prasībām. Šajā ziņā jāatgādina, ka Direktīvas 2009/54 9. panta 4. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka jēdzienu “avota ūdens” izmanto vienīgi ūdenim, kas paredzēts lietošanai pārtikā tā dabīgajā veidā, ko pilda pudelēs ieguves vietā un kas atbilst šīs direktīvas 7. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta, kā arī 8. panta prasībām par marķēšanu. Tādējādi no 9. panta 4. punkta c) apakšpunkta formulējuma izriet, ka prasības attiecībā uz dabīgo minerālūdeņu marķēšanu, kas tostarp noteiktas Direktīvas 2009/54 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ir piemērojamas arī avota ūdeņiem, un, ja tās nav ievērotas, šos ūdeņus nevar tirgot kā avota ūdeņus.
60
No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka 2004. gada rīkojuma 26. panta 3. punkta 1. apakšpunktā, ar kuru šī tiesību norma transponēta Bulgārijas tiesībās, savukārt ir vienīgi noteikts, ka avota ūdeņu marķējumā jānorāda “ūdens izplūdes vietas” nosaukums, proti, saskaņā ar šī rīkojuma papildu noteikumu 1. punkta 4. apakšpunktu “[..] iekārta, kas paredzēta ūdens ieguvei”, neietverot atsauci uz pienākumu tajā minēt “avota nosaukumu”, lai gan, kā norādīts šā sprieduma 52. punktā, šie jēdzieni nesakrīt.
61
Šajos apstākļos jāuzskata, kā norāda Komisija, ka Bulgārijas Republika kā avota ūdeņus atļauj tirgot ūdeņus, kas neatbilst marķēšanas prasībām, uz kurām atsauce paredzēta Direktīvas 2009/54 9. panta 4. punkta c) apakšpunktā, lai gan šajā pantā nav ietverta neviena iespēja atkāpties no šīm prasībām.
62
Līdz ar to otrais iebildums ir jāapmierina.
63
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, jākonstatē, ka:
–
neaizliegdama no viena un tā paša avota iegūta dabīga minerālūdens un avota ūdens tirdzniecību ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem,
–
neuzlikdama pienākumu dabīgu minerālūdeņu un avota ūdeņu marķējumā norādīt ieguves avota nosaukumu un
–
atļaudama jēdzienu “avota ūdens” izmantot ūdenim, kas neatbilst attiecīgajā jomā pastāvošajām prasībām,
Bulgārijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2009/54 8. panta 2. punktā, 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 9. panta 4. punkta c) apakšpunktā paredzētos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
64
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai pēdējai minētajai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1)
– Neaizliegdama no viena tā paša avota iegūta dabīga minerālūdens un avota ūdens tirdzniecību ar vairākiem tirdzniecības nosaukumiem,
–
neuzlikdama pienākumu dabīgu minerālūdeņu un avota ūdeņu marķējumā norādīt ieguves avota nosaukumu un
–
atļaudama jēdzienu “avota ūdens” izmantot ūdenim, kas neatbilst attiecīgajā jomā pastāvošajām prasībām,
Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/54/EK (2009. gada 18. jūnijs) par dabīgo minerālūdeņu ieguvi un tirdzniecību 8. panta 2. punktu, 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 9. panta 4. punkta c) apakšpunktu.
2)
Bulgārijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.