62016CJ0390
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
5. srpnja 2018. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2008/675/PUP – Poštovanje u novom kaznenom postupku osuđujuće odluke koja je ranije donesena u drugoj državi članici – Posebni postupak priznavanja osuđujuće odluke donesene u drugoj državi članici – Revidiranje i pravna prekvalifikacija ranije odluke – Načelo uzajamnog priznavanja – Članak 82. stavak 1. UFEU‑a”
U predmetu C‑390/16,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Szombathelyi Törvényszék (Sud u Sambotelu, Mađarska), odlukom od 19. svibnja 2016., koju je Sud zaprimio 13. srpnja 2016., u postupku protiv
Dániela Bertolda Lade,
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: M. Ilešič, predsjednik vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu predsjednika drugog vijeća, C. Toader, A. Prechal (izvjestiteljica) i E. Jarašiūnas, suci,
nezavisni odvjetnik: Y. Bot,
tajnik: I. Illéssy, administrator,
uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 6. prosinca 2017.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za mađarsku vladu, M. Z. Fehér i M. M. Tátrai, u svojstvu agenata,
–
za češku vladu, M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, A. Sipos, R. Troosters i S. Grünheid, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 6. veljače 2018.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 67. i 82. UFEU‑a, članka 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članka 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama (SL 2000., L 239, str. 19.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 9., str. 12.), potpisane 19. lipnja 1990. u Schengenu (Luksemburg) i Okvirne odluke Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju [osuđujućih] presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku (SL 2008., L 220, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 130.).
2
Zahtjev je upućen u okviru postupka koji se pred mađarskim sudom vodi radi priznanja pravomoćne osuđujuće presude izrečene protiv Dániela Bertolda Lade u drugoj državi članici.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodne izjave 2., 5. do 7. i 13. Okvirne odluke 2008/675 glase:
„(2)
Vijeće je 29. studenoga 2000. u skladu sa zaključcima Europskoga vijeća iz Tamperea, usvojilo program mjera za primjenu načela međusobnog priznavanja odluka u kaznenim predmetima koji predviđa ‚usvajanje jednog ili više instrumenata o uspostavi načela da se sudu u jednoj državi članici pri ocjeni kaznene evidencije počinitelja, utvrđivanja je li prekršitelj ponovno prekršio zakon te s ciljem utvrđivanja primjerene vrste kazne i načina njezine provedbe osigura poštovanje pravomoćnih kaznenih presuda, koje su izrekli sudovi u drugim državama članicama’.
[…]
(5)
Trebalo bi vrijediti načelo po kojem bi države članice trebale priznavati [osuđujućoj] presudi koja je donesena u ostalim državama članicama učinke jednakovrijedne učincima presudi koju su donijeli njihovi vlastiti sudovi u skladu s nacionalnim zakonodavstvom, bez obzira da li su u nacionalnom zakonodavstvu ti učinci suštinski ili su učinci procesnoga ili materijalnog prava. Međutim, ova Okvirna odluka ne teži usklađivanju pravnih posljedica koje različita nacionalna zakonodavstva pridaju postojanju prethodne presude i obveza poštovanja prethodnih presuda koje su donesene u drugim državama članicama postoji samo u tolikoj mjeri da se prethodne nacionalne presude poštuju prema nacionalnom pravu.
(6)
Za razliku od ostalih instrumenata, cilj ove Okvirne odluke nije izvršavanje sudskih odluka donesenih u drugim državama članicama, već ima za cilj omogućiti da posljedice budu priznate prethodnoj [osuđujućoj] presudi koja je donesena u jednoj državi članici tijekom novoga kaznenog postupka u drugoj državi članici u tolikoj mjeri da su takve posljedice priznate prethodnim nacionalnim presudama prema pravu te druge države članice.
Stoga ova Okvirna odluka ne sadrži nikakvu obvezu poštovanja takvih prethodnih presuda, na primjer, u slučajevima u kojima informacije dobivene prema važećim instrumentima nisu dovoljne, u kojima nacionalna [osuđujuća] presuda ne bi bila moguća za djelo za koje je prethodna [osuđujuća] presuda bila izrečena, ili u kojima prethodno izrečena kazna nije poznata u nacionalnome pravnom sustavu.
(7)
Učinci presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici trebali bi biti jednakovrijedni učincima nacionalne odluke u prethodnoj fazi kaznenog postupka, suđenja ili izvršavanja kazne.
[…]
(13)
Ova Okvirna odluka uvažava različita domaća rješenja i postupke koji se zahtijevaju za poštovanje prethodne [osuđujuće] presude koja je donesena u nekoj drugoj državi članici. Isključivanje mogućnosti revidiranja prethodne [osuđujuće] presude ne bi smjelo spriječiti državu članicu da donese odluku kojom bi, ako je to potrebno, pridala jednakovrijedne pravne učinke takvoj prethodnoj [osuđujućoj] presudi. Međutim, postupci uključeni u donošenje takve odluke ne bi smjeli, s obzirom na zahtijevano vrijeme i postupke ili formalnosti, onemogućiti priznavanje jednakovrijednih učinaka prethodnoj [osuđujućoj] presudi koja je donesena u nekoj drugoj državi članici.”
4
Člankom 1. stavkom 1. te okvirne odluke određuje se:
„Svrha ove Okvirne odluke je utvrditi uvjete pod kojima se, u tijeku kaznenog postupka protiv neke osobe u državi članici, poštuju prethodne presude koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih djela u drugim državama članicama.”
5
Člankom 3. te okvirne odluke, naslovljenim „Poštovanje [osuđujuće] presude, donesene u nekoj drugoj državi članici, u novom kaznenom postupku”, predviđa se:
„1.   Svaka država članica osigurava da se u kaznenom postupku protiv neke osobe prethodne [osuđujuće] presude, koje su donesene protiv te iste osobe zbog različitih činjenica u drugim državama članicama, u vezi s kojima su dobivene informacije prema važećim instrumentima o uzajamnoj pravnoj pomoći ili o razmjeni informacija iz kaznene evidencije, poštuju u mjeri u kojoj se poštuju prethodne nacionalne [osuđujuće] presude te da im se pridaju pravni učinci jednakovrijedni onima priznatima prethodnim nacionalnim [osuđujućim] presudama, u skladu s nacionalnim pravom.
2.   Stavak 1. primjenjuje se u prethodnom postupku, tijekom suđenja i u vrijeme izvršenja [osuđujuće] presude, posebno na važeća pravila postupka, uključujući ona koja se odnose na […] vrstu i visinu kazne i pravila koja uređuju izvršavanje odluke.
3.   Poštovanje prethodnih [osuđujućih] presuda koje su donesene u drugim državama članicama sukladno stavku 1., nema takav učinak da prethodne [osuđujuće] presude ili odluke prilikom njihovog izvršenja od strane države članice u kojoj se vodi novi postupak smiju biti izmijenjene, ukinute ili ponovno razmatrane.
[…]”
Mađarsko pravo
6
Članak 46. nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló 1996. évi XXXVIII. törvény (Zakon br. XXXVIII iz 1996. o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, u daljnjem tekstu: Zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima) glasi kako slijedi:
„(1)   Ministar pravosuđa prima obavijesti koje omogućuju priznavanje učinaka strane presude kao i zahtjeve iz inozemstva za prijenos izvršenja kazne ili sigurnosne mjere oduzimanja slobode, […] i […] šalje ih nadležnom sudu […]
[…]
(2)   Postupak priznavanja presude koju je dostavilo središnje tijelo države članice Unije, koje je u tu svrhu ovlašteno, pokreće se najkasnije u trenutku u kojem brisanje iz kaznene evidencije navedeno u informacijama o presudi koje je dostavila država članica počinje imati učinke.
(3)   Ako se ovim zakonom ne propisuje drukčije, postupak pred nadležnim sudom uređen je općim pravilima iz glave XXIX. [Zakona br. XIX iz 1998. o uvođenju Zakonika o kaznenom postupku [büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. Törvény], koja se odnosi na posebne postupke […]”
7
U poglavlju 1. glave IV. tog zakona, naslovljenom „Priznavanje učinaka strane presude”, nalaze se članci 47. i 48. tog zakona.
8
U skladu s člankom 47. tog zakona:
„(1)   Pravomoćna presuda stranog suda ima iste učinke kao i presuda koju je donio mađarski sud ako se postupak koji se odnosi na počinitelja kaznenog djela u inozemstvu, kao i izrečena kazna ili primijenjena mjera, ne protive mađarskom pravnom poretku.
[…]
(3)   Ako je mađarski sud priznao učinke strane presude, treba smatrati kao da je glede kaznenog djela donesena pravomoćna odluka mađarskog suda.
[…]”
9
Članak 48. navedenog zakona određuje:
„1.   Kada donosi svoju odluku, sud je vezan činjenicama kako ih je utvrdio strani sud.
2.   Tijekom postupka koji se pred njim vodi, sud utvrđuje koje su pravne posljedice koje mađarsko pravo pripisuje osuđujućoj presudi. Ako kazna ili mjera koju je izrekao strani sud u presudi nije u potpunosti u skladu s mađarskim pravom, mađarski sud utvrđuje u svojoj odluci koja je kazna ili mjera primjenjiva prema mađarskom pravu, na način da ona što je više moguće odgovara kazni ili mjeri koju je izrekao strani sud i, u slučaju zahtjeva za izvršenje, izjašnjava se posljedično o izvršenju kazne ili mjere.
3.   Kod utvrđenja primjenjive kazne ili mjere, valja uputiti na zakon koji se primjenjuje u trenutku počinjenja kaznenog djela. Ako iz mađarskog zakona primjenjivog u trenutku odlučivanja o kazni ili mjeri koju valja izreći proizlazi da predmetni čin više nije kazneno djelo ili treba biti blaže kažnjen, treba primijeniti novi zakon.
[…]
5.   Ako kazna oduzimanja slobode koju je izrekao strani sud nije u skladu s mađarskim pravom u pogledu načina izvršavanja ili trajanja kazne, mađarski sud odlučuje o kazni i njezinu trajanju u skladu s mađarskim pravom, uključujući pravila kojima se uređuje način izvršenja kazne i uvjetnog puštanja na slobodu, uzimajući u obzir kazne koje su mađarskim Kaznenim zakonikom predviđene za kaznena djela koja proizlaze iz činjenica na kojima se temelji presuda i uzimajući u obzir pravila o utvrđivanju kazni. Ako je trajanje kazne oduzimanja slobode koju je izrekao strani sud kraće od trajanja kazne koja bi se izrekla na temelju mađarskog prava, uzimajući u obzir i pravila Kaznenog zakonika u području ublažavanja kazni, trajanje kazne oduzimanja slobode koju izriče mađarski sud jednako je trajanju kazne koju je izrekao strani sud. Kazna koju utvrđuje mađarski sud ne može trajati dulje od kazne koju je izrekao strani sud.
[…]
7.   Mađarski sud obavještava Ured za kaznenu evidenciju o priznavanju učinaka strane presude.
[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
10
Protiv mađarskog državljanina D. B. Lade Landesgericht Wiener Neustadt (Zemaljski sud u Bečkom Novom Mjestu, Austrija) donio je 8. siječnja 2016. osuđujuću presudu kojom je izrečena kazna oduzimanja slobode od četrnaest mjeseci za pokušaj provalne krađe predmeta visoke vrijednosti. Taj je sud odlučio da D. B. Lada treba odslužiti jedanaest mjeseci te kazne te je odgodio izvršenje tri mjeseca kazne zatvora.
11
Navedeni sud donio je tu presudu na javnoj raspravi na kojoj je optuženik, koji je bio u pritvoru, bio prisutan. Optuženik je imao pravnu pomoć te se mogao izraziti na materinjem jeziku uz pomoć tumača.
12
Isti je sud mađarskom Ministarstvu pravosuđa, među ostalim, dostavio presudu koju je donio protiv D. B. Lade.
13
Ministarstvo pravosuđa je dokumente sastavljene na njemačkom jeziku dostavilo Szombathelyi Törvényszéku (Sud u Sambotelu), odnosno sudu koji je uputio zahtjev, koji je na temelju članka 46. Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima stvarno i mjesno nadležan za provedbu posebnog postupka priznavanja učinaka stranih presuda.
14
Taj je sud ispitao dostavljene dokumente te ih je dao prevesti na mađarski jezik. U tijeku postupka odredio je branitelja koji je zastupao D. B. Ladu te je utvrdio da se osuđujuća presuda protiv njega koju je donio austrijski sud nije nalazila u mađarskoj kaznenoj evidenciji, nego u Europskom informacijskom sustavu kaznene evidencije (ECRIS). Utvrdio je i da je kazna zatvora bila u fazi izvršavanja.
15
Sud koji je uputio zahtjev navodi da na početku takvog posebnog postupka priznavanja valja ispitati jesu li se u okviru stranog postupka poštovala temeljna prava i odredbe mađarskog Zakona o kaznenom postupku.
16
Nadalje, posebnim postupkom o kojem je riječ predviđeno je da, kako bi se u Mađarskoj priznali učinci presude donesene u inozemstvu, u ovom slučaju one koju je donio Landesgericht Wiener Neustadt (Zemaljski sud u Bečkom Novom Mjestu), nacionalni sud o kojem je riječ mora ocijeniti, i po potrebi prekvalificirati, na temelju činjenica koje je strani sud uzeo u obzir, djelo koje je počinila osuđena osoba s obzirom na relevantne odredbe mađarskog Kaznenog zakonika koji je bio na snazi u vrijeme nastanka činjenica.
17
Sud koji je uputio zahtjev dodaje da u predmetu poput onog o kojem je riječ valja također, po potrebi, preformulirati odredbe strane presude u skladu s mađarskim kaznenim pravom, uključujući vrstu i visinu izrečene kazne, pod uvjetom da ona ne bude stroža od kazne izrečene stranom presudom.
18
Prema mišljenju tog suda, posebni postupak priznavanja učinaka stranih presuda u Mađarskoj stoga u praksi podrazumijeva, s jedne strane, novu kvalifikaciju činjenica o kojima su strani sudovi već odlučili i koje čine dio njihovih presuda i, s druge strane, prilagodbu mađarskom pravu sankcija koje su izrekli strani sudovi. Slijedom toga, taj sud smatra da taj posebni kazneni postupak priznavanja zapravo čini novi kazneni postupak protiv osobe kojoj se stavljaju na teret ista djela.
19
Nakon tog posebnog postupka priznavanja, osuđujuće presude koje su izrekli ti sudovi dodaju se u mađarsku kaznenu evidenciju počinitelja kako bi se omogućilo poštovanje tih presuda u eventualnom novom kaznenom postupku koji bi se u Mađarskoj mogao pokrenuti protiv iste osobe za druga djela. Tako priznate presude mogu stoga, primjerice, opravdati da se tu osobu u budućnosti smatra recidivistom.
20
Sud koji je uputio zahtjev pita je li posebni postupak priznavanja presuda donesenih u inozemstvu, poput onog predviđenog člancima 46. do 48. Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, u skladu s pravom Unije, a osobito s obzirom na načelo uzajamnog priznavanja u području pravosudne suradnje u kaznenim stvarima kao i načelo ne bis in idem, kako su utvrđena primarnim pravom Unije.
21
Zbog sličnosti pitanja koja postavlja sud koji je uputio zahtjev s onima u predmetu u kojemu je donesena presuda od 9. lipnja 2016., Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423), potonja je presuda dopisom od 14. rujna 2016. dostavljena tom sudu. U toj je presudi Sud protumačio Okvirnu odluku 2009/315/PUP od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica (SL 2009., L 93, str. 23.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 7., str. 68.) i Odluku Vijeća 2009/316/PUP od 6. travnja 2009. o uspostavi Europskog informacijskog sustava kaznene evidencije (ECRIS) na temelju članka 11. Okvirne odluke 2009/315/PUP (SL 2009., L 93, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 2., str. 199.), na način da im se protivi nacionalno pravno uređenje kojim se uspostavlja posebni postupak priznavanja pravomoćne osuđujuće sudske odluke za kažnjivo djelo koju je donio sud druge države članice.
22
Dopisom koji je Sud zaprimio 12. listopada 2016. sud koji je uputio zahtjev odlučio je održati na snazi svoj zahtjev za prethodnu odluku, pri čemu je pojasnio da su se činjenice na kojima se temelji presuda od 9. lipnja 2016., Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423), odnosile samo na troškove prevođenja i tumačenja odluke austrijskog suda koji su tijekom posebnog mađarskog postupka priznavanja učinaka te odluke u Mađarskoj stavljeni na teret osobi osuđenoj u Austriji kako bi tijekom tog posebnog postupka priznavanja mogla koristiti svoj materinji jezik.
23
Usto, Szombathelyi Törvényszék (Sud u Sambotelu) navodi da su nakon te presude mađarski sudovi razvili različitu praksu. Neki sudovi tako nastavljaju primjenjivati taj posebni postupak priznavanja, dok drugi obustavljaju postupke o kojima je riječ ili pak čekaju izmjenu zakonodavstva kojime se predviđa posebni postupak priznavanja.
24
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev naveo je da se u presudi od 9. lipnja 2016., Balogh, (C‑25/15, EU:C:2016:423), Sud nije izjasnio o Okvirnoj odluci 2008/675, koja je relevantna za postupak koji se pred tim sudom vodi, zbog toga što u Mađarskoj poštovanje ranijih presuda izrečenih u drugim državama članicama protiv iste osobe za različita djela ovisi o prethodnom priznanju u nacionalnom pravu učinaka stranih osuđujućih presuda, koje bez tog priznanja nemaju nikakav pravni učinak.
25
U tim je okolnostima Szombathelyi Törvényszék (Sud u Sambotelu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članke 67. i 82. UFEU‑a tumačiti na način da se njima isključuje provođenje kaznenog ili drugog postupka, koji je uređen nacionalnim zakonodavstvom i odnosi se na ‚priznavanje’ ili izmjenu na nacionalnoj razini učinaka strane presude i na temelju kojeg se treba smatrati kao da je navedenu presudu donio nacionalni sud, u pogledu osobe osuđene u postupku u kojem je nacionalni sud druge države članice Unije već donio pravomoćnu presudu?
2.
Je li usklađen s načelom ne bis in idem propisanim člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma, s obzirom na Okvirnu odluku 2008/675, postupak uređen člancima 46. do 48. [Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima] pokrenut ‚u svrhu priznavanja učinaka’ u Mađarskoj stranih presuda koje su donesene slijedom kaznenog postupka koji je proveden i okončan pravomoćnom presudom u državi članici Unije, odnosno u drugoj državi članici, ali u pogledu iste osobe i istog kaznenog djela, te koji se u stvarnosti ne odnosi na izvršavanje navedenih presuda, nego na postavljanje temelja za poštovanje potonjih presuda u budućim kaznenim postupcima?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
26
Sud koji je uputio zahtjev prvim pitanjem u biti pita treba li Okvirnu odluku Vijeća 2008/675/PUP, u vezi s člankom 82. UFEU‑a, tumačiti na način da joj se protivi to da se u novom kaznenom postupku protiv određene osobe u jednoj državi članici poštovanje pravomoćne osuđujuće kaznene presude koju je ranije protiv iste osobe za različita djela donio sud druge države članice uvjetuje provođenjem posebnog prethodnog postupka priznavanja pred sudovima te prve države članice, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku.
27
Prije svega valja istaknuti da je člankom 1. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/675 predviđeno da je svrha te okvirne odluke utvrditi uvjete pod kojima se, u novom kaznenom postupku protiv neke osobe u državi članici, poštuju prethodne osuđujuće presude koje su protiv te iste osobe donesene u drugim državama članicama zbog različitih djela (presuda od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 25.).
28
U tu svrhu, člankom 3. stavkom 1. te okvirne odluke, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 5., utvrđena je obveza država članica da osiguraju da se u kaznenom postupku protiv neke osobe ranije osuđujuće presude donesene u drugim državama članicama, u vezi s kojima su dobivene informacije prema važećim instrumentima o uzajamnoj pravnoj pomoći ili o razmjeni informacija iz kaznene evidencije, poštuju u mjeri u kojoj se poštuju ranije nacionalne presude te da im se pridaju pravni učinci jednakovrijedni onima priznatima ranijim nacionalnim presudama, u skladu s nacionalnim pravom, bilo da je riječ o činjeničnim ili postupovnopravnim odnosno materijalnopravnim učincima (presuda od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 26.).
29
Člankom 3. stavkom 2. te okvirne odluke pojašnjeno je da se ta obveza primjenjuje u stadiju koji prethodi kaznenom postupku, tijekom samog kaznenog postupka i u stadiju izvršenja osuđujuće presude, posebno kad je riječ o primjenjivim postupovnim pravilima, uključujući ona koja se odnose na kvalifikaciju djela, vrstu i visinu kazne i pravila koja uređuju izvršavanje odluke. Tako je u uvodnim izjavama 2. i 7. te okvirne odluke navedeno da nacionalnom sudu mora biti omogućeno poštovati osuđujuće presude donesene u drugim državama članicama, uključujući pri određivanju mogućih načina izvršenja, te da bi učinci tih presuda trebali biti jednakovrijedni učincima nacionalne odluke u bilo kojoj od tih faza postupka (presuda od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 27.).
30
Iz prethodno navedenog proizlazi, osobito, da se ta okvirna odluka u pravilu odnosi na situacije u kojima je protiv osobe koja je prethodno osuđena u drugoj državi članici pokrenut novi kazneni postupak. Taj pojam „novi kazneni postupak” obuhvaća stadij koji prethodi kaznenom postupku, sam kazneni postupak i izvršenje osuđujuće presude.
31
Međutim, u glavnom postupku, kao što to proizlazi iz spisa koji je podnesen Sudu, protiv D. B. Lade se u Mađarskoj nije vodio novi kazneni postupak, u smislu prethodne točke, u kojemu bi se nacionalnom sudu o kojem je riječ postavilo pitanje poštovanja odluke koju je ranije donio austrijski sud.
32
Međutim, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 73. svojeg mišljenja, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je poseban postupak priznavanja presude donesene u inozemstvu, predviđen člancima 46. do 48. Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, prethodni i nužan stadij za poštovanje, u okviru novog kaznenog postupka pokrenutog protiv određene osobe u Mađarskoj, osuđujuće presude koju je ranije protiv iste osobe, za različita djela, donio sud druge države članice. Slijedom navedenog, s obzirom na to da je posebni postupak priznavanja o kojem je riječ neophodan za poštovanje stranih osuđujućih kaznenih presuda protiv određene osobe, u slučaju da se protiv nje pokrene novi kazneni postupak, taj je posebni postupak priznavanja neodvojivo povezan s provedbom Okvirne odluke 2008/675.
33
Slijedom toga, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev pružio koristan odgovor, relevantno je tumačenje Okvirne odluke 2008/675 kako bi se provjerilo lišava li se posebnim postupkom priznavanja strane presude, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, ta okvirna odluka svakog korisnog učinka.
34
Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje i spisa koji je podnesen Sudu proizlazi da se člancima 46. do 48. Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima uspostavlja posebni prethodni postupak priznavanja od strane nadležnih mađarskih sudova pravomoćnih osuđujućih presuda stranih sudova, koji se sastoji u tome da se odluci kojom se te osuđujuće presude priznaju dodjeljuje učinak osuđujuće presude mađarskog suda.
35
Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, taj se postupak sastoji u ispitivanju strane osuđujuće presude o kojoj je riječ kako bi se provjerilo, kao prvo, jesu li u stranom postupku poštovana temeljna prava. Kao drugo, kao što je to navedeno u točki 18. ove presude, na nadležnom je sudu da, po potrebi, prekvalificira djelo u skladu s mađarskim Kaznenim zakonikom važećim u trenutku nastanka činjenica te da izmijeni vrstu i visinu kazne ili mjeru koju je izrekao sud druge države članice, ako ona nije u potpunosti spojiva s onom predviđenom mađarskim pravom.
36
Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 75. svojeg mišljenja, Okvirna odluka 2008/675 doprinosi promicanju uzajamnog povjerenja u europskom području pravde jer potiče pravosudnu kulturu u kojoj se ranije osuđujuće presude donesene u drugoj državi članici u načelu poštuju.
37
U tom pogledu valja istaknuti da se posebnim postupkom priznavanja predviđenim u državi članici, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se, u pogledu osuđujuće presude koju je ranije izrekao sud druge države članice, nameće obveza provjere je li taj sud poštovao temeljna prava osobe o kojoj je riječ, može, osim u slučaju izvanrednih okolnosti, dovesti u pitanje načelo uzajamnog povjerenja i stoga jedan od ciljeva Okvirne odluke 2008/675 (vidjeti u tom smislu mišljenje 2/13 (Pristupanje Unije EKLJP‑u) od 18. prosinca 2014., EU:C:2014:2454, t. 191. i presudu od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru, C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 78.).
38
Konkretnije, svrha je te okvirne odluke, kao što to proizlazi iz njezine uvodne izjave 2., primjena načela uzajamnog priznavanja presuda i sudskih odluka u kaznenim stvarima, utvrđenog u članku 82. stavku 1. UFEU‑a, kojim je zamijenjen članak 31. UEU‑a na temelju kojeg je donesena ta okvirna odluka. Tom je načelu protivno da se poštovanje, u okviru te okvirne odluke, osuđujuće presude koja je ranije donesena u drugoj državni članici uvjetuje prethodnom provedbom nacionalnog postupka priznavanja i revidiranjem te odluke s tog naslova (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
39
Člankom 3. stavkom 3. Okvirne odluke 2008/675 tako je izričito zabranjeno revidiranje poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku te se ranije presude donesene u drugim državama članicama moraju poštovati onakve kakve su donesene (vidjeti po analogiji presudu od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 37.).
40
Međutim, iako se Odluci 2008/675 protivi revidiranje poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koje može rezultirati prekvalifikacijom kaznenog djela i izmjenom kazne izrečene u drugoj državi članici, valja utvrditi da se toj okvirnoj odluci ne protivi to da država članica u kojoj se vodi novi kazneni postupak precizira načine poštovanja ranije izrečenih osuđujućih presuda u toj drugoj državi članici, s obzirom na to da je jedini cilj takvog preciziranja odrediti mogu li se tim ranijim osuđujućim presudama pridati pravni učinci jednakovrijedni onima koji se nacionalnim pravom pridaju ranijim nacionalnim osuđujućim presudama.
41
Takvo je utvrđenje potvrđeno uvodnom izjavom 13. te okvirne odluke, u skladu s kojom činjenica da revidiranje ranije osuđujuće presude nije moguće ne bi smjela spriječiti državu članicu da donese odluku kojom bi, ako je to potrebno, pridala jednakovrijedne pravne učinke takvoj ranijoj osuđujućoj presudi.
42
Naime, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 5. te okvirne odluke, ona „ne teži usklađivanju pravnih posljedica koje različita nacionalna zakonodavstva pridaju postojanju prethodne [osuđujuće] presude i obveza poštovanja prethodnih [osuđujućih] presuda koje su donesene u drugim državama članicama postoji samo u tolikoj mjeri da se prethodne nacionalne [osuđujuće] presude poštuju prema nacionalnom pravu”.
43
U vezi s time, uvodnom izjavom 6. te okvirne odluke navedeno je da ona „ne sadrži nikakvu obvezu poštovanja takvih prethodnih [osuđujućih] presuda, na primjer, u slučajevima u kojima informacije dobivene prema važećim instrumentima nisu dovoljne, u kojima nacionalna [osuđujuća] presuda ne bi bila moguća za djelo za koje je prethodna [osuđujuća] presuda bila izrečena, ili u kojima prethodno izrečena kazna nije poznata u nacionalnome pravnom sustavu”.
44
Slijedom navedenog, iako ta okvirna odluka ne sprječava državu članicu da, ako je to potrebno, donese odluku kojom se omogućava pridavanje jednakovrijednih pravnih učinaka ranijoj osuđujućoj presudi izrečenoj u drugoj državi članici, donošenje takve odluke ipak ne smije u svakom slučaju podrazumijevati provedbu posebnog prethodnog nacionalnog postupka priznavanja, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku (vidjeti po analogiji presudu od 21. rujna 2017., Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, t. 38.).
45
Usto, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 86. svog mišljenja, donošenje odluke koja omogućava pridavanje jednakovrijednih pravnih učinaka ranijoj osuđujućoj presudi izrečenoj u drugoj državi članici, poput one o kojoj je riječ u uvodnoj izjavi 13. Okvirne odluke 2008/675, zahtijeva ispitivanje od slučaja do slučaja, s obzirom na konkretnu situaciju. Ta mogućnost ne može opravdati provođenje posebnog postupka priznavanja osuđujućih presuda donesenih u drugoj državi članici koji je, s jedne strane, potreban za poštovanje tih osuđujućih presuda u novom kaznenom postupku i, s druge strane, takav da može dovesti do prekvalifikacije počinjenog djela i izrečene kazne.
46
Nadalje, u presudi od 9. lipnja 2016., Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, t. 53. i 55.), Sud je već presudio da Okvirnu odluku 2009/315 i Odluku 2009/316 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalno pravno uređenje kojim se uspostavlja poseban postupak priznavanja stranih presuda, poput onog predviđenog člancima 46. do 48. mađarskog Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, s obrazloženjem, osobito, da takav postupak koji prethodi upisu tih osuđujućih presuda u kaznenu evidenciju, koji usto predviđa dostavu i prijevod tih presuda, može znatno usporiti taj upis, učiniti razmjenu informacija između država članica složenijom, lišiti korisnog učinka mehanizam automatskog prevođenja predviđen Odlukom 2009/316 te time ugroziti ostvarenje ciljeva koji se nastoje postići Okvirnom odlukom 2009/315 i tom odlukom.
47
U vezi s time, valja utvrditi da su Okvirna odluka 2009/315 i Okvirna odluka 2008/675 neodvojivo povezane. Naime, važno je da nadležna tijela država članica u razmjeni informacija o kaznenim osuđujućim presudama surađuju pažljivo i ujednačeno, kako bi se izbjeglo da nacionalna pravosudna tijela pred kojima se vodi novi kazneni postupak protiv osobe protiv koje su sudovi drugih država članica već donijeli osuđujuće odluke za druga djela, donesu odluku, a da nisu imala mogućnost uzeti u obzir te ranije osuđujuće odluke. Slijedom toga, nacionalni postupci kojima se ta pažljiva razmjena informacija može narušiti protive se kako Okvirnoj odluci 2009/315, u vezi s Odlukom 2009/316, tako i Okvirnoj odluci 2008/675.
48
Iz toga proizlazi da Okvirnu odluku Vijeća 2008/675/PUP, u vezi s člankom 82. UFEU‑a, treba tumačiti na način da joj se protivi to da se u novom kaznenom postupku protiv određene osobe u jednoj državi članici poštovanje pravomoćne osuđujuće kaznene presude koju je ranije protiv iste osobe za različita djela donio sud druge države članice uvjetuje provođenjem posebnog prethodnog postupka priznavanja pred sudovima te prve države članice, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku.
Drugo pitanje
49
S obzirom na odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje.
Troškovi
50
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
Okvirnu odluku Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju [osuđujućih] presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku, u vezi s člankom 82. UFEU‑a, treba tumačiti na način da joj se protivi to da se u novom kaznenom postupku protiv određene osobe u jednoj državi članici poštovanje pravomoćne osuđujuće kaznene presude koju je ranije protiv iste osobe za različita djela donio sud druge države članice uvjetuje provođenjem posebnog prethodnog postupka priznavanja pred sudovima te prve države članice, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: mađarski