61994CJ0308_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-308/94,
angaaende en anmodning, som Cour du travail de Liège (Belgien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Office national de l' emploi
mod
Heidemarie Naruschawicus,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6),
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.N. Kakouris (refererende dommer), og dommerne F.A. Schockweiler, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray og H. Ragnemalm,
generaladvokat: A. La Pergola
justitssekretaer: R. Grass,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° H. Naruschawicus ved advokaterne Christiane Theysgens og Benoît Lespire, Liège
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Maria Patakia, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 12. oktober 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom afsagt den 15. november 1994, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 22. november 1994, har Cour du travail de Liège i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 13, stk. 2, litra a) og d), og artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en ankesag mellem appellanten i hovedsagen, Office national de l' emploi (herefter "ONEM"), og indstaevnte i hovedsagen, H. Naruschawicus, vedroerende en afgoerelse, ved hvilken det regionale inspektoerkontor frakendte H. Naruschawicus retten til ydelser ved arbejdsloeshed.
3 Det fremgaar af sagen, at H. Naruschawicus, der er belgisk statsborger, var fuldtidsansat i den belgiske haer i Tyskland (herefter "BHT") fra den 1. juni 1980 til den 20. april 1991. I naevnte periode havde hun bopael i Tyskland, men var officielt som tjenestemand bosat i Blégny i Belgien. Fra den 1. juli 1991 blev hun atter ansat paa deltid hos BHT som kvindelig arbejder.
4 H. Naruschawicus havde fortsat bopael i Tyskland, men indgav ansoegning til det regionale arbejdsloeshedskontor i Liège, der var kompetent paa grund af hendes officielle hjemsted, om at faa tildelt ydelser ved arbejdsloeshed fra den 22. april 1991. Hun lod sig underkaste kontrol som arbejdssoegende paa dette kontor, i hvilken anledning hun regelmaessigt rejste fra Arnsberg (Tyskland), hvor hun boede, til Liège.
5 Fra den 22. april 1991 til den 30. juni 1991 fik H. Naruschawicus udbetalt ydelser ved arbejdsloeshed. Men ved afgoerelse af 21. november 1991 besluttede det regionale inspektoerkontor at frakende hende retten til ydelser med tilbagevirkende gyldighed fra den 22. april 1991 og fremsatte krav om tilbagebetaling af de ydelser, hun havde oppebaaret fra denne dato med den begrundelse, at hun ikke havde faktisk bopael i Belgien og saaledes ikke havde staaet til raadighed paa det almindelige arbejdsmarked.
6 H. Naruschawicus indbragte denne afgoerelse for Tribunal du travail de Liège. Denne ret afsagde den 25. februar 1993 dom om, at H. Naruschawicus havde ret til at faa udbetalt ydelser fra ONEM ved arbejdsloeshed.
7 Naevnte institution har anket denne dom til Cour du travail de Liège, der har rejst spoergsmaalet om fortolkningen af artikel 13, stk. 2, litra a) og d), og af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71.
8 Artikel 13, stk. 2, indeholder foelgende bestemmelse:
"Med forbehold af artikel 14-17:
a) er en person, der har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade, omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade, eller den virksomhed eller arbejdsgiver, der beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller sin bopael paa en anden medlemsstats omraade;
...
d) er tjenestemaend og dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, i hvis administration de er beskaeftiget;
..."
9 Ifoelge artikel 71, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1408/71 kan andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er arbejdsloese, og som under deres seneste beskaeftigelse boede i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat, modtage ydelser i anledning af arbejdsloeshed efter lovgivningen i den kompetente stat [det i nr. i) omhandlede tilfaelde] eller efter bopaelsstatens lovgivning [det i nr. ii) omhandlede tilfaelde].
10 Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), indeholder foelgende bestemmelse:
"Andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er delvis, periodisk eller helt arbejdsloese, og som fortsat staar til raadighed for deres arbejdsgivere eller for arbejdsformidlingen paa den kompetente stats omraade, modtager ydelser efter lovgivningen i denne stat, som om de var bosat paa dens omraade; disse ydelser udbetales af den kompetente institution."
11 Cour du travail de Liège naevner i forelaeggelsesdommen foerst, at den belgiske stat (Forsvarsministeriet), mens indstaevnte i hovedsagen var ansat, som arbejdsgiver indbetalte sociale sikringsbidrag til ONEM, og at den kompetente stat saaledes i forordning nr. 1408/71' s forstand er Kongeriget Belgien.
12 Den konstaterer imidlertid, at det saeregne ved den foreliggende sag er den omstaendighed, at indstaevnte under sin ansaettelse var tjenestemand i Forsvarsministeriet, mens hun paa tidspunktet for arbejdsforholdets ophoer fiktivt ansaas for at have vaeret beskaeftiget som arbejdstager, i hvilken anledning hun fik udstedt den i den belgiske lovgivning omhandlede "modèle B"-attest. Formaalet med denne statustildeling med tilbagevirkende gyldighed var at give hende ret til ydelser ved arbejdsloeshed og adgang til at vaere omfattet af lovgivningen om forsikring mod sygdom og invaliditet. Saafremt indstaevnte anses for at have vaeret arbejdstager fra ansaettelsesforholdets begyndelse, vil tysk lovgivning skulle anvendes i medfoer af forordningens artikel 13, stk. 2, litra a), mens det er belgisk lovgivning, der skal anvendes, saafremt hun anses for at tilhoere kategorien af tjenestemaend og dermed ligestillede personer, jf. forordningens artikel 13, stk. 2, litra d).
13 Cour du travail de Liège naevner dernaest, at der, saafremt det antages, at belgisk lovgivning kan anvendes, ogsaa maa ske en praecisering af, hvad der skal forstaas ved at staa til raadighed, jf. forordningens artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), og navnlig af, om registrering hos den kompetente arbejdsanvisningsmyndighed er tilstraekkelig, eller om den manglende staaen til raadighed juris et de jure antages at foreligge paa grund af den omstaendighed, at der foreligger faktisk bopael uden for statens territorium.
14 Paa baggrund heraf har den forelaeggende ret besluttet at anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"1) Skal artikel 13, stk. 2, litra a) eller d), i forordning nr. 1408/71 laegges til grund ved afgoerelsen af, hvilken lovgivning der finder anvendelse paa en arbejdstager, som er tjenestemand i en medlemsstat ° i denne sag den belgiske stat (Forsvarsministeriet) ° som arbejder paa en anden medlemsstats omraade ° i denne sag den tyske stat ° paa hvis omraade denne arbejdstager faktisk er bosat, og som paa tidspunktet for arbejdskontraktens opsigelse med tilbagevirkende kraft anses for at have vaeret ansat som arbejdstager med henblik paa at give vedkommende ret til ydelser ved arbejdsloeshed og adgang til at vaere omfattet af lovgivningen om forsikring mod sygdom og invaliditet?
2) Skal ovennaevnte forordnings artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), fortolkes saaledes, at andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, kan modtage ydelser ved arbejdsloeshed fra den kompetente stat uden hensyn til bopaelsbetingelsen, for saa vidt som vedkommende lader sig registrere som arbejdssoegende hos den kompetente institutions arbejdsformidling, selv om de paa grund af afstanden er mindre rede til at besvare de af naevnte tjenestegrene foreslaaede tilbud om ansaettelse, og selv om de ikke kan goeres til genstand for kontrol foretaget af samme institutions kompetente tjenestegrene med henblik paa at undersoege, om de opfylder betingelserne for tildeling af ydelser?
3) Kan en belgisk arbejdstager, der i mere end ti aar har vaeret bosat i Tyskland, hvor denne var ansat i den belgiske stats tjeneste, hos hvilken arbejdsgiver arbejdstageren vil genindtraede i tjenesten efter nogle maaneder med fuldstaendig arbejdsloeshed ° sidestilles med en arbejdstager efter artikel 71, stk. 1, litra b), naar henses til de saerlige personlige og faglige tilknytningsforhold til den kompetente stat?"
15 Foer Domstolen behandler de praejudicielle spoergsmaal bemaerkes det, at saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer ifoelge artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, er uden for forordningens saglige anvendelsesomraade. Af hovedsagen fremgaar det imidlertid, at den forelaeggende ret har lagt til grund, at H. Naruschawicus som tjenestemand i den belgiske stat ikke har vaeret omfattet af en saerlig arbejdsloeshedsforsikringsordning for tjenestemaend, men af den ordning, der i belgisk ret generelt finder anvendelse paa arbejdstagere.
Det foerste spoergsmaal
16 Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret en afgoerelse af, om det er efter artikel 13, stk. 2, litra a), eller litra d), i forordning nr. 1408/71, at man skal bestemme den lovgivning, der finder anvendelse paa en arbejdstager, som er tjenestemand i en medlemsstat, som arbejder paa en anden medlemsstats omraade, og som paa tidspunktet for arbejdskontraktens opsigelse af foerstnaevnte medlemsstat med tilbagevirkende gyldighed fiktivt anses for at have vaeret ansat som arbejdstager og ikke som tjenestemand med det formaal at give vedkommende ret til ydelser ved arbejdsloeshed og adgang til at vaere omfattet af lovgivningen om forsikring mod sygdom og invaliditet.
17 Af sagen fremgaar, at H. Naruschawicus var tjenestemand, indtil hendes arbejdskontrakt blev opsagt. Indtil da var det derfor den lovgivning, hvortil der henvises i artikel 13, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1408/71, der skulle anvendes paa H. Naruschawicus. Denne lovgivning var derfor den lovgivning, som den forvaltning, i hvilken H. Naruschawicus var beskaeftiget, henhoerer under, dvs. belgisk lovgivning.
18 Dette resultat og dets virkninger i henhold til artikel 13, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1408/71 beroeres ikke af den omstaendighed, at hun, da arbejdskontrakten blev opsagt, med tilbagevirkende gyldighed og fiktivt af den stat, hos hvilken hun var beskaeftiget, blev anset for at have arbejdet som arbejdstager, saaledes at hun herved kunne opnaa ret til ydelser ved arbejdsloeshed og ydelser ved sygdom og invaliditet.
19 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at det er paa grundlag af forordningens artikel 13, stk. 2, litra d), at man skal bestemme den lovgivning, der finder anvendelse paa en arbejdstager, som er tjenestemand i en medlemsstat, som arbejder paa en anden medlemsstats omraade, og som paa tidspunktet for arbejdskontraktens opsigelse med tilbagevirkende gyldighed fiktivt anses for at have vaeret ansat som arbejdstager og ikke som tjenestemand med henblik paa at give vedkommende ret til ydelser ved arbejdsloeshed og adgang til at vaere omfattet af lovgivningen om forsikring mod sygdom og invaliditet.
Det andet spoergsmaal
20 Den nationale ret oensker med dette spoergsmaal en afgoerelse af, om artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at en helt arbejdsloes arbejdstager, der ikke er graensearbejder, og som bor i en anden medlemsstat end den kompetente, kan opnaa ydelser ved arbejdsloeshed fra den kompetente stat, naar han lader sig registrere som arbejdssoegende hos arbejdsanvisningsmyndighederne i denne stat, selv om han paa grund af afstanden er mindre rede til at besvare de ham af disse myndigheder foreslaaede ansaettelsestilbud, og selv om han ikke kan kontrolleres af samme stats myndigheder med henblik paa at afgoere, om han opfylder betingelserne for tildeling af ydelser.
21 Indledningsvis bemaerkes, at den omstaendighed, at tjenestemaend i artikel 13, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1408/71 naevnes som en saerskilt gruppe for saa vidt angaar reglerne om bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes paa dem, ikke beroever dem deres egenskab af arbejdstagere ° begrebet arbejdstager er et videre begreb ° med henblik paa anvendelse af forordningen (jf. paa linje hermed dom af 24.3.1994, sag C-71/93, Van Poucke, Sml. I, s. 1101, praemis 17 og 18).
22 Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71 finder derfor anvendelse paa tjenestemaend paa samme maade som paa alle andre arbejdstagere.
23 Ifoelge naevnte bestemmelse "modtager andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er ... helt arbejdsloese, og som fortsat staar til raadighed ... for arbejdsformidlingen paa den kompetente stats omraade, ydelser efter lovgivningen i denne stat, som om de var bosat paa dens omraade ...".
24 Denne bestemmelse indeholder imidlertid ingen praecisering af de omstaendigheder, under hvilke betingelsen om, at vedkommende skal staa til raadighed, kan anses for opfyldt.
25 Det skal imidlertid straks bemaerkes, at den omstaendighed, at vedkommende arbejdstager bor paa en anden medlemsstats end den kompetente stats omraade, ikke er til hinder for anvendelse af denne bestemmelse, idet den tvaertimod er en betingelse herfor.
26 De forhold, der skal foreligge, for at betingelsen om at staa til raadighed kan vaere opfyldt, kan foelgelig ikke direkte eller indirekte bevirke, at vedkommende arbejdstager er forpligtet til skifte bopael.
27 Paa baggrund heraf maa det fastslaas, at en saadan arbejdstager fortsat staar til raadighed for arbejdsanvisningsmyndighederne paa den kompetente stats omraade, naar vedkommende registreres som arbejdssoegende hos disse myndigheder (jf. paa linje hermed dom af 27.5.1982, sag 227/81, Aubin, Sml. s. 1991, praemis 20) og underkaster sig denne stats kompetente myndigheders kontrol.
28 Paa baggrund af det anfoerte skal det andet spoergsmaal besvares med, at artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at en helt arbejdsloes arbejdstager, der ikke er graensearbejder, og som bor i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat, kan modtage ydelser ved arbejdsloeshed fra den kompetente stat, naar vedkommende lader sig registrere som arbejdssoegende hos arbejdsanvisningen i denne stat og underkaster sig denne myndigheds kontrol.
Det tredje spoergsmaal
29 Dette spoergsmaal er blevet stillet for det tilfaelde, at en arbejdstager som H. Naruschawicus principielt skulle vaere udelukket fra anvendelsesomraadet for artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71. Af besvarelserne af det foerste og det andet praejudicielle spoergsmaal fremgaar det, at en person i indstaevnte i hovedsagens situation er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesomraade.
30 Det er derfor ufornoedent at besvare det tredje spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Cour du travail de Liège ved dom af 15. november 1994, for ret:
1) Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes saaledes, at det er paa grundlag af forordningens artikel 13, stk. 2, litra d), at man skal bestemme den lovgivning, der finder anvendelse paa en arbejdstager, som er tjenestemand i en medlemsstat, som arbejder paa en anden medlemsstats omraade, og som paa tidspunktet for arbejdskontraktens opsigelse med tilbagevirkende gyldighed fiktivt anses for at have vaeret ansat som arbejdstager og ikke som tjenestemand med henblik paa at give vedkommende ret til ydelser ved arbejdsloeshed og adgang til at vaere omfattet af lovgivningen om forsikring mod sygdom og invaliditet.
2) Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at en helt arbejdsloes arbejdstager, der ikke er graensearbejder, og som bor i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat, kan modtage ydelser ved arbejdsloeshed fra den kompetente stat, naar vedkommende lader sig registrere som arbejdssoegende hos arbejdsanvisningen i denne stat og underkaster sig denne myndigheds kontrol.