62021TJ0039_RES
Byla T‑39/21
PP ir kt.
prieš
Europos Parlamentą
2023 m. balandžio 19 d. Bendrojo Teismo (septintoji išplėstinė kolegija) sprendimas
„Viešoji tarnyba – Pareigūnai – COVID‑19 pandemijos sukelta sveikatos krizė – Sprendimas, kuriuo leidžiama dirbti ne visą darbo laiką už paskyrimo vietos ribų, siekiant rūpintis artimaisiais – Galimybės dirbti nuotoliniu būdu už paskyrimo vietos ribų visą darbo laiką nebuvimas – Ikiteisminės procedūros neteisėtumas – Sprendimas, kuriuo tenkinamas prašymas dėl darbo ne visą darbo laiką – Suinteresuotumo kreiptis į teismą nebuvimas – Nepriimtinumas – Darbo užmokestis – Ekspatriacijos išmokos mokėjimo sustabdymas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 62 ir 69 punktai – Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio pažeidimas“
Teismo procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Ginčo dalyko nustatymas – Pagrindų nustatymas remiantis jų turiniu, o ne formaliu kvalifikavimu
(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio d punktas)
(žr. 57, 58 punktus)
Pareigūnų ieškiniai – Neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas – Netiesiogiai pateiktas prieštaravimas – Priimtinumas – Sąlygos
(SESV 277 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnis)
(žr. 58 punktą)
Pareigūnų ieškiniai – Suinteresuotumas kreiptis į teismą – Ieškinys, dėl kurio ieškovas gali gauti naudos – Ieškinys, pareikštas dėl akto, kuriuo tenkinamas ieškovo prašymas – Nepriimtinumas – Prašymas, pateiktas padarius psichologinį spaudimą – Institucijos veiksmai, nesusiję su sprendimų priėmimu – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Priimtinumas – Sąlygos
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalis)
(žr. 67–71 punktus)
Europos Parlamentas – Įgaliojimai – Organizacinė vidaus struktūra – Parlamento generalinio sekretoriaus įgaliojimai vadovauti sekretoriatui – Apimtis – Kompetencija priimti nuo Pareigūnų tarnybos nuostatų nukrypstančias vidaus taisykles – Netaikymas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalis; Parlamento darbo tvarkos taisyklių 234 straipsnio 2 dalis)
(žr. 93 punktą)
Pareigūnai – Darbo užmokestis – Ekspatriacijos išmoka – Tikslas – Nuolatinė gyvenamoji vieta įdarbinimo vietos valstybėje narėje referenciniu laikotarpiu – Galimybė administracijai sustabdyti šios išmokos mokėjimą, kai kilus sveikatos krizei laikinai dirbama nuotoliniu būdu už paskyrimo vietos ribų – Netaikymas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 ir 69 straipsniai ir VII priedo 4 straipsnio 1 dalis)
(žr. 94–108 punktus)
Santrauka
2020 m. kovo mėn., atsižvelgdamas į spartų COVID-19 pandemijos plitimą, Europos Parlamento generalinis sekretorius (toliau – generalinis sekretorius) priėmė kelis vidaus sprendimus, susijusius su Parlamento pareigūnų ir tarnautojų darbo sąlygomis. Darbuotojams, kurių fizinis buvimas patalpose nėra absoliučiai būtinas, buvo taikoma privaloma darbo nuotoliniu būdu tvarka (iš pradžių 70 %, vėliau – 100 % darbo laiko).
Tokiomis aplinkybėmis 2020 m. kovo 31 d. generalinis sekretorius, reaguodamas į COVID-19 pandemiją, priėmė sprendimą dėl laikino darbo ne visą darbo laiką už paskyrimo vietos ribų dėl šeiminių priežasčių (toliau – generalinio sekretoriaus sprendimas). Iš jo matyti, kad už laikotarpį, kai pagal šį sprendimą atitinkamam Parlamento darbuotojui leidžiama dirbti ne visą darbo laiką, jis negauna Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) VII priedo 4 straipsnyje numatytos ekspatriacijos išmokos, į kurią paprastai turi teisę.
Keli Parlamento pareigūnai, kurie, remdamiesi generalinio sekretoriaus sprendimu, paprašė leidimo dirbti ne visą darbo laiką už paskyrimo vietos ribų ir jį gavo, bet manė buvę priversti tai padaryti, pareiškė ieškinį, kuriuo iš esmės prašė panaikinti sprendimus, kuriais jiems suteiktas šis leidimas, ir sprendimus, kuriais atitinkamu laikotarpiu buvo sustabdytas ekspatriacijos išmokos mokėjimas.
Bendrasis Teismas (išplėstinė kolegija) iš dalies patenkino ieškinį ir panaikino sprendimus sustabdyti ekspatriacijos išmokos mokėjimą, motyvuodamas tuo, kad jie neturi teisinio pagrindo. Savo sprendime Bendrasis Teismas pirmą kartą pareiškė nuomonę dėl galimybės sustabdyti ekspatriacijos išmokos mokėjimą pareigūnams ir tarnautojams, kurie laikinai nebegyvena jų paskyrimo vietoje išimtinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su COVID-19 pandemija, ir šiame kontekste pirmą kartą išaiškino Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnį, kuriame numatyta pareiga gyventi paskyrimo vietoje.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirma, kiek tai susiję su reikalavimų panaikinti sprendimus, kuriais leidžiama dirbti ne visą darbo dieną, priimtinumu, Bendrasis Teismas išnagrinėjo ieškovų suinteresuotumą kreiptis į teismą, atsižvelgdamas į savo jurisprudenciją, pagal kurią ginčijamo akto panaikinimas turi būti naudingas ieškinį pareiškusiam asmeniui.
Nagrinėjamu atveju atitinkami sprendimai buvo priimti ieškovų prašymu, kad jie galėtų prisijungti prie savo artimųjų už savo paskyrimo vietos ribų. Kadangi Parlamentas patenkino atitinkamų ieškovų prašymus, jie nebuvo suinteresuoti prašyti panaikinti sprendimus, kuriais leidžiama dirbti ne visą darbo laiką, todėl jų reikalavimai šiuo klausimu turi būti atmesti kaip nepriimtini.
Nors nebuvo jokio Parlamento generalinio sekretoriaus sprendimo, kuriuo pareigūnams būtų suteikiama galimybė pateikti prašymą dėl galimybės dirbti visą darbo laiką už paskyrimo vietos ribų, ieškovai, remdamiesi Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalimi, galėjo pateikti tokį eksplicitinį prašymą paskyrimų tarnybai, nurodydami konkrečius savo prašymo motyvus.
Jeigu ieškovai ketina apkaltinti Parlamentą tuo, kad jis darė jiems psichologinį spaudimą, siekdamas priversti juos prašyti taikyti 2020 m. kovo 31 d. generalinio sekretoriaus sprendimą, toks spaudimas yra kiti nei sprendimas Parlamento veiksmai, kuriuos ieškovai galėtų ginčyti pareikšdami ieškinį dėl žalos atlyginimo, laikydamiesi Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnyje numatytos ikiteisminės procedūros.
Antra, dėl reikalavimų panaikinti sprendimus sustabdyti ekspatriacijos išmokos mokėjimą Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad generalinio sekretoriaus sprendime numatytas šios išmokos mokėjimo sustabdymas prieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 daliai.
Pareigūnų tarnybos nuostatų 69 straipsnyje numatyta ekspatriacijos išmoka, kurios skyrimo taisyklės nustatytos minėtų Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalyje, siekiama kompensuoti specifines išlaidas ir nepatogumus, kurių patiria pareigūnai, pradėję eiti pareigas Sąjungos tarnyboje ir dėl to turintys perkelti savo gyvenamąją vietą iš valstybės, kurioje jie gyvena, į paskyrimo valstybę ir integruotis į naują aplinką. Ji skiriama siekiant atlyginti finansines išlaidas ir moralinius nepatogumus, kuriuos lemia pareigūno išvykimas iš jo kilmės vietos ir tai, kad jis paprastai išlaiko šeiminius ryšius savo kilmės regione. Ekspatriacijos išmokos mokėjimas ieškovams jokiu būdu nepraranda reikšmės, kai išimtinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su COVID-19 pandemija, pareigūnas už savo paskyrimo vietos ribų dirba neilgai ir tuo laikotarpiu ir toliau turi išlaidų, susijusių su jo gyvenimu paskyrimo vietoje, pavyzdžiui, moka nuomos mokestį arba paskolas, mokesčius už elektros energiją, vandenį arba bendros nuosavybės išlaikymą. Tokiomis aplinkybėmis jis ir toliau turi padengti šias išlaidas dėl laikino pobūdžio išimtinio leidimo dirbti už paskyrimo vietos ribų, o tokio darbo trukmės niekas negali numatyti.
Ekspatriacijos išmokos skyrimas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalį yra neatsiejamai susijęs su pareiga dėl Sąjungos pareigūnų gyvenamosios vietos, numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnyje; pagal šį straipsnį, pirma, kiekvienas pareigūnas privalo gyventi arba vietovėje, kurioje jis dirba, arba ne toliau nuo jos, nei tai yra suderinama su tinkamu jo pareigų atlikimu, ir, antra, pareigūnas praneša paskyrimų tarnybai savo adresą ir nedelsdamas informuoja ją apie bet kokius adreso pasikeitimus.
Vis dėlto Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnis turi būti aiškinamas kartu su Pareigūnų tarnybos nuostatų 55 straipsnio 1 dalimi, kurioje numatyta, kad faktiškai dirbantys pareigūnai visada yra jų institucijos dispozicijoje. Darytina išvada, kad pareigūnas, negyvenantis paskyrimo vietoje, vis dėlto turi turėti galimybę bet kada atvykti į savo darbo vietą, kaip nustatyta pagal jam taikomas darbo organizavimo taisykles, kad joje galėtų atlikti tarnybos interesais jam pavestas užduotis. Išimtinėmis COVID-19 pandemijos aplinkybėmis, kai vidaus taisyklės dėl nuotolinio darbo ir darbuotojų fizinio buvimo atitinkamos institucijos patalpose laikinai nebetaikomos ir kai visi darbuotojai, kurių buvimas nelaikomas būtinu, privalomai dirba nuotoliniu būdu visą darbo dieną, pareigos gyventi paskyrimo vietoje nesilaikymas negali pateisinti ekspatriacijos išmokos mokėjimo sustabdymo.
Be to, Pareigūnų tarnybos nuostatuose nėra nė vienos nuostatos, pagal kurią Sąjungos institucija, įstaiga ar organas galėtų sustabdyti ekspatriacijos išmokos mokėjimą net ir išskirtinėmis aplinkybėmis, pavyzdžiui, susijusiomis su COVID-19 pandemija. Remdamasis šiais motyvais, Bendrasis Teismas pripažino tokį generalinio sekretoriaus sprendime numatytą sustabdymą neteisėtu.