62004CJ0479_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-479/04,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Østre Landsret (Danska) z odločbo z dne 16. novembra 2004, ki je prispela na Sodišče 19. novembra 2004, v postopku
Laserdisken ApS
proti
Kulturministeriet,
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas in J. Malenovský, predsedniki senatov, J.‑P. Puissochet in R. Schintgen, sodnika, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr, G. Arestis (poročevalec), J. Klučka, U. Lõhmus in A. Ó Caoimh, sodniki,
generalna pravobranilka: E. Sharpston,
sodna tajnica: K. Sztranc, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. februarja 2006,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Laserdisken ApS H. K. Pedersen, družbenik,
– za poljsko vlado T. Nowakowski, zastopnik,
– za Evropski parlament K. Bradley in L. G. Knudsen, zastopnika,
– za Svet Evropske unije H. Vilstrup, F. Florindo Gijón in R. Liudvinaviciute, zastopniki,
– za Komisijo Evropskih skupnosti W. Wils in N. B. Rasmussen, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 4. maja 2006
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago in veljavnost člena 4(2) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (UL L 167, str. 10, v nadaljevanju: Direktiva ali Direktiva 2001/29).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Laserdisken ApS (v nadaljevanju: Laserdisken) in Kulturministeriet (ministrstvo za kulturo) zaradi uporabe člena 19 danskega zakona o avtorski pravici (ophavsretsloven), kot je bil spremenjen z zakonom št. 1051 (lov nr. 1051, om ændring af ophavsretsloven) z dne 17. decembra 2002 o uvozu in prodaji DVD-jev, ki se zakonito tržijo zunaj Evropskega gospodarskega prostora (EGP), na Danskem.
Pravni okvir
3. Direktiva 2001/29 je bila sprejeta na podlagi členov 47(2) ES, 55 ES in 95 ES. Njen člen 1 z naslovom Področje uporabe v odstavku 1 določa, da „[t]a direktiva ureja pravno varstvo avtorske in sorodnih pravic v okviru notranjega trga s posebnim poudarkom na informacijski družbi“.
4. Pod naslovom Pravice in izjeme poglavje II Direktive vključuje člene od 2 do 5. Člen 2 obravnava pravico reproduciranja, člen 3 pravico priobčitve del javnosti in pravico do dajanja predmetov sorodnih pravic na voljo javnosti, člen 4 pravico distribuiranja ter člen 5 izjeme in omejitve pravil, ki jih določajo prejšnji trije členi.
5. Člen 4 Direktive določa:
„1. Države članice predvidijo za avtorje v zvezi z izvirnikom ali primerki del izključno pravico, da dovolijo ali prepovedo kakršno koli javno distribuiranje s prodajo ali drugače.
2. Pravica distribuiranja se v Skupnosti ne izčrpa v zvezi z izvirnikom ali primerki dela, razen kadar se prva prodaja ali drug prenos lastništva tega predmeta v Skupnosti izvrši s strani imetnika pravic ali z njegovim privoljenjem.“
6. Člen 5(2) Direktive določa, da lahko države članice v določenih primerih predvidijo izjeme in omejitve pravice reproduciranja iz člena 2. Člen 5(3) določa, da lahko države članice predvidijo izjeme in omejitve pravic iz členov 2 in 3 v primerih, naštetih v tem odstavku.
7. Člen 5(4) Direktive določa, da „[k]adar države članice lahko predvidijo izjemo ali omejitev pravice reproduciranja v skladu z odstavkoma 2 in 3, lahko na podoben način dopustijo izjemo ali omejitev pravice distribuiranja iz člena 4 v obsegu, ki ga opravičuje namen dovoljenega dejanja reproduciranja“.
8. Pred prenosom Direktive 2001/29 je danski zakon o avtorski pravici v členu 19 določal, da „kadar se reprodukcija dela proda ali na drug način prenese na tretjega s privoljenjem avtorja, se lahko njegovo distribuiranje nadaljuje“.
9. Ker je bil ta zakon spremenjen z zakonom št. 1051 z dne 17. decembra 2002, katerega namen je bil prenos Direktive 2001/29, omenjeni člen 19(1) od tedaj določa: „Kadar se reprodukcija dela proda ali na drug način prenese na tretjega s privoljenjem avtorja znotraj Evropskega gospodarskega prostora, se lahko njegovo distribuiranje nadaljuje.“
10. V skladu s členom 65(2) Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL 1994, L 1, str. 3, v nadaljevanju: EGP), Protokol 28 in Priloga XVII k temu sporazumu vsebujeta posebne določbe in ureditve za intelektualno, industrijsko in poslovno lastnino. S sklepom skupnega odbora EGP št. 110/2004 z dne 9. julija 2004 o spremembi Priloge XVII (Intelektualna lastnina) k Sporazumu EGP (UL L 376, str. 45) je bila Direktiva 2001/29 vključena v ta sporazum.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
11. Družba Laserdisken je gospodarska družba, ki na prodajnih mestih na Danskem posamičnim kupcem med drugim prodaja primerke kinematografskih del.
12. Do konca leta 2002 je ta družba večino teh primerkov uvozila iz držav članic Evropske unije pa tudi iz tretjih držav. Šlo je zlasti za posebne izdaje, kot so izvirne ameriške različice ali izdaje, posnete s pomočjo posebne tehnike. Drug pomemben del proizvodov, ponujenih v prodajo, je bil sestavljen iz kinematografskih del, ki niso bila in naj ne bi bila izdana v Evropi.
13. Ker je družba Laserdisken ugotovila, da so se njene dejavnosti zaradi sprememb zgoraj navedene zakonodaje znatno zmanjšale, je 19. februarja 2003 pri Østre Landsret (vzhodnem deželnem sodišču) vložila tožbo proti Kulturministeriet, v kateri je zatrjevala neveljavnost člena 19 zakona o avtorskih pravicah, kot je bil spremenjen v okviru prenosa člena 4(2) Direktive 2001/29. Po mnenju družbe Laserdisken nove določbe člena 19 znatno vplivajo na njen uvoz in prodajo DVD‑jev, ki jih zakonito trži zunaj EGP.
14. V utemeljitev te tožbe pri Østre Landsret se je družba Laserdisken sklicevala na neveljavnost Direktive 2001/29, ker naj členi 47(2) ES, 55 ES in 95 ES ne bi bili ustrezna pravna podlaga za njeno sprejetje.
15. Poleg tega je družba Laserdisken, kar zadeva člen 4(2) te direktive, navedla, da ta določba krši mednarodne sporazume, ki zavezujejo Skupnost na področju prava avtorske in sorodnih pravic, pravil Pogodbe o vzpostavitvi konkurenčne politike, načela sorazmernosti v okviru boja proti piratstvu in, širše, na področju vzpostavitve notranjega trga, svobode govora, načela enakosti in določb Pogodbe ES o kulturni in izobraževalni politiki držav članic, in sicer členov 151 ES in 153 ES.
16. Ker je Kulturministeriet v celoti prerekalo zgoraj navedene tožbene razloge, je Østre Landsret prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je člen 4(2) Direktive [2001/29] neveljaven?
2. Ali člen 4(2) Direktive [2001/29] nasprotuje temu, da država članica v zakonodaji obdrži pravilo o mednarodnem izčrpanju?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Drugo vprašanje za predhodno odločanje
17. Z drugim vprašanjem za predhodno odločanje, ki ga je treba preučiti na prvem mestu, predložitveno sodišče sprašuje, ali člen 4(2) Direktive 2001/29 izključuje nacionalna pravila, ki določajo, da se pravica distribuiranja v zvezi z izvirnikom ali primerki dela izčrpa v primeru prve prodaje ali drugega prenosa lastništva s strani imetnika pravice ali z njegovim privoljenjem zunaj Skupnosti.
18. Družba Laserdisken in poljska vlada zatrjujeta, da člen 4(2) Direktive 2001/29 ne nasprotuje temu, da država članica v zakonodaji obdrži pravilo o izčrpanju. Komisija Evropskih Skupnosti zagovarja nasprotno stališče.
19. Člen 4(1) Direktive 2001/29 uzakonja izključno pravico avtorja, da v zvezi z izvirnikom ali primerki del dovoli ali prepove kakršno koli javno distribuiranje s prodajo ali drugače.
20. Člen 4(2) vsebuje pravilo o izčrpanju te pravice. V skladu s to določbo se pravica distribuiranja v Skupnosti ne izčrpa v zvezi z izvirnikom ali primerki dela, razen kadar prvo prodajo ali prenos lastništva tega predmeta v Skupnosti izvrši imetnik pravic ali se to stori z njegovim privoljenjem.
21. Torej je zadevno izčrpanje pravice odvisno od dveh pogojev, in sicer, po eni strani, da je izvirnik ali njegove primerke dal v prodajo imetnik pravice ali pa je bilo to storjeno z njegovim privoljenjem, in po drugi strani, da je to trženje potekalo v Skupnosti.
22. V zvezi s tem družba Laserdisken in poljska vlada v bistvu zatrjujeta, da naj bi člen 4(2) te direktive državam članicam dopuščal možnost, da v nacionalnem pravu predpišejo ali ohranijo pravilo o izčrpanju za dela, ki se jih ne trži le v Skupnosti, temveč tudi v tretjih državah.
23. Take razlage ni mogoče sprejeti. V skladu z osemindvajseto uvodno izjavo Direktive 2001/29 namreč avtorskopravno varstvo pravic po tej direktivi vključuje izključno pravico nadzora distribuiranja dela v obliki snovnega predmeta. Prva prodaja izvirnika ali primerkov dela s strani imetnika pravice ali z njegovim privoljenjem v Skupnosti izčrpa pravico do nadzora ponovne prodaje tega predmeta v Skupnosti. V skladu z isto uvodno izjavo se ta pravica ne sme izčrpati za izvirnik dela ali njegov primerek, ki ga proda zunaj Skupnosti imetnik pravic ali je prodan z njegovim privoljenjem.
24. Iz jasnega besedila člena 4(2) Direktive 2001/29, v povezavi z osemindvajseto uvodno izjavo, izhaja, da ta določba državam članicam ne dopušča možnosti, da določijo drugačno pravilo o izčrpanju, kot je pravilo o izčrpanju v Skupnosti.
25. Tako sklepanje potrjuje člen 5 Direktive 2001/29, ki državam članicam omogoča, da predvidijo izjeme ali omejitve pravice reproduciranja, pravice priobčitve del javnosti, pravice do dajanja predmetov sorodnih pravic na voljo javnosti in pravice distribuiranja. Iz nobene določbe tega člena namreč ne izhaja, da bi se dovoljene izjeme ali omejitve lahko nanašale na pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive 2001/29, kar bi državam članicam omogočilo, da tega pravila ne upoštevajo.
26. Zgoraj navedena razlaga je poleg tega edina, ki je popolnoma skladna z namenom Direktive 2001/29, ki je, v skladu z njeno prvo uvodno izjavo, zagotovitev delovanja notranjega trga. V zvezi s tem je treba poudariti, da bodo neizogibne ovire prostega pretoka blaga in svobodnega opravljanja storitev posledica položaja, v katerem bodo določene države članice lahko določile mednarodno izčrpanje pravice distribuiranja, medtem ko bodo druge za pravico distibuiranja določile le izčrpanje v Skupnosti.
27. Ob upoštevanju navedenega je treba na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da člen 4(2) Direktive 2001/29 nasprotuje nacionalnim pravilom, ki določajo izčrpanje pravice distribuiranja v zvezi z izvirnikom ali primerki dela, ki jih da imetnik pravice v prodajo zunaj Skupnosti ali pa je to storjeno z njegovim privoljenjem.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
28. Družba Laserdisken in poljska vlada predlagata, naj se odgovori, da sta Direktiva 2001/29 in zlasti njen člen 4(2) v nasprotju s pravom Skupnosti. V nasprotju s tem pa Evropski parlament, Svet Evropske unije in Komisija zatrjujejo, da ni mogoče sprejeti nobenega navedenega tožbenega razloga neveljavnosti.
Pravna podlaga Direktive 2001/29
29. Družba Laserdisken zatrjuje, da je bila Direktiva 2001/29 napačno sprejeta na podlagi členov 47(2) ES, 55 ES in 95 ES, ker ne upravičujejo sprejetja pravila o izčrpanju v Skupnosti iz člena 4(2) te direktive.
30. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora izbira pravne podlage akta v okviru sistema pristojnosti Skupnosti temeljiti na objektivnih elementih, ki so lahko predmet sodnega nadzora. Med temi elementi sta tudi cilj in vsebina akta (sodba z dne 6. decembra 2005 v združenih zadevah ABNA in drugi, C-453/03, C-11/04, C-12/04 in C‑194/04, ZOdl., str. I-10423, točka 54 in navedena sodna praksa).
31. V zvezi s tem je treba povedati, da določbe členov 47(2) ES, 55 ES in 95 ES, na podlagi katerih je bila sprejeta Direktiva 2001/29, omogočajo sprejetje potrebnih ukrepov za dobro delovanje notranjega trga glede pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, in sicer s pomočjo usklajevanja nacionalnih zakonodaj o vsebini in izvrševanju avtorske in sorodnih pravic.
32. Direktiva 2001/29 očitno zasleduje cilje iz zgoraj navedenih določb Pogodbe.
33. V skladu s prvo uvodno izjavo te direktive namreč Pogodba predvideva ustanovitev notranjega trga in vzpostavitev sistema, ki bo zagotavljal, da se konkurenca na notranjem trgu ne izkrivlja, uskladitev zakonov držav članic o avtorski in sorodnih pravicah pa prispeva k uresničitvi teh ciljev.
34. Glede tega se tretja uvodna izjava Direktive 2001/29 glasi, da bo predlagano usklajevanje pomagalo uresničevati štiri svobode notranjega trga. V nasprotju s tem pa so v skladu s šesto uvodno izjavo te direktive brez uskladitve na ravni Skupnosti posledice zakonodajne dejavnosti na nacionalni ravni lahko znatne razlike v varstvu, s tem pa omejitve prostega pretoka storitev in proizvodov, ki vsebujejo intelektualno lastnino oziroma temeljijo na njej.
35. Iz navedenega izhaja, da ugovori v zvezi s pravno podlago iz Direktive, ki jih je v obravnavanem primeru podala družba Laserdisken, niso utemeljeni.
Člen 4(2) Direktive 2001/29
– Kršitev mednarodnih sporazumov, ki jih je sklenila Skupnost na področju prava avtorskih in sorodnih pravic
36. Predložitveno sodišče ne navaja, kateri so tisti sporazumi, ki zavezujejo Skupnost in katerih pravila bi lahko kršilo pravilo o izčrpanju pravice do distribuiranja v Skupnosti iz člena 4(2) Direktive 2001/29.
37. Družba Laserdisken v stališčih navaja, da naj bi bila pravica distribuiranja in pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive 2001/29 v nasprotju z določbami iz členov 1(c) in 2(a) Konvencije o ustanovitvi Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj, podpisane v Parizu 14. decembra 1960 (OECD), vendar teh navedb podrobneje ne pojasnjuje. Ti določbi določata, da „je cilj OECD spodbujanje politik, ki prispevajo k širitvi svetovne trgovine na večstranski in nediskriminatorni podlagi“ in da se z namenom, da ta cilj dosežejo, „[države članice] [...] sporazumejo o zagotovitvi učinkovite uporabe svojih gospodarskih virov“.
38. Poleg dejstva, da ta trditev ni natančna, zadostuje ugotovitev, da cilj določb, na katere se sklicuje družba Laserdisken, ob predpostavki, da zavezujejo Skupnost, ni urejanje vprašanja o izčrpanju pravice distribuiranja.
39. Sicer pa v skladu s petnajsto uvodno izjavo Direktive 2001/29, ta uresničuje mednarodne obveznosti, ki izhajajo iz tega, da sta bili 20. decembra 1996 v okviru Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO) sprejeti dve pogodbi: Pogodba WIPO o avtorski pravici in Pogodba WIPO o izvedbah in fonogramih, pogodbi, ki sta bili potrjeni v imenu Skupnosti s Sklepom Sveta 2000/278/ES z dne 16. marca 2000 (UL L 89, str. 6).
40. Glede pravice distribuiranja je treba navesti, da niti člen 6(2) Pogodbe WIPO o avtorski pravici niti člena 8(2) in 12(2) Pogodbe WIPO o izvedbah in fonogramih Skupnosti kot pogodbeni stranki ne nalagata obveznosti, naj določi posebno pravilo o izčrpanju te pravice.
41. Iz namena teh pogodb, kot je izražen zlasti v njuni prvi uvodni izjavi, namreč izhaja, da stremita k usklajevanju pravil prava avtorskih in sorodnih pravic.
42. Natančneje, ko gre za pravico distribuiranja, Pogodba WIPO o avtorski pravici izpolnjuje svoj cilj usklajevanja, s tem da določa izključno pravico avtorjev dovoljevanja, da izvirnik in primerki njihovih del postanejo dostopni javnosti s prodajo ali drugačnim prenosom lastninske pravice. Vendar pa, kar zadeva izčrpanje te izključne pravice, nič ne vpliva na svobodo pogodbenic, da določijo morebitne pogoje, pod katerimi se šteje, da je ta po prvi prodaji izčrpana. Tako omogoča Skupnosti, da poglobi usklajevanje nacionalnih zakonodaj tudi glede te pravice do izčrpanja. Zgoraj navedene določbe Pogodbe WIPO o avtorski pravici in določbe Direktive 2001/29 se torej dopolnjujejo glede na zasledovani cilj usklajevanja.
43. Iz vsega navedenega izhaja, da ne drži trditev, da člen 4(2) Direktive 2001/29 krši mednarodne sporazume, ki jih je sklenila Skupnost na področju prava avtorskih in sorodnih pravic.
– Pravila Pogodbe o vzpostavitvi konkurenčne politike
44. Družba Laserdisken navaja, da pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive 2001/29 utrjuje nadzor nad distribucijskimi potmi dobaviteljev in tako škodi svobodni konkurenci. Težišče utemeljevanja tožeče stranke v postopku v glavni stvari sloni na dejstvu, da naj bi to pravilo o izčrpanju skupaj s sistemom regionalnega kodiranja DVD-jev na splošno nevtraliziralo konkurenco. Določena dela, ki se tržijo zunaj Skupnosti, namreč zaradi teh pravil niso dostopna v Skupnosti.
45. Poljska vlada dodaja, da naj bi to pravilo o izčrpanju oviralo spodbujanje večje konkurenčnosti in da naj bi dajalo imetnikom avtorskih in sorodnih pravic varstvo njihovih interesov, kar naj bi celo prekoračilo namen teh pravic.
46. Z vsemi svojimi trditvami tožeča stranka v postopku v glavni stvari in poljska vlada v bistvu zatrjujeta, da pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive ovira svobodno konkurenco na svetovni ravni.
47. Opozoriti je treba, da v skladu s členom 3(1)(g) ES dejavnosti Skupnosti v skladu z določbami te pogodbe in v njej opredeljenim časovnim razporedom vključujejo sistem, ki zagotavlja, da na notranjem trgu ni izkrivljanja konkurence. V tem okviru naslov VI Pogodbe vsebuje poglavje 1, v katerem členi od 81 ES do 89 ES določajo pravila o konkurenci.
48. V obravnavanem primeru, v skladu s prvo uvodno izjavo Direktive 2001/29, uskladitev zakonov držav članic o avtorski in sorodnih pravicah prispeva k ustanovitvi notranjega trga in vzpostavitvi sistema, ki bo zagotavljal, da se konkurenca na njem ne izkrivlja.
49. Zato je namen uskladitve, ki jo izvaja ta direktiva, tudi zagotovitev neizkrivljene konkurence na notranjem trgu, skladno s členom 3(1)(g) ES.
50. Trditev družbe Laserdisken in poljske vlade bi pomenila, da bi bil zakonodajalec Skupnosti ob sprejetju Direktive 2001/29 zavezan upoštevati načelo svobodne konkurence na svetovni ravni, to je obveznosti, ki ne izhaja niti iz člena 3(1)(g) ES niti iz drugih določb Pogodbe.
51. Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba razlog za neveljavnost glede kršitve pravil Pogodbe o vzpostavitvi konkurenčne politike zavrniti.
– Kršitev načela sorazmernosti
52. Po mnenju družbe Laserdisken in poljske vlade pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive 2001/29 ni potrebno za dosego cilja notranjega trga brez ovir in nalaga državljanom Evropske unije naloge, ki presegajo to, kar je nujno. Poleg tega naj bi se ta določba izkazala za neučinkovito pri preprečevanju distribuiranja del, ki so v Skupnosti dani v promet brez soglasja imetnikov avtorskih in sorodnih pravic.
53. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da načelo sorazmernosti, ki je eno od splošnih načel prava Skupnosti, zahteva, naj bodo ukrepi, sprejeti v skladu s predpisom Skupnosti, primerni za uresničenje zastavljenega cilja in ne smejo prekoračiti okvirov, ki so potrebni za njihovo doseganje (sodba z dne 10. decembra 2002 v zadevi British American Tobacco (Investments) in Imperial Tobacco, C-491/01, Recueil, str. I-11453, točka 122).
54. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari v bistvu negativno ocenjuje odločitev institucij Skupnosti v korist pravila o izčrpanju pravice distribuiranja v Skupnosti.
55. Zato je treba preučiti, ali sprejetje tega pravila pomeni nesorazmeren ukrep glede na cilje, ki jih te institucije želijo doseči.
56. V zvezi s tem je treba spomniti, da lahko razlike v nacionalnih zakonodajah na področju izčrpanja pravice distribuiranja neposredno vplivajo na dobro delovanje notranjega trga. Cilj usklajevanja na tem področju je odpraviti ovire za svobodni pretok.
57. Sicer pa v skladu z deveto uvodno izjavo Direktive 2001/29 varstvo avtorskih in sorodnih pravic pomaga zagotoviti ohranjanje in razvoj ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, producentov in potrošnikov. Iz desete uvodne izjave iste direktive izhaja, da je pravno varstvo pravic intelektualne lastnine nujno, če se želi zagotoviti zadostno nagrajevanje za uporabo njihovih del in zagotoviti možnost za zadovoljive donose na te investicije. V tem smislu se tudi enajsta uvodna izjava glasi, da je strog, dejanski sistem varstva način za zagotavljanje, da evropska kulturna ustvarjalnost in proizvodnja prejmeta nujna sredstva, ter za varovanje neodvisnosti in dostojanstva umetniških ustvarjalcev in izvajalcev.
58. Glede na zgoraj navedene cilje kaže, da odločitev zakonodajalca Skupnosti v členu 4(2) Direktive 2001/29 v korist pravila o izčrpanju v Skupnosti ne pomeni nesorazmernega ukrepa, ki bi lahko vplival na veljavnost te določbe.
59. Iz vsega tega izhaja, da trditev o kršitvi načela sorazmernosti ni utemeljena.
– Kršitev svobode govora
60. Po mnenju družbe Laserdisken člen 4(2) Direktive 2001/29 učinkuje tako, da državljanom Unije jemlje svobodo prejemanja informacij, kar je kršitev člena 10 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu, 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP). Družba Laserdisken poleg tega uveljavlja nespoštovanje pravice imetnikov avtorskih pravic do sporočanja idej.
61. Uvodoma je treba spomniti, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso temeljne pravice del splošnih načel prava, katerih spoštovanje zagotavlja Sodišče, in da se v ta namen Sodišče zgleduje pri ustavnih tradicijah, ki so skupne državam članicam, in pri podatkih, ki jih dobi pri mednarodnih instrumentih glede varstva človekovih pravic, pri katerih so države članice sodelovale ali jih sprejele. EKČP ima v teh okoliščinah poseben pomen (sodba z dne 12. junija 2003 v zadevi Schmidberger, C-112/00, Recueil, str. I-5659, točka 71 in navedena sodna praksa).
62. Svoboda govora, ki jo določa člen 10 EKČP, pomeni temeljno pravico, katere spoštovanje zagotavlja sodišče Skupnosti (sodba z dne 18. junija 1991 v zadevi ERT, C-260/89, Recueil, str. I-2925, točka 44). Enako je s pravico do lastnine, ki jo zagotavlja člen 1 dodatnega protokola k EKČP (glej v tem smislu sodbi z dne 12. maja 2005 v zadevi Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia in ERSA, C‑347/03, ZOdl, str. I-3785, točka 119, in z dne 12. julija 2005 v združenih zadevah Alliance for Natural Helath in drugi, C-154/04 in C-155/04, ZOdl, str. I‑6451, točka 126).
63. Najprej je treba zavrniti trditev o kršitvi svobode govora, ki jo zagotavlja člen 10 EKČP, ki naj bi bila posledica iz dejstva, da naj bi bil imetnik avtorske pravice onemogočen pri sporočanju idej. Pravica distribuiranja je namreč v skladu s členom 4(2) Direktive 2001/29 izčrpana pod pogojem, da je imetnik avtorske pravice dal soglasje k prvi prodaji ali drugemu prenosu lastništva. Ta imetnik mora torej neposredno izvajati nadzor nad prvim trženjem predmeta, za katerega velja ta pravica. V teh okoliščinah se očitno ni mogoče sklicevati na svobodo govora, da bi se dosegla razglasitev neveljavnosti pravila o izčrpanju.
64. Nato je treba glede svobode prejemanja informacij opozoriti, da če bi pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive 2001/29 lahko omejilo to pravico, pa iz člena 10, drugi odstavek, EKČP izhaja, da so pravice, ki jih zagotavlja prvi odstavek tega člena, lahko podvržene določenim omejitvam, ki jih upravičujejo cilji javnega interesa, če jih določa zakon, imajo legitimen cilj glede na to določbo in so nujne v demokratični družbi, to je omejitvam, ki jih upravičuje nujna socialna potreba in so zlasti sorazmerne z zasledovanim legitimnim ciljem (glej v tem smislu sodbo z dne 25. marca 2004 v zadevi Karner, C-71/02, Recueil, str. I-3025, točka 50).
65. V obravnavanem primeru pa je zatrjevana omejitev svobode prejemanja informacij upravičena glede na nujnost varovanja pravic intelektualne lastnine, kot je avtorska pravica, ki je del lastninske pravice.
66. Torej je treba trditev o kršitvi svobode govora zavrniti.
– Kršitev načela enakosti
67. Družba Laserdisken zatrjuje, da pravilo o izčrpanju iz člena 4(2) Direktive 2001/29 lahko krši načelo enakosti. V zvezi s tem kot primer navaja, da producenti in imetniki licence s sedežem v tretjih državi niso v enakem položaju kot producenti in imetniki licence s sedežem v Skupnosti.
68. V skladu z ustaljeno sodno prakso načelo enakega obravnavanja zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno upravičeno (zgoraj navedena sodba ABNA in drugi, točka 63 in navedena sodna praksa).
69. Če bi bila trditev tožeče stranke v postopku v glavni stvari v obravnavanih okoliščinah uporabna, pa ta trditev ne dokazuje tega, da pomeni uporaba člena 4(2) Direktive pomeni različno obravnavanje primerljivih položajev. Ni namreč dvoma, da producent in imetnik licence s sedežem v tretji državi nista v enakem ali primerljivem položaju, kot je položaj producenta in imetnika s sedežem v Skupnosti. V resnici družba Laserdisken v bistvu zatrjuje, da morajo biti očitno neprimerljivi položaji obravnavani enako.
70. Torej je treba trditev o kršitvi načela enakosti zavrniti.
– Kršitev členov 151 ES in 153 ES
71. V skladu s členom 151(1) ES Skupnost prispeva k razcvetu kultur držav članic, pri čemer upošteva njihovo nacionalno in regionalno raznolikost ter hkrati postavlja v ospredje skupno kulturno dediščino.
72. Člen 153(1) ES med drugim določa, da zato, da bi podprli interese potrošnikov in zagotovili visoko raven varstva potrošnikov, Skupnost prispeva k spodbujanju njihove pravice do obveščenosti in izobraževanja.
73. Družba Laserdisken, ki jo podpira poljska vlada, navaja, da Skupnost s sprejetjem člena 4(2) Direktive 2001/29 ni upoštevala zgoraj navedenih določb.
74. Ugotoviti je treba, na prvem mestu, da so te določbe vključene izrecno ali pa po svojem bistvu v več uvodnih izjavah te direktive.
75. Tako iz devete in enajste uvodne izjave Direktive 2001/29 izhaja, da mora vsakršno usklajevanje avtorske in sorodnih pravic temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena in da je strog, dejanski sistem, ki zagotavlja varstvo teh pravic, eden glavnih načinov za zagotavljanje, da evropska kulturna ustvarjalnost in proizvodnja prejmeta nujna sredstva, ter za varovanje neodvisnosti in dostojanstva umetniških ustvarjalcev in izvajalcev.
76. V zvezi s tem je v skladu z dvanajsto uvodno izjavo Direktive 2001/29 ustrezno varstvo avtorskih del in predmeta sorodnih pravic zelo pomembno tudi s kulturnega vidika, člen 151 Pogodbe pa zahteva, da Skupnost pri svojem ravnanju upošteva kulturne vidike.
77. Končno, v skladu s štirinajsto uvodno izjavo Direktive 2001/29 si ta prizadeva spodbujati izobraževanje in kulturo z varovanjem del in predmetov sorodnih pravic, medtem ko dopušča izjeme ali omejitve v javnem interesu v namene izobraževanja in poučevanja.
78. Na drugem mestu je treba navesti, da Direktiva 2001/29 v členu 5 določa sistem izjem in omejitev različnih pravic, uzakonjenih v členih od 2 do 4, z namenom omogočiti državam članicam, da med drugim izvršujejo svoje pristojnosti na področju izobraževanja in poučevanja.
79. Sicer pa ta sistem strogo omejuje člen 5(5) te direktive, ki določa, da naj se izjeme in omejitve uporabijo le v določenih posebnih primerih, ki niso v nasprotju z normalnim izkoriščanjem dela ali drugega predmeta in ne vplivajo pretirano na legitimne interese imetnika pravic.
80. Iz navedenega izhaja, da so institucije Skupnosti pri izdelavi in sprejetju Direktive 2001/29 v celoti upoštevale kulturne vidike držav članic, na katere se tožeča stranka v postopku v glavni stvari v bistvu sklicuje in tudi pravico do izobrazbe, ki jih mora zakonodajalec Skupnosti pri svojem delu upoštevati.
81. Torej je treba trditve o zatrjevani kršitvi členov 151 ES in 153 ES zavrniti.
82. Zato je treba na vprašanje predložitvenega sodišča odgovoriti, da pri preučitvi prvega vprašanja za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi vplival na veljavnost člena 4(2) Direktive 2001/29.
Stroški
83. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1) Pri preučitvi prvega vprašanja za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi vplival na veljavnost člena 4(2) Direktive 2001/29 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi.
2) Člen 4(2) Direktive 2001/29 je treba razlagati tako, da mu nasprotujejo nacionalna pravila, ki določajo izčrpanje pravice distribuiranja v zvezi z izvirnikom ali primerki dela, ki jih na trg zunaj Evropske skupnosti da imetnik pravice ali pa je to storjeno z njegovim soglasjem.