62024CJ0219
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2025. június 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – A munkavállalók biztonságának és egészségének védelme – 89/391/EGK irányelv – A munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések – 5., 6. és 9. cikk – A munkáltatók kötelezettségei – 2000/54/EK irányelv – A munkájuk során biológiai anyagokkal kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelme – A 14. cikk (3) bekezdése – Egészségügyi felülvizsgálat – Hatékony oltóanyagok rendelkezésre bocsátása – A VII. melléklet 1. és 2. pontja – A munkáltató számára a biológiai kockázatnak kitett munkavállaló oltásra kötelezését lehetővé tévő nemzeti szabályozás – SARS‑CoV‑2 vírus”
A C‑219/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Riigikohus (legfelsőbb bíróság, Észtország) a Bírósághoz 2024. március 22‑én érkezett, 2024. március 12‑i határozatával terjesztett elő az
A és társai
és
a Tallinna linn
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök, E. Regan (előadó) és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
A és társai képviseletében J. Reilik‑Bakhoff és K. Sööt vandeadvokaadid,
–
az észt kormány képviseletében M. Kriisa, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében E. Randvere, D. Recchia és F. van Schaik, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12‑i 89/391/EGK tanácsi irányelv (HL 1989. L 183., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 349. o.) 1. cikke (3) bekezdésének, 6. cikke (1) bekezdésének és (2) bekezdése a) és g) pontjának, valamint 9. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának, a 2020. június 3‑i (EU) 2020/739 bizottsági irányelvvel (HL 2020. L 175., 11. o.) módosított, a munkájuk során biológiai anyagokkal kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelméről szóló, 2000. szeptember 18‑i 2000/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (hetedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében) (HL 2000. L 262., 21. o.; a továbbiakban: 2000/54 irányelv) 1. cikke (1) bekezdésének, 3. cikke (1) és (2) bekezdésének, 14. cikke (3) bekezdésének, valamint VII. melléklete 1. és 2. pontjának, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 3. cikke (1) bekezdésének, 31. cikke (1) bekezdésének és 52. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Tallinna Kiirabi (tallinni mentőszolgálat, Észtország) sürgős beavatkozásokkal megbízott operatív személyzetének több tagja, A és társai, valamint a Tallinna linn (Tallin város) között a munkaszerződéseiknek a SARS‑CoV‑2 vírus elleni oltás igazolásának hiánya vagy ezen oltás ellenjavallatának hiánya miatti megszüntetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 89/391 irányelv
3
A 89/391 irányelv első preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„mivel a Szerződés 118a. cikke előírja, hogy a Tanács irányelvek útján minimumkövetelményeket fogadjon el azért, hogy különösen a munkakörnyezet tekintetében, javításokat ösztönözzön a munkavállalók munkahelyi biztonsága és egészsége védelmének magasabb szintű biztosítása érdekében”.
4
Ezen irányelvnek „Az irányelv célja” című 1. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Ennek az irányelvnek a célja munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetése.
(2)   E célból az irányelv a foglalkozási kockázatok megelőzését, a biztonság és az egészség védelmét, a kockázati és baleseti tényezők kiküszöbölését, a munkavállalók és képviselőik nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelő tájékoztatását, a velük folytatott konzultációt, kiegyensúlyozott részvételüket és oktatásukat érintő általános elveket, továbbá általános iránymutatásokat tartalmaz az említett elvek végrehajtására.
(3)   Ez az irányelv nem érinti az olyan meglévő vagy jövőbeni nemzeti és közösségi rendelkezéseket, amelyek kedvezőbbek a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségének védelme szempontjából.”
5
Az említett irányelv „Fogalommeghatározások” című 3. cikke értelmében:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
d)
megelőzés: minden lépés vagy intézkedés, amelyet a tevékenység egyes szakaszaiban a foglalkozási kockázatok megelőzésére vagy csökkentésére tesznek meg vagy terveznek a vállalkozásban.”
6
A 89/391 irányelv „Általános rendelkezések” című 5. cikkének az (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„A munkáltató kötelezettsége a munkavállalók biztonságának és egészségvédelmének biztosítása minden, a munkával kapcsolatos szempontból.”
7
Ezen irányelvnek „A munkáltatók általános kötelezettségei” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Kötelezettségeivel összefüggésben a munkáltató minden szükséges intézkedést megtesz a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmében, beleértve a foglalkozási kockázatok megelőzését, a tájékoztatást és oktatást, valamint a szükséges szervezettség és az eszközök biztosítását.
A munkáltató készen kell, hogy álljon arra, hogy a változó körülményeket figyelembe véve módosítsa ezeket az intézkedéseket, és hogy a fennálló helyzet javítására törekedjen.
(2)   A munkáltató az (1) bekezdés első albekezdésében említett intézkedéseket az alábbi általános megelőzési elvek alapján hajtja végre:
a)
kockázatok elkerülése;
b)
az elkerülhetetlen kockázatok értékelése;
[…]
g)
koherens, átfogó megelőzési politika kialakítása, amely érinti a technológiát, a munkaszervezést, a munkakörülményeket, a szociális kapcsolatokat és a munkakörnyezettel kapcsolatos tényezők hatását;
[…]”
8
Az említett irányelvnek „A munkáltatók különböző kötelezettségei” című 9. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A munkáltató
a)
rendelkezik a munkahelyi biztonságot és egészséget fenyegető kockázatokkal kapcsolatos értékeléssel, beleértve azokat a kockázatokat, amelyek a különleges kockázatoknak kitett munkavállalók csoportját érintik;
b)
dönt a megteendő védintézkedésekről, és szükség esetén a használandó védőeszközről;
[…]”
9
A 89/391 irányelv „Egyedi irányelvek – Módosítások – Az irányelv általános alkalmazási köre” című 16. cikke a (3) bekezdésében a következőket mondja ki:
„Ennek az irányelvnek a rendelkezései teljes mértékben alkalmazandók az egyedi irányelvek által érintett minden területen, az egyedi irányelvekben foglalt szigorúbb, illetve különös rendelkezések sérelme nélkül.”
A 2000/54 irányelv
10
A 2000/54 irányelv (8) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„Megelőző intézkedéseket kell tenni a biológiai anyagoknak kitett munkavállalók egészségének és biztonságának védelme érdekében.”
11
Ezen irányelvnek „Cél” című 1. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Ennek az irányelvnek a célja a munkavállalóknak az egészségi és biztonsági kockázatokkal szembeni védelme, beleértve az olyan kockázatok megelőzését is, amelyek a munka során a biológiai anyagoknak való kitettséggel kapcsolatban merülnek vagy merülhetnek fel.
Ez az irányelv az e területre vonatkozó különleges minimumkövetelményeket határozza meg.
(2)   A 89/391/EGK irányelv teljes mértékben alkalmazandó az (1) bekezdésben említett terület egészére az ezen irányelvben foglalt szigorúbb, illetve különös rendelkezések sérelme nélkül.
[…]”
12
A 2000/54 irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke értelmében:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a)
a »biológiai anyagok« olyan mikroorganizmusok, beleértve a genetikailag módosított mikroorganizmusokat, sejtkultúrákat és az emberben élő endoparazitákat, amelyek gyulladást, allergiát és toxicitást válthatnak ki;
[…]
A »biológiai anyagok« négy csoportba sorolhatók a fertőzés kockázatának szintje szerint:
[…]
3.
a 3. csoportba sorolt biológiai anyag okozhat súlyos emberi megbetegedést és komoly veszélyt jelenthet a munkavállalók számára; elterjedhet a közösségben, de általában eredményesen megelőzhető és kezelhető;
[…]”
13
Ezen irányelv „Alkalmazási kör – a kockázatok meghatározása és becslése” című 3. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Ezt az irányelvet olyan tevékenységekre kell alkalmazni, amelyekben a munkavállalók munkájuk következtében biológiai anyagoknak lehetnek kitéve.
(2)   A valószínűleg biológiai anyagoknak való kitettséggel járó tevékenységek esetében meg kell határozni a munkavállalók expozíciójának jellegét, mértékét és tartamát, hogy meg lehessen becsülni a munkavállalók egészségét és biztonságát érintő kockázatokat, illetve meg lehessen határozni a szükséges intézkedéseket.
[…]”
14
Az említett irányelvnek „A kockázatok csökkentése” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha a 3. cikkben említett becslés a munkavállalók egészségét vagy biztonságát érintő kockázatot mutat ki, a munkavállalók expozícióját meg kell előzni.
(2)   Ha ez műszakilag nem oldható meg, tekintettel a tevékenységre és a 3. cikkben említett kockázatbecslésre, az expozíció kockázatát olyan alacsony szintre kell csökkenteni, ami az érintett munkavállalók egészségének és biztonságának a megfelelő védelméhez szükséges […]
[…]”
15
Ugyanezen irányelv „Egészségügyi felülvizsgálat” című 14. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   A tagállamok nemzeti jogszabályaikkal és gyakorlatukkal összhangban olyan rendelkezéseket hoznak, amelyek biztosítják a 3. cikkben említett becslés eredményei szerint az egészséget és biztonságot érintő kockázatnak kitett munkavállalók megfelelő egészségügyi felülvizsgálatát.
[…]
(3)   A 3. cikkben említett becslésnek meg kell jelölnie azokat a munkavállalókat, akiknél különleges védintézkedésekre lehet szükség.
Ha szükséges, hatékony oltóanyagokat kell azoknak a munkavállalóknak a rendelkezésére bocsátani, akik még nem váltak immunissá azzal a biológiai anyaggal szemben, amelynek ki vannak, vagy ki lesznek téve.
Amikor a munkáltatók oltóanyagokat bocsátanak rendelkezésre, tekintetbe kell venniük a VII. mellékletben foglalt ajánlott magatartási szabályokat.
[…]”
16
A 2000/54 irányelv „Közösségi osztályozás (a 2. cikk második bekezdése és a 18. cikk)” című III. melléklete a „Vírusok” címszó alatt a „Súlyos akut légzőszervi szindrómát okozó koronavírus 2 (SARS‑CoV‑2)” biológiai anyagát a 3. kockázati csoportba sorolja.
17
Ezen irányelvnek „Az oltásra vonatkozó ajánlott magatartási szabályok (14. cikk (3) bekezdés)” című VII. mellékletének szövege a következő:
„1.
Amennyiben a 3. cikk (2) bekezdésében említett becslés rámutat arra, hogy ha a munkavállalók egészségét és biztonságát olyan biológiai anyagoknak való kitettségük okán veszély fenyegeti, amelyekkel szemben létezik oltóanyag, a munkáltatónak fel kell ajánlani számukra az oltás lehetőségét.
2.
Az oltást a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően kell elvégezni.
A munkavállalókat tájékoztatni kell a védőoltás igénybevételével, illetve annak elutasításával járó előnyökről és hátrányokról.
[…]”
Az észt jog
18
Az 1999. június 16‑i töötervishoiu ja tööohutuse seadus (a munkahelyi egészségvédelemről és biztonságról szóló törvény) (RT I 1999, 60, 616) alapügyre alkalmazandó változatának (a továbbiakban: TTOS) „A munkáltató kötelezettségei és jogai” című 13. §‑ának (2) bekezdése a következőket írja elő:
„A munkáltató a törvényben meghatározottaknál szigorúbb egészségvédelmi és biztonsági követelményeket írhat elő.”
19
A TTOS alapján elfogadott 2000. május 5‑i Vabariigi Valitsuse määrus nr 144 „Bioloogilistest ohuteguritest mõjutatud töökeskkonna töötervishoiu ja tööohutuse nõuded” (A biológiai kockázatoknak kitett munkakörnyezetben a munkahelyi egészségvédelemre és biztonságra vonatkozó követelményekről szóló 144. sz. kormányrendelet) (RT I 2000, 38, 234) alapeljárásra alkalmazandó változatában (a továbbiakban: biológiai kockázatokról szóló rendelet) „Az egészségügyi kockázatok csökkentése” című 6. §‑a (2) bekezdésének 7. pontja a következőképpen rendelkezik:
„[…] A munkavállalók egészségét érintő kockázatokat a lehető legkisebbre kell csökkenteni a következő intézkedések alkalmazásával:
[…]
7. annak biztosítása, hogy az olyan biológiai kockázati tényezőknek kitett munkavállalók, amelyek esetében hatékony oltóanyagok állnak rendelkezésre, beolthatók legyenek.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
20
2020. január 30‑án az Egészségügyi Világszervezet nemzetközi horderejű közegészségügyi‑járványügyi szükséghelyzetet hirdetett ki, hivatalosan is kinyilvánítva ezzel a SARS‑CoV‑2 vírus terjedése által okozott Covid19‑világjárvány kezdetét.
21
2021. március 4‑én Tallin város kiadott egy munkakörnyezetre vonatkozó kockázatértékelést, amelynek cselekvési terve előírta többek között a munkavállalók beoltását egy veszélyes fertőző betegséggel, például a SARS‑CoV‑2 vírussal való megfertőződés kockázatának csökkentése és az ehhez kapcsolódó kockázatok mérséklése érdekében.
22
2021. április 16‑án Tallin város oly módon módosította a mentőszolgálat személyzetének munkaköri leírását, hogy a veszélyes fertőző betegségek elleni védőoltást a munkakör betöltésének feltételeként írta elő. Határidőt szabott az alapeljárás felperesei számára a SARS‑CoV‑2 vírus elleni oltás vagy adott esetben az oltási ellenjavallat igazolásának benyújtására azzal, hogy a vonatkozó igazolás benyújtásának elmulasztása a munkaszerződésük felmondásához vezethet.
23
Mivel az alapeljárás felperesei nem nyújtottak be ilyen igazolást, Tallinn város 2021 júliusában rendkívüli felmondással megszüntette a munkaszerződéseiket azzal az indokkal, hogy a mentőszolgálatnál végzett munka speciális jellege miatt a munkavállalók beoltása elengedhetetlen és indokolt, és mivel semmilyen más intézkedés nem elegendő a betegek, a többi munkavállaló és maga az érintett munkavállaló egészségének védelméhez, a mentőszolgálatnál csak beoltott munkavállalók végezhetnek munkát.
24
2022. szeptember 29‑i határozatával a Harju Maakohus (harjui körzeti bíróság, Észtország), amelyhez az alapeljárás felperesei keresetet nyújtottak be a munkaszerződésük felmondásának vitatása és Tallinn várostól visszaélésszerű felmondás miatt kártérítés követelése iránt, részben helyt adott e keresetnek. E bíróság megállapította, hogy e felmondás érvénytelen, mivel Tallinn város törvény vagy a végrehajtó hatalom ezt lehetővé tévő rendelete hiányában egyoldalúan nem írhat elő oltási kötelezettséget. Következésképpen kártérítés megfizetésére kötelezte Tallinn várost, jóllehet az alapeljárás felperesei által követeltnél alacsonyabb összegben.
25
Az alapeljárás felperesei és Tallinn város fellebbezést nyújtottak be e határozattal szemben a Tallinna Ringkonnakohushoz (tallinni fellebbviteli bíróság, Észtország), amely a 2023. május 26‑i határozatával a kártérítés összegét illetően részben hatályon kívül helyezte a Harju Maakohus (harjui körzeti bíróság) határozatát, és megállapította, hogy Tallinn város egyoldalúan nem írhat elő oltási kötelezettséget, hangsúlyozva e tekintetben, hogy sem a TTOS 13. §‑ának (2) bekezdése, sem a biológiai kockázatokról szóló rendelet 6. §‑a (2) bekezdésének 7. pontja nem biztosít számára lehetőséget ilyen kötelezettség előírására.
26
Tallinn város e határozattal szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Riigikohushoz (legfelsőbb bíróság, Észtország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
27
E bíróság úgy véli, hogy az alapjogvita megoldása érdekében többek között azt a kérdést kell megválaszolni, hogy Tallinn város a mentőszolgálaton belüli szakmai tevékenységük folytatásának feltételeként megkövetelhette‑e az alapeljárás felpereseitől, hogy beoltsák őket a SARS‑CoV‑2 vírus ellen, vagy hogy az ilyen oltás a munkaszerződést kötő felek beleegyezését feltételezi‑e. Az e kérdésre adandó válasz többek között attól függ, hogy az oltást a munkahelyi egészségvédelemmel és biztonsággal kapcsolatos követelménynek vagy a munkáltató egyoldalú intézkedésének kell‑e tekinteni abban az összefüggésben, amikor nincs olyan nemzeti szabályozás, amely meghatározza azon tevékenységi területeket vagy foglalkozásokat, amelyek esetében kötelező a SARS‑CoV‑2 vírus elleni oltás.
28
A kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy az észt jog szerint a munkáltatónak olyan munkafeltételeket kell biztosítania a munkavállaló számára, amelyek megfelelnek a munkahelyi egészségvédelmi és biztonsági követelményeknek, és hogy e célból a TTOS 13. §‑ának (2) bekezdése előírja, hogy a munkáltató a nemzeti szabályozásban foglaltaknál szigorúbb követelményeket is előírhat. Így a jelen ügyben Tallinn város, miután kockázatértékelést végzett, arra kötelezte az alapeljárás felpereseit, hogy a 89/391 irányelv és a 2000/54 irányelv rendelkezéseit az észt jogba átültető TTOS 13. §‑ának (2) bekezdése alapján beoltassák magukat a SARS‑CoV‑2 vírus ellen.
29
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a munkáltató számára, hogy a munkaviszony folytatásának feltételeként oltási kötelezettséget írjon elő a munkavállalóival szemben – azok beleegyezése nélkül –, összeegyeztethető‑e ezekkel az irányelvekkel, figyelembe véve a Charta 3. cikkében biztosított személyi sérthetetlenséghez való jogot is.
30
Egyrészt a munkavállalók munkahelyi egészségvédelem és biztonság érdekében történő oltását a 2000/54 irányelv szabályozza. Márpedig ezen irányelv 14. cikkének (3) bekezdéséből és VII. mellékletéből arra lehet következtetni, hogy az oltás fakultatív, mivel a munkáltatónak csupán az a kötelezettsége, hogy biztosítsa az oltás lehetőségét, valamint hogy tájékoztassa a munkavállalókat mind az oltás, mind az oltás elmaradásának előnyeiről és hátrányairól. Ugyanígy, a Charta 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjából kitűnik, hogy az orvostudomány területén az érintett személy szabad és tájékoztatáson alapuló beleegyezése szükséges.
31
Másrészt a 89/391 irányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből és a 2000/54 irányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy ezek az irányelvek csak minimumkövetelményeket határoznak meg a munkahelyi biztonság és egészségvédelem területén. Az említett irányelvek tehát nem akadályozzák kedvezőbb nemzeti rendelkezések alkalmazását e területen. Ezért olyan értelmezés is lehetséges, hogy a munkavállalók egészségvédelme és biztonsága szempontjából az ugyanezen irányelvekben előírt minimumkövetelményeknél kedvezőbb munkahelyi egészségvédelmi és biztonsági intézkedésként szóba jöhet a munkáltató azon joga, hogy a munkavállalókat a beleegyezésük nélkül is oltásra kötelezze.
32
Abban az esetben, ha az oltási kötelezettség munkáltató általi előírása ellentétes lenne a 89/391 és a 2000/54 irányelvvel, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a TTOS‑t és a biológiai kockázatokról szóló rendeletet ezen irányelvekkel összhangban úgy kell értelmezni, hogy azok nem biztosítják a munkáltató számára azt a lehetőséget, hogy egyoldalúan oltási kötelezettséget írjon elő a munkavállalói számára, megfosztva ezáltal minden jogalaptól az alapeljárás felperesei munkaszerződéseinek felmondását.
33
E körülmények között a Riigikohus (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A [2000/54 irányelv] 14. cikkének (3) bekezdése és VII. mellékletének 1. és 2. pontja értelmezhető‑e úgy ezen irányelv (8) preambulumbekezdésével, 1. cikkének (1) bekezdésével és 3. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben, hogy azzal összeegyeztethető egy olyan szabályozás, amely feljogosítja a munkáltatót arra, hogy a munkáltatóval munkaviszonyban álló, biológiai anyagoknak kitett munkavállalókat oltásra kötelezze?
Kifejtő kérdések:
2)
A [2000/54 irányelv] 14. cikkének (3) bekezdése szerinti munkahelyi egészségvédelmi intézkedésnek minősül‑e az olyan oltás, amelyet a munkáltató egy fennálló munkaviszony keretében a biológiai anyagoknak kitett munkavállaló beleegyezése nélkül rendelhet el?
3)
Összhangban van‑e a [89/391 irányelv] 1. cikkének (3) bekezdésében, 6. cikkének (1) bekezdésében és (2) bekezdésének a) és g) pontjában, 9. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában, valamint a [Charta] 3. cikkének (1) bekezdésében, 31. cikkének (1) bekezdésében és 52. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezésekkel, ha a munkáltató egy fennálló munkaviszony keretében kötelező oltást ír elő?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
34
Kérdéseivel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 89/391 irányelv 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 9. cikkének (1) bekezdését, a 2000/54 irányelv 14. cikkének az ezen irányelv VII. mellékletének 1. és 2. pontjával, valamint a Charta 3. cikkének (1) bekezdésével és 31. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a munkáltató a vele munkaszerződést kötő munkavállalókat oltásra kötelezheti, amennyiben azok biológiai kockázatnak vannak kitéve.
35
Ami először is a 89/391 irányelvet illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az 1. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében ezen irányelv a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetése érdekében általános elveket tartalmaz többek között a foglalkozási kockázatok megelőzésére, valamint a biztonság és az egészség védelmére vonatkozóan.
36
Amint azt a Bíróság már megállapította, a 89/391 irányelv 5. cikkének (1) bekezdéséből és 6. cikkéből e tekintetben az következik, hogy a munkáltatók kötelesek értékelni és megelőzni a munkavállalók munkahelyi környezetükhöz kapcsolódó biztonságát és egészségét érintő kockázatokat (2021. március 9‑iRadiotelevizija Slovenija [Mindentől távol eső helyen töltött készenléti időszak] ítélet, C‑344/19, EU:C:2021:182, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
Közelebbről, a 89/391 irányelv 6. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja, hogy a munkáltató a kötelezettségeivel összefüggésben minden szükséges intézkedést megtesz a munkavállalók biztonságának és egészségének védelmében, beleértve az ezen irányelv 3. cikkének d) pontjában meghatározott foglalkozási kockázatok megelőzését, az általános megelőzési elvek alapján. Az említett irányelv 6. cikke (2) bekezdésének a), b) és g) pontja szerint ezen általános elvek közé tartozik többek között a kockázatok elkerülése, az elkerülhetetlen kockázatok értékelése, valamint a koherens, átfogó megelőzési politika kialakítása, amely érinti a technológiát, a munkaszervezést, a munkakörülményeket, a szociális kapcsolatokat és a munkakörnyezettel kapcsolatos tényezők hatását.
38
Így a 89/391 irányelv 9. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának megfelelően a munkáltatónak el kell végeznie a munkavállalók egészségét és biztonságát fenyegető kockázatok értékelését, és meg kell határoznia az e kockázatok elkerülése vagy csökkentése érdekében meghozandó védintézkedéseket.
39
Ezzel szemben meg kell állapítani, hogy a 89/391 irányelv nem tartalmaz semmilyen rendelkezést a munkavállalók beoltásával kapcsolatban, így ezen irányelvből semmilyen következtetés nem vonható le a tagállamok azon lehetőségére vonatkozóan, hogy oltási kötelezettséget írjanak elő.
40
Másodszor, ami a 2000/54 irányelvet illeti, meg kell jegyezni, hogy ezen irányelv célja az 1. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint a munkavállalóknak az egészségi és biztonsági kockázatokkal szembeni védelme, beleértve az olyan kockázatok megelőzését is, amelyek a munka során az említett irányelv 2. cikke első bekezdésének a) pontjában meghatározott, másrészt pedig e 2. cikk második bekezdésének megfelelően besorolt biológiai anyagoknak való kitettséggel kapcsolatban merülnek vagy merülhetnek fel. A 2000/54 irányelv III. melléklete értelmében a SARS‑CoV‑2 az ezen irányelv 2. cikke második bekezdésének 3. pontja szerinti 3. kockázati csoportba tartozó biológiai anyagként szerepel.
41
A 89/391 irányelv 16. cikke (3) bekezdésének és a 2000/54 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének megfelelően ez utóbbi irányelv szigorúbb, illetve különös rendelkezéseit a 89/391 irányelv hatálya alá tartozó valamennyi területre alkalmazni kell.
42
Ebben az összefüggésben különösen arra kell rámutatni, hogy a 2000/54 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése, valamint 6. cikkének (1) és (2) bekezdése – lényegében a 89/391 irányelv 6. cikkének (1) és (2) bekezdéséhez, valamint 9. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjához hasonlóan – előírja, hogy minden olyan tevékenység esetében, amely biológiai anyagoknak való kitettség kockázatával járhat, a munkáltató köteles meghatározni a munkavállalók expozíciójának jellegét, mértékét és tartamát az egészségüket vagy biztonságukat érintő kockázatok becslése céljából, valamint meghozni az ilyen kockázatok elkerüléséhez vagy – amennyiben ez műszakilag nem oldható meg – csökkentéséhez szükséges védelmi intézkedéseket.
43
Ezenkívül a 2000/54 irányelv 14. cikke (1) és (3) bekezdésének megfelelően azon munkavállalók megfelelő egészségügyi felülvizsgálatának biztosítása érdekében, akik esetében e becslés eredményei szerint a biztonságukat vagy egészségüket érintő kockázatnak vannak kitéve, az említett becslésnek meg kell jelölnie azokat a munkavállalókat, akiknél különleges védintézkedésekre lehet szükség. E 14. cikk (3) bekezdésének második, illetve harmadik albekezdése e tekintetben pontosítja, hogy egyrészt „[h]a szükséges, hatékony oltóanyagokat kell azoknak a munkavállalóknak a rendelkezésére bocsátani, akik még nem váltak immunissá azzal a biológiai anyaggal szemben, amelynek ki vannak, vagy ki lesznek téve”, másrészt pedig, hogy „[a]mikor a munkáltatók oltóanyagokat bocsátanak rendelkezésre, tekintetbe kell venniük az [ezen irányelv] VII. melléklet[é]ben foglalt ajánlott magatartási szabályokat”.
44
E VII. melléklet 1. és 2. pontja pontosítja, hogy ha a munkavállalók egészségét és biztonságát olyan biológiai anyagoknak való kitettségük okán veszély fenyegeti, amelyekkel szemben létezik oltóanyag, a munkáltatónak „fel kell ajánlania” számukra az oltás lehetőségét és hogy az oltást „a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően” kell elvégezni, és a munkavállalókat tájékoztatni kell „a védőoltás igénybevételével, illetve annak elutasításával járó előnyökről és hátrányokról”.
45
Ebből következik, hogy noha a 2000/54 irányelv – a VII. mellékletének 1. és 2. pontjával összefüggésben értelmezett – 14. cikkének (3) bekezdése hatékony oltóanyag fennállása esetén arra kötelezi a munkáltatókat, hogy biztosítsák az ilyen oltóanyaghoz való hozzáférést az érintett munkavállalók számára, és ezzel összefüggésben biztosítja számukra az ezen oltóanyaghoz való hozzáférés jogát, ezen irányelv nem írja elő, hogy a munkáltatók kötelezhetnek‑e ilyen oltásra az érintett munkavállalók vagy személyek más csoportjainak védelme érdekében, és ha igen, milyen körülmények között, és ezzel összefüggésben, hogy az ilyen munkavállalókat kötelezni lehet‑e, és ha igen, milyen körülmények között, hogy alávessék magukat ezen oltásnak, vagy éppen ellenkezőleg, megtagadhassák azt.
46
Ebből következik, hogy a 89/391 irányelvvel és a 2000/54 irányelvvel az európai uniós jogalkotó nem kívánta meghatározni azokat a feltételeket, amelyek mellett a tagállamok jogosultak az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló oltási kötelezettséget előírni.
47
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 153. cikk (2) bekezdése b) pontjának megfelelően mind a 89/391 irányelv – amint annak (1) preambulumbekezdéséből kitűnik –, mind pedig a 2000/54 irányelv – amint azt ezen irányelv 1. cikke (1) bekezdésének második albekezdése előírja – kizárólag „minimumkövetelményeket” határoz meg a munkavállalók biztonságának és egészségének védelme tekintetében.
48
Márpedig az alapügy tárgyát képezőhoz hasonló oltási kötelezettség, mivel kiegészíti a munkáltatót terhelő, az oltáshoz való hozzáférés biztosítására vonatkozó kötelezettséget, önmagában nem érintheti és nem is korlátozhatja a 2000/54 irányelv VII. mellékletének 1. és 2. pontjával összefüggésben értelmezett 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított minimális védelmet, továbbá nem sértheti ezen irányelv többi rendelkezését vagy koherenciáját, és ezen irányelv célkitűzéseit sem (lásd analógia útján: 2019. november 19‑iTSN és AKT ítélet, C‑609/17 és C‑610/17, EU:C:2019:981, 51. pont).
49
Harmadszor, ami a Charta 3. cikkének (1) bekezdését és 31. cikkének (1) bekezdését illeti, amelyek a személyek testi és szellemi sérthetetlenséghez való jogára, illetve minden munkavállalónak az egészségét, biztonságát és méltóságát tiszteletben tartó munkafeltételekhez való jogára vonatkoznak, emlékeztetni kell arra, hogy a Charta alkalmazási körét az 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre.
50
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az „uniós jog végrehajtása” e rendelkezés szerinti fogalmának előfeltétele az érintett területek közötti közelséget, illetve az egyik terület által a másikra gyakorolt közvetett hatásokat meghaladó, valamely uniós jogi aktus és a szóban forgó nemzeti intézkedés közötti bizonyos fokú kapcsolat fennállása (2014. július 10‑iJulián Hernández és társai ítélet, C‑198/13, EU:C:2014:2055, 34. pont; 2025. április 3‑iSwiftair ítélet, C‑701/23, EU:C:2025:237, 29. pont).
51
Ebből következik az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, hogy az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi tényállásra, de nem az ilyen tényállásokon kívül kell alkalmazni (2013. február 26‑iÅkerberg Fransson ítélet, C‑617/10, EU:C:2013:105, 19. pont; 2024. június 13‑iMonmorieux ítélet, C‑380/23, EU:C:2024:500, 29. pont).
52
Így a Bíróság többek között megállapította, hogy amiatt nem lehet az uniós alapvető jogokat valamely nemzeti szabályozásra alkalmazni, hogy az érintett területre vonatkozó uniós jogi rendelkezések nem írtak elő semmiféle kötelezettséget a tagállamokra nézve egy adott helyzet tekintetében (2014. július 10‑iJulián Hernández és társai ítélet, C‑198/13, EU:C:2014:2055, 35. pont; 2024. november 28‑i PT [Az ügyész és a bűncselekmény elkövetője között megkötött egyezség] ítélet, C‑432/22, EU:C:2024:987, 36. pont).
53
Ilyen esetben a tagállamok által egy ilyen helyzet tekintetben előírt nemzeti szabályozás kívül esik a Charta hatályán, és következésképpen e helyzet nem értékelhető ez utóbbi rendelkezéseire tekintettel (lásd ebben az értelemben: 2022. október 20‑iCurtea de Apel Alba Iulia és társai ítélet, C‑301/21, EU:C:2022:811, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54
Márpedig a jelen ítélet 35–48. pontjából következik, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló oltási kötelezettség – amely a kérdést előterjesztő bíróság szerint a TTOS 13. §‑ának (2) bekezdéséből következik – nem tartozik a 89/391 irányelv és a 2004/54 irányelv hatálya alá. Ezen oltási kötelezettség tehát nem minősül az uniós jog „végrehajtásának” a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében (lásd ebben az értelemben: 2023. július 13‑iAzienda Ospedale‑Università di Padova ítélet, C‑765/21, EU:C:2023:566, 44. pont).
55
Ebből következik, hogy a TTOS 13. §‑ának (2) bekezdéséhez hasonló nemzeti rendelkezés kívül esik a Charta hatályán, következésképpen nem értékelhető a Charta rendelkezéseire, különösen a 3. cikkének (1) bekezdésére vagy 31. cikkének (1) bekezdésére tekintettel.
56
Következésképpen az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 89/391 irányelv 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 9. cikkének (1) bekezdését és a 2000/54 irányelv VII. mellékletének 1. és 2. pontjával összefüggésben értelmezett 14. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a munkáltató a vele munkaszerződést kötő munkavállalókat oltásra kötelezheti, amennyiben azok biológiai kockázatnak vannak kitéve.
A költségekről
57
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
A munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12‑i 89/391/EGK tanácsi irányelv 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 9. cikkének (1) bekezdését, és a 2020. június 3‑i (EU) 2020/739 bizottsági irányelvvel módosított, a munkájuk során biológiai anyagokkal kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelméről szóló, 2000. szeptember 18‑i 2000/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (hetedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében) 14. cikkének (3) bekezdését a módosított 2000/54 irányelv VII. mellékletének 1. és 2. pontjával összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a munkáltató a vele munkaszerződést kötő munkavállalókat oltásra kötelezheti, amennyiben azok biológiai kockázatnak vannak kitéve.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: észt.