62018CO0292
RJEŠENJE SUDA (osmo vijeće)
6. prosinca 2018. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Prijevoz – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Pravo na odštetu u slučaju otkazivanja leta – Članak 3. stavak 5. – Područje primjene – Članak 2. točka (a) – Pojam zračnog prijevoznika – Poduzetnik koji još ne posjeduje operativnu licenciju na dan predviđenog izvođenja leta – Pitanje koje ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji”
U predmetu C‑292/18,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Amtsgericht Kassel (Općinski sud u Kasselu, Njemačka), odlukom od 23. ožujka 2018., koju je Sud zaprimio 27. travnja 2018., u postupku
Petra Breyer,
Heiko Breyer
protiv
Sundair GmbH,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, J. Malenovský (izvjestitelj) i L. S. Rossi, suci,
nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, sukladno članku 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točke (a), članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Petre Breyer i Heika Breyera, s jedne strane, i društva Sundair GmbH, s druge strane, u vezi s postojanjem obveze potonjeg da im naknadi štetu zbog otkazivanja njihova leta.
Pravni okvir
Uredba br. 261/2004
3
Članak 2. Uredbe br. 261/2004, naslovljen „Definicije”, određuje:
„Za potrebe ove Uredbe:
(a)
‚zračni prijevoznik’ znači poduzetnik koji posjeduje valjanu operativnu licenciju;
(b)
‚stvarni zračni prijevoznik’ znači zračni prijevoznik koji izvodi ili namjerava izvesti let ugovoren s putnicima ili u ime neke druge osobe, pravne ili fizičke, koja ima ugovor s tim putnikom;
(c)
‚prijevoznik Zajednice’ znači svaki zračni prijevoznik s važećom operativnom licencijom koju je izdala država članica u skladu s odredbama Uredbe Vijeća (EEZ), br. 2407/92 od 23. srpnja 1992. o licenciranju zračnih prijevoznika [(SL 1992., L 240, str. 1.)];
[…]”
4
U skladu s člankom 3. stavcima 5. i 6. Uredbe br. 261/2004:
„5.   Ova se Uredba primjenjuje na bilo kojeg zračnog prijevoznika koji osigurava prijevoz putnika obuhvaćenog stavcima 1. i 2. U slučajevima kada [stvarni] zračni prijevoznik koji nema ugovor s putnikom obavlja obveze propisane ovom Uredbom, smatrat će se kao da to radi u ime osobe koja ima ugovor s putnikom.
6.   Ova Uredba ne utječe na prava putnika propisana Direktivom [Vijeća] 90/314/EEZ [od 13. lipnja 1990. o putovanjima, odmorima i kružnim putovanjima u paket aranžmanima (SL 1990., L 158, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 60., str. 27.)]. […]”
5
Članak 5. stavak 1. te uredbe određuje:
„U slučaju otkazivanja leta, dotični putnici:
[…]
(c)
imaju pravo na odštetu od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 7., osim ako:
[…]
iii.
u roku od sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja i ponuđeno im je preusmjeravanje, čime im je omogućeno da otputuju ne više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska i da stignu u mjesto [konačnog] odredišta unutar dva sata od planiranog vremena dolaska.”
6
U skladu s člankom 7. stavkom 1. navedene uredbe:
„Pozivanjem na ovaj članak, putnici ostvaruju pravo na odštetu u iznosu od:
(a)
250 EUR za sve letove dužine 1500 km ili kraće;
[…]
U određivanju udaljenosti, kao baza se uzima mjesto [krajnjeg] odredišta na koje će, zbog uskraćivanja ukrcaja ili otkazivanja leta, putnici stići s određenim vremenskim zakašnjenjem u odnosu na vrijeme dolaska predviđenim redom letenja.”
Direktiva 90/314
7
Članak 5. stavak 1. Direktive 90/314 predviđa:
„Države članice moraju poduzeti potrebne mjere kako bi osigurale odgovornost ugovorne stranke organizatora i/ili prodavatelja prema potrošaču za pravilno izvršenje obveza koje proizlaze iz ugovora, bez obzira na to da li te obveze moraju izvršiti organizator i/ili prodavatelj ili pružatelji usluga, ne dovodeći u pitanje pravo organizatora i/ili prodavatelja da poduzima mjere protiv drugih pružatelja usluga.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
8
U veljači 2017. P. i H. Breyer rezervirali su putovanje u paket aranžmanu kod organizatora putovanja, društva TUI Deutschland GmbH.
9
U ispravama o rezervaciji koje su im predane polijetanje zrakoplova za odlazni let bilo je predviđeno za 9. srpnja 2017. u 6:00 sati iz zračne luke Kassel‑Calden (Njemačka), a slijetanje u zračnu luku Palma de Mallorca (Španjolska) u 8 sati i 30 minuta. Polijetanje zrakoplova za povratni let bilo je predviđeno za 16. srpnja 2017. u 10 sati i 20 minuta. Sud koji je uputio zahtjev nije naveo koje je vrijeme bilo predviđeno za slijetanje. Prema navedenim ispravama, oba je leta trebao izvesti Sundair.
10
Međutim, točno je da je na dane predviđene za izvođenje ta dva leta Sundair od Luftfahrtbundesamta (Savezni ured za zrakoplovstvo, Njemačka), zatražio operativnu licenciju, ali mu ta licencija tada još nije bila izdana. Ona mu je izdana tek 27. rujna 2017., to jest nakon datuma predviđenog za izvođenje povratnog leta.
11
Pet dana prije početka puta, P. i H. Breyer obaviješteni su da će biti premješteni na drugi let koji izvodi zračni prijevoznik Cobrex Trans. Ovaj je let sletio u konačno odredište 13,5 sati kasnije od vremena predviđenog prije promjene rezervacije. Oni su također obaviješteni da će prilikom povratnog leta biti premješteni na let zračnog prijevoznika Air Europa. Polijetanje je za taj let bilo planirano za 16. srpnja 2017. u 6 sati i 40 minuta, to jest 3 sata i 40 minuta ranije od prvotno predviđenog vremena polaska.
12
Slijedom toga, P. i H. Breyer pokrenuli su postupak pred Amtsgericht Kassel (Općinski sud u Kasselu, Njemačka) kako bi od Sundaira zatražili, u skladu s člancima 5. i 7. Uredbe br. 261/2004, isplatu odštete u iznosu od 500 eura svakome, pri čemu se od toga treba odbiti ukupni iznos od 190,40 eura koji im je već isplaćen.
13
Međutim, iako je člankom 2. točkom (a) Uredbe br. 261/2004 pojam „zračni prijevoznik” definiran kao „poduzetnik koji posjeduje valjanu operativnu licenciju”, sud koji je uputio zahtjev dvoji glede pitanja, primjenjuju li se članci 5. i 7. te uredbe na poduzetnika koji je u trenutku rezervacije predmetnog leta doduše podnio zahtjev za operativnu licenciju, ali ju je ishodio tek nakon dana predviđenog za taj let. Naime, sud koji je uputio zahtjev želi znati ne bi li radi provedbe cilja zadanog navedenom uredbom, to jest ostvarivanja visoke razine zaštite putnika, navedeni pojam trebalo tumačiti na način da se primjenjuje i na poduzetnike koji su zatražili dozvolu za letenje i koji su potom nudili letove prije nego što im je ta licencija izdana.
14
U tim je okolnostima Amtsgericht Kassel (Općinski sud u Kasselu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 5. stavak 1. točku (c), članak 7. stavak 1. i članak 2. točku (a) Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da se oni primjenjuju i na zračnog prijevoznika koji na predviđeni dan izvođenja leta još nema operativnu licenciju u smislu članka 2. točke (a) Uredbe br. 261/2004, podnio je zahtjev za njezino izdavanje prije predviđenog izvođenja leta, a ona mu je izdana tek kasnije (nakon predviđenog dana izvođenja leta)?”
Prethodno pitanje
15
U glavnom postupku putnici čiji su letovi bili otkazani zahtijevaju na temelju članka 5. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 261/2004 odštetu u iznosu izračunatom u skladu s člankom 7. iste uredbe i to od zračnog prijevoznika koji je na dane predviđene za izvođenje tih letova zatražio operativnu licenciju, koja mu, međutim, tada još nije bila izdana.
16
U tim okolnostima, moguće postojanje prava na odštetu ovisi o odgovoru na pitanje može li se smatrati da je poduzetnik poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku obuhvaćen Uredbom br. 261/2004, a osobito njezinim člankom 3. stavkom 5. u vezi s člankom 2. točkom (a) te uredbe.
17
Stoga postavljeno pitanje valja shvatiti u tom smislu da sud koji je uputio zahtjev u biti pita, treba li članak 3. stavak 5. Uredbe br. 261/2004 u vezi s njezinim člankom 2. točkom (a), treba tumačiti na način da poduzetnik, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji je zatražio operativnu licenciju koja mu ipak nije dodijeljena do datuma predviđenih za izvođenje namjeravanih letova, ne može biti obuhvaćen tom uredbom i, u slučaju potvrdnog odgovora, imaju li dotični putnici pravo na odštetu na temelju članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. iste uredbe.
18
Na temelju članka 99. Poslovnika Suda, Sud može, u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja te nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odlučiti obrazloženim rješenjem, kad, među ostalim, odgovor na pitanje postavljeno u prethodnom postupku ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji.
19
Budući da je to slučaj u ovom predmetu, valja primijeniti tu odredbu.
20
Prije svega, valja podsjetiti na to da članak 3. Uredbe br. 261/2004, kojim je utvrđeno njezino područje primjene, određuje u svojem stavku 5., da se ta uredba primjenjuje na bilo kojeg stvarnog zračnog prijevoznika koji osigurava prijevoz putnika obuhvaćenog stavcima 1. i 2. tog članka.
21
U tom pogledu valja istaknuti da je pojam „zračni prijevoznik” definiran u članku 2. točki (a) Uredbe br. 261/2004 na način da označava poduzetnika koji posjeduje valjanu operativnu licenciju.
22
Osim toga, u širem kontekstu, članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1008/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o zajedničkim pravilima za obavljanje zračnog prijevoza u Zajednici (SL 2008., L 293, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 8., str. 164.), koja je zamijenila Uredbu br. 2407/92, na koju upućuje članak 2. točka (c) Uredbe br. 261/2004, predviđa, među ostalim, da poduzeću sa sjedištem u Europskoj uniji nije dozvoljeno obavljati zračni prijevoz putnika za naknadu i/ili najamninu, ako mu nije izdana odgovarajuća operativna licencija.
23
Iz toga bez ikakve sumnje proizlazi da poduzetniku kojemu operativna licencija još nije izdana nije dozvoljeno izvođenje ikakvog leta.
24
Prema tome, ne može se smatrati da je poduzetnik koji unatoč zahtjevima određenima u članku 3. stavku 5. Uredbe br. 261/2004 u vezi s člankom 2. točkom (a) te uredbe, i s obzirom na to da se operativna licencija ne izdaje automatski, nije imao takvu licenciju na dane predviđene za izvođenje planiranih letova, obuhvaćen tim odredbama niti, slijedom toga, navedenom uredbom u cjelini.
25
Dakle, činjenica da navedeni poduzetnik nije izveo planirane letove, ne može u okolnostima poput onih u glavnom postupku proizvesti učinke otkazivanja leta predviđene u članku 5. stavku 1. točki (c) Uredbe br. 261/2004 u vezi s člankom 7. stavkom 1. te uredbe.
26
S obzirom na posebnosti glavnog predmeta valja dodati da okolnost da članak 3. stavak 5. Uredbe br. 261/2004, u vezi s člankom 2. točkom (a) te Uredbe, sprječava da se dotičnim putnicima šteta može nadoknaditi na temelju navedene uredbe, ne onemogućuje da oni mogu tražiti odštetu na drugim osnovama, među kojima je, kao što predviđa članak 3. stavak 6. iste uredbe, Direktiva 90/314, koja, među ostalim, u svojem članku 5. stavku 1. predviđa da države članice moraju poduzeti potrebne mjere kako bi osigurale odgovornost ugovorne stranke organizatora i/ili prodavatelja prema potrošaču za pravilno izvršenje obveza koje proizlaze iz ugovora, bez obzira na to da li te obveze moraju izvršiti organizator i/ili prodavatelj ili pružatelji usluga, ne dovodeći u pitanje pravo organizatora i/ili prodavatelja da poduzima mjere protiv drugih pružatelja usluga.
27
Usto, valja dodati da s obzirom na visoku razinu zaštite potrošača koju treba osigurati u politikama Unije, zaključak iz točaka 24. i 25. ovog rješenja ne dovodi u pitanje prava koja potrošači poput tužitelja u glavnom postupku mogu spram trgovaca izvoditi iz drugih instrumenata prava Unije, kao što je Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi) (SL 2005., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.).
28
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članak 3. stavak 5. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (a), treba tumačiti na način da poduzetnik, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji je zatražio operativnu licenciju koja mu ipak nije dodijeljena do datuma predviđenih za izvođenje namjeravanih letova, ne može biti obuhvaćen tom uredbom tako da predmetni putnici nemaju pravo na odštetu na temelju članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. te uredbe.
Troškovi
29
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Članak 3. stavak 5. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (a), treba tumačiti na način da poduzetnik, poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji je zatražio operativnu licenciju koja mu ipak nije dodijeljena do datuma predviđenih za izvođenje namjeravanih letova, ne može biti obuhvaćen tom uredbom tako da predmetni putnici nemaju pravo na odštetu na temelju članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. te uredbe.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački