62024CJ0063
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 30. aprila 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Azilna politika – Status begunca ali status subsidiarne zaščite – Direktiva 2011/95/EU – Člen 12(2)(b) – Člen 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Izključitev iz statusa begunca – Razlogi – Storitev hudega nepolitičnega kaznivega dejanja zunaj države sprejemnice, preden je ta država osebo sprejela kot begunca – Vpliv dejstva, da je bila kazen prestana“
V zadevi C‑63/24, [Galte] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) z odločbo z dne 24. januarja 2024, ki je na Sodišče prispela 26. januarja 2024, v postopku
K. L.
proti
Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi C. Lycourgos (poročevalec), predsednik senata, S. Rodin, N. Piçarra, sodnika, O. Spineanu-Matei, sodnica, in N. Fenger, sodnik,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za litovsko vlado V. Kazlauskaitė-Švenčionienė in E. Kurelaitytė, agentki,
–
za belgijsko vlado M. Jacobs in M. Van Regemorter, agentki,
–
za nemško vlado J. Möller in R. Kanitz, agenta,
–
za francosko vlado R. Bénard in O. Duprat-Mazaré, agenta,
–
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in A. Hanje, agentki,
–
za Evropsko komisijo F. Blanc, M. Debieuvre in J. Jokubauskaitė, agentke,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 12(2)(b) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9) v povezavi s členom 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med K. L. in Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos (oddelek za migracije pri ministrstvu za notranje zadeve Republike Litve) (v nadaljevanju: oddelek za migracije), ker je zadnjenavedeni prvonavedenemu zavrnil priznanje statusa begunca.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
3
Konvencija o statusu beguncev, podpisana 28. julija 1951 v Ženevi (Recueil des traités des Nations unies, zvezek 189, str. 150, št. 2545 (1954)), je začela veljati 22. aprila 1954. Dopolnjena in spremenjena je bila s Protokolom o statusu beguncev, ki je bil sklenjen 31. januarja 1967 v New Yorku in je začel veljati 4. oktobra 1967 (v nadaljevanju: Ženevska konvencija).
4
Člen 1(F) Ženevske konvencije določa:
„Določbe te konvencije se ne uporabljajo za katerokoli osebo, pri kateri obstajajo resni razlogi za sum:
[…]
(b) da je storila hudo nepolitično kaznivo dejanje izven države pribežališča, preden je bila sprejeta vanjo kot begunec;
[…]“
5
Člen 33 te konvencije določa:
„1.   Nobena država pogodbenica na nikakršen način begunca ne bo izgnala ali prisilno vrnila na meje ozemlja, kjer bi bila njegovo življenje ali svoboda ogrožena zaradi njegove rase, vere, državljanstva, pripadnosti neki določeni družbeni skupini ali določenega političnega prepričanja.
2.   Na pravico iz te določbe pa se ne more sklicevati begunec, ki zaradi resnih razlogov velja za nevarnega za varnost države, v kateri je, ali ki, glede na to da je bil pravnomočno obsojen za posebno težko kaznivo dejanje, predstavlja nevarnost za skupnost te države.“
Pravo Unije
6
V uvodni izjavi 4 Direktive 2011/95 je navedeno:
„Ženevska konvencija […] [predstavlja temelj] mednarodne pravne ureditve za zaščito beguncev.“
7
Člen 12(2) te direktive določa:
„Državljan tretje države ali oseba brez državljanstva ne more biti begunec, če obstajajo tehtni razlogi za domnevo, da:
[…]
(b) je storil(-a) hudo nepolitično kaznivo dejanje izven države sprejemnice, preden ga/jo je ta sprejela kot begunca (tj. preden mu/ji je izdala dovoljenje za prebivanje, ki je temeljilo na priznanju statusa begunca); posebej kruta dejanja, tudi če so bila storjena zaradi domnevno političnih ciljev, se lahko štejejo kot huda nepolitična kazniva dejanja;
[…]“
8
Člen 21(1) navedene direktive določa:
„Države članice spoštujejo načelo nevračanja skladno s svojimi mednarodnimi obveznostmi.“
Litovsko pravo
9
Člen 86(1) Lietuvos Respublikos įstatymas dėl užsieniečių teisinės padėties Nr. IX-2206 (zakon Republike Litve št. IX-2206 o pravnem statusu tujcev) z dne 29. aprila 2004 (Žin., 2004, št. 73‑239) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa:
„Status begunca se prizna prosilcu za azil, ki je zaradi utemeljenega strahu pred preganjanjem, osnovanem na rasi, veri, narodni pripadnosti, pripadnosti določeni družbeni skupini ali določenem političnem prepričanju zunaj države, katere državljan je, in ne more ali se boji zaprositi za zaščito s strani te države oziroma ki ni državljan nobene tuje države, je zunaj države, kjer je imel običajno prebivališče, in iz zgoraj naštetih razlogov ne more ali se boji vrniti v to državo, če se zanj ne uporabljajo izključitveni razlogi iz člena 88(1) in (2) tega zakona.“
10
Člen 88(2), točka 3, tega zakona določa:
„Prosilcu za azil, ki izpolnjuje merila iz člena 86(1) tega zakona, se status begunca ne prizna, če obstajajo tehtni razlogi za domnevo, da je pred vstopom v Republiko Litvo storil hudo nepolitično kaznivo dejanje (posebej kruta dejanja, tudi če so bila storjena zaradi domnevno političnih ciljev, se lahko štejejo za huda nepolitična kazniva dejanja) ali je kriv dejanj, ki nasprotujejo ciljem in načelom Združenih narodov, oziroma je napeljeval k storitvi takih kaznivih dejanj ali dejavnosti ali pri njih kako drugače sodeloval.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
11
K. L., ki je državljan tretje države, je 17. februarja 2022, potem ko je nezakonito prečkal mejo med Belorusijo in Litvo, vložil prošnjo za azil in dovoljenje za začasno prebivanje v tej državi članici. Izjavil je, da so ga organi njegove izvorne države trikrat obsodili brez podlage, saj naj bi bil resnični razlog za te obsodbe njegova dejavnost politične opozicije. K. L. naj bi svojo izvorno državo zapustil, ker naj bi organi pregona te države zasliševali druge osebe, kar naj bi razumel kot znak, da se proti njemu pripravlja nov kazenski postopek zaradi širjenja političnih informacij in organiziranja demonstracij.
12
Oddelek za migracije je menil, da je K. L. upravičen do statusa begunca v Litvi. Ta oddelek je namreč menil, da je to, da je zadevna oseba javno kritizirala organe svoje izvorne države, možen razlog za preganjanje te osebe. Po mnenju navedenega oddelka bi bil K. L. v tej državi najverjetneje priprt in bi bil zoper njega uveden kazenski postopek zaradi njegovih objav na družbenih omrežjih.
13
Ob tem pa je isti oddelek glede na kazenske postopke zoper K. L. v preteklosti in glede na obseg izrečenih sankcij menil, da je ta storil dejanja, ki jih je treba opredeliti kot „huda nepolitična kazniva dejanja“ v smislu člena 88(2), točka 3, zakona Republike Litve št. IX-2206 o pravnem statusu tujcev, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari.
14
Zato je oddelek za migracije z odločbo z dne 16. januarja 2023 prošnjo K. L. za mednarodno zaščito zavrnil. Ta oddelek mu je kljub temu izdal dovoljenje za začasno prebivanje, z utemeljitvijo, da ga je prepovedano odstraniti v izvorno državo, kjer bi ga lahko kazensko preganjali zaradi njegovih političnih prepričanj.
15
Vilniaus apygardos administracinis teismas (regionalno upravno sodišče v Vilni, Litva) je s sodbo z dne 30. marca 2023 zavrnilo tožbo K. L. zoper to odločbo. K. L. se je zoper to sodbo pritožil pri Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve), ki je predložitveno sodišče.
16
K. L. je pred navedenim sodiščem trdil, da je že prestal kazen, na katero je bil obsojen za kaznivo dejanje, zaradi katerega mu je oddelek za migracije zavrnil priznanje statusa begunca. K. L. s sklicevanjem na publikacije Visokega komisariata Združenih narodov za begunce (UNHCR) zato trdi, da se klavzula o izključitvi iz statusa begunca iz člena 12(2)(b) Direktive 2011/95 ne uporablja več.
17
Oddelek za migracije naj bi se – ker je menil, da iz Direktive 2011/95 in litovske zakonodaje ni razvidna nobena jasna opredelitev pojma „hudo nepolitično kaznivo dejanje“ – po eni strani za opredelitev enega od kaznivih dejanj, ki jih je storila zadevna oseba, kot „hudo nepolitično kaznivo dejanje“ oprl na dokument Evropskega azilnega podpornega urada (EASO) iz oktobra 2021, naslovljen „Praktični vodnik urada EASO o izključitvi zaradi hudih (nepolitičnih) kaznivih dejanj“, po drugi strani pa naj bi se pri ugotovitvi, da ima pristojni organ v primeru, da je prosilec za mednarodno zaščito prestal kazen, polje proste presoje glede uporabe člena 12(2)(b) Direktive 2011/95, oprl na stran 35 dokumenta urada EASO iz januarja 2017, naslovljenega „Praktični vodnik: izključitev“.
18
Po mnenju predložitvenega sodišča vpliv take okoliščine doslej še ni bil pojasnjen ne v sodbah Sodišča z dne 9. novembra 2010, B in D (C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661), in z dne 13. septembra 2018, Ahmed (C‑369/17, EU:C:2018:713), v katerih je pojasnjen obseg člena 12(2)(b) Direktive 2011/95, ne v dokumentih urada EASO. Navedeni urad naj v dokumentu iz januarja 2016, naslovljenem „Izključitev: člena 12 in 17 direktive o pogojih za azil (2011/95/EU)“, ne bi zavzel stališča, v dokumentu iz oktobra 2021, naslovljenem „Praktični vodnik urada EASO o izključitvi zaradi hudih (nepolitičnih) kaznivih dejanj“ pa naj ne bi določil izčrpnega seznama meril za prepoznavo hudega kaznivega dejanja.
19
Poleg tega se navedeno sodišče, čeprav meni, da izvršitev izrečene kazni po svoji naravi ni povezana s težo dejanja, ki ga je storil prosilec za mednarodno zaščito, ali z njegovo osebno odgovornostjo, sprašuje o vplivu te okoliščine na uporabo člena 12(2)(b) Direktive 2011/95 z vidika točke 157 dokumenta HCR/1P/4/FRE/REV.4 Urada visokega komisarja Združenih narodov za begunce (UNHCR) iz februarja 2019, naslovljenega „Priročnik o postopkih in merilih, ki jih je treba uporabiti za določitev statusa begunca, in smernicah o mednarodni zaščiti v skladu s konvencijo iz leta 1951 in protokolom iz leta 1967 o statusu beguncev“, ter z vidika strani 35 dokumenta urada EASO iz januarja 2017, naslovljenega „Praktični vodnik: izključitev“, iz katere po mnenju navedenega sodišča izhaja, da je za uporabo te določbe lahko pomembno dejstvo, da je prosilec za mednarodno zaščito že prestal kazen, bil pomiloščen ali bil deležen amnestije.
20
Poleg tega predložitveno sodišče opozarja, da je na podlagi člena 18 Listine pravica do azila zagotovljena ob upoštevanju pravil Ženevske konvencije ter v skladu s Pogodbo EU in Pogodbo DEU. Sodišče naj bi v točki 50 sodbe z dne 2. maja 2018, K. in H. F. (Pravica do prebivanja in obtožbe o vojnih zločinih) (C‑331/16 in C‑366/16, EU:C:2018:296), razsodilo, da so bili razlogi za izključitev iz statusa begunca, ki so določeni v členu 1(F) Ženevske konvencije in v členu 12(2) Direktive 2011/95, uvedeni z namenom, da se iz tega statusa izključijo osebe, za katere se šteje, da niso vredne zaščite, ki izhaja iz tega statusa.
21
Po mnenju predložitvenega sodišča pa bi obvezno upoštevanje izvršitve izrečene kazni, pomilostitve ali amnestije za uporabo člena 12(2)(b) te direktive lahko bilo v nasprotju s takim ciljem. S tem upoštevanjem bi se presoja teže kaznivega dejanja ali osebne odgovornosti prosilca za azil lahko umaknila na drugo mesto.
22
V skladu s tem bi bilo po mnenju navedenega sodišča treba razloge za izključitev – kot izjeme od uporabe ali omejitve uporabe humanitarnih standardov – razlagati še posebej previdno. V zvezi s tem naj bi bila v točki 18 dokumenta EC/47/SC/CRP.29 izvršnega odbora UNHCR z dne 30. maja 1997, naslovljenega „Opomba o izključitvenih klavzulah“, navedena zahteva po tehtanju med storjenim kaznivim dejanjem in strogostjo preganjanja, ki bi mu bila zadevna oseba verjetno izpostavljena v svoji izvorni državi. Navedeno sodišče meni, da je taka zahteva izpolnjena, če je, kot v obravnavani zadevi, prosilcu zagotovljeno načelo nevračanja, tudi če mu azil ni priznan.
23
V teh okoliščinah je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 12(2)(b) Direktive [2011/95] v povezavi s členom 18 [Listine] razlagati tako, da je treba pri presoji, ali za dejanja osebe, ki sicer izpolnjuje merila za priznanje statusa begunca, veljajo razlogi za izključitev iz statusa begunca iz člena 12(2)(b) Direktive [2011/95], upoštevati dejstvo, da je ta oseba že prestala svojo kazen, da je bila pomiloščena ali bila deležna amnestije, ali katero koli drugo okoliščino podobne narave?“
Vprašanje za predhodno odločanje
24
Najprej je treba ugotoviti, da je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da prosilec za mednarodno zaščito iz postopka v glavni stvari trdi, da je prestal kazen za kaznivo dejanje, zaradi katerega mu je oddelek za migracije zavrnil status begunca. Glede na podatke, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, ne gre za pomilostitev ali amnestijo.
25
Zato odgovor Sodišča na postavljeno vprašanje, kar zadeva te okoliščine, ni potreben za rešitev spora o glavni stvari.
26
Treba je torej sklepati, da predložitveno sodišče s svojim vprašanjem sprašuje, ali je treba člen 12(2)(b) Direktive 2011/95 v povezavi s členom 18 Listine razlagati tako, da morajo pristojni organi in po potrebi sodišča zadevne države članice pri presoji, ali dejanja, ki jih je storil prosilec za mednarodno zaščito, ki sicer izpolnjuje pogoje za status begunca, spadajo pod razlog za izključitev iz tega statusa, ki je določen v tem členu 12(2)(b), upoštevati dejstvo, da je ta prosilec prestal kazen, na katero je bil obsojen zaradi storjenih dejanj.
27
Opozoriti je treba, da je v skladu s členom 12(2)(b) Direktive 2011/95 vsak državljan tretje države ali vsakdo brez državljanstva izključen iz statusa begunca, kadar obstajajo resni razlogi za domnevo, da je storil hudo nepolitično kaznivo dejanje zunaj države sprejemnice, preden ga je ta sprejela kot begunca.
28
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba v skladu z zahtevami po enotni uporabi prava Unije in načelom enakosti določbe tega prava, ki tako kot člen 12(2)(b) pri opredelitvi svojega pomena in področja uporabe nikakor izrecno ne napotuje na pravo držav članic, običajno razlagati avtonomno in enotno po vsej Evropski uniji (glej v tem smislu sodbo z dne 6. julija 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Izredno huda kazniva dejanja), C‑402/22, EU:C:2023:543, točka 23 in navedena sodna praksa).
29
Glede na to in ker niti člen 12(2)(b) Direktive 2011/95 niti nobena druga določba te direktive ne opredeljuje besedne zveze „hudo kaznivo dejanje“, jo je treba razlagati v skladu z njenim običajnim pomenom v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati kontekst, v katerem se uporablja, in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (glej v tem smislu sodbo z dne 6. julija 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Izredno huda kazniva dejanja), C‑402/22, EU:C:2023:543, točka 24 in navedena sodna praksa).
30
Na prvem mestu, v skladu z besedilom tega člena 12(2)(b) je razlog za izključitev, ki je v njem določen, namenjen sankcioniranju dejanj, storjenih v preteklosti (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2010, B in D, C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661, točka 103).
31
Kar zadeva običajni pomen uporabljene besedne zveze, se izraz „kaznivo dejanje“ nanaša na dejanske okoliščine, ki so bile določene v preteklosti, in sicer v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno, s pridevnikom „hudo“ pa je dodan element presoje, ki pa se lahko sčasoma spremeni. Tako ni izključeno, da je presoja teže kaznivega dejanja v času, ko je bilo to storjeno, lahko drugačna od presoje v času, ko se obravnava prošnja za mednarodno zaščito.
32
Na drugem mestu, kar zadeva kontekstualno razlago, je treba poudariti, da je na podlagi člena 18 Listine pravica do azila zagotovljena ob upoštevanju zlasti pravil Ženevske konvencije.
33
Kot je med drugim navedeno v uvodni izjavi 4 Direktive 2011/95, je Ženevska konvencija temelj mednarodne pravne ureditve za zaščito beguncev. Iz tega sledi, da je treba določbe te direktive razlagati ne le ob upoštevanju njene splošne sistematike, ampak tudi ob upoštevanju te konvencije (glej v tem smislu sodbo z dne 29. februarja 2024, Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Naknadna verska spreobrnitev), C‑222/22, EU:C:2024:192, točka 27 in navedena sodna praksa).
34
V tem kontekstu so glede na vlogo, ki jo ima UNHCR v skladu z Ženevsko konvencijo, dokumenti, ki jih ta izda, še posebej upoštevni (sodba z dne 16. januarja 2024, Intervyuirasht organ na DAB pri MS (Ženske, ki so žrtve nasilja v družini), C‑621/21, EU:C:2024:47, točka 38 in navedena sodna praksa).
35
V točki 157 dokumenta UNHCR HCR/1P/4/FRE/REV.4 iz februarja 2019, naslovljenega „Priročnik o postopkih in merilih, ki jih je treba uporabiti za določitev statusa begunca, ter smernicah o mednarodni zaščiti v skladu s konvencijo iz leta 1951 in protokolom iz leta 1967 o statusu beguncev“, je glede člena 1(F)(b) te konvencije, katerega besedilo je podobno besedilu člena 12(2)(b) Direktive 2011/95, navedeno, da „[j]e treba upoštevati tudi dejstvo, da je posameznik, ki je bil obsojen za storitev hudega nepolitičnega kaznivega dejanja, že prestal svojo kazen ali je bil pomiloščen oziroma je bil deležen amnestije“.
36
Na tretjem mestu, namen razlogov za izključitev, ki so določeni v Direktivi 2011/95, je ohraniti verodostojnost sistema zaščite, ki ga določa ta direktiva, ob spoštovanju Ženevske konvencije (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2010, B in D, C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661, točka 115).
37
V zvezi s tem, prvič, člen 12(2)(b) te direktive sledi dvojnemu cilju, in sicer da se iz statusa begunca izključijo osebe, za katere se šteje, da niso vredne zaščite, ki izhaja iz tega statusa, in da se prepreči, da bi priznanje tega statusa storilcem nekaterih hudih kaznivih dejanj omogočalo, da se izognejo kazenski odgovornosti (glej v tem smislu sodbo z dne 2. maja 2018, K. in H. F. (Pravica do prebivanja in obtožbe o vojnih zločinih), C‑331/16 in C‑366/16, EU:C:2018:296, točka 50 in navedena sodna praksa).
38
Upoštevanje okoliščine, da je prosilec za mednarodno zaščito prestal kazen, na katero je bil obsojen zaradi storjenih dejanj, pa ni v nasprotju s tem dvojnim ciljem. Po eni strani namreč izključitve – iz statusa begunca – osebe, ki je že prestala kazen, ki ji je bila naložena za zadevno kaznivo dejanje, ni mogoče utemeljiti s ciljem, da se prepreči, da bi se ta lahko izognila kazenski odgovornosti za to kaznivo dejanje. Po drugi strani pa, kar zadeva cilj, da se iz statusa begunca izključijo osebe, za katere se šteje, da niso vredne zaščite, ki izhaja iz tega statusa, storitev hudih dejanj v nekem trenutku življenja osebe ne more nujno trajno povzročiti, da ta oseba ni vredna mednarodne zaščite, ne da bi se upoštevala med drugim njena morebitna rehabilitacija.
39
Drugič, izključitev iz statusa begunca iz razloga, določenega v členu 12(2)(b) Direktive 2011/95, je povezana s težo storjenih dejanj, ki mora biti take stopnje, da zadevna oseba ne more legitimno zaprositi za zaščito, ki jo daje status begunca (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2010, B in D, C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661, točka 108).
40
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa se pristojni organ zadevne države članice lahko na razlog za izključitev iz člena 12(2)(b) te direktive sklicuje šele po tem, ko je za vsak posamezen primer presodil natančna dejstva, ki jih pozna, da bi ugotovil, ali obstajajo tehtni razlogi za domnevo, da dejanja zadevne osebe, ki sicer izpolnjuje merila za pridobitev zaprošenega statusa, spadajo pod ta razlog za izključitev, pri čemer je treba za presojo teže zadevnega kaznivega dejanja celovito preučiti vse okoliščine posameznega primera (glej v tem smislu sodbo z dne 6. julija 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Izredno huda kazniva dejanja), C‑402/22, EU:C:2023:543, točka 30 in navedena sodna praksa).
41
Zato odločitve o izključitvi osebe iz statusa begunca ni mogoče sprejeti samodejno (glej v tem smislu sodbi z dne 9. novembra 2010, B in D, C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661, točki 91 in 93, in z dne 13. septembra 2018, Ahmed, C‑369/17, EU:C:2018:713, točka 49).
42
V zvezi s tem je treba poudariti, da okoliščina, da je Sodišče razsodilo, da izključitev iz statusa begunca na podlagi člena 12(2)(b) Direktive 2011/95 ni pogojena niti s tem, da je zadevna oseba trenutno nevarna za državo članico gostiteljico (glej v tem smislu sodbo z dne 2. maja 2018, K. in H. F. (Pravica do prebivanja in obtožbe o vojnih zločinih), C‑331/16 in C‑366/16, EU:C:2018:296, točka 50 in navedena sodna praksa), niti s preizkusom sorazmernosti, ki vključuje ponovno presojo teže storjenih dejanj (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2010, B in D, C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661, točka 109), ne nasprotuje temu, da se pri ugotavljanju, ali za zadevno osebo velja ta razlog za izključitev ali ne, upošteva dejstvo, da je ta oseba prestala kazen.
43
Iz teh preudarkov izhaja, da je dejstvo, da je prosilec za mednarodno zaščito kazen prestal, element, ki ga mora pristojni organ zadevne države članice nujno upoštevati pri preučitvi vseh okoliščin posameznega primera.
44
Ob tem je treba poudariti, da ta okoliščina, kot so nanjo v svojih pisnih pripombah v bistvu opozorile litovska, francoska in nizozemska vlada ter Evropska komisija, sama po sebi nikakor ne izključuje uporabe člena 12(2)(b) Direktive 2011/95.
45
Okoliščina, da je prosilec za mednarodno zaščito prestal kazen, je le ena od okoliščin, ki jih je treba upoštevati pri ugotavljanju, ali je tega prosilca treba obravnavati, kot da zanj veljajo razlogi za izključitev, določeni v tej določbi. Za presojo teže zadevnega kaznivega dejanja bo moral pristojni organ med drugim preučiti vrsto zadevnega dejanja, zagroženo in izrečeno kazen, obdobje, ki je preteklo od kaznivega dejanja, vedenje zadevne osebe v tem obdobju in morebitno izraženo kesanje.
46
Treba je še opozoriti, da izključitev osebe iz statusa begunca na podlagi člena 12(2) Direktive 2011/95 ne pomeni sprejetja stališča glede ločenega vprašanja o tem, ali je to osebo mogoče odstraniti v njeno izvorno državo (glej po analogiji sodbo z dne 9. novembra 2010, B in D, C‑57/09 in C‑101/09, EU:C:2010:661, točka 110).
47
Ob upoštevanju vseh navedenih preudarkov je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 12(2)(b) Direktive 2011/95 v povezavi s členom 18 Listine razlagati tako, da morajo pristojni organi in po potrebi sodišča zadevne države članice pri preučitvi, ali dejanja prosilca za mednarodno zaščito, ki sicer izpolnjuje merila za pridobitev statusa begunca, spadajo pod razlog za izključitev iz tega statusa, določen v tem členu 12(2)(b), upoštevati dejstvo, da je ta prosilec prestal kazen, na katero je bil obsojen zaradi storjenih dejanj, ne da bi ta okoliščina sama po sebi preprečevala, da je navedeni prosilec na podlagi te določbe izključen iz statusa begunca.
Stroški
48
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 12(2)(b) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite, v povezavi s členom 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
morajo pristojni organi in po potrebi sodišča zadevne države članice pri preučitvi, ali dejanja prosilca za mednarodno zaščito, ki sicer izpolnjuje merila za pridobitev statusa begunca, spadajo pod razlog za izključitev iz tega statusa, določen v tem členu 12(2)(b), upoštevati dejstvo, da je ta prosilec prestal kazen, na katero je bil obsojen zaradi storjenih dejanj, ne da bi ta okoliščina sama po sebi preprečevala, da je navedeni prosilec na podlagi te določbe izključen iz statusa begunca.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: litovščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.