62020TJ0540
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta paplašinātā sastāvā)
2023. gada 1. martā (
*1
)
Subsīdijas – Ēģiptes izcelsmes nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu imports – Īstenošanas regula (ES) 2020/870 – Galīgais kompensācijas maksājums un pagaidu kompensācijas maksājuma galīgā iekasēšana – Tiesības uz aizstāvību – Subsīdijas attiecināmība – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Importa nodokļu atmaksas shēma – Ārvalstu valūtu kursu svārstībām piemērojamais nodokļu režīms – Cenu samazinājuma starpības aprēķins
Lietā T‑540/20
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE
, Ainsuhna [Ayn Sukhnah] (Ēģipte), ko pārstāv B. Servais un V. Crochet, advokāti,
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv P. Kienapfel, G. Luengo un P. Němečková, pārstāvji,
atbildētāja,
ko atbalsta
Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE)
, Iksele [Ixelles] (Beļģija), ko pārstāv L. Ruessmann un J. Beck, advokāti,
persona, kas iestājusies lietā,
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta paplašinātā sastāvā)
apspriežu laikā šādā sastāvā: priekšsēdētājs H. Kanninens [H. Kanninen], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger], N. Pultoraka [N. Półtorak], O. Porkija [O. Porchia] un M. Stanku [M. Stancu] (referente),
sekretāre: M. Zvozdzjaka‑Karbona [M. Zwozdziak‑Carbonne], administratore,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
ņemot vērā 2022. gada 22. marta tiesas sēdi,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums (
1
)
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE lūdz atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/870 (2020. gada 24. jūnijs), ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu un galīgi iekasē pagaidu kompensācijas maksājumu, kas noteikts Ēģiptes izcelsmes nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu importam, un piemēro galīgo kompensācijas maksājumu Ēģiptes izcelsmes nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu reģistrētajam importam (OV 2020, L 201, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā īstenošanas regula”), ciktāl tā attiecas uz prasītāju.
I. Tiesvedības priekšvēsture
2
Prasītāja ir sabiedrība, kura izveidota atbilstoši Ēģiptes Arābu Republikas tiesību aktiem un kuras akcionāri ir Ķīnas vienības. Prasītāja nodarbojas ar konkrētu austu vai sašūtu stikla šķiedras audumu (turpmāk tekstā – “SŠA”) un nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu (turpmāk tekstā – “SŠG”) ražošanu un eksportu; SŠG ir galvenā izejviela, ko izmanto SŠA ražošanā. Šos izstrādājumus pārdod tostarp Eiropas Savienībā.
A.
Par Ēģiptes Suecas līča Ķīnas un Ēģiptes ekonomikas un tirdzniecības sadarbības zonu
3
Prasītāja ir reģistrēta Ēģiptes Suecas līča Ķīnas un Ēģiptes ekonomikas un tirdzniecības sadarbības zonā (Ēģipte) (turpmāk tekstā – “ĶETS zona”). ĶETS zonu kopīgi izveidoja Ēģiptes Arābu Republika un Ķīnas Tautas Republika. Tās pirmsākumi sniedzas 1990. gados. 1997. gadā Ķīnas un Ēģiptes premjerministri parakstīja saprašanās memorandu, kurā abas valstis vienojās “sadarboties, lai izveidotu brīvu ekonomikas zonu Suecas līča ziemeļos”.
4
2002. gadā vairāk nekā 20 km2 lielu platību, kurā atradās ĶETS zona, Ēģiptes valdība klasificēja kā īpašo ekonomikas zonu, tādējādi ĶETS zonā ir piemērojams Ēģiptes Likums Nr. 83/2002 par īpašajām ekonomikas zonām (turpmāk tekstā – “Likums Nr. 83/2002”).
5
Pēc tam Ķīnas un Ēģiptes valsts struktūras izveidoja uzņēmumu Egypt TEDA Investment Co. (turpmāk tekstā – “Egypt TEDA”), kura 80 % daļu pieder Ķīnas valdībai un atlikušie 20 % daļu – Ēģiptes valdībai.
6
2012. gadā Ēģiptes prezidenta vizītes Ķīnā laikā viņš norādīja, ka ĶETS zona ir abu valstu divpusējās sadarbības galvenais projekts. Viņš arī pauda cerību, ka arvien vairāk Ķīnas uzņēmumu ieguldīs ĶETS zonā un tādējādi piedalīsies Ēģiptes atveseļošanas programmā.
7
2013. gadā ĶETS zona tika palielināta par 6 km2 saskaņā ar līgumu starp Egypt TEDA un Ēģiptes iestādēm. Sākot ar to pašu gadu, ĶETS zona tika attīstīta saistībā ar Ķīnas iniciatīvu “Viena josla, viens ceļš”. Atbilstoši Ķīnas Valsts padomes 2015. gada 13. maija vadlīnijām par starptautisko ražošanas iespēju sekmēšanu un sadarbību aprīkojuma ražošanas jautājumos šī iniciatīva ietver iespēju uzņēmumiem, “kas uzsāk darbību ārvalstīs”, izmantot fiskālo un nodokļu atbalsta politiku, koncesiju aizdevumus, finansiālu atbalstu sindicēto kredītu veidā, eksporta kredītus un projektu finansēšanu, pašu kapitāla ieguldījumus, kā arī eksporta kredītu apdrošināšanu.
8
2015. gadā šī sprieduma 4. punktā minētā īpašā ekonomikas zona, tostarp tajā ietilpstošā ĶETS zona, tika oficiāli iekļauta plašākā Suecas kanāla ekonomikas zonā (turpmāk tekstā – “SKZ”), kura aptver visu teritoriju ap Suecas kanālu un kuru reglamentē Likums Nr. 83/2002 atbilstoši Ēģiptes ieviestajam “Suecas kanāla koridora attīstības plānam”.
9
2016. gadā Ķīnas un Ēģiptes prezidenti oficiāli atklāja ĶETS zonas paplašināšanas projektu 6 km2 platībā un 2016. gada 21. janvārī parakstīja nolīgumu starp Ķīnas valdību un Ēģiptes valdību (turpmāk tekstā – “2016. gada sadarbības nolīgums”), kurā bija precizēta ĶETS zonas nozīme un juridiskais statuss.
10
Kā noteikts 2016. gada sadarbības nolīgumā, abu valstu valdības kopīgi attīsta ĶETS zonu. Tās to dara atbilstoši savām attiecīgajām valsts stratēģijām, proti, Ķīna saskaņā ar iniciatīvu “Viena josla, viens ceļš”, no vienas puses, un Ēģipte saskaņā ar Suecas kanāla koridora attīstības plānu, no otras puses. Šajā nolūkā Ēģiptes valdība nodrošina zemi, darbaspēku un konkrētus nodokļu atvieglojumus, savukārt Ķīnas uzņēmumi, kuri darbojas šajā zonā, pārvalda ražotni ar saviem aktīviem un vadītājiem. Kompensējot Ēģiptes līdzekļu trūkumu, Ķīnas valdība arī atbalsta šo projektu, darot pieejamus nepieciešamos finanšu līdzekļus Egypt TEDA un Ķīnas uzņēmumiem, kuri darbojas ĶETS zonā.
B.
Par procedūru, kuras noslēgumā tika pieņemta apstrīdētā īstenošanas regula
11
2019. gada 24. aprīlī persona, kas iestājusies lietā, Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE) (Eiropas Stikla šķiedras ražotāju apvienība) ražotāju, kuri pārstāv vairāk nekā 71 % Savienības kopējās produkcijas, vārdā iesniedza Komisijai sūdzību, saskaņā ar ko Ēģiptes izcelsmes SŠG imports bija saņēmis subsīdijas un radījis kaitējumu Savienības ražošanas nozarei.
12
Pēc šīs sūdzības Komisija, pamatojoties uz 10. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 55. lpp.; turpmāk tekstā – “antisubsidēšanas pamatregula”), 2019. gada 7. jūnijā sāka antisubsidēšanas izmeklēšanu par SŠG un konkrētāk, kā izriet no paziņojuma par šīs izmeklēšanas sākšanu 2. punkta, cirstās stikla šķiedras šķipsnu, kuru garums nepārsniedz 50 mm, stikla šķiedras grīstu (rovings), izņemot tādas stikla šķiedras grīstes, kas ir impregnētas un pārklātas un kam karsēšanas zudumi pārsniedz 3 % (noteikts pēc ISO standarta 1887), un mašu, kuras izgatavotas no stikla šķiedras pavedieniem, izņemot mašas no stikla vates, importu.
13
Subsīdiju un kaitējuma izmeklēšana attiecās uz laikposmu no 2018. gada 1. aprīļa līdz 2019. gada 31. martam, savukārt kaitējuma noteikšanai būtisko tendenču pārbaude attiecās uz laikposmu no 2016. gada 1. janvāra līdz izmeklēšanas laikposma beigām.
14
Izmeklēšanas laikposmā prasītāja pārdeva SŠG neatkarīgiem klientiem gan Ēģiptē, gan ārvalstīs. Tā arī pārdeva SŠG trim saistītiem klientiem Savienībā, proti, Jushi Spain SA, Jushi France SAS un Jushi Italia Srl, kā arī Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (turpmāk tekstā – “Hengshi”), kas arī atradās ĶETS zonā.
15
Prasītāja iesniedza Komisijai savus apsvērumus par subsīdijām un kaitējumu 2019. gada 24. jūnijā un atbildi uz antisubsidēšanas anketu – 2019. gada jūlijā. Komisija veica arī pārbaudes apmeklējumu prasītājas telpās.
16
2019. gada 7. augustā arī Ēģiptes valdība iesniedza savu atbildi uz antisubsidēšanas anketu.
17
2020. gada 12. februārī Komisija grozīja 2019. gada 7. jūnija paziņojumu par izmeklēšanas sākšanu, jo tā bija guvusi papildu pierādījumus par subsīdijām, kas bija jāņem vērā antisubsidēšanas izmeklēšanā, proti, pierādījumus par preferenciālajiem aizdevumiem, kurus, kā apgalvots, prasītājai piešķīrušas Ķīnas publiskās vai valsts kontrolētās bankas, un uzskatīja, ka ir pamatoti iekļaut šīs subsīdijas tās veiktās izmeklēšanas tvērumā atbilstoši antisubsidēšanas pamatregulas 10. panta 7. punktam. Komisija piebilda, ka tā turklāt pārbaudīšot, vai sadarbība starp Ēģiptes valdību un Ķīnas valdību ir ietekmējusi arī citas subsīdiju programmas.
18
Pēc tam, kad Komisija bija grozījusi paziņojumu par izmeklēšanas sākšanu, tā 2020. gada 12. februārī prasītājai, kā arī Ēģiptes valdībai nosūtīja informācijas pieprasījumu par papildu subsīdiju programmām, kas bija iekļautas izmeklēšanas tvērumā.
19
2020. gada 14. februārī Komisija nosūtīja iepriekšējas paziņošanas dokumentu, informējot prasītāju par savu nodomu ieviest pagaidu kompensējošus pasākumus attiecībā uz SŠG importu. Tajā pašā dienā Komisija arī publicēja Īstenošanas regulu (ES) 2020/199 (2020. gada 13. februāris), ar ko nosaka, ka jāreģistrē Ēģiptes izcelsmes nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu imports (OV 2020, L 42, 10. lpp.). Prasītāja savus apsvērumus par šo paziņojumu iesniedza 2020. gada 19. februārī.
20
2020. gada 17. februārī Ēģiptes valdība, atbildot uz Komisijas informācijas pieprasījumu, iesniedza savus apsvērumus, kuros tā lūdza atsaukt šo informācijas pieprasījumu, ņemot vērā to, ka tai nav likumīgas varas koordinēt Ķīnas vienību, kuras atrodas ārpus tās suverēnās teritorijas, atbildi. 2020. gada 20. februārī Komisija atbildēja uz Ēģiptes valdības vēstuli, uzstājot uz to, ka pieprasīto informāciju var sniegt Ēģiptes valdība viena pati vai sadarbībā ar Ķīnas valdību. 2020. gada 27. februārī Ēģiptes valdība nosūtīja papildu vēstuli, atkārtojot lūgumu, lai Komisija atsauc savu informācijas pieprasījumu, ar pamatojumu, ka Ķīnas vienību darbības nevar likumīgi attiecināt uz Ēģiptes valdību un ka Komisija pārkāpj tās tiesības uz aizstāvību. Šajā vēstulē Ēģiptes valdība lūdza uzklausīšanu pie uzklausīšanas amatpersonas, un tā notika 2020. gada 1. aprīlī.
21
Ēģiptes valdība, kā arī prasītāja visbeidzot iesniedza savas atbildes uz Komisijas informācijas pieprasījumu 2020. gada 5. martā.
22
2020. gada 4. martā Komisija nosūtīja prasītājai iepriekšēju informāciju. Nākamajā dienā Komisija pieņēma Īstenošanas regulu (ES) 2020/379, ar ko nosaka pagaidu kompensācijas maksājumu Ēģiptes izcelsmes nepārtrauktās stikla elementāršķiedras izstrādājumu importam (OV 2020, L 69, 14. lpp.; turpmāk tekstā – “pagaidu īstenošanas regula”). 2020. gada 6. martā šī īstenošanas regula tika publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un ar to prasītājai noteica pagaidu kompensācijas maksājumu 8,7 % apmērā.
23
Ar 2020. gada 18. marta vēstuli Komisija informēja prasītāju, ka, pamatojoties uz tās sniegtajām atbildēm uz informācijas pieprasījumu, tai ir pienākums paredzēt antisubsidēšanas pamatregulas 28. panta normu piemērošanu attiecībā uz noteiktu pieprasīto informāciju. Ēģiptes valdība atbildēja uz šo vēstuli 2020. gada 20. martā.
24
Tāpat 2020. gada 18. martā prasītāja iesniedza savus apsvērumus par pagaidu īstenošanas regulu, un pēc tam notika uzklausīšana par šo īstenošanas regulu ar Komisiju.
25
2020. gada 29. aprīlī Komisija nosūtīja prasītājai galīgo informāciju, un prasītāja savus apsvērumus par to iesniedza 2020. gada 9. maijā. Pēc tam notika uzklausīšana par šo informāciju ar Komisiju.
26
2020. gada 24. jūnijā Komisija pieņēma apstrīdēto īstenošanas regulu. Minētajā īstenošanas regulā ir noteikts galīgais kompensācijas maksājums 13,1 % apmērā no prasītājas SŠG importa Savienībā.
II. Lietas dalībnieku prasījumi
27
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto īstenošanas regulu, ciktāl šī regula uz to attiecas;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
–
piespriest personai, kas iestājusies lietā, savus tiesāšanās izdevumus segt pašai.
28
Komisijas un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību kā nepamatotu;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
III. Juridiskais pamatojums
[..]
A.
Par pirmo pamatu attiecībā uz antisubsidēšanas pamatregulas 2. panta a) un b) punkta, 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 4. panta 2. un 3. punkta, kā arī 28. panta 1. punkta pārkāpumu
[..]
1. Par pirmā pamata otro daļu attiecībā uz antisubsidēšanas pamatregulas 2. panta a) un b) punkta, kā arī 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu
38
Prasītāja šīs daļas atbalstam izvirza trīs galvenos iebildumus. Pirmkārt, prasītājas ieskatā, Komisijas izmantotā antisubsidēšanas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija nav pamatota atbilstoši Savienības tiesībām. Otrkārt, neesot pamatota Komisijas atsaukšanās uz Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) tiesībām, interpretējot šīs regulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Treškārt, Komisijas izmantotajā Vienošanās par subsīdijām un kompensācijas pasākumiem (turpmāk tekstā – “SKP nolīgums”) 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta 1. punkta interpretācijā neesot ievērota PTO judikatūra un starptautiskās publiskās tiesības.
39
Pirmā iebilduma atbalstam prasītāja apgalvo, ka no antisubsidēšanas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta – kura formulējums esot skaidrs un precīzs, un turklāt neesot vajadzības to interpretēt, ņemot vērā 1969. gada 23. maija Vīnes konvenciju par starptautisko līgumu tiesībām (turpmāk tekstā – “Vīnes konvencija”) un pantu projektu attiecībā uz valstu atbildību par starptautiski nelikumīgām darbībām, ko 2001. gadā pieņēmusi ANO Starptautisko tiesību komisija (turpmāk tekstā – “STK projekts”), – gramatiskās interpretācijas izriet, ka ne tikai valdībām, kuras piešķir finansiālo ieguldījumu, bet arī pašam finansiālajam ieguldījumam ir jābūt no izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts teritorijas. Šo interpretāciju apstiprinot antisubsidēšanas pamatregulas kopējais konteksts, it īpaši tās 10. panta 7. punkts un 13. panta 1. punkts.
40
Otrā iebilduma atbalstam prasītāja apgalvo, ka Komisija ir kļūdaini interpretējusi antisubsidēšanas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ņemot vērā PTO tiesības. Tā norāda – lai arī saskaņā ar judikatūru Savienības tiesa var pārbaudīt Savienības tiesību akta likumību, ievērojot PTO noteikumus, gadījumā, ja Savienība ir gribējusi izpildīt konkrētu pienākumu, ko tā uzņēmusies PTO ietvaros, tomēr šajā gadījumā nevar atsaukties uz interpretāciju, kurā attiecībā uz antisubsidēšanas pamatregulas normām ņem vērā PTO tiesības, jo tās atšķiras no SKP nolīguma normām. Prasītājas ieskatā, SKP nolīguma formulējums acīmredzami atšķiras no šajā regulā izmantotā jēdziena “subsīdija” definīcijas formulējuma.
41
Trešā iebilduma atbalstam prasītāja apgalvo – pieņemot, ka formulējuma “valdība” antisubsidēšanas pamatregulā interpretācijai būtu jāņem vērā PTO tiesības, Komisijas izmantotā SKP nolīguma 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta 1. punkta interpretācija tomēr aizvien būtu kļūdaina, ciktāl ar to ir pārkāpts Vīnes konvencijas 31. panta 1. un 3. punkts. No šā SKP nolīguma panta skaidri izrietot, ka trešo valstu valdību aktus nevar attiecināt uz izcelsmes vai eksportētājas valsts valdībām. Šo interpretāciju apstiprinot citas šā nolīguma normas, piemēram, 13. panta 1., 2. un 4. punkts un 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
42
Turklāt STK projekta 11. pants neesot “atbilstīgs” starptautisko tiesību noteikums Vīnes konvencijas 31. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē SKP nolīguma 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta 1. punktā minētā formulējuma “valdība” interpretācijai. PTO Apelācijas institūcija neesot spriedusi atšķirīgi lietā “Amerikas Savienotās Valstis – Antidempinga un kompensācijas maksājumi par atsevišķiem Ķīnas izcelsmes ražojumiem” (WT/DS 379/AB/R). Replikas rakstā prasītāja piebilst, ka tad, ja šajā izmeklēšanā piemērojamās tiesību normas būtu bijis SKP nolīgums, nevis antisubsidēšanas pamatregula, Komisija Ķīnas vienību prasītājām piešķirtos finansiālos ieguldījumus būtu varējusi kvalificēt par subsīdijām SKP nolīguma 1. panta 1. punkta izpratnē un to darīt, “neattiecinot” šos finansiālos ieguldījumus uz Ēģiptes valdību, pamatojoties uz STK projekta 11. pantu. STK projekta 11. pants katrā ziņā šajā lietā neesot piemērojams, jo ar to tiecas regulēt tādas valsts rīcību, kas ir iekļauta citā valstī pēc teritorijas iegūšanas, kura attiecināma uz pārņēmēju valsti, vai arī valsts īstenotu privātu prettiesisku rīcību, kas ir pieļauta vai tiek pieļauta. Valsts atbildību citas valsts pieļauta fakta dēļ reglamentējot STK projekta 16.–18. pants, nevis šī projekta 11. pants.
43
Komisija, kuru atbalsta persona, kas iestājusies lietā, apstrīd šos argumentus.
44
Kā izriet no šī sprieduma 39. punkta, prasītājas ieskatā, Komisijas izmantotā antisubsidēšanas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija, it īpaši izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts “valdības” jēdziena interpretācija nav pamatota atbilstoši Savienības tiesību aktiem.
45
Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru katra Savienības tiesību norma ir jāiekļauj savā kontekstā un ir jāinterpretē atbilstoši tiesiskā regulējuma, kura sastāvdaļa tā ir, kontekstam un mērķim, kā arī attīstības stadijai laikā, kad aplūkojamā norma jāpiemēro (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 28. jūlijs, Association France Nature Environnement, C‑379/15, EU:C:2016:603, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka antisubsidēšanas pamatregulas 3. pantā ir noteikts – uzskata, ka subsīdija pastāv, ja ir izpildīti 1. un 2. punktā minētie nosacījumi, proti, ja izcelsmes vai eksportētājas valsts valdība veic “finansiālu ieguldījumu” un ja tādā veidā tiek piešķirts “ieguvums”.
47
Minētās regulas 2. panta b) apakšpunktā “valdības” jēdziens ir definēts kā tāds, kas nozīmē valdību vai jebkuru valsts iestādi izcelsmes vai eksportētājas valsts teritorijā.
48
Šajā pantā minētā “valdības” definīcija tikai interpretē jēdzienu “valdība” kā tādu, kas iekļauj izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts iestādes. Tomēr šī norma neizslēdz, ka finansiālais ieguldījums var tikt attiecināts uz konkrētā izstrādājuma izcelsmes vai eksportētājas valsts valdību atbilstoši īpašiem pieejamiem pierādījumiem.
49
Otrkārt, ir jānorāda, ka šīs regulas 5. apsvērumā ir noteikts, ka, “nosakot subsīdijas pastāvēšanu, ir jāpierāda, ka valdība vai jebkura sabiedriskā organizācija kādas valsts teritorijā ir veikusi finansiālu ieguldījumu vai arī ir veikts ienākumu vai cenu atbalsts VVTT 1994 XVI panta nozīmē un ka no tā ir ieguvis uzņēmums – saņēmējs”.
50
Formulējums “kādas valsts teritorijā”, kas izmantots šajā apsvērumā, nenozīmē, ka finansiālajam ieguldījumam ir jānāk tieši no izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts valdības. Gluži pretēji – kā norāda Komisija, šā formulējuma izmantošana neizslēdz iespēju secināt, ka finansiālos ieguldījumus var attiecināt uz konkrētā izstrādājuma izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts valdību.
51
Tādējādi ar antisubsidēšanas pamatregulu nav izslēgts, ka pat tad, ja finansiālais ieguldījums nenāk tieši no izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts valdības, šis ieguldījums var būt uz to attiecināms.
52
Iepriekš minētais secinājums ir vēl jo svarīgāks īpašajā ĶETS zonas kontekstā, kurā darbojas prasītāja.
53
Pirmām kārtām, apstrīdētās īstenošanas regulas 78. apsvērumā Komisija ņēma vērā divu Ēģiptes prezident divus paziņojumus par ĶETS zonu. Pirmajā, kas datēts ar 2012. gadu, šī zona tika atzīta par Ēģiptes un Ķīnas divpusējās sadarbības galveno projektu. Otrais, kas datēts ar 2014. gadu, attiecās uz iniciatīvu “Viena josla, viens ceļš”, un tajā tostarp bija precizēts, ka šī iniciatīva ir lieliska iespēja Ēģiptes atlabšanai un ka Ēģiptes iestādes ir gatavas aktīvi piedalīties un sniegt atbalstu. Ēģiptes valsts iestādes vēlējās sadarboties ar Ķīnu, lai izstrādātu it īpaši Suecas kanāla koridora un ĶETS zonas projektus un mudinātu Ķīnas uzņēmumus veikt ieguldījumus Ēģiptē.
54
Šajā ziņā apstrīdētās īstenošanas regulas 79. apsvērumā ir norādīts, ka Ķīnas iniciatīvas “Viena josla, viens ceļš” iezīmes ir zināmas un ka saskaņā ar Ķīnas Valsts padomes 2015. gada 13. maija vadlīnijām par sadarbību starptautiskās ražošanas jaudas un Ķīnas iekārtu ražošanas jautājumos pasākumi, ko var saņemt uzņēmumi, “kuri uzsāk darbību ārvalstīs”, tostarp ietver fiskālo un nodokļu atbalsta politiku, koncesijas aizdevumus, finansiālo atbalstu sindicēto kredītu veidā, eksporta kredītus un projektu finansēšanu, pašu kapitāla ieguldījumus un visbeidzot – eksporta kredītu apdrošināšanu.
55
Otrām kārtām, Komisija apstrīdētās īstenošanas regulas 81. apsvērumā ņēma vērā to, ka attiecībā uz ĶETS zonu tika noslēgts 2016. gada sadarbības nolīgums starp Ķīnas un Ēģiptes valdībām. Saskaņā ar šā nolīguma 1. pantu tajā it īpaši ir paredzēts atstāt Ķīnas Tautas Republikai iespēju piemērot konkrētus tās likumus ĶETS zonā. Minētā nolīguma 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “Ķīnas valdība uzskata [ĶETS] zonu par Ķīnas aizjūras ekonomiskās un tirdzniecības sadarbības zonu” un ka “sadarbības zonai izstrādes laikā, piesaistot uzņēmējus un to izmantojot, ir tiesības saņemt politisku atbalstu un Ķīnas valdības sniegtus atvieglojumus ekonomiskas un tirdzniecības sadarbības zonām aizjūras teritorijās”. Tāpat šī nolīguma 5. panta 1. punktā ir noteikts, ka Ķīnas valdība atbalsta sadarbības zonu, “aicinot attiecīgās finanšu iestādes nodrošināt finansēšanas mehānismu [..] ieguldījumu projektiem, kuri atrodas sadarbības zonā, ja ir izpildīti aizdevuma nosacījumi un tā izmantošanas prasības”.
56
Trešām kārtām, apstrīdētās īstenošanas regulas 48. apsvērumā ir norādīts, ka, lai nodrošinātu 2016. gada sadarbības nolīguma īstenošanu, Ķīnas un Ēģiptes valdības ir izveidojušas trīs līmeņu apspriešanās mehānismu, it īpaši sadarbības nolīgumu par administrēšanas komisijas izveidi ĶETS zonai, zonas vadības komiteju, kā arī sabiedrības Egypt TEDA un attiecīgo Ēģiptes subjektu ziņojumus par problēmām un grūtībām. Turklāt no tās pašas regulas 40. apsvēruma izriet, ka Ķīnas valdībai pieder 80 % Egypt TEDA daļu un Ēģiptes valdībai – 20 % daļu un ar to tiecas veicināt ĶETS zonas attīstību Ēģiptē.
57
Visbeidzot no apstrīdētās īstenošanas regulas 173. apsvēruma izriet, ka prasītājai piešķirtais finansiālais atbalsts bija ļoti nozīmīgs.
58
Tādējādi Ķīnas un Ēģiptes valdības ciešā sadarbībā ir izveidojušas ĶETS zonu kā zonu, kurai raksturīgas juridiskas un ekonomiskas īpatnības, kas ļauj Ķīnas valsts iestādēm tieši sniegt Ķīnas iniciatīvai “Viena josla, viens ceļš” raksturīgos atvieglojumus Ķīnas uzņēmumiem šajā zonā.
59
Šajos apstākļos nevar atzīt, ka uz tik liela apmēra ekonomisku un juridisku veidojumu kā ĶETS zona, kuru ciešā sadarbībā visaugstākajā līmenī izveidojušas Ķīnas un Ēģiptes valdības, neattiecas antisubsidēšanas pamatregula, nenodarot kaitējumu tās lietderīgajai iedarbībai vai tās mērķiem.
60
Treškārt, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, Komisijas izmantotā antisubsidēšanas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija nav pretrunā nedz tās pašas regulas 10. panta 7. punktam, nedz tās 13. panta 1. punktam. Attiecībā uz 10. panta 7. punktu – antisubsidēšanas pamatregulā nekādi nav izslēgts, ka ar izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts valdībām var notikt apspriešanās par finansiālajiem ieguldījumiem, kas uz tām attiecināmi. Šajā gadījumā no lietas materiāliem turklāt izriet, ka Komisija patiešām aicināja Ēģiptes valdību sākt apspriešanos par tādiem jautājumiem kā Ķīnas vienību piešķirtie preferenciālie aizdevumi.
61
Attiecībā uz minētās regulas 13. panta 1. punktu, kas it īpaši ļauj izcelsmes vai eksportētājai valstij likvidēt vai ierobežot subsīdiju vai veikt citus pasākumus saistībā ar tās ietekmi – šāda iespēja paliek spēkā gadījumos, kad finansiālo ieguldījumu var attiecināt uz izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts valdībām. Šajā gadījumā Ēģiptes valdībai bija iespēja izbeigt ciešo sadarbību ar Ķīnas valdību finansiālo ieguldījumu jomā vai piedāvāt pasākumus aplūkojamo subsīdiju ietekmes ierobežošanai.
62
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka nedz antisubsidēšanas pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts, nedz tās vispārējā sistēma neizslēdz, ka trešās valsts valdības piešķirtu finansiālo ieguldījumu var attiecināt uz izcelsmes valsts vai eksportētājas valsts valdību tādā gadījumā kā šajā lietā aplūkojamais, ievērojot pieejamos īpašos pierādījumus, kas izklāstīti šī sprieduma 53.–58. punktā.
63
Turklāt pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, šo secinājumu apstiprina SKP nolīguma – kura gaismā ir jāinterpretē antisubsidēšanas pamatregula – 1. panta normas. Šajā ziņā jāatgādina, ka gadījumā, ja Savienība būtu gribējusi izpildīt konkrētu pienākumu, ko tā uzņēmusies PTO ietvaros, vai gadījumā, ja Savienības tiesību akts tieši atsauktos uz konkrētām PTO līgumu normām, Savienības tiesai ir jāpārbauda attiecīgā Savienības tiesību akta tiesiskums, ņemot vērā PTO noteikumus (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 14. jūlijs, Interpipe Niko Tube un Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant/Komisija, T‑716/19, EU:T:2021:457, 95. punkts un tajā minētā judikatūra).
64
No antisubsidēšanas pamatregulas 3. apsvēruma izriet, ka tās mērķis it īpaši ir “pēc iespējas”“atspoguļot” [“transponēt”] SKP nolīguma noteikumus Savienības tiesībās.
65
Turklāt judikatūrā jau ir noteikts, ka antisubsidēšanas pamatregulas 3. pants “Subsīdijas definīcija” un SKP nolīguma 1. pants ir ļoti līdzīgi formulēti un satura ziņā pilnīgi identiski (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 10. aprīlis, Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija, T‑300/16, EU:T:2019:235, 99. punkts).
66
Turklāt no antisubsidēšanas pamatregulas apsvērumiem nekādi neizriet likumdevēja vēlme atkāpties no SKP nolīguma 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta 1. punkta būtības. Gluži pretēji, kā izriet no šīs regulas 3. apsvēruma, kas minēts šī sprieduma 64. punktā, likumdevējs tiešām vēlējās izpildīt konkrētu pienākumu, ko Savienība ir uzņēmusies SKP nolīguma ietvaros, šā sprieduma 63. punktā minētās judikatūras izpratnē.
67
Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, antisubsidēšanas pamatregulas noteikumi ir jāinterpretē, pēc iespējas ņemot vērā attiecīgos SKP nolīguma noteikumus (spriedums, 2019. gada 10. aprīlis, Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija, T‑300/16, EU:T:2019:235, 101. punkts). Tas pats attiecas uz šīs regulas 3. pantu, kura mērķis ir īstenot saturu, kas izriet no SKP nolīguma 1. panta (spriedums, 2019. gada 10. aprīlis, Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija, T‑300/16, EU:T:2019:235, 102. punkts).
68
Attiecībā uz SKP nolīguma 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta 1. punktu ir jānorāda, pirmkārt, ka tajā subsīdija ir definēta kā valdības vai jebkuras valsts iestādes finansiāls ieguldījums PTO locekles teritorijā. Šis formulējums tātad neizslēdz iespēju, ka finansiālu ieguldījumu, ko sniegusi trešā valsts, var attiecināt uz izcelsmes vai eksportētājas valsts valdību, jo pietiek ar to, ka valdības vai jebkuras valsts iestādes finansiālais ieguldījums ir veikts PTO locekles teritorijā.
69
Otrkārt, SKP nolīguma 13. un 18. pants, kurā attiecīgi norādīts uz apspriešanos un saistībām, neliek apšaubīt iepriekš izklāstītos apsvērumus. Šo normu formulējums un mērķis neizslēdz situācijas, kurās finansiālo ieguldījumu attiecina uz PTO locekli, jo, pirmām kārtām, ar locekļiem, uz kuru izstrādājumiem var attiekties izmeklēšana, var notikt apspriešanās par finansiālajiem ieguldījumiem, kas uz tiem ir attiecināmi, un, otrām kārtām, locekļi, uz kuru izstrādājumiem var attiekties izmeklēšana, var noteikt ierobežojumus uz tiem attiecināmajām subsīdijām.
70
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jānorāda – tā kā Komisija ir pareizi interpretējusi antisubsidēšanas pamatregulu, ievērojot SKP nolīgumu, apstāklis, vai tā ir vai nav ņēmusi vērā STK projekta 11. pantu, nav efektīvs. Līdz ar to ir jānoraida arī šīs daļas trešais iebildums un sekojoši – šī daļa kopumā.
[..]
[..]
[..]
[..]
[..]
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Prasību noraidīt.
2)
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
3)
Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE) savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Kanninen
Jaeger
Półtorak
Porchia
Stancu
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2023. gada 1. martā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
1
)	Ietverti tikai tie šā sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.