62006CC0329
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
YVESE BOTA
přednesené dne 14. února 2008 (
1
)
Spojené věci C-329/06 a C-343/06
Arthur Wiedemann
v.
Land Baden-Württemberg
a
Peter Funk
v.
Stadt Chemnitz
„Směrnice 91/439/EHS — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Odnětí řidičského průkazu v členském státě z důvodu užívání omamných látek nebo alkoholu — Nový řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě — Odmítnutí uznat řidičské oprávnění v prvním členském státě — Bydliště, které není v souladu se směrnicí 91/439/EHS“
1.
Věci předložené Soudnímu dvoru jsou částí již obsáhlé soudní agendy Společenství v oblasti vzájemného uznávání řidičských průkazů.
2.
V těchto pěti věcech je Soudnímu dvoru kladena otázka, zda členský stát může odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, pokud se na držitele tohoto průkazu na území prvního členského státu vztahuje odnětí řidičského oprávnění a získání nového řidičského průkazu podléhá povinnosti uspět v lékařsko-psychologickém přezkoušení.
3.
Jedná se o vymezení rozsahu povinností členských států na základě směrnice Rady 91/439/EHS (
2
), a zejména na základě čl. 7 odst. 1 písm. a) a b) a čl. 8 odst. 2 a 4 této směrnice.
4.
V tomto stanovisku navrhnu Soudnímu dvoru rozhodnout, že je-li fyzické osobě odňat řidičský průkaz v členském státu z důvodu, že tato osoba řídila pod vlivem alkoholu nebo drog a že s ohledem na její nebezpečnost bylo vystavení nového průkazu podmíněno úspěšným lékařsko-psychologickým přezkoušením, může tento členský stát na základě čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439 odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, pokud není v členském státě vystavení provedeno přezkoušení srovnatelné s přezkoušením vyžadovaným v prvním státě.
5.
Soudnímu dvoru rovněž navrhnu, aby rozhodl, že chová-li se držitel řidičského průkazu potenciálně nebezpečně, zejména s přihlédnutím k důvodům, které vedly k odnětí prvního průkazu, má členský stát, který provedl kontrolu, možnost přijmout předběžná opatření, jako je pozastavení platnosti tohoto průkazu během přezkumu podmínek pro získání uvedeného průkazu členským státem vystavení.
6.
Upřesňuji, že jelikož se těchto pět věcí týká téhož právního problému, přezkoumám je v tomto stanovisku společně.
I – Právní rámec
A – Právní úprava Společenství
7.
Pro účely ulehčení pohybu osob uvnitř Evropského společenství nebo jejich usazování v jiném členském státě, než je stát, ve kterém tyto osoby získaly řidičský průkaz, byla směrnicí 91/439 zavedena zásada vzájemného uznávání řidičských průkazů (
3
).
8.
Účelem stanovení minimálních požadavků pro vydání řidičských průkazů touto směrnicí je rovněž zvýšení bezpečnosti na pozemních komunikacích na území Evropské unie (
4
).
9.
Článek 7 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice stanoví:
„1.   Řidičské průkazy mohou být vydány pouze žadatelům,
a)
kteří vykonali zkoušku k získání řidičského oprávnění a kteří jsou zdravotně způsobilí v souladu s přílohami II a III;
b)
kteří mají obvyklé bydliště na území členského státu, který řidičský průkaz vydal, nebo kteří mohou doložit, že už tam alespoň šest měsíců studují[ (
5
)].“
10.
Směrnice 91/439 zejména stanoví, že řidičský průkaz nelze vydat nebo obnovit žadatelům nebo řidičům závislým na alkoholu nebo psychotropních látkách.
11.
Body 14.1 a 15.1 přílohy II této směrnice totiž stanoví:
„Řidičské průkazy nelze vydat nebo obnovit žadatelům nebo řidičům, kteří jsou závislí na alkoholu nebo nejsou schopni vzdát se vlivu alkoholu při řízení.
Po prokázaném abstinenčním období, na základě posudku příslušného zdravotnického orgánu a pod podmínkou pravidelných lékařských kontrol může být řidičský průkaz vydán nebo obnoven žadatelům nebo řidičům, kteří byli v minulosti závislí na alkoholu.
[…]
Řidičské průkazy nelze vydat nebo obnovit žadatelům nebo řidičům, kteří pravidelně užívají psychotropní látky v jakékoli podobě, které mohou snížit schopnost bezpečně řídit vozidlo, je-li konzumované množství takové, že má negativní vliv na řízení. Toto ustanovení platí i pro všechny ostatní léky nebo jejich kombinace, které ovlivňují schopnost řídit motorové vozidlo.“
12.
Článek 8 odst. 2 uvedené směrnice stanoví, že členský stát, ve kterém má držitel řidičského průkazu obvyklé bydliště, může uplatňovat své vnitrostátní předpisy týkající se omezení, pozastavení, odnětí nebo zrušení řidičského oprávnění na držitele řidičského průkazu vydaného jiným členským státem.
13.
Na základě čl. 8 odst. 4 prvního pododstavce směrnice 91/439 může členský stát rovněž odmítnout uznat platnost jakéhokoli řidičského průkazu vydaného jiným členským státem osobě, na kterou se na území prvního členského státu vztahuje některé z výše uvedených opatření.
14.
Konečně, čl. 12 odst. 3 této směrnice stanoví, že „členské státy si jsou nápomocny při provádění této směrnice a v případě potřeby si vymění informace o řidičských průkazech, které zaregistrovaly“.
B – Vnitrostátní právní úprava
15.
Nařízení o připuštění osob k silničnímu provozu (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straβenverkehr, dále jen „FeV“) v § 28 odst. 1 stanoví, že držitelé řidičského průkazu vydaného členským státem Unie smí řídit motorová vozidla na území Spolkové republiky Německo.
16.
Podle § 28 odst. 4 bod 3 FeV však toto oprávnění neplatí na osoby, kterým byl řidičský průkaz v Německu odňat předběžně nebo pravomocně soudem nebo s okamžitou vykonatelností či pravomocně odňat správním orgánem.
17.
Mimoto na základě § 28 odst. 5 FeV je právo užívat řidičský průkaz získaný v členském státě Unie v Německu po kterémkoli z opatření uvedených v § 28 odst. 4 bodech 3 a 4 FeV uděleno, jestliže důvody odnětí řidičského oprávnění nebo zákaz podat žádost o toto oprávnění již pominuly.
18.
Ustanovení § 11 FeV stanoví, že osoby žádající o řidičský průkaz musí splňovat nezbytné fyzické a duševní podmínky. Tyto podmínky nejsou splněny zejména v případě, kdy tyto osoby jsou pod vlivem omamných látek nebo užívají konopí.
19.
V případě pochybností o fyzické nebo duševní způsobilosti těchto osob mohou od nich příslušné orgány za účelem rozhodnutí o vydání nebo prodloužení řidičského průkazu vyžadovat předložení lékařského posudku (
6
).
20.
Německá právní úprava zakotvuje dva typy odnětí. Řidiči může být odňat řidičský průkaz ve správním řízení. Pokud je řidiči uloženo takové opatření, musí k tomu, aby mu bylo uděleno řidičské oprávnění, lékařsko-psychologickým posouzením prokázat, že je opětovně způsobilý k řízení. Verwaltungsgericht Sigmaringen (Německo) upřesňuje, že v takovém případě neexistuje žádná možnost stanovit lhůtu ohledně účinku rozhodnutí o odnětí.
21.
Mimo správního odnětí německá právní úprava zakotvuje rovněž trestněprávní odnětí řidičského průkazu s možností zakázat držiteli odňatého průkazu žádat o nové řidičské oprávnění po dobu šesti měsíců až pěti let (
7
).
II – Skutkový stav v původních řízeních, na němž jsou založeny projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
A – Věci C-329/06 a C-343/06
1. Věc C-329/06
22.
Arthuru Wiedemannovi, německému státnímu příslušníkovi, byl v dubnu 2004 odňat německý řidičský průkaz z důvodu, že řídil pod vlivem omamných látek (heroinu a konopí). Správní odvolání proti tomuto opatření, které A. Wiedemann podal, bylo zamítnuto rozhodnutím ze dne 16. srpna 2004, doručeným dne 18. srpna 2004, jež nabylo právní moci dne 20. září 2004.
23.
Dne 19. září 2004, což byla neděle, bylo A. Wiedemannovi uděleno řidičské oprávnění příslušnými českými orgány. Řidičský průkaz, ve kterém je uvedena adresa v Německu, mu byl vydán dne 1. října 2004.
24.
Dne 11. října 2004 způsobil A. Wiedemann dopravní nehodu na německém území a  byl mu odebrán řidičský průkaz. Rozhodnutím ze dne 27. října 2004 Landratsamt Ravensburg (Německo) bylo A. Wiedemannovi odňato právo řídit motorová vozidla na německém území z důvodu, že pro konzumaci drog stále nebyl způsobilý k řízení. Landratsamt Ravensburg následně vrátil uvedený průkaz jeho držiteli, když do něj zanesl poznámku „řidičský průkaz neopravňuje řízení motorových vozidel v Německu“.
25.
Po neúspěchu odvolacího řízení podal A. Wiedemann žalobu u Verwaltungsgericht Sigmaringen.
2. Věc C-343/06
26.
Peteru Funkovi, německému státnímu příslušníkovi, jemuž již byl uložen zákaz řídit po dobu devíti měsíců v důsledku odsouzení pro řízení ve stavu opilosti, byl opětovně odebrán řidičský průkaz správním rozhodnutím města Chemnitz (Německo) ze dne 15. července 2003, a to ze stejných důvodů. Po předložení lékařsko-psychologického posudku byla žádost P. Funka z prosince 2003 o vrácení uvedeného průkazu zamítnuta.
27.
Dne 9. prosince 2004 získal P. Funk řidičský průkaz v České republice, aniž měl v tomto členském státě bydliště.
28.
Německé orgány, které získaly informace o existenci tohoto průkazu, prohlásily, že P. Funk stále neprokázal, že je způsobilý k řízení. Jelikož posledně uvedený odmítl podstoupit lékařsko-psychologické vyšetření, německé správní orgány mu pohrozily odnětím jeho českého řidičského průkazu.
29.
Jelikož jeho odvolání nebylo úspěšné, podal P. Funk žalobu u Verwaltungsgericht Chemnitz (Německo).
B – Věci C-334/06 až C-336/06
30.
Matthiasi Zerchemu, Steffenu Schubertovi a Manfredu Seukemu, německým státním příslušníkům, byl usnesením v trestněprávním řízení odebrán jejich německý řidičský průkaz se zákazem získání nového průkazu po dobu několika měsíců z důvodu, že řídili pod vlivem alkoholu.
31.
Jelikož nepředložili příznivý lékařsko-psychologický posudek, byly jejich žádosti směřující k získání nových řidičských průkazů následně zamítnuty.
32.
Po uplynutí lhůty pro dobu, ve které je zakázáno opětovné vydání řidičského průkazu, získali M. Zerche, S. Schubert a M. Seuke nový řidičský průkaz v České republice. Adresa uvedená v těchto třech průkazech je vždy adresa v Německu.
33.
Německé orgány poté, co získaly informace o existenci těchto nových řidičských průkazů, nařídily všem třem držitelům předložení lékařsko-psychologického posudku. Jelikož žádný ze tří držitelů této žádosti nevyhověl, německé správní orgány jim odňaly právo užívat české řidičské průkazy na území Spolkové republiky Německo.
34.
Jelikož řízení o odvolání M. Zercheho, S. Schuberta a M. Seukeho nebyla úspěšná, podali dotyční žalobu u Verwaltungsgericht Chemnitz.
III – Předběžné otázky
35.
Verwaltungsgericht Sigmaringen se ve věci C-329/06 rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 vykládány v tom smyslu, že odnětí řidičského průkazu správním orgánem ve státě bydliště z důvodu chybějící řidičské způsobilosti nebrání vydání řidičského průkazu jiným členským státem a že i stát bydliště musí takový řidičský průkaz v zásadě uznat?
2)
Musí být [články] 1 odst. 2, […] 7 odst. 1 písm. a) a […] 8 odst. 2 a odst. 4 ve spojení s přílohou III směrnice 91/439 vykládány v tom smyslu, že neexistuje povinnost státu bydliště uznat řidičský průkaz, který jeho držitel podvodně získal po odnětí svého řidičského průkazu ve státě bydliště, a to vědomým oklamáním orgánu státu vystavení vydávajícího řidičské průkazy a bez prokázání znovunabytí řidičské způsobilosti, nebo který nabyl na základě protiprávní součinnosti úředníků státu vystavení?
3)
Musí být čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 vykládány v tom smyslu, že stát bydliště může po odnětí řidičského průkazu svým správním orgánem předběžně pozastavit uznání či zakázat používání řidičského průkazu vystaveného jiným členským státem, dokud stát vystavení zkoumá, zda odejme řidičský průkaz získaný na základě zneužití práva?“
36.
Verwaltungsgericht Chemnitz se ve věci C-343/06 rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je členský stát oprávněn v souladu s [články] 1 odst. 2 a […] 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 požadovat po držiteli řidičského průkazu vydaného v jiném členském státě, aby požádal u tuzemského orgánu o uznání práva užívat tento řidičský průkaz v tuzemsku, byl-li držiteli zahraničního řidičského průkazu EU předtím v tuzemsku [jeho] řidičský průkaz odňat nebo jinak zrušen?
Pokud ne:
2)
Musí být čl. 1 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 vykládán v tom smyslu, že členský stát je na svém území oprávněn odmítnout uznat řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě, pokud byl předtím řidičský průkaz držiteli zahraničního řidičského průkazu EU v tuzemsku [příslušným] správním orgánem odňat, jestliže právo prvně jmenovaného členského státu vychází z toho, že pro správní opatření odnětí nebo zrušení řidičského průkazu neexistuje lhůta pro dobu, ve které je zakázáno jeho opětovné vydání, a pokud nárok na nové vydání řidičského průkazu existuje teprve tehdy, když dotčená osoba na výzvu správního orgánu předloží doklad o řidičské způsobilosti jako hmotněprávní předpoklad pro opětovné udělení řidičského oprávnění, a to ve formě lékařsko-psychologického posudku blíže upraveného vnitrostátními předpisy?
Pokud ne:
3)
Musí být čl. 1 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 vykládán v tom smyslu, že členský stát je na svém území oprávněn odmítnout uznat řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě, pokud byl předtím tento řidičský průkaz držiteli zahraničního řidičského průkazu EU v tuzemsku správním orgánem odňat nebo jinak zrušen [nebo] pokud je nutno vzhledem k objektivním indiciím (neexistence bydliště v členském státě, který řidičský průkaz vydal a neúspěšná žádost o opětovné vydání řidičského průkazu v tuzemsku) vycházet z toho, že účelem získání řidičského průkazu EU [vydaného jiným členským státem] bylo pouze obejít přísné hmotněprávní požadavky tuzemského řízení o opětovném vydání řidičského průkazu, zejména lékařsko-psychologický posudek?“
37.
Verwaltungsgericht Chemnitz se ve věcech C-335/06 a C-336/06 rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je členský stát oprávněn v souladu s [články] 1 odst. 2 a […] 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 požadovat po držiteli řidičského průkazu vydaného v jiném členském státě, aby požádal u tuzemského orgánu o uznání práva užívat tento řidičský průkaz v tuzemsku, byl-li držiteli řidičského průkazu EU [vydaného v jiném členském státě] předtím v tuzemsku [jeho] řidičský průkaz odňat nebo jinak zrušen?
Pokud ne:
2)
Musí být čl. 1 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439 vykládán v tom smyslu, že členský stát je na svém území oprávněn odmítnout uznat řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě, pokud byl předtím řidičský průkaz držiteli zahraničního řidičského průkazu EU v tuzemsku odňat nebo jinak zrušen, jestliže lhůta pro dobu, ve které je zakázáno opětovné udělení řidičského průkazu v tuzemsku, nařízená v souvislosti s tímto opatřením, uplynula před vydáním řidičského průkazu v jiném členském státě, a pokud je nutno vzhledem k objektivním indiciím (neexistence bydliště v členském státě, který řidičský průkaz vydal, a neúspěšná žádost o opětovné vydání řidičského průkazu v tuzemsku) vycházet z toho, že účelem získání zahraničního řidičského průkazu EU bylo pouze obejít přísné hmotněprávní požadavky tuzemského řízení o opětovném vydání řidičského průkazu, zejména lékařsko-psychologický posudek?“
38.
Otázka položená Verwaltungsgericht Chemnitz ve věci C-334/06 je shodná s druhou otázkou položenou týmž soudem ve věcech C-335/06 a C-336/06.
IV – Analýza
39.
Otázkou ve věcech v původních řízeních je, zda čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439 je třeba vykládat tak, že brání členskému státu odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vystaveného jiným členským státem z důvodu, že držiteli tohoto průkazu byl v prvním členském státě odňat průkaz kvůli řízení pod vlivem drog nebo alkoholu s možným uložením lhůty pro dobu, ve které je zakázáno jeho opětovné vydání, a že vystavení nového průkazu je v tomto prvním členském státě podmíněno úspěšným lékařsko-psychologickým přezkoušením.
40.
Komise Evropských společenství má za to, že hostitelský členský stát nemá v zásadě ověřovat dodržování podmínek vystavení průkazu vydaného jiným členským státem, pokud tento průkaz byl vydán v souladu s čl. 1 odst. 1 této směrnice. Dodává však, že pokud vydávající stát zjistí, že průkaz byl vydán v rozporu s právem Společenství, nemůže držitel tohoto průkazu v takovém případě uplatňovat zásadu vzájemného uznávání.
41.
Komise má v každém případě za to, že hostitelský členský stát má k dispozici jiná opatření pro zamezení uznání takového průkazu. Tento členský stát může odejmout uvedený průkaz na základě čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice na základě protiprávního jednání držitele po vystavení druhého průkazu. Hostitelský členský stát může navíc informovat členský stát vystavení o existujících porušeních na základě čl. 12 odst. 3 směrnice 91/439 nebo zahájit řízení proti tomuto členskému státu na základě článku 227 ES.
42.
Nesdílím názor Komise, a to z následně uvedených důvodů.
43.
Směrnice 91/439 sleduje dva cíle, a to zajistit bezpečnost a ulehčit pohyb osob, aniž by význam jednoho převyšoval význam druhého, což je nezpochybnitelné, jelikož je nepředstavitelné připustit, že by pohyb osob mohl být ulehčen v neprospěch jejich bezpečnosti.
44.
V projednávaných věcech jsou nejdůležitějšími ustanoveními této směrnice ustanovení týkající se prevence rizika, kterému jsou vystaveni ostatní účastníci provozu na pozemních komunikacích těmi, kteří zneužívají alkohol nebo drogy nebo jsou na nich závislí.
45.
Ustanovení této směrnice nebo ustanovení jejích příloh to prokazují obzvláště jasně způsobem, jímž jsou zakotvena a vymezena opatření pro boj proti nebezpečnosti těchto řidičů tím, že je jim odňato řidičské oprávnění do doby, než stav nebezpečnosti pomine nebo než budou zavedena nebo dodržena opatření určená k předcházení výskytu nebo opětovného výskytu takového stavu.
46.
Článek 7 odst. 1 písm. a) směrnice 91/439 totiž odkazuje na její přílohu III. Podle bodů 14 a 15 této přílohy je přitom zakázáno vydat nebo obnovit řidičský průkaz osobě, která je závislá na alkoholu nebo drogách nebo která, aniž by na nich byla závislá, je užívá nebo zneužívá pravidelně (
8
).
47.
Zdravotní způsobilost k řízení je v České republice upravena zákonem č. 361/2000 Sb. o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu). Podle tohoto zákona je zdravotní způsobilostí k řízení tělesná a duševní způsobilost. Tato způsobilost je posuzována na žádost žadatele o řidičský průkaz lékařem, který vydává lékařský posudek o způsobilosti žadatele k řízení.
48.
V posudku lékaře je třeba zohlednit prohlášení žadatele a přezkum jeho zdravotního stavu.
49.
Zákon č. 361/2000 vylučuje z řidičského oprávnění osoby, které mají poruchy chování způsobené závislostí na alkoholu nebo jiných psychoaktivních látkách.
50.
Ve věcech v původních řízeních se zdá, že všech pět držitelů českých řidičských průkazů tedy příslušným českým orgánům předložilo prosté osvědčení potvrzující jejich zdravotní způsobilost k řízení.
51.
Směrnice 91/439, jež zakotvuje minimální podmínky pro získání řidičského průkazu, podle mého názoru na členských státech nevyžaduje, aby požadovaly od žadatele více než prosté osvědčení o zdravotní způsobilosti k řízení vydané lékařem.
52.
Nelze totiž od každého členského státu rozumně vyžadovat, aby v případě neexistence zvláštních znaků zjištěných běžným klinickým vyšetřením jeho příslušné orgány systematicky kontrolovaly každého žadatele tak, že mu mj. uloží povinnost podstoupit krevní zkoušku za účelem ověření, že není pod vlivem drog nebo alkoholu.
53.
Naproti tomu mám za to, že je třeba provést důkladnější přezkum zdravotních schopností k řízení, pokud například, kromě výše uvedeného případu, držitel řidičského průkazu způsobil nehodu, přičemž užíval drogy nebo alkohol a jeho průkaz mu byl odňat z těchto důvodů, nebo pokud je notoricky známo či určité jednání ukazuje na to, že tato osoba je skutečně ve stavu závislosti na těchto látkách.
54.
Podle mého názoru tedy zákonodárce Společenství s ohledem na cíl zvýšení bezpečnosti na pozemních komunikacích zamýšlel udělit bodům 14 a 15 přílohy III směrnice 91/439 právě tento význam, tj. zamezit, aby osoby nezpůsobilé k řízení z důvodu užívání nebezpečných látek mohly získat řidičský průkaz.
55.
Uvedená směrnice za účelem dosažení cílů jí stanovených upravila řízení o vystavení řidičského průkazu jednotně pro všechny členské státy a stanovila, že se na takto vydané průkazy vztahuje zásada vzájemného uznávání (
9
).
56.
Existuje však omezení tohoto vzájemného uznávání.
57.
Článek 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439 totiž stanoví, že pokud se na držitele řidičského průkazu vztahuje omezení, pozastavení, odnětí nebo zrušení na území jednoho členského státu, posledně uvedený stát může tomuto držiteli odmítnout uznat platnost jakéhokoli řidičského průkazu vydaného jiným členským státem.
58.
Toto ustanovení směřuje k dosažení cíle zvýšení bezpečnosti na pozemních komunikacích, jenž je stanoven touto směrnicí. Umožňuje členskému státu zajistit, aby osoby, které považuje za osoby za nezpůsobilé k řízení z důvodu nebezpečnosti, nemohly používat řidičský průkaz vydaný jiným členským státem.
59.
Uvedená směrnice mimoto v návaznosti na zásadu vzájemného uznávání, kterou zakotvuje, rovněž ukládá členským státům povinnost loajální spolupráce, jež se projevuje zejména ve dvou obzvláště jasných ustanoveních obsažených jednak v čl. 2 odst. 2, a jednak v čl. 12 odst. 3.
60.
Článek 2 odst. 2 směrnice 91/439 stanoví, že členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zamezení padělání řidičských průkazů.
61.
Článek 12 odst. 3 této směrnice ukládá členským státům si vzájemně napomáhat při provádění ustanovení uvedené směrnice, a to případně výměnou informací týkajících se řidičských průkazů, které zaregistrovaly.
62.
Soudní dvůr s ohledem na různé otázky položené v minulosti, zejména ohledně zásady vzájemného uznávání, rozvinul judikaturu upřesňující zejména obligatorní povahu vzájemného uznávání, která hostitelským členským státům zakazuje kontrolovat řízení ve státě vystavení.
63.
Již v rozsudku ve věci Skanavi a Chryssanthakopoulos (
10
) rozhodl Soudní dvůr, že vzájemné uznávání řidičských průkazů platí bez jakýchkoli formalit, což potvrdil v rozsudcích ve věcech Awoyemi (
11
) a Komise v. Nizozemsko (
12
).
64.
Soudní dvůr mimoto v těchto dvou rozsudcích upřesnil, že povinnost vzájemného uznávání řidičských průkazů obsažená ve směrnici 91/439 je povinností jasnou a nepodmíněnou a členské státy nemají žádný prostor pro uvážení, pokud jde o opatření, která mají přijmout k tomu, aby této povinnosti dostály (
13
).
65.
Opačné řešení by mělo za následek rozbití nezbytné vzájemné důvěry mezi členskými státy, kterou stanoví zásada vzájemného uznávání (
14
).
66.
Nicméně případy, které má dnes řešit Soudní dvůr, se zcela liší od případů, o kterých rozhodoval doposud.
67.
Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ve věci Kapper zajisté připustil, že hostitelskému členskému státu nepřísluší ověřovat, zda jsou splněny všechny podmínky vyžadované pro získání řidičského průkazu, a zejména podmínka týkající se obvyklého bydliště držitele průkazu. Provést toto ověření přísluší pouze členskému státu vystavení, jenž má výlučnou pravomoc zajistit, aby řidičské průkazy byly vydávány v souladu s požadovanými podmínkami (
15
).
68.
Co se týče čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439, Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku Kapper rozhodl, že členský stát nemůže odmítnout uznat na dobu neurčitou osobě, které byl na jeho území odňat nebo zrušen dřívější řidičský průkaz vydaný tímto státem, platnost průkazu vydaného jiným členským státem po uplynutí doby dočasného zákazu získání nového průkazu (
16
).
69.
Nicméně je třeba uvést, že ve výše uvedeném rozsudku Kapper hostitelský členský stát odmítl uznat průkaz vydaný jiným členským státem pouze z toho důvodu, že nebyla splněna podmínka bydliště obsažená v čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 91/439.
70.
Podle mého názoru nelze takovou podmínku postavit naroveň podmínce týkající se zdravotní způsobilosti, jak je tomu v projednávaných věcech. Bydliště, ať již na území hostitelského členského státu, nebo na území členského státu vystavení, neovlivňuje žádným způsobem bezpečnost účastníků provozu na pozemních komunikacích na rozdíl od takového nebezpečného jednání, jaké bylo jednání pěti dotyčných v projednávaných věcech.
71.
V projednávaných věcech je totiž třeba rozhodnout o situacích, kdy držitel řidičského průkazu, nedbaje na opatření omezující jeho řidičské oprávnění přijatá vůči němu z důvodu jeho závislosti na alkoholu nebo drogách, získal v členském státě vystavení řidičský průkaz bez ohledu na pravidla stanovená směrnicí.
72.
Přezkum skutečností ve věcech v původních řízeních prokazuje jednoznačně podvodný úmysl na straně držitelů sporných průkazů.
73.
Zaprvé se totiž jeví, jak ve svém vyjádření vysvětluje A. Wiedemann, že se dotyční odebrali do České republiky, jelikož věděli, že lékařsko-psychologické přezkoušení vyžadované v Německu pro vystavení nového řidičského průkazu není v prvně uvedeném státě vyžadováno a že nemusejí uvést důvody vedoucí k odnětí německého průkazu.
74.
V tomto ohledu je třeba uvést, že tato informace je všeobecně známá, jelikož na specializovaných internetových stránkách v němčině je uvedeno, že toto přezkoušení, zvané „Idiotentest“, není pro vystavení řidičského průkazu v České republice vyžadováno (
17
).
75.
Následně A. Wiedemann vysvětluje, že za účelem vyřešení svých drogových problémů začal navštěvovat schůzky pracovní skupiny, ale že s tím skončil, když se dozvěděl, že se lékařsko-psychologické přezkoušení v České republice nevyžaduje.
76.
Tyto skutečnosti ve svém celku ukazují, že ustanovení směrnice 91/439, jež se mohou jevit jako vedlejší, pokud jí stanovené podstatné formální náležitosti byly během vystavení řidičského průkazu splněny, se naopak v kontextu podvodu stávají prvořadými a že jejich obejití bylo nezbytnou podmínkou pro spáchání dotčeného podvodu.
77.
Tak je tomu ohledně ustanovení týkajícího se příslušnosti členského státu vystavení uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 91/439.
78.
Tato podmínka bydliště nejméně po dobu šesti měsíců na území členského státu vystavení před získáním řidičského průkazu se jeví nezbytnou pro to, aby bylo možné provést zdravotní prohlídky upravené touto směrnicí, jakož i vyřídit žádosti a nezbytné výměny informací v souladu s čl. 13 odst. 3 této směrnice.
79.
Z těchto důvodů nelze na projednávaný případ platně použít výše uvedený rozsudek Kapper, jelikož podmínky sporu jsou zcela odlišné.
80.
Z týchž důvodů se v těchto situacích nemůže obvyklým a tradičním způsobem použít zásada vzájemného uznávání.
81.
Důsledkem takového použití by v uvedených situacích bylo usnadnění nebo nepostižení podvodu, a tudíž posílení potenciálně nebezpečné situace, což by bylo přímo v rozporu s výslovným cílem směrnice 91/439, kterým je posílení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích.
82.
Nejen právo, ale i zdravý rozum velí v takové situaci dospět k závěru, že podvodem zaniká vzájemná důvěra, a přiznat členským státům možnost kontrolovat podmínky, za kterých byl řidičský průkaz vystaven.
83.
Samotná povaha úpravy zavedené směrnicí 91/439 totiž za účelem dosažení cíle bezpečnosti ukládá, aby přinejmenším ve významných oblastech výslovně upravených ve směrnici odpovídalo vzájemnému uznávání řidičských průkazů vzájemné uznávání pozastavení nebo zrušení těchto průkazů nebo jiných omezení řidičského oprávnění vydaných z důvodů, pro které tato směrnice vyžaduje od členských států shodná opatření pro kontrolu způsobilosti k řízení.
84.
Tato doplňující forma vzájemného uznávání je podle mého názoru povinností uloženou členským státům na základě účinku čl. 2 odst. 2 směrnice 91/439, který jim ukládá učinit všechny nezbytné kroky k zamezení padělání řidičských průkazů. Nechápu totiž, proč by institut padělání měl pokrývat pouze materiální pozměnění správního dokumentu.
85.
Tento institut, nemá-li se stát neúčinným, je třeba chápat tak, že se týká i případů, ve kterých si nepoctivá osoba nechá podvodným způsobem vydat správní dokument, jenž jí pod rouškou autenticity zdánlivě přiznává právo, které tato osoba ve skutečnosti nemá.
86.
Tato povinnost členských států s sebou následně nese povinnost výměny informací upravenou v čl. 12 odst. 3 směrnice 91/439, přičemž členské státy musí stanovit podmínky uskutečnění této výměny.
87.
Pokud tomu tak není, přísluší zákonodárci Společenství stanovit na základě zásady subsidiarity tyto podmínky uskutečnění, jež by neměly být složitější než zřízení sítě, již vybudované mezi některými členskými státy, se soubory obsahujícími trestní rejstříky, jež ostatně zpravidla musí obsahovat nezbytné informace ohledně soudních rozhodnutí o omezení, pozastavení nebo zrušení řidičského oprávnění.
88.
Nicméně, dokud tyto harmonizované podmínky nebudou účinné, mám za to, že již z pouhé opatrnosti je členský stát, jenž může mít objektivně za to, že opatření na ochranu třetích osob stanovená směrnicí 91/439 nebyla uplatněna, oprávněn kontrolovat podmínky uplatňování zásady vzájemného uznávání.
89.
Tak je tomu zejména v případě, kdy z pouhého přečtení řidičského průkazu vyplývá, že nebyla splněna podmínka skutečného bydliště po minimální dobu vyžadovaná v čl. 7 odst. 1 písm. b) této směrnice a že dotyčnému byl na území členského státu, který provedl kontrolu, odňat řidičský průkaz, a za účelem vystavení nového průkazu mu byla uložena povinnost uspět v lékařsko-psychologickém přezkoušení.
90.
Jsem toho názoru, že v tomto rámci je členský stát kontroly v případě pochybnosti oprávněn se obrátit na členský stát vystavení, aby ten mohl rozhodnout, a pouze on tak může učinit, o platnosti dokumentu, který vydal.
91.
V projednávaných věcech by to znamenalo, že členský stát vystavení by měl přezkoumat, zda musí držitel řidičského průkazu s ohledem na okolnosti, které vedly k odnětí prvního průkazu, a s ohledem na jeho nebezpečnost pro ostatní účastníky provozu na pozemních komunikacích podstoupit zdravotní prohlídku srovnatelnou s lékařsko-psychologickým přezkoušením.
92.
Pokud bylo v členském státě vystavení provedeno přezkoušení ověřující zdravotní způsobilost držitele řidičského průkazu, a zejména jeho závislost na drogách a alkoholu, srovnatelné s přezkoušením vyžadovaným v prvním členském státě, mám za to, že první členský stát musí takto vydaný řidičský průkaz na základě čl. 1 odst. 2 směrnice 91/439 uznat.
93.
Naproti tomu, pokud členský stát vystavení informuje první členský stát, že mu nebyla známa minulost držitele tohoto průkazu, a že z tohoto důvodu nebyla provedena důkladná zdravotní prohlídka prokazující, že je opětovně způsobilý k řízení, jsem toho názoru, že první členský stát může výjimečně na základě čl. 8 odst. 2 a 4 této směrnice odmítnout uznat platnost tohoto průkazu z důvodu prokázané nebezpečnosti dotčeného držitele.
94.
Mám za to, že možnost příslušných orgánů kontrolovat řidiče, jehož průkaz byl vydán jiným členským státem, a případně ověřit platnost tohoto průkazu u orgánů členského státu vystavení, není v rozporu se zásadou vzájemného uznávání.
95.
Bylo by tomu jinak pouze v případě, kdyby členský stát, který provedl kontrolu, neuznal řidičský průkaz z úřední povinnosti nebo kdyby průkaz nebyl uznán platným, ačkoli kontrolou nebylo zjištěno nic neobvyklého.
96.
Komise samotná ve svém doporučení zdůraznila, že kontrola, zejména přeshraniční kontrola, je významným a účinným způsobem zajištění předcházení a snižování počtu nehod (
18
).
97.
Nepřiznat členskému státu takovou možnost by podle mého názoru bylo v rozporu s cílem zvýšení bezpečnosti na pozemních komunikacích, který sleduje směrnice 91/439 a který Komise prosazuje (
19
).
98.
Komise mimoto uvedla, že nedostatek bezpečnosti na pozemních komunikacích představuje první starost účastníků provozu na pozemních komunikacích a že automobil je ze všech dopravních prostředků jednoznačně nejnebezpečnější a způsobuje nejvíce ztrát na životech (
20
).
99.
Komise rovněž upřesňuje, že členské státy musí přijmout veškerá nezbytná opatření pro dosažení cíle stanoveného bílou knihou, kterým je snížení počtu mrtvých na silnicích o polovinu (
21
).
100.
V tomto ohledu případ A. Wiedemanna ukazuje, že stav nebezpečnosti zjevně nebyl odstraněn, jelikož méně než měsíc po získání svého českého řidičského průkazu posledně uvedený opět způsobil nehodu na německém území.
101.
Takové řešení se mi nejeví v rozporu s judikaturou Soudního dvora.
102.
V rozsudku ve věci Kapper byla totiž dotčena pouze podmínka bydliště.
103.
Bylo by rovněž možné namítat, že ve výše uvedeném usnesení Halbritter Soudní dvůr znovu připustil, že členské státy nemohou opětovně přezkoumat splnění podmínek vystavení a že se v projednávaném případě jednalo o podmínku týkající se zdravotní způsobilosti (
22
).
104.
Nicméně na rozdíl od projednávaných věcí orgány členského státu vystavení ve věci, ve které bylo vydáno výše uvedené usnesení Halbritter, již ověřily zdravotní způsobilost držitele řidičského průkazu, když přezkoumaly právě to, zda posledně uvedený ještě stále byl pod vlivem drog (
23
).
105.
Jelikož přezkoumání již bylo provedeno a rakouské orgány měly za to, že žadatel byl zdravotně způsobilý k řízení, nemohla již Spolková republika Německo vyžadovat od držitele průkazu lékařsko-psychologické přezkoušení, a tedy odmítnout tento průkaz uznat.
106.
Projednávané věci se konečně svým skutkovým stavem rovněž odlišují od věci Kremer (
24
), jelikož v posledně uvedené věci Spolková republika Německo odmítla uznat z úřední povinnosti řidičský průkaz vydaný Belgickým královstvím, aniž se předtím ujistila, že Belgické království provedlo nezbytná ověření zdravotní způsobilosti.
107.
Verwaltungsgericht Sigmaringen se Soudního dvora dále táže, zda během přezkumu podmínek získání řidičského průkazu členským státem vystavení může členský stát, na jehož území byl držiteli odňat jeho první průkaz, přijmout předběžná opatření za účelem pozastavení druhého průkazu.
108.
V době čekání na rozhodnutí členského státu vystavení může podle mého názoru členský stát, který provedl kontrolu, platně odejmout sporný řidičský průkaz opatřením majícím povahu nezbytné ochrany třetích osob.
109.
Podle mého názoru totiž není myslitelné čekat na další nehodu nebo nové porušení předpisů, aby mohl členský stát, který provedl kontrolu, jednat.
110.
Odlišný postoj by byl ve skutečnosti popřením veškeré politiky prevence navzdory tomu, že je známo, že tato politika musí mít hlavní úlohu v oblasti bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích. Rovněž by oprávněně pohoršoval veřejné mínění a vyvolal pochybnosti ohledně účinnosti a užitečnosti předpisů Společenství.
111.
Na základě všech těchto důvodů mám za to, že na položené otázky je třeba odpovědět následujícím způsobem.
112.
Pokud je fyzické osobě odňat řidičský průkaz v členském státě z důvodu, že tato osoba řídila pod vlivem alkoholu nebo drog a že s ohledem na její nebezpečnost bylo vystavení nového průkazu podmíněno úspěšným lékařsko-psychologickým přezkoušením, může tento členský stát na základě čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439 odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, pokud nebylo v členském státě vystavení provedeno přezkoušení srovnatelné s přezkoušením vyžadovaným v prvním členském státě.
113.
Kromě toho je nutno čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439 vykládat tak, že nebrání tomu, aby členský stát, jestliže se držitel řidičského průkazu chová potenciálně nebezpečně, přijal předběžná opatření, jako je pozastavení platnosti řidičského průkazu, po dobu přezkumu podmínek pro získání tohoto průkazu členským státem vystavení.
V – Závěry
114.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Verwaltungsgericht Sigmaringen a Verwaltungsgericht Chemnitz následujícím způsobem:
„Článek 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech musí být vykládány tak, že nebrání členskému státu odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vystaveného jiným členským státem, pokud je držiteli tohoto průkazu odňat řidičský průkaz v prvním členském státě z důvodu, že řídil pod vlivem alkoholu nebo drog a že s ohledem na jeho nebezpečnost bylo vystavení nového řidičského průkazu podmíněno úspěšným lékařsko-psychologickým přezkoušením, a pokud v členském státě vystavení nebylo provedeno přezkoušení srovnatelné s přezkoušením vyžadovaným v prvním státě.
Kromě toho je nutno čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439 vykládat tak, že nebrání tomu, aby členský stát, jestliže se držitel řidičského průkazu chová potenciálně nebezpečně, přijal předběžná opatření, jako je pozastavení platnosti řidičského průkazu, po dobu přezkumu podmínek pro získání tohoto průkazu členským státem vystavení.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Směrnice Rady ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317).
(
3
) – Viz článek 1 této směrnice.
(
4
) – Viz čtvrtý bod odůvodnění.
(
5
) – Podle čl. 9 prvního pododstavce směrnice 91/439 se obvyklým bydlištěm rozumí místo, kde se osoba obvykle, tj. nejméně 185 dní v kalendářním roce, zdržuje. Pokud držitel průkazu v tomto členském státě studuje, musí předložit důkaz, že je v uvedeném členském státě usazen nejméně šest měsíců.
(
6
) – Ustanovení § 11 odst. 2 a 3 FeV.
(
7
) – Ustanovení § 69 a § 69a německého trestního zákona.
(
8
) – Viz body 14, 14.1, první pododstavec, 15 a 15.1 uvedené přílohy III.
(
9
) – Viz čl. 1 odst. 2 směrnice 91/439.
(
10
) – Rozsudek ze dne 29. února 1996 (C-193/94, Recueil, s. I-929, bod 26).
(
11
) – Rozsudek ze dne 29. října 1998 (C-230/97, Recueil, s. I-6781, bod 41).
(
12
) – Rozsudek ze dne 10. července 2003 (C-246/00, Recueil, s. I-7485, bod 60).
(
13
) – Viz výše uvedené rozsudky Awoyemi (bod 42) a Komise v. Nizozemsko (bod 61).
(
14
) – Viz body 35 až 40 stanoviska generálního advokáta Légera ve věci Kapper (rozsudek ze dne 29. dubna 2004, C-476/01, Recueil, s. I-5205).
(
15
) – Body 46 až 48 a uvedená judikatura.
(
16
) – Viz výše uvedený rozsudek Kapper (bod 76) a usnesení ze dne 6. dubna 2006, Halbritter (C-227/05, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 37).
(
17
) – Viz zejména www.fahrschulvermittlung.com.
(
18
) – Viz doporučení Komise 2004/345/ES ze dne 6. dubna 2004 o prosazování předpisů v oblasti bezpečnosti silničního provozu (Úř. věst. L 111, s. 75).
(
19
) – Viz bílá kniha Komise ze dne 12. září 2001 nazvaná „Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas rozhodnout“ [KOM(2001)0370 v konečném znění]. Připomínám publikaci Komise „Ušetřit 20000 životů na našich silnicích. Sdílená odpovědnost“, dostupnou na stránce http://ec.europa.eu/transport/roadsafety_library/rsap/rsap_fr.pdf, v rámci evropského akčního programu pro bezpečnost silničního provozu – Snížení počtu obětí dopravních nehod v Evropské unii na polovinu do roku 2010: sdílená odpovědnost [KOM(2003)311 v konečném znění].
(
20
) – Viz bílá kniha, op. cit (s. 70).
(
21
) – Tamtéž (s. 73).
(
22
) – Viz bod 34 uvedeného usnesení.
(
23
) – Viz bod 31 téhož usnesení.
(
24
) – Usnesení ze dne 28. září 2006 (C-340/05, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).