62021CJ0779_RES
Spojeni predmeti C-779/21 P i C-799/21 P
Europska komisijaiVijeće Europske unije
protiv
Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro(Front Polisario)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. listopada 2024.
„Žalba – Vanjsko djelovanje – Međunarodni sporazumi – Euro-mediteranski sporazum o uspostavi pridruživanja između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroko, s druge strane – Sporazum o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz taj sporazum – Akt o sklapanju – Isticanje povreda međunarodnog prava zbog primjenjivosti drugonavedenog sporazuma na područje Zapadne Sahare – Tužba za poništenje – Dopuštenost – Stranačka sposobnost – Aktivna procesna legitimacija – Uvjet prema kojem se sporna mjera u određenim slučajevima treba izravno i osobno odnositi na tužitelja – Načelo relativnog učinka ugovorâ – Načelo samoodređenja – Nesamoupravna područja – Članak 73. Povelje Ujedinjenih naroda – Diskrecijska ovlast Vijeća Europske unije – Međunarodno običajno pravo – Opća načela prava Unije – Pristanak naroda nesamoupravnog područja, koji je nositelj prava na samoodređenje, kao trećeg koji nije stranka međunarodnog sporazuma”
Tužba za poništenje – Fizičke ili pravne osobe – Akti koji se na njih izravno i osobno odnose – Izravan utjecaj – Osobni utjecaj – Kriteriji – Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ uz Euro-mediteranski sporazum – Odluka 2019/217 – Uzimanje u obzir samog sadržaja međunarodnog sporazuma i njegovih pravnih učinaka na treće područje – Proizvodi podrijetlom iz nesamoupravnog područja – Ostvarivanje prava na samoodređenje – Izravni i osobni utjecaj na narod Zapadne Sahare – Pretpostavke
(čl. 263. četvrti st. UFEU-a; Odluka 2019/217)
(t. 86.-95., 99., 107., 108.)
Tužba za poništenje – Fizičke ili pravne osobe – Akti koji se na njih izravno odnose – Izravan utjecaj – Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ uz Euro-mediteranski sporazum – Odluka 2019/217 – Akt koji se tiče samo odnosa između Unije i njezinih država članica – Isključivo automatska provedba
(čl. 263. četvrti st. UFEU-a; Odluka 2019/217)
(t. 96.)
Tužba za poništenje – Nadležnost Suda – Akti koje su donijele institucije – Ispitivanje usklađenosti međunarodnog sporazuma koji je sklopila Unija s Ugovorima – Dopuštenost – Akt kojim se drugu stranu obavještava o odobrenju međunarodnog sporazuma – Nenadležnost
(čl. 19. st. 3. t. (b) UEU-a; čl. 267. prvi st. t. (b) UFEU-a; Odluka 2019/217)
(t. 97., 98.)
Međunarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sporazumi uređeni međunarodnim pravom – Međunarodni ugovori i treće države – Pregovori i sklapanje – Načelo slobodnog pristanka – Narod nesamoupravnog područja i stanovništvo tog područja – Pojam stanovništva – Stanovnici nekog područja – Uključenost – Pojam naroda – Politička jedinica i svojstvo nositelja prava na samoodređenje – Uključenost
(čl. 21. st. 2. UEU-a)
(t. 129.)
Međunarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sporazumi uređeni međunarodnim pravom – Primjena Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora – Međunarodni ugovori i treće države – Pregovori i sklapanje – Načelo slobodnog pristanka – Narod nesamoupravnog područja i stanovništvo tog područja – Obveza pribavljanja pristanka tog naroda – Savjetovanja sa stanovništvom o kojem je riječ – Povreda obveze
(čl. 21. st. 2. UEU-a)
(t. 130.)
Međunarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sporazumi uređeni međunarodnim pravom – Primjena Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora – Međunarodni ugovori i treće države – Pregovori i sklapanje – Načela – Ugovori koji ne smiju ni štetiti ni koristiti trećim državama – Doseg
(čl. 21. st. 1. UEU-a)
(t. 131., 132.)
Međunarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Odluka Vijeća o Sporazumu između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ uz Euro-mediteranski sporazum – Sporazumi uređeni međunarodnim pravom – Primjena Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora – Međunarodni ugovori i treće države – Pregovori i sklapanje – Načelo slobodnog pristanka – Narod nesamoupravnog područja i stanovništvo tog područja – Savjetovanje sa stanovništvom – Obveza pribavljanja pristanka tog naroda – Povreda – Učinci na valjanost sklapanja sporazuma – Postojanje margine prosudbe Vijeća – Nepostojanje utjecaja
(čl. 3. st. 5. i čl. 21. st. 1. UEU-a; čl. 207. st. 1. UFEU-a; Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju između EZ-a i Maroka, uv. izj. 10.; Odluka 2019/217)
(t. 133.-136., 145.)
Međunarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Tumačenje – Nadležnost suda Unije – Pretpostavke – Sporazumi uređeni međunarodnim pravom – Primjena Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora – Međunarodni ugovori i treće države – Načelo slobodnog pristanka – Zahtjevi i pravni učinci u okviru ostvarivanja prava naroda na samoodređenje – Nesamoupravno područje – Zahtjev izričitog pristanka – Pogreška koja se tiče prava
(Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju između EZ-a i Maroka; Odluka 2019/217)
(t. 141., 144., 146.-149., 157.)
Međunarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Tumačenje – Nadležnost suda Unije – Pretpostavke – Sporazumi uređeni međunarodnim pravom – Primjena Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora – Međunarodni ugovori i treće države – Načelo slobodnog pristanka – Zahtjevi i pravni učinci u okviru ostvarivanja prava naroda na samoodređenje – Nesamoupravno područje – Prešutni pristanak – Pretpostavke – Precizna, konkretna i znatna prednost koja proizlazi iz iskorištavanja prirodnih resursa navedenog područja – Neispunjena pretpostavka – Nepostojanje pristanka
(čl. 21. st. 1. UFEU-a; Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju između EZ-a i Maroka; Odluka 2019/217)
(t. 152.-156., 158.-160., 162.)
Tužba za poništenje – Nadležnost suda Unije – Akti koje su donijele institucije – Zahtjev za ispitivanje usklađenosti s međunarodnim pravom međunarodnog sporazuma koji je sklopila Unija – Dopuštenost
(čl. 21. st. 1. UFEU-a; Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju između EZ-a i Maroka; Odluka 2019/217)
(t. 172.-176.)
Žalba – Žalba koja je proglašena neosnovanom – Presuda koja je predmet žalbe i kojom je poništena pobijana odluka, uz zadržavanje na snazi učinaka dok Sud ne objavi presudu – Zadržavanje učinaka pobijane odluke koje proglašava Sud – Opravdanje koje se temelji na razlozima pravne sigurnosti
(čl. 264. drugi st. UFEU-a; Sporazum između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju između EZ-a i Maroka; Odluka 2019/217)
(t. 183.-186.)
Kratak prikaz
Sud, odlučujući u velikom vijeću, dvjema presudama u kojima su spojeni, kad je riječ o prvoj, predmeti C-778/21 P i C-798/21 P i, kad je riječ o drugoj, predmeti C-779/21 P i C-799/21 P, odbija žalbe Europske komisije i Vijeća Europske unije protiv dviju presuda Općeg suda kojima su poništene odluke Vijeća kojima se odobrava sklapanje sporazumâ između Europske unije i Kraljevine Maroka, nakon tužbi za poništenje koje je Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de Oro (Front Polisario) podnio protiv tih odluka.
Odlukom 2019/217 (
1
) Vijeće je odobrilo sklapanje sporazuma između Unije i Kraljevine Maroka o izmjeni određenih protokola uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroka, s druge strane (
2
). Vijeće je Odlukom 2019/441 (
3
) odobrilo i sklapanje sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka i njegova Protokola o provedbi, kao i razmjenu pisama koja je priložena sporazumu, te je Uredbom 2019/440 odobrilo raspodjelu ribolovnih mogućnosti u okviru navedenog sporazuma i njegova Protokola o provedbi (
4
). Te dvije odluke uslijedile su nakon presude od 21. prosinca 2016., Vijeće/Front Polisario (C-104/16 P, EU:C:2016:973), u kojoj je Sud, među ostalim, pojasnio da Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju obuhvaća samo državno područje Kraljevine Maroka, a ne nesamoupravno područje Zapadne Sahare, kao i presude od 27. veljače 2018., Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118), u kojoj je Sud primijenio vrlo slično rasuđivanje u pogledu sporazumâ u području ribarstva s Kraljevinom Marokom kad je riječ o vodama uz Zapadnu Saharu.
Sporazumom odobrenim Odlukom 2019/217 izmijenjeni su protokoli uz Euro-mediteranski sporazum o pridruživanju koji se odnose na sustav primjenjiv na uvoz poljoprivrednih proizvoda, ribe i ribarskih proizvoda podrijetlom iz Maroka u Europsku uniju i na definiciju pojma „proizvodi s podrijetlom”, time što se na proizvode podrijetlom iz Zapadne Sahare koji se izvoze pod nadzorom marokanskih carinskih tijela proširilo korištenje carinskim povlasticama koje su dodijeljene za proizvode marokanskog podrijetla koji se izvoze u Uniju. Sporazum o ribarstvu između Europske zajednice i Maroka (
5
) izmijenjen je pak na način da su u područje primjene tog sporazuma uključene vode koje se nalaze uz područje Zapadne Sahare.
Tužbama podnesenima 2019. protiv tih akata u trima predmetima Front Polisario/Vijeće (T-279/19, T-344/19 i T-356/19) Front Polisario tražio je poništenje pobijanih odluka i pobijane uredbe.
Opći sud je u predmetu u kojem je donesena presuda Front Polisario/Vijeće (T-279/19) (
6
), s jedne strane, i u spojenim predmetima u kojima je donesena presuda Front Polisario/Vijeće (T-344/19 i T-356/19) (
7
), s druge strane, poništio pobijane odluke i pobijanu uredbu uz obrazloženje da se nije poštovao zahtjev koji se odnosi na pristanak naroda Zapadne Sahare. Naime, Vijeće nije dovoljno uzelo u obzir sve relevantne elemente u vezi s položajem Zapadne Sahare te je pogrešno smatralo da raspolaže marginom prosudbe kad je riječ o poštovanju zahtjeva prema kojem narod tog područja, kao treći koji nije stranka spornih sporazuma u smislu načela relativnog učinka ugovora u vezi s načelom samoodređenja, treba pristati na to da se sporni sporazumi primjenjuju na to područje.
Vijeće i Komisija podnijeli su Sudu zasebne žalbe protiv tih presuda.
Ocjena Suda
Dopuštenost tužbi za poništenje koje je Front Polisario podnio Općem sudu
A. Stranačka sposobnost Fronta Polisario
Na prvom mjestu, Sud podsjeća na to da svaka fizička ili pravna osoba može pod određenim uvjetima pokrenuti postupke protiv akta koji je upućen toj osobi ili koji se izravno i osobno odnosi na nju te protiv regulatornog akta koji se izravno odnosi na nju, a ne podrazumijeva provedbene mjere. Međutim, Sud je stranačku sposobnost pred sudovima Unije već priznao subjektima neovisno o pitanju jesu li osnovani kao pravna osoba prema unutarnjem pravu.
Front Polisario samoproglašeni je oslobodilački pokret koji je nastao radi borbe za nezavisnost nesamoupravnog područja Zapadne Sahare u odnosu na Kraljevinu Maroko, kao i stvaranja suverene sahravske države. Budući da se tim pokretom, s obzirom na to da se temelji na pravu naroda Zapadne Sahare na samoodređenje, nastoji uspostaviti upravo državni pravni poredak za to područje, ne može se zahtijevati da bude osnovan kao pravna osoba u skladu s konkretnim nacionalnim pravnim poretkom kako bi mu se priznala stranačka sposobnost pred sudovima Unije. Osim toga, Front Polisario jedan je od legitimnih sugovornika u okviru postupka koji se u svrhu utvrđivanja budućnosti Zapadne Sahare vodi pod pokroviteljstvom Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, čije odluke obvezuju sve države članice i institucije Unije. Iz toga proizlazi da Front Polisario, koji na međunarodnoj razini održava i bilateralne pravne odnose, ima dostatnu pravnu osobnost da bi mogao imati stranačku sposobnost pred sudovima Unije (
8
). Slijedom toga, Sud smatra da je Opći sud mogao zaključiti a da pritom ne počini pogrešku koja se tiče prava da Front Polisario ima stranačku sposobnost pred sudovima Unije u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU-a.
B. Aktivna procesna legitimacija Fronta Polisario
Na drugom mjestu, Sud ispituje aktivnu procesnu legitimaciju Fronta Polisario. Kad je riječ o pitanju odnose li se odluke i pobijana uredba izravno na Front Polisario, Sud najprije podsjeća na dva uvjeta koja u tu svrhu treba kumulativno ispuniti, odnosno da osporavana mjera, s jedne strane, izravno proizvodi učinke na pravni položaj osobe o kojoj je riječ i, s druge strane, da ne daje nikakvu diskrecijsku ovlast adresatima koji su zaduženi za njezinu provedbu.
U tom pogledu utvrđuje da je Front Polisario svojim tužbama za poništenje pred Općim sudom nastojao zaštititi pravo naroda Zapadne Sahare na samoodređenje (
9
) i da, slijedom toga, pitanje odnose li se pobijani akti izravno na Front Polisario valja ispitati s obzirom na učinke pobijanih akata i stoga spornih sporazuma na pravni položaj tog naroda.
Podsjeća na to da je Front Polisario, iako nije službeno priznat kao isključivi predstavnik naroda Zapadne Sahare, u skladu s rezolucijama najviših tijela Ujedinjenih naroda, glavni sugovornik u svrhu utvrđivanja budućeg statusa Zapadne Sahare. Na temelju tih posebnih okolnosti može se smatrati da Front Polisario pred sudom Unije može osporavati zakonitost akta Unije koji izravno proizvodi učinke na pravni položaj tog naroda. U tom pogledu pobijani akti i, prema tome, sporni sporazumi, zbog utjecaja koji imaju na pravo naroda Zapadne Sahare na samoodređenje, ispunjavaju pravni uvjet prema kojem se odluka protiv koje je pokrenut postupak treba izravno odnositi na fizičku ili pravnu osobu. Uzimajući u obzir članak 73. Povelje Ujedinjenih naroda i načelo djelotvorne sudske zaštite, taj uvjet u ovom slučaju treba ocijeniti u odnosu na pravni položaj naroda Zapadne Sahare, čiji je predstavnik za potrebe ovih predmeta Front Polisario.
Osim toga, odluka o sklapanju međunarodnog sporazuma konačni je akt u unutarnjem pravnom poretku Unije kojim se izražava volja Unije da se obveže tim sporazumom. Sud, koji nije nadležan poništiti međunarodni sporazum, podsjeća na to da je ta odluka akt koji se može pobijati. Suprotno tomu, i suprotno onomu što su tvrdile određene stranke, obavješćivanje druge ugovorne strane o odobrenju takvog sporazuma predstavlja provedbenu mjeru koju načelno treba smatrati aktom koji se ne može pobijati.
Sud iz toga zaključuje da su se sporne odluke izravno odnosile na Front Polisario i da Opći sud u tom pogledu nije počinio pogreške koje se tiču prava.
Kad je riječ o osobnom utjecaju na Front Polisario, Sud također potvrđuje pristup koji je utvrdio Opći sud, prema kojem, s obzirom na okolnosti zbog kojih je zaključio da postoji izravan utjecaj, treba smatrati da se pobijane odluke osobno odnose na Front Polisario. U tom pogledu utvrđuje da se sporna odluka odnosi osobno na narod Zapadne Sahare, koji predstavlja Front Polisario, s obzirom na to da izričito uključivanje područja Zapadne Sahare u područje primjene spornih sporazuma, koji obvezuju Uniju na temelju spornih odluka, mijenja pravni položaj tog naroda kao nositelja prava na samoodređenje u pogledu tog područja, pri čemu ga to svojstvo razlikuje od svih ostalih osoba ili subjekata, uključujući sve druge subjekte međunarodnog prava.
Pristanak naroda Zapadne Sahare na sporne sporazume i opseg sudskog nadzora koji je proveo Opći sud
U skladu sa spornim odlukama, Unija je sporazume o kojima je riječ odobrila nakon što je Komisija, zajedno s Europskom službom za vanjsko djelovanje, poduzela „sve razumne i […] izvedive mjere kako bi se dotično stanovništvo uključilo na odgovarajući način i osigurao njihov pristanak [na sporazume]” (
10
). Međutim, Sud u tom pogledu ističe da većina trenutačnog stanovništva Zapadne Sahare nije dio naroda koji je nositelj prava na samoodređenje, odnosno naroda Zapadne Sahare, koji je uvelike raseljen. Dodaje da postoji razlika između pojma „stanovništvo” nesamoupravnog područja i pojma „narod” tog područja. Naime, potonji pojam upućuje na političku jedinicu koja je nositelj prava na samoodređenje, dok se pojam „stanovništvo” odnosi na stanovnike područja.
Sud zatim podsjeća na to da, u skladu s općim načelom međunarodnog prava u vezi s relativnim učinkom ugovora, ugovori ne smiju ni štetiti ni koristiti trećim državama. U tom pogledu, provedba sporazuma može utjecati na trećeg u slučaju da se u njegovo područje primjene uključi područje u pogledu kojeg navedeni treći ima suverenitet ili je nositelj prava na samoodređenje. Stoga narod Zapadne Sahare treba pristati na provedbu međunarodnog sporazuma između Unije i Kraljevine Maroka na području Zapadne Sahare (
11
). Budući da djelovanje Unije na međunarodnoj sceni mora konkretno pridonijeti strogom poštovanju međunarodnog prava i poštovanju načelâ Povelje Ujedinjenih naroda (
12
), Sud naglašava da nepostojanje pristanka naroda Zapadne Sahare na navedene sporazume, čija se provedba proteže na područje Zapadne Sahare ili na vode uz njega, može utjecati na valjanost akata Unije koji se odnose na sklapanje tih sporazuma.
Potreba za pristankom naroda Zapadne Sahare i određivanje Fronta Polisario kao subjekta koji je dužan izraziti taj pristanak
Sud najprije napominje da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kad je utvrdio da se spornim sporazumima, s obzirom na to da su marokanskim tijelima dodijeljene određene nadležnosti čije je izvršavanje predviđeno na području Zapadne Sahare, nametnula obveza narodu Zapadne Sahare (
13
). Naime, iako provedba spornih sporazuma podrazumijeva da radnje koje marokanska tijela obavljaju na području Zapadne Sahare imaju pravne učinke kojima se mijenja pravni položaj naroda tog područja, na temelju toga ipak se ne može smatrati da navedeni sporazumi stvaraju pravne obveze za taj narod kao subjekt međunarodnog prava. U tom pogledu, sporni sporazumi ne znače da Unija priznaje navodni suverenitet Kraljevine Maroka nad Zapadnom Saharom. Isto tako, narod Zapadne Sahare nije, primjerice, adresat odobrenjâ za ribolov ili drugih upravnih akata koje marokanska tijela sastavljaju u okviru provedbe Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka, koje bi on bio dužan priznati, niti adresat mjera koje u odnosu na njih poduzimaju tijela Unije i države članice. Sud stoga smatra da se Opći sud oslonio na pogrešnu pretpostavku kad je utvrdio da narod Zapadne Sahare treba izričito izraziti pristanak na sporni sporazum.
Međutim, Sud ističe da se u međunarodnom običajnom pravu ne predviđa poseban oblik za izražavanje pristanka trećeg subjekta na sporazum kojim mu se dodjeljuje pravo (
14
) te se njime ne isključuje da se takav pristanak u određenim okolnostima može dati prešutno. Tako se pristanak naroda nesamoupravnog područja na međunarodni sporazum u odnosu na koji ima svojstvo trećeg i čija se primjena predviđa na području na koje se odnosi njegovo pravo na samoodređenje može pretpostaviti ako su ispunjena dva uvjeta. S jedne strane, sporazum o kojem je riječ ne smije stvarati obvezu za navedeni narod. S druge strane, njime treba osobito predvidjeti da sam narod o kojem je riječ ostvaruje preciznu, konkretnu, znatnu i provjerljivu prednost koja proizlazi iz iskorištavanja prirodnih resursa tog područja i koja je proporcionalna stupnju iskorištavanja. Sporazumom o kojem je riječ također treba predvidjeti mehanizam redovitog nadzora koji će omogućiti provjeru postoji li stvarno prednost koja je dodijeljena narodu o kojem je riječ. Te je uvjete potrebno poštovati kako bi se osigurala usklađenost takvog sporazuma s načelom prvenstva interesa naroda nesamoupravnih područja, koje proizlazi iz članka 73. Povelje Ujedinjenih naroda i koje je utvrđeno u međunarodnom običajnom pravu.
Ako su ispunjena oba ta uvjeta, treba smatrati da je dobiven pristanak naroda o kojem je riječ. Slijedom toga, okolnost da se tom sporazumu protivi pokret koji se predstavlja kao legitimni predstavnik navedenog naroda ne može kao takva biti dovoljna da se dovede u pitanje postojanje takvog pristanka. Međutim, ta se pretpostavka može oboriti ako legitimni predstavnici tog naroda utvrde da sustav prednosti koji je tom narodu dodijeljen sporazumom o kojem je riječ, ili pak mehanizam redovitog nadzora kojim treba biti popraćen, ne ispunjava navedene uvjete.
U ovom slučaju Sud utvrđuje da sporni sporazumi, iako se njima mijenja pravni položaj naroda Zapadne Sahare u pravu Unije s obzirom na pravo na samoodređenje kojim raspolaže, ne stvaraju pravne obveze za taj narod kao subjekt međunarodnog prava. Stoga je ispunjen prvi od dvaju uvjeta.
Kad je riječ o drugom uvjetu, Sud zaključuje da prednost u korist naroda Zapadne Sahare koja ima prethodno navedena obilježja očito ne postoji u spornim sporazumima. Pojašnjava i da, iako bi sporazum u budućnosti trebao koristiti narodu Zapadne Sahare u skladu s navedenim zahtjevima, mogućnost da taj sporazum koristi i stanovnicima tog područja općenito ne može spriječiti utvrđenje pretpostavljenog pristanka tog naroda.
Mogućnost pozivanja na međunarodno pravo
Sud podsjeća na to da je Unija obvezna svoje nadležnosti izvršavati poštujući međunarodno pravo i da je on stoga u okviru tužbe za poništenje nadležan ocijeniti je li međunarodni sporazum koji je sklopila Unija usklađen s pravilima međunarodnog prava. U skladu s Ugovorima, ta pravila obvezuju Uniju, a nadzor valjanosti koji Sud provodi nad aktom kojim je Unija sklopila takav međunarodni sporazum može se odnositi na zakonitost tog akta u pogledu samog sadržaja međunarodnog sporazuma o kojem je riječ (
15
). Stoga je Opći sud mogao pravilno smatrati da se na načelo samoodređenja i načelo relativnog učinka ugovora može pozivati u okviru nadzora valjanosti spornih odluka.
Zaključak
Budući da Sud ne prihvaća nijedan od žalbenih razloga koje Vijeće i Komisija ističu u prilog žalbama, on odbija te žalbe u cijelosti.
Zadržavanje na snazi učinaka spornih odluka u slučaju odbijanja žalbi koje su podnijeli Vijeće i Komisija
U spojenim predmetima C-778/21 P i C-798/21 P pobijanom presudom zadržali su se na snazi učinci sporne odluke do objave presude u ovom predmetu. Međutim, s obzirom na to da je Protokol o provedbi sporazuma o kojem je riječ istekao 17. srpnja 2023. i da se samim Sporazumom o ribarstvu ne dopušta plovilima Unije da pristupe „ribolovnoj zoni” o kojoj je riječ, Sud smatra da su podredni zahtjevi Komisije i Vijeća u pogledu zadržavanja na snazi učinaka sporne odluke postali bespredmetni.
U spojenim predmetima C-779/21 P i C-799/21 P sporazum koji je sklopljen spornom odlukom stupio je na snagu 19. srpnja 2019. Budući da poništenje te odluke, u slučaju da se pritom ne zadrže na snazi njezini učinci tijekom ograničenog razdoblja, može dovesti do ozbiljnih negativnih posljedica na vanjsko djelovanje Unije i dovesti u pitanje pravnu sigurnost međunarodnih obveza na koje je ona pristala i koje obvezuju institucije i države članice, Sud odlučuje zadržati na snazi njezine učinke u razdoblju od dvanaest mjeseci od dana objave presude.
(
1
)	Odluka Vijeća (EU) 2019/217 od 28. siječnja 2019. o sklapanju Sporazuma u obliku razmjene pisama između Europske unije i Kraljevine Maroka o izmjeni protokolâ 1. i 4. uz Euromediteranski sporazum o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroka, s druge strane (SL 2019., L 34, str. 1.)
(
2
)	Euro-mediteranski sporazum o uspostavi pridruživanja između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, te Kraljevine Maroko, s druge strane, potpisan u Bruxellesu 26. veljače 1996. (SL 2000., L 70, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 26., str. 4.)
(
3
)	Odluka Vijeća (EU) 2019/441 od 4. ožujka 2019. o sklapanju Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka, njegova Protokola o provedbi i razmjene pisama koja je priložena Sporazumu (SL 2019., L 77, str. 4.)
(
4
)	Uredba Vijeća (EU) 2019/440 od 29. studenoga 2018. o raspodjeli ribolovnih mogućnosti u okviru Sporazuma o partnerstvu u održivom ribarstvu između Europske unije i Kraljevine Maroka i njegova Protokola o provedbi (SL 2019., L 77, str. 1.; u daljnjem tekstu: pobijana uredba)
(
5
)	Sporazum o partnerstvu u ribarstvu između Europske zajednice i Kraljevine Maroka (SL 2006., L 141, str. 4.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 8., str. 156.)
(
6
)	Presuda od 29. rujna 2021., Front Polisario/Vijeće (T-279/19, EU:T:2021:639)
(
7
)	Presuda od 29. rujna 2021., Front Polisario/Vijeće (T-344/19 i T-356/19, EU:T:2021:640)
(
8
)	Sud u tom pogledu pojašnjava da se pitanje može li taj subjekt legitimno zastupati interese naroda Zapadne Sahare odnosi na njegovu aktivnu procesnu legitimaciju u okviru tužbe za poništenje sporne odluke, a ne na njegovu stranačku sposobnost pred sudom Unije.
(
9
)	Vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Vijeće/Front Polisario (C-104/16 P, EU:C:2016:973, t. 88., 91. i 105.).
(
10
)	Uvodna izjava 10. Odluke 2019/217 i uvodna izjava 11. Odluke 2019/441
(
11
)	Vidjeti presudu od 21. prosinca 2016., Vijeće/Front Polisario (C-104/16 P, EU:C:2016:973, t. 106.).
(
12
)	Članak 3. stavak 5. i članak 21. stavak 1. UEU-a
(
13
)	Presude od 29. rujna 2021., Front Polisario/Vijeće (T-279/19, EU:T:2021:639, t. 322. i 323.) i od 29. rujna 2021., Front Polisario/Vijeće (T-344/19 i T-356/19, EU:T:2021:640, t. 318.)
(
14
)	Vidjeti presudu Stalnog međunarodnog suda od 7. lipnja 1932., predmet „Slobodne zone regija Haute-Savoie i Pays de Gex” (Zbornik Stalnog međunarodnog suda iz 1927., serije A/B, br. 46, str. 148.).
(
15
)	Presuda od 27. veljače 2018., Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118, t. 47. do 51.)