62012CC0272
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 18. julija 2013 (
1
)
Zadeva C‑272/12 P
Evropska komisija
proti
Irski,
Francoski republiki,
Italijanski republiki,
Eurallumina SpA,
Aughinish Alumina Ltd
„Pritožba — Državna pomoč — Pripisljivost spornega ukrepa — Oprostitev plačila trošarine — Mineralna olja — Razmerje med davčnim usklajevanjem in nadzorom državnih pomoči — Načelo pravne varnosti — Domneva zakonitosti“
1.
Sodišče ima v tej zadevi priložnost presoditi, ali je Splošno sodišče Evropske unije po uradni dolžnosti navajalo tožbeni razlog, ki ga ne bi smelo.
2.
Sodišče že drugič odloča o tej zadevi. Evropska komisija je znova vložila pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 21. marca 2012 v združenih zadevah Irska in drugi proti Komisiji (
2
), s katero je to sodišče znova razglasilo ničnost Odločbe Komisije 2006/323/ES z dne 7. decembra 2005 (
3
).
3.
Komisija je v tej odločbi kot državno pomoč, ki je nezdružljiva s skupnim trgom, opredelila oprostitve plačila trošarin za mineralna olja, ki jih uporabljajo Francoska republika, Irska in Italijanska republika. Te oprostitve je nekaj let prej odobril Svet Evropske unije na predlog Komisije v skladu z upoštevnimi direktivami na področju trošarin.
4.
Komisija je odredila tudi zagotovitev vračila teh pomoči od dneva objave sprožitve formalnega postopka preiskave v Uradnem listu Evropskih skupnosti, ker je menila, da so te pomoči pred tem datumom pri upravičencih ustvarjale legitimna pričakovanja.
5.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi razglasilo ničnost sporne odločbe, ker je menilo, da so odločbe Sveta o odobritvi, nazadnje Odločba 2001/224/ES (
4
), načeloma preprečile Komisiji, da bi sporne oprostitve pripisala zadevnim državam članicam in jih opredelila kot državne pomoči ter odredila zagotovitev njihovega delnega vračila. Ugotovilo je, da sta bili v posebnih okoliščinah zadeve s sporno odločbo kršeni načelo pravne varnosti in načelo domneve zakonitosti aktov Unije, ker je neposredno izpodbijala veljavnost spornih oprostitev, ki so jih zadevne države članice odobrile do 31. decembra 2003, in posredno, ampak nujno, izpodbijala tudi veljavnost odločb Sveta o odobritvi, nazadnje Odločbe 2001/224, in njihovih učinkov.
6.
Komisija v podporo predlogu za razveljavitev izpodbijane sodbe predvsem trdi, da je Splošno sodišče razglasilo ničnost sporne odločbe na podlagi tožbenega razloga, ki ga je navajalo po uradni dolžnosti – in sicer tožbenega razloga, ki se je nanašal na nepripisljivost spornih oprostitev državam članicam – in ki ga po njenem mnenju ne bi smelo ter ki je bil resničen razlog za razglasitev ničnosti navedene odločbe.
7.
V teh sklepnih predlogih bom zagovarjal trditev Komisije in Sodišču predlagal, naj odloči, da je Splošno sodišče dejansko po uradni dolžnosti navajalo tožbeni razlog, ki ga ne bi smelo, ter dokazal, da že zgolj ta ugotovitev utemeljuje razveljavitev izpodbijane sodbe.
I – Pravni okvir
A – Sistem državnih pomoči
8.
Člen 87(1) ES določa:
„Razen če [Pogodba ES] ne določa drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“
9.
Člen 88 ES določa:
„1.   Komisija v sodelovanju z državami članicami redno preverja vse sisteme pomoči, ki obstajajo v teh državah. Slednjim predlaga ustrezne ukrepe, ki so potrebni za postopen razvoj ali delovanje skupnega trga.
2.   Če Komisija po tem, ko je pozvala zadevne stranke k predložitvi pripomb, ugotovi, da pomoč, ki jo je dodelila država članica, ali pomoč iz državnih sredstev ni združljiva s skupnim trgom glede na člen 87, ali če se takšna pomoč zlorablja, odloči, da mora zadevna država takšno pomoč odpraviti ali spremeniti v roku, ki ji ga določi.
[…]
3.   Komisija mora biti obveščena o vseh načrtih za dodelitev ali spremembo pomoči dovolj zgodaj, da lahko predloži pripombe. Če meni, da takšen načrt glede na člen 87 ni združljiv s skupnim trgom, nemudoma sproži postopek iz odstavka 2. Zadevna država članica ne sme izvajati svojih predlaganih ukrepov, dokler v tem postopku ni sprejeta dokončna odločitev.“
B – Predpisi o davčnem usklajevanju
1. Direktive o trošarinah za mineralna olja
10.
Trošarine za mineralna olja so bile predmet več direktiv, in sicer Direktive Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja (
5
), Direktive Sveta 92/82/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju trošarinskih stopenj za mineralna olja (
6
) in Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (
7
), s katero sta bili z učinkom od 31. decembra 2003 razveljavljeni direktivi 92/81 in 92/82.
11.
Člen 8(4) Direktive 92/81 določa:
„Svet lahko na predlog Komisije soglasno odloči, da državi članici dovoli uvedbo nadaljnjih izjem ali znižanj zaradi upoštevanja posebnih politik.
Država članica, ki želi sprejeti takšen ukrep, o tem ustrezno obvesti Komisijo in prav tako Komisiji posreduje vse pomembne in potrebne informacije. Komisija v roku enega meseca o predlaganem ukrepu obvesti druge države članice.
Da je Svet odobril ohranitev predlagane oprostitve ali predlaganega znižanja, se šteje, če v dveh mesecih od dneva, ko so bile druge države članice obveščene po prvem pododstavku, niti Komisija niti druga država članica ne zahtevata, da zadevo preuči Svet.“
12.
Člen 8(5) navedene direktive določa:
„Če Komisija meni, da izjem ali zmanjšanj, določenih v odstavku 4, ni več mogoče ohranjati, zlasti zaradi nelojalne konkurence ali izkrivljanja delovanja notranjega trga ali iz razlogov, ki so povezani s politiko Skupnosti na področju varstva okolja, Svetu posreduje ustrezne predloge. Svet o teh predlogih odloči soglasno.“
13.
V členu 6 Direktive 92/82 je določena najnižja trošarinska stopnja na težko kurilno olje, 13 EUR za 1000 kg, ki bi jo morale države članice uporabljati od 1. januarja 1993.
14.
Člen 2(4)(b), druga alinea, Direktive 2003/96 določa, da se ta direktiva ne uporablja za energente z dvojno uporabo, torej energente, ki se uporabljajo hkrati kot gorivo za ogrevanje in kot kar koli drugega, razen kot pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje. Tako od 31. decembra 2003, ko se je ta direktiva začela uporabljati, ni bilo več najnižje trošarine za težka goriva, uporabljena v proizvodnji aluminijevega oksida. Poleg tega je bilo v členu 18(1) Direktive 2003/96 državam članicam dovoljeno, da po predhodnem pregledu Sveta do 31. decembra 2006 še uporabljajo znižane stopnje ali oprostitve, naštete v Prilogi II k tej direktivi, v kateri so navedene oprostitve plačila trošarin za težko kurilno olje, ki se uporablja kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji.
2. Odločba 2001/224
15.
Člen 1(1) Odločbe 2001/224 določa, da se državam dovoli, da še naprej uporabljajo nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarine, kakor določa Priloga I k navedeni odločbi.
16.
Točka 5 obrazložitve navedene odločbe se glasi:
„Ta odločba ne vpliva na izid postopkov, izvedenih na podlagi členov 87 in 88 Pogodbe, ki se nanašajo na izkrivljanje delovanja notranjega trga. Ne razveljavlja zahteve, da države članice Komisijo v skladu s členom 88 Pogodbe obvestijo o primerih morebitne državne pomoči.“
II – Dejansko stanje
17.
Na Irskem so od leta 1983, v Italijanski republiki od leta 1993 in v Francoski republiki od leta 1997 mineralna olja, ki se uporabljajo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Shannon, na Sardiniji in v regiji Gardanne, oproščena trošarine.
18.
Te oprostitve je Svet odobril z odločbami 92/510/EGS (
8
), 93/697/ES (
9
) in 97/425/ES (
10
). Svet je te odobritve večkrat podaljšal, nazadnje z Odločbo 2001/224 do 31. decembra 2006.
19.
Komisija je s tremi odločbami z dne 30. oktobra 2001, ki so bile v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavljene 2. februarja 2002 (
11
), sprožila formalni postopek preiskave iz člena 88(2) ES za vsako od zadevnih oprostitev. Po tem postopku je Komisija sprejela sporno odločbo.
20.
V izreku sporne odločbe je predvsem navedeno, da sporne oprostitve, odobrene do 31. decembra 2003, pomenijo državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, da so te pomoči, odobrene med 3. februarjem 2002 in 31. decembrom 2003, nezdružljive s skupnim trgom, ker njihovi upravičenci niso plačali trošarine najmanj 13,01 EUR na 1000 kg težkega mineralnega olja, in da morajo tri zadevne države članice izterjati navedene nezdružljive pomoči.
III – Postopek pred izpodbijano sodbo
21.
V zvezi s prvo obravnavo zadev na Splošnem sodišču in Sodišču napotujem na točke od 25 do 43 izpodbijane sodbe.
IV – Izpodbijana sodba
22.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo razglasilo ničnost sporne odločbe, ker je v njej ugotovljeno – oziroma temelji na ugotovitvi – da so oprostitve plačila trošarin na mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminija, ki so jih Francoska republika, Irska in Italijanska republika odobrile do 31. decembra 2003, državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, in ker je v njej odrejeno, naj Francoska republika, Irska in Italijanska republika sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev vračila teh oprostitev od njihovih prejemnikov, v delu, v katerem ti niso plačali trošarine po stopnji vsaj 13,01 EUR na 1000 kg težkega kurilnega olja.
23.
V skladu s točko 58 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče navedlo, da je v skladu z načelom ekonomičnosti postopka primerno najprej obravnavati tožbene razloge in očitke glede kršitve načela pravne varnosti in/ali načela domneve zakonitosti aktov Unije. Tožeče stranke so s temi tožbenimi razlogi in temi očitki v bistvu Komisiji očitale, da je deloma izničila pravne učinke, nastale z odločbami Sveta o odobritvi, nazadnje z Odločbo 2001/224, s katerimi je zadevnim državam članicam dovoljena zagotovitev navedenih oprostitev do 31. decembra 2006.
24.
Potem ko je Splošno sodišče v točkah od 59 do 62 izpodbijane sodbe opozorilo na sodno prakso o načelih pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, je v točkah od 63 do 74 navedene sodbe preučilo vprašanje razmerja med pravili o trošarinah in pravili o državnih pomočeh.
25.
Opozorilo je na ukrepe, ki jih Evropska skupnost lahko sprejme za odpravo različnih vrst izkrivljanj, ki vplivajo na pravilno delovanje notranjega trga na obeh področjih, in izhajalo iz predpostavke, da imajo pravila o davčnem usklajevanju, zlasti pravila o trošarinah, in pravila o državnih pomočeh isti cilj, in sicer spodbujanje pravilnega delovanja notranjega trga s tem, da so usmerjena zlasti zoper izkrivljanje konkurence. Splošno sodišče je menilo, da je treba v zvezi z njihovim skupnim ciljem v okviru doslednega izvajanja teh različnih pravil šteti, da ima pojem izkrivljanje konkurence, v nasprotju s trditvijo Komisije, enak obseg in pomen na področju uskladitve nacionalnih davčnih zakonodaj in področju državnih pomoči.
26.
Opozorilo je, da so institucije Unije, in sicer Komisija, ki predlaga, in Svet, ki odloča, na podlagi pravil na področju usklajevanja nacionalnih davčnih zakonodaj, zlasti tistih, ki se nanašajo na trošarine, navedenih v členu 93 ES in Direktivi 92/81, izrecno odgovorne za presojo obstoja morebitnega izkrivljanja konkurence, da bi lahko državi članici odobrile uporabo ali nadaljnjo uporabo oprostitve usklajene trošarine.
27.
Splošno sodišče je nato navedlo sodno prakso v zvezi s členom 87(1) ES, ki se nanaša na odločitve držav članic, s katerimi te zaradi lastnih ekonomskih ali socialnih ciljev z enostranskimi in neodvisnimi odločitvami podjetjem ali drugim pravnim subjektom dajo na voljo sredstva ali jim dajo prednosti, katerih namen je spodbujanje doseganja želenih socialnih in ekonomskih ciljev. Navedlo je, da je za opredelitev ugodnosti kot „pomoči“ v smislu te določbe med drugim potrebno, da se pripišejo državi.
28.
Splošno sodišče je predvsem z vidika teh načel in teh pravil zavrnilo trditev Komisije, da je Odločba 2001/224 potreben, vendar nezadosten pogoj za to, da bi lahko zadevne države članice zagotovile sporne oprostitve glede na točko 5 obrazložitve Odločbe 2001/224. Iz tega je sklepalo, da se ta točka obrazložitve ne more nanašati na tak primer, kot se obravnava v tej zadevi, ko države članice zagotovijo oprostitve trošarin, da bi se v celoti in zgolj uskladile z odobritvijo, ki jo je podelila institucija Unije, ker bi sicer to vplivalo na obveznost, ki izhaja iz načela pravne varnosti, da se zagotovi dosledno izvrševanje različnih določb prava Unije.
29.
Splošno sodišče je opozorilo, da Komisija ni nikoli uporabila pooblastil, ki jih ima na podlagi člena 8(5) Direktive 92/81 ali celo členov 230 ES ali 241 ES, v okviru katerih bi predlagala odpravo ali spremembo odločb o odobritvi, razglasitev ničnosti teh odločb ali ugotovitev neveljavnosti Direktive 92/81.
30.
V točkah 104 in 105 izpodbijane odločbe je navedeno:
„104
Iz tega sledi, da je – kot je pravilno trdil Svet v odgovoru na vprašanja Splošnega sodišča […] – takrat, ko je Komisija sprejela izpodbijano odločbo, Odločba 2001/224 obstajala in je bila veljavna. Za to odločbo, odločbe Sveta o odobritvi, ki so bile sprejete pred njo, in za Direktivo 92/81, zlasti njen člen 8(4), je veljala domneva zakonitosti, ki velja za vse akte Unije. Vse so imele pravne učinke. Zato so se Italijanska republika, Irska in Francoska republika lahko oprle na odločbe Sveta o odobritvi, nazadnje na Odločbo 2001/224, na podlagi katerih so še naprej uporabljale sporne oprostitve na Sardiniji, v regiji Shannon in regiji Gardanne, zlasti do31. decembra 2003. Te odločbe so Komisiji v bistvu preprečile, da bi lahko v [sporni] odločbi zgoraj navedene sporne oprostitve pripisala zadevnim državam članicam in jih zato opredelila kot državne pomoči v smislu člena 87(1) ES ter da bi lahko odredila pridobitev njihovega delnega vračila v delu, v katerem jih je ocenila za nezdružljive z notranjim trgom v smislu člena 87(3) ES.
105
V posebnih okoliščinah te zadeve je treba ugotoviti, da [sporna] odločba v delu, v katerem neposredno izpodbija veljavnost spornih oprostitev, ki so jih Italijanska republika, Irska in Francoska republika zagotovile do 31. decembra 2003, posredno, ampak nujno, izpodbija tudi veljavnost odločb Sveta o odobritvi, nazadnje Odločbe 2001/224, in njihove učinke. S tem sta v izpodbijani odločbi kršeni načelo pravne varnosti in načelo domneve zakonitosti aktov Unije.“
V – Predlogi strank pred Sodiščem
31.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
—
razveljavi izpodbijano sodbo;
—
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;
—
pridrži odločitev o stroških.
32.
Irska, Francoska republika, Italijanska republika in Aughinish Alumina Ltd (v nadaljevanju: AAL) Sodišču predlagajo, naj:
—
zavrne pritožbo;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
33.
Eurallumina SpA (v nadaljevanju: Eurallumina) Sodišču predlaga, naj:
—
zavrne pritožbo;
—
če Sodišče ne bi odobrilo nobenega od tožbenih razlogov, ki jih Splošno sodišče navaja v podporo izpodbijani sodbi, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
VI – Pritožba
34.
Komisija v podporo predlogu za razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču navaja pet pritožbenih razlogov.
35.
Prva pritožbena razloga sta deloma procesna, medtem ko se preostali trije nanašajo na vsebinsko kršitev prava Unije.
36.
Cilj prvega pritožbenega razloga je dokazati nepristojnost Splošnega sodišča, kršitve postopka, ki so škodile interesom Komisije, kršitev načela dispozitivnosti, člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije in členov 44(1) in 48(2) Poslovnika Splošnega sodišča ter podredno neobstoj obrazložitve. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na nepristojnost Splošnega sodišča, kršitev členov 87(1) ES in 88 ES in člena 61, drugi odstavek, Statuta Sodišča ter na kršitve postopka, ki so škodile interesom Komisije. Cilj tretjega pritožbenega razloga je dokazati kršitev členov 87 ES in 88 ES in kršitev načela institucionalnega ravnovesja ter tudi to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri določitvi pristojnosti Sveta in Komisije ter določitvi razmerij med davčnim usklajevanjem in nadzorom državnih pomoči. Komisija s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo Odločbo 2001/224 in kršilo pravila o razlagi aktov institucij Unije. Nazadnje, peti pritožbeni razlog se nanaša, prvič, na kršitev načel pravne varnosti, domneve zakonitosti aktov Unije in dobrega upravljanja, in drugič, na neobstoj obrazložitve.
37.
Analizo pritožbe bom začel s prvim pritožbenim razlogom.
A – Trditve strank
38.
Prvi pritožbeni razlog ima dva dela.
39.
Komisija s prvim delom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je po uradni dolžnosti navajalo tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam, oziroma da je znova opredelilo predmet tožbe.
40.
Po mnenju Komisije je očitno, da Splošno sodišče sporne odločbe ni razglasilo za nično zaradi kršitve načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, ki sta bili obravnavani le splošno, temveč samo na podlagi tega, ker sporne oprostitve niso državne pomoči, saj jih je bilo mogoče pripisati Evropski uniji. (
12
)
41.
Po mnenju Komisije je Splošno sodišče, ki je odločalo po vrnitvi zadeve v razsojanje, v razpravo vključilo vprašanje pripisljivosti, ko je z dopisom sodnega tajništva z dne 20. julija 2011 strankam postavilo to vprašanje:
„Ali je za zagotovitev spornih oprostitev do 31. decembra 2003 s strani Italije, Irske in Francije objektivno mogoče šteti, da izpolnjujejo pogoj glede pripisovanja državi iz člena 87(1) ES, ker so bile predhodno odobrene z odločbami Sveta, sprejetimi soglasno na predlog Komisije, na podlagi člena 8(4) Direktive 92/81, nazadnje z Odločbo 2001/224?“
42.
Komisija meni, da so tožeče stranke samo v odgovoru na to vprašanje trdile, da sporne oprostitve niso državna pomoč, ker jih je bilo mogoče pripisati Uniji, ne pa državam članicam.
43.
Tožene stranke v pritožbenem postopku nasprotujejo tej trditvi.
44.
Irska in Italijanska republika namreč trdita, da je Splošno sodišče lahko po uradni dolžnosti navedlo bistveno kršitev postopka, ker bi Komisija za izpolnitev obveznosti obrazložitve morala navesti razloge, na podlagi katerih je menila, da je sporne oprostitve mogoče pripisati zadevnim državam članicam.
45.
Poleg tega Francoska republika, Eurallumina in AAL trdijo, da tožbeni razlog v zvezi s pripisljivostjo pomeni razširitev tožbenih razlogov, ki so jih navedle, in da je zato Splošno sodišče le sprejelo in razvilo tožbene razloge, ki so se nanašali na kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije.
46.
Poleg tega Francoska republika, Italijanska republika in Eurallumina menijo, da ima trditev o nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam relativen pomen v obrazložitvi izpodbijane sodbe in torej ni glavni razlog za razglasitev ničnosti sporne odločbe.
B – Presoja
47.
Vprašanji, ki ju Komisija postavlja s prvim delom pritožbenega razloga, sta, ali je Splošno sodišče po uradni dolžnosti navedlo tožbeni razlog – ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam – ki ga ne bi smelo, in ali je bil ta tožbeni razlog resničen razlog za razglasitev ničnosti sporne odločbe, ki bi lahko povzročil razveljavitev izpodbijane sodbe.
48.
Za uvod opozarjam, da iz pravil, s katerimi se ureja postopek pred sodišči Unije, zlasti iz člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1) Poslovnika Splošnega sodišča, izhaja, da spor določijo in razmejijo stranke. Iz tega sledi, da sodišče Unije ne sme prekoračiti predlogov, ki so mu jih predložile stranke. Prav tako mora o teh predlogih načeloma odločati na podlagi pravnih in dejanskih elementov, ki jih navedejo stranke.
49.
Pravila o postopku pred vsakim sodiščem Unije in sodna praksa pa so določili primere, v katerih je sodišče Unije za izpolnitev svoje naloge nadzora zakonitosti pristojno, da po uradni dolžnosti navede tožbeni razlog, ki ga tožeča stranka ni navedla v podporo svojemu predlogu. Narava tožbenega razloga določa, ali ga sodišče Unije lahko navede po uradni dolžnosti.
50.
V tej zadevi menim, da je treba takoj zavrniti trditve Irske in Italijanske republike, da je Splošno sodišče lahko po uradni dolžnosti navedlo bistveno kršitev postopka, ker Komisija ni obrazložila sporne odločbe v zvezi z vprašanjem pripisljivosti državi.
51.
Pripisljivost državi je namreč glavni element pojma državne pomoči.
52.
Spomniti je treba, da je v zvezi s tem v skladu s členom 87(1) ES vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.
53.
Navedena določba pogojuje to nezdružljivost s preverjanjem štirih pogojev, med katerimi je pogoj, da gre za intervencijo države ali ukrep iz državnih sredstev. (
13
)
54.
Da bi lahko prednosti opredelili kot „pomoči“ v smislu člena 87(1) ES, morajo biti v skladu s sodno prakso, prvič, dodeljene neposredno ali posredno iz državnih sredstev, in drugič, jih mora biti mogoče pripisati državi. (
14
)
55.
V skladu z ustaljeno sodno prakso tožbenega razloga v zvezi s pripisljivostjo državi v delu, ki se nanaša na vsebinsko zakonitost odločbe, spada med kršitve pravnega pravila o izvajanju Pogodbe in ga je mogoče preizkusiti le, če ga navede tožeča stranka. (
15
)
56.
Torej je treba najprej preučiti, ali so Irska, Francoska republika, Italijanska republika, Eurallumina in AAL ob prvi vrnitvi zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču navedle tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam, da bi ugotovili, ali je Splošno sodišče ta tožbeni razlog navedlo po uradni dolžnosti.
57.
Glede na elemente iz spisa ni nobenega dvoma, da zadevne države članice in zainteresirani tretji strani nikoli v postopku, ko je Splošno sodišče odločalo o vrnjeni zadevi, niso trdile, da sporne oprostitve niso državne pomoči, ker jih ni bilo mogoče pripisati zadevnim državam članicam.
58.
Komisija je vprašanje pripisljivosti vseeno omenila v odgovoru na tožbo v zadevi T‑56/06, v katerem je odgovarjala na tožbeni razlog Francoske republike, ki je trdila, da francoska oprostitev ni pomoč, ker ne izkrivlja in ne more izkrivljati konkurence.
59.
Komisija je nato omenila zadevo, v kateri je bila izdana sodba Splošnega sodišča z dne 5. aprila 2006 v zadevi Deutsche Bahn proti Komisiji (
16
), da je ponazorila primere, v katerih sta morali Sodišče in Splošno sodišče presoditi nacionalne ukrepe z vidika pravil prava Unije o državnih pomočeh in z vidika drugih določb Pogodbe. S sklepanjem a contrario je dokazala, da oprostitev, ki jo Svet odobri na podlagi pravil o davčnem usklajevanju, ne izključuje, da je ta oprostitev tudi državna pomoč v smislu člena 87(1) ES.
60.
Splošno sodišče je po zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Irski in drugim, s katero so bile združene zadeve T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 in T‑69/06 vrnjene v razsojanje Splošnemu sodišču, obvestilo vse stranke, da se postopek nadaljuje v skladu z določbami člena 117 in naslednjih njegovega poslovnika in da imajo možnost predložiti pisna stališča.
61.
Tožeče stranke se ob prvi vrnitvi zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču vseeno v tej fazi postopka niso odzvale na razlago Komisije, ko je ta omenila zgoraj navedeno sodbo Deutsche Bahn proti Komisiji.
62.
Francoska republika je namreč v zadevi T‑56/06 RENV še naprej menila, da pogoj iz člena 87(1) ES o izkrivljanju konkurence zagotovo ni izpolnjen. Italijanska republika pa je v zadevi T‑60/06 RENV še vedno očitala samo merilo selektivnosti oprostitve. Eurallumina in AAL sta v zadevah T‑62/06 RENV in T‑69/06 RENV povzeli očitke, ki sta jih navedli v postopku pred vrnitvijo zadeve v razsojanje in ki se ne nanašajo na kršitev člena 87(1) ES kot takega. Irska je v zadevi T‑50/06 RENV celo vztrajala pri mnenju, da je oprostitev, odobrena AAL, obstoječa pomoč.
63.
Torej je očitno Splošno sodišče, kot je Komisija poudarila v točki 19 pritožbe, trditev o pripisljivosti res vključilo v razpravo z vprašanjem, ki je bilo strankam poslano z dopisom sodnega tajništva z dne 20. julija 2011, s katerim je strankam dalo možnost, da nanj odgovorijo pisno in o tem razpravljajo na obravnavi pred tem sodiščem 14. septembra 2011.
64.
Nato je treba preučiti, ali je še vedno mogoče sklepati, da je tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam, mogoče povezati s tožbenim razlogom, ki se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, kot trdijo nekatere tožene stranke v pritožbenem postopku.
65.
Po mojem mnenju vprašanje pripisljivosti ne more biti dodaten ali razširjen argument, ki ga je Splošno sodišče lahko sprejelo in razvilo v okviru tožbenega razloga, ki se je nanašal na kršitev navedenih načel.
66.
Tožbeni razlogi so namreč po definiciji pravni razlogi, na katere se stranka sklicuje za utemeljitev svojega predloga. Razširjeni argument je argument, ki krepi ta tožbeni razlog in posledično vodi k isti ugotovitvi.
67.
Spomniti moram, da je Splošno sodišče v tej zadevi v skladu z načelom ekonomičnosti postopka najprej preučilo tožbene razloge in očitke, ki so se nanašali na kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, da je razglasilo ničnost sporne odločbe.
68.
Po mojem mnenju se tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam, ne more povezovati s tožbenim razlogom, ki se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, in to iz več razlogov.
69.
Po mojem mnenju sta ta tožbena razloga ločena in neodvisna. Prvič, narava zadevnega pravnega pravila je namreč drugačna, ker se prvi tožbeni razlog nanaša na kršitev pravnega pravila o uporabi Pogodbe, medtem ko se drugi nanaša na kršitev splošnih načel prava Unije. Drugič, tudi posledice kršitev, na kateri se nanašata tožbena razloga, so različne.
70.
Tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, sproža dvom o ugotovitvi Komisije, to je zagotovitev vračila pomoči.
71.
Kot je Splošno sodišče ugotovilo v zadevah T‑56/06 RENV in T‑60/06 RENV, sta Francoska republika in Italijanska republika Komisiji očitali, da je kršila načelo pravne varnosti, kar zadeva prvo državo, in načelo domneve zakonitosti aktov Unije, kar zadeva drugo državo, z odreditvijo zagotovitve vračila pomoči, ki naj bi bila odobrena med 3. februarjem 2002 in 31. decembrom 2003. (
17
)
72.
Eurallumina in AAL pa sta v zadevah T‑62/06 RENV in T‑69/06 RENV Komisiji očitali, da je kršila načeli pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije, kar zadeva prvo družbo, in načelo pravne varnosti, kar zadevo drugo družbo, s tem da je glede italijanske in irske oprostitve ugotovila delno nezdružljivost s skupnim trgom. (
18
)
73.
Namen tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti oprostitev državam članicam, je glede na to, da je nepripisljivost sestavni del pojma državne pomoči, ugotoviti, da ta element ni bil izpolnjen.
74.
Torej se ne morem strinjati z mnenjem družbe Eurallumina, ki trdi, da pojem pripisljivosti ne pomeni drugega kot uporabo načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije.
75.
Poleg tega je treba poudariti, da Irska vse do trenutka, ko je Splošno sodišče strankam postavilo vprašanje, na katerega naj odgovorijo pisno, ni trdila, da irska oprostitev ni pomoč. Nasprotno, navedla je, da je Komisija napačno uporabila pravo s tem, da je štela, da gre za novo in ne obstoječo pomoč. To ugotovitev potrjuje tudi teza, ki nasprotuje povezavi s tožbenim razlogom kršitve načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije.
76.
Splošno sodišče je po mojem mnenju storilo napako pri presoji, ko je tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam, povezalo s tožbenim razlogom, ki se nanaša na kršitev navedenih načel.
77.
Nazadnje bom preučil vprašanje, ali je bil tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 87(1) ES zaradi nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam, resnično razlog za razglasitev ničnosti sporne odločbe, če ne celo pomemben razlog, ki bi utemeljil razveljavitev izpodbijane sodbe.
78.
Res je, da izpodbijana sodba temu namenja le nekaj točk. Vseeno pa ta tožbeni razlog po mojem mnenju nima le relativnega pomena v obrazložitvi izpodbijane sodbe, kot trdita Italijanska republika in Eurallumina.
79.
To protislovje med jedrnatostjo Splošnega sodišča in pomenom, ki ga ima navedeni tožbeni razlog, je sicer mogoče po mojem mnenju pojasniti s tem, da je Splošno sodišče tožbeni razlog o nepripisljivosti spornih oprostitev državam članicam povezalo s tožbenim razlogom, ki se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije.
80.
Točka 104 izpodbijane sodbe posebej dobro ponazarja to ujemanje, ker je Splošno sodišče, potem ko je zapisalo, da za odločbe Sveta o odobritvi velja domneva zakonitosti, ki velja za vse akte Unije, razsodilo, da so te odločbe Komisiji v bistvu preprečile, da bi lahko v sporni odločbi sporne oprostitve pripisala zadevnim državam članicam in jih zato opredelila kot državne pomoči v smislu člena 87(1) ES ter da bi lahko odredila pridobitev njihovega delnega vračila v delu, v katerem jih je ocenila za nezdružljive z notranjim trgom v smislu člena 87(3) ES.
81.
Spomniti moram, da je Splošno sodišče sporno odločbo razglasilo za nično, „ker je v njej ugotovljeno – oziroma temelji na ugotovitvi – da so [sporne] oprostitve […] državne pomoči v smislu člena 87(1) ES“.
82.
Vendar po mojem mnenju sama kršitev načel pravne varnosti in domneve zakonitosti aktov Unije ne omogoča razglasitve ničnosti sporne odločbe na podlagi te obrazložitve.
83.
Tožbeni razlog, na podlagi katerega je Splošno sodišče lahko razglasilo ničnost sporne odločbe, ker je v njej ugotovljeno – oziroma temelji na ugotovitvi – da so sporne oprostitve državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, je po mojem mnenju tožbeni razlog, ki se nanaša na nepripisljivost teh oprostitev državam članicam.
84.
Iz tega sledi, da je treba sprejeti trditev Komisije, da je bil resnični razlog za razglasitev ničnosti sporne odločbe nepripisljivost teh oprostitev državam članicam.
85.
Zato je treba, ne da bi bilo treba preučiti druge trditve in tožbene razloge strank, razveljaviti izpodbijano sodbo v delu, v katerem je z njo razglašena ničnost sporne odločbe, ker je v njej ugotovljeno – oziroma temelji na ugotovitvi – da so oprostitve plačila trošarin na mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminija, ki so jih Francoska republika, Irska in Italijanska republika odobrile do 31. decembra 2003, državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, in ker je v njej odrejeno, naj Francoska republika, Irska in Italijanska republika sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev vračila teh oprostitev od njihovih prejemnikov, v delu, v katerem ti niso plačali trošarine po stopnji vsaj 13,01 EUR na 1000 kg težkega kurilnega olja.
86.
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča lahko le-to ob razveljavitvi odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje, ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču. V obravnavani zadevi stanje postopka ne dovoljuje, da bi Sodišče odločilo o zadevi.
87.
Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču in pridržati odločitev o stroških.
VII – Predlog
88.
Glede na navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj odloči:
1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 21. marca 2012 v združenih zadevah Irska in drugi proti Komisiji (T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV in T‑69/06 RENV) se razveljavi, ker je z njo:
—
razglašena ničnost Odločbe Komisije 2006/323/ES z dne 7. decembra 2005 o oprostitvi plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji, ki se izvaja v Franciji, na Irskem in v Italiji, ker je v njej ugotovljeno – oziroma temelji na ugotovitvi – da so oprostitve plačila trošarin na mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminija, ki so jih Francoska republika, Irska in Italijanska republika odobrile do 31. decembra 2003, državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, in ker je v njej odrejeno, naj Francoska republika, Irska in Italijanska republika sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev vračila teh oprostitev od njihovih prejemnikov, v delu, v katerem ti niso plačali trošarine po stopnji vsaj 13,01 EUR na 1000 kg težkega kurilnega olja;
—
Komisiji naloženo plačilo njenih stroškov in stroškov, ki so jih priglasile tožeče stranke, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe v zadevi T‑69/06 R.
2.
Združene zadeve T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV in T‑69/06 RENV se vrnejo v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.
3.
Odločitev o stroških se pridrži.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV in T‑69/06 RENV, v nadaljevanju: izpodbijana sodba.
(
3
)	Odločba o oprostitvi plačila trošarine za mineralna olja, ki se uporabljajo kot gorivo pri proizvodnji aluminijevega oksida v regiji Gardanne, v regiji Shannon in na Sardiniji, ki se izvaja v Franciji, na Irskem in v Italiji (UL 2006, L 119, str. 12, v nadaljevanju: sporna odločba).
(
4
)	Odločba Sveta z dne 12. marca 2001 o nižjih trošarinskih stopnjah in oprostitvah plačila trošarine za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene (UL L 84, str. 23).
(
5
)	UL L 316, str. 12.
(
6
)	UL L 316, str. 19.
(
7
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 2, str. 405.
(
8
)	Odločba Sveta z dne 19. oktobra 1992, ki državam članicam dovoljuje, da za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene, še naprej uporabljajo obstoječe nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarin v skladu s postopkom, predvidenim v členu 8(4) Direktive 92/81/EGS (UL L 316, str. 16).
(
9
)	Odločba Sveta z dne 13. decembra 1993, ki nekaterim državam članicam dovoljuje, da za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene, uporabljajo ali še naprej uporabljajo nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarin v skladu s postopkom, predvidenim v členu 8(4) Direktive 92/81/EGS (UL L 321, str. 29).
(
10
)	Odločba Sveta z dne 30. junija 1997, ki državam članicam dovoljuje, da za nekatera mineralna olja, če so uporabljena v posebne namene, uporabljajo ali še naprej uporabljajo obstoječe nižje trošarinske stopnje ali oprostitve plačila trošarin v skladu s postopkom, predvidenim v Direktivi 92/81/EGS (UL L 182, str. 22).
(
11
)	UL C 30, str. 17, 21 in 25.
(
12
)	Komisija se sklicuje na zadnji stavek točke 104 izpodbijane sodbe.
(
13
)	Sodba z dne 30. maja 2013 v zadevi Doux Élevage in Coopérative agricole UKL-ARREE (C‑677/11, točka 25).
(
14
)	Prav tam (točka 27).
(
15
)	Sodba z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France (C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 67). Glej v tem smislu tudi sodbo z dne 2. decembra 2009 v zadevi Komisija proti Irski in drugim (C-89/08 P, ZOdl., str. I-11245, točka 40).
(
16
)	T-351/02, ZOdl., str. II-1047.
(
17
)	Glej točki 53 in 54 izpodbijane sodbe.
(
18
)	Glej točki 55 in 56 izpodbijane sodbe.