Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE
od 11. rujna 2025.(1)
Predmet C-376/24
MT
protiv
Comité de direction de l’Autorité des Services et des Marchés Financiers (FSMA)
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d’appel de Bruxelles (Žalbeni sud u Bruxellesu, Belgija))
„Prethodni postupak – Financijske usluge – Uredba (EU) br. 596/2014 – Otkrivanje povlaštenih informacija i zlouporaba tržišta – Nezakonitost otkrivanja povlaštene informacije – Iznimke – Članak 10. – Otkrivanje povlaštene informacije u okviru uobičajenog obavljanja profesije ili dužnosti – Članak 21. – Objavljivanje povlaštenih informacija u okviru novinarskih djelatnosti – Sloboda tiska i sloboda izražavanja – Politički čelnik koji je širio povlaštene informacije o privatizaciji javnog poduzeća”
1.        Spor iz kojeg proizlazi ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na valjanost sankcije izrečene političkom čelniku koji je tijekom intervjua u medijima otkrio informaciju koja bi se navodno mogla kvalificirati kao povlaštena u smislu Direktive 2003/6/EZ(2) i Uredbe (EU) br. 596/2014(3).
2.        Sporna informacija odnosila se na predstojeću privatizaciju velikog belgijskog javnog poduzeća. Osoba koja je otkrila tu informaciju tvrdi da je to učinila kako bi potaknula raspravu o tom pitanju od općeg interesa i u okviru izvršavanja svoje funkcije političkog čelnika.
3.        U pozadini zahtjeva za prethodnu odluku je sukob, s jedne strane, temeljnog prava na slobodu izražavanja i slobodu informiranja (u ovom slučaju političkog čelnika) i, s druge strane, interesa zaštite integriteta financijskih tržišta, koji se konkretizira zabranom otkrivanja povlaštenih informacija.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Direktiva 2003/6
4.        U skladu s uvodnom izjavom 44. te direktive:
„Ova Direktiva poštuje temeljna prava i načela koja posebno priznaje Povelja o temeljnim pravima Europske unije [u daljnjem tekstu: Povelja], a posebno njezin članak 11., te članak 10. Europske konvencije o ljudskim pravima [u daljnjem tekstu: EKLJP]. U tom pogledu ova Direktiva ni na koji način ne sprečava države članice da primjene svoja ustavna prava koja se odnose na slobodu tiska i slobodu izražavanja u medijima.”
5.        Člankom 2. utvrđuje se:
„1.      Države članice zabranjuju svakoj osobi iz drugog podstavka koja posjeduje povlaštenu informaciju da upotrijebi tu informaciju pri stjecanju ili otpuštanju, ili pokušaju stjecanja ili otpuštanja, za vlastiti račun ili za račun treće osobe, izravno ili neizravno, financijskog instrumenta na koji se ta informacija odnosi.
Prvi se podstavak primjenjuje na svaku osobu koja posjeduje tu informaciju:
[…]
(c)      na temelju pristupa informaciji putem obavljanja svojega posla, profesije ili dužnosti; ili
[…]”
6.        Člankom 3. određuje se:
„Države članice svakoj osobi koja podliježe zabrani utvrđenoj člankom 2. zabranjuju da:
(a)      objavljuje povlaštene informacije bilo kojoj drugoj osobi, osim ako se informacija objavi u redovnom tijeku obavljanja posla, profesije ili dužnosti;
(b)      preporuči nekoj drugoj osobi ili je navede da na temelju povlaštene informacije stekne ili otpusti financijske instrumente na koje se ta informacija odnosi.”
2.      Uredba br. 596/2014
7.        Uvodna izjava 77. glasi:
„Ovom se Uredbom poštuju temeljna prava i načela priznata Poveljom […] Sukladno s tim, ovu Uredbu trebalo bi tumačiti i primjenjivati u skladu s tim pravima i načelima. Posebno, kada ova Uredba upućuje na pravila koja uređuju slobodu tiska i slobodu izražavanja u drugim medijima te pravila ili kodekse kojima se uređuje novinarska struka, trebalo bi voditi računa o tim slobodama kako su zajamčene u Uniji i u državama članicama i kako su priznate u skladu s člankom 11. Povelje te drugim relevantnim odredbama.”
8.        U članku 7. („Povlaštene informacije”) u biti se preuzimaju definicije iz Direktiva 2003/6 i 2003/124(4).
9.        Člankom 8. („Trgovanje na temelju povlaštenih informacija”) određuje se:
„1.      Za potrebe ove Uredbe trgovanje na temelju povlaštenih informacija pojavljuje se kada osoba posjeduje povlaštene informacije i koristi te informacije pri stjecanju ili otpuštanju, za vlastiti račun ili za račun treće osobe, izravno ili neizravno, financijskog instrumenta na koji se ta informacija odnosi. Korištenje povlaštenih informacija za otkazivanje ili izmjenu naloga u vezi s financijskim instrumentom na koji se ta informacija odnosi kad je nalog predan prije nego što je dotična osoba posjedovala povlaštenu informaciju također se smatra trgovanjem na temelju povlaštenih informacija […]
[…]
4.      Ovaj članak primjenjuje se na svaku osobu koja posjeduje povlaštene informacije zbog činjenice da ta osoba:
[…]
(c)      ima pristup informacijama tijekom obavljanja posla, profesije ili dužnosti; ili
[…]
Ovaj članak primjenjuje se i na svaku osobu koja posjeduje povlaštene informacije pod okolnostima različitima od onih iz prvog podstavka kada navedena osoba zna ili bi trebala znati da je riječ o povlaštenim informacijama.
[…]”
10.      Člankom 10. („Nezakonito objavljivanje povlaštenih informacija”) određuje se:
„1.      Za potrebe ove Uredbe, nezakonito objavljivanje povlaštenih informacija postoji kada osoba posjeduje povlaštene informacije i objavi te informacije bilo kojoj drugoj osobi, osim kada se informacije objavljuju u normalnom obavljanju posla, profesije ili dužnosti.
Ovaj stavak primjenjuje se na svaku fizičku ili pravnu osobu u situacijama ili okolnostima iz članka 8. stavka 4.
[…]”
11.      U članku 21. („Objavljivanje ili širenje informacija u medijima”) navodi se:
„Za potrebe članka 10. […], kada se informacije objavljuju ili šire te kada se preporuke izrađuju ili šire za potrebe(5) novinarstva ili drugog oblika izražavanja u medijima, takvo objavljivanje ili širenje informacija procjenjuje se uzimajući u obzir pravila koja uređuju slobodu tiska i slobodu izražavanja u drugim medijima te pravila ili kodekse kojima se uređuje novinarska struka, osim ako:
(a)      dotične osobe ili osobe usko povezane s njima stječu izravnu ili neizravnu prednost ili koristi od objavljivanja ili širenja dotičnih informacija; ili
(b)      objavljivanje ili širenje ima namjeru obmanjivanja tržišta o ponudi, potražnji ili cijeni financijskih instrumenata.”
B.      Nacionalno pravo. Loi du 2 août 2002 relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers(6)
12.      Članak 2. definira pojam „povlaštene informacije” na isti način kao što su definirane i u Direktivama 2003/6 i 2003/124 i u Uredbi br. 596/2014.
13.      U skladu s člankom 25.:
„§1.      Zabranjuje se svakoj osobi:
1.º      koja raspolaže informacijom za koju zna ili bi trebala znati da je povlaštena:
(a)      stjecanje ili prijenos, ili pokušaj stjecanja ili prijenosa, za vlastiti račun ili za račun druge osobe, izravno ili neizravno, financijskih instrumenata na koje se informacija odnosi;
(b)      da takvu informaciju objavljuje bilo kojoj drugoj osobi, osim ako se informacija objavi u redovnom tijeku obavljanja posla, profesije ili dužnosti;
[…]
4.º      širenje informacija ili glasina preko medija, interneta ili na bilo koji drugi način, koje daju ili bi mogle davati lažne ili obmanjujuće navode u pogledu financijskih instrumenata, kada je [osoba] znala ili trebala znati da su informacije lažne ili obmanjujuće.
U slučaju novinara koji djeluju u okviru svoje profesije takvo se širenje informacija ocjenjuje uzimajući u obzir propise koji se primjenjuju na njihovu profesiju, osim ako ti novinari izravno ili neizravno ostvaruju prednost ili koristi od širenja takvih informacija.”
II.    Činjenice, spor i prethodna pitanja
14.      Tijekom 2016. Bpost, dioničko društvo javnog prava, čijih je više od 50 % dionica bilo u državnom vlasništva, bilo je glavni pružatelj usluga iz poštanskog sektora u Belgiji i njegove su dionice bile uvrštene na burzu u Bruxellesu (Belgija) (Euronext).
15.      Osoba MT bila je politički čelnik u socijalističkoj stranci. Od siječnja 2013. do listopada 2014. bila je ministar javnih poduzeća savezne vlade. Nakon parlamentarnih izbora 2014. socijalistička stranka prešla je u oporbu, a 2016. osoba MT bila je na vodećim položajima u toj stranci i u Union nationale des mutualités socialistes – Solidaris (u daljnjem tekstu: Solidaris).
16.      Nova belgijska vlada željela je 2015. smanjiti udio države u javnim poduzećima na razinu manju od 50 %, a o tome se raspravljalo u belgijskom Parlamentu. Donošenje novog zakona o javnim poduzećima u prosincu 2015.(7) kritizirao je čelnik sindikata, čije je izjave preuzeo jedan belgijski dnevni list: „Jučer, u četvrtak, donošenje nacrta zakona u Parlamentu koji omogućuje privatizaciju, bez potrebe za blokirajućom manjinom, javnih poduzeća uvrštenih na burzu, odnosno društava Bpost i Proximus, znači kraj javnih poduzeća”(8).
17.      Statut društva Bpost izmijenjen je na općim redovnim i izvanrednim glavnim skupštinama 11. svibnja 2016. kako bi se omogućila privatizacija društva Bpost(9). Dana 12. svibnja 2016., komentirajući rezultate tih skupština dioničara, belgijski dnevni list uputio je na „privatizaciju društva Bpost”(10).
18.      Osoba MT je 27. svibnja 2016. u odgovoru na pitanje postavljeno tijekom radijske emisije Matin Première na RTBF-u izjavila da postoji projekt predstojeće privatizacije društva Bpost te da „država namjerava prodati dio svojih dionica […] i to u nekoliko sljedećih sati”. Dodala je da će do gubitka statusa javnog poduzeća doći u okviru postupka spajanja s drugim europskim poštanskim operatorom, te da se pregovara o prodaji 10 % dionica društva Bpost nizozemskom poštanskom operatoru PostNL.
19.      Osoba MT istog je dana potvrdila i dopunila tu informaciju novinaru internetskog portala www.lavenir.net i tijekom intervjua u novinama Le Soir.
20.      Društvo Bpost 27. svibnja 2016. zatražilo je od Autorité belge des services et des marchés financiers (FSMA) (Tijelo za financijske usluge i tržišta kapitala, Belgija, u daljnjem tekstu: FSMA) da obustavi trgovanje njegovim vrijednosnim papirima na burzi. Rasprave o spajanju društava Bpost i PostNL-a prekinute su i spajanje nije provedeno(11).
21.      FSMA je 28. srpnja 2016. pokrenula istragu o javnim izjavama osobe MT te je od nje zatraženo da podnese svoja očitovanja, isto kao i od osobe SL, glavnog tajnika poštanskog sektora u Centrale Générale des Services Publics (GCSP)(12).
22.      U skladu s odlukom kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku(13), FSMA je prigovorila osobi MT da je 27. svibnja 2016. ujutro otkrila:
(a)      [jednom] radijskom novinaru u radijskoj emisiji ‚Matin Première’, koja se prenosila uživo na RTBF-u, a stoga i svim slušateljima te emisije, da postoji projekt predstojeće privatizacije društva Bpost; i
b)      novinaru internetske stranice www.lavenir.net, a stoga i svim čitateljima članka u kojem su te izjave navedene, informaciju da država namjerava prodati otprilike deset posto udjela u društvu Bpost u okviru spajanja s drugim europskim subjektom”.
23.      Nakon različitih preliminarnih odluka, protiv kojih je osoba MT podnijela žalbe, ali bez uspjeha, FSMA-in Odbor za sankcije konačno je 11. svibnja 2023. odlučio:
„[…]
2.      utvrditi da je osoba MT povrijedila članak 25. stavak 1. podstavak 1. točku (b) Zakona od 2. kolovoza 2002. time što je izvan okvira obavljanja posla, profesije ili dužnosti objavila informaciju za koju je znala ili trebala znati da je povlaštena,
3.      na temelju članka 72. stavka 3. Zakona od 2. kolovoza 2002. izreći osobi MT novčanu kaznu u iznosu od 12 500 [eura] […]”
24.      Osoba MT podnijela je Couru d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Žalbeni sud u Bruxellesu, Odjel za Tržišni sud, Belgija), žalbu protiv te odluke od 11. svibnja 2023. FSMA se usprotivila toj žalbi.
25.      Prema mišljenju osobe MT:
–        Ona nije povrijedila članak 25. Zakona od 2. kolovoza 2002. jer se širenje povlaštenih informacija odnosi na otkrivanje „drugoj osobi”, osim u redovnom tijeku „obavljanja posla, profesije ili dužnosti”. Osoba MT tvrdi da je informaciju otkrila javnosti općenito i nediskriminatorno i da se a fortiori tako objavljenim informacijama ne namjerava obmanjivati ulagatelje.
–        Zabrana otkrivanja povlaštene informacije ne primjenjuje na osobu koja djeluje u okviru svojih dužnosti, što je u njezinim okolnostima bio slučaj.
–        Čak i kad bi se prihvatilo da je objavila povlaštenu informaciju, na nju bi se primjenjivala iznimka koja se odnosi na objavu takvih informacija (članak 21. Uredbe br. 596/2014) radi jamčenja slobode izražavanja. Objavljivanje ili širenje informacija „u medijima” treba tumačiti na način da nije ograničeno na objavljivanje informacija koje izvršavaju novinari.
–        Ona je javno istupala u medijima u okviru svojih dužnosti bivšeg ministra javnih poduzeća i člana kabineta socijalističke stranke. Od toga nije ostvarila nikakvu korist, upravo suprotno, i nije imala namjeru obmanuti tržište. Usto, njezini su istupi bili nužni za obavljanje dužnosti i političkih aktivnosti i podrazumijevaju ostvarivanje njezine slobode izražavanja, zaštićene člankom 11. Povelje i člankom 10. EKLJP-a.
26.      Prema mišljenju FSMA-e:
–        Članak 21. Uredbe br. 596/2014 sadržava iznimku od zabrane širenja povlaštenih informacija koja se primjenjuje isključivo na profesionalne novinare, te eventualno na objavljivanje za potrebe novinarstva te se stoga može odnositi samo na osobe koje, iako nisu novinari, dokazano obavljaju jednakovrijedan posao, jednakovrijednu profesiju ili jednakovrijedne dužnosti.
–        Ta iznimka ne može se proširiti na govore ili izjave osoba koje imaju status političara i djeluju u „političke svrhe”.
–        Objavljivanje transakcije koju je društvo Bpost namjeravalo provesti nije bilo ni nužno ni proporcionalno za potrebe „političkog” protivljenja vladinoj „politici” privatizacije javnih poduzeća. Osoba MT mogla je svoju poruku protivljenja privatizaciji belgijskog javnog poduzeća prenijeti na drukčiji način, a ne objavljivanjem povlaštene informacije.
–        Iznimka predviđena u članku 21. Uredbe br. 596/2014 zahtijeva postojanje uske veze između otkrivanja povlaštene informacije i obavljanja posla, profesije ili dužnosti.
27.      U tim okolnostima Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Žalbeni sud u Bruxellesu, Odjel za Tržišni sud) upućuje Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.       Treba li članak 3. Direktive 2003/6, u vezi s člancima 11. i 52. Povelje […], člankom 10. EKLJP-a i načelom jednakosti, u dijelu u kojem se odnosi na zabranu „objavlj[ivanja] povlašten[ih] informacij[a] bilo kojoj drugoj osobi, osim ako se informacija objavi u redovnom tijeku obavljanja posla, profesije ili dužnosti”, tumačiti na način da se njime objavljivanje povlaštenih informacija u medijima (na radiju i internetskim stranicama tiskovnih medija) zabranjuje osobi koja ima svojstvo političara, bivšeg ministra i člana oporbene stranke i koja u tom svojstvu istupa u medijima te koja tim širenjem informacija nastoji potaknuti javnu raspravu o pitanju od općeg interesa kako bi kritizirala projekt privatizacije, iako njezina dužnost redovno ne uključuje tu vrstu širenja povlaštenih informacija u medijima?
2.      Treba li članak 21. Uredbe br. 596/2014 […], u vezi s istim načelima kao što su ona u prethodno navedenom pitanju, tumačiti na način da mu je područje primjene ograničeno na objavljivanje ili širenje povlaštenih informacija koje provode novinari, ili se primjenjuje i na objavljivanje ili širenje povlaštenih informacija u medijima koje provodi osoba, kao što je političar, bivši ministar i član oporbene stranke, koja tim širenjem informacija nastoji potaknuti javnu raspravu o pitanju od općeg interesa kako bi kritizirala projekt privatizacije?”
III. Postupak pred Sudom
28.      Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 28. svibnja 2024.
29.      Pisana očitovanja podnijeli su osoba MT, FSMA i Europska komisija te su svi oni sudjelovali na raspravi održanoj 22. svibnja 2025.
IV.    Ocjena
30.      Na dva upućena prethodna pitanja može se odgovoriti zajedno. Najprije valja utvrditi koje se pravilo prava Unije primjenjuje ratione temporis na spor.
A.      Primjenjivo zakonodavstvo
31.      Sud koji je uputio zahtjev naizmjenično upućuje i na Direktivu 2003/6 i na Uredbu br. 596/2014.
32.      Članci 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 primjenjuju se od 3. srpnja 2016.(14) U trenutku navodnog objavljivanja povlaštenih informacija (27. svibnja 2016.) Direktiva 2003/6 još je bila na snazi, te je stoga njezin članak 3. odlučujuća odredba za rješavanje spora.
33.      Čini se da sud koji je uputio zahtjev predlaže mogućnost primjene članaka 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 jer sadržavaju „blaži” pravni sustav od njegova prethodnika(15).
34.      Retroaktivnost blažih kasnijih propisa bila bi moguća ako je to predviđeno belgijskim pravom u pogledu nezakonitih ponašanja koja se sankcioniraju kroz  sankcije upravnog prava. Na sudu koji je uputio zahtjev je da odluči o tom pitanju.
35.      Ako se to rješenje prihvaća u nacionalnom pravu, članci 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 retroaktivno bi bili primjenjivi na činjenice koje su nastale prije nego što su te odredbe stupile na snagu, pod uvjetom da je njihov sadržaj povoljniji od sadržaja članka 3. Direktive 2003/6.
36.      Tekst članka 3. točka (a) Direktive 2003/6  sličan je tekstu članka 10. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 596/2014. Oba zabranjuju nezakonito objavljivanje povlaštenih informacija trećim osobama, osim kada se objavljuju u uobičajenom tijeku posla, profesije ili dužnosti. Oba članka stoga u tom pogledu sadržavaju istu iznimku(16).
37.      Međutim, članak 21. Uredbe br. 596/2014 dodaje zahtjev kojim se snažnije štiti objavljivanje ili širenje informacija u medijima. Pri ocjeni pitanja je li osoba kriva za kažnjivo ponašanje na temelju članka 10. te uredbe (nezakonito objavljivanje povlaštenih informacija) treba uzeti u obzir pravila koja uređuju slobodu tiska i slobodu izražavanja.
38.      Kako je utvrdio Sud, članak 21. Uredbe br. 596/2014 i članak 3. Direktive 2003/6 nemaju „potpuno isti smisao i isti doseg u pogledu otkrivanja povlaštenih informacija od strane novinara”(17). Usto, utvrdio je da je, ovisno o tumačenju članka 21. Uredbe br. 596/2014, moguće ocijeniti jesu li njegove „odredbe […] blaže […] od onih predviđenih Direktivom 2003/6”(18).
39.      Prema mojem mišljenju, sustav predviđen za objavljivanje povlaštenih informacija prilikom obavljanja novinarske djelatnosti (članak 21. Uredbe br. 596/2014) povoljniji je od onog koji se općenito primjenjuje na druge stručnjake u okviru njihova rada, profesije ili dužnosti(19).
40.      Stoga ću se usredotočiti na pitanje može li se politički čelnik, kada da izjave kojima se javnosti mogu objaviti povlaštene informacije u smislu članka 10. Uredbe br. 596/2014, pozivati na odredbe članka 21. potonje.
B.      Odgovori na prethodna pitanja
41.      Moje izlaganje imat će sljedeću strukturu: a) kao prvo, analizirat ću tumačenje članka 21. Uredbe br. 596/2014 kao takvog i s obzirom na okolnosti ovog slučaja; i b) kao drugo, razmotrit ću utjecaj koji bi mogao imati članak 10. stavak 1. Uredbe br. 596/2014, uključujući zahtjeve koji proizlaze iz zaštite slobode izražavanja i informiranja(20).
1.      Tumačenje članka 21. Uredbe br. 596/2014
a)      Opći pregled
42.      Člankom 21. Uredbe br. 596/2014 uvodi se posebno pravilo za ocjenu postojanja „nezakonitog objavljivanja povlaštenih informacija” kada se povlaštene informacije objavljuju ili šire za potrebe novinarstva ili drugog oblika izražavanja u medijima.
43.      U tim se slučajevima objava ili širenje informacija ocjenjuje:
–        „uzimajući u obzir pravila koja uređuju slobodu tiska i slobodu izražavanja u drugim medijima te pravila ili kodekse kojima se uređuje novinarska struka”;
–        ta pravila koja se odnose na slobodu tiska i slobodu izražavanja ne uzimaju se u obzir ako dotične osobe (ili osobe usko povezane s njima) stječu izravnu ili neizravnu prednost ili koristi od objavljivanja ili širenja dotičnih informacija; ili ako se objavljivanje ili širenje odvija s namjerom obmanjivanja tržišta o ponudi, potražnji ili cijeni financijskih instrumenata.
44.      Sud je već tumačio članke 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 u pogledu objave informacija za potrebe novinarstva(21). U biti je presudio da je otkrivanje povlaštenih informacija u okviru novinarskih djelatnosti, shvaćeno u širem smislu, obuhvaćeno iznimkom predviđenom u članku 21. Uredbe br. 596/2014(22).
45.      Osim ako se ne varam, još nije donesena nikakva presuda o objavljivanju povlaštenih informacija za potrebe „[…] drugog oblika izražavanja u medijima” u smislu članka 21. Uredbe br. 596/2014. Budući da ta odredba ne upućuje na nacionalno pravo, ona zahtijeva ujednačeno tumačenje u okviru prava Unije, uzimajući u obzir „ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve i svrhu akta kojeg je ona dio”(23).
46.      Stranke koje su podnijele očitovanja zastupaju suprotna stajališta o izrazu koji je predmet tumačenja:
–        Osoba MT i Komisija predlažu široko tumačenje, na način da se taj izraz ne primjenjuje samo na novinare, nego i na objavljivanje povlaštenih informacija od strane političara ili stručnjaka kada sudjeluju u novinarskim aktivnostima u medijima.
–        S druge strane, FMSA smatra da je taj izraz ograničen i da se primjenjuje samo na novinare i aktivnosti koje su nužne i proporcionalne obavljanju njihovih djelatnosti. Prema mišljenju FMSA-e, samo novinari mogu biti neovisni i poštovati pravila i kodekse kojima se uređuje novinarska struka.
47.      Tumačenje koje predlažu Komisija i osoba MT čini mi se prikladnijim zbog razloga koje ću iznijeti u nastavku.
48.      Ako taj izraz gledamo doslovno, upućivanje na „drugi oblik izražavanja u medijima” kao alternativu izrazu „za potrebe novinarstva” upućuje na širenje informacija koje: a) se odvija u medijima, potonji shvaćeni u širem smislu; (b) nije ograničeno na novinare; i (c) može obuhvaćati potrebe izražavanja koje nisu izravno novinarske, tj. „drug[og] oblik[a]”.
49.      Cilj je te odredbe obuhvatiti širenje informacija koje, čak i ako ih ne objavljuju novinari, u medijima otkrivaju osobe koje imaju druga svojstva (npr. političari, stručnjaci ili komentatori).
50.      Prema mojem mišljenju, tom odredbom obuhvaćen je politički čelnik koji daje izjave, koje sadržavaju informacije od interesa za opću javnost, putem radija, tiskanih medija ili digitalnih medija, pri čemu te izjave prikuplja i širi bilo koji od tih medija.
51.      Točno je da novinarsku djelatnost u načelu obavljaju sami novinari. Međutim, članak 21. Uredbe br. 596/2014 nije želio ograničiti zaštitu koju pruža na novinare, nego ju je proširio na one koji otkrivaju određene informacije u medijima.
52.      Upravo je „objavljivanje ili širenje informacija u medijima” ono što se štiti i to na objektivan, a ne subjektivan način. U tu svrhu, nije relevantno jesu li izravno novinari ili druge osobe ti koji koriste medije kako bi priopćili te informacije.
53.      Upućivanje na „pravila ili kodekse kojima se uređuje novinarska struka” ne znači, prema mojem mišljenju, da primjenu članka 21. Uredbe br. 596/2014 treba ograničiti na novinare. Točno je da se odredba odnosi na pravila i kodekse koji se odnose na novinarsku struku, ali i na pravila i kodekse koji „uređuju slobodu tiska i slobodu izražavanja u drugim medijima”. Ta druga pravila nisu samo deontološki kodeksi koji se primjenjuju na novinare kao takve, nego se njima općenito uređuje djelovanje svih medija.
54.      Sustavno i teleološko tumačenje spornog izraza dovodi me do istog zaključka.
55.      Cilj je Uredbe br. 596/2014 osigurati integritet financijskih tržišta Unije i ojačati povjerenje ulagača. To povjerenje temelji se, među ostalim, na činjenici da će ulagači biti ravnopravni i zaštićeni od nezakonitog korištenja povlaštenih informacija(24).
56.      Na prvi bi pogled taj cilj bio bolje zaštićen ako bi zaštita (na temelju članka 21. Uredbe br. 596/2014) od sankcija za objavljivanje povlaštenih informacija bila ograničena na novinare i ne bi se primjenjivala na one koji nemaju to svojstvo. Tako bi se uklonila mogućnost da osobe koje nisu novinari, poput političkih čelnika ili stručnjaka, mogu uživati povlasticu predviđenu u članku 21. Uredbe br. 596/2014.
57.      Međutim, tim se pristupom zanemaruje činjenica da ciljeve zaštite integriteta financijskih tržišta Unije i povjerenja ulagača treba postići poštovanjem „slobode tiska i slobode izražavanja u drugim medijima […] kako su zajamčene u Uniji i u državama članicama i kako su priznate u skladu s člankom 11. Povelje […]”(25).
58.      Važnost temeljnih sloboda u demokratskom društvu zahtijeva široko tumačenje pojmova koji te slobode uzimaju kao reference. Članak 21. Uredbe br. 596/2014, kojim se uvodi posebna iznimka (od zabrane širenja povlaštenih informacija) za objavljivanje za potrebe novinarstva ili za potrebe drugog oblika izražavanja u medijima, povezuje je sa slobodom tiska i slobodom izražavanja(26).
59.      Sud je izraz „obrada osobnih podataka isključivo u novinarske svrhe” iz članka 9. Direktive 95/46 tumačio koristeći vrlo široke kriterije(27):
–        „Novinarske djelatnosti” su one čiji je cilj otkrivanje informacija, mišljenja i ideja javnosti, neovisno o mediju korištenom za njihov prijenos(28).
–        Iznimka se primjenjuje ne samo na medijska poduzeća nego i na svaku osobu koja obavlja novinarske djelatnosti(29).
–        Okolnost da osoba nije profesionalni novinar nije takva da može isključiti mogućnost da videozapis i njegova objava na internetskoj stranici budu obuhvaćeni tom odredbom(30).
–        Medij putem kojeg se obrađeni podaci prenose – klasičan poput papira ili radiovalova, ili elektronički poput interneta – nije odlučujući kako bi se ocijenilo je li riječ o aktivnostima izvršenima „isključivo u novinarske svrhe”(31).
60.      Iako je ta sudska praksa utvrđena u pogledu odredbe kojom se njezina primjena ograničava isključivo na novinarske svrhe, ona se tim više treba proširiti na drugu odredbu (kao što je članak 21. Uredbe br. 596/2014) u kojoj se taj prilog ne koristi i u kojoj se, mnogo velikodušnije, upućuje na širenje informacija „za potrebe novinarstva ili drugog oblika izražavanja u medijima”(32).
61.      U tom pogledu, primjena članka 21. Uredbe br. 596/2014 na političke čelnike koji se pojavljuju u medijima (bilo u intervjuima, konferencijama za tisak ili sličnim događajima) i, u tom kontekstu, otkrivaju navodno povlaštenu informaciju koja je od općeg interesa također je potkrijepljena sudskom praksom ESLJP-a koja se odnosi na članak 10. EKLJP-a.
62.      Na temelju smisla i dosega članka 10. EKLJP-a, u dijelu u kojem odgovara članku 11. Povelje(33), trebao bi se tumačiti taj članak 11. Povelje, a u skladu s člankom 52. stavkom 3. potonje, kao minimalna razina zaštite(34).
63.      ESLJP je više puta priznao ključnu ulogu medija u unapređivanju i zaštiti prava javnosti na primanje i širenje informacija i ideja(35). Također je naveo da uloga stvaranja različitih „platforma za javnu raspravu nije ograničena na [konvencionalne] medije […]”(36).
64.      U nastavku ću se vratiti na tu sudsku praksu kako bih potvrdio da tumačenje članka 21. Uredbe br. 596/2014 koje sprečava političke čelnike da putem medija otkriju informacije od javnog interesa, u okolnostima poput onih u ovom slučaju, nije u skladu s člankom 11. Povelje.
65.      Kada politički čelnik otkrije informaciju od javnog interesa tijekom intervjua na radijskoj emisiji ili da izjavu novinama, neovisno o tome je li u pisanom ili digitalnom obliku, on obavlja aktivnost za potrebe novinarstva (u prethodno navedenom smislu) ili, naposljetku, aktivnost drugog oblika izražavanja u medijima.
b)      Razmatranja ad casum
66.      Osoba MT željela je obavijestiti javnost o predstojećoj privatizaciji društva Bpost (čije su dionice bile u većinskom državnom vlasništvu) kroz njegovo djelomično spajanje s društvom PostNL. Time je imala za cilj potaknuti javnu raspravu o svrsishodnosti takvih djelovanja belgijske vlade.
67.      Sud koji je uputio zahtjev smatra da se te informacije, kao takve, mogu kvalificirati kao povlaštene u smislu Uredbe br. 596/2014. Konkretno, odbija argumente osobe MT prema kojima je privatizacija društva Bpost već bila javna informacija.
68.      Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, izmjene Zakona o javnim poduzećima (prosinac 2015.) i izmjene statuta društva (11. svibnja 2016.) omogućile su privatizaciju društva Bpost, ali „to nije podrazumijevalo da postoji konkretan plan provedbe privatizacije društva”(37).
69.      Kao što je to FSMA istaknula na raspravi, u izjavama osobe MT otkriveni su konkretni elementi o privatizaciji društva Bpost, navedeno je da se radi o predstojećoj privatizaciji, veza tog društva s drugim europskim poštanskim operatorom i prodaja 10 % dionica belgijske države u tom javnom poduzeću. Tim se detaljima u načelu može potkrijepiti teza suda koji je uputio zahtjev u pogledu povlaštenosti informacija koje je otkrila osoba MT.
70.      Budući da zahtjev za prethodnu odluku ne sadržava nikakvo pitanje o prirodi otkrivenih informacija, Sud mora poštovati ocjenu suda koji je uputio zahtjev u tom pogledu(38).
71.      Stoga, pod pretpostavkom da je riječ o povlaštenoj informaciji, njezino objavljivanje ili širenje u medijima bilo bi zakonito ako bi se poštovali (pozitivni i negativni) uvjeti predviđeni u članku 21. Uredbe br. 596/2014.
72.      Već sam se osvrnuo na pozitivne uvjete u prethodnim točkama: oni su ispunjeni kada se informacije objavljuju ili šire za potrebe novinarstva ili drugog oblika izražavanja u medijima. To je bio slučaj u ovom predmetu.
73.      Kad je riječ o negativnim
uvjetima, primjena članka 21. Uredbe br. 596/2014 zahtijeva da: a) dotične osobe ili osobe usko povezane s njima ne stječu izravnu ili neizravnu prednost ili koristi od objavljivanja ili širenja dotičnih informacija; ili b) da se objavljivanje ili širenje ne odvija s namjerom obmanjivanja tržišta o ponudi, potražnji ili cijeni financijskih instrumenata.
74.      Sud koji je uputio zahtjev izričito tvrdi da ti negativni uvjeti u ovom predmetu nisu ispunjeni: „ne osporava se da [osoba MT] u ovom slučaju nije ostvarila nikakvu prednost ili korist objavljivanjem koje joj se stavlja na teret, kao ni da to nije učinila s namjerom obmanjivanja tržišta”(39).
75.      Čini se da sud koji je uputio zahtjev također isključuje (sada implicitno) da je objavljivanje povlaštenih informacija dovelo do prednosti ili neizravne koristi za osobu MT, njezinu političku stranku i organizaciju Solidaris zbog toga što je propala privatizacija društva Bpost.
76.      Smatram da je izraz „prednost ili koristi” iz članka 21. Uredbe br. 596/2014 prije svega financijske prirode, odnosno da utječe na imovinsku situaciju osobe koja širi informacije ili osoba koje su s njom povezane. Politički bodovi koje je osoba MT eventualno dobila širenjem informacije stoga nisu obuhvaćeni koristima u smislu članka 21. Uredbe br. 596/2014. Suprotno tumačenje znatno bi ograničilo područje primjene te iznimke jer bi gotovo svako otkrivanje informacija moglo imati neku vrstu neizravne, ne nužno financijske, koristi za osobu koja ih otkriva.
77.      Sud koji je uputio zahtjev ponavlja stajalište koje zastupa osoba MT kako bi postavio pitanje:
–        „može li se na nju primjenjivati članak 21. Uredbe [br. 596/2014] kao povoljnija zakonska odredba s obzirom na to da se [osoba MT] poziva na to da je djelovala u okviru dužnosti bivšeg ministra i političara oporbene stranke, a s ciljem upozorenja javnosti na predloženi projekt privatizacije velikog javnog poduzeća” ili,
–        „općenito, može li se ona pozvati na iznimku koja se odnosi na širenje informacija u okviru dužnosti, uzimajući u obzir, u svakom slučaju, činjenicu da objavljivanje koje joj se stavlja na teret predstavlja širenje informacija u medijima, za što ona navodi da je učinila u svrhu poticanja javne rasprave”(40).
78.      Odgovor na to pitanje koje se sastoji od dvaju dijelova treba biti potvrda ako je objavljivanje informacije poštovalo uvjete propisane člankom 21. Uredbe br. 596/2014.
79.      Objavljivanjem informacija o budućoj radnji vlade kao većinskom dioničaru društva Bpost, osoba MT djelovala je u svojstvu vođe oporbene političke stranke(41) koja se protivila privatizaciji tog javnog poduzeća. Nije otkrila isključivo poslovne informacije koje su donijeli organi privatnog društva, nego predstojeću političku odluku vlade te je to učinila kako bi se, dok je još uvijek postojala mogućnost da se ta odluka ne provede, potaknula „politička rasprava” o njoj.
80.      Ta okolnost prenosi spor na političko polje, u kojem se stajališta obiju stranaka o pitanjima koja su relevantna za javni život ne smiju ograničiti, osim zbog važnih razloga u općem interesu.
2.      Utjecaj članka 10. Uredbe br. 596/2014
81.      Članak 21. Uredbe br. 596/2014 posebno je pravilo (lex specialis) kojim se na povoljniji način uređuje jedan od slučajeva obuhvaćenih općom iznimkom iz njezina članka 10.
82.      Članak 10. Uredbe br. 596/2014 definira što se podrazumijeva pod nezakonitim objavljivanjem povlaštenih informacija („kada osoba posjeduje povlaštene informacije i objavi te informacije bilo kojoj drugoj osobi”) i uvodi iznimku  vrlo širokih okvira: „osim kada se informacije objavljuju u normalnom obavljanju posla, profesije ili dužnosti”(42).
83.      Ta iznimka dobiva posebne nijanse u članku 21. Uredbe br. 596/2014 u pogledu objavljivanja ili širenja informacija za potrebe novinarstva ili drugog oblika izražavanja u medijima. Članak 21. zbog njezine osobite važnosti izdvaja djelatnost (novinarstvo, u širem smislu) na koju se mora primijeniti iznimka kako bi se zaštitile sloboda tiska i sloboda izražavanja.
84.      Razmatranja Suda u presudi Autorité des marchés financiers u pogledu odnosa između članaka 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 dopunjena su u točkama 78. i 81. u kojima se potvrđuje da se opći zahtjevi nužnosti i proporcionalnosti (pri otkrivanju povlaštene informacije)(43) moraju poštovati i da ih treba ocijeniti s obzirom na članak 11. Povelje(44).
85.      S tog gledišta razmotrit ću ta dva zahtjeva.
a)      Nužnost
86.      Nužnost da se povlaštena informacija proširi, kada je osoba koja je objavljuje politički čelnik koji djeluje u okviru novinarskih aktivnosti, ovisit će o tome je li takvo širenje najprikladnije sredstvo za informiranje javnosti o relevantnoj informaciji za politički život.
87.      Stoga nije riječ o ocjeni nužnosti u apstraktnom smislu, nego u posebnim okolnostima svakog pojedinog slučaja. Tako je Sud u presudi Autorité des marchés financiers utvrdio potrebu novinara da provjeri informacije za koje je saznao(45).
88.      Informacije koje je osoba MT objavila mogle su utjecati na burzovni tečaj javnog poduzeća Bpost, iako je, čini se, njihov stvarni utjecaj bio neznatan. Druga mogućnost za objavu informacije o predstojećoj privatizaciji tog društva bila je ta da se
pričeka da društvo Bpost o tome obavijesti financijsko tijelo i javnost.
89.      Međutim, osoba MT bila je politički čelnik oporbene stranke te je smatrala da njezine dužnosti kao takve nalažu da unaprijed otkrije predstojeću privatizaciju društva Bpost koju je trebalo provesti na temelju vladine odluke. Tako je željela potaknuti javnu raspravu o tom pitanju i, s obzirom na svoja politička uvjerenja, spriječiti tu privatizaciju.
90.      Je li bilo nužno
da u uobičajenom izvršavanju svojih političkih dužnosti osoba MT otkrije povlaštene informacije koje je posjedovala u pogledu društva Bpost?
91.      FSMA tvrdi da to što je osoba MT otkrila povlaštene informacije nije bilo nužno jer se o privatizaciji poduzeća u državnom vlasništvu već raspravljalo u Belgiji tijekom javnih rasprava koje su prethodile donošenju Zakona od 16. prosinca 2015. o reformi javnih poduzeća. Dodaje da je osoba MT mogla ponovno „oživiti” tu raspravu 2016., a da pritom u medijima nije morala širiti tako preciznu informaciju poput one koju je otkrila.
92.      Osoba MT zauzima suprotno stajalište i smatra da je najprikladniji način za postizanje cilja oživljavanja javne rasprave o privatizaciji i (djelomičnom) spajanju društva Bpost s društvom PostNL-om bilo objavljivanje i širenje informacije o tajnim pregovorima koji su bili u tijeku.
93.      Na sudu koji je uputio zahtjev je da odluči je li otkrivanje informacija bilo nužno. Ne želim zamijeniti ocjenu suda koji je uputio zahtjev, ali smatram da se to otkrivanje može smatrati nužnim ako se uzme u obzir cilj koji je osoba MT željela postići kada je objavila predstojeću privatizaciju društva Bpost.
94.      Privatizacija javnog poduzeća koje je važno kao društvo Bpost, koje je glavni poštanski operator u Belgiji, uz smanjenje broja dionica u državnom vlasništvu, bila je politički osjetljivo pitanje u općem interesu. Uobičajeno obavljanje funkcije političkog čelnika podrazumijeva, među ostalim, poticanje rasprava o toj vrsti problema.
95.      Također je svojstveno odgovornosti političkog čelnika u opoziciji da otkrije predstojeće vladine odluke od općeg interesa koje se skrivaju od javnog mnijenja kako bi ih se nakon njihova donošenja predstavilo kao svršen čin. Ako je, kako bi se izbjeglo donošenje takvih odluka, najučinkovitiji način objavljivanja informacije putem medija, otkrivanje se može smatrati nužnim.
96.      S obzirom na situaciju o kojoj je riječ, ponovljena opća rasprava o svrsishodnosti privatizacije društva Bpost ne bi imala isti učinak kao objavljivanje, kao što je to učinila osoba MT, da vlada takvu privatizaciju namjerava odobriti.
b)      Proporcionalnost
97.      U analizi proporcionalnosti primijenit ću isti pristup kao što je onaj u presudi Autorité des marchés financiers.
98.      Kako bi se utvrdilo je li širenje navodno povlaštene informacije proporcionalno, valja „ispitati bi li ograničenje slobode tiska do kojeg zabrana takvog otkrivanja dovodi bilo pretjerano u odnosu na štetu koju bi takvo otkrivanje moglo nanijeti integritetu financijskih tržišta”(46).
99.      Kad je riječ o šteti (za integritet financijskih tržišta), sud koji je uputio zahtjev iznosi tvrdnju na temelju koje se u najmanju ruku može sumnjati da je do takve štete stvarno došlo. Iako uz određene zadrške, taj sud navodi mogućnost da, zapravo, ono čemu se naštetilo širenjem informacije nije bio integritet tržišta, nego interesu društva Bpost da u tom trenutku transakcija koju je planiralo ostane tajna(47).
100. Ako bi sud koji je uputio zahtjev utvrdio da postoji mogućnost štete za integritet tržišta, morat će ponovno utvrditi u kojoj je mjeri zabrana širenja informacija predstavljala prekomjerno ograničenje slobode tiska, u odnosu na tu štetu. Kao što sam to već naveo, ne smatram da se, s obzirom na predstojeću privatizaciju društva Bpost, od političkog čelnika može zahtijevati da šuti ako tu privatizaciju smatra štetnijom od toga da tu privatizaciju otkrije javnosti.
101. U slučaju da sud koji je uputio zahtjev na kraju svoje analize zahtjeva nužnosti i proporcionalnosti odluči da su postojali razlozi za zabranu širenja povlaštene informacije, morat će utvrditi je li predmetno postupanje bilo opravdano ostvarivanjem slobode izražavanja.
c)      Prevaga slobode izražavanja
102. Izricanje novčane kazne za objavljivanje informacija u medijima predstavlja ograničenje slobode izražavanja i informiranja. Osoba MT smatra da je njezino pravo na ostvarivanje tih sloboda bilo ograničeno „političkim novinarstvom”.
103. Stoga valja utvrditi je li, u skladu s člankom 11. Povelje i člankom 10. EKLJP-a, takvo ograničenje bilo opravdano. Opravdanje bi se, u načelu, moglo temeljiti na članku 10. stavku 2. EKLJP-a i članku 52. stavku 1. Povelje.
104. Ne smatram da je potrebno ustrajati na činjenici da je sloboda izražavanja jedan od osnovnih temelja demokratskog i pluralističkog društva te da je dio vrijednosti na kojima se temelji Europska unija, u skladu s člankom 2. UEU-a(48), kojemu Povelja (članak 11.) dodjeljuje status temeljnog prava. Kao što sam to već naveo, taj članak Povelje treba tumačiti uzimajući u obzir vrlo sličan članak 10. EKLJP-a i s njime povezanu sudsku praksu ESLJP-a(49).
105. ESLJP je bio osobito strog u obrani tih prava: „Sloboda izražavanja jedan je od osnovnih temelja [demokratskog društva] kao i jedan od glavnih uvjeta za njegov napredak i razvoj svakog pojedinca. Ne dovodeći u pitanje članak 10. stavak 2. [EKLJP-a], ona se ne primjenjuje samo na ‚informacije’ i ‚ideje’ koje su prihvaćene ili se smatraju neuvredljivima ili ne izazivaju kontroverze, već i na sve informacije koje vrijeđaju, šokiraju ili uznemiruju. Naime, to su zahtjevi pluralizma, tolerancije i otvorenosti uma bez kojih ne može postojati ‚demokratsko društvo’”(50).
106. Kao što je na to Sud podsjetio upućujući na više presuda ESLJP‑a, potonji „naglašava ključnu ulogu koju mediji imaju u demokratskom društvu, tako da su jamstva koja treba osigurati za njih posebno važna. Iako mediji ne smiju prijeći određene granice, osobito u pogledu zaštite ugleda ili prava drugih osoba, ipak su dužni, u skladu sa svojim dužnostima i odgovornostima, širiti informacije i ideje o svim pitanjima od općeg interesa. Inače mediji ne bi mogli obavljati svoju bitnu ulogu public watchdoga (javnog nadzornika). Stoga treba pridati veliku važnost interesu demokratskog društva da osigura i očuva slobodu tiska kada je potrebno utvrditi, kao što se to zahtijeva člankom 10. stavkom 2. EKLJP-a, je li zadiranje o kojem je riječ proporcionalno legitimnom cilju koji se nastoji postići(51).
107. Točno je da ostvarivanje tog prava može biti podložno ograničenjima(52), ali dopuštena zadiranja moraju proći trostruki filtar, kao prvo, da budu predviđena zakonom, kao drugo, da imaju za cilj zaštitu legitimnog interesa iz članka 10. stavka 2. EKLJP-a i, kao treće, da su nužna u demokratskom društvu.
108. Kad je riječ o pravu Unije, sloboda izražavanja i informiranja utvrđena u članku 11. Povelje može se ograničiti na temelju njezina članka 52. stavka 1. Povelja „[…] priznaje ograničenja pri ostvarivanju tih prava i sloboda samo ako su ograničenja predviđena zakonom, ako poštuju bit tih prava i sloboda te ako su, uz poštovanje načela proporcionalnosti, nužna i zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba”(53).
109. U ovom slučaju ograničenje slobode izražavanja osobe MT: a) predviđeno je zakonom, odnosno Uredbom br. 596/2014 i Zakonom od 2. kolovoza 2002.; (b) poštuje bit prava jer zabrana objavljivanja povlaštenih informacija nije apsolutna(54); i (c) nastoji ostvariti, u načelu, cilj od općeg interesa, odnosno zaštitu integriteta financijskih tržišta.
110. Dvojbe se javljaju kada se nastoji pomiriti to ograničenje sa zaštitom temeljnog prava na slobodu izražavanja, koje podrazumijeva pravo političkog čelnika da javnosti priopći informacije o pitanjima od općeg interesa.
111. Prema sudskoj praksi ESLJP-a, ograničenja slobode izražavanja političkog čelnika moraju se ocijeniti u skladu s osobito strogim kriterijima. Članak 10. stavak 2. EKLJP-a „ne ostavlja mnogo prostora za ograničenja slobode izražavanja u političkom diskursu i pitanjima od općeg interesa”(55).
112. S obzirom na navedeno, smatram da treba prevladati sloboda izražavanja oporbenog političkog čelnika koji, otkrivanjem da će vlada provesti privatizaciju velikog javnog poduzeća, glavnog poštanskog operatora u Belgiji, pokušava pokrenuti javnu raspravu o tom pitanju(56).
V.      Zaključak
113. S obzirom na prethodno navedeno, predlažem da se Couru d’appel de Bruxelles, section Cour des marché (Žalbeni sud u Bruxellesu, Odjel za Tržišni sud, Belgija) odgovori na sljedeći način:
„Članke 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o zlouporabi tržišta (Uredba o zlouporabi tržišta) te stavljanju izvan snage Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i direktiva Komisije 2003/124/EZ, 2003/125/EZ i 2004/72/EZ, u vezi s člankom 11. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da:
1.      Članak 21. Uredbe br. 596/2014 primjenjuje se na širenje povlaštenih informacija od strane političkog čelnika, bivšeg ministra i člana oporbene stranke koji u tom svojstvu istupa u medijima te koji tim širenjem informacija nastoji potaknuti javnu raspravu o pitanju od općeg interesa kako bi kritizirao predstojeći projekt privatizacije glavnog nacionalnog poštanskog operatora čiji je većinski dioničar, do tada, bila država.
2.      Širenje tih informacija putem medija može se shvatiti na način da se odvija u okviru uobičajenog obavljanja funkcija političkog čelnika, u skladu s člankom 10. Uredbe br. 596/2014. Na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi je li takvo širenje bilo nužno i proporcionalno za ostvarivanje njegovih ciljeva i, u svakom slučaju, treba li dati prednosti slobodi izražavanja i slobodi informiranja koje su zajamčene člankom 11. Povelje.”
1       Izvorni jezik: španjolski
2      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o trgovanju na temelju povlaštenih informacija i manipuliranju tržištem (zlouporabi tržišta) (SL 2003., L 96, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 3., str. 74.)
3      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o zlouporabi tržišta (Uredba o zlouporabi tržišta) te stavljanju izvan snage Direktive 2003/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i direktiva Komisije 2003/124/EZ, 2003/125/EZ i 2004/72/EZ (SL 2014., L 173, str. 1. i ispravak SL 2016., L 287, str. 320.)
4      Direktiva Komisije 2003/124/EZ od 22. prosinca 2003. o provedbi Direktive 2003/6/EZ u pogledu definicije i javnog objavljivanja povlaštenih informacija i definicije manipuliranja tržištem (SL L 339, 24.12.2003., str. 70.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 17.)
5       Većina jezičnih verzija koje sam pregledao usmjerena je na „potrebe”, a ne na „razloge”, što je pojam koji upotrebljava španjolska jezična verzija: tako na engleskom jeziku „for the purpose of journalism or other form ofexpression in the media”; na francuskom jeziku „à des fins journalistiques ou aux fins d’autres formes d’expression dans les médias”; na njemačkom jeziku „für journalistische Zwecke oder andere Ausdrucksformen in den Medien”; na talijanskom jeziku „ai fini dell’attività giornalistica o di altre forme di espressione nei mezzi d’informazione”; na portugalskom jeziku „para fins jornalísticos ou outra forma de expressão nos meios de comunicação social”; na rumunjskom jeziku „în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare presă”. U ovom mišljenju upotrebljavat ću pojam „potreba” umjesto „razlog”, osim u situacijama navođenja citata. Verzija na španjolskom jeziku drugih sličnih odredbi, kao što je članak 9. Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.), usklađena je s drugim verzijama jer upotrebljava izraz „novinarske svrhe”, a ne „novinarski razlozi”.
6      Zakon od 2. kolovoza 2002. o nadzoru financijskog sektora i financijskim uslugama (u daljnjem tekstu: Zakon od 2. kolovoza 2002.)
7       U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku (točka 64.) navodi se da je „zakonodavna izmjena do koje je došlo u prosincu 2015. omogućila privatizaciju”.
8       Prilog 6. pisanim očitovanjima osobe MT
9       Točka 64. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
10       Prilog 8. pisanim očitovanjima osobe MT
11      Objava priopćenja za medije bila je predviđena za 6. lipnja 2016. kako bi se javno objavilo spajanje.
12      Osoba SL je u vrijeme nastanka činjenica bila jedna od pet stalnih nacionalnih sindikalnih predstavnika zaposlenih u društvu Bpost. Uprava društva ju je u tom svojstvu obavijestila o postojanju projekta spajanja društva Bpost i društva PostNL.
13       Točka 60. u kojoj se navodi točka 53. izvješća revizora.
14      Tako se pojašnjava člankom 39. („Stupanje na snagu i primjena”) Uredbe br. 596/2014.
15      U drugom stavku točke 72. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev u tu svrhu navodi točke 59., 66. i 78. presude Suda od 15. ožujka 2022., Autorité des marchés financiers (C-302/20, EU:C:2022:190; u daljnjem tekstu: presuda Autorité des marchés financiers). U trećem stavku točke 72. te iste odluke sud koji je uputio zahtjev upućuje na članak 21. Uredbe br. 596/2014 kao „povoljniji pravni propis”.
16       Tako je Sud utvrdio u presudi Autorité des marchés financiers, točka 76.
17       Presuda Autorité des marchés financiers, t. 59.
18       Presuda Autorité des marchés financiers, t. 59.
19      Usto, taj se pravni sustav razlikuje od onog utvrđenog Direktivom (EU) 2019/1937 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2019. o zaštiti osoba koje prijavljuju povrede prava Unije (SL 2019., L 305, str. 17.). Direktiva 2019/1937 primjenjuje se na osobe koje rade u javnoj ili privatnoj organizaciji i koje saznaju za povrede prava Unije koje su štetne za javni interes. O zviždačima („whistleblowers”, „lanceurs d’alerte”) raspravljalo se i u sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) na temelju članka 10. EKLJP-a. Vidjeti osobito presudu od 14. veljače 2023., Halet protiv Luksemburga (CE:ECHR:2023:0214JUD002188418).
20      Iako se sloboda izražavanja i sloboda informiranja ne podudaraju u potpunosti, članak 11. Povelje u „pravo na slobodu izražavanja” uključuje i slobodu mišljenja te primanja i širenja informacija i ideja bez miješanja tijela javne vlasti i bez obzira na granice.
21      Presuda Autorité des marchés financiers, t. 64. i 68.: „izraz ‚za potrebe novinarstva’ odnosi se na otkrivanje informacija čiji je cilj novinarska djelatnost i stoga ne nužno samo na otkrivanje informacija koje se sastoji od objave informacija kao takvih nego i onih koje su dio postupka koji dovodi do takve objave” (t. 64.); i „svojstveni su slobodi tiska [...] ne samo objava nego i pripremni akti za objavu, poput prikupljanja informacija, kao i aktivnosti istraživanja i istrage novinara” (točka 68.).
22      Za opći pregled zaštite slobode izražavanja novinara u pravu Unije vidjeti analizu Tinièrea, R., „La protection de la liberté d’expression des journalistes par l’Union européenne”, u Maubernard, C., Platon, S. i Tinière R. (dirs.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Bruxelles, 2025., str. 174. do 188.
23       Presuda Autorité des marchés financiers, t. 63.
24      Presude od 11. ožujka 2015., Lafonta (C-628/13, EU:C:2015:162), t. 21.; i od 23. prosinca 2009., Spector Photo Group i Van Raemdonck (C-45/08, EU:C:2009:806), t. 48.
25       Uvodna izjava 77. Uredbe br. 596/2014
26      Vidjeti Martucci, F., „L’équilibre bancal entre liberté de la presse et régulation financière dans la mise en œuvre du règlement MAR”, Maubernard, C., Platon, S. i Tinière, R. Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Bruxelles, 2025., str. 275. do 298.
27      Presuda od 14. veljače 2019., Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122; u daljnjem tekstu: presuda Buivids). U tom predmetu tumačila se Direktiva 95/46 u vezi s aktivnostima pojedinca koji je na internetskoj stranici www.youtube.com objavio video snimljen u policijskoj postaji.
28      Presuda Buivids, t. 53., s upućivanjem na presudu od 16. prosinca 2008., Satakunnan Markkinapörssi i Satamedia (C-73/07, EU:C:2008:727; u daljnjem tekstu: presuda Satakunnan Markkinapörssi i Satamedia), t. 61. Kad je riječ o presudi Buivids i presudi od 29. srpnja 2019., Spiegel Online (C-516/17, EU:C:2019:625), vidjeti Smartt, U., „Are bloggers and YouToubers Journalists?”, European Intellectual Property Review, 2020., str. 728. do 737.
29      Presuda Buivids, t. 52. i presuda Satakunnan Markkinapörssi i Satamedia, t. 58.
30      Presuda Buivids, t. 55.
31      Presuda Buivids, t. 57.; i Satakunnan Markkinapörssi i Satamedia, t. 60.
32      Presuda Buivids, t. 51. i 57.; i Autorité des marchés financiers, apartados, t. 66. i 67.
33      Sloboda medija i njihov pluralizam posebno su zaštićeni člankom 11. stavkom 2. Povelje.
34      Presude Autorité des marchés financiers (t. 67.); i od 12. siječnja 2023., Migracijos departamentas (Razlozi proganjanja koji se temelje na političkom mišljenju) (C‑280/21, EU:C:2023:13), t. 29.
35      Presuda ESLJP-a od 8. studenoga 2016., Magyar Helsinki Bizottság protiv Mađarske (CE:ECHR:2016:1108JUD001803011), t. 165.
36      Presuda ESLJP-a od 8. studenoga 2016., Magyar Helsinki Bizottság protiv Mađarske (CE:ECHR:2016:1108JUD001803011), t. 166. i 168., u kojoj se među aubjektima i osobama koji se izjednačuju s novinarima navode nevladine organizacije, sveučilišni istraživači i autori djela o temama od općeg interesa jer doprinose širenju mišljenja, informacija i ideja javnosti.
37      Točka 64. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
38      Moglo bi se raspravljati o tome je li objava informacije u medijima zapravo stvorila neku vrstu nejednakosti među potencijalnim ulagačima, što bi podrazumijevalo prednosti za neke na štetu drugih.
39      Točka 72. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku. Točno je da je objavljivanje povlaštene informacije dovelo do suspenzije trgovanja dionicama društva Bpost, ali to nije istovjetno dovođenju u zabunu ili obmani ulagatelja. Na raspravi je osoba MT iznijela utjecaj otkrivanja informacija na cijene dionica društava Bpost i PostNL, ističući da su cijene dionice nizozemskog operatora porasle, a da su dionice društva Bpost doživjele mali pad, ali da se njihova cijena brzo oporavila.
40      Odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, treći stavak točka 72.
41      Na raspravi je potvrđeno da je osoba MT bila važna politička figura sa znatnim odgovornostima u belgijskoj socijalističkoj stranci, kao i u organizaciji Solidaris i sindikatu povezanom s tom strankom.
42      Opća iznimka potrebna je, među ostalim, kako se ne bi ometale trgovačke djelatnosti. Glavni direktor društva mora, primjerice, moći dijeliti osjetljive informacije sa svojim izvršnim odborom, bankom, odvjetničkim uredom, revizorom ili poreznim savjetnikom, a da pritom ne bude izložen sankciji zbog otkrivanja povlaštenih informacija. Budući da nije moguće navesti sve slučajeve obuhvaćene tom iznimkom, zakonodavac Unije odabrao je opću klauzulu.
43       Kako bi se smatralo da se obavlja u uobičajenom okviru obavljanja posla, profesije ili dužnosti, objavljivanje povlaštenih informacija mora imati legitiman cilj, biti primjereno i nužno za postizanje tog cilja i poštovati načelo proporcionalnosti (Klöhn, L., „Financial Journalism, unlawful disclosure of inside information and freedom of press: MR A protiv Autorité des marchés financiers, Common Market Law Review, 2023., br. 2, str. 566.).
44       U točki 80. presude Autorité des marchés financiers naglašava se da koristan učinak članka 21. Uredbe br. 596/2014 treba zaštititi uzimajući u obzir svrhu te odredbe, odnosno poštovanje slobode tiska i slobode izražavanja u drugim medijima, koje su zajamčene osobito člankom 11. Povelje (s upućivanjem na presudu od 29. srpnja 2019., Spiegel Online (C-516/17, EU:C:2019:625), t. 55.
45       Presuda Autorité des marchés financiers, t. 82.
46      Presuda Autorité des marchés financiers, t. 84.
47      Točka 72. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku „kad je riječ o kriteriju proporcionalnosti, […] možda treba smatrati da cilj te zabrane [da osoba MT otkrije povlaštenu informaciju] nije osigurati zaštitu integriteta tržišta, nego [zaštitu] interesa izdavatelja o kojem je riječ (u ovom slučaju, društva Bpost), koji […] želi odgoditi objavljivanje informacije na tržištima kako bi osiguralo da se pregovori o projektu koje vodi s partnerom odvijaju bez ikakvog uplitanja.”
48      Presude od 20. rujna 2022., SpaceNet i Telekom Deutschland (C-793/19 i C-794/19, EU:C:2022:702), t. 59.; od 5. travnja 2022., Commissioner of An Garda Síochána i dr. (C-140/20, EU:C:2022:258), t. 42. i 43.; i od 6. rujna 2011., Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543), t. 31.
49      Presude Autorité des marchés financiers (t. 67.); i od 12. siječnja 2023., Migracijos departamentas (Razlozi proganjanja koji se temelje na političkom mišljenju) (C‑280/21, EU:C:2023:13, t. 29.)
50      Presude od 7. prosinca 1976., Handyside protiv Ujedinjene Kraljevine (CE:ECHR:1976:1207JUD000549372), t. 24.; i od 20. listopada 2015., Pentikäinen protiv Finske (CE:ECHR:2015:1020JUD001188210), t. 87. U presudi Suda od 6. ožujka 2001., Connolly/Komisija (C-274/99 P, EU:C:2001:127), t. 39., navodi se nekoliko presude ESLJP-a o tom pitanju.
51      Presuda Suda od 4. listopada 2024., Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, t. 55.), u kojoj se navode presude ESLJP-a od 23. rujna 1994., Jersild protiv Danske (CE:ECHR:1994:0923JUD001589089, t. 31.); od 21. siječnja 1999., Fressoz i Roire protiv Francuske (CE:ECHR:1999:0121JUD002918395, t. 45.); i od 16. lipnja 2015., Delfi AS protiv Estonije (CE:ECHR:2015:0616JUD006456909, t. 132.)
52       U skladu s člankom 10. stavkom 2. EKLJP-a, budući da ostvarivanje slobode izražavanja „obuhvaća dužnosti i odgovornosti, ono može biti podvrgnuto formalnostima, uvjetima, ograničenjima ili kaznama propisanima zakonom, koji su u demokratskom društvu nužni radi interesa državne sigurnosti, teritorijalne cjelovitosti ili javnog reda i mira, radi sprječavanja nereda ili zločina, radi zaštite zdravlja ili morala, radi zaštite ugleda ili prava drugih, radi sprječavanja odavanja povjerljivih informacija ili radi očuvanja autoriteta i nepristranosti sudbene vlasti.”
53      Presuda od 4. listopada 2024., Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, t. 48.)
54      Ako se širenje informacija odvija u okviru uobičajenog obavljanja posla, dužnosti ili profesije, ili za potrebe novinarstva ili drugog oblika izražavanja u medijima, članci 10. i 21. Uredbe br. 596/2014 daju prednost slobodi izražavanja, kao što sam to već objasnio.
55      Presuda od 22. veljače 2008., Desjardin protiv Francuske (CE:ECHR:2007:1122JUD002256703), t. 47.: „[…] Sloboda izražavanja, koja je svima bitna, osobito je važna za političke stranke i njihove aktivne članove […]. Naime, zadiranje u slobodu izražavanja člana oporbe koji predstavlja svoje birače, izražava svoju zabrinutost i brani njihove interese zahtijeva da ESLJP provede najstroži nadzor”. Vidjeti u tom smislu presude od 17. prosinca 2004., Pedersen i Baadsgaard protiv Danske (CE:ECHR:2004:1217JUD004901799, t. 71.); od 23. travnja 2015., Morice protiv Francuske (CE:ECHR:2015:0423JUD002936910, t. 124. i 125.); i od 17. siječnja 2017., Tavares de Almeida Fernandes i Almeida Fernandes protiv Portugala (CE:ECHR:2017:0117JUD003156613), t. 55.
56      Kako bi odvagnuo druga prava s obzirom na pravo na slobodu izražavanja, ESLJP uzima u obzir pitanje je li vrsta „govora” ili „informacije” o kojoj je riječ od osobite važnosti, osobito u okviru političke rasprave ili rasprave koja utječe na opći interes. Presuda od 10. siječnja 2013., Ashby Donald i drugi protiv Francuske (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), t. 39.