Privremena verzija
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
21. svibnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete zbog vojne agresije na Ukrajinu – Uredba (EU) br. 269/2014 – Članak 2. stavak 1. – Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora – Osnivanje trusta – Osnivač trusta
uvršten na popis sadržan
u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 – Zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora koji su preneseni u trust – Pojmovi ‚pripadanje’ i ‚kontrola’”
U predmetu C-483/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud Lacija, Italija), odlukom od 11. travnja 2023., koju je Sud zaprimio 26. srpnja 2023., u postupku
A,
B,
C,
D,
T
protiv
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Comitato di Sicurezza Finanziaria,
Agenzia del Demanio
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, T. von Danwitz, potpredsjednik Suda u svojstvu suca prvog vijeća, I. Ziemele (izvjestiteljica), A. Kumin i S. Gervasoni, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez-Bordona,
tajnik: G. Chiapponi, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 8. svibnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za društva A, B, C, D i T, F. Centonze, F. Ciancio, G. Lovaste, M. Magnano, A. Neri, A. Saccucci i F. Sciaudone, avvocati,
–        za talijansku vladu, S. Fiorentino i G. Palmieri, u svojstvu agenata, uz asistenciju P. Gentilija i L. Paolucci, avvocati dello Stato,
–        za belgijsku vladu, A. De Brouwer, C. Pochet i M. Van Regemorter, u svojstvu agenata,
–        za njemačku vladu, J. Möller, u svojstvu agenta,
–        za francusku vladu, B. Fodda, E. Timmermans i B. Travard, u svojstvu agenata,
–        za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i A. Hanje, u svojstvu agenata,
–        za finsku vladu, M. Pere, u svojstvu agenta,
–        za Europsku komisiju, D. Bianchi, M. Carpus-Carcea, H. Krämer i L. Puccio, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 10. srpnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 269/2014 od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 6. i ispravci SL 2014., L 121, str. 60., SL 2015., L 66, str. 20., SL 2015., L 66, str. 21., SL 2015., L 199, str. 46., SL 2015., L 275, str. 68., SL 2015., L 280, str. 38., SL 2017., L 253, str. 39., SL 2018., L 152, str. 60., SL 2022., L 62, str. 45., SL 2022., L 67, str. 113., SL 2022., L 105, str. 66., SL 2022., L 117, str. 117., SL 2022., L 154, str. 76., SL 2022., L 161, str. 122., SL 2022., L 204, str. 17., SL 2022., L 271, str. 24., SL 2023., L 39, str. 64., SL 2023., L 67, str. 60., SL 2023., L 100, str. 99., SL 2023., L 142, str. 43., SL 2023., L 234, str. 207., SL 2023., L 90040, L, SL 2024./90233, L,
SL 2024./90485, L, SL 2025./90123, L_SL 2025./90119, L,
SL 2025./90624, L i SL 2025./90758, L).
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između društava A, B, C, D i T i Ministerija dell’Economia e delle Finanze (Ministarstvo gospodarstva i financija, Italija, u daljnjem tekstu:
ministarstvo), s jedne strane, te Comitata di Sicurezza Finanziaria (Odbor za financijsku sigurnost, Italija) i Agenzije del Demanio (Uprava za državnu imovinu, Italija), s druge strane, u pogledu zamrzavanja poslovnih udjela i sredstava društava A, B, C i D.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
3        Članak 2. Konvencije o pravu koje se primjenjuje na trustove i njihovo priznavanje, sklopljene u Haagu 1. srpnja 1985.
(u daljnjem tekstu: Haška konvencija), koju je Talijanska Republika potpisala i ratificirala, predviđa:
„Za potrebe ove konvencije pojam ‚trust’ tiče se pravnih odnosa koje je osoba osnivača zasnovala pravnim poslom inter vivos ili mortis causa, stavljanjem imovine pod kontrolu upravitelja u interesu korisnika ili za određenu svrhu.
Trust ima sljedeća obilježja:
(a)      imovina trusta zasebna je cjelina i nije dio upraviteljeve imovine;
(b)      imovina trusta drži se u ime upravitelja ili druge osobe koja djeluje za upraviteljev račun;
(c)      upravitelj je ovlašten i dužan, za što je odgovoran, upravljati i raspolagati imovinom u skladu s uvjetima trusta i posebnim pravilima koja su mu propisana zakonom.
Činjenica da osnivač zadržava određene ovlasti odnosno da upravitelj ima određena prava kao korisnik nije nužno nespojiva s postojanjem trusta.” [neslužbeni prijevod]
4        U skladu s člankom 6. prvim stavkom te konvencije:
„Na trust se primjenjuje pravo koje je izabrao osnivač. Izbor mora biti izričit ili proizlaziti iz odredbi instrumenta kojim je osnovan trust ili kojim se dokazuje njegovo postojanje, koje se tumače, prema potrebi, s obzirom na okolnosti slučaja.” [neslužbeni prijevod]
5        Članak 11. navedene konvencije određuje:
„Kao takav priznaje se svaki trust osnovan u skladu sa zakonom iz prethodnog poglavlja.
To priznavanje podrazumijeva barem to da se imovina trusta razlikuje od osobne imovine upravitelja i da on može djelovati u svojstvu tužitelja ili tuženika te da može nastupati kao upravitelj pred javnim bilježnikom ili bilo kojom osobom koja obavlja javnu službu.
U mjeri u kojoj pravo koje se primjenjuje na trust tako zahtijeva ili predviđa, to priznavanje osobito podrazumijeva:
(a)      da upraviteljevi osobni vjerovnici ne mogu koristiti mjere osiguranja nad imovinom trusta;
(b)      da imovina trusta nije dio upraviteljeve imovine u slučaju njegove insolventnosti ili stečaja;
(c)      da imovina trusta nije dio upraviteljevih imovinskih odnosa povezanih s brakom ili nasljeđivanjem;
(d)      da se može zahtijevati povrat imovine trusta ako je upravitelj, kršeći obveze koje proizlaze iz trusta, pomiješao imovinu trusta sa svojom imovinom ili je njime raspolagao.
Međutim, prava i obveze treće osobe koja posjeduje imovinu trusta i dalje se uređuju pravom koje se utvrđuje u skladu s pravilima o sukobu nadležnosti suda pred kojim se vodi postupak.” [neslužbeni prijevod]
Pravo Unije
Odluka 2014/145/ZVSP
6        Uvodne izjave 1, 4. i 5. Odluke Vijeća 2014/145/ZVSP od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 16.), glase:
„(1)      Dana 6. ožujka 2014. šefovi država ili vlada država članica [Europske u]nije snažno su osudili ničim izazvano kršenje ukrajinskog suvereniteta i teritorijalne cjelovitosti od strane Ruske Federacije te su pozvali Rusku Federaciju da odmah povuče svoje oružane snage na njihove stalne položaje, u skladu s relevantnim sporazumima. Pozvali su Rusku Federaciju da bez odlaganja omogući pristup međunarodnim promatračima. Predsjednici država ili vlada smatraju da je odluka Vrhovnog vijeća Autonomne Republike Krima o održavanju referenduma o budućem statusu državnog područja u suprotnosti s ukrajinskim ustavom te da je stoga nezakonita.
[...]
(4)      U postojećim okolnostima, trebalo bi nametnuti ograničenja putovanja i zamrzavanje imovine osobama odgovornima za djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine, uključujući djelovanja o budućem statusu bilo kojeg dijela državnog područja koja su suprotna ukrajinskom ustavu, i osobama, subjektima ili tijelima koji su s njima povezani.
(5)      Za provedbu određenih mjera potrebno je daljnje djelovanje Unije.”
Odluka (ZVSP) 2022/337
7        Kao odgovor na
napad Ruske Federacije na Ukrajinu 24. veljače
2022.
i s obzirom na ozbiljnost situacije, Vijeće Europske unije donijelo je 28. veljače 2022. Odluku Vijeća (ZVSP) 2022/337 od 28. veljače 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 59, str. 1.), kojom su dvadeset šest osoba i jedan subjekt uvršteni na popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere ograničavanja, sadržan u Prilogu I. Odluci 2014/145.
Uredba br. 269/2014
8        Uvodne izjave 4. do 6. Uredbe br. 269/2014 glase:
„(4)      Vijeće je 17. ožujka 2014. donijelo Odluku 2014/145/ZVSP kojom se predviđa ograničenje putovanja i zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora određenih osoba odgovornih za djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine, uključujući djelovanja vezana za buduće stanje bilo kojeg dijela teritorija koja su protivna ukrajinskom ustavu, te fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela povezanih s njima. Te su fizičke ili pravne osobe, subjekti i tijela navedeni u Prilogu toj Odluci.
(5)      Neke od tih mjera obuhvaćene su područjem primjene Ugovora i stoga su, osobito kako bi se osigurala njihova ujednačena provedba u svim državama članicama, za njihovu provedbu potrebne regulatorne mjere na razini Unije.
(6)      Ovom Uredbom poštuju se temeljna prava i načela posebno priznata Poveljom o temeljnim pravima Europske unije, a osobito pravo na učinkovit pravni lijek i na pravično suđenje te pravo na zaštitu osobnih podataka. Ova bi se Uredba trebala primjenjivati u skladu s navedenim pravima.”
9        Članak 1. te uredbe predviđa:
„Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
[...]
(d)      ‚gospodarski izvori’ znači imovina bilo koje vrste, bilo materijalna ili nematerijalna, pokretna ili nepokretna, koja ne predstavlja sredstva, ali se može koristiti za pribavljanje sredstava, robe ili usluga;
e)      ‚zamrzavanje gospodarskih izvora’ znači sprečavanje uporabe gospodarskih izvora s ciljem stjecanja sredstava, robe ili usluga na bilo koji način, uključujući, ali ne isključivo, prodaju, unajmljivanje ili stavljanje pod hipoteku;
f)      ‚zamrzavanje sredstava’ znači sprečavanje svakog premještaja, prijenosa, izmjene ili upotrebe sredstava, pristupa sredstvima ili poslovanja sa sredstvima na bilo koji način koji bi za posljedicu imao bilo kakvu promjenu njihova opsega, iznosa, lokacije, vlasništva, posjedovanja, karaktera, odredišta ili drugu promjenu kojom bi se omogućila uporaba sredstava, uključujući upravljanje portfeljem;
g)      ‚sredstva’ znači financijska sredstva i povlastice bilo koje vrste, uključujući, ali ne isključivo:
i.      gotovinu, čekove, novčana potraživanja, mjenice, platne naloge i druge platne instrumente;
ii.      uložena sredstva u financijskim ustanovama ili drugim subjektima, stanje salda na računima, dugovanja i dužničke obveze;
iii.      vrijednosne papire i dužničke instrumente kojima se trguje javno ili privatno, uključujući udjele i dionice, potvrde o deponiranim vrijednosnim papirima, obveznice, mjenice, jamstva, zadužnice i ugovore o izvedenim financijskim instrumentima;
iv.      kamate, dividende ili druge prihode od imovine ili vrijednost koja je nastala ili je proizvod imovine;
v.      kredite, prava prijeboja, jamstva, jamstva da će ugovor biti izvršen prema ugovorenim uvjetima ili druge financijske obveze;
vi.      akreditive, teretnice, potvrde o prijenosu prava vlasništva; te
vii.      dokumente koji svjedoče o bilo kakvom udjelu u sredstvima ili financijskim izvorima.”
10      Članak 2. navedene uredbe određuje:
„1.      Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju, u vlasništvu su, u posjedu ili pod kontrolom bilo kojih fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela s popisa u Prilogu I.
2.      Nikakva sredstva ili gospodarski izvori ne smiju se staviti na raspolaganje, izravno ili neizravno, fizičkim ili pravnim osobama, subjektima ili tijelima s popisa u Prilogu I
ni u njihovu korist.”
11      Članak 3. stavak 1. te uredbe predviđa:
„Prilog I. uključuje:
(a)      fizičke osobe odgovorne za djelovanja ili politike kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine odnosno stabilnost ili sigurnost u Ukrajini, fizičke osobe koje podupiru ili provode takva djelovanja ili politike ili koje ometaju rad međunarodnih organizacija u Ukrajini;
[...]
(d)      fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka odgovornima za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine ili koji od njih imaju koristi;
(e)      fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela koji provode transakcije sa separatističkim skupinama u ukrajinskoj regiji Donbasu;
(f)      fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu Vladi Ruske Federacije, ili imaju koristi od nje, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine; ili
(g)      vodeće poslovne osobe koje djeluju u Rusiji i članove njihove uže obitelji ili druge fizičke osobe koji od njih imaju koristi, ili poslovne osobe, pravne osobe, subjekte ili tijela uključene u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine;
fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela povezane s njima.”
12      U skladu s člankom 9. Uredbe br. 269/2014:
„Zabranjuje se svjesno i namjerno sudjelovanje u djelatnostima čiji je cilj ili učinak izbjegavanje mjera iz članka 2.”
Provedbena uredba (EU) 2022/336
13      Dana 28. veljače 2022. Vijeće je donijelo Provedbenu uredbu Vijeća (EU) 2022/336 od 28. veljače 2022. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 58, str. 1.), kojom su dvadeset šest fizičkih osoba i jedan subjekt uvršteni na popis
osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere ograničavanja, sadržan u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014.
14      Uvodne izjave 5. do 11. te provedbene uredbe glase:
„(5)      Vijeće je 24. siječnja 2022. odobrilo zaključke u kojima je osudilo kontinuirana agresivna djelovanja Rusije i njezine prijetnje Ukrajini te pozvalo Rusiju da smiri napetosti, poštuje međunarodno pravo i uključi se u konstruktivan dijalog putem uspostavljenih međunarodnih mehanizama. Vijeće je iznova potvrdilo potpunu predanost Unije ključnim načelima na kojima se temelji europska sigurnost i koja su sadržana u Povelji Ujedinjenih naroda (UN) i osnivačkim dokumentima Organizacije za europsku sigurnost i suradnju (OESS), uključujući Helsinški završni akt i Parišku povelju. Ta ključna načela posebno uključuju suverenu jednakost i teritorijalnu cjelovitost država, nepovredivost granica, suzdržavanje od prijetnje ili uporabe sile i slobodu država da odaberu ili izmijene vlastite sigurnosne mjere. Vijeće je izjavilo da se o tim načelima ne može pregovarati, ona ne podliježu reviziji ili ponovnom tumačenju te Rusija njihovim kršenjem postavlja zapreku zajedničkom i nedjeljivom sigurnosnom prostoru u Europi te ugrožava mir i stabilnost na europskom kontinentu. Podsjećajući na zaključke Europskog vijeća od 16. prosinca 2021., Vijeće je ponovno istaknulo da će svaka daljnja vojna agresija Rusije prema Ukrajini imati goleme posljedice i visoku cijenu, što uključuje širok raspon sektorskih i pojedinačnih mjera ograničavanja koje bi se donosile u suradnji s partnerima.
(6)      Visoki predstavnik 19. veljače 2022. objavio je izjavu u ime Unije u kojoj je izrazio zabrinutost zbog velikog gomilanja ruskih oružanih snaga u Ukrajini i oko nje te pozvao Rusiju da se uključi u smislen dijalog i diplomaciju, pokaže suzdržanost i smiri napetosti znatnim povlačenjem vojnih snaga iz područja u blizini ukrajinske granice. [...]
(7)      Predsjednik Ruske Federacije 21. veljače 2022. potpisao je dekret kojim se priznaje ‚neovisnost i suverenitet’ područja ukrajinskih regija Donjecka i Luhanska koja nisu pod kontrolom vlade te je ruskim oružanim snagama naredio da stupe na ta područja.
(8)      Visoki predstavnik 22. veljače 2022. objavio je izjavu u ime Unije u kojoj je osudio taj nezakoniti čin kojim se dodatno podrivaju suverenitet i neovisnost Ukrajine te je riječ o teškom kršenju međunarodnog prava i međunarodnih sporazuma, uključujući Povelju UN-a, Helsinški završni akt, Parišku povelju i Memorandum iz Budimpešte, kao i sporazumâ iz Minska i Rezolucije Vijeća sigurnosti UN-a 2202 (2015). Visoki predstavnik apelirao je na Rusiju, kao stranku u sukobu, da poništi to priznanje, drži se svojih obveza, poštuje međunarodno pravo i vrati se raspravama u okviru normandijskog formata i trilateralne kontaktne skupine. Najavio je da će Unija hitno odgovoriti na ta najnovija kršenja Rusije donošenjem dodatnih mjera ograničavanja.
(9)      Predsjednik Ruske Federacije najavio je 24. veljače 2022. vojnu operaciju u Ukrajini, a ruske oružane snage započele su napad na Ukrajinu. Taj napad predstavlja očito kršenje teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti Ukrajine.
(10)      Visoki predstavnik 24. veljače 2022. objavio je izjavu u ime Unije u kojoj je najoštrije osudio ničim izazvanu invaziju oružanih snaga Ruske Federacije na Ukrajinu, kao i sudjelovanje Bjelarusa u toj agresiji na Ukrajinu. Visoki predstavnik napomenuo je da će odgovor Unije uključivati sektorske i pojedinačne mjere ograničavanja.
(11)      Europsko vijeće 24. veljače 2022. najoštrije je osudilo ničim izazvanu i neopravdanu vojnu agresiju Ruske Federacije na Ukrajinu. Svojim nezakonitim vojnim djelovanjem Rusija teško krši međunarodno pravo i načela Povelje UN-a te ugrožava europsku i globalnu sigurnost i stabilnost. Europsko vijeće, u bliskoj suradnji s našim partnerima i saveznicima, postiglo je dogovor o daljnjim mjerama ograničavanja koje će imati goleme i ozbiljne posljedice za Rusiju zbog njezinih djelovanja.”
Direktiva 2015/849
15      Uvodna izjava 14. Direktive (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. (SL 2018., L 156, str. 43.) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2015/849), glasi:
„Potreba za točnim i ažuriranim informacijama o stvarnom vlasniku ključan je faktor u pronalasku kriminalaca koji bi u protivnome mogli skriti svoj identitet iza korporacijske strukture. [...]”
16      Člankom 3. te direktive određuje se:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[...]
6.      ‚stvarni vlasnik’ znači svaka fizička osoba ili više njih koje u konačnici posjeduju ili kontroliraju stranku i/ili fizička osoba ili više njih u čije ime se provodi transakcija i uključuje barem:
[...]
(b)      u slučaju trustova, sve sljedeće osobe:
i.      osnivača odnosno osnivače;
ii.      upravitelja odnosno upravitelje;
iii.      zaštitnika odnosno zaštitnike (ako postoji/-e);
iv.      korisnike, ili u slučaju kada se pojedinci koji imaju korist od pravnog aranžmana ili subjekta tek trebaju utvrditi, skupinu osoba u čijem se temeljnom interesu pravni aranžman ili subjekt uspostavlja ili u čijem temeljnom interesu pravni aranžman ili subjekt djeluje;
v.      svaku drugu fizičku osobu koja u konačnici provodi kontrolu nad trustom izravnim ili neizravnim vlasništvom ili na drugi način;
[...]”
Najbolje prakse
17      Vijeće je ustanovilo dokument o izradi najboljih praksi među državama članicama u vezi s provedbom mjera ograničenja, koji je, među ostalim, ažuriran
4. svibnja 2018. (dokument 8519/18), 27. lipnja 2022. (dokument 10572/22) i 3. srpnja 2024. (dokument 11623/24).
18      Točka 3. dokumenta Vijeća 11623/24 naslovljena
„Najbolje prakse [Europske unije] za djelotvornu provedbu mjera ograničavanja”, u verziji od 3. srpnja 2024. (u daljnjem tekstu:
Najbolje prakse), predviđa da se Najbolje prakse trebaju smatrati neiscrpnim popisom općih preporuka za djelotvornu provedbu mjera ograničavanja u skladu s primjenjivim pravom Unije i nacionalnim zakonodavstvom. One nisu pravno obvezujuće i ne bi ih trebalo tumačiti kao preporuke za djelovanje koje ne bi bilo u skladu s primjenjivim pravom Unije ili nacionalnim zakonodavstvom, među ostalim onim u području zaštite podataka.
19      Odjeljak B
Najboljih praksi sadržava Dio
III., naslovljen „Opseg financijskih mjera ograničavanja”,
u kojem su točke 34.
i 35., koje glase kako slijedi:
„34.       Zamrzavanje obuhvaća sva sredstva i gospodarske izvore koji pripadaju ili su u vlasništvu osoba i subjekata uvrštenih na popis, ujedno i ona koja su u posjedu takvih osoba i subjekata ili pod njihovom kontrolom. Pojmove posjeda i kontrole trebalo bi tumačiti tako da obuhvaćaju sve slučajeve u kojima osoba ili subjekt uvršteni na popis nemaju pravo vlasništva, ali zakonski mogu raspolagati sredstvima ili gospodarskim izvorima koji nisu u njihovu vlasništvu ili ih prenositi, bez prethodnog odobrenja pravnog vlasnika. [...]
35.      U načelu, zamrzavanje ne bi trebalo utjecati na sredstva i gospodarske izvore koji ne pripadaju niti su u vlasništvu ili u posjedu ili pod kontrolom osoba ili subjekata uvrštenih na popis. [...] Isto tako, nisu obuhvaćena sredstva i gospodarski izvori subjekta koji nije uvršten na popis čija je pravna osobnost zasebna u odnosu na osobu ili subjekt uvrštene na popis, osim ako su u posjedu ili pod kontrolom osobe ili subjekta uvrštenih na popis. Međutim, u praksi su u potpunosti obuhvaćena sredstva i gospodarski izvori u zajedničkom vlasništvu osobe ili subjekta uvrštenih na popis i osobe ili subjekta koji nisu uvršteni na popis.”
20      Navedeni Odjeljak B sadržava i Dio VIII.
u kojem se, među ostalim, nalaze točke 62. do 67.
Najboljih praksi, u kojima je određeno:
„Obrazloženje
62.      Sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju ili su u vlasništvu ili u posjedu ili pod kontrolom fizičkih ili pravnih osoba uvrštenih na popis moraju se zamrznuti. Pod uvjetima utvrđenima u stavku 35. to uključuje imovinu u vlasništvu subjekata koji nisu uvršteni na popis, a koji su u vlasništvu ili pod kontrolom osoba ili subjekata uvrštenih na popis.
Vlasništvo
63.      Kriterij koji treba uzeti u obzir pri procjeni je li pravna osoba ili subjekt u vlasništvu druge osobe ili subjekta jest posjeduju li ta druga osoba ili subjekt 50 % ili više vlasničkih prava subjekta ili u njemu imaju većinski udjel [...]. Ako je taj kriterij zadovoljen, smatra se da je pravna osoba ili subjekt u vlasništvu druge osobe ili subjekta.
Pri procjeni vlasništva trebalo bi uzeti u obzir i agregirano vlasništvo nad subjektom. Na primjer, ako je jedna osoba uvrštena na popis vlasnik 30 % subjekta, a druga osoba uvrštena na popis vlasnik 25 % subjekta, u načelu bi se trebalo smatrati da je subjekt u vlasništvu osoba uvrštenih na popis.
Kontrola
64.      Kriteriji koje treba uzeti u obzir pri procjeni je li pravna osoba ili subjekt pod kontrolom druge osobe ili subjekta, samostalno ili na temelju sporazuma s drugim dioničarem ili drugom trećom stranom mogli bi, među ostalim, uključivati:
(a)      pravo ili ostvarivanje prava na imenovanje ili smjenjivanje većine članova administrativnog, upravnog ili nadzornog tijela takve pravne osobe ili subjekta;
(b)      imenovanje, isključivo na temelju ostvarivanja nečijih glasačkih prava, većine članova administrativnih, upravnih ili nadzornih tijela pravne osobe ili subjekta koji su obnašali dužnost u sadašnjoj i prethodnoj financijskoj godini;
(c)      samostalni nadzor, na temelju sporazuma s drugim dioničarima u pravnoj osobi ili subjektu ili s članovima pravne osobe ili subjekta, nad većinom glasačkih prava dioničara ili članova u toj pravnoj osobi ili subjektu;
(d)      pravo na ostvarivanje prevladavajućeg utjecaja na pravnu osobu ili subjekt, na temelju sporazuma sklopljenog s tom pravnom osobom ili subjektom ili na temelju odredbe u memorandumu ili statutu te pravne osobe ili subjekta, ako se pravom kojim je uređena ta pravna osoba ili subjekt dopušta da ta pravna osoba ili subjekt podliježe takvom sporazumu ili odredbi;
(e)      ovlasti za de facto ostvarivanje prava prevladavajućeg utjecaja iz točke (d), a da se pritom ne bude nositelj tog prava [Uključujući, na primjer, putem fiktivnog društva];
(f)      pravo na upotrebu cjelokupne ili djelomične imovine pravne osobe ili subjekta;
(g)
upravljanje poslovanjem pravne osobe ili subjekta na jedinstvenoj osnovi uz istodobno objavljivanje konsolidiranih financijskih izvješća;
(h)      solidarno preuzimanje financijskih obveza pravne osobe ili subjekta ili pružanje jamstava toj pravnoj osobi ili subjektu.
65.      Ako je zadovoljen neki od tih kriterija smatra se da je pravna osoba ili subjekt pod kontrolom druge osobe ili subjekta osim ako se može utvrditi suprotno i to za svaki slučaj zasebno.
66.      Zadovoljavanje navedenih kriterija vlasništva ili kontrole može se opovrgnuti za svaki slučaj zasebno.
67.      U sljedećim se primjerima opisuju okolnosti koje mogu biti pokazatelji da osoba ili subjekt koji su uvršteni na popis imaju kontrolu nad subjektom koji nije uvršten na popis. Ti primjeri nisu iscrpni i služe samo kao ogledne smjernice.
[...]
(e)      Upotreba trustova, fiktivnih društava i društava s ograničenom odgovornošću
–        Subjekt je dio nepotrebno složene korporativne strukture koja može uključivati subjekte kao što su fiktivna društva, društva s ograničenom odgovornošću i/ili trustovi povezani s osobom uvrštenom na popis. Neki od tih subjekata osnovani su ili su promijenili svoj identitet neposredno prije ili nakon (ako je to dopušteno relevantnim uredbama Vijeća) donošenja režima sankcija ili uvrštenja osobe na popis i/ili nemaju vjerodostojnu poslovnu aktivnost.
–        Jedan ili više trustova upotrebljavaju se kao primatelj ili primatelji imovine od subjekta koji je u vlasništvu ili pod kontrolom osobe uvrštene na popis. U upravljanje trustovima uključeni su stručnjaci iz jurisdikcije u kojoj su trustovi osnovani.”
Talijansko pravo
21      U talijanskom pravnom poretku mogućnost upotrebe instrumenta trusta predviđena
je leggeom n. 364 – Legge 16 ottobre 1989, n. 364 - Ratifica ed esecuzione della convenzione sulla legge applicabile ai trusts e sul loro riconoscimento, adottata a L'Aja il 1° luglio 1985 (Zakon br. 364 – Ratifikacija i izvršenje
Konvencije od 1. srpnja 1985. o pravu koje se primjenjuje na trustove i njihovo priznavanje, sklopljene u Haagu 1. srpnja 1985.), od 16. listopada 1989. (GURI br. 261 od 8. studenoga 1989., redovni dodatak br. 84).
22      U skladu s člankom 3. stavkom 6.
decreta legislativo n. 109 – Decreto legislativo 22 giugno 2007, n. 109 –
Misure per prevenire, contrastare e reprimere il finanziamento del terrorismo e l’attività dei Paesi che minacciano la pace e la sicurezza internazionale, in attuazione della direttiva 2005/60/CE (Zakonodavna uredba br. 109. o mjerama za sprečavanje, suzbijanje i borbu protiv financiranja terorizma i djelovanja zemalja koje ugrožavaju međunarodni mir i sigurnost, kojom se prenosi Direktiva 2005/60/EZ), od 22. lipnja 2007. (GURI br. 172 od 26. srpnja 2007.), kako je izmijenjen decretom legislativo
n. 90 – Attuazione della direttiva (UE) 2015/849 relativa alla prevenzione dell’uso del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo e recante modifica delle direttive 2005/60/CE e 2006/70/CE e attuazione del regolamento (UE) n. 2015/847 riguardante i dati informativi che accompagnano i trasferimenti di fondi e che abroga il regolamento (CE) n. 1781/2006 (Zakonodavna uredba br. 90 o provedbi Direktive (EU) 2015/849 o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni direktiva 2005/60/EZ i 2006/70/EZ i Uredbe (EU) 2015/847 o informacijama koje su priložene prijenosu novčanih sredstava i o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1781/2006), od 25. svibnja 2017. (GURI br. 140 od 19. lipnja 2017., redovni dodatak br. 28)
(u daljnjem tekstu
Zakonodavna uredba br. 109/2007), odbor za financijsku sigurnost zadužen je za donošenje mjera zamrzavanja o kojima su odlučili Ujedinjeni narodi (UN), Unija i ministarstvo na temelju propisa koji su na snazi.
23      Članak 5. Zakonodavne uredbe br. 109/2007 predviđa da se zamrznuta sredstva ne mogu prenijeti ustupiti ni upotrebljavati ni na koji način i da se zabranjuje izravno ili neizravno stavljanje sredstava i gospodarskih izvora na raspolaganje naznačenim osobama i subjektima ili raspolaganje njima u korist tih osoba i subjekata.
Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
24      Društva A i B, osnovana 1970.
odnosno u ožujku 1983., djeluju u sektoru nekretnina, dok su društva C i D oba osnovana u lipnju 2014., od kojih prvo pruža usluge najma vozila i garaža, a drugo
sezonske turističke usluge.
25      Društva A, B, C i D pod kontrolom su matičnog društva koje ima sjedište na Bermudama, te je preneseno u trust o kojem je riječ u glavnom postupku, čiji je trenutni upravitelj društvo T, fiducijarno društvo švicarskog prava.
26      Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
proizlazi da je trust o kojem je riječ u glavnom postupku
osnovao osnivač (settlor) aktom od 18. srpnja 2007., koji je izmijenjen 22.
prosinca 2014., i na kojI se primjenjuje pravo Bermuda.
Njegov ustroj previđa i funkciju zaštitnika (protector), koju obavlja treća osoba, a koja je zadužena za osiguranje dobre provedbe programa ustanovljenog osnivačkim aktom trusta, kao i funkciju imenovatelja (appointor), koji je zadužen za imenovanje zaštitnika
povrh ili u zamjenu prvobitnog zaštitnika u slučaju prestanka njegovih funkcija.
27      Zadaća je upravitelja u biti upravljanje imovinom prenesenom u trust u skladu s odredbama njegova osnivačkog akta
i prava koje se primjenjuje na trust, te prenošenje te imovine na korisnike
nakon prestanka trusta ili u skladu s njegovim uvjetima. Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, na temelju osnivačkog akta trusta upravitelj
nije ovlašten, osim u iznimnim slučajevima predviđenim tim aktom, raspolagati imovinom prenesenom u trust
bez zaštitnikove pisane suglasnosti, što, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, potvrđuje da on ne raspolaže svim pravima koja u pravilu pripadaju vlasniku imovine.
28      Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
također proizlazi da je prvotno
osnivač, zajedno s njegovom sestrom, nećakom i njihovim potomcima, bio jedan od korisnika trusta, koji, kao i drugi korisnici, nisu postojali na datum odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku.
29      Aktom od 19. prosinca 2017. osnivačeva sestra i nećak isključeni su iz kruga korisnika trusta.
30      Sud koji je uputio zahtjev navodi da je aktom od 7. veljače 2022.
osnivač
isključen iz kruga korisnika trusta i da na datum podnošenja
odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku iz osnivačkog akta trusta ne proizlazi ni da osnivač može ponovo postati jedan od korisnika trusta ni da on raspolaže ovlastima upravljanja sredstvima i gospodarskim izvorima prenesenima u trust ili ovlastima njihova korištenja, s obzirom na to da je to upravljanje povjereno
upravitelju. Budući da je definitivno isključen iz kruga korisnika trusta, osnivač više nema pravo prijenosa sredstava prenesenih u trust na temelju njegova osnivačkog akta.
31      Usto,
iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
proizlazi da, na datum njezina podnošenja, nijedan drugi korisnik trusta nije bio isključen iz kruga korisnikâ
trusta.
32      Odlukom 2022/337 i Provedbenom uredbom 2022/336 Vijeće je uvrstilo
osnivača
na popis osoba, subjekata i tijela na koje se primjenjuju mjere ograničavanja, koji je sadržan u Prilogu Odluci 2014/145 i Prilogu I.
Uredbi br. 269/2014.
33      Odlukom koja je 16. ožujka 2022. dostavljena pravnom zastupniku društava A, B, C i D, odbor za financijsku sigurnost, na temelju članka 2. Uredbe br. 269/2014
i Zakonodavne uredbe br. 109/2007, zamrznuo
je poslovne udjele i imovinu koji pripadaju tim društvima, u dijelu u kojem su
„neizravno pripisivi [osnivaču]”. Taj je odbor smatrao da su
gospodarski izvori
koji su u Italiji pripisivi tim društvima, kao društvima koja su pod potpunom kontrolom matičnog društva, zapravo u suštini
pripisivi osnivaču, s obzirom na to da je, prema informacijama koje je dostavila Guardia di Finanza (Carinska i financijska policija, Italija), koje proizlaze iz obavijesti koja je njoj dostavila jedna talijanska banka, osnivač
stvarni vlasnik
navedenih društava.
34      Dana 11. svibnja 2022. društva A, B, C, D i T podnijela su tužbu
Tribunaleu amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud Lacija, Italija), sudu koji je uputio zahtjev, kojom su zahtijevala poništenje navedene odluke o zamrzavanju istaknuvši da, s obzirom na to da je osnivač
isključen iz kruga korisnika trusta, prijenos matičnog društva u trust
podrazumijeva potpuno
izdvajanje
društava A, B, C i D iz
osnivačeve imovine i područja utjecaja. Vlasništvo nad imovinom tih društava prenosi se na upravitelja do njezina prijenosa korisnicima trusta te osnivač nema nikakvu izravnu ili neizravnu ovlast upravljanja tom imovinom ni kontrolu nad njom.
35      Ministarstvo pak tvrdi da prijenos u trust koji nema prijenosni učinak ne dovodi do potpunog kidanja veze između osnivača te imovine i pravnih odnosa prenesenih u trust. Takvo tumačenje potvrđuje članak 3. točka 6. podtočka (b) Direktive
2015/849. Usto, iako se sada osnivač više ne može smatrati korisnikom trusta, on ipak može ishoditi povrat imovine ili raspolaganje imovinom prenesenom u trust ako se ta imovina prestankom konačno ne prenese korisnicima trusta, primjerice, u slučaju odricanja tih korisnika ili prijevremenog prestanka trusta.
36      Sud koji je uputio zahtjev pita se treba li članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014
tumačiti na način da se
može smatrati da imovina, gospodarski izvori
i pravni odnosi, koje je u trust prenio osnivač uvršten na popis sadržan u Prilogu I. toj uredbi,
„pripadaju” osnivaču
u smislu te odredbe, iako on nije ni
osoba koja se koristi njome ni upravitelj ni krajnji korisnik, ili da pripadaju osobi „povezan[oj]” s osnivačem
ili u krajnjem slučaju da su „pod kontrolom” samog osnivača.
37      U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev smatra da trust podrazumijeva privremenu promjenu formalnog vlasnika imovine a ne stvaran prijenos vlasništva u suštinskom smislu. Cilj osnivanja trusta nije povećanje upraviteljevih imovinskih prava, s obzirom na to da su
imovina
i prava preneseni u trust odvojeni od upraviteljeve imovine, već mu je glavni cilj zadovoljiti interes osnivača odvajanjem njegove osobne imovine od imovinske mase i prava prenesenih u trust, istodobno se oslobađajući troškova upravljanja, koji se formalnim prijenosom tih imovine i prava prenose na upravitelja.
38      Međutim, formalni upis imovine prenesene u trust
u ime
upravitelja
ne može se u potpunosti zanemariti jer je, u skladu s člankom 2.
Haške konvencije, taj upis jedno od obilježja trusta. Naime, upravitelj, koji je osoba različita od
osnivača, ovlašten je raspolagati tom imovinom, što je glavna ovlast vlasnika, pod uvjetom da poštuje ograničenja previđena osnivačkim aktom trusta, te prenijeti imovinu korisnicima, u skladu s tim aktom.
39      Sud koji je uputio zahtjev smatra da se pojam
„pripadanje” u smislu članka 2. stavka 1.
Uredbe br. 269/2014
može odnositi ne samo na puno i isključivo vlasništvo, nego i na „netipične” ili „hibridne” situacije, kao što je prenošenje imovine u trust koje se može kvalificirati kao „suštinsko ili neizravno
pripadanje”. Učinak tog prenošenja nije konačno prekidanje veze „pripadanja”
između
imovine prenesene u trust i osnivača, koji objektivno može izvršavati
utjecaj na njega. Takav utjecaj proizlazi iz mogućnosti povrata formalnog vlasništva nad tom imovinom u slučaju prijevremenog prestanka trusta ili toga da korisnici odbiju prihvatiti prijenos navedene imovine kao i iz činjenice da osnivanjem trusta i povjeravanjem upravljanja tim trustom i kontrolom nad njim osobama koje uživaju njegovo povjerenje i koje je on odabrao, osnivač može unaprijed usmjeriti upotrebu tog trusta i njegovu konačnu namjenu.
Suprotno tomu,
upravitelj
se ne može smatrati stvarnim vlasnikom imovine prenesene u trust jer nema punu i potpunu ovlast raspolaganja, koja je u pravilu dio prava vlasništva.
40      Takvo tumačenje pojma
„pripadanje” u smislu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 u skladu je s ciljem koji se nastoji postići tim člankom
2. te uzima u obzir činjenicu da trust, barem do trenutka kada u njega prenesena imovina ne bude konačno prenesena trećim osobama, predstavlja jednostavan mehanizam za izbjegavanje mjera zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora predviđenih pravom Unije. To tumačenje usto potvrđuje članak 3. točka 6. podtočka (b) Direktive 2015/849, koji se odnosi na situaciju u kojoj
osnivač
trusta, zajedno s, osobito, upraviteljem ili korisnicima trusta, održava važnu poveznicu s imovinom prenesenom u trust, a na čije upravljanje može utjecati na ovaj ili onaj način.
41      Osim toga, sud koji je uputio zahtjev smatra da je, ako se, prema mišljenju Suda,
u
situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku
pojam „pripadanje” ne bude odnosio na situaciju
osnivača, ipak potrebno provjeriti može li se osnivač
smatrati „povezanom” osobom, u smislu članka 2. stavka 1.
Uredbe br. 269/2014, ili da
je imovina prenesena u trust „pod kontrolom” tog osnivača, u smislu te odredbe. U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev ističe da se može smatrati da
osnivač
nad imovinom prenesenom u trust može
izvršavati
odlučujući utjecaj
koji proizlazi iz ovlasti osnivanja trusta i, u tom kontekstu, imenovati osobe zadužene za upravljanje trustom i nadzor nad njim, utvrditi konačni program trusta i pravila povrata imovine te pravila o mogućnosti povrata imovine prenesene u trust.
42      Sud koji je uputio zahtjev dodaje da za potrebe određivanja toga je li imovina prenesena u trust „pod kontrolom”
osnivača
nije relevantna činjenica da se na temelju osnivačkog akta trusta
tijekom valjanosti tog trusta, zbog redovnih ili izvanrednih razloga, osobe zadužene za upravljanje trustom, osobito
upravitelj
ili zaštitnik,
mogu promijeniti, s obzirom na to da će osobe koje će ih eventualno zamijeniti postupati na temelju pravila koja je utvrdio osnivač
u osnivačkom aktu trusta.
43      U tim je okolnostima Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud Lacija) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 2. stavak 1. Uredbe [br. 269/2014] tumačiti na način da se mjera zamrzavanja može donijeti i u odnosu na sredstva ili izvore koje je u trust prenio osnivač spomenut u Prilogu I. navedenoj uredbi (navedena osoba odnosno osoba uvrštena na popis), kojeg treba smatrati osobom kojoj sredstva ili izvori pripadaju?
2.      U slučaju niječnog odgovora [na prvo pitanje], treba li članak 2. stavak 1. Uredbe [br. 269/2014] tumačiti na način da se mjera zamrzavanja može donijeti i u odnosu na sredstva ili izvore koje je u trust prenio osnivač spomenut u Prilogu I. navedenoj uredbi (navedena osoba odnosno osoba uvrštena na popis), kojeg treba smatrati subjektom povezanim s vlasnikom sredstava ili izvora?
3.      U slučaju niječnog odgovora [na drugo pitanje], treba li članak 2. stavak 1. Uredbe [br. 269/2014] tumačiti na način da se mjera zamrzavanja može donijeti i u odnosu na sredstva ili izvore koje je u trust prenio osnivač spomenut u Prilogu I. navedenoj uredbi (navedena osoba odnosno osoba uvrštena na popis), kojeg treba smatrati osobom koja kontrolira sredstva ili izvore?”
44      U svojim je pisanim očitovanjima talijanska vlada istaknula da, na temelju članka 275. prvog stavka UFEU-a, Sud nije nadležan za tumačenje Uredbe br. 269/2014, donesene na temelju odredaba o vanjskoj i sigurnosnoj politici Unije, osobito članka 215. UFEU-a i odredaba predviđenih Poglavljem 2. Glave V. UEU-a.
45      Kada ju je Sud upitao ostaje li pri prigovoru nenadležnosti s obzirom na osobito, presudu od 10. rujna 2024., Neves 77 Solutions (C-351/22, EU:C:2024:723, t. 39.
i 40.), ta je vlada izrijekom povukla navedeni prigovor na raspravi pred Sudom.
O prethodnim pitanjima
Uvodna očitovanja
46      Svojim pitanjima
sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014 tumačiti na način
da je moguće donijeti mjeru zamrzavanja
u odnosu na sredstva ili gospodarske izvore
koje je u trust prenio osnivač uvršten na popis sadržan u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014.
47      Sud koji je uputio zahtjev pita Sud o dosegu članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 u kontekstu u kojem su talijanska tijela na temelju te odredbe
odredila
zamrzavanje poslovnih udjela i imovine, koji pripadaju četirima talijanskim društvima koja su pod kontrolom matičnog društva čije je sjedište na Bermudama, a koji su preneseni u
neopozivi trust koji je, u skladu s pravom Bermuda, osnovao
osnivač
uvršten na popis sadržan u Prilogu I. toj uredbi.
48      Kao prvo, valja podsjetiti na to da je Talijanska Republika ratificirala
Hašku konvenciju.
49      U skladu s člankom 2. te konvencije, pojam „trust”
tiče se pravnih odnosa koje je osoba osnivača zasnovala pravnim poslom inter vivos ili mortis causa stavljanjem imovine pod kontrolu upravitelja u interesu korisnika ili za određenu svrhu.
50      Usto, iz članka 2. navedene konvencije proizlazi da su obilježja trusta da je njegova imovina zasebna cjelina i nije dio upraviteljeve imovine, da se imovina trusta drži u ime upravitelja ili druge osobe koja djeluje za upraviteljev račun i da
je upravitelj ovlašten i dužan, za što je odgovoran, upravljati i raspolagati imovinom u skladu s uvjetima trusta i posebnim pravilima koja su mu propisana zakonom. Navedeni članak 2. također predviđa da
činjenica da osnivač zadržava određene ovlasti odnosno da upravitelj ima određena prava kao korisnik nije nužno nespojiva s postojanjem trusta.
51      Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu navodi da je
trust o kojem je riječ u glavnom postupku
osnovan u skladu s
uobičajenom shemom, prema kojoj
se imovina koju je osnivač prenio u trust drži u ime upravitelja, koji njima upravlja u skladu s osnivačkim aktom trusta, koji mora poštovati pravo koje se primjenjuje na trust te ga konačno prenosi korisnicima koji stječu puno vlasništvo te imovine na datum prijenosa.
52      Kao drugo, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
proizlazi da je osnivač
u trust prenio matično društvo, koje u potpunosti kontrolira društva A, B, C i D, tako da su i ona stavljena pod kontrolu trusta. Osnivač
nema nikakvu ovlast upravljanja imovinom i pravnim odnosima koji su predmet prijenosa u trust, s obzirom na to da je ta ovlast povjerena upravitelju te nije imao nikakvo pravo prijenosa imovine u njegovu korist na temelju osnivačkog akta, s obzirom na to da je definitivno isključen iz kruga korisnika trusta. Osnivač
ne upotrebljava
imovinu i pravne odnose prenesene u trust i ne obavlja druge funkcije, poput funkcije zaštitnika.
On ipak može sve do prijenosa imovine i pravnih odnosa na korisnike, vratiti vlasništvo nad njima u slučaju prijevremenog prestanka trusta ili toga da korisnici odbiju prihvatiti prijenos navedene imovine i pravnih odnosa.
53      Na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev treba odgovoriti uzimajući u obzir ta činjenična utvrđenja, čiju točnost Sud ne treba provjeriti u okviru postupka iz članka 267. UFEU-a
(vidjeti u tom smislu presude od 16. ožujka 1978., Oehlschläger, 104/77, EU:C:1978:69, t. 4. i od 19. lipnja 2025., Bulgarian posts, C-785/23, EU:C:2025:462, t. 40.).
54      Kao treće, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
proizlazi da su talijanska tijela smatrala da se
gospodarski izvori
društava A, B, C i D preneseni u trust, a to su bila društva pod potpunom kontrolom matičnog društva, u stvari u biti mogu pripisati
osnivaču, s obzirom na to da je, prema informacijama kojima su raspolagali, osnivač bio
„stvarni vlasnik”
tih društava, što je opravdalo donošenje mjera zamrzavanja na temelju članka 2. stavka
1.
Uredbe br. 269/2014.
55      U tom pogledu, valja istaknuti da se je pojam
„stvarni vlasnik”, iako nije sadržan u odredbama Uredbe br. 269/2014, on, među ostalim, sadržan u
Direktivi 2015/849.
56      Ta direktiva u članku 3. točki 6. podtočki (b) predviđa da za njezine potrebe
„stvarni vlasnik” znači svaka fizička osoba ili više njih koje u konačnici posjeduju ili kontroliraju stranku i/ili fizička osoba ili više njih u čije ime se provodi transakcija i uključuje barem,
u slučaju trustova, osnivača odnosno osnivače, upravitelja odnosno upravitelje, zaštitnika odnosno zaštitnike,
korisnike, ili u slučaju kada se pojedinci koji imaju korist od pravnog aranžmana ili subjekta tek trebaju utvrditi, skupinu osoba u čijem se temeljnom interesu pravni aranžman ili subjekt uspostavlja ili u čijem temeljnom interesu pravni aranžman ili subjekt djeluje te svaku drugu fizičku osobu koja u konačnici provodi kontrolu nad trustom izravnim ili neizravnim vlasništvom ili na drugi način.
57      Točno je da je takva definicija – kojom se utvrđuje da osobe koje sudjeluju u trustu, osim upravitelja, kao što su
osnivač, korisnici ili zaštitnik, mogu imati ili kontrolirati imovinu prenesenu u trust – navedena za potrebe primjene Direktive 2015/849, ali ona ipak odražava to da zakonodavac Unije priznaje bitnu značajku trusta, to jest
razdvajanje zakonitog vlasništva i stvarnog vlasništva nad imovinom trusta.
58      Takvo razdvajanje proizvodi učinke koje treba uzeti u obzir ne samo u području prevencije korištenja financijskog sustava radi
pranja novca
ili financiranje terorizma, nego i u području mjera ograničavanja donesenih na temelju Uredbe br. 269/2014.
59      Uzimajući to u obzir,
valja istaknuti da se prvo i treće pitanje odnose na pojmove
„pripadanje”
i „kontrola” u smislu članka 2. stavka 1.
Uredbe br. 269/2014
te tako na odnos između
osnivača trusta te
imovine i izvora prenesenih u taj trust, dok se drugo pitanje odnosi na pojam
„povezane” osobe i na odnos između
osnivača i te osobe. Stoga najprije valja zajedno ispitati prvo i treće pitanje, a zatim, po potrebi, pružiti odgovor na drugo pitanje.
Prvo i treće pitanje
60      Svojim prvim i trećim pitanjem
sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014
tumačiti na način da treba smatrati da sredstva i
gospodarski izvori
koje je u trust prenio njegov
osnivač koji je uvršten na popis sadržan u Prilogu I. toj uredbi „pripadaju”
tom osnivaču ili da su „pod kontrolom” tog osnivača u smislu te odredbe.
61      U tom pogledu valja podsjetiti na to da članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014 predviđa da se zamrzavaju sva sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju, u vlasništvu su, u posjedu ili pod kontrolom bilo koje fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela koji su povezani s njima, kako je navedeno u Prilogu I. toj uredbi.
62      Iako su pojmovi
„gospodarski izvori”, „zamrzavanje gospodarskih izvora”, „zamrzavanje sredstava”
i „sredstva” definirani u točkama (d) do (g) članka 1. Uredbe br. 269/2014, ta uredba ne sadržava definicije pojmova upotrijebljenih u njezinu članku 2. stavku 1., koji se odnosi na
poveznicu između osobe uvrštene na popis sadržan u Prilogu I. navedenoj uredbi te sredstava i gospodarskih izvora koje je potrebno zamrznuti, niti ne upućuje na nacionalna prava za određivanje njihova dosega.
63      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da pojmovi iz odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja svojeg smisla i dosega trebaju u pravilu u cijeloj Uniji imati autonomno i ujednačeno tumačenje, koje treba dati uzimajući u obzir ne samo tekst te odredbe nego i njezin kontekst i cilj koji se želi postići propisom kojeg je dio (presuda od 18. siječnja 1984., Ekro, 327/82, EU:C:1984:11,
t 11. i od 11. rujna 2025., Banco Santander (Sanacija banke Banco Popular III), C-687/23, EU:C:2025:687, t. 46. i navedena sudska praksa).
64      Što se tiče
teksta članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014, valja utvrditi da je ta odredba različito formulirana u različitim jezičnim verzijama. Kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 67. svojega mišljenja, neke od različitih jezičnih verzija te odredbe, poput njemačke, engleske, talijanske, litavske i rumunjske („Eigentum”, „Besitz”,  „gehalten oder kontrolliert werden”; „belonging to, owned, held or controlled”; „apartenenti a, posseduti, detenuti o controllati”; „īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā” i „aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate”), predviđaju četiri vrste odnosa između osobe, subjekta ili tijela uvrštenog na popis sadržan u Prilogu I. te uredbe, te imovine i gospodarskih izvora o kojima je riječ, dok španjolska verzija navedene odredbe predviđa samo tri vrste odnosa među njima („propiedad, tenencia o control”).
65      Usto, iz usporedbe jezičnih verzija koje se odnose na četiri vrste odnosa proizlazi da pojedini pojam upotrijebljen u jednoj od tih verzija nužno ne odgovara istovjetnom pojmu u drugoj od tih verzija. Stoga,
iako njemačka, engleska, francuska, talijanska i litavska verzija upućuju na pojmove
„propriété” (vlasništvo), „possession” (posjedovanje), „détention” (držanje) i
„contrôle” (kontrola) („Eigentum, Besitz, gehalten oder kontrolliert werden”, „belonging to, owned, held or controlled”, „apartenenti a, posseduti, detenuti o controllati”
i
„īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā”), rumunjska verzija koristi izraz „aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate”, koji, čini se, ne sadržava pojam „držanje”.
66      Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da nužnost ujednačenog tumačenja odredaba prava Unije isključuje to da se u slučaju sumnje tekst odredbe razmatra izdvojeno u jednoj od svojih jezičnih verzija, nego, naprotiv, zahtijeva tumačenje i primjenu s obzirom na jezične verzije utvrđene na drugim službenim jezicima (presude od 5. prosinca 1967., van der Vecht, 19/67, EU:C:1967:49, str. 456. i od 9. listopada 2025., On Air Media Professionals i
Different Media, C-416/24 i C-417/24, EU:C:2025:765, t. 37. i navedena sudska praksa).
67      Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom jest i to da svim jezičnim verzijama teksta prava Unije načelno treba priznati jednaku vrijednost (presude od 2. travnja 1998., EMU Tabac i dr., C‑296/95, EU:C:1998:152, t. 36. i od 9. listopada 2025., On Air Media Professionals i
Different Media, C-416/24 i C-417/24, EU:C:2025:765, t. 38. i navedena sudska praksa).
68      U slučaju nejednakosti između različitih jezičnih verzija nekog teksta prava Unije, odredba o kojoj je riječ mora se tumačiti s obzirom na opću strukturu i svrhu propisa kojeg je dio (presude od 27. listopada 1977., Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, t. 14. i od 9. listopada 2025., On Air Media Professionals i Different Media, C-416/24 i C-417/24, EU:C:2025:765, t. 39. i navedena sudska praksa).
69      Međutim, iz različitih jezičnih verzija teksta
članka 2. stavka 1.
Uredbe br. 269/2014
može se zaključiti da se ta odredba odnosi na lepezu pravnih odnosa između osobe ili subjekta uvrštenih na popis sadržan u Prilogu I. toj uredbi te sredstava i gospodarskih izvora o kojima je riječ, polazeći od najšireg pravnog odnosa, to jest vlasništva, pa sve do situacija u kojima osoba ili subjekt mogu izvršavati stvarnu, izravnu ili neizravnu, ovlast nad navedenim sredstvima ili izvorima (vidjeti u tom smislu presudu od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće, C-123/18 P, EU:C:2019:694, t. 69.) ili imati koristi od njih.
70      Stoga se navedena odredba odnosi na sve pravne i činjenične situacije u kojima osoba ima ovlast koja joj omogućava korištenje sredstava i gospodarskih izvora o kojima je riječ, imanje koristi od njih, raspolaganje njima ili utjecaj na njih.
71      Radi jamstva korisnog učinka te odredbe, pojam
„pripadanje” treba tumačiti na način da on obuhvaća ne samo situacije u kojima se takva ovlast nad sredstvima i gospodarskim izvorima o kojima je riječ može pravno dokazati, nego i na situacije u kojima osoba ili subjekt stvarno ima tu ovlast, unatoč činjenici što je pravno gledano imatelj navedene ovlasti druga osoba ili subjekt.
72      Isto tako,
pojam
„kontrola” obuhvaća sve situacije u kojima fizička ili pravna osoba može utjecati na izbor druge osobe, i to čak ako ne postoji nikakva pravna veza, vlasnički udio ili udio u kapitalu između tih dviju osoba (vidjeti u tom smislu presudu od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće, C-123/18 P, EU:C:2019:694, t. 71. do 75.).
73      Iz toga slijedi da se, u situaciji u kojoj je riječ o sredstvima i gospodarskim izvorima koje je u trust prenio osnivač
uvršten na popis sadržan u Prilogu
I. Uredbi br. 269/2014, okolnost da se ta sredstva i ti izvori drže u ime upravitelja ne protivi tomu da se smatra da navedena sredstva i navedeni izvori pripadaju tom
osnivaču ili da su pod njegovom kontrolom, ako navedeni
osnivač
ima ovlast koja mu omogućava da upotrebljava ta sredstva i izvore, da ima koristi od njih, da njima raspolaže ili da utječe na njih ili da utječe na upraviteljeve izbore kada je riječ o sredstvima i gospodarskim izvorima koje je u trust prenio taj osnivač.
74      Takvo tumačenje članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 potvrđuju kako kontekst u kojem se nalazi ta odredba tako i ciljevi koji se nastoje postići tom uredbom.
75      Kad je riječ o kontekstu, valja istaknuti, prvo, da članak 1. točka (f) Uredbe br. 269/2014
široko definira pojmove „zamrzavanje
gospodarskih
izvora” i „zamrzavanje sredstava” (vidjeti analogijom presudu od 11. studenoga 2021., Bank Sepah, C-340/20, EU:C:2021:903, t. 45.).
76      Naime, članak 1. točka (f) Uredbe br. 269/2014
definira pojam „zamrzavanje sredstava” kao „sprečavanje svakog premještaja, prijenosa, izmjene ili upotrebe sredstava, pristupa sredstvima ili poslovanja sa sredstvima na bilo koji način koji bi za posljedicu imao bilo kakvu promjenu njihova opsega, iznosa, lokacije, vlasništva, posjedovanja, karaktera, odredišta ili drugu promjenu kojom bi se omogućila uporaba sredstava, uključujući upravljanje portfeljem”.
77      Iz te definicije proizlazi da je cilj zamrzavanja financijskih sredstava što je više moguće ograničiti transakcije koje se mogu poduzimati
sa zamrznutim financijskim sredstvima, što potvrđuju velik broj navedenih primjera i korištenje izraza „bilo kakvog”. Što se tiče sredstava za ograničavanje tih radnji, njih zakonodavac Unije također široko definira (vidjeti analogijom presudu od 11. studenoga 2021., Bank Sepah, C-340/20, EU:C:2021:903, t. 43.).
78      Prethodna razmatranja također vrijede u pogledu pojma „zamrzavanje gospodarskih izvora”. Naime, taj je pojam u članku 1. točki (e) Uredbe br. 269/2014 definiran kao „sprečavanje upotrebe gospodarskih izvora s ciljem stjecanja financijskih sredstava, robe ili usluga na bilo koji način, uključujući, ali ne isključivo, prodaju, unajmljivanje ili stavljanje pod hipoteku” (vidjeti analogijom presudu od 11. studenoga 2021., Bank Sepah, C-340/20, EU:C:2021:903, t. 44.).
79      Takva definicija pojmova „zamrzavanje gospodarskih izvora” i „zamrzavanje sredstava”
ne bi imala koristan učinak kada bi poveznice između, s jedne strane, osoba i subjekata i, s druge strane, zamrznutih sredstava i
zamrznutih gospodarskih
izvora bile protumačene kao da isključuju situacije koje se u stvarnosti podudaraju sa situacijama pripadanja ili kontrole
ali ih se formalno ne kvalificira kao takve.
80      Drugo, članak 2. stavak 2. Uredbe br. 269/2014 predviđa da se nikakva sredstva ili gospodarski izvori ne stavljaju na raspolaganje, izravno ili neizravno, u ili za korist fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela povezanih s njima, kako je navedeno u Prilogu I. toj uredbi.
81      Sud je već imao prilike utvrditi da je i ta zabrana stavljanja na raspolaganje vrlo široko formulirana, što potvrđuje upotreba izraza „izravno ili neizravno” i, slijedom toga, obuhvaća svaku činidbu čije je izvršenje u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom potrebno kako bi se osobi uvrštenoj na popis sadržan u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 omogućilo da stvarno dobije ovlast potpunog raspolaganja sredstvima ili gospodarskim izvorima o kojima je riječ (vidjeti u tom smislu presudu od 17. siječnja 2019., SH, C-168/17, EU:C:2019:36, t. 51.
i navedenu sudsku praksu).
82      Treće, u skladu s člankom 9. Uredbe br. 269/2014, zabranjuje se svjesno i namjerno sudjelovanje u djelatnostima čiji je cilj ili učinak izbjegavanje mjera iz članka 2. te uredbe.
83      Članak 9.
Uredbe br. 269/2014
odnosi se na djelatnosti čiji su cilj ili rezultat
ti da se na onoga koji ih je poduzeo ne primijene mjere previđene člankom 2. stavkom 1. te uredbe te koje se ne može
pojmiti kao radnje stavljanja na raspolaganje koje su zabranjene člankom 2. stavkom 2. navedene uredbe (vidjeti analogijom presudu od 21. prosinca 2011., Afrasiabi i dr., C-72/11, EU:C:2011:874, t. 60. i 61.).
84      Članak 2. stavak 2. i članak 9. Uredbe br. 269/2014,
zajedno s njezinim člankom 2.
stavkom 1., predstavljaju ujednačeni sustav odredaba koji doprinosi postizanju ciljeva utvrđenih tom uredbom.
85      Stoga članak 2. stavak 1. navedene uredbe treba tumačiti na način koji ne dovodi u pitanje koristan učinak
članka 2. stavka 2. i članka 9. te uredbe.
86      U tom pogledu, kao što je već navedeno u točki 57.
ove presude i kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 39.
do 45. i
točki 73.
svojega mišljenja, osnivanje trusta
omogućava
razdvajanje zakonitog vlasništva i stvarnog vlasništva nad imovinom prenesenom u trust.
87      To razdvajanje, kao i druga obilježja trusta, to jest njegova privatnost, lakoća i fleksibilnost njegova osnivanja i izmjene, mogu dovesti do netransparentnosti i strukturne složenosti
takvog mehanizma, koje omogućuju njihovu upotrebu ne samo u zakonite ciljeve nego i radi
skrivanja poveznice koju
osnivač
ima sa sredstvima i gospodarskim izvorima prenesenima u trust.
88      Tumačenje članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014
na način da se smatra da sredstva i gospodarski izvori o kojima je riječ pripadaju osnivaču trusta ili da su pod njegovom kontrolom ako taj osnivač ima ovlast koja mu omogućava da upotrebljava ta sredstva i izvore, da ima koristi od njih, da njima raspolaže ili da utječe na njih ili da utječe na upraviteljeve izbore kada je riječ o tim sredstvima i gospodarskim izvorima
omogućava izbjegavanje toga da se trust upotrijebi u cilju zaobilaženja mjera iz te odredbe te se stoga treba smatrati da je u skladu s člankom 9.
Uredbe br. 269/2014.
89      Kad je riječ o ciljevima te uredbe, valja podsjetiti na to, s jedne strane, da je ona donesena nakon što je 2014. Ruska Federacija povrijedila suverenost i teritorijalni integritet Ukrajine te da je ona nakon toga u više navrata izmijenjena kao odgovor na vojnu agresiju Ruske Federacije na Ukrajinu 24. veljače 2022.
90      S druge strane, Provedbena uredba 2022/336 koja osobito sadržava uvrštenje osnivača trusta o kojem je riječ u glavnom postupku
na popis sadržan u Prilogu I.
Uredbe br. 269/2014
donesena je s obzirom na ozbiljnost situacije koja je uslijedila toj vojnoj agresiji.
Kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 11. Provedbene uredbe 2022/336, svojim nezakonitim vojnim djelovanjem Ruska Federacija teško krši međunarodno pravo i načela Povelje Ujedinjenih naroda te ugrožava europsku i globalnu sigurnost i stabilnost.
91      Važnost ciljeva koji se žele postići Uredbom br. 269/2014, odnosno zaštita teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti Ukrajine te prestanak kršenja, od strane Ruske Federacije, međunarodnog prava i načela Povelje Ujedinjenih Naroda, koji su dio šireg cilja održavanja mira i međunarodne sigurnosti u skladu s ciljevima vanjskog djelovanja Unije koji su navedeni u članku 21. UEU‑a, ne opravdava samo negativne posljedice za određene subjekte, koje mogu biti i značajne (vidjeti u tom smislu presudu od 28. ožujka 2017., Rosneft, C-72/15, EU:C:2017:236, t. 150.), nego i nalaže da se tu uredbu tumači na način koji jamči učinkovitost njome ustanovljenih mjera ograničavanja i koji izbjegava
da se učinak tih mjera neutralizira ili da se one zaobiđu.
92      Iz prethodno navedenog proizlazi da članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014
treba tumačiti na način da je moguće smatrati da sredstva
i
gospodarski izvori
koje je u trust prenio njegov
osnivač uvršten na popis sadržan u Prilogu I. toj uredbi pripadaju tom osnivaču ili da su pod njegovom kontrolom, što posljedično opravdava mogućnost donošenja, ovisno o potrebi, mjere zamrzavanja
tih sredstava i tih gospodarskih izvora.
93      U predmetnom slučaju
sud koji je uputio zahtjev navodi da
osnivač nema ovlast upravljanja sredstvima i gospodarskim izvorima koji su preneseni u trust te da ih stoga ne koristi.
94      Iako nije zadaća Suda u okviru postupka na temelju članka 267. UFEU-a da dovede u pitanje takvu ocjenu suda koji je uputio zahtjev, ipak valja pojasniti da se taj sud,
radi određivanja toga je li u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku osnivač trusta zadržao ovlast koja mu omogućava da koristi sredstva i gospodarske izvore prenesene u trust, da ima korist od njih, da njima raspolaže ili da utječe na njih ili da utječe na upraviteljeve izbore kada je riječ o tim sredstvima i gospodarskim izvorima, on može osloniti na pravo koje se primjenjuje na trust, a da se pritom ipak ne ograniči samo na njega.
95      Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
proizlazi da je trust o kojem je riječ u glavnom postupku
osnovan u skladu s pravom Bermuda i da se na njega primjenjuje to pravo.
U tom pogledu, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 89.
do 91.
svojega mišljenja, taj sud može uzeti u obzir
ovlasti koje to pravo priznaje
osnivaču, kao što su ovlast opoziva cijelog ili dijela trusta, ovlast davanja obvezujućih uputa upravitelju što se tiče
kupnje, držanja, prodaje
ili drugih trgovinskih transakcija ili transakcija ulaganja koje se odnose na imovinu trusta ili kada je riječ o svim ulaganjima ili ponovnim ulaganjima te imovine, te za potrebe izvršavanja bilo kakve ovlasti ili prava koji proizlaze iz navedene imovine, mogućnost imenovanja, dodavanja, opoziva ili zamjene bilo kojeg upravitelja ili zaštitnika trusta, ovlast dodavanja, ukidanja ili isključivanja korisnika ili kategorije korisnika te mogućnost odlučivanja da on sam sudjeluje u korištenju trusta.
96      Te ovlasti mogu upućivati na to da
osnivač
ima utjecaj na sredstva i
gospodarske izvore prenesene u trust ili na izbore upravitelja u pogledu tih sredstava i tih
gospodarskih izvora,
neovisno o tome jesu li te ovlasti izričito predviđene u osnivačkom aktu trusta ili njegovim dopunama ili nisu.
97      Naime, budući da osnivački akt
trusta i njegove dopune
ne moraju biti objavljene, može biti teško na temelju tog akta može utvrditi pravu prirodu pravnog odnosa obuhvaćenog tim mehanizmom, s obzirom na to da važeće verzije tog
osnivačkog akta i njegove dopune mogu biti nedostupne te u svakom slučaju mogu biti izmijenjene.
98      Osnivač može utjecati na sredstva i gospodarske izvore prenesene u trust ili na izbore upravitelja u pogledu njih, kao i upotrijebiti ta sredstava i te gospodarske izvore, imati korist od njih ili raspolagati njima a da pritom taj utjecaj ili ta mogućnost ne budu formalizirani u pravnim aktima, što sud koji je uputio zahtjev mora također uzeti u obzir.
99      U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev mora osobito uzeti u obzir odnose koje održavaju osnivač, s jedne strane, i druge osobe koje sudjeluju u trustu, kao što su
upravitelj
ili zaštitnik, s druge strane, te odrediti, osobito je li
osnivač
kao
upravitelja ili zaštitnika imenovao osobe od povjerenja koje su s njime profesionalno ili privatno povezane, koje će vjerojatno slijediti njegove upute ili prijedloge kad je riječ o upravljanju trustom i njegovom imovinom.
100    Usto, kao što je u biti istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 116. svojega mišljenja, namjenjivanje sredstava i
gospodarskih izvora prenesenih u trust djelatnostima kojih su osnivač ili osobe ili subjekt koji mu pripadaju, nad kojima on ima kontrolu ili koji su s njime povezani
jedini ili glavni adresati ili korisnici, može biti indicija utjecaja
osnivača na trust i na imovinu i izvore prenesene u njega te indicija
mogućnosti osnivača da od njih ima koristi ili da njima raspolaže.
101    U tom pogledu, iako je
sud koji je uputio zahtjev utvrdio da
osnivač ne koristi imovinu i pravne odnose prenesene u trust, valja provjeriti i to ne isporučuju li društva prenesena u trust robu ili usluge subjektima
koji su u isključivom ili većinskom vlasništvu osnivača ili su pod njegovom kontrolom.
102    Naposljetku,
valja istaknuti da upotreba nepotrebno složenih struktura te trustova vezanih za osobu uvrštenu na popis sadržan u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014
može sama za sebe predstavljati indiciju da takva osoba ima kontrolu nad subjektom koji nije uvršten na taj popis. Takav zaključak usto odražavaju Najbolje prakse, osobito njihove točke 63., 64.
i 67.
103    Naime, valja pojasniti da je sud koji je uputio zahtjev mogao utvrditi postojanje utjecaja
osnivača na sredstva i gospodarske izvore prenesene u trust, da je osnivač
izravno ili neizravno držao većinu kapitala ili prava glasa upravitelja ili pravo imenovanja ili odbacivanja većine članova upravnog, upravljačkog ili nadzornog tijela upravitelja ili pravo izvršavanja odlučujućeg utjecaja na upravitelja na temelju osobito sporazuma među njima uključujući preko fiktivnih društava.
104    Stoga,
indiciju kontrole osoba uvrštenih na popis sadržan u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014
nad subjektima koji nisu uvršteni na taj popis predstavljaju činjenica da su neki od tih subjekata osnovani ili su promijenili prirodu neposredno nakon usvajanja sustava sankcija ili naznačavanja osobe, i/ili
da ne obavljaju nikakvu uvjerljivu poslovnu djelatnost, činjenica da jedan ili više
trustova upotrijebljeni kao adresati
imovine subjekta čiji je vlasnik ili nad kojim kontrolu ima naznačena osoba
i činjenica da u upravljanju
trustovima
sudjeluju
trgovci iz pravnog sustava u kojem su trustovi osnovani.
105    Usto, u situaciji u kojoj su, poput one u glavnom postupku, društva prenesena u trust, može se utvrditi utjecaj osnivača trusta na njih osobito kada upravitelj
ne upravlja tim društvima, nego samo drži kapital u njima. U tom slučaju zadaća je suda
koji je uputio zahtjev provjeriti ovlasti upravitelja navedenih društava te odnose između tih upravitelja i osnivača.
106    Uzimajući u obzir prethodno navedeno, na prvo i treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014
treba tumačiti na način da valja smatrati da sredstva
i
gospodarski izvori
koje je u trust prenio njegov
osnivač, uvršten na popis sadržan u Prilogu I. toj uredbi, „pripadaju” tom osnivaču
ili su „pod kontrolom” tog osnivača u smislu te odredbe,
pod uvjetom da
navedeni osnivač nastavlja imati ovlast koja mu omogućava da upotrebljava ta sredstva i te gospodarske izvore, da ima koristi od njih, da njima raspolaže ili da utječe na njih ili da utječe na upraviteljeve izbore kada je riječ o navedenim sredstvima i gospodarskim izvorima.
Drugo pitanje
107    Uzimajući u obzir odgovor na prvo i treće pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje.
Troškovi
108    Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 2. stavak 1. Uredbe Vijeća (EU) br. 269/2014 od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine, kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2022/330 od 25. veljače 2022.,
treba tumačiti na način da:
valja smatrati da sredstva i gospodarski izvori koje je u trust prenio njegov osnivač, uvršten na popis sadržan u Prilogu I. Uredbe br. 269/214, kako je izmijenjena, „pripadaju” tom osnivaču ili su „pod kontrolom” tog osnivača u smislu te odredbe, pod uvjetom da navedeni osnivač nastavlja imati ovlast koja mu omogućava da upotrebljava ta sredstva i te gospodarske izvore, da ima koristi od njih, da njima raspolaže ili da utječe na njih ili da utječe na upraviteljeve izbore kada je riječ o navedenim sredstvima i gospodarskim izvorima.
Potpisi
*      Jezik postupka: talijanski