Soud: Nejvyšší soud 
Datum rozhodnutí: 05/20/2016 
Spisová značka: 30 Nd 384/2015 
ECLI: ECLI:CZ:NS:2016:30.ND.384.2015.1 
Typ rozhodnutí: USNESENÍ 
Heslo: Právo Evropské unie 
Příslušnost soudu místní 
Pravomoc soudu 
Dotčené předpisy: § 11 odst. 3 o. s. ř. 
čl. 66 Nařízení (EU) č. 1215/2012 
čl. 25 Nařízení (EU) č. 1215/2012 
Kategorie rozhodnutí: E EU 
 
30 Nd 384/2015  
 
 
U S N E S E N Í 
 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Pavla Simona a 
soudců JUDr. Bohumila Dvořáka a JUDr. Františka Ištvánka, ve věci žalobkyně Actor´s Runway 
Agency, s. r. o., IČ 27609952, se sídlem v Praze 2, Mánesova 1027/37, zastoupené JUDr. Karlem 
Brücklerem, advokátem se sídlem v Praze 5, U hrušky 63/8, proti žalované FARBYKA, s. r. o., 
IČ 35831901, se sídlem v Bratislavě, Račianska 109/C, Slovenská republika, o zaplacení částky 
79 000 EUR a 3 790 116,50 Kč s příslušenstvím, o určení místní příslušnosti soudu, takto:  
Žalobu Runway Agency, s. r. o., o zaplacení částky 79 000 EUR a 3 790 116,50 
Kč s příslušenstvím proti žalované FARBYKA, s. r. o., projedná a rozhodne 
Obvodní soud pro Prahu 2. 
Odůvodnění: 
 
Podáním ze dne 24. 11. 2015, doručeným Nejvyššímu soudu České republiky dne 2. 12. 2015, 
žalobkyně navrhla, aby Nejvyšší soud podle § 11 odst. 3 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní 
řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „o. s. ř.“) určil, který místně příslušný soud projedná a 
rozhodne věc označenou v záhlaví tohoto usnesení. K návrhu žalobkyně připojila žalobu ze dne 
24. 11. 2015, v níž se po žalované domáhá zaplacení částky 79 000 EUR a 3 790 116,50 Kč s 
příslušenstvím, a to na základě Koprodukční smlouvy o podmínkách výroby a exploatace filmu 
„Poslední děti z Aporveru“ ze dne 19. 11. 2009 (dále jen „Koprodukční smlouva“), uzavřené mezi 
žalobkyní, žalovanou a společností endorfilm s. r. o., IČ 27187918, se sídlem v Praze 4, 
Přímětická 1187/4. Dodatkem č. 1 ke Koprodukční smlouvě přestala být společnost endorfilm s. r. 
o. účastníkem smlouvy a veškerá práva a povinnosti z předmětné smlouvy byly sjednány mezi 
žalobkyní a žalovanou.  
Pravomoc českých soudů dovozuje žalobkyně z ustanovení článku 13 odst. 1 Koprodukční 
smlouvy, v němž bylo sjednáno, že smlouva se řídí právem České republiky a spory z této 
smlouvy rozhodují výlučně české soudy. Žalobkyně navrhuje, aby Nejvyšší soud k projednání a 
rozhodnutí věci určil jako místně příslušný Obvodní soud pro Prahu 2, eventuálně Městský soud v 
Praze.
Podle § 11 odst. 3 o. s. ř. jde-li o věc, která patří do pravomoci soudů České republiky, ale 
podmínky místní příslušnosti chybějí nebo je nelze zjistit, určí Nejvyšší soud, který soud věc 
projedná a rozhodne.  
Nejvyšší soud nejprve zkoumal, zda je dána pravomoc českých soudů věc rozhodnout.  
Před aplikováním zákona o mezinárodním právu soukromém je třeba přihlédnout k úpravě 
obsažené v normách práva Evropské unie, které mají aplikační přednost před právem členských 
států. 
 
Vzhledem k tomu, že návrh na určení příslušnosti byl Nejvyššímu soudu doručen dne 2. 12. 2015, 
postupoval Nejvyšší soud podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze 
dne 12. 12. 2012, o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a 
obchodních věcech (přepracované znění), dále jen „nařízení Brusel I bis“ (srov. článek 66 odst. 1 
nařízení Brusel I bis, podle něhož se toto nařízení vztahuje pouze na řízení zahájená, na veřejné 
listiny formálně vyhotovené nebo registrované a na soudní smíry schválené či uzavřené ke dni 10. 
1. 2015 nebo po něm).  
Podle článku 25 odst. 1 nařízení Brusel I bis bez ohledu na bydliště stran, dohodnou-li se tyto 
strany, že v již vzniklém nebo budoucím sporu z určitého právního vztahu má příslušnost soud 
nebo soudy některého členského státu, je příslušný soud nebo soudy tohoto státu, pokud tato 
dohoda není z hlediska své věcné platnosti podle práva tohoto členského státu neplatná. Pokud se 
strany nedohodnou jinak, je tato příslušnost výlučná. Tatodohoda o příslušnosti musí být 
uzavřena:  
a) písemně nebo ústně s písemným potvrzením;  
b) ve formě, která odpovídá zvyklostem zavedeným mezi těmito stranami, nebo  
c) v mezinárodním obchodě ve formě, která odpovídá obchodním zvyklostem, které strany znaly 
nebo musely znát a které strany smluv tohoto druhu v daném odvětví obchodu obecně znají a 
pravidelně se jimi řídí.  
V článku 13 odst. 1 předmětné Koprodukční smlouvy bylo sjednáno, že spory z této smlouvy 
rozhodují výlučně české soudy. Vzhledem k tomu, že nejde o věc výlučné mezinárodní 
příslušnosti podle článku 24 nařízení Brusel I bis, a strany si sjednaly mezinárodní příslušnost 
českých soudů postupem předvídaným v článku 25 odst. 1 nařízení Brusel I bis, Nejvyšší soud 
uzavřel, že mezinárodní příslušnost soudů České republiky je dána.  
Nejvyšší soud se dále zabýval otázkou místní příslušnosti konkrétního soudu v České republice.  
Podle § 86 odst. 2 o. s. ř. platí, že proti tomu, kdo nemá jiný příslušný soud v České republice, je 
možno uplatnit majetková práva u soudu, v jehož obvodu má majetek.  
Podle § 86 odst. 3 o. s. ř. platí, že proti zahraniční osobě lze podat žalobu (návrh nazahájení 
řízení) i u soudu, v jehož obvodu je v České republice umístěn její závod nebo organizační složka 
jejího závodu.  
V dané věci podmínky pro určení místní příslušnosti chybějí, neboť žalovaná, jež je obchodní 
společností se sídlem na Slovensku, nemá v České republice umístěn podnik či organizační složku 
podniku (§ 86 odst. 3 o. s. ř.) a z obsahu spisu nevyplývá, že by měla v České republice majetek
(§ 86 odst. 2 o. s. ř.). V projednávané věci přitom nejsou splněny ani podmínky pro místní 
příslušnost na výběr danou (§ 87 o. s. ř.) či výlučnou (§ 88 o. s. ř.).  
Jelikož jde o spor, který nespadá do věcné příslušnosti krajských soudů (§ 9 odst. 2 o. s. ř.), je 
dána věcná příslušnost soudů okresních.  
Z výše uvedeného je zřejmé, že jsou naplněny zákonné předpoklady pro určení místně příslušného 
soudu podle § 11 odst. 3 o. s. ř. Nejvyšší soud proto určil, že žalobu projedná a rozhodne Obvodní 
soud pro Prahu 2, v jehož obvodu se nachází sídlo žalobkyně, a který žalobkyně k projednání věci 
navrhuje.  
Proti tomuto usnesení není přípustný opravný prostředek.  
 
V Brně dne 20. května 2016  
 
JUDr. Pavel Simon  
předseda senátu