61996CJ0292_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-292/96,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Göritz Intransco International GmbH
och
Hauptzollamt Düsseldorf,
angående tolkningen av artikel 76 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) och av artikel 398 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 2913/92 (EGT L 253, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1),
meddelar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
sammansatt av tillförordnade avdelningsordföranden D.A.O. Edward (referent) samt domarna P. Jann och L. Sevón,
generaladvokat: M.B. Elmer,
justitiesekreterare: R. Grass,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Hauptzollamt Düsseldorf, genom Birgit Wellen, Regierungsrätin, Oberfinanzdirektion Düsseldorf,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom Fernando Castillo de la Torre, rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten Hans-Jürgen Rabe, Hamburg och Bryssel,
med hänsyn till referentens rapport,
och efter att den 2 oktober 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Finanzgericht Düsseldorf har genom beslut av den 14 augusti 1996, som inkom till domstolens kansli den 4 september samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget ställt två frågor om tolkningen av artikel 76 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1, svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4, nedan kallad kodexen) och av artikel 398 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 2913/92 (EGT L 253, s. 1, svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1, nedan kallad tillämpningsförordningen).
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Göritz Intransco International GmbH (nedan kallat Göritz) och Hauptzollamt Düsseldorf med anledning av att den sistnämnda inte utsett Göritz till godkänd avsändare.
3 I sjätte övervägandet till kodexen anges följande: "[m]ed hänsyn till utrikeshandelns utomordentliga betydelse för gemenskapen, bör tullformaliteter och tullkontroller avskaffas eller åtminstone inskränkas så mycket som möjligt".
4 I åttonde övervägandet föreskrivs följande:
"När beslut fattas om nödvändiga åtgärder för att genomföra denna kodex, måste största möjliga försiktighet iakttas för att förhindra varje form av bedrägeri eller oegentlighet som kan tänkas få en negativ inverkan på de Europeiska gemenskapernas allmänna budget."
5 I artikel 76.1 och 76.4 i kodexen föreskrivs följande:
"1. För att förenkla formaliteter och förfaranden så långt som möjligt och samtidigt säkerställa att ärenden handläggs på ett riktigt sätt, skall tullmyndigheterna enligt villkor som fastställs i enlighet med kommittéförfarandet tillåta följande:
a) I fråga om den deklaration som avses i artikel 62, att vissa av uppgifterna enligt punkt 1 i den artikeln utelämnas eller att några av de dokument som avses i punkt 2 i den artikeln inte bifogas deklarationen.
b) I fråga om den deklaration som avses i artikel 62, att den ersätts av ett kommersiellt eller administrativt dokument som åtföljs av en framställning om att varorna skall hänföras till tullförfarandet i fråga.
c) I fråga om deklarationen av varorna för förfarandet i fråga, att den sker genom införande av varorna i bokföringen. I så fall får tullmyndigheterna frångå kravet att deklaranten skall visa upp varorna för tullen.
Den förenklade deklarationen, det kommersiella eller administrativa dokumentet och registreringen i bokföringen skall åtminstone innehålla de upplysningar som är nödvändiga för varornas identifiering. Om varorna införs i bokföringen skall dagen för detta införande anges.
...
4. Särskilda förenklade förfaranden för gemenskapens transiteringsförfarande skall fastställas i enlighet med kommittéförfarandet."
6 Det har genom tillämpningsförordningen i enlighet med kommittéförfarandet fastställts detaljerade bestämmelser för tillämpning av kodexen. I artikel 398 i förordningen föreskrivs följande:
"Tullmyndigheterna i varje medlemsstat får tillåta en person som uppfyller de villkor som fastställs i artikel 399 och som ämnar genomföra transiteringar (nedan kallad 'godkänd avsändare') att inte behöva uppvisa varken varorna i fråga eller deklarationen för transitering för dessa varor för avgångskontoret."
7 I artikel 399 i samma förordning föreskrivs följande:
"1. Det tillstånd som föreskrivs i artikel 398 skall beviljas endast till personer
a) som ofta sänder varor,
b) vars bokföring gör det möjligt för tullmyndigheterna att kontrollera deras verksamhet,
c) som, om en säkerhet krävs enligt förfarandet för gemenskapstransitering, ställer en samlad säkerhet, och
d) som inte har begått allvarliga eller upprepade överträdelser av tull- eller skattelagstiftningen.
2. Tullmyndigheterna får återkalla tillståndet, om den godkände avsändaren inte längre uppfyller de villkor som fastställs i punkt 1 eller underlåter att uppfylla de villkor som fastställs i detta avsnitt eller i tillståndet."
8 Göritz driver ett transportföretag beläget på flygplatsen i Düsseldorf där Zollamt Flughafen (tullmyndigheten vid nämnda flygplats) utövar sin verksamhet.
9 Den 4 april 1995 ansökte Göritz vid Hauptzollamt Düsseldorf om tillstånd att i egenskap av godkänd avsändare expediera inkommande flygfraktsförsändelser enligt förfarandet för gemenskapstransitering. Ett sådant tillstånd skulle göra det möjligt för Göritz att använda deklarationer som var förstämplade av avgångskontoret. Göritz skulle på detta sätt undantas från det sedvanliga förfarandet för behandling av deklarationerna, vilket endast kunde ske under avgångskontorets öppettider.
10 Hauptzollamt Düsseldorf avslog ansökan genom beslut av den 23 juni 1995, bland annat av det skälet att ansökan om förstämplade deklarationer saknade rättslig grund. Enligt artikel 398 i tillämpningsförordningen fordras att en godkänd avsändare undantas från skyldigheten att vid avgångskontoret uppvisa såväl varorna som deklarationen för gemenskapstransitering. Då varorna redan har uppvisats vid avgångskontoret - som är fallet i målet vid den nationella domstolen - kan den godkände avsändaren inte undantas från den första skyldigheten, eftersom de båda skyldigheterna, enligt Hauptzollamt Düsseldorf, är kumulativa.
11 Oberfinanzdirektion Düsseldorf avslog den 12 december 1995 Göritz överklagande av detta beslut.
12 Under dessa omständigheter överklagade Göritz till Finanzgericht Düsseldorf, som beslutade förklara målet vilande och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
"1) Är artikel 76.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen jämförd med artikel 398 och följande artiklar i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 2913/92 den rättsliga grunden för att utse en näringsidkare till 'godkänd avsändare', eller innebär artikel 76.4 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen att detta godkännande endast kan meddelas med stöd av artikel 398 och följande artiklar i tillämpningsförordningen?
2) Är det enligt artikel 398 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 2913/92 uteslutet att en näringsidkare utses till 'godkänd avsändare' när det på grund av att uppvisandet redan skett inte längre är möjligt att ge ett sådant tillstånd till undantag från uppvisningsskyldigheten som föreskrivs i denna bestämmelse?"
Den första frågan
13 Den första frågan avser på vilken rättslig grund tullmyndigheterna kan utse någon till godkänd avsändare.
14 Hauptzollamt och kommissionen anser att det följer av lydelsen av artikel 76.4 i kodexen att den rättsliga grunden för att utse en näringsidkare till godkänd avsändare utgörs av artikel 398 och följande artiklar i tillämpningsförordningen.
15 I detta hänseende skall det erinras om att även om det i artikel 76.1 i kodexen föreskrivs vissa förenklade tullförfaranden, föreskrivs i artikel 76.4 att särskilda förenklade förfaranden för gemenskapens transiteringsförfarande skall fastställas i enlighet med kommittéförfarandet.
16 Genom artikel 76.4 utesluts således gemenskapens transiteringsförfarande från förmånen med de förenklade förfaranden som anges i artikel 76.1 i kodexen. Dessa förenklade förfaranden är uteslutande tillämpliga på andra tullförfaranden.
17 De särskilda förenklade förfaranden som är tillämpliga på gemenskapens transiteringssystem återfinns, vad beträffar de förfaranden som är tillämpliga vid avgångskontoret, i artikel 398-405 i tillämpningsförordningen.
18 Den första frågan skall således besvaras så, att tullmyndigheterna enligt artikel 76.4 i kodexen kan utse en näringsidkare till godkänd avsändare uteslutande med stöd av artikel 398-405 i tillämpningsförordningen.
Den andra frågan
19 Genom sin andra fråga undrar den nationella domstolen om artikel 398 i tillämpningsförordningen medger att tullmyndigheterna utser en näringsidkare till godkänd avsändare även då det inte längre är möjligt att undanta avsändaren från skyldigheten att uppvisa varorna vid avgångskontoret, eftersom de redan har uppvisats för tullen.
20 Det skall erinras om att den sistnämnda bestämmelsen gör det möjligt för tullmyndigheterna i varje medlemsstat att medge att en godkänd avsändare inte behöver visa upp för avgångskontoret vare sig varorna eller den deklaration för gemenskapstransitering som avser varorna.
21 Även om det inte framgår av de olika språkversionerna av artikel 398 i tillämpningsförordningen huruvida en godkänd avsändare kan undantas från skyldigheten att uppvisa deklarationen för transitering vid avgångskontoret utan att vara undantagen från skyldigheten att uppvisa varorna, utesluter emellertid ingen av språkversionerna att avsändaren beviljas undantag från endast en av de två skyldigheterna.
22 Det framgår för övrigt av sjätte och åttonde övervägandena i kodexen att syftet med de förenklade tullförfarandena är att förenkla "tullformaliteter och tullkontroller ... så mycket som möjligt" samtidigt som det skall säkerställas att de föreskrivna förenklingarna inte kan skada gemenskapens intressen i tullhänseende.
23 Det är obestridligen så, att även ett undantag enbart från skyldigheten att uppvisa deklarationen för gemenskapstransitering vid avgångskontoret i sig syftar till att förenkla de tullförfaranden som näringsidkaren normalt skall genomgå. Därtill medför en sådan förenkling att tullmyndigheterna i viss mån avlastas i fråga om sina förvaltningsuppgifter.
24 Vad beträffar den eventuella skada som kan drabba gemenskapens intressen i tullhänseende skall det först framhållas att det följer av artikel 399.1 i tillämpningsförordningen att tullmyndigheterna kan vägra att bevilja det tillstånd som åsyftas i artikel 398 i samma förordning då de har skäl att anta att sökanden inte kommer att iaktta tullbestämmelserna. Likaså kan de enligt artikel 398.2 alltid återkalla tillståndet om det visar sig att den godkände avsändaren inte iakttar bestämmelserna.
25 De varor som transporteras enligt systemet för gemenskapstransitering omfattas av tullbestämmelserna till och med den sista gemenskapskontrollen vid bestämmelsekontoret. Den omständigheten att varorna omfattas av ett förenklat förfarande vid avgångskontoret kan således inte inverka menligt på gemenskapens intressen i tullhänseende.
26 Under alla omständigheter ger ingen omständighet i ärendet skäl att förutsätta att gemenskapens intressen i tullhänseende skulle hotas ytterligare om det tillstånd som åsyftas i artikel 398 i tillämpningsförordningen undantar den godkände avsändaren uteslutande från skyldigheten att vid avgångskontoret uppvisa deklarationen för gemenskapstransitering utan att undanta honom från skyldigheten att där uppvisa varorna. Redan den omständigheten att gemenskapslagstiftaren har tillåtit ett eventuellt undantag från de två skyldigheterna visar att detta undantag kan begränsas till endast en av de två skyldigheterna.
27 Den andra frågan skall således besvaras så, att artikel 398 i tillämpningsförordningen medger att tullmyndigheterna utser en näringsidkare till godkänd avsändare även då det inte är längre är möjligt att undanta denne från skyldigheten att uppvisa varorna vid avgångskontoret, eftersom de redan har uppvisats för tullen.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
28 De kostnader som har förorsakats Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(första avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 14 augusti 1996 har ställts av Finanzgericht Düsseldorf - följande dom:
29 Enligt artikel 76.4 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen kan tullmyndigheterna utse en näringsidkare till godkänd avsändare uteslutande med stöd av artikel 398-405 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning nr 2913/92.
30 Artikel 398 i förordning nr 2454/93 medger att tullmyndigheterna utser en näringsidkare till godkänd avsändare även då det inte längre är möjligt att undanta denne från skyldigheten att uppvisa varorna vid avgångskontoret, eftersom de redan har uppvisats för tullen.