62015CC0689
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MELCHIORA WATHELETA
přednesené dne 1. prosince 2016 (
1
)
Věc C‑689/15
W. F. Gözze Frottierweberei GmbH,
Wolfgang Gözze
proti
Verein Bremer Baumwollbörse
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu, Německo)]
„Řízení o předběžné otázce — Ochranná známka Evropské unie — Nařízení (ES) č. 207/2009 — Článek 9 — Článek 15 — Řádné užívání — Užívání ochranné známky jako značky kvality — Neexistence pravidelných kontrol kvality u držitelů licence — Zánik práv majitele ochranné známky — Certifikační ochranná známka“
I – Úvod
1.
Touto žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce žádá Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu, Německo) Soudní dvůr, aby vyložil jednak čl. 9 odst. 1 a čl. 15 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1) a dále čl. 52 odst. 1 písm. a), čl. 7 odst. 1 písm. g) a čl. 73 písm. c) uvedeného nařízení.
2.
V odpovědi předkládajícímu soudu se Soudní dvůr bude muset vyjádřit k otázce, zda značka kvality, tj. označení, jehož účelem je zaručit u výrobků, k nimž je připojeno, použitý materiál, jejich kvalitu nebo výrobní postup, může tvořit individuální ochrannou známku Evropské unie.
II – Právní rámec
3.
Nařízením č. 207/2009 bylo kodifikováno nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11 s. 1). Jak Soudní dvůr uvedl, je výklad týkající se pravidel nařízení č. 40/94 použitelný i pro nařízení č. 207/2009, jestliže nebyla příslušná ustanovení přijetím posledně uvedeného nařízení nijak podstatně změněna, pokud jde o jejich znění, kontext nebo cíle (
2
). Tak je tomu ve věci v původním řízení.
4.
Nařízení č. 207/2009 bylo samo nedávno změněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2424 ze dne 16. prosince 2015, kterým se mění nařízení (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství a nařízení Komise (ES) č. 2868/95, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, a zrušuje nařízení Komise (ES) č. 2869/95 o poplatcích placených Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. 2015, L 341, s. 21).
5.
S ohledem na dobu rozhodnou z hlediska skutečností v původním řízení musí být nicméně tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce posuzována podle nařízení č. 207/2009 ve znění platném před touto změnou.
A – Nařízení č. 207/2009
6.
Podle článku 4 nařízení č. 207/2009:
„Ochrannou známkou [Evropské unie] může být jakékoliv označení schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně vlastních jmen, kresby, písmena, číslice, tvar výrobku nebo jeho balení, pokud jsou způsobilá rozlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných podniků.“
7.
Článek 7 odst. 1 tohoto nařízení stanoví následující:
„Do rejstříku se nezapíšou:
[…]
c)
ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby výrobků nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;
[…]
g)
ochranné známky, které by mohly klamat veřejnost, např. pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ výrobku nebo služby;
[…]“
8.
Článek 9 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví následující:
„Z ochranné známky [Evropské unie] vzniká jejímu majiteli výlučné právo. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím stranám užívat bez jeho souhlasu v obchodním styku:
a)
označení totožné s ochrannou známkou [Evropské unie] pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je ochranná známka [Evropské unie] zapsána;
b)
označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou [Evropské unie] a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb označených ochrannou známkou [Evropské unie] a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti včetně nebezpečí asociace mezi označením a ochrannou známkou;
[…]“
9.
Článek 15 odst. 1 nařízení č. 207/2009 stanoví následující:
„Pokud do pěti let od zápisu nezačal majitel ochrannou známku [Evropské unie] řádně [v Unii] užívat pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, nebo pokud toto užívání bylo na nepřetržitou dobu pěti let přerušeno, podléhá ochranná známka [Evropské unie] sankcím podle tohoto nařízení, ledaže pro neužívání existují řádné důvody.
Za užívání ve smyslu prvního pododstavce se považuje rovněž:
a)
užívání ochranné známky [Evropské unie] v podobě, která se liší od podoby, ve které byla ochranná známka zapsána, prvky nezhoršujícími rozlišovací schopnost ochranné známky;
b)
umísťování ochranné známky [Evropské unie] na výrobcích nebo na jejich obalech [v Unii] pouze pro účely vývozu.“
10.
Podle čl. 51 odst. 1 tohoto nařízení:
„Ke zrušení práv majitele ochranné známky [Evropské unie] dojde na základě návrhu podaného u úřadu nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení:
a)
pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka [v Unii] řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, a pro neužívání neexistují řádné důvody […];
b)
pokud se ochranná známka stala v důsledku činnosti nebo nečinnosti svého majitele označením, které je v obchodě obvyklé pro výrobek nebo službu, pro které je zapsána;
c)
pokud by v důsledku užívání majitelem nebo s jeho souhlasem pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, ochranná známka mohla klamat veřejnost, zejména pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ těchto výrobků nebo služeb.“
11.
Článek 52 odst. 1 nařízení č. 207/2009 stanoví následující:
„Ochranná známka [Evropské unie] se prohlásí za neplatnou na základě návrhu podaného u úřadu nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení:
a)
pokud byla ochranná známka [Evropské unie] zapsána v rozporu s článkem 7;
[…]“
12.
Článek 73 tohoto nařízení stanoví:
„Vedle důvodů zrušení uvedených v článku 51 se práva majitele kolektivní známky [Evropské unie] zruší na základě návrhu podaného u úřadu nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení, pokud:
a)
majitel nepřijal přiměřená opatření, aby zabránil užívání známky způsobem neslučitelným s podmínkami užívání stanovenými v pravidlech pro užívání známky, jejichž případná změna byla zapsána do rejstříku;
[…]
c)
změna pravidel pro užívání známky byla zapsána do rejstříku v rozporu s čl. 71 odst. 2, s výjimkou případu, kdy majitel známky vyhoví požadavkům těchto ustanovení novou změnou pravidel pro užívání známky.“
B – Nařízení 2015/2424
13.
Bod 27 odůvodnění nařízení 2015/2424 uvádí následující:
„Jako doplněk ke stávajícím ustanovením o kolektivních ochranných známkách Společenství a k nápravě současné nerovnováhy mezi vnitrostátními systémy a systémem ochranných známek EU [se stalo nezbytným] připojit soubor zvláštních ustanovení pro účely poskytování ochrany certifikačním ochranným známkám Evropské unie (dále jen ‚certifikační ochranné známky EU‘), které umožňují certifikační instituci nebo organizaci povolit zúčastněným stranám v rámci certifikačního systému užívat ochrannou známku jako označení pro výrobky nebo služby, které splňují certifikační požadavky.“
14.
Za tímto účelem byl do nařízení č. 207/2009 nařízením 2015/2424 vložen článek 74a, který zní:
„1.   Certifikační ochrannou známkou EU je ochranná známka EU, která je jako taková popsána v přihlášce a která je schopna rozlišovat výrobky nebo služby, které majitel ochrannou známkou certifikoval pro materiál, způsob výroby výrobků nebo poskytování služeb, kvalitu, přesnost nebo jiné vlastnosti, od výrobků nebo služeb, které takto certifikovány nejsou.
2.   Jakákoli fyzická nebo právnická osoba, včetně institucí, orgánů a veřejnoprávních subjektů, může požádat o zápis certifikační ochranné známky EU, pokud nevykonává podnikatelskou činnost zahrnující dodávání výrobků nebo poskytování služeb, které jsou certifikovány.
[…]“
15.
Podle článku 4 nařízení 2015/2424 se článek 74a nařízení č. 207/2009 použije od 1. října 2017.
III – Skutkový stav ve sporu v původním řízení
16.
V původním řízení vedou společnost W. F. Gözze Frottierweberei GmbH (dále jen „společnost Gözze“) a její jednatel Wolfgang Gözze (dále jen „W. Gözze“) spor se spolkem Verein Bremer Baumwollbörse (dále jen „spolek VBB“).
17.
VBB je spolkem hájícím zájmy podniků odvětví výroby bavlněných textilií. Je majitelem následující obrazové ochranné známky Evropské unie (dále jen ochranná známka „bavlníkový květ“):
18.
Ochranná známka „bavlníkový květ“ byla přihlášena v černobílém provedení a zapsána dne 22. května 2008 mimo jiné pro textilie.
19.
Spolek VBB uzavírá licenční smlouvy týkající se ochranné známky „bavlníkový květ“ s podniky z textilního odvětví. Tyto podniky se zavazují používat tuto ochrannou známku pouze pro kvalitní výrobky z vláken bavlny. Dodržování tohoto závazku může být ze strany spolku VBB kontrolováno.
20.
Společnost Gözze vyvíjí své aktivity v textilním odvětví a uvádí na trh zejména ručníky, které opatřuje visačkami, jejichž rub, obvykle vytištěn v zelené a bílé, je vyobrazen níže:
21.
Společnost Gözze nepatří mezi držitele licence spolku VBB. Posledně uvedená nikdy nesouhlasila s jakýmkoli užíváním totožného nebo podobného označení, jako je ochranná známka „bavlníkový květ“, společností Gözze. Spolek VBB tak podal žalobu pro porušení proti společnosti Gözze u příslušného soudu pro ochranné známky Evropské unie, Landgericht Düsseldorf (zemský soud v Düsseldorfu, Německo).
22.
Společnost Gözze podala protinávrh na prohlášení neplatnosti, nebo podpůrně na zrušení, ochranné známky „bavlníkový květ“. Podle ní je obrazové označení „bavlníkový květ“ čistě popisné, a tudíž postrádající rozlišovací způsobilost. Toto označení nemůže sloužit jako označení původu, a nemělo tak být zapsáno jako ochranná známka.
23.
Landgericht Düsseldorf (zemský soud v Düsseldorfu) žalobě spolku VBB vyhověl a zamítl protinávrh společnosti Gözze, která poté podala odvolání k Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu).
24.
Posledně uvedený soud má za to, že veřejnost chápe, že označení „bavlníkový květ“ plní jinou funkci, než je prosté ukázání, že materiál použitý při výrobě výrobku je bavlna. Je rovněž toho názoru, že z důvodu vysokého stupně podobnosti mezi označením „bavlníkový květ“ používaným společností Gözze a ochrannou známkou „bavlníkový květ“ spolku VBB existuje nebezpečí záměny. V tomto ohledu konstatuje, že se uvedené označení od uvedené ochranné známky liší pouze svou barvou.
25.
Z toho nicméně podle předkládajícího soudu nevyplývá, že musí být žalobě pro porušení vyhověno. Veřejnost vidí v označení „bavlníkový květ“ především údaj o kvalitě výrobku. Za těchto podmínek lze mít za to, že užívání označení a ochranné známky „bavlníkový květ“ nepředává žádnou zprávu o původu výrobku. To může vést k závěru, že spolku VBB musí být zrušena jeho práva a společnost Gözze se nedopouští porušení práv duševního vlastnictví.
26.
Předkládající soud nicméně dodává, že užívání individuální ochranné známky jako značky kvality může být, stejně jako užívání kolektivní ochranné známky, považováno za užívání jakožto ochranné známky, pokud veřejnost spojuje s touto ochrannou známkou očekávání kontroly kvality prováděné majitelem.
27.
V tomto případě totiž veřejnost vidí v užívání této ochranné známky označení výrobku, který je vyráběn pod kontrolou majitele. Ochranná známka tak plní svou základní funkci, která spočívá v uvádění, že výrobek pochází z podniku se zárukou kvality.
28.
V takovém případě má předkládající soud za to, že lze uvažovat o přiměřeném užití článku 73 odst. 1 nařízení č. 207/2009 pro kolektivní ochranné známky, podle něhož je třeba zrušit ochrannou známku, pokud její majitel nepřijme vhodná opatření, aby zabránil užívání ochranné známky, které neodpovídá podmínkám užívání stanoveným pravidly pro užívání.
29.
Za těchto podmínek měl předkládající soud za to, že je užitečné přerušit řízení a požádat Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce.
IV – Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a řízení před Soudním dvorem
30.
Rozhodnutím ze dne 15. prosince 2015, došlým Soudnímu dvoru dne 21. prosince 2015, se Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu) rozhodl položit Soudnímu dvoru podle článku 267 SFEU následující předběžné otázky:
„1)
Může být užívání individuální ochranné známky jakožto značky kvality považováno za užívání jako ochranné známky ve smyslu čl. 9 odst. 1 a čl. 15 odst. 1 nařízení [č. 207/2009], pokud jde o výrobky, pro něž je tato značka užívána?
2)
Bude-li na první otázku odpovězeno kladně: je třeba v souladu s čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. g) nebo při přiměřeném užití čl. 73 písm. c) nařízení [č. 207/2009] zrušit takovouto ochrannou známku, pokud majitel ochranné známky nezaručuje pravidelnými kontrolami kvality u držitelů jeho licence soulad s očekáváními kvality, které veřejnost spojuje s tímto označením?“
31.
Společnost Gözze, W. Gözze, spolek VBB, německá vláda a Evropská komise předložili písemná vyjádření. Všichni se také vyjádřili na jednání, které se konalo dne 19. října 2016.
V – Analýza
A – K první předběžné otázce
32.
Svou první otázkou se předkládající soud v podstatě ptá na možnost přiznat značce kvality výlučné právo, které přiznává nařízení č. 207/2009 majiteli individuální ochranné známky.
33.
Podle Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu) totiž úspěch žaloby podané spolkem VBB závisí na otázce, zda užívání individuální ochranné známky jako značky kvality může představovat užívání jako ochranné známky ve smyslu čl. 9 odst. 1 a čl. 15 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (
3
).
34.
Nařízení č. 207/2009 neuznává značky kvality jako takové (kapitola 1 níže). Problematika tak může být uchopena pouze z hlediska funkcí ochranné známky (kapitoly 2 až 4 níže). Toto posouzení přísluší v konečném důsledku vnitrostátnímu soudu (kapitola 5 níže).
1. Neexistence uznání značek kvality za ochrannou známku Evropské unie v nařízení č. 207/2009
35.
Užívání označení za účelem garantování materiálu výrobku, způsobu jeho výroby nebo jeho kvality jako takové nařízení č. 207/2009 nepředpokládá. Z historického vývoje právní úpravy ochranné známky Evropské unie vyplývá, že se jednalo o vědomou volbu zákonodárce.
36.
S „certifikačními ochrannými známkami“ totiž Komise výslovně počítala již při prvních úvahách o vytvoření ochranné známky Společenství vedle kolektivních ochranných známek a „obyčejných“ ochranných známek (
4
). Tento druh ochranné známky byl ostatně zahrnut do článku 86 návrhu nařízení Rady (EHS) o ochranné známce Společenství pod označením „garanční ochranná známka Společenství“ (
5
). Normotvůrce však tento druh ochranné známky v nařízení č. 40/94 ani nařízení č. 207/2009 neponechal.
37.
O vynětí tohoto druhu ochranné známky z působnosti nařízení č. 207/2009 tak není pochyb. Uznání jejich existence v první směrnici č. 89/104 dále potvrzuje záměrnost opačné volby provedené v uvedeném nařízení (
6
).
38.
Teprve v nařízení 2015/2424 se tedy certifikační ochranná známka objevila jakožto ochranná známka Evropské unie.
39.
Zákonodárce totiž výslovně vysvětluje v bodě 27 odůvodnění tohoto nového nařízení, že se ukázalo být „nezbytné připojit soubor zvláštních ustanovení pro účely poskytování ochrany certifikačním ochranným známkám Evropské unie“, a to „[j]ako doplněk ke stávajícím ustanovením o kolektivních ochranných známkách Společenství a k nápravě současné nerovnováhy mezi vnitrostátními systémy a systémem ochranných známek EU […]“ (
7
).
40.
Je tedy jisté, že užívání označení za účelem garantování materiálu výrobku, způsobu jeho výroby nebo jeho kvality nemůže být jako takové upraveno nařízením č. 207/2009. Jedná se o nový druh ochranné známky Evropské unie zavedený nařízením 2015/2424 pod označením „certifikační ochranná známka“ (
8
).
41.
Znamená to, že takové označení nemůže nikdy požívat ochrany poskytované individuálním ochranným známkám nařízením č. 207/2009? Mám za to, že nikoli.
42.
Aby z označení, které je užíváno jako značka kvality, mohla jeho majiteli vyplývat výlučná práva, musí nicméně nutně plnit základní funkci ochranné známky.
2. Nezbytnost plnění základní funkce ochranné známky
43.
Podle ustálené judikatury „je základní funkcí ochranné známky zaručit spotřebiteli nebo konečnému uživateli totožnost původu výrobku nebo služby označených ochrannou známkou, čímž mu umožní odlišit bez případné záměny tento výrobek nebo tuto službu od výrobku nebo služby, jež mají jiný původ. Aby ochranná známka vskutku mohla hrát svou roli základního prvku v systému nenarušené hospodářské soutěže, který má Smlouva za cíl zavést a zachovat, musí představovat záruku, že všechny výrobky nebo služby, které označuje, byly vyrobeny nebo dodány pod kontrolou jediného podniku, kterému může být přiznána odpovědnost za jejich jakost“ (
9
).
44.
Tato základní funkce ochranné známky se projevuje jejím užíváním, přičemž čl. 15 odst. 1 nařízení č. 207/2009 vyžaduje užívání řádné. Toto „řádné užívání“ bylo Soudním dvorem vymezeno jako „užívání odpovídající základní funkci ochranné známky, kterou je zaručit spotřebiteli nebo konečnému uživateli totožnost původu výrobku nebo služby, a umožnit mu tak odlišit bez možnosti záměny tento výrobek nebo tuto službu od výrobků nebo služeb majících jiný původ“ (
10
).
45.
Protože se jedná o základní funkci, „[o]chranná známka bude nepochybně vždy plnit funkci původu, zatímco další funkce plní pouze tehdy, když ji majitel v tomto směru používá […]“ (
11
).
46.
Z této judikatury tedy zřejmě vyplývá, že v režimu nařízení č. 207/2009 musí značka kvality nutně plnit funkci původu ochranné známky, aby si její majitel mohl nárokovat výkon výlučného práva, které mu přiznává článek 9 uvedeného nařízení.
47.
Jinými slovy, pokud je užívání označení jako značky kvality spojeno nejenom s označením týkajícím se kvality výrobku, ale také a zároveň s označením původu, jedná se o užívání označení jakožto ochranné známky ve smyslu judikatury Soudního dvora.
3. Nezbytnost zásahu do některé z funkcí ochranné známky
48.
V posledně uvedeném případě, kdy je označení užíváno ve spojení s označením týkajícím se kvality výrobku a s označením původu, by bylo ještě třeba určit, zda užívání označení totožného se zapsanou ochrannou známkou Evropské unie nebo jí podobného třetí osobou zasahuje nebo může zasahovat do práv majitele ochranné známky.
49.
Přístup Soudního dvora je v tomto ohledu obzvláště jednoznačný v bodě 39 rozsudku ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604): „funkce označení původu ochranné známky není jedinou funkcí ochranné známky, které je přiznána ochrana proti zásahům ze strany třetích osob […]“. Soudní dvůr výslovně uznal mezi těmito jinými funkcemi funkci spočívající v zaručení kvality výrobku (
12
).
50.
Podle Soudního dvora je výlučné právo upravené v čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 přiznáno majiteli ochranné známky, aby bylo zajištěno, že ochranná známka bude moci plnit své funkce. Může tak být vykonáváno, pokud užívání dotčeného označení třetí osobou zasahuje nebo je způsobilé zasáhnout funkce ochranné známky a zejména její základní funkci, kterou je zaručit spotřebiteli původ výrobku (
13
).
51.
Jinými slovy, majitel ochranné známky je oprávněn zakázat toto užívání, pokud může zasáhnout do některé z funkcí ochranné známky, ať už se jedná o funkci označení původu, nebo některou z ostatních funkcí (
14
).
52.
Proto je čistě popisné užívání označení a contrario vyňato z působnosti čl. 9 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (
15
).
53.
Je nicméně třeba zdůraznit, že Soudní dvůr omezuje možnost zpochybňovat zásah do některé z funkcí ochranné známky na případ, kdy je označení totožné s ochrannou známkou Evropské unie užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s výrobky nebo službami, pro které je ochranná známka Evropské unie zapsána, tj. na rozsah působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice č. 2008/95 nebo čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.
54.
Toto rozlišení bylo Soudním dvorem výslovně zdůrazněno v rozsudku ze dne 25. března 2010, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163):
—
v situaci uvedené v čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, „kdy třetí strana užívá označení totožného s ochrannou známkou pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je tato ochranná známka zapsána, je majitel ochranné známky oprávněn zakázat toto užívání, pokud může zasahovat do některé z funkcí ochranné známky“ (
16
),
—
v jiné situaci uvedené v čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, „kdy třetí strana užívá označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro výrobky nebo služby totožné s výrobky nebo službami, pro které je tato ochranná známka zapsána, nebo pro výrobky nebo služby jim podobné, může majitel ochranné známky bránit užívání uvedeného označení, pouze pokud existuje nebezpečí záměny“ (
17
).
55.
Toto rozlišení vyplývá z čl. 9 odst. 1 nařízení č. 207/2009. Ochrana dle čl. 9 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení je totiž širší než ochrana upravená v čl. 9 odst. 1 písm. b), protože ta oproti prvně zmíněné pro své uplatnění výslovně vyžaduje v případě podobnosti existenci nebezpečí záměny (
18
).
4. Dílčí závěr
56.
Ve světle výše uvedených úvah mám za to, že užívání označení jako značky kvality může představovat skutečné užívání jako ochranné známky a zajistit jeho majiteli zachování práv, které mu vyplývají z ochranné známky Evropské unie ve smyslu článku 15 nařízení č. 207/2009, pod podmínkou, že užívání tohoto označení současně plní základní funkci označení původu ochranné známky.
57.
V takovémto případě musí být čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 vykládán tak, že umožňuje majiteli ochranné známky Evropské unie, která odpovídá značce kvality, zakázat konkurentovi užívat totožné označení pro výrobky nebo služby totožné s výrobky nebo službami, pro které byla ochranná známka zapsána, pokud toto užívání může zasahovat do některé z funkcí ochranné známky, jako je označení kvality výrobku.
58.
Naproti tomu, pokud třetí osoba užívá označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro výrobky nebo služby totožné s výrobky nebo službami, pro které je tato ochranná známka zapsána, nebo pro výrobky nebo služby jim podobné, musí být čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 vykládán tak, že majiteli ochranné známky Evropské unie umožňuje bránit užívání takovéhoto označení, pouze pokud existuje nebezpečí záměny.
5. Úloha vnitrostátního soudu
59.
Je na předkládajícím soudu, aby v prvé řadě posoudil, zda ochranná známka „bavlníkový květ“ plní základní funkci ochranné známky a dále zda dochází k zásahu nebo je dáno nebezpečí zásahu do funkce označení původu ochranné známky nebo některé z jejích ostatních funkcí (
19
).
a) K základní funkci označení původu
60.
Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že veřejnost dovozuje z užívání tohoto označení údaj týkající se kvality výrobku (
20
).
61.
Ačkoli jsme se přesvědčili, že záruka kvality výrobku může být chráněna jakožto funkce ochranné známky, označení kvality uvedené předkládajícím soudem bez dalšího nevylučuje možnost, že předmětná ochranná známka rovněž plní funkci označení původu.
62.
Já naopak sdílím názor předkládajícího soudu, že označení, ve kterém veřejnost spatřuje odkaz na zboží kontrolované majitelem ochranné známky, slouží k odlišení takto označeného zboží od zboží jiného podniku, které nepodléhá této kontrole (
21
).
63.
Soudní dvůr totiž uvedl, že [a]by ochranná známka mohla hrát roli základního prvku v systému nenarušené hospodářské soutěže, který má Smlouva za cíl zavést a zachovat, musí představovat záruku, že všechny výrobky nebo služby, které označuje, byly vyrobeny nebo dodány pod kontrolou jediného podniku, kterému může být přiznána odpovědnost za jejich jakost“ (
22
).
64.
Pokud tedy záruka kvality může být chráněna jakožto funkce ochranné známky, může to být důsledkem funkce označení původu. Záruka kvality je spojena s jejím původem (
23
).
65.
Lze se totiž důvodně domnívat, že pokud je na funkci označení původu nějaký zájem, je to z důvodu účinků, které jsou s ní spojeny. To, co spotřebitel očekává od výrobku, který je označen ochrannou známkou, kterou (po)zná, je stálá kvalita. Na základě tohoto očekávání kvality vyvolaného ochrannou známkou je její majitel schopen zachovávat a umocňovat požadavky kvality na straně spotřebitele, a to za účelem zvýšení svých prodejů v budoucnu (
24
).
66.
Odkaz na „jediný podnik“, který bude odpovídat za kvalitu výrobku nebo služby, navíc nesmí být chápán doslovně.
67.
Zdá se, že by se mohlo jednat o majitele ochranné známky, ale rovněž o „hospodářsky propojené“ podniky, protože Soudní dvůr zejména uznal, že došlo k zásahu do funkce označení původu ochranné známky, když inzerce navrhovaná v internetovém vyhledávači na základě užití klíčového slova totožného s ochrannou známkou „běžně informovanému a přiměřeně pozornému uživateli internetu neumožňuje nebo mu umožňuje jen obtížně zjistit, zda výrobky nebo služby, kterých se inzerce týká, pocházejí od majitele ochranné známky nebo od podniku, který je s ním hospodářsky propojen, či naopak od třetí osoby“ (
25
).
68.
Ve stejném duchu podotýkám, že Soudní dvůr rovněž při určování zásahu do funkce označení původu ochranné známky odkázal na autorizované prodejce majitele ochranné známky (
26
) nebo na příslušnost ke stejné síti (
27
).
69.
Pokud proto předkládající soud dospěje k závěru, že označení kvality zavedené ochrannou známkou „bavlníkový květ“ odkazuje rovněž na spolek VBB nebo na některého z držitelů jeho licence, bude tím rovněž plnit funkci označení původu.
70.
Pokud by naopak předkládající soud rozhodl, že důvěra v kvalitu výrobku opatřeného označením „bavlníkový květ“ je spojena pouze s použitým materiálem nezávisle na jeho výrobci nebo spolku, který vydává uvedenou značku kvality, bylo by třeba konstatovat, že výše uvedené označení neplní základní funkci ochranné známky.
b) K zásahu nebo nebezpečí zásahu do funkce označení původu ochranné známky nebo některé z jejích funkcí
71.
V případě, kdy by předkládající soud dospěl k závěru, že označení „bavlníkový květ“ plní funkci označení původu, zbývalo by určit, zda užívání totožného nebo podobného označení třetí osobou zasahuje nebo může zasáhnout do práv spolku VBB.
72.
V projednávané věci se nezdá, že by ochranná známka „bavlníkový květ“ a označení užívané společností Gözze mohly být považovány za totožné vzhledem k rozdílnosti barev mezi nimi. Označení je totožné s ochrannou známkou pouze tehdy, když beze změn či doplňků přebírá všechny prvky tvořící ochrannou známku nebo když vykazuje celkově rozdíly natolik bezvýznamné, že je průměrný spotřebitel nemusí postřehnout (
28
).
73.
Opět nicméně platí, že přísluší vnitrostátnímu soudu, aby posoudil, zda je označení užívané společností Gözze totožné s ochrannou známkou „bavlníkový květ“ nebo je jí podobné. V prvním případě by měl spolek VBB právo zakázat užívání označení, které je způsobilé zasáhnout do některé z funkcí jeho ochranné známky, jako je označení kvality výrobku [použití čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009]. Ve druhém případě by mohl spolek VBB bránit užívání uvedeného označení, pouze pokud by existovalo nebezpečí záměny ohledně původu výrobku [použití čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009].
B – Ke druhé předběžné otázce
74.
Svou druhou otázkou se předkládající soud v podstatě táže, zda je možné zrušit individuální ochrannou známku užívanou jako značka kvality na základě čl. 52 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. g) nařízení č. 207/2009 nebo na základě přiměřeného užití čl. 73 písm. c) uvedeného nařízení, pokud majitel ochranné známky nezaručuje pravidelnými kontrolami kvality u držitelů jeho licence soulad s očekáváními kvality, která si veřejnost s tímto označením spojuje.
75.
Tato otázka vyplývá z premisy předkládajícího soudu. Aby byla značka kvality uznána jako ochranná známka Evropské unie, bylo by podle ní třeba, aby si veřejnost spojovala předmětnou značku s očekáváním kontroly kvality, která by byla prováděna majitelem označení. Aby tudíž mohla být této značce přiznána ochrana vlastní ochranné známce Evropské unie, bylo by třeba, aby myšlenka „kontrolované kvality“, kterou si veřejnost s touto značkou spojuje, byla skutečně zajištěna (
29
).
76.
Ačkoli souhlasím s východiskem úvahy, nesouhlasím se závěrem, který je z něj vyvozován.
77.
Jak jsem již uvedl výše, pokud značka kvality může být podrobena režimu nařízení č. 207/2009, nebude tomu tak jakožto garanční nebo certifikační ochranná známka – jejíž podmínky zrušení by se mohly blížit podmínkám zrušení kolektivní ochranné známky (
30
) – ale jedině jakožto individuální ochranná známka.
78.
Pokud může být případně myšlenka kontroly užívání ochranné známky dovozena z článku 73 nařízení č. 207/2009, je nutno konstatovat, že nařízení č. 207/2009 neukládá žádnou podmínku tohoto druhu pro individuální ochranné známky.
79.
V souladu s odůvodněním, které jsem rozvinul v rámci přezkumu první předběžné otázky, musí značka kvality plnit nutně – a výhradně – funkci označení původu ochranné známky, aby její majitel mohl tvrdit, že vykonává výlučné právo, které mu přiznává článek 9 nařízení č. 207/2009.
80.
V tomto rámci může být možnost kontroly kvality výrobku prvkem, který umožňuje spojit výrobek s výrobcem a podniky, které jsou s ním hospodářsky propojeny. Skutečná povaha uvedené kontroly naopak není požadována. Důležitá totiž není existence kontroly, ale přičitatelnost kvality určitému podniku a možnost kontroly, která je s ní spojena.
81.
Proto mám za to, že ani čl. 52 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. g), ani čl. 73 písm. c) nařízení č. 207/2009 neumožňují prohlášení neplatnosti nebo zrušení ochranné známky Evropské unie, která je rovněž značkou kvality, pokud majitel této ochranné známky nezaručuje skutečnými či pravidelnými kontrolami kvality u držitelů licence soulad s očekáváními ohledně kvality, která si veřejnost s tímto označením spojuje.
VI – Závěry
82.
Vzhledem k předcházejícím úvahám navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Oberlandesgericht Düsseldorf (vrchní zemský soud v Düsseldorfu) odpověděl následovně:
„1)
Užívání označení jako značky kvality může představovat užívání jako ochranné známky způsobilé zajistit zachování práv ve smyslu článku 15 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie pod podmínkou, že užívání předmětného označení současně plní základní funkci označení původu ochranné známky.
V tomto případě musí být čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 vykládán tak, že umožňuje majiteli ochranné známky Evropské unie, která odpovídá značce kvality, zakázat konkurentovi užívat totožné označení pro výrobky nebo služby totožné s výrobky nebo službami, pro které je ochranná známka zapsána, pokud je toto užívání způsobilé zasáhnout do některé z funkcí ochranné známky, jako je označení kvality výrobku.
Pokud naproti tomu třetí osoba užívá označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro výrobky nebo služby totožné s výrobky nebo službami, pro které je tato ochranná známka zapsána, nebo jim podobné, musí být čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 vykládán tak, že umožňuje majiteli ochranné známky Evropské unie bránit užívání uvedeného označení, pouze pokud existuje nebezpečí záměny.
2)
Ani čl. 52 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. g) nařízení č. 207/2009, ani čl. 73 písm. c) téhož nařízení neumožňují prohlášení neplatnosti nebo zrušení ochranné známky Evropské unie, která je rovněž značkou kvality, pokud majitel této ochranné známky nezaručuje skutečnými či pravidelnými kontrolami kvality u držitelů licence soulad s očekáváními ohledně kvality, která si veřejnost s tímto označením spojuje.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 4). V témže rozsudku Soudní dvůr také uvedl, že judikatura k článku 5 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92), je rovněž použitelná pro výklad čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94. Tento výklad „byl několikrát zopakován a přenesen i na čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94“ [viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 38)]. Znění čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 je shodné se zněním čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94.
(
3
) – Viz bod 7 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
(
4
) – Viz memorandum Komise o vytvoření ochranné známky Společenství [Sec(76) 2462], Bulletin ES, dodatek 8/76, bod 69 (viz rovněž body 53 a 71).
(
5
) – Návrh nařízení Rady (EHS) o ochranné známce Společenství předložený Komisí Radě dne 25. listopadu 1980 (COM/80/635 final) (Úř. věst. 1980, C 351, s. 5).
(
6
) – Podle jejího článku 1 se směrnice uplatní „na individuální, kolektivní, garanční nebo certifikační ochranné známky výrobků nebo služeb, které byly zapsány nebo o jejichž zápis bylo žádáno v členském státě nebo u Úřadu pro ochranné známky zemí Beneluxu nebo které byly zapsány mezinárodně s účinky pro členský stát“ (zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska, viz rovněž článek 15, nadepsaný „Zvláštní ustanovení týkající se kolektivních, garančních a certifikačních ochranných známek“). Toto zohlednění garančních nebo certifikačních ochranných známek bylo zachováno ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2008, L 299, s. 25), a pojem byl vymezen v článku 27 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2436 ze dne 16. prosince 2015, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 2015, L 336, s. 1).
(
7
) – Zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
8
) – V tomto smyslu viz Rodhain, P., „La nouvelle marque de l’Union européenne: version 2.0 ou simple mise à jour?“, Revue Lamy droit de l’immatériel, 2016, č. 127, s. 45 až 51, zejména s. 49.
(
9
) – Rozsudek ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, bod 48 a citovaná judikatura).
(
10
) – Rozsudek ze dne 11. března 2003, Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, bod 36).
(
11
) – Rozsudek ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 40). Zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
12
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. června 2009, L’Oréal a další (C‑487/07, EU:C:2009:378, bod 58); ze dne 23. března 2010, Google France a Google (C‑236/08 až C‑238/08, EU:C:2010:159, bod 77), a ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 38). K uznání těchto nových funkcí ochranné známky viz Bonet, G., „Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice“, Propriétés intellectuelles, 2012, č. 43, s. 154 až 160.
(
13
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, bod 51); ze dne 18. června 2009, L’Oréal a další (C‑487/07, EU:C:2009:378, bod 58), a ze dne 23. března 2010, Google France a Google (C‑236/08 až C‑238/08, EU:C:2010:159, bod 77).
(
14
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. června 2009, L’Oréal a další (C‑487/07, EU:C:2009:378, bod 65), a ze dne 23. března 2010, Google France a Google (C‑236/08 až C 238/08, EU:C:2010:159, bod 79).
(
15
) – V tomto smyslu viz k čl. 5 odst. 1 směrnice č. 89/104 rozsudek ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, bod 54). Odkaz na čistě popisné účely byl Soudním dvorem vymezen účely, jejichž cílem je seznamovat s vlastnostmi výrobku [rozsudek ze dne 14. května 2002, Hölterhoff (C‑2/00, EU:C:2002:287, bod 16)].
(
16
) – Bod 21 (k čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice č. 89/104).
(
17
) – Bod 22 (k čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice č. 89/104).
(
18
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. března 2010, Google France a Google (C‑236/08 až C‑238/08, EU:C:2010:159, bod 78). Doslovný výklad článku 9 nařízení č. 207/2009 je podporován bodem 8 odůvodnění tohoto nařízení. Ten totiž v případě totožnosti ochranné známky a označení a výrobků nebo služeb počítá s „absolutní“ ochranou ochranné známky, ale v případě podobnosti uvažuje o ochraně ochranné známky pouze v souvislosti s nebezpečím záměny [v tomto smyslu viz k čl. 5 odst. 1 směrnice č. 89/104 rozsudek ze dne 18. června 2009L’Oréal a další, C‑487/07, EU:C:2009:378, bod 59)].
(
19
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. června 2009, L’Oréal a další (C‑487/07, EU:C:2009:378, bod 63); ze dne 23. března 2010, Google France a Google (C‑236/08 až C‑238/08, EU:C:2010:159, bod 88), a ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 46).
(
20
) – Viz bod 9 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
(
21
) – Viz bod 12 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Vliv existence kontrol je předmětem druhé položené otázky.
(
22
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2002Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, bod 48 a zde citovaná judikatura).
(
23
) – V tomto smyslu viz Bonet, G., „Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice“, Propriétés intellectuelles, 2012, č. 43, s. 154 až 160, zejména s. 159. Někteří autoři dokonce zastávají stanovisko, že ochranná známka neplní žádnou samostatnou funkci záruky kvality. Pokud ochranná známka plní tuto funkci, je tomu tak prostřednictvím funkce záruky totožnosti původu, protože „neměnnost původu zásadně, nikoli však nevyhnutelně, zaručuje stálost kvality“ (viz Passa, J., „Les nouvelles fonctions de la marque dans la jurisprudence de la cour de justice: Portée? Utilité?“, Cahiers de droit de l’entreprise, leden 2012, svazek 5). Z tohoto hlediska funkce kvality představuje aspekt nebo součást funkce záruky totožnosti původu.
(
24
) – V tomto smyslu viz Riehle, G., Trade Mark Rights and Remanufacturing in the European Community, ICC Studies, 22. díl, Verlag C. H. Beck, Mnichov, 2003, s. 50.
(
25
) – Viz rozsudek ze dne 23. března 2010, Google France a Google (C‑236/08 až C‑238/08, EU:C:2010:159, bod 84). Zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska.
(
26
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. listopadu 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, bod 59).
(
27
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. září 2011, Interflora a Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, bod 51).
(
28
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. března 2010, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163, bod 25).
(
29
) – Viz body 12 a 13 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
(
30
) – Jak je tomu v případě nařízení 2015/2424.