62019CC0938
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA
od 3. lipnja 2021. (
1
)
Predmet C‑938/19
Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG
protiv
Bundesprepublik Deutshland
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Članak 2. stavak 1. – Područje primjene – Članak 3. točka (e) – Pojam ‚postrojenje’ – Pomoćni objekti koji ne ispuštaju emisije stakleničkih plinova – Članak 10.a – Prijelazno uređenje besplatne dodjele jedinica – Ispravljena kvota – Metoda izračuna – Odluka 2011/278/EU – Članak 6. stavak 1. treći podstavak – Isporuka hladne vode tijelu koje je dio sektora izloženog značajnom riziku od istjecanja ugljika”
I. Uvod
1.
Ovaj zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka) odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 1. i članka 3. točke (e) Direktive 2003/87/EZ (
2
), kojom se uspostavlja sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Europske unije, kao i članka 6. stavka 1. trećeg podstavka Odluke 2011/278/EU (
3
), kojom se utvrđuju prijelazni propisi za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica.
2.
Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između društva Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: EDW ili tužitelj iz glavnog postupka) i Savezne Republike Njemačke, koju zastupa Umweltbundesamt (Savezni ured za okoliš, Njemačka, u daljnjem tekstu: Ured), zbog odbijanja da se postrojenju za visokoučinkovitu kogeneraciju za treće razdoblje trgovanja (2013. do 2020.) dodjeli dio besplatnih emisijskih jedinica koje je zatražio EDW. Pred sudom koji je uputio zahtjev stranke postupka ne slažu se u pogledu granica EDW‑ova postrojenja, osobito u pogledu toga valja li u to postrojenje uključiti pomoćne objekte (konkretnije, apsorpcijske rashladne uređaje (
4
)) koji ne ispuštaju stakleničke plinove, kao ni u pogledu posljedica koje iz toga proizlaze za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica.
3.
Osim tih tehničkih pojedinosti, ovaj predmet osobito pruža priliku Sudu da pojasni područje primjene Direktive 2003/87, utvrđeno u njezinu članku 2. stavku 1., kao i tumačenje pojma „postrojenje” iz članka 3. točke (e) te direktive, i to osobito u pogledu kriterija koji se odnosi na „utjeca[j] na emisiju i onečišćavanje”.
4.
U tom pogledu predlažem Sudu da presudi da se tim odredbama ne protivi to da država članica u svrhu administrativne koordinacije u svojem nacionalnom pravu predvidi da su za postrojenje utvrđene jednake granice u svakoj od dozvola koju operater može dobiti za, s jedne strane, emisije stakleničkih plinova i, s druge strane, onečišćenje (
5
). Iz tih odredbi ipak proizlazi, u vezi s člankom 3. točkom (b) navedene direktive, da se pomoćni objekti mogu uzeti u obzir za potrebe, među ostalim, preliminarne besplatne dodjele emisijskih jedinica samo pod uvjetom da, iako je izravno pridružena djelatnosti glavnog postrojenja i tehnički povezana s tom djelatnošću, njihova djelatnost može imati utjecaj na emisije stakleničkih plinova.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Direktiva 2003/87
5.
Člankom 2. Direktive 2003/87, naslovljenim „Područje primjene”, u stavku 1. određuje se:
„Ova se Direktiva primjenjuje na emisije koje proizlaze iz djelatnosti navedenih u Prilogu I. i na stakleničke plinove navedene u Prilogu II.”
6.
U članku 3. te direktive, naslovljenom „Definicije”, navodi se:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(b)
‚emisije’ znači ispuštanje u atmosferu stakleničkih plinova iz izvora u nekom postrojenju ili ispuštanje plinova iz zrakoplova pri obavljanju djelatnosti navedenih u Prilogu I. koji su određeni za te djelatnosti;
[…]
(e)
‚postrojenje’ znači nepomična tehnička jedinica u kojoj se odvija jedna ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. i bilo koje druge izravno pridružene djelatnosti koje su tehnički povezane s djelatnostima koje se odvijaju na tom mjestu i koje mogu imati utjecaja na emisiju i onečišćavanje;
[…]”.
7.
Člankom 8. navedene direktive, naslovljenim „Usklađenost s [Direktivom 96/61]”, predviđa se:
„Države članice poduzimaju sve potrebne mjere da bi osigurale da, u slučaju kad postrojenja obavljaju djelatnosti iz Priloga I. [Direktivi 96/61], uvjeti i postupak za izdavanje dozvole za emisiju stakleničkih plinova budu usklađeni s uvjetima i postupkom za izdavanje dozvole iz te Direktive. Zahtjevi sadržani u člancima 5., 6. i 7. ove Direktive mogu postati sastavni dio postupaka propisanih Direktivom [96/61].”
8.
Člankom 10.a te direktive, naslovljenim „Prijelazna pravila na razini Unije o usklađenoj dodjeli besplatnih emisijskih jedinica”, u stavku 12. određuje se:
„Temeljem članka 10.b 2013. i svake sljedeće godine sve do 2020. postrojenjima u sektorima ili podsektorima koji su izloženi velikom riziku od istjecanja ugljika dodjeljuju se besplatne emisijske jedinice u iznosu od 100 % količine utvrđene u skladu s mjerama iz stavka 1.”
2. Odluka 2011/278
9.
Članak 6. stavak 1. Odluke 2011/278, naslovljen „Podjela postrojenja na potpostrojenja”, glasi kako slijedi:
„Države članice za potrebe ove Odluke svako postrojenje koje ispunjava uvjete za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive [2003/87] prema potrebi dijeli na jedno ili više potpostrojenja, kako slijedi:
(a)
potpostrojenje s referentnom vrijednosti za proizvod;
(b)
potpostrojenje s referentnom vrijednosti za toplinu;
(c)
potpostrojenje s referentnom vrijednosti za gorivo;
(d)
potpostrojenje s procesnim emisijama.
Potpostrojenja u najvećoj mogućoj mjeri odgovaraju fizičkim dijelovima postrojenja.
Države članice za potpostrojenja s referentnom vrijednosti za toplinu, potpostrojenja s referentnom vrijednosti za goriva i potpostrojenja s procesnim emisijama jasno određuju, na temelju šifri NACE (
6
) i Prodcom, služi li pojedini proces sektoru ili podsektoru koji se smatra izloženim značajnom riziku istjecanja ugljika u skladu s Odlukom Komisije 2010/2/EU (
7
).
Ako je postrojenje koje je uključeno u sustav Unije proizvelo ili isporučilo mjerljivu toplinu postrojenju ili drugoj jedinici koja nije uključena u sustav Unije, države članice smatraju da odgovarajući proces potpostrojenja s referentnom vrijednosti za toplinu s obzirom na tu toplinu nije u službi sektora ili podsektora koji se smatra izloženim značajnom riziku istjecanja ugljika u skladu s Odlukom [2010/2], osim ako se nadležno tijelo uvjerilo da potrošač mjerljive topline pripada sektoru ili podsektoru koji se smatra izloženim značajnom riziku istjecanja ugljika u skladu s Odlukom 2010/2/EU.”
3. Odluke 2010/2 i 2014/746/EU
10.
U točki 1.4. Priloga Odluci 2010/2 među sektorima koji su izloženi značajnom riziku od istjecanja ugljika navodi se proizvodnja elektronskih ventila i cijevi i ostalih elektronskih komponenti, što odgovara oznaci 3210 NACE‑a.
11.
U točki 1.1. Priloga Odluci 2014/746/EU (
8
), kojom je stavljena izvan snage Odluka 2010/2, među sektorima koji su izloženi takvom riziku navodi se i proizvodnja elektroničkih komponenata, što sad odgovara oznaci NACE 2611.
4. Direktiva 96/61
12.
Člankom 2. Direktive 96/61, naslovljenim „Definicije”, određuje se:
„U smislu ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
2.
‚onečišćenje’ znači izravno ili neizravno, ljudskom djelatnošću izazvano ispuštanje tvari, vibracija, topline ili buke u zrak, vodu ili zemlju, koje može biti štetno za zdravlje ljudi ili kvalitetu okoliša, dovodi do štete po materijalnu imovinu, remeti značajke okoliša ili utječe na druge pravovaljane oblike korištenja okoliša;
3.
‚postrojenje’ znači nepokretna tehnička jedinica u kojoj se obavljaju jedna ili više djelatnosti iz Priloga I., kao i bilo koje druge izravno pridružene djelatnosti tehnički povezane s djelatnostima koje se obavljaju na toj lokaciji i koje bi mogle imati utjecaj na emisije i onečišćenje;
[…]
5.
‚emisija’ znači izravno ili neizravno ispuštanje tvari, vibracija, topline ili buke iz pojedinačnih ili difuznih izvora u postrojenju u zrak, vodu ili zemlju;
[…]” [neslužbeni prijevod]
5. Direktiva 2010/75
13.
Člankom 3. Direktive 2010/75, naslovljenim „Definicije”, određuje se:
„U smislu ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
2.
‚onečišćenje’ znači izravno ili neizravno, ljudskom djelatnošću izazvano ispuštanje tvari, vibracija, topline ili buke u zrak, vodu ili zemlju, koje može biti štetno za zdravlje ljudi ili kvalitetu okoliša, dovodi do štete po materijalnu imovinu, remeti značajke okoliša ili utječe na druge pravovaljane oblike korištenja okoliša;
3.
‚postrojenje’ znači nepokretna tehnička jedinica u kojoj se obavljaju jedna ili više djelatnosti iz Priloga I. ili dijela 1. Priloga VII., kao i bilo koje druge izravno pridružene djelatnosti tehnički povezane s djelatnostima koje se obavljaju na toj lokaciji iz tih priloga i koje bi mogle imati utjecaj na emisije i onečišćenje;
4.
‚emisija’ znači izravno ili neizravno ispuštanje tvari, vibracija, topline ili buke iz pojedinačnih ili difuznih izvora u postrojenju u zrak, vodu ili zemlju;
[…]”
B.
Njemačko pravo
14.
Članak 4. stavak 1. Bundes‑Immissionsschutzgesetza (Savezni zakon o zaštiti od emisija) od 15. ožujka 1974. (BGBl. 1974. I, str. 721., u daljnjem tekstu: BImSchG), u verziji od 17. svibnja 2013. (BGBl. 2013. I, str. 1274.), glasi kako slijedi:
„Za izgradnju i rad postrojenja koja zbog svojih značajki ili rada mogu imati osobito štetne učinke na okoliš, ugroziti, znatno naštetiti ili prouzročiti znatne poteškoće zajednici ili neposrednoj okolini potrebna je dozvola […]”.
15.
Člankom 2. Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetza (Zakon o trgovanju emisijama stakleničkih plinova) od 21. srpnja 2011. (BGBl. 2011. I, str. 1475., u daljnjem tekstu: TEHG), naslovljenim „Područje primjene”, određuje se:
„(1)   Ovaj se zakon primjenjuje na emisije stakleničkih plinova iz Priloga 1. dijela 2., koje proizlaze iz djelatnosti koje su ondje navedene. Ovaj se zakon primjenjuje na postrojenja iz Priloga 1. dijela 2. i kada su ta postrojenja dijelovi ili pomoćni objekti postrojenja koje nije navedeno u Prilogu 1. dijelu 2.
(2)   Za postrojenja navedena u Prilogu 1. dijelu 2. točkama 2. do 31., područje primjene ovog zakona proširuje se na sve:
1. dijelove postrojenja i faze postupka koji su potrebni za rad, i
2. pomoćne objekte koji su prostorno i funkcionalno povezani s dijelovima postrojenja i fazama postupka iz točke 1. i koji mogu pridonijeti stvaranju stakleničkih plinova iz Priloga 1. dijela 2.
Prva faza primjenjuje se mutatis mutandis na jedinice za izgaranje iz Priloga 1. dijela 2. točke 1.
[…]
(4)   Ako je za postrojenja iz Priloga 1. dijela 2. točaka 2. do 30. potrebna dozvola u skladu s člankom 4. stavkom 1. trećom rečenicom BImSchG‑a, specifikacije navedene u dozvoli koja je postrojenju dodijeljena u skladu s BImSchG‑om stoga su odlučujuće u pogledu granica postrojenja navedenih u stavcima 2. i 3. Prva faza primjenjuje se mutatis mutandis na jedinice za izgaranje iz Priloga 1. dijela 2. točke 1. U slučajevima navedenim u stavku 1. drugoj rečenici, prva rečenica primjenjuje se mutatis mutandis u pogledu specifikacija navedenih u dozvoli dodijeljenoj u skladu s BImSchG‑om koje se odnose na dijelove postrojenja ili na pomoćne objekte.”
16.
U članku 4. tog TEHG‑a, naslovljenom „Dozvola za emisije”, navodi se:
„(1)   Operateru postrojenja potrebna je dozvola za emisije stakleničkih plinova koje nastaju obavljanjem djelatnosti iz Priloga 1. dijela 2. točaka 1. do 32. Dozvolu treba dodijeliti nadležno tijelo na zahtjev operatera postrojenja kad to tijelo može potvrditi podatke iz stavka 3. na temelju dokumenata koji su dostavljeni uz zahtjev.
[…]
(4)   Za postrojenja koja su dobila odobrenje prije 1. siječnja 2013. u skladu s odredbama BImSchG‑a, dozvola dodijeljena u skladu s pravom koje se odnosi na zaštitu od emisija jest dozvola koja se dodjeljuje u skladu sa stavkom 1. Međutim, u slučaju iz prve rečenice operater postrojenja može zatražiti i zasebnu dozvolu u skladu sa stavkom 1. U tom je slučaju prva rečenica primjenjiva samo dok se ne izda zasebna dozvola.”
17.
Člankom 9. stavkom 2. navedenog TEHG‑a, naslovljenim „Besplatna dodjela emisijskih jedinica operaterima postrojenja”, predviđa se:
„Za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica potrebno je podnijeti zahtjev nadležnom tijelu. […]”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
18.
Tužitelj iz glavnog postupka, EDW, u Dresdenu (Njemačka) upravlja industrijskim postrojenjem za kogeneraciju s plinskim motorima (u daljnjem tekstu: EDW‑ovo postrojenje za kogeneraciju ili glavno postrojenje). Dozvola za emisiju stakleničkih plinova koju EDW ima za to postrojenje odnosi se i na rashladne uređaje, osobito apsorpcijske rashladne uređaje, kao pomoćne jedinice koje pretvaraju toplinu u rashladnu energiju a da pritom ne ispuštaju stakleničke plinove (
9
).
19.
EDW‑ovo postrojenje za kogeneraciju opskrbljuje isključivo tvornicu za proizvodnju poluvodiča koja je u vlasništvu treće strane, odnosno društva Global Foundries, i koja nije u ETS‑u (u daljnjem tekstu: tvornica Global Foundries). Stranke ne osporavaju da je djelatnost tvornice Global Foundries obuhvaćena sektorom koji je izložen značajnom riziku od istjecanja ugljika (
10
) na temelju odluka 2010/2 i 2014/746.
20.
Konkretno, djelatnost EDW‑ova postrojenja (uključujući apsorpcijske rashladne uređaje) organizirana je u tri faze čiji je svrha omogućiti isporuku tople, hladne i mlake vode u tvornicu Global Foundries:
–
Faza 1: EDW‑ovo postrojenje za kogeneraciju proizvodi, među ostalim, toplu vodu na temperaturi od 80 °C. Ta topla voda, s jedne stane, isporučuje se izravno tvornici Global Foundries i, s druge strane, njome se opskrbljuju apsorpcijski rashladni uređaji;
–
Faza 2: od tople vode i vodene pare koju dobivaju iz tog postrojenja apsorpcijski rashladni uređaji postupkom hlađenja opskrbljuju tvornicu Global Foundries hladnom vodom (na temperaturi od 5 °C ili 11 °C);
–
Faza 3: apsorpcijski rashladni uređaji proizvode i mlaku vodu na temperaturi od 32 °C, s jedne strane, od vode (na temperaturi od 11 °C ili 17 °C) koja se ponovno vraća iz tvornice Global Foundries u te uređaje i, s druge strane, od topline koju ti uređaji oslobađaju u okviru postupka hlađenja. Ta mlaka voda isporučuje se i tvornici Global Foundries (
11
).
21.
Tužitelj iz glavnog postupka podnio je 19. siječnja 2012. zahtjev za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica (
12
) Deutsche Emissionshandelsstelleu (Njemačka služba za trgovanje emisijskim jedinicama, u daljnjem tekstu: DEHSt). DEHSt je odlukom od 17. veljače 2014. odbio tužitelju dodijeliti sve zatražene emisijske jedinice. Nakon tog odbijanja, EDW je zatražio dodjelu dodatnih emisijskih jedinica. DEHSt je 28. travnja 2017. djelomično prihvatio taj zahtjev.
22.
U tom je pogledu DEHSt smatrao da apsorpcijski rashladni uređaji i EDW‑ovo glavno postrojenje čine jedno postrojenje, koje je u ETS‑u, te na koje valja primijeniti referentnu vrijednost za toplinu (
13
). S obzirom na to mišljenje, za izračun preliminarnog broja besplatno dodijeljenih emisijskih jedinica (
14
) oduzeo je od količine mjerljive topline koju navodi tužitelj iz glavnog postupka toplinu preuzetu iz tvornice Global Foundries koja nije u ETS‑u (odnosno količinu topline koja odgovara protocima na temperaturi od 11 °C ili 17 °C dobivenim iz te tvornice i koja se preusmjerava u apsorpcijske rashladne uređaje za proizvodnju mlake vode u okviru faze 3). Osim toga, odbio je odobriti EDW‑u upotrebu sustava primjenjivog na sektore ili podsektore koji se smatraju izloženima „značajnom riziku od istjecanja ugljika” za količinu topline koju njegovo postrojenje za kogeneraciju isporučuje apsorpcijskim rashladnim uređajima u okviru faze 1. U tom je smislu smatrao da hladna vodu koju proizvode ti uređaji (u okviru faze 2) nije obuhvaćena sektorom ili podsektorom koji se smatra izloženim „značajnom riziku od istjecanja ugljika” u skladu s Odlukom 2010/2.
23.
EDW je 1. lipnja 2017. podnio tužbu protiv odluke o djelomičnom odbijanju njegova zahtjeva pred sudom koji je uputio zahtjev.
24.
Taj sud smatra da rješenje spora koji se pred njim vodi ovisi, najprije, o pitanju je li u skladu s Direktivom 2003/87 i, konkretno, člankom 2. stavkom 1. i člankom 3. točkom (e) te direktive nacionalna odredba kojom se predviđa da pomoćne objekte koji, poput rashladnih uređaja o kojima je riječ u glavnom postupku, ne ispuštaju stakleničke plinove, valja uključiti u postrojenje u granicama postrojenja koja su u ETS‑u. Naime, navedeni sud navodi da pitanje nalaze li se ti rashladni uređaji unutar ili izvan granica EDW‑ova postrojenja ima utjecaj na količinu emisijskih jedinica koje potonje postrojenje može preliminarno besplatno dobiti (
15
).
25.
Nadalje, navedeni sud pita, po potrebi, treba li „corrected eligibility ratio” (ispravljena kvota) koji je naveden u Data Collection Templateu (predložak za prikupljanje podataka) (
16
) i koji u okolnostima glavnog predmeta omogućuje da se uzme u obzir činjenica da je toplina preuzeta iz tvornice Global Foundries „neprihvatljiva” za potrebe besplatne dodjele, primijeniti na ukupnu toplinu proizvedenu u tom postrojenju ili, suprotno tomu, je li moguće primijeniti tu kvotu samo na protok topline kojem se može pripisati ta preuzeta toplina (
17
).
26.
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev pita o uvjetima provedbe sustava koji se primjenjuje na sektore ili podsektore koji se smatraju izloženima „značajnom riziku od istjecanja ugljika”, u skladu s člankom 6. stavkom 1. trećim podstavkom Odluke 2011/278. Osobito želi znati, u slučaju u kojem apsorpcijske rashladne uređaje treba smatrati dijelom EDW‑ova postrojenja, može li se na isporuku rashladne energije tvornici Global Foundries (u okviru faze 2) primijeniti odredba o „istjecanju ugljika”, iako primjena te odredbe u načelu podrazumijeva isporuku topline.
27.
U tim je okolnostima Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu) odlukom od 16. prosinca 2019., koju je Sud zaprimio 24. prosinca 2019., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 2. stavak 1. Direktive [2003/87] tumačiti na način da mu se ne protivi pravilo poput onog iz članka 2. stavka 4. prve rečenice [TEHG‑a] prema kojem postrojenje koje ima odobrenje u skladu s [BImSchg‑om] podliježe [ETS‑u] i ako to odobrenje obuhvaća i pomoćne objekte iz kojih ne proizlaze emisije stakleničkih plinova?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na 1. pitanje:
Proizlazi li iz predloška, koji je izradila Europska komisija i u kojem je predvidjela te državama članicama zadala smjernice za izračunavanje ispravljene kvote […] za toplinu preuzetu iz postrojenja koja ne podliježu obvezi trgovanja emisijskim jedinicama, da se ta kvota mora primijeniti na ukupnu toplinu proizvedenu u postrojenjima koja podliježu [ETS‑u] čak i ako se preuzeta toplina nedvojbeno može pripisati jednom od više odvojenih toplinskih tokova i/ili internoj potrošnji topline u postrojenju koji se mogu identificirati?
3.
Treba li članak 6. stavak 1. treći podstavak Odluke [2011/278] tumačiti na način da se odgovarajući proces potpostrojenja s referentnom vrijednošću za toplinu odnosi na sektor ili podsektor za koji se u skladu s Odlukom [2010/2] smatra da je izložen značajnom riziku od istjecanja ugljika ako se ta toplina koristi za proizvodnju rashladne energije, a rashladnu energiju troši postrojenje koje ne podliježe obvezi trgovanja emisijskim jedinicama u sektoru ili podsektoru koji je izložen značajnom riziku od istjecanja ugljika?
Je li za primjenu članka 6. stavka 1. trećeg podstavka Odluke [2011/278] bitna činjenica proizvodi li se rashladna energija unutar granica postrojenja koje podliježe [ETS‑u]?”
28.
EDW, Ured, njemačka vlada i Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja Sudu.
IV. Analiza
29.
Direktivom 2003/87 uspostavljen je sustav za trgovanje emisijskim jedinicama kojim se nastoje smanjiti emisije stakleničkih plinova u atmosferu na razini koja sprečava opasan utjecaj ljudskih djelatnosti na klimu i čiji je krajnji cilj zaštita okoliša (
18
). Za prijelazno razdoblje Direktivom 2003/87 predviđa se, u njezinu članku 10.a, dodjela besplatnih emisijskih jedinica (
19
).
30.
U glavnom je postupku riječ upravo o preliminarnoj dodjeli besplatnih emisijskih jedinica. Naime, tužbom koju je podnio sudu koji je uputio zahtjev tužitelj iz glavnog postupka traži veći broj besplatnih emisijskih jedinica od onog koji mu je preliminarno dodijelio DEHSt. Osporava, s jedne strane, oduzimanje koje je provedeno kako bi se uzele u obzir „neprihvatljivost” topline preuzete iz tvornice Global Foundries (u okviru faze 3 opisane u točki 20. ovog mišljenja) i, s druge strane, činjenicu da se na toplinu koja nije isporučena tvornici Global Foundries, ali koja se isporučuje iz EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju u apsorpcijske rashladne uređaje (u okviru faze 1) radi proizvodnje rashladne energije (u okviru faze 2) ne može primijeniti povlašteno postupanje koje se predviđa za sektore i podsektore koji su izloženi „značajnom riziku od istjecanja ugljika”.
31.
U tom kontekstu prvo pitanje koje postavlja sud koji je uputio zahtjev odnosi se na to protivi li se području primjene Direktive 2003/87, utvrđenom u njezinu članku 2. stavku 1., nacionalna odredba kojom se predviđa da su za postrojenje utvrđene jednake granice u svakoj od različitih dozvola koju operater može dobiti za emisije stakleničkih plinova odnosno onečišćenje.
32.
Tim pitanjem taj sud u biti želi odrediti treba li, u predmetu kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, na temelju članka 3. točke (e) Direktive 2003/87, smatrati da su apsorpcijski rashladni uređaji dio EDW‑ova postrojenja (
20
).
33.
Drugo i treće pitanje odnose se pak na dva elementa koja su povezana s izračunom broja emisijskih jedinica u pogledu kojih EDW ima pravo na preliminarnu besplatnu dodjelu, odnosno, s jedne strane, razliku između količine topline „neprihvatljive zbog svojeg podrijetla” i one koja je prihvatljiva zbog svojeg podrijetla, koja je relevantna za potrebe određivanja „ispravljene kvote” (
21
), i, s druge strane, faktor „rizik od istjecanja ugljika”.
34.
Što se tiče pojma „rizik od istjecanja ugljika”, podsjećam da se taj pojam odnosi na rizik od premještanja djelatnosti koje ispuštaju velike količine stakleničkih plinova, zbog troškova povezanih s primjenom sustava za trgovanje emisijskim jedinicama, u treće zemlje u kojima se takva ograničenja ne primjenjuju, čime se povećavaju globalne emisije i to se protivi ciljevima zaštite klime koji se nastoje ostvariti ETS‑om (
22
). U skladu s člankom 10.a stavkom 12. Direktive 2003/87, pripadnost postrojenja sektoru ili podsektoru koji je izložen „velikom riziku od istjecanja ugljika” dovodi, sa stajališta dodjele na temelju tog članka, do primjene faktora „rizik od istjecanja” na povijesne podatke koje treba uzeti u obzir u svrhu izračuna preliminarne dodjele besplatnih emisijskih jedinica, što omogućuje izdašniju preliminarnu dodjelu (
23
).
35.
Stoga kad se na postrojenje primjenjuje faktor „rizik od istjecanja”, na emisijske jedinice koje su mu preliminarno besplatno dodijeljene ne primjenjuje se godišnje smanjenje predviđeno člankom 10.a stavkom 11. te direktive. Konačni je rezultat stoga to da je broj besplatnih emisijskih jedinica koje su preliminarno dodijeljene veći.
36.
Isto tako, pitanje treba li u predmetu, kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, od količine topline koju navodi tužitelj iz glavnog postupka oduzeti toplinu preuzetu iz tvornice kao što je Global Foundries (
24
), uz obrazloženje da je ta toplina „neprihvatljiva” jer potječe iz postrojenja koje nije u ETS‑u, ima izravan utjecaj na broj besplatnih emisijskih jedinica koje se mogu preliminarno dodijeliti takvom postrojenju.
37.
Naime, ispravljena kvota na koju se odnosi drugo pitanje suda koji je uputio zahtjev, koja odgovara omjeru „količina topline prihvatljiva zbog svojeg podrijetla”/„ukupna mjerljiva toplina” (
25
), bit će tim povoljnija za operatera što su količine prihvatljive topline (koja ne uključuje toplinu preuzetu iz postrojenja koja nisu u ETS‑u) veće u odnosu ukupnu mjerljivu toplinu („total measurable heat”) postrojenja.
38.
U ovom slučaju, Ured navodi da za referentno razdoblje od 2005. do 2008. ukupna mjerljiva toplina EDW‑ova postrojenja (uključujući apsorpcijske rashladne uređaje) odgovara polovini topline preuzete iz tvornice Global Foundries. Čak i ako se pretpostavi da su ti uređaji zaista dio EDW‑ova postrojenja, tu toplinu treba uračunati u „ukupnu mjerljivu toplinu” postrojenja, ali ne u „prihvatljivu količinu topline”. Primjenjiva ispravljena kvota stoga bi bila znatno veća nego u slučaju u kojem tu toplinu uopće ne treba uzeti u obzir (odnosno u slučaju u kojem apsorpcijski rashladni uređaji nisu dio EDW‑ova postrojenja). EDW bi stoga ukupno preliminarno primio manje besplatnih emisijskih jedinica.
39.
U nastavku ovog mišljenja uzastopno ću analizirati svako od pitanja koje je postavio sud koji je uputio zahtjev. Najprije, što se tiče prvog pitanja, napominjem da se području primjene Direktive 2003/87 utvrđenom u njezinu članku 2. stavku 1. prema mojem mišljenju ne protivi nacionalna odredba na temelju koje su za postrojenje utvrđene jednake granice u svakoj od različitih dozvola koju operater može dobiti u pogledu emisija stakleničkih plinova i onečišćenja. Objasnit ću da je ta mogućnost ipak podvrgnuta uvjetu u skladu s kojim se samo pomoćni objekti čije djelatnosti mogu imati utjecaj na takve emisije uzimaju u obzir (osim glavnog postrojenja) za potrebe određivanja prava i obveza predviđenih ETS‑om. Pojasnit ću i različite kriterije koji se predviđaju definicijom pojma „postrojenje” u članku 3. točki (e) te direktive, pri čemu ću istaknuti da je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni jesu li u okolnostima glavnog predmeta apsorpcijski rashladni uređaji dio EDW‑ova postrojenja.
40.
Nadalje, što se tiče drugog pitanja, koje se odnosi na načine primjene ispravljene kvote, napominjem da, prema mojem mišljenju, tu kvotu treba primijeniti na svu mjerljivu toplinu koja je potrošena u postrojenju i prihvatljiva za besplatnu dodjelu te na mjerljivu toplinu koja je isporučena postrojenjima ili tijelima koja nisu obuhvaćena ETS‑om i da je stoga nije moguće pripisati samo jednom od različitih protoka topline predmetnog postrojenja.
41.
Naposljetku, odgovorit ću na treće pitanje na način da se na postrojenje kao što je EDW ne može, prema mojem mišljenju, primjenjivati faktor „rizik od istjecanja ugljika” za količinu topline koja se upotrebljava za potrebe proizvodnje hladne vode namijenjene postrojenju koje nije u ETS‑u i koje je obuhvaćeno sektorom koji se smatra izloženim „značajnom riziku od istjecanja ugljika” (u ovom slučaju, tvornici Global Foundries).
A.
Mogućnost uključivanja u postrojenje koje je u ETS‑u pomoćnih objekata koji ne ispuštaju stakleničke plinove (prvo pitanje)
42.
Kao što sam to naveo u točki 31. ovog mišljenja, prvim prethodnim pitanjem u biti se želi pojasniti protivi li se članku 2. stavku 1. Direktive 2003/87 to da na temelju nacionalnog prava dozvola za emisije stakleničkih plinova obuhvaća i pomoćne objekte koji ih ne ispuštaju, kao ni EDW‑ovi apsorpcijski rashladni uređaji.
43.
U skladu s podacima suda koji je uputio zahtjev, DEHSt je smatrao da postrojenje za kogeneraciju i EDW‑ovi apsorpcijski rashladni uređaji zbog emisija buke koje proizvode čine jedno postrojenje u dozvoli za emisije stakleničkih plinova koju ima taj operater. To je posljedica cjelovitog pristupa predviđenog njemačkim pravom (
26
) za potrebe provedbe, s jedne strane, direktiva 96/61 i 2010/75, koje se odnose na sprečavanje i kontrolu onečišćenja (i koje su BImSchG‑om prenesene u njemačko pravo), i, s druge strane, Direktive 2003/87, koja sadržava jednaku definiciju pojma „postrojenje” (
27
).
44.
Njemačka vlada, kojoj se pridružuje Ured, iz te jedine definicije zaključuje da, kako bi pomoćni objekt bio u granicama postrojenja koja su u ETS‑u, dovoljno je da to postrojenje proizvodi bilo kakve emisije ili onečišćuje na bilo koji način. Činjenicom da se granice postrojenja, kao što je ono kojim upravlja EDW, u okolnostima glavnog predmeta određuju na način da se uključe i djelatnosti koje samo mogu imati utjecaj na druge vrste emisija ili onečišćenja, odnosno koje samo imaju utjecaj na okoliš u širokom smislu, ne ugrožavaju se ciljevi iz članka 2. stavka 1. Direktive 2003/87.
45.
To se tumačenje, prema mojem mišljenju, ipak ne može prihvatiti.
46.
U tom pogledu, kao prvo, utvrđujem da, iako se u Direktivi 2010/75, u njezinu članku 3. točki 4., primjenjuje relativno široko tumačenje pojma „emisija” (
28
), taj pojam u kontekstu ETS‑a obuhvaća isključivo emisije stakleničkih plinova (
29
). K tomu, iako se u Direktivi 2003/87, u njezinu članku 3. točki (e), upućuje na „onečišćenje”, ona ne sadržava nikakvu samostalnu definiciju tog pojma (
30
).
47.
Iz toga proizlazi da, iako je definicija pojma „postrojenje” jednaka u tim trima direktivama (odnosno u Direktivi 2003/87, s jedne strane, i u direktivama 96/61 i 2010/75, s druge strane), nije očito da izrazi „emisije” i „onečišćenje” koje ta definicija obuhvaća trebaju imati isto značenje za svaki od tih instrumenata.
48.
Kao drugo, u tom pogledu napominjem da područje primjene Direktive 2003/87, utvrđeno u njezinu članku 2. stavku 1., upućuje samo na „emisije” i „stakleničke plinove” navedene u Prilozima I. i II. te direktive. Prema mojem mišljenju, jasno je da to područje primjene treba ocijeniti s obzirom na pojam „emisije” koji je definiran u članku 3. točki (b) te direktive i da stoga u to područje nije moguće uključiti druge emisije osim emisija stakleničkih plinova (kao što su primjerice emisije buke).
49.
Kao treće, čini mi se korisnim naglasiti da, iako je tekst definicije „postrojenje” isti u Direktivi 2003/87 te u direktivama 96/61 i 2010/75, tim se trima direktivama nastoje postići ciljevi koji se znatno razlikuju. Cilj Direktive 2003/87 osobito je smanjiti emisije stakleničkih plinova (
31
), dok se, u skladu s ciljevima Direktive 96/61, Direktivom 2010/75 nastoji smanjiti emisije u zrak, zemlju i tlo (
32
). Tim užim i posebnim ciljem Direktive 2003/87 opravdava se, za potrebe određivanja prava i obveza predviđenih ETS‑om i osobito za potrebe besplatne dodjele emisijskih jedinica, to da se u obzir uzimaju samo emisije stakleničkih plinova.
50.
U tom pogledu podsjećam na to da se ETS temelji na gospodarskoj logici da se potiče svakog sudionika u tom sustavu na ispuštanje niže količine stakleničkih plinova od količine emisijskih jedinica koje su mu prvotno bile dodijeljene kako bi prenio višak drugim sudionicima (
33
). Tim se načelom dražbovne prodaje emisijskih jedinica, koje ovisi o sposobnosti njegovih sudionika da prate svoje emisije stakleničkih plinova, uopće ne zahtijeva da se uzmu u obzir druge emisije ili vrste onečišćenja (
34
).
51.
Kao četvrto, ističem da, ako bi se zadržala jedna definicija pojma „postrojenje” za potrebe primjene direktiva 96/61 i 2010/75, s jedne strane, i Direktive 2003/87, s druge strane, to bi moglo dovesti do toga da su postrojenja obuhvaćena ETS‑om iako ne ispuštaju nikakve stakleničke plinove.
52.
Međutim, takvo je rješenje, prema mojem mišljenju, nezamislivo s obzirom na presudu Suda u predmetu Trinseo Deutschland (
35
), u kojoj je Sud naveo da su, u skladu s tekstom članka 2. stavka 1. Direktive 2003/87, djelatnosti obuhvaćene Prilogom I. toj direktivi obuhvaćene njezinim područjem primjene i stoga ETS‑om samo ako stvaraju „emisije” stakleničkih plinova navedenih u Prilogu II. navedenoj direktivi.
53.
Podsjećam da je u toj presudi Sud smatrao da, ako ne postoje emisije CO2
, djelatnost, čak i ako je predviđena Prilogom I. Direktivi 2003/87, ne može biti obuhvaćena područjem primjene te direktive i stoga ETS‑om koji je njome uspostavljen (
36
). Naime, operatera postrojenja koje kao takvo ne stvara nikakvu izravnu emisiju CO2 ne može se poticati na smanjenje njegovih emisija stakleničkih plinova dodjelom emisijskih jedinica. Uključivanjem takvog postrojenja u ETS ugrozio bi se cilj koji se nastoji postići tom direktivom, na čiji sam sadržaj podsjetio u točki 50. ovog mišljenja (
37
).
54.
S obzirom na ta razmatranja, smatram da, kao što je to u biti tvrdila Komisija, članak 2. stavak 1. Direktive 2003/87 treba tumačiti na način da se opseg prava i obveza predviđenih ETS‑om može odrediti samo upućivanjem na „emisije stakleničkih plinova” iz članka 3. točke (b) te direktive.
55.
Prema mojem mišljenju, iz tih odredbi valja zaključiti da izraz „utjecaj na emisiju i onečišćavanje”, iz članka 3. točke (e) navedene direktive (koji se odnosi na definiciju pojma „postrojenje”), treba shvatiti na način da se njime upućuje samo na utjecaj na emisije stakleničkih plinova. Iz toga slijedi da se za potrebe primjene ETS‑a pomoćni objekti mogu uzeti u obzir samo pod uvjetom da, dok ispunjavaju druge kriterije predviđene navedenom odredbom, njihova djelatnost može imati utjecaj na te emisije.
56.
S obzirom na to pojašnjenje, točno je da, s jedne strane, kao što to pravilno ističe Komisija, predmetna njemačka odredba (odnosno članak 2. stavak 4. prva rečenica TEHG‑a) u svakom slučaju nema za učinak to da se iz ETS‑a isključe dijelovi postrojenja koji su u skladu s prethodno navedenim odredbama obuhvaćeni tim sustavom. Suprotno tomu, njome se u dozvolu za emisije stakleničkih plinova nastoji uključiti druge pomoćne objekte osim onih koji mogu imati utjecaj na takve emisije. Ukratko, njezin je cilj utvrditi šire, a ne uže granice postrojenja od onih koje se zahtijevaju ETS‑om.
57.
S druge strane, jedina posljedica te odredbe, prema mojem shvaćanju, jest to da su u toj dozvoli za postrojenje utvrđene jednake fizičke granice kao u dozvoli koja se odnosi na onečišćenje. Njome se stoga ne nalaže da se svi dijelovi postrojenja koji su tako utvrđeni zatim uzmu u obzir za potrebe određivanja prava i obveza koje može ostvariti operater na temelju ETS‑a (
38
). U tom pogledu, člankom 2. stavkom 2. TEHG‑a (zakon čiji je cilj prijenos Direktive 2003/87 u njemačko pravo) (
39
) uostalom se predviđa to da su samo pomoćni objekti koji su prostorno i funkcionalno povezani s drugim dijelovima postrojenja i koji mogu pridonijeti stvaranju stakleničkih plinova obuhvaćeni njezinim područjem primjene (
40
).
58.
Kad se tumače zajedno, te odredbe, prema mojem mišljenju, stoga ni na koji način nisu prepreka tomu da se prava i obveze predviđene ETS‑om odrede tako da se u obzir uzmu (osim glavnog postrojenja) samo pomoćni objekti čije djelatnosti u skladu s kriterijem utvrđenim u točki 55. ovog mišljenja mogu imati utjecaj na emisije stakleničkih plinova.
59.
U tim okolnostima smatram da članak 2. stavak 1. Direktive 2003/87, u vezi s člankom 3. točkama (b) i (e) te direktive, treba tumačiti na način da mu se ne protivi odredba nacionalnog prava, kao što je članak 2. stavak 4. prva rečenica TEHG‑a, koji ima za posljedicu da se u dozvolu koja se odnosi na postrojenje koje je u ETS‑u uključe pomoćni objekti koji sami po sebi ne ispuštaju stakleničke plinove. Međutim, takvi pomoćni objekti mogu se uzeti u obzir za potrebe određivanja prava i obveza predviđenih ETS‑om, osobito što se tiče preliminarne besplatne dodjele emisijskih jedinica, samo pod uvjetom da, dok ispunjavanju druge kriterije predviđene člankom 3. točkom (e) te direktive, njihova djelatnost može imati utjecaj na emisije stakleničkih plinova.
60.
U sljedećem odjeljku ovog mišljenja iznijet ću nekoliko naznaka u pogledu toga je li u okolnostima glavnog predmeta potonji uvjet ispunjen. Pojasnit ću i druge kriterije predviđene tom odredbom kako bih sudu koji je uputio zahtjev omogućio da utvrdi mogu li se apsorpcijski rashladni uređaji i EDW‑ovo postrojenje za kogeneraciju smatrati jednim postrojenjem.
B.
Kriteriji predviđeni člankom 3. točkom (e) Direktive 2003/87 za potrebe utvrđivanja granica postrojenja
61.
Podsjećam da u okolnostima glavnog predmeta, čak i ako predmetni apsorpcijski rashladni uređaji sami po sebi ne ispuštaju stakleničke plinove, nego samo imaju utjecaj na emisije CO2 iz EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju, činjenica da su ti uređaji dio glavnog postrojenja imat će za posljedicu to da će broj besplatnih emisijskih jedinica koje EDW može preliminarno dobiti biti manji od onog koji bi dobio da se navedeni uređaji isključe iz postrojenja (
41
).
62.
Što se tiče uključivanja pomoćnih objekata, člankom 3. točkom (e) Direktive 2003/87 u biti se predviđaju tri kriterija:
–
djelatnost pomoćnog objekta izravno je pridružena djelatnosti glavnog postrojenja koje je obuhvaćeno Prilogom I. toj direktivi (
42
) (prvi kriterij);
–
tehnički je povezana s djelatnostima koje se odvijaju na tom mjestu (drugi kriterij), i
–
može imati utjecaj na emisiju i onečišćavanje (treći kriterij).
63.
Što se tiče trećeg kriterija, napominjem da taj kriterij, u skladu s točkom 59. ovog mišljenja, treba tumačiti na način da djelatnost pomoćnog objekta treba moći utjecati na emisije stakleničkih plinova.
64.
Tužitelj iz glavnog postupka tvrdi da u okolnostima glavnog predmeta djelatnost apsorpcijskih rashladnih uređaja nema utjecaj na emisije stakleničkih plinova iz njegova postrojenja za kogeneraciju. Suprotno tomu, njemačka vlada, Ured i Komisija tvrde da upravljanje tim uređajima može imati utjecaj na emisije iz tog postrojenja. To postrojenje ispušta tim više stakleničkih plinova što je veća količina topline koja je potrebna za rad navedenih uređaja i proizvodnju hladne vode za potrebe tvornice Global Foundries (u okviru faze 2).
65.
U ovom je slučaju na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni je li to stvarno tako u okolnostima glavnog predmeta. Čini mi se da, kako bi se na to pitanje odgovorilo potvrdno, može biti dovoljno, među ostalim, da taj sud utvrdi da povećanje ili smanjenje potreba za toplinom apsorpcijskih rashladnih uređaja dovodi do povećanja ili smanjenja djelatnosti „izgaranja goriva” koja se obavlja u EDW‑ovu postrojenju i stoga do većeg ili manjeg ispuštanja emisija CO2. Kad apsorpcijski rashladni uređaji proizvode više hladne vode, imaju veću potrebu za toplinom i potrebno je upotrebljavati više goriva u postrojenju za kogeneraciju kako bi se proizvela ta toplina.
66.
Što se tiče kriterija koji se odnosi na „izravno pridruživanje” (prvi kriterij) i kriterija koji se odnosi na „tehničku povezanost” (drugi kriterij), utvrđujem da je Sud u presudi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (
43
) osobito smatrao da se izravno pridruživanje između djelatnosti izgaranja i djelatnosti skladištenja ugljena o kojima je riječ utvrđuje postojanjem tehničke povezanosti između tih dviju djelatnosti. Iz toga zaključujem da se ta dva kriterija, prema mišljenju Suda, u određenoj mjeri preklapaju.
67.
U tom pogledu napominjem da se, prema mojem mišljenju, drugi kriterij odnosi isključivo na tehničku povezanost koja može postojati između glavnog postrojenja i pomoćnog objekta, odnosno na to je li jedna od djelatnosti koje se ondje obavljaju uključena u okvir ukupnog tehničkog procesa druge djelatnosti (
44
), osobito s obzirom na način na koji su glavno postrojenje i pomoćni objekt tehnički usklađeni i materijalno uređeni (
45
), kao i na njihovo tehničko funkcioniranje. Prvi kriterij (koji se odnosi na „izravno pridruživanje”) omogućuje, prema mojem mišljenju, da se uzme u obzir odnos u širem smislu između glavnog postrojenja i pomoćnog objekta. Prema mojem shvaćanju, pitanje je li taj prvi kriterij ispunjen nije ograničeno na ocjenu tehničkog aspekta (
46
), nego se njime među ostalim može uzeti u obzir i činjenica da predmetne djelatnosti imaju zajedničku svrhu kojoj svaka od njih pridonosi i koja podrazumijeva da su te djelatnosti obuhvaćene istim postrojenjem (
47
).
68.
Tužitelj iz glavnog postupka smatra da je Sud u presudi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (
48
) zaključio da postoji izravan odnos jer je dio postrojenja koji treba uključiti (odlagalište za ugljen) neophodan za rad glavnog postrojenja (termoelektrana na ugljen). Što se tiče apsorpcijskih rashladnih uređaja o kojima je riječ u glavnom predmetu, prema mišljenju Suda, valja utvrditi da ne postoji izravan odnos između djelatnosti tih uređaja i djelatnosti EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju jer hladna voda koju proizvode navedeni uređaji nije potrebna niti korisna za obavljanje djelatnosti „izgaranja goriva” tog postrojenja.
69.
U tom pogledu naglašavam da iz presude Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ne proizlazi da se postojanje izravnog odnosa može utvrditi samo kad je djelatnost pomoćnog objekta neophodna za djelatnost glavnog postrojenja, ali ne u obrnutoj situaciji (odnosno kad je djelatnost glavnog postrojenja neophodna za djelatnost pomoćnog objekta). K tomu, čini mi se da Sud u toj presudi nije ocijenio da se može smatrati da samo jedna djelatnost koja je „neophodna” za drugu djelatnost ispunjava kriterij „izravnog odnosa” (
49
).
70.
U ovom slučaju smatram da sud koji je uputio zahtjev stoga može u potpunosti utvrditi „izravni odnos” između djelatnosti EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju i djelatnosti njegovih rashladnih uređaja na temelju skupine elementa, uključujući činjenicu da toplina koju proizvodi to postrojenje pridonosi (odnosno potrebna je) radu tih uređaja. Može i smatrati, kao što to tvrdi Komisija, da su ti uređaji „dio postupka proizvodnje” EDW‑a ili pak uzeti u obzir okolnost, koju naglašava Ured, prema kojoj je svrha EDW‑ova postrojenja isporučivanje tvornici Global Foundries tople, hladne i mlake vode za njezine potrebe i utvrditi da se ta svrha može osigurati tek kad rade sve jedinice tog postrojenja, uključujući navedene uređaje.
71.
S obzirom na ta razmatranja, čini mi se, podložno ocjeni koju treba provesti sud koji je uputio zahtjev, da se djelatnost predmetnih apsorpcijskih rashladnih uređaja odnosi izravno na djelatnost EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju. Ako postoji i tehnička povezanost između tih djelatnosti (
50
) i ako ti uređaji mogu imati utjecaj na emisije CO2, taj sud može smatrati, prema mojem mišljenju, da te djelatnosti s tim postrojenjem čine samo jedno postrojenje u smislu članka 3. točke (e) Direktive 2003/87.
72.
Ovisno o slučaju, te uređaje treba uzeti u obzir za potrebe, među ostalim, preliminarne besplatne dodjele emisijskih jedinica. Taj pristup ima za posljedicu, kao što sam naveo u točki 61. ovog mišljenja, to da je broj besplatnih emisijskih jedinica koje su preliminarno dodijeljene EDW‑u stoga manji od onog koji je on zatražio, što je u skladu s općim ciljem ETS‑a kojim se nastoji postići ukupno smanjenje emisija stakleničkih plinova (
51
).
73.
U sljedećem odjeljku, u kojem nastojim odgovoriti na drugo prethodno pitanje, poći ću od pretpostavke prema kojoj EDW upravlja jednim postrojenjem, koje uključuje njegovo postrojenje za kogeneraciju i apsorpcijske rashladne uređaje o kojima je riječ u glavnom postupku. Iz zahtjeva suda koji ga je uputio proizlazi da u obrnutoj situaciji, odnosno u slučaju u kojem ti uređaji nisu obuhvaćeni EDW‑ovim postrojenjem, nije potrebno odgovoriti na to pitanje.
C.
Ispravljena kvota iz predloška za prikupljanje podataka (drugo pitanje)
74.
Drugim prethodnim pitanjem u biti se pita može li se ispravljena kvota, koja u okolnostima glavnog predmeta može odražavati činjenicu da je količina topline koju su iz tvornice Global Foundries preuzeli EDW‑ovi apsorpcijski rashladni uređaji za proizvodnju mlake vode u okviru faze 3 (opisane u točki 20. ovog mišljenja) „preuzeta iz postrojenja koje nije u ETS‑u” i stoga je neprihvatljiva (
52
), primjenjivati, kao što to tvrdi tužitelj iz glavnog postupka, samo na protoke mlake vode na temperaturi od 32 °C.
75.
U tom pogledu, kao prvo, utvrđujem da u slučaju u kojem su apsorpcijski rashladni uređaji dio EDW‑ova postrojenja nema nikakve dvojbe da to postrojenje preuzima toplinu iz postrojenja koje nije u ETS‑u jer ti uređaji upotrebljavaju toplinu iz tvornice Global Foundries za potrebe proizvodnje mlake vode. Stranke ne osporavaju tu ocjenu (
53
).
76.
Kao drugo, podsjećam da ni Komisijin predložak za prikupljanje podataka ni Komisijine smjernice koje je ta institucija donijela zajedno s tim predloškom (
54
), a koji oboje upućuju na ispravljenu kvotu, nisu pravno obvezujući (
55
).
77.
Međutim, države članice u potpunosti imaju pravo koristiti se navedenim predloškom za potrebe preliminarne besplatne dodjele emisijskih jedinica stakleničkih plinova. U tom pogledu napominjem da, u skladu s člankom 7. stavkom 5. drugim podstavkom Odluke 2011/278, iako država članica zahtijeva da se operater koristi drugim elektroničkim obrascem ili utvrdi format datoteke za dostavu podataka, ipak u pravilu (
56
) treba prihvatiti da se operater koristi i tim predloškom. Stoga je jasno da Komisijin predložak za prikupljanje podataka može proizvoditi pravne učinke.
78.
Kao treće, napominjem da, kako bi se odredio preliminarni godišnji broj emisijskih jedinica koje se mogu besplatno dodijeliti postrojenju s referentnom vrijednosti za toplinu, valja pomnožiti tu referentnu vrijednost za toplinu s „povijesnom razinom djelatnosti vezanom uz toplinu” (
57
). Ta povijesna razina djelatnosti vezana uz toplinu odnosi se na vrijednost medijana povijesne godišnje vrijednosti preuzete mjerljive topline iz postrojenja obuhvaćenog ETS‑om i/ili proizvodnju mjerljive topline tijekom referentnog razdoblja (
58
). Stoga se taj broj određuje tako da se kao polazište uzme količina topline preuzeta iz drugih postrojenja koja nisu u ETS‑u i/ili koju je proizvelo predmetno postrojenje tijekom referentnog razdoblja (
59
).
79.
Iz toga zaključujem da, kako bi se odredio preliminarni godišnji broj emisijskih jedinica koje se mogu besplatno dodijeliti postrojenju s referentnom vrijednosti za toplinu, količina topline preuzeta iz postrojenja koja nisu u ETS‑u jednostavno nije relevantna.
80.
Stoga DEHSt u predmetu o kojem je riječ u glavnom postupku pravilno nastoji isključiti količinu topline preuzetu iz tvornice Global Foundries iz „prihvatljive” količine topline iz EDW‑ova postrojenja. Bilo koje drugo tumačenje može dovesti, kao što to naglašava Ured, do toga da se toplina koja daje pravo na preliminarnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica prikaže većom od stvarne.
81.
U tom pogledu dodajem da je cilj ispravljene kvote iz predloška za prikupljanje podataka upravo izbjeći takav problem: kao što sam to objasnio u točki 37. ovog mišljenja, ona odgovara omjeru „količina topline prihvatljiva zbog svojeg podrijetla”/„ukupna mjerljiva toplina”. Količina topline koja je neprihvatljiva zbog svojeg podrijetla jest ona koja je, poput količine koja potječe iz tvornice Global Foundries, preuzeta iz postrojenja koja nisu u ETS‑u.
82.
Što se tiče pitanja može li se ta kvota primijeniti na samo jedan protok topline u predmetnom postrojenju, utvrđujem da iz predloška za prikupljanje podataka izričito proizlazi da se navedena kvota treba primijeniti na „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations”, koja odgovara zbroju, s jedne strane, mjerljive topline koja je potrošena u postrojenju i prihvatljiva za besplatnu dodjelu i, s druge strane, mjerljive topline koja je isporučena postrojenjima ili tijelima koja nisu obuhvaćena ETS‑om (
60
). Suprotno onomu što predlaže tužitelj iz glavnog postupka, stoga nije riječ o tome da se ta ista kvota primijeni na samo jedan protok topline (u ovom slučaju, samo na protok mlake vode na temperaturi od 32 °C).
83.
Napominjem da i iz predloška za prikupljanje podataka proizlazi da se izračunom ispravljene kvote već samim po sebi pretpostavlja cjelovit pristup koji podrazumijeva da se uzimaju u obzir svi protoci topline (
61
).
84.
Naposljetku, čini mi se korisnim naglasiti da, kao što to pravilno tvrdi Ured, prednost primjene ispravljene kvote na sve protoke topline u tome je što se time jamči da se u svim državama članicama uzima u obzir, na razini postrojenja (a ne samo određenih dijelova tog postrojenja), količina u kojoj se toplina proizvodi unutar tog postrojenja (i, prema tome, daje pravo na dodjelu besplatnih emisijskih jedinica) i količina u kojoj je toplina preuzeta iz postrojenja koje nije u ETS‑u (i, prema tome, ne daje pravo na dodjelu takvih emisijskih jedinica).
85.
Stoga predlažem Sudu da na drugo prethodno pitanje odgovori na način da ispravljenu kvotu treba primijeniti na zbroj mjerljive topline koja je potrošena u predmetnom postrojenju i prihvatljiva za besplatnu dodjelu i mjerljive topline koja je isporučena postrojenjima ili tijelima koja nisu obuhvaćena ETS‑om a da pritom nije moguće uvesti razliku između različitih protoka topline.
D.
Primjena faktora „rizik od istjecanja ugljika” (treće pitanje)
86.
Svojim trećim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud može li se na postrojenje kao što je EDW primijeniti odredba o „istjecanju ugljika” za dio topline koju ne isporučuje izravno postrojenju obuhvaćenom sektorom koji se smatra izloženim „značajnom riziku od istjecanja ugljika”, ali koju apsorpcijski rashladni uređaji pretvaraju u rashladnu energiju (konkretnije, u hladnu vodu) prije nego što se prenese u to postrojenje.
87.
Podsjećam da je, kao što sam to naveo u točki 34. ovog mišljenja, zakonodavac predvidio u članku 10.a stavku 12. Direktive 2003/87 posebno pravilo za dodjelu besplatnih emisijskih jedinica postrojenjima iz sektora ili podsektora koji su izloženi „značajnom riziku od istjecanja ugljika” (
62
). To je pravilo uvedeno kako bi se izbjeglo da se dovede u ekonomski nepovoljan položaj energetski intenzivne sektore i podsektore Unije koji su izloženi međunarodnom tržišnom natjecanju, koje ne podliježe odgovarajućim ograničenjima emisija ugljika.
88.
Člankom 6. stavkom 1. trećim podstavkom Odluke 2011/278 predviđa se da se odredba o „istjecanju ugljika” primjenjuje i na postrojenja koja doista sama nisu obuhvaćena sektorom koji se smatra izloženim „značajnom riziku od istjecanja ugljika”, ali koja isporučuju mjerljivu toplinu postrojenju iz tog sektora koje nije u ETS‑u.
89.
U ovom slučaju stranke se slažu da EDW‑ovo postrojenje samo po sebi nije obuhvaćeno sektorom koji se smatra izloženim „značajnom riziku od istjecanja ugljika”. Međutim, u okviru faze 2 opisane u točki 20. ovog mišljenja, EDW isporučuje tvornici Global Foundries hladnu vodu proizvedenu od tople vode i vodene pare koju dobiva od svojeg postrojenja za kogeneraciju. Ta tvornica, koja nije u ETS‑u, obuhvaćena je takvim sektorom.
90.
Komisija i Ured u biti tvrde da, u skladu s tekstom članka 6. stavka 1. trećeg podstavka Odluke 2011/278, odredba o „istjecanju ugljika” u svakom se slučaju ne može primjenjivati na količinu topline koju je proizvelo postrojenje kao što je EDW, u svrhu provedbe faze 2 (koja se odvija u apsorpcijskim rashladnim uređajima). Naime, ta se toplina ne konzumira u postrojenju koje nije podvrgnuto ETS‑u i koje je obuhvaćeno sektorom koji se smatra izloženim „značajnom riziku od istjecanja ugljika” (odnosno u tvornici Global Foundries), nego u tim strojevima.
91.
Tužitelj iz glavnog postupka pak smatra da se apsorpcijskim rashladnim uređajima ne prekida povezanost između EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju (koje proizvodi toplinu) i tvornice Global Foundries (koja troši tu toplinu u obliku rashladne energije). Rashladna energija koja se isporučuje toj tvornici u svakom je slučaju jednaka toplini koja se upotrebljava za njezinu proizvodnju.
92.
Smatram da se potonje tumačenje ne može prihvatiti.
93.
U tom pogledu utvrđujem da se u članku 6. stavku 1. trećem podstavku Odluke 2011/278 „potrošač mjerljive topline” jasno navodi kao postrojenje koje, s jedne strane, pripada sektoru ili podsektoru koji se smatra izloženim značajnom riziku od istjecanja ugljika i, s druge strane, nije u ETS‑u.
94.
Iz toga proizlazi da, kao što to pravilno tvrde Komisija i Ured, kako bi se na postrojenje kao što je EDW mogla primijeniti odredba o „istjecanju ugljika”, to postrojenje treba, kao prvo, isporučivati toplinu i, kao drugo, ta se toplina treba trošiti u postrojenju koje ispunjava dvostruki kriterij naveden u prethodnoj točki. Ta se primjena ne može proširiti na hladnu vodu koja se isporučuje takvom postrojenju jer bi to značilo da je toplina već potrošena.
95.
Izvadak iz Komisijina dokumenta naslovljenog „Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020” (Često postavljena pitanja o pravilima besplatne dodjele u Europskoj uniji nakon 2020.) (
63
), na koji se tužitelj iz glavnog postupka poziva u svojim očitovanjima, ne može dovesti do drukčijeg tumačenja.
96.
Naime, s jedne strane, taj je dokument, koji nema nikakvu obvezujuću vrijednost, donijela Komisija u kontekstu četvrtog razdoblja trgovanja (odnosno razdoblja koje počinje od 2021.), dok se glavni predmet odnosi na besplatnu dodjelu na temelju trećeg razdoblja trgovanja (2013. – 2020.).
97.
S druge strane, u izvatku iz navedenog dokumenta na koji se poziva tužitelj iz glavnog postupka upućuje se na odjeljak 7.1. Priloga VII. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/331 (
64
), koji se odnosi na „pravila za utvrđivanje neto mjerljive topline”. Međutim, iz posljednje rečenice tog odjeljka proizlazi da, kad se toplina upotrebljava za proizvodnju rashladne energije u okviru apsorpcijskog postupka hlađenja (kao što je onaj koji se odvija u apsorpcijskim rashladnim uređajima EDW‑ova postrojenja), taj se postupak hlađenja smatra procesom koji troši toplinu. Iz toga zaključujem da, u skladu s tim dokumentom, u svakom slučaju treba smatrati da se toplina troši u postrojenju ili dijelu postrojenja u kojem se provodi postupak hlađenja (u ovom slučaju, EDW‑ovi apsorpcijski rashladni uređaji), a ne u postrojenju prema kojem se tako proizvedena hladnoća prenosi (u ovom slučaju, tvornica Global Foundries).
98.
S obzirom na ta razmatranja, smatram da se u okolnostima glavnog predmeta tvornica Global Foundries ne može smatrati postrojenjem u kojem se troši toplina koja potječe od EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju i koju upotrebljavaju apsorpcijski rashladni uređaju za proizvodnju hladne vode (u okviru faze 2). Budući da taj uvjet nije ispunjen (iako jasno proizlazi iz teksta članka 6. stavka 1. trećeg podstavka Odluke 2011/278), na EDW se ne može primijeniti odredba o „riziku od istjecanja ugljika” za tu toplinu.
99.
Na kraju dodajem da je članak 10.a stavak 12. Direktive 2003/87 iznimka od općeg pravila predviđenog člankom 10.a stavkom 11. te direktive, prema kojem je količina emisijskih jedinica koje se besplatno dodjeljuju postupno smanjena tijekom razdoblja od 2013. do 2020., s ciljem da od 2027. godine uopće više ne bude besplatnih dodjela. U tom mi se kontekstu čini očitim da uvjete primjene faktora „rizik od istjecanja ugljika” treba tumačiti usko kako se ne bi ugrozio cilj ETS‑a da se smanje emisije stakleničkih plinova (
65
).
100.
Stoga predlažem Sudu da na treće prethodno pitanje odgovori na način da se na postrojenje kao što je EDW‑ovo postrojenje ne može primijeniti faktor „rizik od istjecanja ugljika” za količinu topline koju proizvodi za potrebe isporuke hladne vode u postrojenje koje nije u ETS‑u, ali koje je obuhvaćeno sektorom koji se smatra izloženim značajnom riziku od istjecanja ugljika. Radi potpune jasnoće, napominjem da se, prema mojem mišljenju, odgovor na to pitanje ne može promijeniti ovisno o tome jesu li apsorpcijski rashladni uređaji o kojima je riječ u glavnom postupku dio takvog postrojenja. Naime, ni u jednom ni u drugom slučaju tvornica Global Foundries nije mjesto u kojem se ta toplina troši.
V. Zaključak
101.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem da se na prethodno pitanje koje je uputio Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka) odgovori kako slijedi:
1.
Članak 2. stavak 1. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009., treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna odredba na temelju koje su za postrojenje utvrđene jednake granice u svakoj od različitih dozvola koju operater može dobiti u pogledu emisija stakleničkih plinova i onečišćenja. Iz te odredbe ipak proizlazi, u vezi s člankom 3. točkama (b) i (e) te direktive, kako je izmijenjena, da se pomoćni objekti mogu uzeti u obzir za potrebe, među ostalim, preliminarne besplatne dodjele emisijskih jedinica samo pod uvjetom da, iako je izravno pridružena djelatnosti glavnog postrojenja i tehnički povezana s tom djelatnošću, njihova djelatnost može imati utjecaj na emisije stakleničkih plinova.
2.
Ispravljena kvota („corrected eligibility ratio”) iz Data Collection Templatea Europske komisije treba se primijeniti na zbroj mjerljive topline potrošene u predmetnom postrojenju koja je prihvatljiva za besplatnu dodjelu i mjerljive topline koju je to postrojenje isporučilo postrojenjima ili tijelima koja nisu u sustavu trgovanja emisijskim jedinicama. Iako se mogu utvrditi različiti protoci topline u postrojenju, nije moguće ograničiti primjenu te kvote na samo jedan od tih protoka.
3.
Članak 6. stavak 1. treći podstavak Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da se na postrojenje koje nije obuhvaćeno sektorom koji se smatra izloženim značajnom riziku od istjecanja ugljika ne može primijeniti faktor „rizik od istjecanja ugljika” za količinu topline koju proizvodi za potrebu isporuke hladne vode postrojenju koje nije u sustavu trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova, ali koje je obuhvaćeno takvim sektorom.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275., str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.), kako je izmijenjena Direktivom 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. (SL 2009., L 140., str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 30., str. 3.; u daljnjem tekstu: Direktiva 2003/87). U nastavku ovog mišljenja upotrebljavat ću pokratu ETS za označavanje pojma „sustav trgovanja emisijskim jedinicama” (emissions trading system) koji je uveden tom direktivom.
(
3
)	Odluka Komisije od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2011., L 130, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.)
(
4
)	Apsorpcijski rashladni uređaju omogućuju, korištenjem različitim razinama temperature, proizvodnju rashladne energije isključivo iz topline. Rade na temelju sposobnosti određenih tekućina da apsorbiraju i oslobađaju paru, odnosno upotrebljavaju dvojnu smjesu u kojoj je jedna tvar (rashladna tekućina, primjerice hladna voda) hlapljivija od druge (apsorbent).
(
5
)	Vidjeti Direktivu 2010/75/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o industrijskim emisijama (integrirano sprečavanje i kontrola onečišćenja) (SL 2010., L 334, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 15., str. 159.). Tom je direktivom stavljena izvan snage i zamijenjena Direktiva Vijeća 96/61/EZ od 24. rujna 1996. o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja (SL 1996., L 257., str. 26.).
(
6
)	Opća klasifikacija ekonomskih djelatnosti u Europskim zajednicama (NACE).
(
7
)	Odluka Komisije od 24. prosinca 2009. o utvrđivanju, u skladu s Direktivom [2003/87], popisa sektora i podsektora koji se smatraju izloženima značajnom riziku od istjecanja ugljika (SL 2010., L 1, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 236.)
(
8
)	Odluka Komisije od 27. listopada 2014. o utvrđivanju, u skladu s Direktivom [2003/87], popisa sektora i podsektora koji se smatraju izloženima značajnom riziku od istjecanja ugljika, za razdoblje od 2015. do 2019. (SL 2014., L 308, str. 114.)
(
9
)	Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da djelatnost obuhvaćena Prilogom I. Direktivi 2003/87 koja se obavlja u EDW‑ovu glavnom postrojenju i zbog koje je to postrojenje u ETS‑u (na temelju članka 2. stavka 1. i članka 3. točke (e) te direktive) uključuje „izgaranje goriva”, osobito za proizvodnju toplinske energije. Ta djelatnosti dovodi do proizvodnje CO2.
(
10
)	Što se tiče pojma „rizik od istjecanja ugljika”, upućujem na točku 34. ovog mišljenja.
(
11
)	Napominjem da, u skladu s mojim razumijevanjem rada apsorpcijskih rashladnih uređaja i EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju, količine hladne, tople i mlake vode koje su potrebne za rad tvornice Global Foundries proizvode se kao kontinuirani protoci, odnosno faze 1, 2 i 3 zapravo se odvijaju istodobno.
(
12
)	U skladu s člankom 10.a stavkom 4. Direktive 2003/87, „[b]esplatne emisijske jedinice dodjeljuju se za centralno grijanje, kao i za visokoučinkovitu kogeneraciju […] za ekonomski opravdanu potražnju u vezi s proizvodnjom energije za grijanje ili hlađenje”.
(
13
)	Podsjećam da su za izračun preliminarnog godišnjeg broja emisijskih jedinica koje se besplatno dodjeljuju države članice dužne, u skladu s člankom 6. Odluke 2011/278, razlikovati postrojenja ili potpostrojenja ovisno o njihovoj djelatnosti kako bi mogle utvrditi treba li primijeniti „referentnu vrijednost za proizvod”, „referentnu vrijednost za toplinu” ili „referentnu vrijednost za gorivo” ili pak poseban faktor za postrojenja ili potpostrojenja „s procesnim emisijama” (vidjeti u tom smislu presude od 8. rujna 2016., Borealis i dr. (C‑180/15, EU:C:2016:647, t. 61.) i od 18. siječnja 2018., INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, t. 28.)).
(
14
)	Iz članka 10. stavka 2. točke (b) podtočke (i) Odluke 2011/278 proizlazi da se preliminarni godišnji broj emisijskih jedinica koje se besplatno dodjeljuju postrojenju ili potpostrojenju s referentnom vrijednosti za toplinu za pojedinu godinu dobiva množenjem referentne vrijednosti za toplinu za mjerljivu toplinu s povijesnom razinom djelatnosti vezanom uz toplinu za potrošnju mjerljive topline. U skladu s člankom 7. stavkom 1. te odluke, u vezi s njezinim Prilogom IV., na operateru je u tom pogledu da pruži osobito sve relevantne informacije i podatke u pogledu mjerljive topline koja je potrošena, preuzeta i isporučena iz njegova postrojenja (ili potpostrojenja).
(
15
)	Kako bih jasnije istaknuo konkretnu važnost glavnog predmeta, napominjem da je EDW nakon svojeg zahtjeva od DEHSt‑a primio ukupno 78267 besplatnih emisijskih jedinica, dok ih, polazeći od načela da apsorpcijski rashladni uređaji nisu dio njegova glavnog postrojenja, traži 199280 (odnosno 121013 manje od dodijeljene količine). Iz toga slijedi da se broj emisijskih jedinica koje EDW može dobiti može znatno razlikovati ovisno o tome smatra li se da su rashladni uređaji dio njegova postrojenja.
(
16
)	Taj predložak za prikupljanje podataka, koji je posljednji put ažuriran 25. svibnja 2011., dostupan je na Komisijinoj internetskoj stranici na sljedećoj adresi: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/allowances_en#tab-0-1 (samo u engleskoj jezičnoj verziji).
(
17
)	Stranke glavnog postupka iznijele su različita stajališta o tom pitanju pred sudom koji je uputio zahtjev. Prema mišljenju tužitelja iz glavnog postupka, ne samo da nije potrebno oduzeti količinu topline preuzete iz tvornice Global Foundries (jer rashladni uređaji nisu dio EDW‑ova postrojenja), nego je tu toplinu usto, u slučaju da je unatoč svemu treba oduzeti, potrebno pripisati samo protoku mlake vode na temperaturi od 32 °C. Suprotno tomu, DEHSt smatra da predložak za prikupljanje podataka ne omogućuje da se uvede razlika između različitih protoka topline.
(
18
)	Vidjeti članak 1. Direktive 2003/87 i presudu od 22. veljače 2018., INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, t. 26.).
(
19
)	Ta se dodjela provodi u dvije faze: najprije države članice izračunavaju godišnju količinu besplatnih emisijskih jedinica koje su preliminarno dodijeljene svakom postrojenju koje se nalazi na njihovu državnom području, a zatim Komisija u kasnijoj fazi određuje konačnu dodjelu.
(
20
)	Utvrđujem da u svojem zahtjevu za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev ne postavlja izričito pitanje Sudu o članku 3. točki (e) Direktive 2003/87. Međutim, taj sud navodi da se drugo prethodno pitanje postavlja samo u slučaju u kojem su, zbog odgovora na prvo prethodno pitanje, rashladni uređaji dio EDW‑ova postrojenja. Stoga smatra da prije nego što se odgovori na drugo pitanje, valja pojasniti kriterije koji se predviđaju tom odredbom. U tom pogledu, podsjećam da, iako je taj sud formalno ograničio svoje prvo pitanje na tumačenje članka 2. stavka 1. te direktive, takva okolnost nije prepreka tomu da mu Sud dâ sve elemente tumačenja prava Unije koji mogu biti korisni za donošenje odluke u predmetu koji se pred njim vodi, bez obzira na to je li se navedeni sud na njih pozvao u svojim pitanjima (vidjeti presudu od 9. srpnja 2020., Santen, C‑673/18, EU:C:2020:531, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
(
21
)	Iznijet ću dodatna pojašnjenja u pogledu relevantnosti ispravljene kvote za taj izračun u odjeljku C ovog mišljenja.
(
22
)	Vidjeti u tom pogledu uvodne izjave 24. i 25. Direktive 2009/29. Upućujem i na bilješku 49. svojeg mišljenja u predmetu ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167) i na točku 60. svojeg mišljenja u predmetu INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2017:896).
(
23
)	Konkretna primjena faktora „rizik od istjecanja” u okviru tog izračuna osobito je opisana u bilješci 53. mojeg mišljenja u predmetu ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167).
(
24
)	Podsjećam da se ta toplina upotrebljava za proizvodnju mlake vode u okviru faze 3 prethodno opisane u točki 20. ovog mišljenja.
(
25
)	Vidjeti točke (i) i (j) odjeljka II.2. lista E, naslovljenog „‚EnergyFlows’ – Data on energy input, measurable heat and electricity”, predloška za prikupljanje podataka. „Mjerljiva toplina” definirana je u članku 3. točki (e) Odluke 2011/278 kao „neto protok topline koja se prenosi poznatim cjevovodima ili kanalima pomoću […] par[e], vruć[eg] zrak[a], vod[e] […] u vezi s kojim je postavljen ili bi mogao biti postavljen mjerač topline”.
(
26
)	U njemačkom se pravu taj cjeloviti pristup odražava u činjenici da u skladu s člankom 4. stavkom 4. TEHG‑a postrojenjima koja su dobila odobrenje prije 2013. dozvola dodijeljena u skladu s BImSchG‑om vrijedi i za emisije stakleničkih plinova iz Direktive 2003/87 (vidjeti točku 16. ovog mišljenja).
(
27
)	Vidjeti članak 3. točku (e) Direktive 2003/87, članak 2. točku 1. Direktive 96/61 i članak 3. stavak 3. Direktive 2010/75. Usto, u skladu s člankom 8. Direktive 2003/87, države članice dužne su poduzeti potrebne mjere kako bi osigurale da uvjeti i postupak za izdavanje dozvole za emisije stakleničkih plinova budu usklađeni s uvjetima i postupkom za izdavanje dozvole u okviru Direktive 96/61.
(
28
)	U skladu s tom odredbom pojam „emisija” treba shvatiti kao izravno ili neizravno ispuštanje tvari, vibracija, topline ili buke iz pojedinačnih ili difuznih izvora u postrojenju u zrak, vodu ili zemlju.
(
29
)	Vidjeti članak 3. točku (b) Direktive 2003/87. Vidjeti i presude od 19. siječnja 2017., Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, t. 32.) i od 28. veljače 2018., Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, t. 45.), u kojima je Sud istaknuo da iz samog teksta te odredbe proizlazi da „emisija” u smislu te odredbe podrazumijeva ispuštanje stakleničkog plina u atmosferu iz nekog postrojenja.
(
30
)	To ne vrijedi za članak 2. točku 2. Direktive 96/61 i članak 3. točku 2. Direktive 2010/75 jer se u njima pojam „onečišćenje” definira na način da obuhvaća vibracije i buku.
(
31
)	Vidjeti članak 1. Direktive 2003/87 i presudu od 22. veljače 2018., INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, t. 26.).
(
32
)	Vidjeti članak 1. Direktive 96/61.
(
33
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 20. lipnja 2019., ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518, t. 62. i 63. te navedena sudska praksa).
(
34
)	Kao što to uostalom pravilno naglašava tužitelj iz glavnog postupka, u kontekstu Direktive 2003/87 „onečišćenje” se u svakom slučaju odnosi isključivo na ispuštanje stakleničkih plinova u atmosferu i klimatske promjene koje iz toga proizlaze.
(
35
)	Vidjeti presudu od 28. veljače 2018., Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, t. 45.). Upućujem i na svoje mišljenje u tom predmetu (EU:C:2017:975).
(
36
)	Vidjeti presudu od 28. veljače 2018., Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, t. 51.).
(
37
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 28. veljače 2018., Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, t. 52.).
(
38
)	Konkretno, i ne dovodeći u pitanje ocjenu koju mora provesti sud koji je uputio zahtjev, u tom smislu shvaćam prvu rečenicu članka 2. stavka 4. TEHG‑a, koji predviđa da su „specifikacije u odobrenju za postrojenje dodijeljenom u skladu s BImSchG‑om odlučujuće u pogledu granica postrojenja iz stavaka 2. i 3. [tog članka]”. Čini mi se da je ta odredba u skladu s duhom Direktive 2003/87. U tom smislu podsjećam na to da je u svojem „Prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova u Zajednici i o izmjeni Direktive [96/61]” (COM(2001) 581 final) Komisija istaknula (u točki 9. obrazloženja) da taj prijedlog mora omogućiti državama članicama „da pođu od postupaka odobravanja predviđenih Direktivom [96/61]”, radi „dodjele drukčije vrste odobrenja – odobrenja za emisije stakleničkih plinova – utemeljenog na podnošenju dodatnih informacija u odnosu na one koje se sada zahtijevaju na temelju [potonje] direktive” (moje isticanje).
(
39
)	Vidjeti točku 15. ovog mišljenja.
(
40
)	Napominjem da je u odgovoru na pitanje Suda Ured naveo da su granice postrojenja predviđene u odobrenju za emisije stakleničkih plinova (koje si istovjetne onima utvrđenima u odobrenju za onečišćenje) obvezujuće za besplatnu dodjelu kvota stakleničkih plinova. Ako je to pristup predviđen člankom 2. stavkom 4. prvom rečenicom TEHG‑a, pitam se kako se on može pomiriti s područjem primjene definiranim u stavku 2. tog članka. O tome će morati odlučiti sud koji je uputio zahtjev.
(
41
)	Vidjeti točke 36. i 37. ovog mišljenja.
(
42
)	Napominjem da se u francuskoj, engleskoj, njemačkoj i talijanskoj jezičnoj verziji Direktive 2003/87 ne navodi točno između čega treba utvrditi to „izravno pridruživanje”. Primjerice, u francuskoj jezičnoj verziji navodi se „toute autre activité s’y rapportant directement” („bilo koje druge izravno pridružene djelatnosti”) (moje isticanje), dok se u engleskoj, njemačkoj i talijanskoj jezičnoj verziji upotrebljavaju izrazi „directly associated activities”, „andere unmittelbar damit verbundene Tätigkeiten” i „attività direttamente associate” a da se pritom ne navodi nikakvo drugo pojašnjenje. Međutim, iz španjolske jezične verzije proizlazi da to izravno pridruživanje treba utvrditi između djelatnosti pomoćnog objekta i jedne ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. toj direktivi koje se obavljaju u glavnom postrojenju (u potonjoj jezičnoj verziji pojam „postrojenje” definira se kao „una unidad técnica fija donde se lleven a cabo una o varias actividades de las enumeradas en el anexo I, así como cualesquiera otras actividades directamente relacionadas con aquéllas” (moje isticanje)). Čini se da je to tumačenje Sud primijenio i u presudi od 9. lipnja 2016., Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, u daljnjem tekstu: presuda Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ, EU:C:2016:422, t. 29.) kao i u presudi od 29. travnja 2021.Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, t. 39.).
(
43
)	Vidjeti točku 30. te presude.
(
44
)	U tom pogledu podsjećam da sam u svojem mišljenju u predmetu Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, t. 63.) naveo da u skladu s kriterijem koji je Sud utvrdio u presudi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (t. 29.), kako bi se zaključilo da postoje „tehnički povezane” djelatnosti, nije dovoljno da one budu povezane na bilo koji način, nego valja utvrditi da je jedna od djelatnosti uključena u okvir ukupnog tehničkog procesa druge djelatnosti. U svojoj presudi od 29. travnja 2021., Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, t. 46.), Sud je pojasnio da taj kriterij zahtijeva „specifičan i zaseban” oblik integracije u okviru tehničkog procesa druge djelatnosti.
(
45
)	Naime, čini mi se da su svi ti elementi bili relevantni u presudi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ. U toj je presudi Sud utvrdio (u točki 31.) da materijalno uređenje tog prostora i postojanje pokretne trake smještene između odlagališta za ugljen i termoelektrane može biti dovoljno da se utvrdi tehnička povezanost između djelatnosti skladištenja ugljena i djelatnosti izgaranja goriva o kojima je riječ.
(
46
)	Podrazumijeva se da je ocjena tehničkog aspekta relevantna za utvrđenje tog izravnog pridruživanja i da u određenim slučajevima može biti odlučujuća. Stoga je Sud u presudi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (točka 30.) utvrdio da je sâma okolnost da je uskladišteni ugljen (u odlagalištu za ugljen) neophodan za funkcioniranje predmetne termoelektrane na ugljen dostatna kako bi se smatralo da se skladištenje izravno odnosi na njezinu djelatnost.
(
47
)	U presudi od 29. travnja 2021., Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, t. 43.), Sud je usto u biti presudio da se postojanje izravne veze mora utvrditi i ako se jedna od djelatnosti obavlja u svrhu ostvarenja druge djelatnosti.
(
48
)	Vidjeti točku 30. te presude.
(
49
)	U svojem mišljenju u predmetu Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, t. 57.) iz toga sam zaključio da Sud u navedenoj presudi nije ni utvrdio da kriterij koji se odnosi na „tehničku povezanost” može ispuniti samo djelatnost koja je „neophodna” za drugu djelatnost.
(
50
)	U tom pogledu podsjećam da je Sud u presudi u predmetu Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, t. 47.) smatrao da djelatnosti postrojenja za kogeneraciju i pogona za proizvodnju mliječnih proizvoda nisu tehnički povezane, unatoč tomu što su povezane distribucijskom mrežom. Iako se ugovornim odredbama između operatera jamči povlašten pristup energiji koju postrojenje za kogeneraciju isporučuje proizvodnom pogonu, taj pogon može u potpunosti funkcionirati i bez takve isporuke energije. Čini mi se da se spor u glavnom postupku razlikuje od spora u potonjem predmetu jer, kao što proizlazi iz točke 20. ovog mišljenja, apsorpcijski rashladni uređaji postupkom hlađenja tople vode i vodene pare koju dobivaju iz EDW‑ova postrojenja za kogeneraciju isporučuju hladnu vodu tvornici Global Foundries. Pod pretpostavkom da je to stvarno tako, sud koji je uputio zahtjev može, prema mojem mišljenju, smatrati da je djelatnost proizvodnje tople vode postrojenja za kogeneraciju uključena u okvir ukupnog tehničkog procesa djelatnosti proizvodnje hladne vode tih uređaja i, prema tome, da su te djelatnosti tehnički povezane.
(
51
)	Navodim da, čak i pod pretpostavkom da apsorpcijski rashladni uređaji nisu dio postrojenja EDW‑a, u „ukupnu mjerljivu toplinu” tog postrojenja, što je toplina koju proizvodi postrojenje za kogeneraciju koju upotrebljavaju ti strojevi (koja odgovara, u skladu s člankom 9. stavkom 3. Odluke 2011/278, „toplini isporučenoj postrojenju ili drugom tijelu koje nije pokriveno [ETS‑om]”). Smatram da u tim okolnostima uključivanje tih strojeva u granice postrojenja ne može ni u kojem slučaju dovesti do uzimanja u obzir veće topline koja dovodi do više emisijskih jedinica, nego jedino, kako što sam to objasnio u točkama 36. i 37. ovog mišljenja, do eventualnog smanjenja broja besplatnih emisijskih jedinica koje su privremeno dodijeljene zbog neprihvatljivosti topline koju je isporučila tvornica Global Foundries.
(
52
)	Vidjeti moja objašnjenja u točkama 36. i 37. ovog mišljenja.
(
53
)	Tužitelj iz glavnog postupka osporava činjenicu da su predmetni apsorpcijski rashladni uređaji dio istog postrojenja kao i njegovo postrojenje za kogeneraciju. Suprotno tomu, uopće ne dovodi u pitanje činjenicu da ti uređaji preuzimaju toplinu iz tvornice Global Foundries.
(
54
)	Guidance Document no3 on the harmonised free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Data collection guidance) (Smjernice br.°3 o usklađenoj metodi besplatne dodjele u Europskoj uniji nakon 2012. (vodič o metodologiji dodjele)), od 14. travnja i 29. lipnja 2011., dostupan na internetskoj stranici Komisije na sljedećoj adresi: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/ets/allowances/docs/gd3_data_collection_en.pdf (str. 46.).
(
55
)	Kako je izričito navedeno u njima (str. 4.), te Komisijine smjernice nisu pravno obvezujuće i ne odražavaju službeno stajalište Komisije: „[t]his guidance document […] does not represent an official position of the Commission and is not legally binding”. Ističem ipak da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, činjenica da akt prava Zajednice nema obvezujući učinak (odnosno da je sličan soft lawu) nije prepreka tomu da Sud odluči o tumačenju tog akta u okviru prethodnog postupka na temelju članka 267. UFEU‑a (vidjeti presude od 13. prosinca 1989., Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, t. 9.) i od 21. siječnja 1993., Deutsche Shell (C‑188/91, EU:C:1993:24, t. 18. i navedena sudska praksa)).
(
56
)	Pod izrazom „u pravilu” podrazumijevam, u skladu s tekstom te odredbe, „osim ako je u predlošku države članice odnosno utvrđenom formatu datoteke predviđen barem unos istih podataka”.
(
57
)	Vidjeti članak 10. stavak 2. točku (b) podtočku i. Odluke 2011/278.
(
58
)	Vidjeti članak 9. stavak 3. Odluke 2011/278.
(
59
)	Vidjeti u tom pogledu i definiciju pojma „potpostrojenje s referentnom vrijednosti za toplinu” u članku 3. točki (c) Odluke 2011/278.
(
60
)	Naime, u skladu s predloškom za prikupljanje podataka ispravljena kvota treba se primijeniti na „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations”, odnosno treba je pomnožiti sa zbrojem „net amount measurable heat consumed in the installation and eligible under the heat benchmark” i „heat exported to installations or entities not covered by the EU ETS” (vidjeti točke (o), (n), (l) i (k) odjeljka II.2 lista E, naslovljenog „‚EnergyFlows’ – Data on energy input, measurable heat and electricity”, tog predloška).
(
61
)	Naime, za izračun ukupne mjerljive topline nekog postrojenja, valja odrediti ukupnu mjerljivu toplinu dostupnu u tom postrojenju, zatim oduzeti toplinu koja je potrošena u granicama postrojenja za potrebe proizvodnje električne energije ili proizvoda koje proizvode potpostrojenja s referentnom vrijednosti za proizvod, kao i toplinu koja je isporučena postrojenjima koja su obuhvaćena ETS‑om (vidjeti točke (i), (d), (f), (g) i (h) odjeljka II.2. lista E, naslovljenog „‚EnergyFlows’ – Data on energy input, measurable heat and electricity”, predloška za prikupljanje podataka). Uostalom, budući da je odjeljak E.II.2 predloška za prikupljanje podataka (u kojem se detaljno navodi osobito izračun te kvote) naslovljen „Complete balance of measurable heat at the installation” („Sveobuhvatan pregled mjerljive topline u postrojenju”), čini mi se da je jasno da se tim odjeljkom podrazumijeva da se uzimaju u obzir svi protoci topline.
(
62
)	Konkretno, u skladu s tim pravilom postrojenja na koja se primjenjuje faktor „rizik od istjecanja” trebaju u 2013. i svake sljedeće godine sve do 2020. primati količinu besplatnih emisijskih jedinica koja predstavlja 100 % količine određene u skladu s mjerama iz članka 10.a stavka 1. te direktive.
(
63
)	Taj je dokument dostupan na sljedećoj internetskoj adresi: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/events/docs/0134/far_faq_2_en.pdf. Točka koju navodi tužitelj iz glavnog postupka jest točka 2.4, naslovljena „How should the production of cooling be treated?” (str. 5. tog dokumenta).
(
64
)	Delegirana uredba Komisije od 19. prosinca 2018. o utvrđivanju prijelaznih pravila na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive [2003/87] (SL 2019., L 59, str. 8.) Napominjem da je ta delegirana uredba primjenjiva samo na četvrto razdoblje trgovanja (2021. – 2030.) i da stoga nije primjenjiva u okviru ovog predmeta.
(
65
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu od 3. prosinca 2020., Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, t. 73.).