JJuuddiikkaattuurraa  NNeejjvvyyššššííhhoo  ssoouudduu
Spisová zna čka: 30 Cdo 2473/2018 
Typ 
rozhodnutí:
USNESENÍ 
Kategorie 
rozhodnutí:
B   
Aplikovaná 
norma:
čl. 19 úmluvy 123/2003 Sb.m.s.
čl. 33 úmluvy 123/2003 Sb.m.s. 
Heslo: Dovolání 
Příslušnost soudu mezinárodní  
ECLI: ECLI:CZ:NS:2019:30.CDO.2473.2018.1 
Právní v ěta: Pravidla mezinárodní příslušnosti zakotvená v článku  33 Úmluvy o sjednocení 
některých pravidel o mezinárodní letecké přepravě nelze použít na určení  
příslušnosti soudu k rozhodování o žalobě na náhradu za zpožděný let podle 
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004
 ze dne 11. 2. 2004, 
kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě  
v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a 
kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91
.  
Datum 
rozhodnutí:
21.03.2019 
30 Cdo 2473/2018-30 
USNESENÍ 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senát ě složeném z p ředsedy JUDr . Pavla 
Simona a soudc ů Mgr. Víta Bi čáka a JUDr. Bohumila Dvo řáka v právní v ěci žalobc ů a) Z. 
M., nar. XY, bytem XY, a b) V. Š. , nar. XY, bytem XY, obou právn ě zastoupených Mgr. 
Petrem Novákem, advokátem se sídlem v Brn ě, Víde ňská 546/55, proti žalované Oman Air 
(S.O.A.C), se sídlem v Seeb, Muscat International Airport Area  58, 111, Sultanát Omán, o 
zaplacení 1 200 EUR s p říslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 6 pod sp. zn. 33 
C 106/2017, o dovolání žalobc ů proti usnesení M ěstského soudu v Praze ze dne 21. 3. 2018, 
č. j. 25 Co 45/2018-14, takto:
I. Dovolání se v rozsahu, v jakém je jím napadeno usnesení M ěstského soudu v 
Praze ze dne 21. 3. 2018, č. j. 25 Co 45/2018-14, ve výroku II, potvrzujícím usne sení 
Obvodního soudu pro Prahu 6 ze dne 16. 1. 2018, č. j. 33 C 106/2017-7, ve výroku I, zamítá ; 
ve zbylém rozsahu se dovolání odmítá .
II. Žádný z ú častník ů nemá právo na náhradu náklad ů dovolacího řízení.
Od ůvodn ění:
I. Dosavadní pr ůběh řízení 
1. Žalobci se žalobou došlou soudu dne 5. 10. 2017 d omáhali vydání rozsudku, kterým 
by soud žalované uložil povinnost zaplatit žalobc ům žalovanou částku z titulu náhrady za 
zpožd ěný let z Mnichova do Bangkoku dle na řízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 
261/2004  ze dne 11. 2. 2004, kterým se stanoví spole čná pravidla náhrad a pomoci cestujícím 
v letecké doprav ě v p řípad ě odep ření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpož d ění 
let ů a kterým se zrušuje na řízení (EHS) č. 295/91 (dále jen „na řízení č. 261/2004“). A čkoliv 
se jednalo o let operovaný mimoevropskou leteckou s pole čností, kde p řílet i odlet byl mimo 
území České republiky, žalobci m ěli za to, že je dána pravomoc českých soud ů podle 
ustanovení čl. 33 Úmluvy o sjednocení n ěkterých pravidel o mezinárodní letecké p řeprav ě 
(dále jen „Montrealská úmluva“) podle místa podniká ní, kde byla p řepravní smlouva 
sjednána, když uvád ěli, že p řepravní smlouva byla sjednána p řes webové stránky 
www.pelikan.cz .
2. Obvodní soud pro Prahu 6 jako soud prvního stupn ě usnesením ze dne  16. 1. 2018, č. 
j. 33 C 106/2017-7, zastavil řízení (výrok I) a rozhodl, že žádný z ú častník ů řízení nemá 
právo na náhradu náklad ů řízení (výrok II). 
3. M ěstský soud v Praze jako soud odvolací usnesením ze dne 21. 3. 2018, č. j. 25 Co 
45/2018-14, zamítl návrh na p řerušení odvolacího řízení (výrok I), potvrdil usnesení soudu 
prvního stupn ě (výrok II) a rozhodl, že žádný z ú častník ů nemá právo na náhradu náklad ů 
odvolacího řízení (výrok III). 
4. Soud prvního stupn ě uvedl, že podle čl. 33 Montrealské úmluvy je žalobu o náhradu 
škody možno podat podle volby žalobce na území jedn é ze smluvních stran, bu ď u soudu, 
kde má dopravce bydlišt ě, nebo u soudu hlavního sídla jeho podnikání nebo u  soudu v míst ě 
jeho podnikání , ve kterém byla p řepravní smlouva sjednána, nebo u soudu v míst ě ur čení. K 
tomu dále soud prvního stupn ě uvedl, že místem podnikání se rozumí adresa, která  je jako 
místo podnikání zapsána v obchodním nebo živnostens kém rejst říku nebo v jiné zákonem 
upravené evidenci. Žalovaná však podle soudu prvníh o stupn ě takové místo podnikání v 
České republice nemá. Vzhledem k tomu, že žalobci od kazují na „webové stránky Pelikán“, 
soud prvního stupn ě dovodil, že žalobci považují za dosta čující místo podnikání 
zprost ředkovatele v České republice. Nic takového ovšem podle soudu prvního stupn ě z  
Montrealské úmluvy nevyplývá a navíc tyto webové st ránky provozuje slovenská spole čnost 
pelicantravel.com, s. r. o., se sídlem Námestie SNP  6, 811 06 Bratislava, Slovenská 
republika. Dále soud prvního stupn ě uvedl, že se Montrealská úmluva na náhrady za 
zpožd ěný let podle na řízení č. 261/2004 v ůbec nevztahuje. Uvedl, že Montrealská úmluva v 
čl. 19 upravuje náhradu za skute čně vzniklou reálnou škodu, naproti tomu na řízení č. 
261/2004 upravuje paušální právo na náhradu za zpož d ění bez ohledu na to, zda n ějaká 
konkrétní škoda vznikla či nikoliv. Z uvedeného dovodil, že Montrealská úmlu va pravomoc 
ve v ěci na řízení č. 261/2004 nem ůže založit, a i kdyby mohla, stejn ě by v daném p řípad ě 
pravomoc českých soud ů nezaložila. Vzhledem k tomu, že nedostatek pravomo ci soudu je v 
tomto p řípad ě neodstranitelným nedostatkem podmínky řízení a ve v ěci nelze pokra čovat, 
soud prvního stupn ě řízení zastavil.
5. Odvolací soud se nejprve zabýval žádostí žalobc ů o p řerušení odvolacího řízení do 
rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie (dále jen „ SDEU“) o p ředb ěžné otázce vedené ve 
věci C-447/16, kterou však pro nízkou relevanci této otázky v posuzované v ěci zamítl. P ři 
posouzení pravomoci českých soud ů vycházel odvolací soud z toho, že mezi Českou 
republikou a Sultanátem Omán neexistuje žádná dvous tranná smlouva, Omán není členem 
Evropské unie a Česká republika, Evropská unie i Omán jsou signatá ři Montrealské úmluvy. 
Dále odvolací soud dovodil, že čl. 67 na řízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 
1215/2012 ze dne 12. 12. 2012 o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v 
ob čanských a obchodních v ěcech (p řepracované zn ění), dále jen „na řízení Brusel I bis“, 
odkazuje na lex specialis obsažený v unijním právní m aktu, a tudíž lze uzav řít, že ohledn ě 
pravomoci ve sporech spadajících pod Montrealskou ú mluvu je tímto speciálním pravidlem 
čl. 33 odst. 1 Montrealské úmluvy, a jeho aplikace t ak má p řednost p řed použitím na řízení 
Brusel I bis. Odvolací soud s odkazem na judikaturu  SDEU dovodil, že pojmy „újma“ a 
„škoda“ uvedené v kapitole III Montrealské úmluvy m usejí být chápány tak, že zahrnují jak 
majetkovou, tak i nemajetkovou složku újmy, z čehož vyplývá, že újmou, která m ůže 
zakládat nárok na náhrady podle čl. 12 na řízení č. 261/2004, m ůže být újma povahy nejen 
majetkové, ale i nemajetkové. V tomto sm ěru tedy od ůvodn ění soudu prvního stupn ě p řed 
soudem odvolacím neobstálo. Uvedená Montrealská úml uva dává podle odvolacího soudu 
žalobc ům na výb ěr ze čty ř možností sudišt ě, přičemž p říslušnost českého soudu nem ůže být v 
posuzovaném p řípad ě dána podle kritéria bydlišt ě dopravce, ani jeho hlavního sídla a ani 
podle místa ur čení. Mezinárodní p říslušnost českého soudu by tak mohla být dána jen tehdy, 
pokud by soud uzav řel, že je v České republice n ějaký „soud místa podnikání (provozovny), 
ve kterém byla p řepravní smlouva sjednána“. Odvolací soud má však za  to, že spole čnost 
Pelikán není provozovnou a ani místem podnikání žal ované. Navíc s ohledem na judikaturu  
SDEU nelze mít za to, že by se žalovaná na Českou republiku zam ěř ovala. Její webová 
stránka není v českém jazyce, její obchodní podmínky v českém jazyce nejsou ve řejn ě 
dostupné prost řednictvím internetu a Česká republika ani není zem ě, kde by bylo místo 
pln ění závazku žalované. Dále má odvolací soud za to, ž e i kdyby byla mezinárodní 
příslušnost českých soud ů posuzována podle na řízení Brusel I bis, nebyl by výsledek řízení 
jiný . Nakonec odvolací soud zkoumal mezinárodní p říslušnost i podle §  6 zákona č. 91/2012 
Sb., o mezinárodním právu soukromém, a dosp ěl k záv ěru, že ani podle českého 
vnitrostátního p ředpisu nelze založit pravomoc projednat a rozhodnou t p ředloženou v ěc. 
Vzhledem k tomu, že odvolací soud dosp ěl k záv ěru, že české soudy nejsou mezinárodn ě 
příslušné k projednání a rozhodnutí v této v ěci, odvolací soud usnesení soudu prvního stupn ě 
podle § 219 ob čanského soudního řádu potvrdil, a to v četn ě výroku o nákladech řízení.
II. Dovolání a vyjád ření k n ěmu 
6. Usnesení odvolacího soudu napadli žalobci v celém  rozsahu dovoláním, ve kterém 
uplatnili následující dovolací d ůvody.
7. Odvolací soud zcela nesprávn ě zamítl návrh na p řerušení řízení. Podle žalobc ů m ěl 
odvolací soud bu ď vy čkat na rozhodnutí SDEU ve v ěci C-274/16, nebo dosp ěl-li k názoru, že 
se p ředb ěžná otázka na danou situaci nevztahuje, pak m ěl v ěc vrátit soudu prvního stupn ě a 
pou čit jej o povinnosti podat p ředb ěžnou otázku ve vztahu k Montrealské úmluv ě za situace, 
kdy tato je taktéž sou částí komunitárního práva. Odvolací soud tedy podle žalobc ů pochybil, 
pokud se rozhodl vykládat komunitární právo bez položení p ředb ěžné otázky.
8. V části dovolání nadepsané „Montrealská úmluva – provozovna, kde byla p řepravní
smlouva uzav řena“ žalobci namítají, že odvolací soud nesprávn ě vyložil pojem provozovna 
žalované, když spole čnost Pelikán považoval jen za platební místo, namís to toho, aby ji 
považoval za obchodní zastoupení. P řípustnost dovolání ohledn ě výše uvedených otázek 
spat řují žalobci v tom, že se jedná o otázky hmotného ne bo procesního práva, které v 
rozhodování dovolacího soudu dosud nebyly vy řešeny.
9. Žalovaná se k dovolání nevyjád řila.
III. Zastoupení, včasnost a náležitosti dovolání 
10. Nejvyšší soud v dovolacím řízení postupoval a o dovolání rozhodl podle zákona č. 
99/1963 Sb., ob čanský soudní řád, ve zn ění ú činném od 30. 9. 2017 (viz čl. II zákona č. 
296/2017 Sb.), dále jen „o. s. ř.“.
11. Dovolání bylo podáno v čas, osobou k tomu oprávn ěnou, za spln ění podmínky § 241 
odst. 1 o. s. ř. a obsahovalo náležitosti vyžadované ustanovením §  241a odst. 2 o. s. ř. 
Nejvyšší soud se proto dále zabýval p řípustností dovolání .
IV. Přípustnost dovolání 
12. Podle § 236 odst. 1 o. s. ř. lze dovoláním napadnout pravomocná rozhodnutí 
odvolacího soudu, jestliže to zákon p řipouští .
13. Podle § 237 o. s. ř. není-li stanoveno jinak, je dovolání p řípustné proti každému  
rozhodnutí odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení kon čí, jestliže napadené rozhodnutí  
závisí na vy řešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud 
odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího s oudu nebo která v rozhodování 
dovolacího soudu dosud nebyla vy řešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdíln ě 
anebo má-li být dovolacím soudem vy řešená právní otázka posouzena jinak.
14. Dovoláním je v projednávané v ěci napadeno mimo jiné usnesení odvolacího soudu, 
kterým bylo v pr ůběhu odvolacího řízení rozhodnuto o návrhu žalobc ů na p řerušení řízení 
před odvolacím soudem z d ůvodu vymezeného v § 109 odst. 2 písm. c) o. s. ř. Protože 
usnesení odvolacího soudu o takovém návrhu (bez ohl edu na to, bylo-li mu vyhov ěno či 
nikoliv) není uvedeno ve vý čtovém § 238a o. s. ř. upravujícím p řípustnost dovolání proti 
nemeritorním rozhodnutím odvolacího soudu, nem ůže být p řípustnost dovolání na tomto 
ustanovení založena.
15. Dovolání v uvedeném rozsahu ovšem není p 
řípustné ani podle § 237 o. s. ř., nebo ť 
podmínky p řípustnosti dovolání podle tohoto ustanovení se spoj ují pouze s rozhodnutím 
odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení kon čí. Takovým rozhodnutím ovšem není 
usnesení, jímž je v pr ůběhu odvolacího řízení rozhodnuto o návrhu na p řerušení řízení ve  
smyslu § 109 odst. 2 písm. c) o. s. ř. (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 19. 1. 2017, sp. 
zn. 22 Cdo 46/2017, proti n ěmuž podaná ústavní stížnost byla odmítnuta usnesení m 
Ústavního soudu ze dne 13. 12. 2017, sp. zn. I. ÚS 1199/17). Z toho d ůvodu Nejvyšší soud 
dovolání proti napadenému rozhodnutí odvolacího sou du v rozsahu výroku I odmítl podle § 
243c odst. 1 o. s. ř.
16. Stejn ě tak Nejvyšší soud odmítl dovolání v rozsahu sm ěř ujícím proti nákladovému 
výroku, a to pro absenci povinných náležitostí (§ 2 41a odst. 2 o. s. ř.).
17. Dovolání je však p řípustné v rozsahu potvrzení usnesení soudu prvního stupn ě o 
zastavení řízení, a to pro posouzení otázky použitelnosti prav idel mezinárodní p říslušnosti 
zavedených v Montrealské úmluv ě na nárok, který je p ředm ětem tohoto řízení, na níž žalobci 
staví svou argumentaci o mezinárodní p říslušnosti českých soud ů, nebo ť uvedená otázka 
dosud nebyla dovolacím soudem vy řešena. 
V. Důvodnost dovolání a právní úvahy dovolacího soudu 
18. Dovolání není d ůvodné. 
19. Podle čl. 19 Montrealské úmluvy dopravce odpovídá za škody  zp ůsobené zpožd ěním 
letecké dopravy cestujících, zavazadel nebo nákladu . Dopravce však neodpovídá za škody 
zp ůsobené zpožd ěním, jestliže prokáže , že on sám a jeho zam ěstnanci a agenti u činili veškerá 
možná opat ření, která lze spravedliv ě požadovat, aby škodu odvrátili, nebo že nebylo v j ejich 
silách, aby tak u činili. 
20. Podle čl. 33 odst. 1 Montrealské úmluvy žalobu o náhradu š kody je možno podat 
podle volby žalobce na území jedné ze smluvních str an, bu ď u soudu, kde má dopravce 
bydlišt ě, nebo u soudu hlavního sídla jeho podnikání nebo u soudu v míst ě jeho podnikání, ve 
kterém byla p řepravní smlouva sjednána, nebo u soudu v míst ě ur čení.
21. S ohledem na vymezení dovolacího d ůvodu v návaznosti na argumentaci žalobc ů, 
kte ří odvozují mezinárodní p říslušnost českých soud ů od místa podnikání žalované, ve 
kterém m ěla být p řepravní smlouva sjednána (viz čl. 33 odst. 1 Montrealské smlouvy), se 
Nejvyšší soud na prvém míst ě zabýval otázkou použitelnosti pravidel mezinárodní  
příslušnosti v Montrealské úmluv ě na nárok na paušální náhradu v p řípad ě zmeškaného letu, 
upravený v na řízení č. 261/2004.
22. P ři odpov ědi na danou otázku vyšel Nejvyšší soud z rozsudku S DEU ze dne 9. 7. 
2009, ve v ěci C-204/08, P. R. proti Air Baltic Corporation , v n ěmž SDEU p ředm ětnou 
otázku řešil a uvedl, že „nárok vycházející z čl. 7 na řízení č. 261/2004 představuje … nárok, 
který je nezávislý na náhrad ě škody v rámci čl. 19 Montrealské úmluvy. … Nároky založené  
na dot čených ustanoveních na řízení č. 261/2004 a nároky založené na Montrealské úmluv ě se 
tak řídí dv ěma odlišnými právními rámci“. SDEU proto v jím posu zované v ěci uzav řel, že 
vzhledem k tomu, že byl návrh podán pouze na základ ě na řízení č. 261/2004, nelze použít 
Montrealskou úmluvu. 
23. V daném p 
řípad ě projednávaná právní otázka již byla dostate čně vyjasn ěna 
judikaturou SDEU , a p ředstavuje proto acte éclairé . Z tohoto d ůvodu není dovolací soud 
povinen obracet se na SDEU s žádostí o její zodpov ězení (srov. rozsudek SDEU ze dne 6. 10. 
1982, ve v ěci 283/81, Srl CILFIT a L. d. G. SpA proti Ministero della sanità ) .
24. Z uvedeného je z řejmé, že právní posouzení použitelnosti pravidel me zinárodní 
příslušnosti zakotvených Montrealskou úmluvou na náro k žalobc ů odvolacím soudem není 
správné. Nejvyšší soud p řesto dovolání i ve zbylém rozsahu zamítl , nebo ť záv ěr odvolacího 
soudu o absenci podmínek řízení z hlediska uplatn ěné dovolací námitky, jejímž vymezením  
je Nejvyšší soud vázán , věcn ě obstojí. Mezinárodní p říslušnost českých soud ů rozhodnout o 
žalovaném nároku z Montrealské úmluvy vskutku neply ne.
VI. Záv ěr
25. Nejvyšší soud z výše uvedených d ůvod ů dovolání žalobc ů podle ustanovení §  243d 
odst. 1 písm. a) o. s. ř. zamítl v rozsahu potvrzení usnesení soudu prvního  stupn ě o zastavení 
řízení; ve zbylém rozsahu dovolání odmítl, jak je výše uvedeno .
26. O náhrad ě náklad ů dovolacího řízení rozhodl Nejvyšší soud podle § 243b, § 151 ods t. 
1 části v ěty p řed st ředníkem a § 142 odst. 1 o. s. ř. Žalobci, jejichž dovolání bylo zamítnuto , 
nemají na náhradu náklad ů řízení právo, a žalované v dovolacím řízení žádné ú čeln ě 
vynaložené náklady nevznikly.
Pou 
čení: Proti tomuto rozhodnutí není p řípustný opravný prost ředek.
V Brn ě dne 21. 3. 2019 
JUDr. Pavel Simon 
předseda senátu