62022CJ0183
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 15. junija 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Uredba (EU) št. 1308/2013 – Statut organizacij proizvajalcev – Člen 153(1)(b) – Pravilo o članstvu v eni sami organizaciji proizvajalcev – Obseg – Člen 153(2)(c) – Demokratični nadzor nad organizacijo proizvajalcev in njenimi odločitvami, ki ga izvajajo člani proizvajalci – Nadzor, ki ga oseba izvaja nad nekaterimi člani organizacije proizvajalcev“
V zadevi C‑183/22,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Conseil d’État (Francija) z odločbo z dne 10. marca 2022, ki je na Sodišče prispela 10. marca 2022, v postopku
Saint-Louis Sucre
proti
Premier ministre,
Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation,
SICA des betteraviers d’Étrépagny,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi E. Regan, predsednik senata, D. Gratsias (poročevalec), M. Ilešič, I. Jarukaitis in Z. Csehi, sodniki,
generalna pravobranilka: T. Ćapeta,
sodna tajnica: M. Krausenböck, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 16. novembra 2022,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Saint-Louis Sucre J.-P. Duhamel, F.-C. Laprévote, A. Magraner-Oliver in F. Six, odvetniki,
–
za SICA des betteraviers d’Étrépagny F. Molinié, odvetnik,
–
za francosko vlado G. Bain in J.-L. Carré, agenta,
–
za Evropsko komisijo M. Konstantinidis in F. Le Bot, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 9. februarja 2023
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 153 Uredbe (EU št. 1308/2013) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL 2013, L 347, str. 671, in popravek v UL 2016, L 130, str. 7), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2017/2393 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2017 (UL 2017, L 350, str. 15) (v nadaljevanju: Uredba št. 1308/2013).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Saint-Louis Sucre ter Premier ministre (predsednik vlade, Francija), ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation (minister za kmetijstvo in prehrano, Francija) in kmetijsko zadrugo (SICA) pridelovalcev sladkorne pese v Étrépagnyju (v nadaljevanju: SICA) glede priznanja te zadruge kot organizacije proizvajalcev (v nadaljevanju: OP) v sektorju sladkorja za sladkorno peso.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba (EU) št. 1307/2013
3
Člen 4(1) Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o pravilih za neposredna plačila kmetom na podlagi shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 (UL 2013, L 347 str. 608) določa:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(b)
‚kmetijsko gospodarstvo‘ pomeni vse enote, ki se uporabljajo za kmetijske dejavnosti in s katerimi upravlja kmet ter se nahajajo na ozemlju iste države članice;
(c)
‚kmetijska dejavnost‘ pomeni:
(i)
proizvodnjo, rejo ali gojenje kmetijskih proizvodov, vključno z žetvijo, molžo, vzrejo živali in kmetijsko rejo živali,
[…]“
Uredba št. 1308/2013
4
V uvodni izjavi 131 Uredbe št. 1308/2013 je navedeno:
„Organizacije proizvajalcev in njihova združenja imajo lahko koristno vlogo pri koncentraciji ponudbe, izboljšanju trženja, načrtovanju in prilagajanju proizvodnje povpraševanju, optimizaciji proizvodnih stroškov in stabilizaciji cen proizvajalcev, izvajanju raziskav, spodbujanju najboljših praks in zagotavljanju tehnične pomoči, ravnanju s stranskimi proizvodi in instrumenti za obvladovanje tveganja, ki so na voljo njihovim članom, s čimer prispevajo h krepitvi položaja proizvajalcev v prehranski verigi.“
5
Ta uredba v skladu s svojim členom 1(1) vzpostavlja skupno ureditev trgov za kmetijske proizvode, kar pomeni vse proizvode iz Priloge I k PDEU, z izjemo ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva, kot so opredeljeni v zakonodajnih aktih Unije na področju skupne ureditve trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva.
6
V skladu s členom 1(2)(c) navedene uredbe v povezavi z delom III Priloge I k tej uredbi za sladkorno peso velja skupna ureditev za sektor sladkorja.
7
V skladu s členom 3(3) te uredbe se za namene te uredbe uporabljajo opredelitve pojmov, ki so med drugim navedene v Uredbi št. 1307/2013, razen če ni v tej uredbi določeno drugače.
8
Člen 152 Uredbe št. 1308/2013, naslovljen „Organizacije proizvajalcev“, v odstavkih od 1 do 1b določa:
„1.   Države članice lahko na zahtevo priznajo [OP], ki:
(a)
jih sestavljajo in v skladu s točko (c) člena 153(2) nadzorujejo proizvajalci v določenem sektorju iz člena 1(2);
(b)
so ustanovljene na pobudo proizvajalcev in opravljajo vsaj eno od naslednjih dejavnosti:
(i)
skupna predelava;
(ii)
skupna distribucija, vključno s skupno prodajno mrežo ali skupnim prevozom;
(iii)
skupno pakiranje, označevanje ali promocija;
(iv)
skupna organizacija nadzora kakovosti;
(v)
skupna uporaba opreme ali skladiščnih prostorov;
(vi)
skupno ravnanje z odpadki, ki neposredno nastajajo pri proizvodnji;
(vii)
skupno javno naročanje vložkov;
(viii)
vse druge skupne dejavnosti storitev, ki si prizadevajo za enega od ciljev iz točke (c) tega odstavka;
(c)
si prizadevajo za specifični cilj, ki lahko vključuje vsaj enega od naslednjih ciljev:
(i)
zagotovitev, da se proizvodnja načrtuje in prilagaja povpraševanju, zlasti glede kakovosti in količine;
(ii)
koncentracija ponudbe in dajanje na trg proizvodov, ki jih pridelajo njeni člani, vključno z neposrednim trženjem;
(iii)
optimizacija proizvodnih stroškov in donosnosti naložb zaradi uporabe okoljskih standardov in standardov glede dobrobiti živali ter stabilizacija cen proizvajalcev;
[…]
1a.   Z odstopanjem od člena 101(1) [PDEU] lahko [OP], ki je priznana v skladu z odstavkom 1 tega člena, načrtuje proizvodnjo, optimizira proizvodne stroške, daje na trg in se v imenu svojih članov pogaja za sklenitev pogodb o dobavi celotne ali dela skupne proizvodnje kmetijskih proizvodov svojih članov.
Dejavnosti iz prvega pododstavka se lahko izvajajo:
(a)
če se ena ali več dejavnosti iz točk (b)(i) do (vii) odstavka 1 dejansko izvaja, s čimer se prispeva k izpolnitvi ciljev iz člena 39 [PDEU];
(b)
če [OP] koncentrira ponudbo in daje proizvode svojih članov na trg, ne glede na to, ali so proizvajalci na [OP] prenesli lastništvo nad kmetijskimi proizvodi ali ne;
(c)
ne glede na to, ali je dogovorjena cena enaka za skupno proizvodnjo nekaterih ali vseh članov;
(d)
če zadevni proizvajalci niso člani nobene druge [OP], kar zadeva proizvode, zajete v dejavnostih iz prvega pododstavka;
(e)
če za kmetijski proizvod v skladu s pogoji, določenimi v statutu zadruge ali pravilih in odločitvah, ki so v njem predvideni ali iz njega izhajajo, ne velja obveznost dobave na podlagi članstva kmeta v zadrugi, ki sama ni članica zadevnih organizacij proizvajalcev.
Vendar pa lahko države članice odstopijo od pogoja iz točke (d) drugega pododstavka v ustrezno utemeljenih primerih, ko imajo člani proizvajalci ločena proizvodna obrata, ki sta na različnih geografskih območjih;
1b.   Za namene tega člena sklicevanje na [OP] vključuje tudi združenja [OP], ki so priznana v skladu s členom 156(1), če ta združenja izpolnjujejo zahteve iz odstavka 1 tega člena.“
9
Člen 153 te uredbe, naslovljen „Status organizacij proizvajalcev“, določa:
„1.   V statutu [OP] se od članov proizvajalcev zlasti zahteva, da:
(a)
uporabljajo pravila, ki jih je [OP] sprejela v zvezi s poročanjem o proizvodnji, proizvodnjo, trženjem in varstvom okolja;
(b)
so člani le ene organizacije proizvajalcev za kateri koli proizvod podjetja; vendar lahko države članice odstopajo od tega pogoja v ustrezno utemeljenih primerih, ko imajo člani proizvajalci dva ločena proizvodna obrata, ki se nahajata na različnih geografskih območjih;
(c)
zagotavljajo informacije, ki jih v statistične namene zahteva [OP].
2.   V statutu organizacij proizvajalcev so določeni tudi:
[…]
(c)
pravila, ki članom proizvajalcem omogočajo, da demokratično preverjajo svojo organizacijo in njene odločitve;
[…]“
10
Člen 206 navedene uredbe, naslovljen „Smernice Komisije za uporabo pravil konkurence v kmetijstvu“, v prvem odstavku določa:
„Razen če je v tej uredbi določeno drugače in v skladu s členom 42 PDEU se členi 101 do 106 PDEU in njihove izvedbene določbe ob upoštevanju členov 207 do 210a te uredbe uporabljajo za vse dogovore, sklepe in ravnanja iz člena 101(1) in člena 102 PDEU, ki zadevajo proizvodnjo kmetijskih proizvodov ali trgovino z njimi.“
11
Člen 209 te uredbe, naslovljen „Izjeme za cilje SKP ter kmete in njihova združenja“, v odstavku 1 določa:
„Člen 101(1) PDEU se ne uporablja za sporazume, sklepe in ravnanja iz člena 206 te uredbe, ki so potrebni za doseganje ciljev, določenih v členu 39 PDEU.
Člen 101(1) PDEU se ne uporablja za sporazume, odločitve in usklajena ravnanja kmetov, združenj kmetov, združenj takih združenj, [OP], priznanih na podlagi člena 152 ali člena 161 te uredbe, ali združenj [OP], priznanih na podlagi člena 156 te uredbe, ki zadevajo proizvodnjo ali prodajo kmetijskih proizvodov ali uporabo skupnih objektov za skladiščenje, obdelavo ali predelavo kmetijskih proizvodov, razen če so ogroženi cilji iz člena 39 PDEU.
Ta odstavek se ne uporablja za sporazume, odločitve in usklajena ravnanja, ki določajo obveznost zaračunavanja enakih cen ali izključujejo konkurenco.“
Uredba 2017/2393
12
V uvodni izjavi 52 Uredbe št. 2017/2393 je navedeno:
„[OP] in njihova združenja imajo lahko koristno vlogo pri koncentraciji ponudbe, izboljšanju trženja, načrtovanju in prilagajanju proizvodnje povpraševanju, optimizaciji proizvodnih stroškov in stabilizaciji cen proizvajalcev, izvajanju raziskav, spodbujanju najboljših praks in zagotavljanju tehnične pomoči, ravnanju s stranskimi proizvodi in instrumenti za obvladovanje tveganja, ki so na voljo njihovim članom, s čimer prispevajo h krepitvi položaja proizvajalcev v prehranski verigi. Njihove dejavnosti, vključno s pogodbenimi pogajanji za dobavo kmetijskih proizvodov s strani takšnih [OP] in njihovih združenj, kadar koncentrirajo ponudbo in dajejo proizvode svojih članov na trg, tako prispevajo k izpolnitvi ciljev [skupne kmetijske politike (SKP)] iz člena 39 [PDEU], saj krepijo položaj kmetov v verigi preskrbe s hrano in lahko prispevajo k boljšemu delovanju te verige. Reforma SKP leta 2013 je okrepila vlogo [OP]. Z odstopanjem od člena 101 PDEU bi bilo možnost izvajanja dejavnosti, kot so načrtovanje proizvodnje, optimizacija stroškov, dajanje izdelkov članov proizvajalcev na trg in izvajanje pogodbenih pogajanj, zato treba izrecno urediti kot pravico priznanih [OP] v vseh sektorjih, za katere Uredba [št. 1308/2013] vzpostavlja skupno ureditev trgov. To odstopanje bi moralo vključevati samo organizacije proizvajalcev, ki dejansko izvajajo dejavnost, namenjeno gospodarskemu povezovanju, ter koncentrirajo ponudbo in dajejo proizvode svojih članov na trg. Čeprav se za takšne [OP] uporablja člen 102 PDEU, bi bilo treba vzpostaviti tudi zaščitne ukrepe, da se zagotovi, da takšne dejavnosti ne izključujejo konkurence ali ogrožajo doseganja ciljev iz člena 39 PDEU. […]“
Francosko pravo
13
V skladu s členom L. 551‑1 code rural et de la pêche maritime (zakonik o kmetijstvu in morskem ribištvu) „[u]pravni organ prizna [OP] in združenja [OP] v sektorjih, ki jih zajema uredba o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov, pod pogoji, določenimi v tej uredbi“.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
14
Minister za kmetijstvo in prehrano je z odlokom z dne 20. decembra 2019 kmetijski zadrugi SICA kot OP priznal status OP v sektorju sladkorja za sladkorno peso.
15
Družba Saint-Louis Sucre, ki proizvaja sladkor iz sladkorne pese, je s tožbo pri predložitvenem sodišču, Conseil d’Etat (državni svet, Francija), predlagala razglasitev ničnosti sklepa z dne 20. decembra 2019. Družba Saint-Louis Sucre v utemeljitev svoje tožbe navaja dva tožbena razloga, ki se nanašata na kršitev člena 153(1)(b) in kršitev člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013.
16
Družba Saint-Louis Sucre v utemeljitev tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev člena 153(1)(b) te uredbe, trdi, da so Confédération générale des planteurs de betteraves Eure (splošna zveza pridelovalcev sladkorne pese Eure, v nadaljevanju: CGB Eure), Confédération générale des planteurs de betteraves Île-de-France (splošna zveza pridelovalcev sladkorne pese Île-de-France, v nadaljevanju: CGB Île-de-France) in družba Naples Investissement, ki niso pridelovalci, hkrati člani SICE in SICE Roye‑Déshydratation, ki je bila ob sprejetju odloka z dne 20. decembra 2019 prav tako priznana OP. Minister za kmetijstvo in prehrano bi moral zato zavrniti zahtevo za priznanje SICE na podlagi člena 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013.
17
Predložitveno sodišče meni, da je presoja tega tožbenega razloga odvisna od odgovora na vprašanje, ali je treba zadnjenavedeno določbo, ki zahteva, da so člani OP člani le ene OP za kateri koli proizvod podjetja, razlagati tako, da ta prepoved kumulacije velja samo za člane proizvajalce ali da velja za vse člane OP, vključno s člani neproizvajalci.
18
Družba Saint-Louis Sucre v utemeljitev tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013, trdi, da je bil odlok z dne 20. decembra 2019 sprejet v nasprotju s to določbo, ker proizvajalci, ki so člani SICE, ne morejo demokratično nadzirati svoje organizacije in odločitev, ki jih sprejema.
19
Družba Saint-Louis Sucre zlasti trdi, da je Confédération générale des planteurs de betteraves (splošna zveza pridelovalcev sladkorne pese, v nadaljevanju: CGB) lastnica skoraj celotnega kapitala družbe Naples Investissement ter da ima dejanski nadzor nad CGB Eure in CGB Île-de-France. Ob upoštevanju dejstva, da ima družba Naples Investissement v lasti 8,7 % kapitala SICE, CGB Eure 15,1 % kapitala SICE in CGB Île-de-France 7,6 % kapitala SICE, naj bi CGB prek teh treh subjektov, ki bi morali uporabljati njena navodila, nadzirala 31,4 % celotnega kapitala. Po mnenju družbe Saint-Louis Sucre ta okoliščina pomeni obid statuta SICE, ki delež vsakega od svojih članov na skupščini omejuje na 10 %, in kaže na to, da so njeni člani proizvajalci kršili načelo demokratičnega nadzora nad SICO. Poleg tega družba Saint-Louis Sucre trdi, da od 13 članov upravnega odbora SICE trije zastopajo CGB Eure, CGB Île‑de-France oziroma družbo Naples Investissement, šest drugih pa je proizvajalcev, ki so člani CGB in v tej zvezi izvajajo pomembne pristojnosti. Družba Saint-Louis Sucre dodaja, da je kršitev načela, določenega v členu 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013, še hujša zaradi okoliščine, da CGB določi direktorja kmetijske zadruge in zagotavlja del njenih sredstev.
20
Predložitveno sodišče meni, da je treba za odgovor na ta tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013, ugotoviti, ali je treba za presojo neodvisnosti članov zadevne organizacije preučiti le, ali je kapital nekaterih od njih v resnici v lasti iste fizične ali pravne osebe, ali pa je treba upoštevati tudi druge povezave, kot sta – za člane, ki niso proizvajalci – članstvo v isti konfederaciji sindikatov ali – za člane proizvajalce – izpolnjevanje vodstvenih nalog v taki konfederaciji. Predložitveno sodišče poleg tega meni, da je utemeljenost tega tožbenega razloga odvisna tudi od vprašanja, ali je za ugotovitev resničnosti nadzora, ki ga nad organizacijo proizvajalcev izvajajo njeni člani proizvajalci, dovolj, da imajo ti večino glasov na skupščini delničarjev, ali pa je treba preučiti, ali jim ob upoštevanju razdelitve glasov med resnično neodvisne člane glasovalni delež enega ali več članov neproizvajalcev omogoča, da tudi brez večine nadzorujejo odločitve, ki jih sprejme OP.
21
V teh okoliščinah je Conseil d’État (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.
Ali je treba pravilo iz člena 153(1)(b) Uredbe [št. 1308/2013], v skladu s katerim statut [OP] zahteva, da so njeni člani ‚člani le ene [OP] za kateri koli proizvod podjetja‘, razlagati tako, da velja samo za člane proizvajalce?
2.
Ali je treba za zagotovitev spoštovanja načela iz člena 153(2)(c) Uredbe [št. 1308/2013], v skladu s katerim morajo člani proizvajalci demokratično nadzorovati svojo organizacijo in njene odločitve:
–
pri presoji neodvisnosti članov organizacije upoštevati izključno to, da je njihov kapital v lasti iste fizične ali pravne osebe, ali tudi druge povezave, kot sta – za člane neproizvajalce – članstvo v istem sindikatu ali – za člane proizvajalce – izpolnjevanje vodstvenih nalog znotraj takega sindikata?
–
za ugotovitev resničnosti nadzora, ki ga nad organizacijo izvajajo njeni člani proizvajalci, dovolj, da imajo ti večino glasov, ali pa je treba preučiti, ali jim ob upoštevanju razdelitve glasov med resnično neodvisne člane glasovalni delež enega ali več članov neproizvajalcev omogoča, da tudi brez večine nadzorujejo odločitve, ki jih sprejme organizacija?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
22
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013 razlagati tako, da se zahteva po pripadnosti samo eni OP nanaša izključno na člane te organizacije, ki so proizvajalci, ali pa na vse njene člane, tako proizvajalce kot neproizvajalce.
23
Na prvem mestu, treba je poudariti, da člen 152(1)(a) Uredbe št. 1308/2013 ne nasprotuje temu, da države članice priznajo OP, katerih člani so fizične ali pravne osebe, ki niso proizvajalci.
24
V zvezi s tem člen 152(1)(a) Uredbe št. 1308/2013 sicer določa, da OP, ki jih lahko na zahtevo priznajo države članice, sestavljajo proizvajalci, ki spadajo v enega od sektorjev, naštetih v členu 1(2) te uredbe. Vendar je treba to določbo ob upoštevanju njenega konteksta razumeti tako, da ne izključuje možnosti, da države članice priznajo OP, ki jih ne sestavljajo izključno proizvajalci.
25
Člen 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 namreč določa, da „člani proizvajalci“ OP nadzorujejo to organizacijo in njene odločitve. Če pa bi bile priznane OP sestavljene le iz proizvajalcev, bi bilo to pojasnilo odveč, saj bi lahko zadostovalo splošno sklicevanje na člane OP.
26
Iz tega sledi, da Uredba št. 1308/2013 ne nasprotuje temu, da države članice priznajo OP, ki kot člane sprejmejo neproizvajalce, če so v skladu s členom 153(2)(c) te uredbe proizvajalci, ki so njihovi člani, tisti, ki demokratično nadzorujejo svojo organizacijo in odločitve, ki jih ta sprejema.
27
Na drugem mestu, v zvezi s pravilom o članstvu v samo eni OP, določenim v členu 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013, je treba ugotoviti, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 44 sklepnih predlogov, da se v skladu z večino jezikovnih različic uvodnega dela tega člena 153(1), zlasti špansko, dansko, nemško, angleško, nizozemsko, poljsko in portugalsko, to pravilo nanaša na „člane proizvajalce“ zadevne OP, vendar se francoska različica nanaša le na „člane“.
28
Ker pa je treba vsem jezikovnim različicam akta Unije načeloma priznati enako vrednost, je treba v primeru razhajanj med temi različicami zadevno določbo razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je (glej v tem smislu sodbo z dne 20. februarja 2018, Belgija/Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, točka 49 ter navedena sodna praksa).
29
Kar zadeva splošno sistematiko Uredbe št. 1308/2013, njen člen 3(3) med drugim določa, da se v tej uredbi uporabljajo opredelitve pojmov iz Uredbe št. 1307/2013.
30
Tako je treba pojasnilo iz člena 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013, v skladu s katerim zahteva po članstvu v samo eni OP velja za „kateri koli proizvod podjetja [kmetijskega gospodarstva]“, razlagati ob upoštevanju člena 4(1)(b) Uredbe št. 1307/2013, v katerem je pojem „kmetijsko gospodarstvo“ opredeljen kot vse enote, ki se uporabljajo za kmetijske dejavnosti in s katerimi upravlja kmet ter so nahajajo na ozemlju iste države članice. Poleg tega člen 4(1)(c)(i) Uredbe št. 1307/2013 določa, da pojem „kmetijska dejavnost“ med drugim zajema proizvodnjo in gojenje kmetijskih proizvodov. Iz tega izhaja, da se pojasnilo iz člena 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013 nanaša na proizvodnjo kmetijskih proizvodov, kar pomeni, da se zahteva iz te določbe nanaša le na člane OP, ki so proizvajalci.
31
Kar zadeva namen Uredbe št. 1308/2013, je iz njene uvodne izjave 131, ki se odraža v členu 152(1)(c) te uredbe, razvidno, da lahko imajo organizacije proizvajalcev in njihova združenja koristno vlogo pri koncentraciji ponudbe, izboljšanju trženja, načrtovanju proizvodnje in prilagajanju proizvodnje povpraševanju, optimizaciji proizvodnih stroškov in stabilizaciji cen proizvajalcev, izvajanju raziskav, spodbujanju najboljših praks in zagotavljanju tehnične pomoči ter ravnanju s stranskimi proizvodi in instrumenti za obvladovanje tveganja, ki so na voljo njihovim članom, s čimer prispevajo h krepitvi položaja proizvajalcev v prehranski verigi.
32
V zvezi s tem je namen zahteve po članstvu samo v eni OP ohraniti učinkovitost, s katero se uresničuje cilj krepitve položaja proizvajalcev v prehranski verigi. Kot je namreč razvidno iz člena 152(1)(b) in (c) te uredbe, se cilji, ki jim sledijo OP iz tega člena, ki so v uvodni izjavi 131 navedene uredbe opredeljene kot tiste, ki prispevajo k takemu cilju, uresničujejo pri opravljanju dejavnosti, ki morajo imeti resnično skupno naravo. Poleg tega je zakonodajalec Unije, kot je razvidno iz uvodne izjave 52 Uredbe 2017/2393, prav tako s tega vidika krepitve položaja proizvajalcev v prehranski verigi v skladu s členom 152(1a) Uredbe št. 1308/2013 izrecno uredil možnost priznanih OP, da z odstopanjem od člena 101 PDEU načrtujejo proizvodnjo, optimizirajo proizvodne stroške ter dajejo na trg pogodbe o ponudbi kmetijskih proizvodov v imenu svojih članov za celotno proizvodnjo ali njen del in se o teh pogodbah pogajajo.
33
Sodelovanje proizvajalcev kot članov pri več OP za določen proizvod kmetijskega gospodarstva pa bi lahko ohranilo razdrobljenost pri opravljanju dejavnosti, naštetih v členu 152(1)(b) Uredbe št. 1308/2013. To bi načeloma ogrozilo učinkovito uresničitev nekaterih ciljev, ki jim lahko sledi OP, iz točke (c) te določbe, kot so načrtovanje proizvodnje in njeno prilagajanje povpraševanju, koncentracija ponudbe in optimizacija stroškov, ter bi lahko, in fine, oviralo uresničitev cilja okrepitve položaja proizvajalcev v prehranski verigi, ki je med drugim upravičil neuporabo člena 101 PDEU.
34
Tako lahko države članice v skladu s členom 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013 v ustrezno utemeljenih primerih priznajo OP – čeprav nekateri njeni člani proizvajalci sodelujejo tudi v drugi OP – le, če imajo zadevni proizvajalci, ki so člani skupine proizvajalcev, dve različni proizvodni enoti na različnih geografskih območjih.
35
Nasprotno pa se zdi, da dejstvo, da so nekateri člani OP, ki niso proizvajalci, člani tudi druge OP, ne more povzročiti učinkov, opisanih v točki 33 te sodbe. V zvezi s tem možnost, da bi takšno sodelovanje povečalo tveganje protikonkurenčnega usklajevanja med zadevnimi OP, ne more omajati ugotovitve, do katere pripelje razlaga, ki izhaja iz splošne sistematike in namena določb Uredbe št. 1308/2013 v zvezi s priznavanjem OP.
36
Naloge iz člena 152(1)(c) Uredbe št. 1308/2013 lahko namreč upravičijo nekatere oblike koordinacije ali usklajevanja le med proizvajalci, ki so člani iste OP, ali med člani istega združenja OP. Iz tega izhaja, da sporazumi ali usklajena ravnanja, ki se ne sprejmejo znotraj OP ali združenja OP, ampak med OP ali med združenji OP, presegajo to, kar je potrebno za uresničevanje teh nalog. Tako tudi ob predpostavki, da se je zaradi članstva neproizvajalcev v več kot eni OP povečalo tveganje usklajevanja med temi različnimi OP za zaračunavanje določenih cen ali izključevanja konkurence, ostaja dejstvo, da je tako ravnanje še vedno prepovedano s členom 101(1) PDEU v povezavi s členom 209(1) Uredbe št. 308/2013 (glej po analogiji sodbo z dne 14. novembra 2017, APVE in drugi, C‑671/15, EU:C:2017:860, točke od 57 do 59). Nacionalni organi, pristojni za konkurenco, in po potrebi Evropska komisija morajo torej izvajati svoje pristojnosti na tem področju, da preprečijo in po potrebi sankcionirajo tovrstno ravnanje.
37
Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 153(1)(b) Uredbe št. 1308/2013 razlagati tako, da se zahteva po pripadnosti samo eni OP nanaša izključno na njene člane, ki so proizvajalci.
Drugo vprašanje
38
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 razlagati tako, da mora nacionalni organ, pristojen za priznanje OP, za ugotovitev, ali statut te OP vsebuje pravila, ki proizvajalcem, ki so njeni člani, omogočajo demokratični nadzor nad njihovo organizacijo in odločitvami, ki jih ta OP sprejme:
–
upoštevati, da neka oseba nadzoruje nekatere člane OP le, kadar ima ta oseba delež v osnovnem kapitalu navedenih članov, ali tudi kadar ima ta oseba z njimi druge vrste razmerij, kot je, kar zadeva člane, ki niso proizvajalci, njihovo članstvo v isti konfederaciji sindikatov ali, kar zadeva člane proizvajalce, njihovo izpolnjevanje vodstvenih nalog v taki konfederaciji;
–
preveriti le, ali imajo člani proizvajalci OP večino glasov na generalni skupščini organizacije, ali pa je treba preučiti še, ali lahko glede na razdelitev glasov med člani, ki jih ne nadzorujejo druge osebe, eden ali več članov, ki niso proizvajalci, tudi brez večine nadzorujejo odločitve, ki jih sprejema OP.
39
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da se predložitveno sodišče z drugim vprašanjem sprašuje o razlagi člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 v zvezi s položajem, v katerem nekatere člane OP nadzoruje druga oseba in zato niso neodvisni.
40
V zvezi s tem je, prvič, v besedilu člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 navedeno, da mora OP imeti statut, ki vsebuje pravila, ki njenim članom proizvajalcem omogočajo demokratični nadzor nad njihovo organizacijo in odločitvami, ki jih ta OP sprejme. Zato mora zadevni statut vsebovati določbe, na podlagi katerih je mogoče izključiti, da bi nadzor nad OP lahko izvajali njeni člani, ki niso proizvajalci.
41
Drugič, v zvezi s kontekstom člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 je treba ugotoviti, da je v njem napotitev na člen 152(1)(a) te uredbe glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati OP, da jih lahko države članice na zahtevo priznajo. V zvezi s tem člen 152(1)(b) in (c) te uredbe poleg tega zahteva, da so OP ustanovljene na pobudo proizvajalcev, in sicer za izvajanje nekaterih dejavnosti in za uresničevanje natančno določenega cilja, ki je v teh določbah naveden. Iz tega izhaja, da je zakonodajalec Unije s členom 153(2)(c) navedene uredbe želel z zahtevo po demokratičnem nadzoru nad OP s strani njenih članov proizvajalcev, zagotoviti, da OP deluje pod pogoji, ki zagotavljajo, da se nadzor s strani njenih članov proizvajalcev glede odločitev v zvezi z dejavnostmi in cilji OP nadaljuje.
42
Tretjič, to razlago potrjuje cilj, ki se želi doseči z Uredbo št. 1308/2013. Kot je bilo opozorjeno v točki 31 te sodbe, je namen ustanovitve OP okrepiti položaj proizvajalcev v prehranski verigi.
43
Ta cilj pa bi bil ogrožen, če bi postopek odločanja znotraj teh OP omogočal dajanje prednosti interesom oseb, ki niso člani teh organizacij in so proizvajalci. Za ublažitev takega tveganja je nujno, da imajo na podlagi demokratičnega nadzora, ki ga izvajajo člani proizvajalci, člani OP, ki imajo tak status, večino glasov v organih OP in da člani, ki niso proizvajalci, nimajo drugih možnosti nadzora nad njenimi odločitvami (glej po analogiji sodbo z dne 15. junija 1989, Stute Nahrungsmittelwerke, 77/88, EU:C:1989:249, točki 12 in 15).
44
Čeprav ni mogoče izključiti, da lahko zahteva iz člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 vpliva na načine sodelovanja teh proizvajalcev, ki so sami člani, je treba opozoriti, da se vprašanja predložitvenega sodišča glede na okoliščine iz postopka v glavni stvari nanašajo le na pogoje, pod katerimi je mogoče šteti, da sodelovanje enega ali več članov, ki niso proizvajalci, glede na način in obseg takega sodelovanja krši to zahtevo po demokratičnem nadzoru nad OP s strani njenih članov proizvajalcev.
45
V zvezi s tem, kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 78 in 79 sklepnih predlogov, mora nacionalni organ, pristojen za odločanje o prošnji OP za priznanje, preučiti vse elemente, ki bi lahko kazali na to, da pogoji iz člena 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 in pogoji, ki so v skladu z zadnjenavedeno določbo določeni z akti, ki urejajo delovanje OP, dejansko niso izpolnjeni.
46
V tem okviru mora ta nacionalni organ, prvič, v aktih, ki urejajo delovanje OP, kot sta njen statut ali poslovnik, opredeliti določbe, ki po potrebi v povezavi z veljavno nacionalno ureditvijo zagotavljajo, da člani proizvajalci demokratično nadzirajo OP in odločitve, ki jih ta sprejema. Na drugi strani mora navedeni nacionalni organ preveriti, ali med dejanskimi in pravnimi okoliščinami vloge za priznanje, ki mu je predložena, nekatere lahko povzročijo obid zadevnih določb.
47
Tako mora pristojni nacionalni organ zlasti preučiti nadzor, ki ga oseba, kot je konfederacija sindikatov, lahko izvaja nad nekaterimi člani OP, ki so proizvajalci ali neproizvajalci. Obstoj takega nadzora lahko izhaja iz udeležbe te osebe v osnovnem kapitalu nekaterih članov OP, pa tudi iz drugih pravnih razmerij, kot sta članstvo nekaterih pravnih oseb, ki so člani OP, v isti konfederaciji ali to, da nekatere fizične osebe, ki so člani OP, izpolnjujejo vodstvene naloge v navedeni konfederaciji.
48
Če nacionalni organ ugotovi, da lahko nekatere člane OP nadzoruje druga oseba, mora navedeni organ še preučiti, ali ta okoliščina proizvajalcem, ki so člani OP, preprečuje, da bi demokratično nadzirali svojo organizacijo in odločitve, ki jih ta sprejema.
49
V zvezi s tem mora po eni stani preučiti, ali lahko nadzor, ki ga oseba izvaja nad nekaterimi člani OP, ki sestavljajo organe OP, te člane prisili, da v zadevnih organih ravnajo v skladu z navodili te osebe.
50
Po drugi strani je treba ugotoviti, ali tak nadzor, ki ga neka oseba izvaja nad nekaterimi člani OP, enemu ali več članom, ki niso proizvajalci, omogoča izvajanje odločilnega vpliva v teh organih OP, tako da lahko kljub temu, da nimajo večine glasov, nadzirajo odločitve, ki jih ta OP sprejme, kar pomeni oviro za demokratični nadzor članov proizvajalcev nad navedeno OP.
51
Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013 razlagati tako, da mora nacionalni organ, pristojen za priznanje OP, za ugotovitev, ali statut te OP vsebuje pravila, ki proizvajalcem, ki so njeni člani, omogočajo demokratični nadzor nad njihovo organizacijo in odločitvami, ki jih ta OP sprejme:
–
preučiti, ali oseba nadzoruje nekatere člane OP, pri čemer je treba upoštevati ne zgolj dejstvo, da ima ta oseba delež v osnovnem kapitalu navedenih članov, ampak tudi to, da ima ta oseba z njimi druge vrste razmerij, kot sta, kar zadeva člane, ki niso proizvajalci, njihovo članstvo v isti konfederaciji sindikatov ali, kar zadeva člane proizvajalce, njihovo izpolnjevanje vodstvenih nalog v taki konfederaciji;
–
potem ko preveri, ali imajo člani proizvajalci OP večino glasov na generalni skupščini organizacije, preučiti še, ali lahko glede na razdelitev glasov med člani, ki jih ne nadzorujejo druge osebe, eden ali več članov, ki niso proizvajalci, zaradi odločilnega vpliva, ki bi ga ti zato lahko izvajali, tudi brez večine nadzorujejo odločitve OP.
Stroški
52
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Člen 153(1)(b) Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2017/2393 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2017,
je treba razlagati tako, da
se zahteva po pripadnosti samo eni organizaciji proizvajalcev nanaša izključno na njene člane, ki so proizvajalci.
2.
Člen 153(2)(c) Uredbe št. 1308/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2017/2393,
je treba razlagati tako, da
mora nacionalni organ, pristojen za priznanje organizacije proizvajalcev, za ugotovitev, ali statut te organizacije proizvajalcev vsebuje pravila, ki proizvajalcem, ki so njeni člani, omogočajo demokratični nadzor nad njihovo organizacijo in odločitvami, ki jih ta organizacija sprejme:
–
preučiti, ali neka oseba nadzoruje nekatere člane organizacije proizvajalcev, pri čemer je treba upoštevati ne zgolj dejstvo, da ima ta oseba delež v osnovnem kapitalu navedenih članov, ampak tudi to, da ima ta oseba z njimi druge vrste razmerij, kot sta, kar zadeva člane, ki niso proizvajalci, njihovo članstvo v isti konfederaciji sindikatov ali, kar zadeva člane proizvajalce, njihovo izpolnjevanje vodstvenih nalog v taki konfederaciji;
–
potem ko preveri, ali imajo člani proizvajalci organizacije proizvajalcev večino glasov na generalni skupščini organizacije, preučiti še, ali lahko glede na razdelitev glasov med člani, ki jih ne nadzorujejo druge osebe, eden ali več članov, ki niso proizvajalci, zaradi odločilnega vpliva, ki bi ga ti zato lahko izvajali, tudi brez večine nadzorujejo odločitve organizacije proizvajalcev.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.