Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 23 d.(*)
„ Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktas – Vokietijos oro transporto rinka – Pagalba, kurią Vokietijos Federacinė Respublika suteikė oro transporto bendrovei per COVID‑19 pandemiją – Laikinoji valstybės pagalbos priemonių sistema – Deutsche Lufthansa AG rekapitalizavimas – Europos Komisijos sprendimas nereikšti prieštaravimų – Pagalba, skirta dideliam ekonomikos sutrikimui atitaisyti “
Byloje C‑457/23 P
dėl 2023 m. liepos 20 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Deutsche Lufthansa AG, įsteigta Kelne (Vokietija), iš pradžių atstovaujama Rechtsanwälte J. Burger, H.-J. Niemeyer, C. Sielmann ir C. Wilken, vėliau – Rechtsanwälte P. Heuser, H. J. Niemeyer, C. Sielmann ir M. Wilken,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Ryanair DAC, įsteigtai Sordse (Airija), iš pradžių atstovaujamai avocats F.-C. Laprévote ir E. Vahida, abogados D. Pérez de Lamo ir S. Rating, vėliau – avocats F.-C. Laprévote, E. Vahida ir abogado S. Rating,
Condor Flugdienst GmbH, įsteigtai Noi Izenburge (Vokietija), iš pradžių atstovaujamai Rechtsanwälte A. Israel ir J. Lang, barrister G. J. Dietrich, avocate E. Wright, vėliau – Rechtsanwälte A. Israel ir J. Lang, barrister G. J. Dietrich, vėliau – Rechtsanwälte A. Israel ir J. Lang, avocate T. Peevska ir galiausiai – Rechtsanwälte A. Israel ir J. Lang bei abogada M. Álvarez-Requejo Heredero,
ieškovėms pirmojoje instancijoje,
Europos Komisijai, atstovaujama L. Flynn, J. Carpi Badía ir F. Tomat,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Vokietijos Federacinei Respublikai, iš pradžių atstovaujamai J. Möller ir P.‑L. Krüger, vėliau – J. Möller,
Prancūzijos Respublikai,
įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai O. Spineanu-Matei, S. Rodin (pranešėjas), N. Piçarra ir N. Fenger,
generalinis advokatas A. Biondi,
posėdžio sekretorius G. Longar, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. gegužės 7 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2025 m. spalio 16 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Apeliaciniu skundu Deutsche Lufthansa AG (toliau – DLH) prašo panaikinti 2023 m. gegužės 10 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Ryanair ir Condor Flugdienst / Komisija (Lufthansa; COVID‑19) (T‑34/21 ir T‑87/21; EU:T:2023:248; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis panaikino 2020 m. birželio 25 d. Komisijos sprendimą C(2020) 4372 final dėl valstybės pagalbos SA 57153 (2020/N) – Vokietija – COVID‑19 – Pagalba bendrovei Lufthansa, ištaisytą 2021 m. gruodžio 14 d. Komisijos sprendimu C(2021) 9606 final (toliau – ginčijamas sprendimas).
Teisinis pagrindas
Reglamentas (EEB) Nr. 95/93
2        1993 m. sausio 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 95/93 dėl laiko tarpsnių paskirstymo Bendrijos oro uostuose bendrųjų taisyklių (OL L 14, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 2 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 21 d., Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 793/2004 (OL L 138, 2004, p. 50), 2 straipsnyje nustatyta:
„Šiame reglamente:
a)      „laiko tarpsnis“ – tai pagal šį reglamentą koordinatoriaus duotas leidimas naudotis visa oro uosto infrastruktūra, konkrečią dieną ir konkrečiu laiku nutūpimo ar pakilimo tikslu reikalinga skrydžiams atlikti koordinuojamame oro uoste, kaip paskirta koordinatoriaus pagal šį reglamentą;
<...>“
Laikinoji sistema
3        Europos Komisijos komunikatas „Laikinoji valstybės pagalbos priemonių, skirtų ekonomikai remti reaguojant į dabartinį COVID‑19 protrūkį, sistema“ (2020/C 91 1/01, OL C 91 I, 2020, p. 1) buvo paskelbtas 2020 m. kovo 20 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, paskui jis septynis kartus iš dalies pakeistas. Šio komunikato, iš dalies pakeisto 2020 m. gegužės 8 d. Komisijos komunikatu (2020/C‑164/03, OL C 164, 2020, p. 3) (toliau – laikinoji sistema), 44, 49, 51, 54, 59, 60–63, 67–70 ir 72 punktuose buvo numatyta:
„3.11.      Rekapitalizavimo priemonės
44.      Vadovaujantis ES valstybės pagalbos taisyklėmis, pagal šią laikinąją sistemą nustatomi kriterijai, pagal kuriuos valstybės narės gali teikti viešąją paramą nuosavo kapitalo ir (arba) mišraus kapitalo priemonėmis dėl COVID‑19 protrūkio finansinių sunkumų patiriančioms įmonėms <...> Ja siekiama užtikrinti, kad dėl ekonomikos sutrikdymo įmonės, kurios iki COVID‑19 protrūkio buvo gyvybingos, be reikalo nepasitrauktų iš rinkos. Todėl rekapitalizavimas neturi viršyti minimumo, būtino pagalbos gavėjo gyvybingumui užtikrinti, ir neturėtų būti didesnis, nei reikia iki COVID‑19 protrūkio buvusiai pagalbos gavėjo kapitalo struktūrai atkurti. Didžiosios įmonės turi pranešti, kaip gauta pagalba remiama jų veikla, laikantis ES ir nacionalinių įsipareigojimų, susijusių su žaliąja ir skaitmenine transformacija, be kita ko, neutralaus poveikio klimatui iki 2050 m. ES tikslu.
<...>
3.11.2.      Tinkamumo ir dalyvavimo sąlygos
49.      Rekapitalizavimo dėl COVID‑19 priemonė turi atitikti šias sąlygas:
a)      be valstybės intervencijos pagalbos gavėjas nutrauktų veiklą arba susidurtų su dideliais sunkumais vykdydamas savo veiklą.
Tokius sunkumus galima įrodyti visų pirma pagalbos gavėjo skolos ir nuosavo kapitalo santykio arba panašių rodiklių pablogėjimu;
<...>
c)      pagalbos gavėjas negali gauti finansavimo rinkose prieinamomis sąlygomis, o atitinkamos valstybės narės turimų horizontaliųjų priemonių likvidumo poreikiams patenkinti nepakanka, kad būtų užtikrintas jo gyvybingumas, <...>
<...>
51.      Šio skirsnio ir 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 bei 3.11.7 skirsnių reikalavimai taikomi ir rekapitalizavimo dėl COVID‑19 schemoms, ir individualios pagalbos priemonėms. Tvirtindama schemą, Komisija prašys atskirai pranešti apie individualią pagalbą, viršijančią 250 mln. EUR ribą. Atsižvelgdama į tokius pranešimus, Komisija įvertins, ar rinkoje esamo finansavimo arba horizontaliųjų priemonių likvidumo poreikiams patenkinti nepakanka pagalbos gavėjo gyvybingumui užtikrinti; ar atrinktos rekapitalizavimo priemonės ir su jomis susijusios sąlygos yra tinkamos dideliems pagalbos gavėjo sunkumams įveikti; ar pagalba yra proporcinga ir ar laikomasi šio skirsnio ir 3.11.4, 3.11.5, 3.11.6 bei 3.11.7 skirsnių sąlygų.
<...>
3.11.4.      Rekapitalizavimo suma
54.      Siekiant užtikrinti pagalbos proporcingumą, rekapitalizavimo dėl COVID‑19 suma neturi viršyti minimumo, būtino pagalbos gavėjo gyvybingumui užtikrinti, ir neturėtų būti didesnė, nei reikia iki COVID‑19 protrūkio, t. y. iki 2019 m. gruodžio 31 d. buvusiai pagalbos gavėjo kapitalo struktūrai atkurti. Vertinant pagalbos proporcingumą, atsižvelgiama į dėl COVID‑19 protrūkio gautą ar planuojamą valstybės pagalbą.
<...>
3.11.5.      Valstybės atlygis ir pasitraukimas
Bendrieji principai
<...>
59.      Vietoj toliau nurodytų atlygio metodikų valstybės narės gali pranešti apie schemas arba individualias priemones, kuriose atlygio metodika pritaikoma atsižvelgiant į kapitalo priemonės ypatybes ir pirmaeiliškumą, jei jų bendras rezultatas, susijęs su skatinamuoju poveikiu valstybės pasitraukimui, ir bendras poveikis valstybės atlygiui yra panašūs.
Atlygis už nuosavo kapitalo priemones
60.      Valstybės kapitalo injekcija arba lygiavertė intervencija vykdoma tokia kaina, kuri neviršytų vidutinės pagalbos gavėjo akcijos kainos per 15 dienų iki prašymo skirti kapitalo injekciją pateikimo. Jei pagalbos gavėjas nėra biržinė bendrovė, nepriklausomas ekspertas turėtų nustatyti jo rinkos vertę arba ji turėtų būti nustatoma kitomis proporcingomis priemonėmis.
61.      Bet kuri rekapitalizavimo priemonė apima laipsniško didinimo mechanizmą, kuriuo didinamas atlygis valstybei, siekiant paskatinti pagalbos gavėją atpirkti valstybės kapitalo injekcijas. Šis atlygio padidinimas gali būti atliekamas valstybei suteikiamų papildomų akcijų <...> arba kitų mechanizmų forma ir turėtų atitikti mažiausiai 10 % didesnį atlygį valstybei (už kapitalo dalį dėl su COVID‑19 susijusios valstybės nuosavo kapitalo injekcijos, kuri nebuvo grąžinta) už kiekvieną laipsniško didinimo žingsnį:
a)      laipsniško didinimo mechanizmas bus aktyvuotas praėjus ketveriems metams po su COVID‑19 susijusios nuosavo kapitalo injekcijos, jei valstybė nebus pardavusi bent 40 % savo akcinio kapitalo, susidariusio dėl su COVID‑19 susijusios nuosavo kapitalo injekcijos;
b)      laipsniško didinimo mechanizmas vėl bus aktyvuotas praėjus šešeriems metams po su COVID‑19 susijusios nuosavo kapitalo injekcijos, jei valstybė nebus pardavusi viso savo akcinio kapitalo, susidariusio dėl su COVID‑19 susijusios valstybės nuosavo kapitalo injekcijos <...>
Jei pagalbos gavėjas nėra biržinė bendrovė, valstybės narės gali nuspręsti kiekvieną iš abiejų etapų įgyvendinti po vienų metų, t. y. atitinkamai po penkerių ir septynerių metų nuo su COVID‑19 susijusios nuosavo kapitalo injekcijos.
62.      Komisija gali pritarti alternatyviems mechanizmams su sąlyga, kad jų bendras rezultatas, susijęs su skatinamuoju poveikiu valstybės pasitraukimui, ir bendras poveikis valstybės atlygiui bus panašūs.
63.      Pagalbos gavėjas bet kuriuo metu turi galimybę atpirkti valstybės įsigytą akcinio kapitalo dalį. Siekiant užtikrinti, kad valstybė gautų tinkamą atlygį už investiciją, atpirkimo kaina turėtų būti didesnioji iš šių sumų: i) nominali valstybės investicija, padidinta metiniu atlygiu už palūkanas, kuris 200 bazinių punktų didesnis, nei nurodyta toliau pateiktoje lentelėje <...>; arba ii) rinkos kaina atpirkimo metu.
<...>
Atlygis už mišraus kapitalo priemones
<...>
67.      Mišraus kapitalo priemonių konvertavimas į nuosavą kapitalą atliekamas taikant ne mažiau kaip 5 arba daugiau procentų nesiekiant konvertavimo metu galiojančios TERP (teorinės kainos be pasirašymo mokesčio).
68.      Po konvertavimo į nuosavą kapitalą būtina įtraukti laipsniško didinimo mechanizmą, kad būtų padidintas atlygis valstybei, siekiant paskatinti pagalbos gavėjus atpirkti valstybės kapitalo injekcijas. Jei praėjus dvejiems metams po konvertavimo į nuosavą kapitalą dėl su COVID‑19 susijusios valstybės intervencijos susidaręs nuosavas kapitalas vis dar priklauso valstybei, valstybė, be likusios kapitalo dalies, susidariusios valstybei konvertavus su COVID‑19 susijusias mišraus kapitalo priemones, gauna papildomą pagalbos gavėjo nuosavybės dalį. Ši papildoma nuosavybės dalis sudaro ne mažiau kaip 10 % likusios kapitalo dalies, susidariusios valstybei konvertavus su COVID‑19 susijusias mišraus kapitalo priemones. Komisija gali pritarti alternatyviems laipsniško didinimo mechanizmams, jei jų skatinamasis poveikis yra toks pat, o bendras poveikis valstybės atlygiui yra panašus.
69.      Valstybės narės gali pasirinkti kainodaros formulę, kuri apima papildomas laipsniško didinimo arba lėšų grąžinimo sąlygas. Tokios ypatybės turėtų būti sukurtos taip, kad paskatintų anksčiau baigti teikti valstybės rekapitalizavimo paramą gavėjui. Komisija taip pat gali pritarti alternatyviai kainodaros metodikai su sąlyga, kad pagal ją bus nustatomi didesni nei pagal pirmiau minėtą metodiką arba panašūs atlygiai.
70.      Kadangi mišrių priemonių pobūdis labai skiriasi, Komisija neteikia gairių dėl visų rūšių priemonių. Bet kuriuo atveju mišrios priemonės turi atitikti pirmiau minėtus principus, o atlygis turi atspindėti konkrečių priemonių riziką.
<...>
72.      Jei 250 mln. EUR viršijančios pagalbos pagal rekapitalizavimo dėl COVID‑19 priemonę gavėjas yra įmonė, turinti didelės įtakos bent vienoje iš atitinkamų rinkų, kuriose ji veikia, valstybės narės turi pasiūlyti papildomų priemonių veiksmingai konkurencijai tose rinkose išlaikyti. <...>“
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
4        Skundžiamame sprendime nurodytas ginčo aplinkybes galima glaustai išdėstyti taip, kaip nurodyta toliau.
5        DLH yra Lufthansa grupės, kuriai priklauso, be kita ko, oro transporto bendrovės Lufthansa Passenger Airlines, Brussels Airlines SA/NV, Austrian Airlines AG, Swiss International Air Lines Ltd ir Edelweiss Air AG, patronuojančioji bendrovė.
6        2020 m. birželio 12 d. Vokietijos Federacinė Respublika, remdamasi SESV 108 straipsnio 3 dalimi, pranešė Komisijai apie individualios pagalbos priemonės, t. y. 6 mlrd. EUR dydžio, DLH rekapitalizavimo, projektą (toliau – nagrinėjama priemonė).
7        Nagrinėjama priemone, grindžiama SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktu ir laikinąja sistema, buvo siekiama atkurti Lufthansa grupės įmonių balansą ir likvidumą išimtinėmis aplinkybėmis, susidariusiomis dėl COVID‑19 pandemijos. Pagalbą Vokietijos vyriausybės vardu finansavo ir administravo Wirtschaftsstabilisierungsfonds (Ekonomikos stabilizavimo fondas, Vokietija), valstybės institucija, kuri teikė trumpalaikę finansinę paramą Vokietijos įmonėms, nukentėjusioms nuo COVID‑19 pandemijos.
8        Nagrinėjamą priemonę sudarė trys elementai:
–        306 044 326,40 EUR akcinio kapitalo dalis (toliau – akcinio kapitalo dalis),
–        4 693 955 673,60 EUR vertės „akcijos be balsavimo teisės“; tai buvo mišri priemonė, kuri pagal tarptautinius apskaitos standartus laikoma nuosavu kapitalu (toliau – I tipo akcijos be balsavimo teisės),
–        1 mlrd. EUR vertės „akcijos be balsavimo teisės“, turinčios konvertuojamųjų obligacijų požymių (toliau – II tipo akcijos be balsavimo teisės).
9        Nagrinėjama priemonė buvo viena iš Lufthansa grupei skirtų platesnio masto paramos priemonių, kurias ginčijamo sprendimo priėmimo metu buvo galima apibendrinti taip:
–        80 % valstybės garantija 3 mlrd. EUR paskolai, kurią Vokietijos Federacinė Respublika ketino suteikti DLH pagal pagalbos schemą, jau patvirtintą 2020 m. kovo 22 d. Komisijos sprendimu C(2020) 1886 final dėl valstybės pagalbos SA.56714 (2020/N) – Vokietija – COVID‑19 priemonės,
–        90 % valstybės garantija 300 mln. EUR paskolai, kurią Austrijos Respublika ketino suteikti Austrian Airlines pagal pagalbos schemą, jau patvirtintą 2020 m. balandžio 8 d. Komisijos sprendimu C(2020) 2354 final dėl valstybės pagalbos SA.56840 (2020/N), Austrija, COVID‑19: Austrijos pagalbos sistema, skirta likvidumui atkurti,
–        150 mln. EUR paskola, kurią Austrijos Respublika ketino suteikti Austrian Airlines, siekdama atlyginti nuostolius, patirtus dėl skrydžių atšaukimo ar tvarkaraščio pakeitimo per COVID‑19 pandemiją,
–        250 mln. EUR likvidaus turto ir 40 mln. EUR paskola, kuriuos Belgijos Karalystė numatė suteikti Brussels Airlines, ir
–        85 % valstybės garantija 1,4 mlrd. EUR paskolai, kurią Šveicarijos Konfederacija suteikė Swiss International Air Lines Ltd ir Edelweiss Air.
10      2020 m. birželio 25 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, jame įvertinusi, kad nagrinėjama priemonė buvo „valstybės pagalba“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, taip pat jos suderinamumą su vidaus rinka atsižvelgiant į laikinąją sistemą, nusprendė, kad ši priemonė buvo suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą, todėl dėl jos nepareiškė prieštaravimų.
Ieškiniai Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
11      2021 m. sausio 22 d. ir vasario 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo atitinkamai Ryanair DAC (toliau – Ryanair) ir Condor Flugdienst GmbH (toliau – Condor) ieškinius dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
12      Grįsdama ieškinį byloje T‑34/21 Ryanair nurodė penkis pagrindus, siejamus su, pirma, klaidingu laikinosios sistemos taikymu ir piktnaudžiavimu įgaliojimais, antra, klaidingu SESV 107 straipsnio 3 dalies b punkto taikymu, trečia, tam tikrų SESV nuostatų ir bendrųjų Sąjungos teisės principų pažeidimu, ketvirta, tuo, kad Komisija nepradėjo oficialios tyrimo procedūros, numatytos SESV 108 straipsnio 2 dalyje, ir, penkta, pareigos motyvuoti pažeidimu.
13      Grįsdama savo ieškinį byloje T‑87/21 Condor nurodė tris pagrindus, siejamus su, pirma, Komisijos pareigos pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą oficialią tyrimo procedūrą neįvykdymu, antra, akivaizdžia vertinimo klaida, nes Komisija manė, kad nagrinėjama priemonė yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą, ir, trečia, pareigos motyvuoti pažeidimu.
14      Iš pradžių skundžiamo sprendimo 15–67 punktuose Bendrasis Teismas pripažino Ryanair ir Condor pareikštus ieškinius priimtinais ir nusprendė, kad, pirma, jos yra suinteresuotos užtikrinti savo procesinių teisių, kurias turi pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, apsaugą, ir, antra, jos įrodė, jog ginčijamas sprendimas yra tiesiogiai ir konkrečiai su jomis susijęs, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, leisdamas joms ginčyti to sprendimo pagrįstumą.
15      Toliau skundžiamo sprendimo 68–503 punktuose nagrinėdamas šiuos ieškinius iš esmės Bendrasis Teismas to sprendimo 70 ir 71 punktuose pirmiausia sugrupavo jiems pagrįsti pateiktus pagrindus ir, be kita ko, konstatavo, kad visi ieškinio byloje T‑34/21 pirmajame pagrinde ir ieškinio byloje T‑87/21 pirmajame ir antrajame pagrinduose iškelti klausimai galėjo būti suskirstyti į šešias problemas, susijusias su, pirma, DLH tinkamumu gauti valstybės pagalbą, antra, kitų tinkamesnių ir mažiau konkurenciją iškraipančių priemonių buvimu, trečia, pagalbos dydžiu, ketvirta, valstybės atlygiu ir pasitraukimu, penkta, draudimu vykdyti komercinę plėtrą, finansuojamą taikant nagrinėjamą priemonę, ir, šešta, pagalbos gavėjo didelės įtakos atitinkamose rinkose buvimu ir struktūriniais įsipareigojimais.
16      Tada skundžiamo sprendimo 73–87 punktuose Bendrasis Teismas pateikė pirmines pastabas, pirma, dėl Sąjungos teismų vykdomos sudėtingų ekonominių vertinimų, kuriuos Komisija atlieka valstybės pagalbos srityje, kai vertina pagalbos priemonių suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį, kontrolės intensyvumo ir, antra, dėl ekspertų ataskaitų, kuriomis Ryanair rėmėsi ieškinyje byloje T‑34/21, įrodomosios galios.
17      Paskui skundžiamo sprendimo 88–503 punktuose nagrinėdamas šio sprendimo 15 punkte nurodytus pagrindus ir problemas Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamame sprendime buvo padaryta teisės klaidų, susijusių su:
–        atitinkamo pagalbos gavėjo tinkamumu pasinaudoti nagrinėjama priemone pagal laikinosios sistemos 49 punkto c papunktį, kaip nurodyta pirmojo pagrindo byloje T‑34/21 pirmoje dalyje ir pirmojo pagrindo byloje T‑87/21 antroje dalyje (skundžiamo sprendimo 112–138 punktai),
–        valstybės atlygio padidinimo mechanizmo ar panašaus mechanizmo, numatytų laikinosios sistemos 61, 62, 68 ir 70 punktuose, nebuvimu, kaip nurodyta pirmojo pagrindo byloje T‑34/21 ketvirtoje dalyje (skundžiamo sprendimo 242–271 punktai),
–        akcijų kaina konvertuojant II tipo akcijas be balsavimo teisės pagal laikinosios sistemos 67 punktą, kaip nurodyta pirmojo pagrindo byloje T‑34/21 ketvirtoje dalyje (skundžiamo sprendimo 272–288 punktai),
–        didelės įtakos rinkoje turėjimu oro uostuose, kuriuose DLH turi bazę (toliau – atitinkami oro uostai), išskyrus Frankfurto (Vokietija) ir Miuncheno (Vokietija) oro uostus, ir bet kuriuo atveju Diuseldorfo (Vokietija) ir Vienos (Austrija) oro uostuose per IATA 2019 m. vasaros sezoną, kaip nurodyta pirmojo pagrindo byloje T‑34/21 penktoje dalyje ir pirmojo pagrindo byloje T‑87/21 pirmoje dalyje (skundžiamo sprendimo 373–412 punktai), ir
–        įsipareigojimų aspektais, kaip nurodyta pirmojo pagrindo byloje T‑34/21 penktoje dalyje ir pirmojo pagrindo byloje T‑87/21 pirmoje dalyje (skundžiamo sprendimo 467–480 ir 494–502 punktai).
18      Todėl skundžiamo sprendimo 505 punkte nusprendęs, kad kiekviena iš šių klaidų savaime galėjo pagrįsti ginčijamo sprendimo panaikinimą, Bendrasis Teismas panaikino tą sprendimą, nenagrinėdamas apeliančių nurodytų kitų pagrindų ir prieštaravimų.
Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
19      Apeliaciniu skundu DLH Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        atmesti ieškinius ir
–        priteisti iš Ryanair ir Condor bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
20      Ryanair ir Condor Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą ir
–        priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
21      Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–        priteisti iš Ryanair ir Condor bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
22      Vokietijos Federacinė Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        priteisti iš Ryanair ir Condor bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas ir
–        priteisti iš Ryanair bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas byloje T‑34/21.
Dėl apeliacinio skundo
23      Grįsdama savo apeliacinį skundą DLH nurodo šešis pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, faktinių aplinkybių iškraipymu ir tuo, kad Bendrasis Teismas peržengė savo teisminės kontrolės ribas, nes klaidingai nusprendė, kad Komisija pažeidė laikinosios sistemos 49 punkto c papunktį. Antrasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė, kai nusprendė, kad Komisija pažeidė laikinosios sistemos 62 ir 68 punktus, nes nereikalavo, kad akcinio kapitalo dalys ir II tipo akcijos be balsavimo teisės būtų susietos su valstybės atlygio didinimo mechanizmu ar panašiu mechanizmu. Trečiasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė, kai nusprendė, kad Komisija pažeidė laikinosios sistemos 67 punktą. Ketvirtasis pagrindas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas savo sprendime padarė teisės klaidų ir viršijo teisminės kontrolės ribas, kai padarė išvadą, kad Komisija neteisingai įvertino, ar DLH turėjo didelę įtaką rinkoje atitinkamuose oro uostuose. Penktasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė nusprendęs, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai į pirmąjį atlaisvintinų laiko tarpsnių perleidimo procedūros etapą neįtraukė Frankfurto ir Miuncheno oro uostuose bazę jau turinčių konkurentų. Šeštasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė nusprendęs, kad Komisija pažeidė jai tenkančią pareigą motyvuoti, kai nepatikslino, dėl kokių priežasčių DLH turimi laiko tarpsniai turėjo būti perleisti už atlygį ir šis perleidimas neturėjo įtakos su laiko tarpsniais susijusių įsipareigojimų patrauklumui.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
24      Pirmajame pagrinde, kurį sudaro trys dalys, DLH kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis skundžiamo sprendimo 112–138 punktuose padarė teisės klaidą, iškraipė faktines aplinkybes ir peržengė teisminės kontrolės ribas, kai nusprendė, kad Komisija pažeidė laikinosios sistemos 49 punkto c papunktį, nes laikėsi nuomonės, kad DLH negalėjo gauti finansavimo rinkose prieinamomis sąlygomis, ir atsižvelgė ne į visus šiuo klausimu reikšmingus veiksnius.
25      Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje DLH tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 125 punkte nusprendęs, jog ginčijamo sprendimo 22 konstatuojamoji dalis grindžiama „klaidinga prielaida, kad finansavimas, kuris gali būti gautas rinkose, būtinai turi patenkinti visus gavėjo poreikius“, Bendrasis Teismas iškraipė Komisijos argumentus. Vien iš šioje konstatuojamojoje dalyje vartojamų sąvokų negalima daryti išvados, kad Komisija manė, jog privačiose rinkose gautas finansavimas būtinai visada turi tenkinti visus pagalbos gavėjo poreikius.
26      Pirmojo pagrindo antroje dalyje DLH priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 125 ir paskesniuose punktuose nusprendė, kad Komisija, nagrinėdama tinkamumą pagal laikinosios sistemos 49 punkto c papunktį, turėjo nustatyti, ar didelė pagalbos gavėjo finansinių poreikių dalis galėjo būti patenkinta gavus finansavimą rinkose.
27      Pirma, tokiam aiškinimui prieštarauja plati ir atvira laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčio formuluotė.
28      Antra, iš šios formuluotės matyti, kad taikytinas teisinis kriterijus yra tai, ar pagalbos gavėjas negali gauti finansavimo rinkose prieinamomis sąlygomis ir ar nacionalinių priemonių, skirtų jo likvidaus turto poreikiams patenkinti, nepakanka jo gyvybingumui užtikrinti. Taigi reikėtų atsižvelgti į visus pagalbos gavėjo išreikštus likvidaus turto poreikius.
29      Trečia, skundžiamo sprendimo 129 punkte Bendrasis Teismas nepaisė laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčio tikslo, t. y. užkirsti kelią pernelyg dideliam valstybės išteklių naudojimui, ir skundžiamo sprendimo 130 punkte minimalios sumos principą, taikomą tikrinant priemonės proporcingumą, klaidingai perkėlė į tinkamumo vertinimo etapą. Be to, skundžiamo sprendimo 150–217 punktuose atmetęs visus ieškovių pirmojoje instancijoje argumentus, susijusius su pagalbos dydžiu, ir to sprendimo 208 ir 217 punktuose nusprendęs, kad bendra 6 mlrd. EUR suma buvo apribota iki minimalios sumos, būtinos pagalbos gavėjo gyvybingumui užtikrinti, Bendrasis Teismas pateikė prieštaringus motyvus. Galiausiai Bendrojo Teismo pateiktas laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčio aiškinimas taip pat prieštarauja jo paties jurisprudencijai kitose bylose ir taip pažeidžia vienodo požiūrio principą.
30      Pirmojo pagrindo trečioje dalyje DLH kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis, pirma, padarė teisės klaidą ir peržengė savo teisminės kontrolės ribas, kai skundžiamo sprendimo 117 ir 131–135 punktuose nusprendė, kad Komisija atsižvelgė ne į visus veiksnius, kurių reikia siekiant išnagrinėti laikinosios sistemos 49 punkto c papunktyje numatytą sąlygą. Antra, skundžiamo sprendimo 120 punkte Bendrasis Teismas iškraipė ginčijamą sprendimą, Komisijos atsiliepimą į ieškinį ir DLH įstojimo į bylą paaiškinimą, kai konstatavo, kad Komisija ir DLH neginčijo 2021 m. sausio 21 d.
Ryanair užsakymu parengtoje Oxera eksperto pirmoje ataskaitoje „Assessment of the Commission’s analysis of the proportionality of the aid to DLH“ („Komisijos atliktos DLH suteiktos pagalbos proporcingumo analizės vertinimas“) esančių duomenų tikslumo ir patikimumo.
31      Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija iš esmės pritaria argumentams, kuriuos DLH pateikė pirmajame pagrinde, ir mano, kad šį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
32      Ryanair ir Condor ginčija šiuos argumentus ir teigia, kad pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip bent iš dalies nepriimtiną, kiek tai susiję su šio pagrindo trečia dalimi, o Ryanair atveju – ir su pirma dalimi. Šių šalių nuomone, bet kuriuo atveju šį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą. Jos iš esmės prašo patvirtinti šiame pagrinde nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus, nes Bendrasis Teismas, be kita ko, neperžengė teisminės kontrolės ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
33      Iš pradžių reikia pažymėti, kad pagal laikinosios sistemos 49 punkto c papunktį rekapitalizavimo priemonės priimtinumas siejamas su sąlyga, kad, pirma, rekapitalizavimo priemonės gavėjas negali gauti finansavimo rinkose prieinamomis sąlygomis ir, antra, atitinkamoje valstybėje narėje esamų horizontaliųjų priemonių, skirtų šio gavėjo likvidaus turto poreikiams patenkinti, nepakanka jo gyvybingumui užtikrinti.
34      Iš skundžiamo sprendimo 125–132 punktų visumos matyti, kad Bendrasis Teismas šį 49 punkto c papunktį aiškino taip, kad siekdama nustatyti, ar gavėjas atitinka šią sąlygą, Komisija turi išnagrinėti, ar didelę dalį savo poreikių jis gali finansuoti rinkose arba remdamasis šiomis horizontaliosiomis priemonėmis.
35      Grįsdamas šiuos motyvus Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamo sprendimo 129 punkte priminė, kad laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčiu siekiama apriboti valstybės intervenciją tik tais atvejais, kai pagalbos gavėjas finansų rinkose negali gauti finansavimo prieinamomis sąlygomis, ir, antra, to sprendimo 130 punkte – kad ši nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į proporcingumo principą. Pasak Bendrojo Teismo, iš to išplaukia Komisijos pareiga išnagrinėti, ar pagalbos gavėjas gali gauti didelę reikiamo finansavimo dalį rinkose.
36      Šiuo aspektu, pirma, iš viso laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčio pažodinio aiškinimo matyti, kad juo siekiama į rekapitalizavimo priemonės gavėjų ratą neįtraukti įmonių, kurios galėtų veiksmingai gauti pakankamą finansavimą rinkose be tokios priemonės arba taikant atitinkamoje valstybėje narėje esamas horizontaliąsias priemones.
37      Antra, reikia pažymėti, kad minėtas punktas yra laikinosios sistemos 3.11.2 dalyje, susijusioje su tinkamumu ir dalyvavimo sąlygomis. Taigi šio sprendimo 33 punkte aprašyta sąlyga yra tarp kitų sąlygų, kaip antai ta, kuri nurodyta laikinosios sistemos 49 punkto a papunktyje, pagal kurią be valstybės intervencijos pagalbos gavėjas nutrauktų veiklą arba patirtų didelių sunkumų ją tęsti. Taigi reikia konstatuoti, kad laikinosios sistemos 49 punkto c papunktyje numatyta sąlyga susijusi su finansavimo poreikiu, skirtu įmonės gyvybingumui užtikrinti, kurio negalima patenkinti rinkose prieinamomis sąlygomis arba taikant nacionalines horizontaliąsias priemones.
38      Šį aiškinimą patvirtina laikinosios sistemos 51 punkto trečias sakinys, kuriame, nors jis susijęs tik su valstybių narių pranešimais apie individualią pagalbą, viršijančią 250 000 000 EUR ribą, pakartojama ir paaiškinama laikinosios sistemos 49 punkto c papunktyje nustatyta sąlyga, pažymint, kad pagalbos gavėjo finansavimo galimybės arba esamos horizontaliosios priemonės, skirtos jo likvidaus turto poreikiams patenkinti, turi būti nepakankamos jo gyvybingumui užtikrinti.
39      Trečia, iš laikinosios sistemos 54 punkto, esančio jos 3.11.4 dalyje „Rekapitalizavimo suma“, matyti, kad, siekiant užtikrinti pagalbos proporcingumo principo laikymąsi, priemonės dydis neturi viršyti minimalios sumos, būtinos pagalbos gavėjo gyvybingumui užtikrinti. Pagalbos gavėjo tinkamumo nagrinėjimas atsižvelgiant į laikinosios sistemos 49 punkte nustatytas sąlygas turi būti atskirtas nuo pagalbos dydžio proporcingumo kontrolės, atliekamos pagal šios sistemos 54 punktą. Be to, šios sistemos 51 punkte aiškiai atskiriama, viena vertus, tinkamumo sąlyga, pagal kurią pagalbos gavėjo finansavimo galimybės arba esamos horizontaliosios priemonės jo likvidaus turto poreikiams patenkinti turi būti nepakankamos jo gyvybingumui užtikrinti, ir, kita vertus, reikalavimas, kad pagalba būtų proporcinga.
40      Taigi iš pažodinio ir kontekstinio laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčio aiškinimo matyti, kad ši sistema turi būti aiškinama taip, kad įmonės tinkamumas pasinaudoti rekapitalizavimo priemone siejamas su finansavimo poreikio buvimu, ir šiame vertinimo etape Komisija nebūtinai turi įvertinti tikslią finansavimo sumą, kuri turi būti užtikrinta tokia priemone, taigi ir nustatyti, ar pagalbos gavėjas gali pasinaudoti rinkomis arba horizontaliosiomis priemonėmis, kad patenkintų nedidelę ar didelę savo finansinių poreikių dalį.
41      Nors Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo, kad laikinosios sistemos 49 punkto c papunkčiu siekiama, kad rekapitalizavimo priemonės būtų taikomos tik įmonėms, kurių finansavimo poreikis išlieka nepatenkintas, skundžiamo sprendimo 129 ir 130 punktuose pateikti argumentai, kad šiam tikslui būtų pakenkta, jei valstybės ištekliai būtų naudojami finansuoti poreikiams, kurie gali būti iš dalies finansuojami rinkose, susiję su pagalbos dydžio, o ne šios pagalbos gavėjo tinkamumo vertinimu. Tas pats pasakytina ir apie argumentus, susijusius su proporcingumo principu.
42      Vadinasi, skundžiamo sprendimo 132 ir 137 punktuose nusprendęs, jog neišnagrinėjusi, ar pagalbos gavėjas būtų galėjęs rinkose gauti bent dalį būtino finansavimo, Komisija atsižvelgė ne į visus veiksnius, reikšmingus nagrinėjant laikinosios sistemos 49 punkto c papunktyje numatytą sąlygą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
43      Be to, nors skundžiamo sprendimo 123 ir 124 punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija neišnagrinėjo garantijų, leidžiančių DLH gauti finansavimą jos poreikius atitinkančiose rinkose, buvimo, iš skundžiamo sprendimo 119 punkte konstatuotų faktinių aplinkybių matyti, kad DLH, naudodama savo lėktuvus ir atsargines dalis kaip garantijas, bet kuriuo atveju rinkose galėjo gauti tik 1–3,7 mlrd. EUR sumą, kad patenkintų likvidaus turto poreikius, kurie, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 115 punkte, ginčijamame sprendime įvertinti beveik 9 mlrd. EUR. Šiomis aplinkybėmis tai, kad Komisija neišnagrinėjo garantijų, leidžiančių DLH gauti finansavimą rinkose, buvimo, neturi įtakos pagalbos gavėjo tinkamumo nagrinėjimui pagal laikinosios sistemos 49 punkto c papunktį.
44      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmojo pagrindo antra dalis yra pagrįsta. Vadinasi, reikia pritarti šiam pagrindui, nesant reikalo nagrinėti kitų jo dalių, taigi ir su jomis susijusių priimtinumo klausimų.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
45      Antrajame pagrinde, kurį sudaro dvi dalys, DLH teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 242–271 punktuose nusprendė, kad Komisija pažeidė, be kita ko, laikinosios sistemos 61, 62, 68 ir 70 punktus, nes nereikalavo, kad kapitalo dalių turėjimas ir II tipo akcijos be balsavimo teisės būtų susietos su valstybės atlygio didinimo ar panašiu mechanizmu.
46      Antrojo pagrindo pirmoje dalyje DLH teigia, kad, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 252–263 punktuose nusprendė Bendrasis Teismas, Komisija padarė pagrįstą išvadą, kad kapitalo dalių turėjimas, atsižvelgiant į bendrą rekapitalizavimo priemonių struktūrą ir tarpusavyje glaudžiai susijusias jų sudedamąsias dalis, buvo siejamas su mechanizmu, analogišku valstybės atlygio didinimo mechanizmui.
47      Pirma, Bendrojo Teismo požiūris šiuo aspektu, susijęs su laikinosios sistemos 62 punkto aiškinimu, yra klaidingas ir formalus, nes, be kita ko, skundžiamo sprendimo 263 punkte jis nusprendė, kad Komisija negalėjo atsižvelgti į bendrą rekapitalizavimo priemonių įtaką valstybės pasitraukimo iš DLH kapitalo skatinamajam poveikiui. Toks aiškinimas prieštarauja laikinosios sistemos 59 punktui, pagal kurį konkrečiai leidžiama taikyti „[toliau nurodytiems atlygio metodams alternatyvius metodus]“. Pateikdamas tokį aiškinimą Bendrasis Teismas nepaisė plačios diskrecijos, kurią Komisija turi atlikdama sudėtingus ekonominius vertinimus, ir peržengė teisminės kontrolės ribas.
48      Antra, DLH teigia, kad skundžiamo sprendimo 254–256 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog didelė nuolaida, su kuria valstybė įsigijo DLH akcinio kapitalo, nebuvo pakankamai glaudžiai susijusi nei su valstybės atlygio didinimo mechanizmo dalyku, nei su šio mechanizmo tikslu. Bendrasis Teismas, be kita ko, padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 255 punkte nusprendė, kad nebuvo galima atsižvelgti į valstybės įgytą papildomą šios bendrovės nuosavybės dalį ir atitinkamą atlygį vien dėl to, kad pirminė pirkimo kaina buvo reglamentuojama laikinosios sistemos 60 punkte. Be to, Bendrasis Teismas iškraipė laikinosios sistemos 60, 61 ir 62 punktų tikslą, kai skundžiamo sprendimo 256 punkte nusprendė, kad kiti valstybės atlygio didinimo mechanizmai taip pat turėjo sistemingai apimti atlygį, kuris laikui bėgant turi būti didinamas, ir ex post skatinamąjį poveikį valstybės savalaikiam pasitraukimui. DLH priduria, kad valstybės atlygio didinimo mechanizmas, numatytas laikinosios sistemos 61 punkte, negalėjo būti taikomas akcinio kapitalo dalims. Be to, DLH teigimu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 260 punkte konstatavo, kad atlikdama vertinimą pagal laikinosios sistemos 62 punktą Komisija negalėjo atsižvelgti į didėjančias I ir II tipo akcijų be balsavimo teisės palūkanų normas. Galiausiai Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai panašiai konstatavo, kad atliekant vertinimą pagal laikinosios sistemos 62 punktą nebuvo galima atsižvelgti į laikinosios sistemos 3.11.6 dalyje numatytus elgesio įsipareigojimus.
49      Antrojo pagrindo antroje dalyje DLH tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 265 ir paskesniuose punktuose nusprendė, kad II tipo akcijos be balsavimo teisės po jų konvertavimo į nuosavą kapitalą taip pat nebuvo susietos su „kitu valstybės atlygio didinimo mechanizmu“, kaip tai suprantama pagal laikinosios sistemos 68 punktą. Šiuo aspektu Bendrasis Teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 266 punkte, klaidingai nusprendė, kad laikinosios sistemos 70 punktas nagrinėjamu atveju neturėjo reikšmės. DLH teigimu, šiame punkte numatyta, kad Komisija privalo laikytis kituose laikinosios sistemos punktuose numatytų bendrųjų principų ir kad, atsižvelgiant į labai skirtingą mišrių priemonių pobūdį ir didelę diskreciją, kurią ši institucija turi jas nagrinėdama, kiekvienu konkrečiu atveju ji taip pat turi įvertinti mišrių priemonių riziką.
50      Bet kuriuo atveju ginčijamo sprendimo 161 konstatuojamojoje dalyje Komisija galėjo padaryti pagrįstą išvadą, kad atlygio už I ir II tipo akcijas be balsavimo teisės lygis, didelė nuolaida, apimanti didesnės „nepageidautinos“ nuosavybės dalies poveikį ir papildomą skatinamąjį poveikį integruotam pasitraukimui, lėmė riziką, susijusią su II tipo akcijomis be balsavimo teisės jas konvertavus į nuosavą kapitalą, ir kad šios tarpusavyje susijusios rekapitalizavimo priemonės sudedamosios dalys yra „kitas mechanizmas“, kaip tai suprantama pagal laikinosios sistemos 68 punktą, taip pat ir II tipo akcijų be balsavimo teisės atžvilgiu.
51      Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija iš esmės pritaria argumentams, kuriuos DLH pateikė antrajame pagrinde, ir mano, kad šį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
52      Ryanair ir Condor ginčija šiuos argumentus, o pastaroji bendrovė tvirtina, kad antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip bent iš dalies nepriimtiną, nes, priešingai, nei teigia DLH, Komisija neturi didelės diskrecijos pagal laikinąją sistemą ir kad bet kuriuo atveju nereikėjo atlikti jokio sudėtingo ekonominio vertinimo. Šių šalių teigimu, šis pagrindas iš esmės turi būti atmestas kaip nepagrįstas. Jos iš esmės prašo patvirtinti šiame pagrinde nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus, nes Bendrasis Teismas, be kita ko, neperžengė jam tenkančios teisminės kontrolės ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
53      Iš pradžių reikia atmesti Condor prieštaravimą, susijusį su daliniu antrojo pagrindo nepriimtinumu. Šiame pagrinde DLH iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė teisės klaidą, kai pažeidė didelę Komisijos diskreciją, kurią, kaip teigia DLH, ji turi. Klausimas, ar Komisija turėjo tokią diskreciją ir ja naudodamasi privalėjo atlikti sudėtingus ekonominius vertinimus, yra susijęs su šios tariamos teisės klaidos nagrinėjimu iš esmės, o Teisingumo Teismas turi jurisdikciją jį atlikti apeliaciniame procese. Vadinasi, visas antrasis pagrindas yra priimtinas.
54      Dėl esmės, kiek tai susiję su nuosavo kapitalo priemonėmis, reikia pabrėžti, kad iš laikinosios sistemos 61 punkto matyti, jog bet kokia rekapitalizavimo priemonė turi apimti valstybės atlygio didinimo mechanizmą, kad pagalbos gavėjas būtų paskatintas išpirkti valstybės įsigytas akcijas. Šis mechanizmas gali būti papildomų akcijų suteikimas valstybei arba kitoks ir turi apimti ne mažiau kaip 10 % valstybės atlygio padidinimą kiekvieną kartą, kai didinama, praėjus ketveriems metams po kapitalo injekcijos, jei valstybė nepardavė bent 40 % savo kapitalo dalies, ir šešeriems metams, jei valstybė nepardavė visos savo kapitalo dalies, atitinkančios kapitalo injekciją. Pagal laikinosios sistemos 62 punktą Komisija gali pritarti alternatyviems mechanizmams su sąlyga, kad jų bendras rezultatas, susijęs su skatinamuoju poveikiu valstybės pasitraukimui, ir bendras poveikis valstybės atlygiui bus panašūs.
55      Kiek tai susiję su mišriomis priemonėmis, iš laikinosios sistemos 68 punkto matyti, kad konvertavus į nuosavą kapitalą turi būti numatytas valstybės atlygio didinimo mechanizmas, siekiant paskatinti pagalbos gavėjus išpirkti valstybės įsigytas akcijas. Jei praėjus dvejiems metams po konvertavimo į nuosavą kapitalą valstybė vis dar turi nuosavo kapitalo, susidariusio dėl valstybės intervencijos, be likusios kapitalo dalies, gautos valstybei konvertavus mišrias priemones, ta valstybė įgyja pagalbos gavėjo dalį. Ši papildoma nuosavybės dalis turi būti ne mažesnė kaip 10 % šios likusios kapitalo dalies. Tame pačiame punkte pažymėta, kad Komisija gali pritarti kitiems valstybės atlygio didinimo mechanizmams, jeigu jie daro tokį patį skatinamąjį ir panašų bendrą poveikį valstybės atlygiui.
56      Šiuo aspektu iš suformuotos jurisprudencijos, kurią Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 74 ir 75 punktuose, matyti, kad vertindama pagalbos priemonių suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį Komisija turi didelę diskreciją, kurios įgyvendinimas apima sudėtingus ekonominius ir socialinius vertinimus (žr. 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt., C‑526/14, EU:C:2016:570, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
57      Vadinasi, atliekant teisminę kontrolę šiuo atžvilgiu turi būti tik patikrinama, ar buvo laikytasi procedūrinių ir motyvavimo taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės ir ar nebuvo padaryta akivaizdžios vertinimo klaidos arba piktnaudžiauta įgaliojimais (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, 78 punktą ir juose nurodytą jurisprudenciją).
58      Vis dėlto priimdama tokias elgesio taisykles, kokios išdėstytos laikinojoje sistemoje, kad nustatytų kriterijus, kuriais remdamasi Komisija ketina vertinti valstybių narių numatytų pagalbos priemonių suderinamumą su vidaus rinka, ir viešai paskelbdama, kad nuo šiol jas taikys atitinkamiems atvejams, ši institucija pati apribojo, be kita ko, SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktu, jai šiuo aspektu suteiktą diskreciją ir iš esmės negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju prireikus jai gali būti skirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos, pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt., C‑526/14, EU:C:2016:570, 39 ir 40 punktus ir 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 90 punktą).
59      Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad, nors valstybės pagalbos srityje Komisija iš principo privalo laikytis savo priimtų elgesio taisyklių, kaip antai laikinosios sistemos, tokių taisyklių priėmimas neatleidžia Komisijos nuo pareigos išnagrinėti konkrečias išimtines aplinkybes, kuriomis konkrečiu atveju remiasi valstybė narė, siekdama, kad
tiesiogiai būtų taikomas SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktas. Todėl valstybės narės tebeturi teisę pranešti Komisijai apie pagalbos projektus, kurie neatitinka tokiose elgesio taisyklėse nustatytų reikalavimų, ir Komisija išimtinėmis aplinkybėmis tokius projektus gali patvirtinti (šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 92 ir 93 punktus ir 2024 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Ryanair / Komisija, C‑588/22 P, EU:C:2024:935, 59 ir 60 punktus).
60      Nors pagal šio sprendimo 58 punkte primintą Teisingumo Teismo jurisprudenciją priimdama laikinąją sistemą Komisija apsiribojo savo diskreciją, vis dėlto reikia konstatuoti, kad šios sistemos 62 ir 68 punktuose, be detalių valstybės atlygio didinimo mechanizmų, aiškiai numatyta galimybė pasinaudoti alternatyvomis, turinčiomis panašų bendrą poveikį.
61      Atsižvelgiant į laikinojoje sistemoje nustatytą bendro panašumo kriterijų, negalima reikalauti, kad alternatyvus mechanizmas savo struktūra ar poveikiu būtų tapatus laikinojoje sistemoje numatytam mechanizmui.
62      Be to, iš šio sprendimo 56 ir 57 punktuose primintos jurisprudencijos matyti, kad dėl Komisijos vertinimo klaidos, susijusios su klausimu, ar alternatyvus mechanizmas daro poveikį, bendrai panašų į poveikį, kurį sukelia laikinosios sistemos 61 ir 68 punktuose išsamiai aprašyti valstybės atlygio didinimo mechanizmai, Sąjungos teismas gali panaikinti šios institucijos sprendimą tik tuo atveju, jei ši klaida yra akivaizdi.
63      Atliekant tokią analizę akivaizdi klaida gali būti patvirtinta įrodymais, dėl kurių Komisijos sprendime pateiktas faktinių aplinkybių vertinimas tampa neįtikinamas. Kita vertus, pagrindas turi būti atmestas, jei, nepaisant ieškovų pateiktų įrodymų, neatrodo, kad ginčijamame vertinime tokia klaida buvo padaryta (šiuo klausimu žr. 2020 m. gegužės 7 d. Sprendimo BTB Holding Investments ir Duferco Participations Holding / Komisija, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, 72 punktą).
64      Vis dėlto Sąjungos teismas turi, be kita ko, patikrinti ne tik nurodytų įrodymų faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą padėtį, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Land Burgenland ir kt. / Komisija, C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P, EU:C:2013:682, 79 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
65      Be to, Bendrasis Teismas apskritai negali ginčijamo akto rengėjo motyvų pakeisti savaisiais (šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Ryanair / Komisija, C‑320/21 P, EU:C:2023:712, 117 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
66      Skundžiamo sprendimo 267 ir 268 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad akcinio kapitalo dalys ir II tipo akcijos be balsavimo teisės jų konvertavimo į nuosavą kapitalą momentu nebuvo susietos su valstybės atlygio didinimo ar panašiu mechanizmu pagal laikinosios sistemos 62 ir 68 punktus, kurių turinys primintas šio sprendimo 54 ir 55 punktuose.
67      Šiuo aspektu iš skundžiamo sprendimo 248 punkto matyti, kad padarydama išvadą, jog bendra mechanizmo struktūra pagal laikinosios sistemos 62 punktą reiškia mechanizmą, panašų į šios sistemos 61 punkte numatytą valstybės atlygio didinimo mechanizmą, Komisija rėmėsi, pirma, didele nuolaida, su kuria Vokietijos Federacinė Respublika įsigijo DLH akcijų, antra, tuo, kad valstybės dalyvavimo valdant DLH kapitalą nepageidavo pagalbos gavėjas, trečia, tuo, kad I ir II tipo akcijoms be balsavimo teisės buvo taikomos didėjančios palūkanų normos ir kad II tipo akcijų be balsavimo teisės dalies konvertavimo į nuosavą kapitalą tikimybė laikui bėgant didėtų, o tai lemtų esamų kapitalo dalių vertės mažėjimą valstybės naudai, ir, ketvirta, tam tikrais elgesio įsipareigojimais, be kita ko, draudimu mokėti dividendus, kurie galiotų tol, kol visa pagalba būtų grąžinta.
68      Siekdamas priimti sprendimą dėl šių motyvų Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 253–257 punktuose padarė išvadą, kad, pirma, 71,9 % akcijų vertės sumažėjimas, leidžiantis, kaip nurodyta ginčijamame sprendime, pasiūlyti didesnį atlygį nei tas, kurį Vokietijos Federacinė Respublika būtų galėjusi gauti, jei nebūtų vertės sumažėjimo vien taikant laikinosios sistemos 61 punkte numatytą atlygio didinimo mechanizmą, nebuvo pakankamai glaudžiai susijęs su valstybės atlygio didinimo mechanizmo dalyku ir tikslu. Antra, skundžiamo sprendimo 258 punkte Bendrasis Teismas kaip subjektyvų ir nereikšmingą atmetė argumentą, kad akcinio kapitalo dalis būtų „nepageidaujama“. Trečia, skundžiamo sprendimo 260 ir 262 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad tai, jog palūkanų norma, kuria atlyginama už I ir II akcijas be balsavimo teisės, laikui bėgant didėjo ir kad DLH prisiėmė elgesio įsipareigojimus, yra susiję su kitais laikinosios sistemos reikalavimais. Kiek tai susiję su II tipo akcijomis be balsavimo teisės, skundžiamo sprendimo 265 punkte Bendrasis Teismas dėl tų pačių priežasčių atmetė Komisijos argumentus, o to sprendimo 266 punkte konstatavo, kad ši institucija nepakankamai įrodė, jog nagrinėjama priemonė buvo susieta su alternatyviu mechanizmu, galinčiu turėti panašų poveikį kaip valstybės atlygio didinimo mechanizmas.
69      Taip Bendrasis Teismas atmetė visus ginčijamame sprendime Komisijos pateiktus argumentus dėl to, kad jie, pirma, neturi pakankamo ryšio su numatytu atlygio didinimo mechanizmu, ir, antra, yra susiję su atskirais laikinosios sistemos reikalavimais.
70      Vien tai, kad tam tikri veiksniai, į kuriuos Komisija atsižvelgė pagal laikinosios sistemos 62 ir 68 punktus, taip pat patenka į kitų šioje sistemoje numatytų reikalavimų taikymo sritį, nereiškia, kad jie neturi jokios reikšmės. Negalima atmesti to, kad priemonės elementas, tiesiogiai atitinkantis vieną iš laikinosios sistemos reikalavimų, taip pat gali padėti pasiekti konkretų kito šioje sistemoje numatyto reikalavimo tikslą.
71      Šiomis aplinkybėmis, skundžiamo sprendimo 251 ir 252 punktuose padarydamas išvadą, kad nebuvo valstybės atlygio didinimo mechanizmo ar alternatyvių mechanizmų pagal laikinosios sistemos 62 ir 68 punktus, Bendrasis Teismas nenustatė, kad Komisija taip akivaizdžiai suklydo dėl įvairių veiksnių, kuriais rėmėsi ginčijamame sprendime, veiksmingumo, kad jos analizė dėl nagrinėjamo alternatyvaus mechanizmo poveikio bendro panašumo taptų neįtikinama.
72      Konkrečiau kalbant, iš skundžiamo sprendimo 253–257 punktų nematyti, kad išvada, jog didelė nuolaida, su kuria Vokietijos Federacinė Respublika įsigijo DLH akcijų, galėtų prisidėti prie skatinamojo poveikio valstybei pasitraukti iš kapitalo, yra neįtikinama.
73      Iš skundžiamo sprendimo 258–269 punktų taip pat nematyti, kad laipsniškas palūkanų normų, kuriomis atlyginama už I ir II tipo akcijas be balsavimo teisės, didinimas, II tipo akcijų be balsavimo teisės dalies konvertavimo į nuosavą kapitalą tikimybės padidėjimas arba tai, kad DLH būtų prisiėmusi elgsenos įsipareigojimus, akivaizdžiai negalėtų sukelti bendro poveikio, panašaus į laikinosios sistemos 61 punkte ir 68 punkto pirmame ir antrame sakiniuose aprašytų mechanizmų poveikį.
74      Be to, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į įvairių veiksnių, į kuriuos Komisija atsižvelgė siekdama įrodyti, kad egzistuoja valstybės atlygio didinimo mechanizmui alternatyvus mechanizmas pagal laikinosios sistemos 62 ir 68 punktus, bendrą poveikį, nors ši institucija rėmėsi būtent pirmesniuose dviejuose punktuose nurodytų įvairių veiksnių bendru poveikiu.
75      Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas neįrodė, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai priėjo prie išvados, kad nagrinėjama priemonė, kiek tai susiję tiek su dalyvavimu valdant kapitalą, tiek su II tipo akcijomis be balsavimo teisės, buvo susieta su alternatyviais mechanizmais, atitinkančiais bendro panašumo į valstybės atlygio didinimo mechanizmą reikalavimą, todėl jo sprendime buvo padaryta teisės klaida.
76      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia pritarti abiem apeliacinio skundo antrojo pagrindo dalims.
Dėl trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
77      Trečiajame pagrinde DLH kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 272–288 punktuose nusprendė, kad Komisija pažeidė laikinosios sistemos 67 punktą, priėjusi prie išvados, kad II tipo akcijų be balsavimo teisės dalis, t. y. II-A tipo akcijos be balsavimo teisės, galėjo būti konvertuota taikant fiksuotą 2,56 EUR už akciją kainą ir kad kita II tipo akcijų be balsavimo teisės dalis, t. y. II-B tipo akcijos be balsavimo teisės, galėjo būti konvertuota taikant akcijų rinkos kainą konvertavimo momentu, atėmus 10 % arba 5,25 %, priklausomai nuo priežastinio įvykio.
78      Šiuo aspektu Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad pagal laikinosios sistemos 59 punktą Komisija gali sutikti, kad būtų taikomi „[šioje sistemoje nurodytiems atlygio metodams alternatyvūs metodai]“, taigi ir šios sistemos 67 punkte nustatytam metodui alternatyvus metodas. Kadangi „teorinė kaina be pasirašymo mokesčio“ (theoretical ex rights price; toliau – TERP), t. y. teorinė akcijų rinkos kaina po naujos akcijų emisijos, šioje byloje negalėjo būti apskaičiuota, reikėjo kitokio sprendimo. DLH teigimu, siekdamas paskatinti kapitalo rinkos dalyvius pasinaudoti pirmumo teisėmis, emitentas suteikia naujų akcijų, kurios gali būti įsigytos per lygiagrečią akcijų emisiją, rinkos kainos nuolaidą. Tokiu atveju TERP būtų apskaičiuojama remiantis rinkos kaina po akcijų vertės sumažėjimo dėl akcijų emisijos. Vis dėlto, kalbant apie konvertavimo teisę, kaip antai numatytą II tipo akcijų be balsavimo teisės atveju, rinkoje nebūtų jokios papildomos lygiagrečios akcijų (su nuolaida) emisijos, kuri galėtų būti naudojama kaip atskaitos taškas apskaičiuojant konvertavimo teisės kainą.
79      DLH nurodo, kad atsižvelgdama į tai, jog neįmanoma apskaičiuoti TERP, Vokietijos Federacinė Respublika pasiūlė remtis, viena vertus, minimalia 2,56 EUR emisijos kaina, taikoma DLH už II-A tipo akcijų be balsavimo teisės konvertavimą, ir, kita vertus, DLH rinkos kaina, pritaikius 5,25 % arba 10 % nuolaidą, priklausomai nuo priežastinio įvykio, už II-B tipo akcijų be balsavimo teisės konvertavimą. DLH nuomone, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, kaip ir buvo nurodyta ginčijamame sprendime, buvo galima tikėtis, kad abi konvertavimo kainos atitiks laikinojo reguliavimo 67 punkte nustatytą reikalavimą.
80      Taigi, priešingai, nei Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamo sprendimo 276–279 punktuose, nebuvo įmanoma remtis TERP, todėl Komisija pagrįstai sutiko su alternatyviu atlygiu pagal laikinosios sistemos 59 punktą, kuris davė tokį patį rezultatą, kaip ir tuo atveju, jei būtų buvę galima atsižvelgti į TERP.
81      DLH teigia, kad, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 280–285 punktuose nusprendė Bendrasis Teismas, šios išvados nepaneigia tai, kad ginčijamo sprendimo 158 konstatuojamojoje dalyje buvo reikalaujama, kad Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigotų prašyti Komisijos pritarimo dėl pasinaudojimo konvertavimo galimybe, jeigu jis nebūtų vykdomas taikant 5 % ar mažesnę nuolaidą nuo TERP. Neatitikties rizika buvo tik teorinė, o Komisijos leidimas skirtas
maksimaliai atitikčiai užtikrinti. Kritikuodama skundžiamo sprendimo 283 punktą DLH visų pirma tvirtina, kad tikslas buvo ne „nukrypti“ nuo laikinosios sistemos 67 punkto arba sustabdyti sprendimo šiuo klausimu priėmimą, o užtikrinti papildomą saugumo lygį ir įsitikinti, kad Vokietijos Federacinė Respublika laikosi savo pareigos, kiek tai susiję su konvertavimu, kuris būtinai atliekamas po rekapitalizavimo (ex post).
82      Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija iš esmės pritaria DLH argumentams, pateiktiems trečiajame pagrinde, ir mano, kad šį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
83      Ryanair ir Condor ginčija šiuos argumentus ir teigia, kad trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip bent iš dalies nepriimtinas, nes juo siekiama užginčyti Bendrojo Teismo konstatuotas faktines aplinkybes. Šių šalių nuomone, bet kuriuo atveju šį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą. Jos iš esmės prašo patvirtinti šiame pagrinde nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus, nes Bendrasis Teismas, be kita ko, neperžengė jam tenkančios teisminės kontrolės ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
84      Dėl atlygio už mišrias priemones reikia pažymėti, kad pagal laikinosios sistemos 67 punktą tokių priemonių konvertavimas į nuosavą kapitalą atliekamas taikant bent 5 % mažesnę kainą nei konvertavimo momentu galiojanti TERP.
85      Skundžiamo sprendimo 275 punkte Bendrasis Teismas visų pirma priminė, kad ginčijamame sprendime Komisija pažymėjo, jog II tipo akcijų be balsavimo teisės dalis, t. y. II‑A tipo akcijos be balsavimo teisės, galėjo būti konvertuota į akcijas taikant fiksuotą 2,56 EUR už akciją kainą, o kita II tipo akcijų be balsavimo teisės dalis, t. y. II‑B tipo akcijos be balsavimo teisės, galėjo būti konvertuota į akcijas taikant akcijų rinkos kainą konvertavimo momentu, atėmus 10 % arba 5,25 %, priklausomai nuo priežastinio veiksnio. Ginčijamame sprendime taip pat buvo nurodyta, kad galima „tikėtis, jog visos šios kainos atitiks laikinosios sistemos 67 punkte nustatytą reikalavimą“, tačiau „gali būti kaina, kurios nepasiekus [šis] reikalavimas <...> nebūtų įvykdytas“, ir kad tokiu atveju Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo prašyti Komisijos leidimo prieš pasinaudodama konvertavimo teise.
86      Skundžiamo sprendimo 276–278 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad akcijų kaina konvertavimo momentu nebuvo nustatoma remiantis TERP, kiek tai susiję tiek su II-A tipo akcijomis be balsavimo teisės, nes nustatyta fiksuota kaina už akciją neatitiko laikinosios sistemos 67 punkte nustatyto metodo, tiek su II-B tipo akcijomis be balsavimo teisės, kurių kaina buvo grindžiama rinkos kaina konvertavimo momentu.
87      Galiausiai Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija nepagrindė pasirinkimo taikyti alternatyvų apskaičiavimo metodą ir kad numatydama ex post leidimų išdavimo tvarką reikalavimų neatitinkančios kainos atveju ši institucija tik atidėjo savo sprendimo priėmimą, pažeisdama šį 67 punktą.
88      Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad pagal laikinosios sistemos 59 punktą kaip alternatyvą šios sistemos 60–70 punktuose nurodytiems atlygio metodams valstybės narės gali pranešti apie pagalbos schemas arba individualias priemones, pagal kurias valstybės atlygio metodas koreguojamas atsižvelgiant į nuosavo kapitalo priemonės ypatybes ir eiliškumą, su sąlyga, kad jomis pasiekiamas panašus bendras rezultatas, kiek tai susiję su skatinamuoju poveikiu valstybei pasitraukti iš kapitalo, ir jos daro panašų bendrą poveikį jos atlygiui.
89      Taigi DLH pagrįstai teigia, kad Komisija galėjo remtis laikinosios sistemos 67 punkte aprašytam mechanizmui alternatyviu mechanizmu, neprivalėdama nurodyti konkrečios priežasties ar išskirtinės aplinkybės. Vis dėlto toks alternatyvus mechanizmas atitinka iš laikinosios sistemos kylančius reikalavimus tik tuo atveju, jei duoda rezultatą, kuris apskritai panašus į šiame 67 punkte aprašyto mechanizmo rezultatą.
90      Iš skundžiamo sprendimo 277, 278 ir 280–286 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas konstatavo, jog taikant ginčijamo sprendimo 158 konstatuojamojoje dalyje apibrėžtą alternatyvų apskaičiavimo metodą galėjo būti nustatytos kainos, neatitinkančios kainų, gaunamų pagal laikinosios sistemos 67 punkte apibrėžtą metodą. Prieidamas prie šios išvados Bendrasis Teismas, be kita ko, rėmėsi pačiu ginčijamo sprendimo tekstu, primintu šio sprendimo 85 punkte.
91      Šiame apeliaciniame skunde neginčijama Bendrojo Teismo išvada, kad šio alternatyvaus metodo taikymo rezultatas skiriasi nuo laikinosios sistemos 67 punkte nustatyto metodo taikymo rezultato.
92      Šiomis aplinkybėmis negalima pritarti apeliantės argumentams, kad šioje byloje neįmanoma apskaičiuoti TERP.
93      Šiais argumentais ne tik prieštaraujama ginčijamam sprendimui, kuriame aiškiai numatytas alternatyvaus apskaičiavimo metodo rezultato palyginimas su rezultatu, gautu taikant TERP grindžiamą metodą, bet ir, kaip teigia Ryanair ir Condor, galiausiai siekiama paskatinti Teisingumo Teismą pačiam nustatyti faktines aplinkybes, netvirtinant, kad Bendrasis Teismas iškraipė jam pateiktus įrodymus.
94      Pagal suformuotą jurisprudenciją apeliacinio skundo atveju Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos nei patvirtinti faktinių aplinkybių, nei iš esmės nagrinėti įrodymų, kuriais Bendrasis Teismas grindė šias faktines aplinkybes. Teisingumo Teismo įgaliojimai tikrinti išvadas, kurias Bendrasis Teismas padarė dėl faktų, be kita ko, apima tokius klausimus: ar buvo iškraipytos faktinės aplinkybės, t. y. esminį šių išvadų netikslumą, kylantį iš byloje esančių dokumentų, ar buvo iškraipyti įrodymai, kaip šie įrodymai turi būti teisiškai vertinami ir ar buvo laikytasi įrodinėjimo pareigai ir įrodymų rinkimui taikomų taisyklių (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Austrija / Komisija (Pakšo II atominė elektrinė), C‑59/23 P, EU:C:2025:686, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
95      Taigi trečiasis pagrindas yra nepriimtinas, kiek juo Teisingumo Teismo prašoma konstatuoti, kad skundžiamame sprendime padaryta klaida, nes jame neatsižvelgta į tai, kad šioje byloje neįmanoma apskaičiuoti TERP.
96      Be to, priešingai, nei tvirtina Komisija, Vokietijos Federacinės Respublikos pareigos prašyti Komisijos leidimo tuo atveju, kai mišrių priemonių konvertavimo kaina neatitinka laikinosios sistemos 67 punkte nustatyto reikalavimo, kaip numatyta ginčijamo sprendimo 158 konstatuojamojoje dalyje, nepakanka, kad būtų užtikrinta šios konstatuojamosios dalies atitiktis šiam reikalavimui.
97      Kaip skundžiamo sprendimo 284 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo ne užtikrinti, kad bet kuriuo atveju kaina atitiktų laikinosios sistemos 67 punkte nustatytą reikalavimą, o tik gauti Komisijos leidimą dėl nustatyto kainų lygio. Nėra jokių duomenų, kuriuose būtų nurodyti kriterijai, pagal kuriuos Komisija prireikus turėtų išnagrinėti Vokietijos Federacinės Respublikos mišrių priemonių konvertavimo projektą tuo atveju, jei nebūtų įvykdyti laikinosios sistemos 67 punkto reikalavimai. Iš to matyti, kad nėra jokios garantijos, kuri užtikrintų šių reikalavimų laikymąsi.
98      Taip pat reikia konstatuoti, kaip Bendrasis Teismas tai padarė skundžiamo sprendimo 280–286 punktuose, kad valstybės pagalbai taikoma išankstinio leidimo tvarka pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, todėl pagalbos priemonė turi būti pripažinta suderinama su vidaus rinka prieš ją įgyvendinant. Taigi Komisija negali atidėti veiksnio, tiesiogiai susijusio su šio suderinamumo nagrinėjimu, vertinimo vėlesniam laikui nei sprendimo dėl valstybės pagalbos suderinamumo priėmimo data. Ginčijamame sprendime Komisija turėjo pareikšti nuomonę dėl kainos nustatymo tvarkos nagrinėjamų mišrių priemonių konvertavimo atveju ir negalėjo vien pritarti apskaičiavimo metodui, kuris bet kuriuo atveju neužtikrina laikinosios sistemos 67 punkte nustatyto reikalavimo laikymosi.
99      Be to, nors Komisija tvirtina, kad pagal ginčijamo sprendimo 158 konstatuojamąją dalį nagrinėjama priemonė leidžiama tik su sąlyga, kad konvertavimo kaina galiausiai atitiks laikinosios sistemos 67 punktą, reikia konstatuoti, kad ši konstatuojamoji dalis šio teiginio nepatvirtina, nes joje numatyta ex post kontrolė, tačiau nenustatyti tokios kontrolės parametrai.
100    Vadinasi, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
101    Ketvirtajame pagrinde, kurį sudaro dvi dalys, DLH kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė teisės klaidą ir peržengė teisminės kontrolės ribas, kai skundžiamo sprendimo 373–412 punktuose nusprendė, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą tikrindama, ar DLH turėjo didelę įtaką rinkoje atitinkamuose oro uostuose.
102    Ketvirtojo pagrindo pirmoje dalyje DLH iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir viršijo teisminės kontrolės ribas, kai skundžiamo sprendimo 373–387 punktuose nusprendė, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes atsižvelgė tik į kriterijus, iš esmės susijusius su naujų konkurentų patekimo į rinką ir plėtros kliūtimis ir „oro uosto pajėgumais“, tačiau neatsižvelgė į visus nagrinėjamu atveju reikšmingus veiksnius vertinant DLH didelės įtakos rinkoje buvimą atitinkamuose oro uostuose.
103    Šiuo aspektu DLH teigia, kad didelės įtakos rinkoje nustatymas reiškia sudėtingą ekonominio pobūdžio analizę, kurią atlikdama Komisija turi didelę diskreciją, ir kad Bendrasis Teismas peržengė teisminės kontrolės, kurią jis gali atlikti dėl Komisijos šiomis aplinkybėmis priimto sprendimo, ribas. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 385 punkte Bendrojo Teismo motyvai yra pernelyg neaiškūs ir juose tik trumpai aptariama galima pagalbos gavėjo rinkos dalių, „išreikštų skrydžių dažnumu (skrydžių skaičiumi) ir siūlomomis vietomis iš atitinkamų oro uostų ir į juos“, reikšmė prieinant prie išvados, kad Komisija neatsižvelgė į visus reikšmingus veiksnius. Šiuo klausimu, DLH nuomone, Komisija pagrįstai neatsižvelgė į pastarąjį veiksnį. Šiuo atveju taikyti kriterijai buvo pakankami siekiant tiksliai išanalizuoti nagrinėjamos priemonės poveikį pagal laikinosios sistemos 72 punktą ir atitiko analitinį modelį, kurį Komisija naudoja koncentracijos bylose, susijusiose su oro transporto bendrovėmis. Be to, galimas nagrinėjamos priemonės poveikis konkurencijai susijęs ne su konkrečiu maršrutu, o veikiau su DLH gebėjimu išsaugoti ar net išplėsti savo laiko tarpsnius atitinkamuose oro uostuose. Taigi reikia įvertinti pagalbos suderinamumą su bendra konkurencine padėtimi.
104    Be to, DLH tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 379 punkte pateikti Bendrojo Teismo motyvai neįrodo, kad rinkos dalių, išreikštų skrydžių dažnumu ir siūlomomis vietomis, analizė būtų buvusi naudingesnė nei kriterijai, kuriuos Komisija taikė vertindama didelės įtakos rinkoje buvimą. Tuo remdamasi DLH daro išvadą, kad ši institucija neprivalėjo papildyti šios analizės rinkos dalių, išreikštų skrydžių dažnumu ir siūlomomis vietomis, vertinimo arba atsižvelgti į visus kitus „reikšmingus veiksnius“.
105    Ketvirtojo pagrindo antroje dalyje DLH iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir peržengė teisminės kontrolės ribas, kai skundžiamo sprendimo 388–412 punktuose nusprendė, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą konstatavusi, kad DLH Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose neturėjo didelės įtakos rinkoje.
106    Šiuo aspektu DLH tvirtina: kadangi Komisija turi plačius įgaliojimus analizuoti rinkos duomenis, kai vertina didelės įtakos rinkoje buvimą, Bendrasis Teismas peržengė teisminės kontrolės ribas, kai Komisijos atliktą šių duomenų analizę pakeitė savąja. Konkrečiau kalbant, skundžiamo sprendimo 411 punkte Bendrojo Teismo motyvai šiuo atžvilgiu yra pernelyg neaiškūs, kiek juose teigiama, kad Komisija klaidingai konstatavo, jog DLH neturėjo didelės įtakos rinkoje Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose „bent jau IATA 2019 m. vasaros sezonu“. Tokių motyvų nepakanka, kad būtų galima konstatuoti Komisijos padarytą akivaizdžią vertinimo klaidą, kiek tai susiję su kitais laikotarpiais, kaip antai IATA 2019–2020 m. žiemos sezonu.
107    DLH teigimu, Komisija pagrįstai konstatavo, kad ji neturėjo didelės įtakos rinkoje Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose. DLH pabrėžia, kad didelės įtakos rinkoje vertinimo kriterijai, kiek tai susiję su šiais dviem oro uostais, labai skiriasi nuo kriterijų, susijusių su Frankfurto ir Miuncheno oro uostais, ir iš tikrųjų leidžia įrodyti, kad Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose ji neturėjo didelės įtakos rinkoje. Šiuo aspektu kritikuodama, be kita ko, skundžiamo sprendimo 397 punktą, DLH pateikia duomenis ir skaičius, susijusius visų pirma su Diuseldorfo, Vienos, Frankfurto ir Miuncheno oro uostuose jos turimais laiko tarpsniais, siekdama įrodyti, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija negalėjo padaryti išvados, kad Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose ji neturėjo didelės įtakos rinkoje.
108    Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija iš esmės pritaria argumentams, kuriuos DLH pateikė ketvirtajame pagrinde, ir mano, kad šį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
109    Ryanair ir Condor ginčija šiuos argumentus ir tvirtina, kad ketvirtojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip bent iš dalies nepriimtiną, nes šia dalimi DLH siekia užginčyti Bendrojo Teismo konstatuotas faktines aplinkybes, be to, Ryanair mano, kad DLH argumentai, susiję su nepakankamu skundžiamo sprendimo motyvavimu, ir argumentai, grindžiami jurisprudencija ir Komisijos sprendimų praktika, yra nepriimtini. Šių šalių nuomone, bet kuriuo atveju šį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą. Jos iš esmės prašo patvirtinti šiame pagrinde nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus, nes Bendrasis Teismas, be kita ko, neperžengė jam tenkančios teisminės kontrolės ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
110    Dėl ketvirtojo pagrindo pirmos dalies reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 373–387 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo kriterijus, kuriuos Komisija taikė vertindama, ar atitinkamuose oro uostuose DLH turėjo didelę įtaką rinkoje.
111    Skundžiamo sprendimo 373 punkte Bendrasis Teismas pirmiausia priminė, kad ginčijamo sprendimo 179 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, jog šiuo aspektu rėmėsi trimis kriterijais: pirma, grupės, kuriai priklauso DLH, minėtuose oro uostuose turimų laiko tarpsnių dalimi, to sprendimo 376 punkte apibrėžta kaip oro vežėjo (arba tai pačiai grupei priklausančių oro vežėjų) oro uoste turimų laiko tarpsnių skaičiaus ir bendro šiame oro uoste turimų laiko tarpsnių skaičiaus santykis, antra, šių oro uostų „spūsties lygiu“, kuris, kaip iš esmės matyti iš šio skundžiamo sprendimo punkto, vertinamas atsižvelgiant į visiems oro vežėjams atitinkamame oro uoste skirtų laiko tarpsnių dalį, palyginti su bendru šio oro uosto pajėgumu, išreikštu laiko tarpsniais, ir, trečia, pagalbos gavėjo konkurentų turimų laiko tarpsnių dalimi. Bendrojo Teismo nuomone, šie kriterijai iš esmės buvo susiję su „oro uosto pajėgumais“ ir prieiga prie infrastruktūros.
112    Vis dėlto skundžiamo sprendimo 378 punkte Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, kad kiti veiksniai, susiję su pagalbos gavėjo ir jo konkurentų užimamomis dalimis keleivių vežimo oro transportu paslaugų rinkoje, buvo reikšmingi vertinant didelės įtakos rinkoje buvimą. Šiuo aspektu to sprendimo 379 punkte Bendrasis Teismas, be kita ko, pažymėjo, kad, pirma, dėl skirtingo dydžio lėktuvų, kuriuos oro vežėjai naudoja jiems skirtiems laiko tarpsniams, jų siūlomų vietų skaičius tam tikru laiko tarpsniu galėjo labai skirtis ir, antra, oro vežėjai per tą patį laiko tarpsnį galėjo vykdyti skirtingą skrydžių skaičių. Informacija, kurią suteikė šie papildomi kriterijai, leido įvertinti atitinkamų oro vežėjų rinkos dalių dydį. Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 380 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad DLH rinkos dalys, išreikštos skrydžių dažnumu (skrydžių skaičiumi) ir siūlomomis vietomis iš atitinkamų oro uostų ir į juos, kai kuriais atvejais gerokai viršijo ginčijamame sprendime nurodytas jos turimų laiko tarpsnių dalis.
113    Skundžiamo sprendimo 386 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo 383 punkte primintą rinkos dalių svarbą nustatant didelės įtakos rinkoje buvimą, Komisija, nepaisydama šios aplinkybės, atsižvelgė ne į visus reikšmingus veiksnius.
114    Šiuo aspektu reikia pabrėžti, kad, pirma, iš Reglamento Nr. 95/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 793/2004, 2 straipsnio a punkte pateiktos sąvokos „laiko tarpsniai“ apibrėžties matyti, jog ši sąvoka reiškia „koordinatoriaus duot[ą] leidim[ą] naudotis visa oro uosto infrastruktūra, konkrečią dieną ir konkrečiu laiku nutūpimo ar pakilimo tikslu reikalinga skrydžiams atlikti koordinuojamame oro uoste, kaip paskirta koordinatoriaus“.
115    Iš šios apibrėžties iš esmės matyti, kad laiko tarpsnis yra teisė vykdyti skrydį. Taigi ginčijamame sprendime Komisija teisingai nustatė tiesioginį ryšį tarp nagrinėjamos priemonės gavėjo turimų laiko tarpsnių skaičiaus ir skrydžių, kuriuos jis gali organizuoti, skaičiaus, o skundžiamo sprendimo 379 punkte nusprendęs, kad vieno laiko tarpsnio turėjimas leidžia organizuoti kelis skrydžius, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai aiškino sąvoką „laiko tarpsniai“. Vadinasi, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, neatrodo, jog būtina atsižvelgti į skrydžių dažnumo kriterijų, kad būtų galima įvertinti, kokiu mastu ūkio subjektas gali realiai konkuruoti su DLH konkrečiame oro uoste.
116    Antra, kalbant apie skundžiamo sprendimo 380 punkte Bendrojo Teismo nurodytus kriterijus, susijusius su skrydžių dažnumu ir siūlomų vietų skaičiumi, į kuriuos, jo nuomone, Komisija turėjo atsižvelgti, pažymėtina, kad, nors negalima atmesti to, jog šie kriterijai gali padėti įvertinti oro vežėjo pajėgumą teikti paslaugas iš konkretaus oro uosto, ši aplinkybė savaime negali įrodyti, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 56 ir 57 punktuose primintą jurisprudenciją, nes šis pajėgumas, kurį ši institucija laikė lemiamu vertinant didelės įtakos rinkoje buvimą oro uoste, taip pat gali būti nustatytas atsižvelgiant į lygiavertį kriterijų, kaip antai laiko tarpsnių paskirstymą tarp ūkio subjektų.
117    Tokiomis aplinkybėmis, kadangi Bendrasis Teismas teisiniu požiūriu pakankamai nenustatė, kad Komisijos pasirinktas kriterijus, t. y. laiko tarpsnių paskirstymas, akivaizdžiai neleido tinkamai įvertinti šio pajėgumo siekiant nustatyti didelės įtakos rinkoje buvimą ir padarė šios institucijos atliktą analizę neįtikinamą, skundžiamo sprendimo 380 ir 382 punktuose jis nepagrįstai kaltino Komisiją tuo, kad ji ginčijamame sprendime oro vežėjo pajėgumo teikti paslaugas neįvertino remdamasi kriterijumi, susijusiu su skrydžių dažnumu ir siūlomų vietų skaičiumi, t. y. kitu kriterijumi nei tas, kurį Komisija taikė tame sprendime.
118    Trečia, skundžiamo sprendimo 373–387 punktuose Bendrasis Teismas taip pat neparodė, kad Komisija negalėjo pagrįstai padaryti išvados, jog oro uosto spūsties lygis ir laiko tarpsnių paskirstymas įvairiems iš šio oro uosto veiklą vykdantiems ūkio subjektams yra tinkami kriterijai nustatant, kiek oro uostą naudoja veiklos vykdytojas, taip pat ūkio subjekto pajėgumą atitinkamu laikotarpiu organizuoti daugiau skrydžių iš šio oro uosto. Todėl Bendrasis Teismas neįrodė, kad Komisija negalėjo remtis šiais įvairiais kriterijais, kai vertino realią ar potencialią konkurenciją, su kuria DLH susidūrė šiuo laikotarpiu.
119    Taigi, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 386 punkte nusprendė Bendrasis Teismas, jis, remdamasis šio sprendimo 56–64 punktuose priminta Teisingumo Teismo jurisprudencija, teisiniu požiūriu pakankamai nenustatė, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai didelės įtakos rinkoje analizę grindė šio sprendimo 111 punkte primintais kriterijais, nes savo vertinime neatsižvelgė į rinkos dalis, išreikštas skrydžių dažnumu ir siūlomomis vietomis. Vadinasi, ketvirtojo pagrindo pirmą dalį reikia pripažinti pagrįsta.
120    Kalbant apie ketvirtojo pagrindo antros dalies priimtinumą, reikia priminti, kad, pirma, tai, ar Bendrasis Teismas pažeidė jam tenkančią pareigą motyvuoti ir peržengė teisminės kontrolės ribas, yra teisės klausimai, kuriuos Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti apeliaciniame procese (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. / Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 47 punktas ir 2016 m. gegužės 26 d. Sprendimo Rose Vision / Komisija, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Klausimas, ar DLH argumentai, kiek tai susiję su pareigos motyvuoti pažeidimu, yra pakankamai pagrįsti arba, kiek tai susiję su teisminės kontrolės ribų peržengimu, prieštarauja jurisprudencijai ar Komisijos sprendimų praktikai, yra dėl argumentacijos esmės ir negali turėti jokios įtakos priimtinumui.
121    Antra, atsižvelgiant į tai, kad, kaip priminta šio sprendimo 94 punkte, Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos konstatuoti faktinių aplinkybių, reikia pažymėti, kad tiek, kiek DLH prašo Teisingumo Teismo remiantis jos nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis patikrinti tai, ar Komisija teisingai konstatavo, kad Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose DLH neturėjo didelės įtakos rinkoje, arba tai, ar Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo faktines aplinkybes, ketvirtojo pagrindo antra dalis yra nepriimtina, nes DLH nenurodė jokio Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių iškraipymo.
122    Dėl esmės reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 410 punkte nusprendęs, jog Komisija atsižvelgė ne į visus reikšmingus kriterijus ir taip padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, to sprendimo 411 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad bet kuriuo atveju Komisija, remdamasi vien savo pasirinktais kriterijais, negalėjo pagrįstai prieiti prie išvados, kad Lufthansa grupė Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose neturėjo didelės įtakos rinkoje bent jau IATA 2019 m. vasaros sezonu.
123    Prieidamas prie tokios išvados dėl Diuseldorfo oro uosto Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 397 punkte iš pradžių konstatavo, kad Lufthansa grupės šiame oro uoste turimų laiko tarpsnių vidutinė dalis IATA 2019 m. vasaros sezonu, t. y. 40–50 %, viršijo 40 % ribą, o tai turėjo būti pirmasis požymis, į kurį reikėjo atsižvelgti nustatant didelės įtakos rinkoje buvimą. Toliau skundžiamo sprendimo 398 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad vidutinis spūsties lygis tame oro uoste IATA 2019 m. vasaros sezonu buvo labai aukštas, t. y. 80–90 %, ir piko valandomis padidėdavo iki 90–100 %, o didesnis nei 60 % lygis jau kėlė problemų. Galiausiai skundžiamo sprendimo 399 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad konkurencija tarp tame pačiame oro uoste veikiančių ūkio subjektų yra silpna, ir šią išvadą grindė nurodydamas kiekvieno iš jų turimų orlaivių skaičių. Tuo remdamasis skundžiamo sprendimo 401 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad atsižvelgdama vien į šiuos kriterijus Komisija negalėjo pagrįstai daryti išvados, kad Lufthansa grupė Diuseldorfo oro uoste neturėjo didelės įtakos rinkoje bent jau IATA 2019 m. vasaros sezonu.
124    Atsižvelgdamas į motyvus, mutatis mutandis analogiškus nurodytiems pirmesniame punkte, skundžiamo sprendimo 408 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija negalėjo pagrįstai padaryti išvados, jog Lufthansa grupė Vienos oro uoste neturėjo didelės įtakos rinkoje bent jau IATA 2019 m. vasaros sezonu.
125    Taip Bendrasis Teismas neišnagrinėjo ginčijamo sprendimo 203, 204, 211 ir 212 konstatuojamosiose dalyse nurodytų motyvų. Šiuose motyvuose buvo nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija aiškino turimus duomenis kaip neleidžiančius nustatyti Lufthansa grupės didelės įtakos rinkoje buvimo Diuseldorfo ir Vienos oro uostuose. Kiek tai susiję su Diuseldorfo oro uostu, Komisija, be kita ko, laikėsi nuomonės, kad didžiausia DLH turėtų laiko tarpsnių dalis bet kuriuo laiku neviršijo 55–65 %, todėl DLH konkurentai galėjo sudaryti didelį laiko tarpsnių portfelį, naudodamiesi tarpsniais, kurie nebuvo priskirti Lufthansa grupei, o kiek tai susiję su naudotų orlaivių parko dydžiu, – kad DLH konkurentų padėtis Diuseldorfe buvo geresnė nei Frankfurte ar Miunchene. Kiek tai susiję su Vienos oro uostu, Komisija taip pat rėmėsi tuo, kad didžiausia DLH turimų laiko tarpsnių dalis bet kuriuo laiku neviršijo 50–60 %, kad laiko tarpsniai tebebuvo prieinami, kad du palyginti stiprūs konkurentai buvo įsikūrę tame oro uoste ir kad DLH konkurentai galėjo sudaryti didelį laiko tarpsnių portfelį, naudodami tarpsnius, kurie nebuvo priskirti Lufthansa grupei. Taigi Komisija padarė išvadą, kad, nepaisant beveik panašių spūsties lygių šiuose keturiuose oro uostuose, DLH turimų laiko tarpsnių dalis Frankfurte ir Miunchene buvo gerokai didesnė nei Diuseldorfe ir Vienoje, o DLH konkurentai, atvirkščiai, turėjo daugiau galios Diuseldorfe ir Vienoje nei Frankfurte ir Miunchene.
126    Vis dėlto skundžiamo sprendimo 396–408 punktuose Bendrasis Teismas, remdamasis tais pačiais duomenimis kaip ir Komisija, atliko naują jų analizę ir galiausiai bendrai juos įvertinęs priėjo prie kitokios išvados nei ta, kurią padarė ši institucija, tačiau nepaneigė ginčijamame sprendime Komisijos padarytų konstatavimų.
127    Iš to matyti, kad Bendrasis Teismas neapsiribojo patikrinimu, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą pagal šio sprendimo 56–64 punktuose primintą jurisprudenciją, bet pakeitė Komisijos vertinimą savuoju, nors šiuo atveju ši institucija turi didelę diskreciją.
128    Vadinasi, ketvirtojo pagrindo antra dalis, kaip ir visas ketvirtasis pagrindas, turi būti pripažinti pagrįstais.
Dėl penktojo pagrindo
Šalių argumentai
129    Penktajame pagrinde DLH kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis teisiškai suklydo, kai skundžiamo sprendimo 467–480 punktuose nusprendė, jog Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes jau pirmuoju šios procedūros etapu į laiko tarpsnių perleidimo procedūrą neįtraukė tam tikrų Frankfurto ir Miuncheno oro uostuose įsikūrusių konkurentų.
130    Šiuo aspektu DLH tvirtina, kad, nors Bendrasis Teismas pripažino, jog Komisija turėjo didelę diskreciją vertinti prisiimtų įsipareigojimų pakankamumą, jis neatsižvelgė į savo paties jurisprudenciją, suformuotą 2015 m. gegužės 13 d. Sprendime Niki Luftfahrt / Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283, 295 punktas), pagal kurią dėl to, kad galėjo būti patvirtinti ir kiti įsipareigojimai, net jeigu jie būtų palankesni konkurencijos atžvilgiu, Komisijos sprendimas negalėtų būti panaikintas, jei ši institucija galėjo padaryti pagrįstą išvadą, kad tame sprendime nurodyti įsipareigojimai galėjo išsklaidyti rimtas abejones. Taigi Bendrasis Teismas nepaisė Komisijos diskrecijos, atmesdamas įsipareigojimą dėl to, kad manė, jog kitoks įsipareigojimas būtų palankesnis konkurencijai, ir taip pakeitė šios institucijos vertinimą savuoju.
131    DLH nurodo, kad, kaip skundžiamo sprendimo 421 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, potencialus valstybės pagalbos poveikis yra labiau netiesioginis nei koncentracijų poveikis, nes pagalbos gavėjas neįgyja konkurento taip panaikinant konkurencinį spaudimą, bet gali panaudoti turimus papildomus valstybės išteklius savo padėčiai rinkoje išlaikyti ar sustiprinti. Pagal laikinąją sistemą įsipareigojimai buvo būtini siekiant pašalinti šią riziką oro uostuose, kuriuose DLH turėjo didelę įtaką rinkoje.
132    Priešingai, nei Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 472 punkte, ginčijamo sprendimo 226 ir 227 konstatuojamosiose dalyse Komisija aiškiai nurodė, kad laiko tarpsnių perleidimo procedūros taikymas tik naujiems rinkos dalyviams būtų naudingas, nes leistų struktūriškai konkuruoti su Lufthansa grupe. Ši institucija, be kita ko, atsižvelgė į konkurencijos problemas, susijusias su rekapitalizavimo pagalba, remdamasi ankstesne savo patirtimi koncentracijų ir kartelių aviacijos sektoriuje bylose ir padarė išvadą, jog Lufthansa grupės įsipareigojimas perduoti dalį savo veiklos tam, kad konkurentai galėtų įsikurti, yra veiksmingiausia priemonė užkirsti kelią bet kokiam nederamam konkurencijos iškraipymui.
133    Skundžiamo sprendimo 472–477 punktuose pateiktuose Bendrojo Teismo motyvuose visiškai neatsižvelgiama į tai, kad Komisija, privalėdama pasirinkti iš dviejų skirtingų įsipareigojimų rūšių, turi didelę diskreciją taikyti siauresnius įsipareigojimus, nes ji gali pagrįstai daryti išvadą, kad pasiūlytų įsipareigojimų pakanka pašalinti riziką, nagrinėjamu atveju kylančią dėl DLH didelės įtakos rinkoje buvimo Frankfurto ir Miuncheno oro uostuose.
134    Be to, skundžiamo sprendimo 473–476 punktuose analizuodamas rinkos struktūrą Frankfurto ir Miuncheno oro uostuose ir remdamasis kita struktūra, pagal kurią esami konkurentai nepašalinami iš laiko tarpsnių perleidimo procedūros, Bendrasis Teismas Komisijos vertinimą, vėlgi susijusį su sudėtinga ekonomine analize, pakeitė savuoju.
135    DLH nuomone, atsižvelgiant į tai, ką Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė skundžiamo sprendimo 452 ir 463 punktuose, pažymėtina, kad jis pateikė prieštaringus motyvus, kai to sprendimo 473–476 punktuose laikėsi nuomonės, kad bazę oro uoste turinčių vežėjų padėtis išlaikyti veiksmingą konkurenciją yra geresnė.
136    Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija iš esmės pritaria argumentams, kuriuos DLH pateikė penktajame pagrinde, ir mano, kad šį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
137    Ryanair ir Condor ginčija šiuos argumentus ir tvirtina, kad penktąjį pagrindą reikia atmesti. Jos iš esmės prašo patvirtinti šiame pagrinde nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus, nes Bendrasis Teismas, be kita ko, neperžengė jam tenkančios teisminės kontrolės ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
138    Iš pradžių reikia priminti, kad pagal laikinosios sistemos 72 punktą, jei rekapitalizavimo priemonės gavėjas turi didelę įtaką rinkoje, valstybė narė turi pasiūlyti papildomų priemonių veiksmingai konkurencijai šioje rinkoje išsaugoti. Šiuo aspektu iš ginčijamo sprendimo 71 ir 72 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo nagrinėjamos rekapitalizavimo priemonės gavėją įpareigoti perleisti tam tikrą skaičių kasdieninių laiko tarpsnių ir tam tikrą papildomą turtą Frankfurto ir Miuncheno oro uostuose. Buvo numatyta, kad jei praėjus trims sezonams perleistų laiko tarpsnių neperims naujas rinkos dalyvis, jie bus perduoti kitiems konkuruojantiems vežėjams, jau turintiems bazę šiuose oro uostuose.
139    Skundžiamo sprendimo 479 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija išnagrinėjo ne visus reikšmingus veiksnius, susijusius su Vokietijos Federacinės Respublikos įsipareigojimais, skirtais veiksmingai konkurencijai atitinkamoje rinkoje išsaugoti, vertinamus atsižvelgiant į atitinkamų rinkų struktūrą ir ypatumus. Konkrečiau kalbant, skundžiamo sprendimo 472–478 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija turėjo išnagrinėti, ar naujiems rinkos dalyviams suteikta pirmenybė ir esamų konkurentų pašalinimas jau pirmuoju laiko tarpsnių skirstymo procedūros etapu buvo tinkami ir būtini veiksmingai konkurencijai išsaugoti.
140    Grįsdamas šią išvadą Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 474–477 punktuose, be kita ko, nurodė, kad kitos priemonės, visų pirma nagrinėjamų laiko tarpsnių perleidimas jau įsikūrusiems konkurentams kitomis sąlygomis, nei numatytosios Vokietijos Federacinės Respublikos įsipareigojimuose, galėtų geriau išsaugoti veiksmingą konkurenciją.
141    Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad iš šio sprendimo 56–64 punktuose primintos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog Komisija turi didelę diskreciją nustatyti, ar valstybių narių pasiūlytos papildomos priemonės leidžia įvykdyti iš laikinosios sistemos 72 punkto kylančius reikalavimus.
142    Be to, atsižvelgiant į šio 72 punkto formuluotę ir principus, kuriais reglamentuojama valstybės pagalbos teikimo tvarka, atlikdama vertinimą Komisija turi patikrinti ne tai, ar siūlomos papildomos priemonės yra veiksmingiausios konkurencijai atitinkamose rinkose skatinti, o tik tai, ar šių priemonių pakanka veiksmingai konkurencijai tose rinkose išsaugoti.
143    Todėl DLH pagrįstai tvirtina, kad aplinkybė, jog kitos priemonės, nei nurodytos ginčijamame sprendime, galėtų skatinti didesnę konkurenciją atitinkamose rinkose, bet kuriuo atveju negalėjo lemti šio sprendimo neteisėtumo.
144    Vadinasi, Bendrasis Teismas negalėjo pagrįstai padaryti išvados, kad ginčijamame sprendime buvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida, remdamasis tuo, kad Komisija neišnagrinėjo laiko tarpsnių perleidimo procedūros, iš kurios nebuvo pašalinti esami konkurentai, galimo teigiamo poveikio, nors toks mechanizmas būtų skatinęs didesnę konkurenciją, neperžengdamas jam tenkančios kontrolės ribų ir nekonstatavęs, kad ginčijamame sprendime nurodytų įsipareigojimų nepakako veiksmingai konkurencijai atitinkamose rinkose išsaugoti.
145    Vadinasi, penktąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Dėl šeštojo pagrindo
Šalių argumentai
146    Šeštajame pagrinde DLH kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis, be kita ko, skundžiamo sprendimo 501 punkte, padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija neįvykdė pareigos motyvuoti, kiek tai susiję su jos išvada, kad už laiko tarpsnių perleidimą turi būti atlyginama ir šis perleidimas neturi įtakos su šiais laiko tarpsniais susijusių įsipareigojimų veiksmingumui.
147    DLH primena, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tokiame sprendime, kaip ginčijamas sprendimas, priimtame per trumpą terminą, turi būti nurodytos tik priežastys, dėl kurių Komisija mano, kad jos nagrinėjama priemonė neatrodo kelianti didelių sunkumų ir kad jai pakanka išdėstyti faktines aplinkybes ir teisinius argumentus, turinčius esminės reikšmės atitinkamo sprendimo struktūrai. Todėl Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisija neįvykdė pareigos motyvuoti.
148    Be to, DLH teigia, kad ginčijamas sprendimas, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją šioje srityje, buvo pakankamai motyvuotas, nes, pirma, atsižvelgiant į argumentų, pateiktų dėl kiekvieno su laiko tarpsniais susijusių įsipareigojimų, kuriuos Bendrasis Teismas išnagrinėjo skundžiamo sprendimo 413–493 punktuose, skaičių, ieškovės pirmojoje instancijoje akivaizdžiai galėjo ginčyti ginčijamo sprendimo pagrįstumą. Antra, kiekvieno laiko tarpsnių perleidimo specifinė struktūra yra skirtinga ir apima itin techninius vertinimus, todėl nereikia pateikti konkrečių papildomų motyvų.
149    Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija iš esmės pritaria argumentams, kuriuos DLH pateikė šeštajame pagrinde, ir mano, kad šį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
150    Ryanair ir Condor ginčija šiuos argumentus ir teigia, kad šeštąjį pagrindą reikia atmesti. Jos iš esmės prašo patvirtinti šiame pagrinde nurodytus skundžiamo sprendimo motyvus, nes Bendrasis Teismas, be kita ko, neperžengė jam tenkančios teisminės kontrolės ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
151    Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje reikalaujamas motyvavimas turi atitikti konkretaus akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti patvirtintą priemonę pagrindžiančias priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, t. y. į akto turinį, nurodytų priežasčių pobūdį ir asmenų, kuriems aktas skirtas, ar kitų asmenų, kurie konkrečiai ir tiesiogiai su juo susiję, suinteresuotumą gauti paaiškinimų. Nereikalaujama, kad motyvuojant būtų nurodytos visos svarbios faktinės ir teisinės aplinkybės, nes vertinant, ar teisės akto motyvai atitinka SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje nustatytus reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo tekstą, bet ir kontekstą ir visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (2025 m. sausio 23 d. Sprendimo Neos / Ryanair ir Komisija, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
152    Kai konkrečiai, kaip nagrinėjamu atveju, kalbama apie sprendimą pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį nepateikti prieštaravimų dėl pagalbos priemonės, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę konstatuoti, jog tokiame per trumpą terminą priimtame sprendime turi būti tik nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija mano, kad nėra didelių atitinkamos pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimo sunkumų, ir kad net glaustas to sprendimo motyvavimas turi būti laikomas pakankamu atsižvelgiant į SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje numatytą reikalavimą motyvuoti, jeigu juo aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstytos priežastys, dėl kurių Komisija nusprendė, kad nėra tokių sunkumų, o klausimas, ar šis motyvavimas yra pagrįstas, nesusijęs su šiuo reikalavimu (pagal analogiją žr. 2025 m. sausio 23 d. Sprendimo Neos / Ryanair ir Komisija, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
153    Atsižvelgiant būtent į šiuos kriterijus reikia išnagrinėti, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamame sprendime Komisija pažeidė jai pagal SESV 296 straipsnio antrą pastraipą tenkančią pareigą motyvuoti.
154    Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 498–502 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamame sprendime Komisija turėjo išsamiai išdėstyti priežastis, dėl kurių priėjo prie išvados, kad nagrinėjami laiko tarpsniai turėjo būti perleisti už atlygį, o ne nemokamai, nes pasirinkus atlygintiną perleidimą galėtų sumažėti siūlomų laiko tarpsnių patrauklumas, taigi ir susijusių įsipareigojimų veiksmingumas.
155    Šiuo aspektu skundžiamo sprendimo 501 punkte priekaištaudamas Komisijai dėl to, kad ginčijamame sprendime ji nenurodė priežasčių, dėl kurių nagrinėjamų laiko tarpsnių nemokamam perleidimui nebuvo teikta pirmenybė, palyginti su jų perleidimu už atlygį, Bendrasis Teismas pareikalavo, kad ši institucija ne tik pagrįstų ginčijamame sprendime patvirtintą pasirinkimą perleisti laiko tarpsnius už atlygį, bet ir paneigtų priešingo pasirinkimo, t. y. nemokamo perleidimo, tinkamumą.
156    Kadangi, kaip matyti iš šio sprendimo 142 punkto, pagal laikinąją sistemą Komisijai tenka pareiga tik patikrinti, ar siūlomų papildomų priemonių pakanka veiksmingai konkurencijai atitinkamose rinkose išsaugoti, negalima tikėtis, kad ši institucija, vykdydama pareigą motyvuoti, išnagrinės, ar kitos priemonės gali labiau skatinti konkurenciją šiose rinkose, ir paaiškins priežastis, dėl kurių ji nereikalavo įgyvendinti tų kitų priemonių.
157    Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 501 punkte nusprendė, kad Komisija pažeidė pareigą motyvuoti, nes nepaaiškino, kodėl aptariami laiko tarpsniai turi būti perleisti atlygintinai, o ne nemokamai.
158    Vadinasi, šeštasis pagrindas turi būti pripažintas pagrįstu.
Išvada
159    Kaip Bendrasis Teismas teisingai nusprendė skundžiamo sprendimo 505 punkte, kuris nebuvo kritikuojamas šiame apeliaciniame skunde, kiekviena ginčijamame sprendime padaryta klaida, priminta to sprendimo 504 punkte, savaime galėjo pagrįsti ginčijamo sprendimo panaikinimą. Todėl skundžiamo sprendimo panaikinimas būtų pateisinamas tik tuo atveju, jei būtų įrodyta, kad Bendrasis Teismas klaidingai nustatė kiekvieną iš šių klaidų. Vadinasi, šis apeliacinis skundas gali būti patenkintas, o skundžiamas sprendimas panaikintas, tik jei visi apeliantės nurodyti pagrindai yra pagrįsti.
160    Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, nors apeliacinio skundo pirmąjį, antrąjį ir ketvirtąjį–šeštąjį pagrindus reikia pripažinti pagrįstais, trečiasis pagrindas turi būti atmestas. Todėl reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
161    Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
162    Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
163    Kadangi Ryanair ir Condor reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš DLH ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti ne tik savo, bet ir Ryanair bei Condor patirtas bylinėjimosi išlaidas.
164    Be to, kadangi Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija pralaimėjo bylą, o Ryanair ir Condor neprašė priteisti iš jų bylinėjimosi išlaidų, reikia nuspręsti, kad Vokietijos Federacinė Respublika ir Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.      Atmesti apeliacinį skundą.
2.      Deutsche Lufthansa AG padengia ne tik savo, bet ir Ryanair DAC bei Condor Flugdienst GmbH bylinėjimosi išlaidas.
3.      Vokietijos Federacinė Respublika ir Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*      Proceso kalba: anglų.