62024CJ0654
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 29. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Socialna politika – Direktiva 1999/70/ES – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP – Določilo 4 – Načelo prepovedi diskriminacije – Nadomestilo, dodeljeno v obliki elektronske kartice za zagotavljanje nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja učiteljev ter izboljšanje njihovih poklicnih kompetenc – Dodelitev, pridržana za učitelje, zaposlene za nedoločen čas – Diskriminacija učiteljev, zaposlenih za določen čas – Nacionalna sodna praksa, ki izključuje naknadno dodelitev zadevne ugodnosti zadevnim učiteljem, kadar ti niso več del šolskega sistema – Nadomestitev, pod nekaterimi pogoji, pravice do odškodnine za nastalo škodo“
V zadevi C‑654/24, [Bariello] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunale ordinario di Ravenna (sodišče prve stopnje v Raveni, Italija) z odločbo z dne 8. oktobra 2024, ki je na Sodišče prispela 8. oktobra 2024, v postopku
M. M.
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias in B. Smulders (poročevalec), sodniki,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za M. M. S. Solidoro, avvocato,
–
za italijansko vlado S. Fiorentino, agent, skupaj z L. Fiandaca, avvocata dello Stato,
–
za Evropsko komisijo S. Delaude in D. Recchia, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago določbe 4 Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999 (v nadaljevanju: Okvirni sporazum), ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368), ter člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. M., nekdanjo učiteljico, zaposleno za določen čas, in Ministero dell’Istruzione e del Merito (ministrstvo za izobraževanje in učinkovitost, Italija) (v nadaljevanju: ministrstvo), ker je bilo M. M. za šolska leta od 2020/2021 do 2023/2024 zavrnjeno letno nadomestilo v obliki elektronske kartice, ki učiteljem omogoča nakup različnega blaga in storitev ter ki je dodeljena za zagotavljanje njihovega nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja ter izboljšanje njihovih poklicnih kompetenc.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 1 Direktive 1999/70 določa, da je namen te direktive „uveljaviti [Okvirni sporazum]“.
4
Določba 2 Okvirnega sporazuma, naslovljena „Področje uporabe“, v točki 1 določa:
„Ta sporazum se uporablja za delavce, zaposlene za določen čas, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, kakor ju opredeljujejo zakoni, kolektivne pogodbe ali običaji v vsaki državi članici.“
5
Določba 3 Okvirnega sporazuma, naslovljena „Opredelitve“, določa:
„1.
V tem sporazumu izraz ‚delavec, zaposlen za določen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, sklenjeno neposredno med delodajalcem in delavcem in pri katerem je konec pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja določen z objektivnimi pogoji, kakršni so potek določenega datuma, dokončanje določene naloge ali nastop posebnega dogodka;
2.
V tem sporazumu izraz ‚primerljiv delavec, zaposlen za nedoločen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje za nedoločen čas v istem podjetju, opravlja enako ali podobno delo/poklic, pri čemer se upošteva izobrazba/strokovnost. […]“
6
Določba 4 Okvirnega sporazuma, naslovljena „Načelo nediskriminacije“, v točki 1 določa:
„Delavce, zaposlene za določen čas, se glede pogojev zaposlitve ne sme obravnavati manj ugodno kakor primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas, razen kjer je različno obravnavanje upravičljivo iz objektivnih razlogov.“
Italijansko pravo
7
Člen 1 legge n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti (zakon št. 107 o reformi nacionalnega sistema izobraževanja in usposabljanja ter o prenovitvi veljavne zakonodaje) z dne 13. julija 2015 (GURI št. 162 z dne 15. julija 2015, v nadaljevanju: zakon št. 107/2015) v odstavkih 121 in 122 določa:
„121.   Za zagotavljanje nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja učiteljev in izboljšanje njihovih poklicnih kompetenc se uvede elektronska kartica za izpopolnjevanje in izobraževanje redno zaposlenih učiteljev v šolskih ustanovah vseh vrst in ravni ob upoštevanju omejitev izdatkov iz odstavka 123. Kartico, ki se za vsako šolsko leto izda v nominalni vrednosti 500 EUR, je mogoče uporabiti za nakup knjig in priročnikov, tudi digitalnih, publikacij in revij, koristnih za poklicno izpopolnjevanje, za nakup strojne in programske opreme, za vpis na tečaje za izpopolnjevanje in pridobivanje poklicnega znanja, ki jih izvajajo organizacije, akreditirane pri [ministrstvu], na visokošolske ali magistrske, specialistične ali enkratne programe, povezane s poklicnim profilom, ali na doktorski študij, povezan s poklicnim profilom, za udeležbo na gledaliških predstavah, kinematografskih projekcijah, obisk muzejev, razstav, kulturnih prireditev in nastopov v živo ter za pobude, ki so v skladu z dejavnostmi, opredeljenimi v triletnem načrtu vzgojno-izobraževalne ponudbe šol in nacionalnem načrtu izobraževanja in usposabljanja iz odstavka 124. Znesek na kartici ni dodatek k plači niti ni obdavčljivi dohodek.
122.   Merila in podrobna pravila za izdajo in uporabo kartice iz odstavka 121, znesek, ki se dodeli v okviru razpoložljivih sredstev iz odstavka 123, pri čemer se upošteva javni sistem za upravljanje digitalne identitete, ter podrobna pravila za izplačilo ugodnosti in koristi, povezanih s to kartico, se določijo z uredbo predsednika sveta ministrov v soglasju z [ministrstvom] in ministrstvom za gospodarstvo in finance, ki jo je treba sprejeti v šestdesetih dneh od začetka veljavnosti tega zakona.“
8
Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado (uredba predsednika sveta ministrov, ki ureja načine dodeljevanja in uporabe elektronske kartice za izpopolnjevanje in izobraževanje redno zaposlenih učiteljev v šolskih ustanovah vseh vrst in ravni) z dne 28. novembra 2016 (GURI št. 281 z dne 1. decembra 2016), ki je bila sprejeta na podlagi člena 1(122) zakona št. 107/2015, v členu 3(2) določa:
„Kartice [iz člena 1(21) zakona št. 107/2015] od prenehanja opravljanja storitev ni več mogoče uporabljati.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9
M. M. je bila v štirih šolskih letih od 2020/2021 do 2023/2024 pri ministrstvu zaposlena kot učiteljica za določen čas.
10
Ker ji za ta šolska leta ni bila priznana pravica do elektronske kartice iz člena 1(211) zakona št. 107/2015 (v nadaljevanju: zadevna elektronska kartica), je M. M. 5. aprila 2024 vložila tožbo pri Tribunale ordinario di Ravenna (sodišče prve stopnje v Raveni, Italija), ki je predložitveno sodišče, s katero predlaga, da se ministrstvu naloži, naj ji v skladu s podrobnimi pravili, ki urejajo izdajo in uporabo zadevne elektronske kartice, da na voljo letno nadomestilo v višini 500 EUR, ki ga ta kartica pomeni za vsako od navedenih šolskih let, in podredno, naj ji izplača skupni znesek 2000 EUR.
11
Predložitveno sodišče najprej navaja, da je zadevna elektronska kartica, katere namen je zagotavljati nadaljnje izobraževanje in usposabljanje učiteljev, v obliki spletne aplikacije, s katero se ustvari nakupna koda ali kupon, ki ga učitelj uporabi za nakup blaga ali storitev, ki jih je prej izbral, in da lahko zadevni trgovec to kartico sprejme le za izdelke, ki so v skladu z regulativnim okvirom. Po nakupu blaga ali storitve naj bi bila trgovcu dodeljena ustrezna terjatev do ministrstva.
12
To sodišče poleg tega pojasnjuje, da je bila zadevna elektronska kartica na podlagi člena 1(21) zakona št. 107/2015 prvotno izdana le učiteljem, zaposlenim za nedoločen čas. Vendar naj bi iz sklepa z dne 18. maja 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronska kartica) (C‑450/21, EU:C:2022:411), izhajalo, da je ta zakon v nasprotju z določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, ker iz ugodnosti te kartice izključuje učitelje, kot je M. M., ki so zaposleni za določen čas.
13
Po mnenju predložitvenega sodišča se zdi, da iz tega sklepa izhaja pravica učiteljev, zaposlenih za določen čas, do izdaje zadevne elektronske kartice. Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija) pa naj bi s sklepom št. 29961/2023 z dne 4. oktobra 2023 z več vidikov omejilo podrobna pravila za vložitev tožbe, vložene za uveljavljanje take pravice, pri čemer je med drugim razsodilo, da imajo med osebami, ki jim je bila ugodnost te kartice neupravičeno odvzeta, pravico do njene naknadne izdaje le osebe, ki so bile na dan, ko je sodišče odločilo o njihovi pravici, še vedno del šolskega sistema, ker so bile zadolžene za nadomeščanje, so bile vpisane na rezervne sezname za nadomeščanje ali so postale redni učitelji.
14
Nasprotno, v skladu s to sodbo, če je zadevna oseba medtem zapustila šolski sistem, kot naj bi veljalo za M. M., katere zadnja pogodba o zaposlitvi naj bi se iztekla 30. junija 2024 in ki naj ne bi več opravljala nobenega pedagoškega dela niti naj ne bi bila vpisana na navedene rezervne sezname, bi morala denarna obveznost, povezana z zadevno elektronsko kartico, ugasniti z učinkom za nazaj, zahtevek za izdajo te kartice pa bi bilo treba vsebinsko zavrniti.
15
Res je, da je Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) v navedeni sodbi razsodilo, da lahko v takem položaju nekdanji učitelj namesto zahteve za izdajo zadevne elektronske kartice zahteva odškodnino za škodo, nastalo zaradi nedodelitve te kartice.
16
Vendar naj bi za tako odškodninsko tožbo veljalo več dodatnih pogojev, tako materialnih kot postopkovnih. Tako naj bi morala zadevna oseba zlasti zatrjevati in dokazati, da ji je nastala posebna škoda, ki se razlikuje od škode, povezane zgolj z izgubo zneska 500 EUR na leto. Poleg tega naj se škoda ne bi domnevala – in – če lahko sodišče škodo pravično oceni – taka ocena bi načeloma pomenila, da se dodeli znesek nadomestila, ki je nižji od navedenega zneska.
17
V obravnavanem primeru pa naj bi bilo treba glede na te pogoje tožbo, ki jo je vložila M. M., zavrniti, zlasti ker naj M. M. ne bi niti zatrjevala niti dokazala obstoja posebne škode, ki se razlikuje od preproste izgube gospodarske prednosti v višini 500 EUR na leto.
18
Po mnenju tega sodišča so navedeni pogoji v nasprotju s prepovedjo diskriminacije iz določbe 4 Okvirnega sporazuma, ker se ne uporabljajo za učitelje, zaposlene za nedoločen čas.
19
Poleg tega predložitveno sodišče meni, da je škoda v obravnavanem primeru posledica samega dejstva, da je bila M. M. v nasprotju s to določbo 4 prikrajšana za znesek, povezan z zadevno elektronsko kartico, pri čemer je pojasnjeno, da neplačilo takega zneska praviloma zadostuje, da sodišče zadevni osebi samodejno dodeli znesek iz naslova te škode, skupaj z obrestmi.
20
Zato bi se s tem, da bi se nekdanjemu učitelju, zaposlenemu za določen čas, naložilo spoštovanje posebnih pogojev za pridobitev odškodnine za škodo, ki mu je nastala zaradi nedodelitve zadevne elektronske kartice, poseglo v polni učinek prava Unije in onemogočila pravica takega učitelja do učinkovitega pravnega sredstva v smislu člena 47 Listine.
21
Predložitveno sodišče dodaja, na eni stani, da cilj uvedbe zadevne elektronske kartice, ki se nanaša na zagotavljanje nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja učiteljev, ne more upravičiti takih pogojev, ker ta kartica omogoča nakup izdelkov tekoče potrošnje, ki niso pripomočki za usposabljanje v ožjem smislu, ampak imajo le potencial v tem smislu.
22
Na drugi strani, ne bi naj bilo praktičnih ali pravnih ovir za dodelitev nadomestila v višini 500 EUR, povezanega z zadevno elektronsko kartico, učitelju, ki ni več del šolskega sistema, ali za plačilo samodejnega nadomestila v višini zneska tega nadomestila, ker je v italijanskem pravu izpolnitev denarne obveznosti vedno mogoča, ta obveznost pa ne more ugasniti retroaktivno.
23
Tako je po mnenju predložitvenega sodišča dejstvo, da je bila M. M. retroaktivno prikrajšana za dodelitev skupnega zneska 2000 EUR za šolska leta od 2020/2021 do 2023/2024 v obliki zadevne elektronske kartice, zgolj zato, ker ni več del šolskega sistema, v nasprotju z določbo 4 Okvirnega sporazuma, kot jo je razložilo Sodišče v sklepu, navedenem v točki 12 te sodbe.
24
V teh okoliščinah je Tribunale ordinario di Ravenna (sodišče prve stopnje v Raveni) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbo 4 [Okvirnega sporazuma] (tudi zaradi zagotavljanja polnega učinka prava Unije in pravice do učinkovitega pravnega sredstva v skladu s členom 47 Listine) razlagati tako, da nasprotuje omejitvam, navedenim v obrazložitvi [predloga za sprejetje predhodne odločbe] (če tožeča stranka ni več del šolskega sistema), ki so bile uvedene z nacionalno sodno prakso v zvezi z dodelitvijo [zadevne elektronske kartice], in je zato tudi za nekdanje učitelje (osebe, ki niso več del šolskega sistema) nujno in zadostno, da zaradi izplačila zneskov iz naslova [zadevne elektronske kartice] (500 EUR na leto) za učitelje, do katerih bi bili upravičeni v času trajanja delovnega razmerja, vložijo tožbo za plačilo teh zneskov bodisi v skladu s podrobnimi pravili, ki veljajo za [zadevno elektronsko kartico], bodisi neposredno v gotovini, brez drugih obveznosti v zvezi z vložitvijo tožbe, navajanjem trditev ali dokaznim bremenom?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Dopustnost
25
Italijanska vlada trdi, da postavljeno vprašanje ni dopustno iz več razlogov. Prvič, v tem vprašanju naj se ne bi razlikovalo med različnimi kategorijami učiteljev, zaposlenih za določen čas, pri čemer naj med drugim kategorija učiteljev, ki opravljajo kratkotrajna nadomeščanja, nikakor ne bi bila upravičena do dodelitve zadevne elektronske kartice. Drugič, navedeno vprašanje naj ne bi bilo razumljivo, ker naj bi se po obsegu nanašalo na celotno obrazložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe. Tretjič, navedeno vprašanje naj bi se nanašalo na različno obravnavanje, ki ne temelji na določenem trajanju delovnega razmerja, ampak zgolj na dejstvu, da je zadevni učitelj izstopil iz šolskega sistema, in to ne glede na razlog za to. Četrtič in nazadnje, ker tožeča stranka iz postopka v glavni stvari ni več zaposlena, naj se Okvirni sporazum zanjo ne bi več uporabljal.
26
Opozoriti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja, ki se nanašajo na pravo Unije, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, le takrat, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na postavljena vprašanja podalo koristne odgovore (sodba z dne 4. septembra 2025, Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, točka 30 in navedena sodna praksa).
27
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče navaja, da M. M. v bistvu zahteva plačilo nadomestila za zadevno elektronsko kartico za šolska leta od 2020/2021 do 2023/2024, v katerih je delala kot učiteljica, zaposlena za določen čas. To sodišče meni, da je treba temu predlogu načeloma ugoditi, vendar navaja, da mu to preprečujejo pogoji za naknadno dodelitev take kartice, določeni v sodni praksi Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče).
28
Tako je najprej očitno, da to sodišče v nasprotju s tem, kar se zdi, da predlaga italijanska vlada, izhaja iz premise, da M. M. ne spada v kategorijo učiteljev, ki bi bila vsekakor izključena iz upravičenosti do zadevne elektronske kartice.
29
Dalje, poudariti je treba, da predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe natančno opisuje obseg pogojev, določenih s sodno prakso Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče), kot so navedeni v točkah od 13 do 16 te sodbe. Čeprav je res, da besedilo tega vprašanja napotuje na „razloge“ za ta predlog, ostaja dejstvo, da je poleg pojasnil, navedenih v tej obrazložitvi, navedeno vprašanje kot tako razumljivo.
30
Poleg tega je treba ugotoviti, da preučitev trditve italijanske vlade, da se pogoji, ki izhajajo iz sodne prakse Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče), uporabljajo ne glede na trajanje delovnega razmerja zadevnih oseb, tako da niso diskriminatorni glede na določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, spada v vsebinsko presojo postavljenega vprašanja.
31
Nazadnje, ta vlada se napačno sklicuje na okoliščino, da M. M. ob vložitvi prošnje ni bila več zaposlena, zato da bi trdila, da se Okvirni sporazum za spor o glavni stvari ne uporablja. Iz pojasnil predložitvenega sodišča je namreč razvidno, da se zahteva za izdajo zadevne elektronske kartice nanaša na obdobja, v katerih je bila M. M. zaposlena kot učiteljica, zaposlena za določen čas, in je bila zato „delavec, zaposlen za določen čas“, v smislu določbe 2, točka 1, Okvirnega sporazuma v povezavi z določbo 3, točka 1, tega sporazuma.
32
Ker pa se diskriminacija, ki je v nasprotju z določbo 4 Okvirnega sporazuma, katere žrtev naj bi bila M. M., nanaša na obdobja zaposlitve, ki jih je dopolnila kot delavka, zaposlena za določen čas, dejstvo, da je medtem ta status izgubila, ni pomembno (glej v tem smislu sodbo z dne 18. oktobra 2012, Valenza in drugi, od C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, točka 35).
33
Iz tega sledi, da je postavljeno vprašanje dopustno.
Utemeljenost
34
Predložitveno sodišče z edinim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma v povezavi z načelom učinkovitega sodnega varstva, določenim v členu 47 Listine, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero je, kar zadeva s tožbo, ki jo vloži učitelj, zaposlen za določen čas, za odpravo neupravičenega prikrajšanja – zaradi uporabe nacionalne ureditve, ki je v nasprotju s prvo od teh določb – za finančno ugodnost v višini 500 EUR na leto, dodeljeno z elektronsko kartico, ki omogoča nakup blaga in storitev, namenjenih zagotavljanju nadaljnjega usposabljanja in izobraževanja učiteljev, prvič, naknadna dodelitev te kartice pogojena s tem, da je ta učitelj še vedno vključen v šolski sistem, in drugič, lahko navedeni učitelj, če navedena kartica ni bila naknadno dodeljena, uveljavlja pravico do povračila škode, nastale zaradi te nedodelitve, le, če so izpolnjeni nekateri posebni pogoji.
35
Najprej je treba opozoriti, da je Sodišče v sklepu z dne 18. maja 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronska kartica) (C‑450/21, EU:C:2022:411, točka 48), v bistvu že razsodilo, da je treba določbo 4 Okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pravico do zadevne elektronske kartice določa le za stalno izobraževalno osebje ministrstva, in ne za učitelje, ki so na tem ministrstvu zaposleni za določen čas.
36
V obravnavanem primeru se postopek v glavni stvari nanaša na isto nacionalno ureditev, kot je ta v zadevi, v kateri je bil izdan ta sklep, in sicer člen 1(121) in (122) zakona št. 107/2015, ki določa uvedbo „elektronske kartice za nadgradnjo in izobraževanje učiteljev, ki ima v izobraževalnih ustanovah na vseh ravneh […] nominalno vrednost 500 EUR na leto za vsako šolsko leto“.
37
V tem okviru predložitveno sodišče izhaja iz premise, da imajo učitelji, zaposleni za določen čas, kot je M. M., za katere je ugotovljeno, da jim je bila zadevna elektronska kartica odvzeta v nasprotju z določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, pravico do naknadne dodelitve te kartice ali vsaj do plačila zneska, ki pomeni njeno nominalno vrednost.
38
Vendar naj bi iz sodne prakse Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) po navedenem sklepu izhajalo, da je tožba za uveljavljanje te pravice odvisna od več pogojev. Predložitveno sodišče tako na eni strani navaja, da morajo biti ti učitelji na dan odločitve o njihovi zahtevi za naknadno dodelitev take kartice še vedno zaposleni, tako da niso več upravičeni do te kartice, če so medtem „izstopili iz šolskega sistema“, kar velja, če ti učitelji niso več zadolženi za nadomeščanje, niso več vpisani na rezervne sezname za nadomeščanje oziroma niso postali redni učitelji. Na drugi strani imajo v tem položaju navedeni učitelji le možnost vložiti odškodninsko tožbo za škodo, nastalo zaradi nedodelitve navedene kartice, ki pa ji je mogoče ugoditi le ob spoštovanju nekaterih dodatnih materialnih in postopkovnih pogojev, kot so tisti iz točke 16 te sodbe.
39
Zato je treba za odgovor na postavljeno vprašanje preučiti, na prvem mestu, ali so taki pogoji v nasprotju z določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, ker povzročajo, kot meni predložitveno sodišče, manj ugodno obravnavanje delavcev, zaposlenih za določen čas, glede na primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas, kar zadeva pogoje zaposlitve, ki ni upravičeno iz objektivnih razlogov.
40
V tem okviru je treba opozoriti, prvič, kot je razvidno iz točke 31 te sodbe, da postavljeno vprašanje temelji na premisi, da učitelj, kot je M. M., spada na področje uporabe Okvirnega sporazuma v smislu določbe 2, točka 1, tega okvirnega sporazuma v povezavi z določbo 3, točka 1, tega sporazuma za obdobja, v katerih je bil zaposlen kot delavec, zaposlen za določen čas. Poleg tega, kot je navedeno v točki 32 te sodbe, te premise ne more omajati okoliščina, da je zadevna oseba medtem ta status izgubila.
41
Drugič, prav tako je treba šteti, da zadevna elektronska kartica spada med „pogoje zaposlitve“ v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma (sodba z dne 3. julija 2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, točka 43 in navedena sodna praksa).
42
Tretjič, kar zadeva zlasti obstoj različnega obravnavanja v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, je treba opozoriti, da za to, da se zadevni delavci za določen čas upravičeno sklicujejo na to določbo, zadostuje, da so ti delavci obravnavani manj ugodno od delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, ki so v primerljivem položaju (sodba z dne 3. julija 2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, točka 49 in navedena sodna praksa).
43
Iz tega sledi, da različno obravnavanje, ki temelji na merilu, ki ni določeno ali nedoločeno trajanje delovnega razmerja, ni zajeto s prepovedjo iz določbe 4 Okvirnega sporazuma (sodba z dne 4. septembra 2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, točka 43 in navedena sodna praksa).
44
V obravnavanem primeru se zdi, da predložitveno sodišče meni, da pogoji, na katere se nanaša njegovo vprašanje, pomenijo različno obravnavanje v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma v škodo učiteljev, zaposlenih za določen čas, ker se ti pogoji, ki urejajo tožbe, ki jih ti učitelji vložijo, „ne uporabljajo za učitelje, zaposlene za nedoločen čas“.
45
Italijanska vlada pa trdi, kot je bilo navedeno v točkah 25 in 30 te sodbe, da se ti pogoji, nasprotno, uporabljajo za vse učitelje – vključno z učitelji, zaposlenimi za nedoločen čas – če ti zapustijo šolski sistem, in to ne glede na razlog.
46
Na podlagi navedb predložitvenega sodišča pa ni mogoče ugotoviti, ali se pogoji, določeni s sodno prakso Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče), uporabljajo tudi za učitelje, zaposlene za nedoločen čas, če so bili ti tako kot učiteljica, zaposlena za določen čas, kot je M. M., neupravičeno prikrajšani za koriščenje zadevne elektronske kartice iz razlogov, ki niso povezani s trajanjem njihovega delovnega razmerja, in če v okviru tožbe, vložene za odpravo tega neupravičenega prikrajšanja, zahtevajo naknadno dodelitev te kartice šele po tem, ko so zapustili šolski sistem. Vendar mora predložitveno sodišče v zvezi s tem opraviti potrebna preverjanja.
47
Če to sodišče po teh preverjanjih ugotovi, da se ti pogoji med učitelji, ki so zapustili šolski sistem in so zahtevali naknadno izdajo zadevne elektronske kartice, uporabljajo le za nekdanje učitelje, zaposlene za določen čas, in ne tudi za nekdanje učitelje, zaposlene za nedoločen čas, bo treba ugotoviti, da uporaba navedenih pogojev uvaja različno obravnavanje v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma v škodo prvonavedenih učiteljev v primerjavi z nekdanjimi učitelji, zaposlenimi za nedoločen čas.
48
V tem primeru bo moralo navedeno sodišče presoditi, ali sta ti kategoriji nekdanjih učiteljev v primerljivih položajih, in če je odgovor pritrdilen, ali odvisno od primera, obstajajo „objektivni razlogi“ v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, ki bi lahko upravičili to različno obravnavanje, pri čemer je treba pojasniti, da spis, ki je na voljo Sodišču, ne vsebuje indicev, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da bi morala presoja, ki jo je treba opraviti v zvezi s tem, temeljiti na elementih, ki se bistveno razlikujejo od tistih, ki jih je upoštevalo Sodišče, za ugotovitev – v zadevi, v kateri je bil izdan sklep z dne 18. maja 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronska kartica) (C‑450/21, EU:C:2022:411), in v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne3. julija 2025, Lalfi (C‑268/24, EU:C:2025:526) – da ta določba 4, točka 1, nasprotuje ureditvi, v skladu s katero so do te elektronske kartice upravičeni le redni učitelji, izključeni pa so učitelji, zaposleni za določen čas, tudi če zadnjenavedeni opravljajo kratkotrajna nadomeščanja.
49
Če pa predložitveno sodišče ugotovi, da se ti pogoji brez razlikovanja uporabljajo za vse učitelje iz točke 47 te sodbe, zanje ni mogoče šteti, da pomenijo različno obravnavanje v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, in to čeprav je nacionalna ureditev, v skladu s katero učiteljem, zaposlenim za določen čas, sprva ni bila priznana zadevna elektronska kartica, v nasprotju s to določbo.
50
Ob tem in ob upoštevanju dvomov, ki jih je izrazilo predložitveno sodišče, je treba, na drugem mestu, preveriti, ali so pogoji, določeni v sodni praksi Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče), na katere se nanaša postavljeno vprašanje, vseeno lahko v nasprotju z določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, ker bi, tudi če niso diskriminatorni, ogrozili polni učinek te določbe ali pravico do učinkovitega pravnega sredstva, določeno v členu 47 Listine, ker je bila nekdanjim učiteljem, zaposlenim za določen čas, odvzeta pravica do zadevne elektronske kartice na podlagi nacionalne ureditve, ki je v skladu s sklepom iz točke 35 te sodbe v nasprotju z določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma.
51
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso, kadar je ugotovljena diskriminacija, ki je v nasprotju s pravom Unije, in dokler niso sprejeti ukrepi za ponovno vzpostavitev enakega obravnavanja, mogoče spoštovanje načela enakosti zagotoviti le tako, da se osebam iz manj ugodno obravnavane skupine priznajo enake ugodnosti kot tiste, do katerih so upravičene osebe iz privilegirane skupine. Manj ugodno obravnavane osebe je torej treba postaviti v enak položaj kot osebe, upravičene do zadevne ugodnosti (sodba z dne 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, točka 66 in navedena sodna praksa).
52
V tem primeru mora nacionalno sodišče zavrniti uporabo diskriminatorne nacionalne določbe, ne da bi zahtevalo ali počakalo, da zakonodajalec to prej odpravi, za osebe iz manj ugodno obravnavane kategorije pa mora uporabiti enako ureditev, kot je ta, do katere so upravičene osebe iz druge kategorije. To obveznost ima ne glede na obstoj določb nacionalnega prava, ki mu dajejo pristojnost v zvezi s tem (sodba z dne 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, točka 67 in navedena sodna praksa).
53
Vendar se taka rešitev uporabi le, kadar obstaja veljaven referenčni sistem (sodba z dne 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, točka 68 in navedena sodna praksa).
54
Tako pa je v postopku v glavni stvari, saj nacionalni sistem, ki se uporablja za učitelje, zaposlene za nedoločen čas, glede izdaje zadevne elektronske kartice, ostaja edini veljavni referenčni sistem, dokler nacionalni zakonodajalec ne sprejme ukrepov za ponovno vzpostavitev enakega obravnavanja.
55
Zato mora biti učiteljem, zaposlenim za določen čas, zagotovljeno enako obravnavanje, kot ga nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari določa za učitelje, zaposlene za nedoločen čas (glej po analogiji sodbo z dne 22. januarja 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, točka 83).
56
Drugič, za zagotovitev takega enakega obravnavanja je treba v celoti in dosledno upoštevati vse elemente, ki so sestavni del te nacionalne ureditve, očiščene svojega diskriminatornega sestavnega dela, in ki pogojujejo dodelitev ugodnosti, ki jih ta ureditev določa, vključno s pogoji, ki lahko po potrebi omejijo dodelitev takih ugodnosti.
57
V zvezi z zadnjenavedenim vidikom namreč ni mogoče šteti, da bi se z upoštevanjem takih pogojev ugotovitvi, da je navedena nacionalna ureditev diskriminatorna, odvzel polni učinek, tudi če bi ta ureditev povzročila izključitev dodelitve ugodnosti, kakršna je zadevna elektronska kartica, saj bi bila taka izključitev torej le posledica tega, da se za osebe prikrajšane skupine uporabi enaka ureditev, kot se uporablja za osebe privilegirane skupine (glej v tem smislu sodbo z dne 15. maja 2025, Melbán in Sergamo, C‑623/23 in C‑626/23, EU:C:2025:358, točki 88 in 89).
58
V obravnavanem primeru italijanska vlada trdi, da so pogoji, postavljeni s sodno prakso Corte suprema di Cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče), neločljivo povezani s ciljem, ki se uresničuje z uvedbo zadevne elektronske kartice, in sicer zagotavljanjem nadaljnjega usposabljanja in izobraževanja učiteljev, saj tega cilja po izstopu zadevnih oseb iz šolskega sistema ni več mogoče doseči, kar potrjuje člen 3(2) uredbe predsednika sveta ministrov, naveden v točki 8 te sodbe, v skladu s katerim „[z]adevna elektronska kartica po prenehanju opravljanja storitve ni več uporabna“. Ti pogoji naj bi bili poleg tega utemeljeni z naravo zadevne ugodnosti, saj člen 1(121) zakona št. 107/2015 v zvezi s tem določa, da „[z]nesek na [tej] kartici ni dodatek k plačilu niti obdavčljivi dohodek“. Dodelitev navedene kartice učiteljem, ki so zapustili šolski sistem, bi bila zato v nasprotju z namenom in naravo te kartice, brez poseganja v pravico zadevnih oseb, da zahtevajo odškodnino za škodo, ki so jo utrpele zaradi nedodelitve zadevne elektronske kartice.
59
V teh okoliščinah je očitno, da so pogoji v zvezi s tožbami, vloženimi za odpravo neupravičene izgube upravičenosti do zadevne elektronske kartice, ki so določeni v sodni praksi Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) – če se v skladu s premiso iz točke 50 te sodbe ugotovi, da niso diskriminatorni – sestavni del nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari in s tem referenčnega sistema, tako da ni mogoče šteti, da njihova uporaba posega v polni učinek načela enakega obravnavanja iz določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma, kar pa mora po potrebi preveriti predložitveno sodišče.
60
V takem primeru je treba na podlagi tega sistema in zlasti teh pogojev zadevno elektronsko kartico a posteriori dodeliti učiteljem, ki jim je ta ugodnost neupravičeno odvzeta, če so še vedno v šolskem sistemu, medtem ko lahko učitelji, ki so šolski sistem zapustili, uveljavljajo svojo pravico do povračila nastale škode, ki je v tem primeru tudi del navedenega referenčnega sistema.
61
Tretjič, kar zadeva to pravico do odškodnine, je treba opozoriti, da vsak ukrep, katerega namen je odpraviti diskriminacijo, ki je v nasprotju s pravom Unije, vključno s posamičnimi ukrepi, ki se nanašajo na to, da se manj ugodno obravnavanim osebam priznajo enake ugodnosti, kot so tiste, do katerih so upravičene osebe iz privilegirane skupine, pomeni izvajanje tega prava, pri katerem se morajo spoštovati zahteve navedenega prava (sodba z dne 20. aprila 2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich in Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, točka 80 in navedena sodna praksa).
62
Tako je v primeru pravice do odškodnine, ki je sestavni del zadevnega referenčnega sistema in ki jo je zato treba razširiti na osebe, ki spadajo v prikrajšano kategorijo, da se v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 51 te sodbe, zagotovi spoštovanje načela enakega obravnavanja iz določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma.
63
Med zahtevami prava Unije, ki jih je zato treba spoštovati v zvezi s to pravico do odškodnine, so zahteve, ki izhajajo iz pravice do učinkovitega pravnega sredstva, določene v členu 47 Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 20. februarja 2024, X (Neobstoj razlogov za odpoved), C‑715/20, EU:C:2024:139, točka 77), ki pomeni potrditev načela učinkovitega sodnega varstva (sodba z dne 12. januarja 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, C‑132/21, EU:C:2023:2, točka 50 in navedena sodna praksa).
64
Vendar iz informacij, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, ni razvidno, zakaj pravna sredstva, ki jih ima M. M. na voljo za uveljavljanje svoje pravice do odškodnine, ne bi izpolnjevala zahtev prava Unije, zlasti tistih iz člena 47 Listine, vendar pod pogojem, da se spoštujeta načeli enakovrednosti in učinkovitosti.
65
V zvezi s tem je treba glede teh načel opozoriti, da kadar neko področje ni urejeno na ravni Unije, se v nacionalnem pravnem redu vsake države članice v skladu z načelom njihove procesne avtonomije določijo pristojna sodišča in postopkovna pravila za pravna sredstva, ki zagotavljajo varstvo pravic, ki jih posameznikom daje pravo Unije (sodba z dne 8. septembra 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, točka 87 in navedena sodna praksa).
66
Vendar v tem okviru, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, postopkovna pravila za pravna sredstva, s katerimi se zagotavlja varstvo pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki veljajo za podobna nacionalna pravna sredstva (načelo enakovrednosti), in ne smejo dejansko onemogočiti oziroma čezmerno otežiti uveljavljanja pravic, ki jih daje pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (sodba z dne 8. septembra 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, točka 89 in navedena sodna praksa).
67
Iz tega sledi, da se bo moralo predložitveno sodišče v primeru iz točke 62 te sodbe prepričati, da ima M. M. pred tem sodiščem ali po potrebi pred drugim sodiščem dejansko možnost uveljavljati svojo pravico do odškodnine za nastalo škodo na podlagi postopkovnih, dokaznih ali drugih pravil, ki niso manj ugodna od tistih, ki so določena za podobna nacionalna pravna sredstva, zlasti za vsa pravna sredstva, ki so na voljo nekdanjim učiteljem, zaposlenim za nedoločen čas, da bi ti naknadno pridobili zadevno elektronsko kartico, in ki ne onemogočajo ali čezmerno otežujejo uveljavljanja te pravice do odškodnine.
68
Ker pa se navedena pravica nanaša prav na povrnitev škode, nastale zaradi nedodelitve zadevne elektronske kartice, samo po sebi ni v nasprotju z načelom učinkovitosti, da se od zadevne osebe zahteva, da za uveljavljanje te pravice zatrjuje in dokaže obstoj posebne škode, ki se razlikuje od tiste, povezane zgolj z izgubo zneska 500 EUR na leto, ali da se dodeli odškodnina, katere znesek ni enak denarni vrednosti zadevne elektronske kartice, zlasti če se izkaže, da je nastala škoda manjša.
69
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero je, kar zadeva tožbo, ki jo vloži učitelj, zaposlen za določen čas, za odpravo neupravičenega prikrajšanja – zaradi uporabe nacionalne ureditve, ki je v nasprotju s to določbo – za finančno ugodnost v višini 500 EUR na leto, dodeljeno z elektronsko kartico, ki omogoča nakup blaga in storitev, namenjenih zagotavljanju nadaljnjega usposabljanja in izobraževanja učiteljev, prvič, naknadna dodelitev te kartice pogojena s tem, da je ta učitelj še vedno vključen v šolski sistem, in drugič, lahko navedeni učitelj, če navedena kartica ni bila naknadno dodeljena, uveljavlja pravico do povračila škode, nastale zaradi te nedodelitve, le, če so izpolnjeni nekateri posebni pogoji, pod pogojem, da se vsi ti pogoji uporabljajo tudi za učitelje, zaposlene za nedoločen čas, ki zahtevajo naknadno dodelitev te kartice, ter da se s postopkovnimi pravili, ki urejajo izvajanje te pravice do odškodnine, poleg tega spoštujeta načeli enakovrednosti in učinkovitosti.
Stroški
70
Ker je ta postopek za stranki iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
Določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP,
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero je, kar zadeva tožbo, ki jo vloži učitelj, zaposlen za določen čas, za odpravo neupravičenega prikrajšanja – zaradi uporabe nacionalne ureditve, ki je v nasprotju s to določbo – za finančno ugodnost v višini 500 EUR na leto, dodeljeno z elektronsko kartico, ki omogoča nakup blaga in storitev, namenjenih zagotavljanju nadaljnjega usposabljanja in izobraževanja učiteljev, prvič, naknadna dodelitev te kartice pogojena s tem, da je ta učitelj še vedno vključen v šolski sistem, in drugič, lahko navedeni učitelj, če navedena kartica ni bila naknadno dodeljena, uveljavlja pravico do povračila škode, nastale zaradi te nedodelitve, le, če so izpolnjeni nekateri posebni pogoji, pod pogojem, da se vsi ti pogoji uporabljajo tudi za učitelje, zaposlene za nedoločen čas, ki zahtevajo naknadno dodelitev te kartice, ter da se s postopkovnimi pravili, ki urejajo izvajanje te pravice do odškodnine, poleg tega spoštujeta načeli enakovrednosti in učinkovitosti.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.