62007CC0375
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
VERICE TRSTENJAK,
predstavljeni 4. septembra 2008 (
1
)
Zadeva C-375/07
Staatssecretaris van Financiën
proti
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Veljavnost uredbe o uvrstitvi — Razlaga priloge k Uredbi Komisije (ES) št. 1196/97 — Člena 220 in 239 carinskega zakonika — Člena 871 in 905 Uredbe (EGS) št. 2454/95 — Posušeni lističi iz riževe moke, soli in vode — Tarifna uvrstitev — Naknadna izterjava uvoznih dajatev — Postopek odpusta — Zmota carinskih organov, ki jo je mogoče odkriti — Očitna malomarnost uvoznika“
I – Uvod
1.
Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) je vložilo ta predlog za sprejetje predhodne odločbe v okviru spora med Staatssecretaris van Financiën (državni sekretar za finance) in družbo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (v nadaljevanju: Heuschen & Schrouff) zaradi naknadne izterjave carinskih dajatev.
2.
Predlog se po eni strani nanaša na tarifno uvrstitev blaga, označenega kot „rice-paper“ (rižev papir oziroma riževi lističi, v nadaljevanju: rižev papir), in veljavnost uredbe Komisije o carinskopravni uvrstitvi tega blaga.
3.
Po drugi strani pa sočasno s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe Sodišče obravnava drugo zadevo, ki se prav tako nanaša na uvoz riževega papirja s strani družbe Heuschen & Schrouff in carinskopravno obravnavo v zvezi s tem. Družba Heuschen & Schrouff si prizadeva za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije REM 19/2002 z dne 17. junija 2004. V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti izdalo sodbo z dne 30. novembra 2006, (
2
) zoper katero je bila vložena pritožba z opravilno številko zadeve C-38/07 P. (
3
)
4.
Predložitveno sodišče v zvezi s tem sporom med družbo Heuschen & Schrouff in Komisijo, ki se obravnava sočasno, sprašuje o pristojnosti nacionalnih sodišč v vzporednih postopkih, ki potekajo sočasno na nacionalni ravni in ravni Skupnosti, in o tem, kateri ukrepi zagotavljajo v takšnem primeru enotno uporabo prava Skupnosti.
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
1. Predpisi o carinskopravni uvrstitvi
5.
„Kombinirana nomenklatura“ (v nadaljevanju: KN), uvedena s prilogo I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, (
4
) temelji na svetovnem harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga (v nadaljevanju: HS), ki ga je izdelal Svet za carinsko sodelovanje, zdaj Svetovna carinska organizacija, in ki ga je uvedla mednarodna konvencija, sklenjena v Bruslju 14. junija 1983, ki jo je Skupnost odobrila s Sklepom Sveta 87/369/EGS (
5
) z dne 7. aprila 1987. KN prevzema številke in šestmestne podštevilke HS, sedmo in osmo mesto ustvarjata lastne pododdelke. (
6
)
6.
V skladu s členom 9(1) Uredbe št. 2658/87 je Komisija Evropskih Skupnosti pooblaščena, da ob podpori odbora predstavnikov držav članic in v skladu s postopkom, določenim v členu 10 Uredbe št. 2658/87, izda predpise za uvrščanje blaga v KN.
7.
V splošnih pravilih za razlago KN, ki so navedena v prilogi I, prvi del, oddelek I, poglavje A, k Uredbi št. 2658/87, je med drugim določeno:
„Blago se v kombinirani nomenklaturi uvršča po naslednjih načelih:
1.
Naslovi oddelkov, poglavij in podpoglavij so podani zato, da se je laže znajti pri uvrščanju; zaradi pravnih razlogov uvrščanje poteka po poimenovanjih tarifnih številk in opombah k ustreznim oddelkom ali poglavjem in po nadalje opisanih pravilih, če niso v nasprotju z vsebino teh tarifnih številk ali opomb.
[…]
3.
Proizvodi, ki bi jih bilo mogoče […] uvrstiti pod dve ali več tarifnih številk, se uvrščajo takole:
(a)
številka, ki vsebuje najbolj natančno označitev proizvoda, ima prednost pred številkami, v katerih je označitev splošnejša.
[…]“
8.
V prilogi I, drugi del, oddelek IV, poglavje 19, k Uredbi št. 2658/87 so zajete oznake KN za „Proizvod[e] iz žit, moke, škroba ali mleka; slaščičarsk[e] izdelk[e]“.
9.
Pod številko 1901 KN so zajeti „Sladni ekstrakt; živila iz moke, drobljencev, zdroba, škroba ali sladnega ekstrakta, ki ne vsebujejo kakava ali ga vsebujejo manj kot […]; živila iz izdelkov iz tarifnih številk [od] 0401 do 0404 [ (
7
)] […],“ in podštevilka 19019099 z oznako blaga „drugo.“
10.
Številka 1905 KN se nanaša na naslednje izdelke: „[k]ruh, peciva, sladice, piškoti in drugi pekovski izdelki z dodatkom kakava ali brez njega; hostije, prazne kapsule, primerne za farmacevtsko uporabo, oblati za pečatenje, rižev papir in podobni izdelki: […]“, med katerimi sta podštevilka 190590 KN „[d]rugo“ in podštevilka 19059020 KN „hostije, prazne kapsule, primerne za farmacevtsko uporabo, oblati za pečatenje, rižev papir in podobni proizvodi“.
11.
V skladu s točko 1 priloge k Uredbi Komisije (ES) št. 1196/97 z dne 27. junija 1997 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo (
8
) (ta uredba se opira na zgoraj navedeni člen 9 Uredbe št. 2658/87) so pod podštevilko 19059020 KN uvrščeni proizvodi, ki ustrezajo sledečemu opisu blaga:
„Živilo v obliki suhih, prosojnih lističev različnih velikosti, izdelani iz riževe moke, soli in vode.
Ti lističi se, potem ko se namočijo v vodi, da postanejo voljni, na splošno uporabljajo kot ‚ovitki‘ za zavijanje spomladanskih zvitkov in podobnih izdelkov.“
12.
Poleg tega točka 1 priloge k Uredbi št. 1196/97 vsebuje naslednjo utemeljitev:
„Uvrstitev opredeljujejo določbe splošnih pravil 1 in 6 za razlaganje kombinirane nomenklature in besedilo tarifnih oznak KN 1905, 190590 in 19059020.“
2. Predpisi v zvezi z opustitvijo vknjižbe oziroma odpustom/povračilom iz razlogov pravičnosti in s tem povezanimi pristojnostmi nacionalnih organov in organov Skupnosti v postopku
13.
Člen 220 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (
9
) (v nadaljevanju: carinski zakonik) vsebuje določbe o naknadni vknjižbi zneska carinskega dolga za primere, v katerih znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, ni bil vknjižen ali je bil vknjižen nižji znesek od zakonsko dolgovanega.
14.
Člen 220(2) carinskega zakonika v zvezi s tem med drugim določa, da:
„[…] se naknadna vknjižba ne opravi, če:
[…]
(b)
se zakonsko dolgovani znesek dajatev ni vknjižil zaradi napake carinskih organov in če dolžnik te napake ni mogel odkriti in je ravnal v dobri veri in upošteval vse določbe o carinski deklaraciji, predvidene v veljavni zakonodaji;
[…]“
15.
Glede morebitnega odpusta uvoznih in izvoznih dajatev v posebnih primerih člen 239(1), druga alinea, carinskega zakonika določa:
„Uvozne ali izvozne dajatve se lahko […] odpustijo v […] primerih, […] ki izhajajo iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za [očitno] malomarnost niti za goljufivo ravnanje [namen] udeleženega. […]“.
16.
Upravni postopek za odločanje na podlagi členov 220(2)(b) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika je urejen v poglavju „Izterjava zneska carinskega dolga“ Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92, (
10
) ki je bila večkrat spremenjena. Predložitveno sodišče se v tretjem vprašanju za predhodno odločanje (
11
) sklicuje na Uredbo št. 2454/93, kot je bila spremenjena (
12
) z Uredbo Komisije (ES) št. 1677/98 z dne 29. julija 1998 (
13
) in s katero je bila glede zadevnih upravnih postopkov spremenjena razdelitev pristojnosti med nacionalnimi carinskimi organi in Komisijo. Pozneje je s spremembo Uredbe št. 2454/93 z Uredbo Komisije (ES) št. 1335/2003 z dne 25. julija 2003 (
14
) prišlo do pomembne spremembe določb o razdelitvi pristojnosti med nacionalnimi carinskimi organi in Komisijo, ki je začela veljati 1. avgusta 2003. Ker sta lahko za obravnavani primer pomembni tako različica, ki je veljala pred spremembo zakonodaje v letu 2003, kot različica, ki je veljala po tem – glede na to, za čigavo odločitev v katerem trenutku gre –, je treba obravnavati obe.
17.
Upravni postopek za odločanje na podlagi člena 220(2)(b) carinskega zakonika je urejen s členi od 869 do 876(a) Uredbe št. 2454/93, za odločanje na podlagi člena 239(1), druga alinea, carinskega zakonika pa s členi 899 ter 905 in naslednjimi Uredbe št. 2454/93.
18.
Tako v primeru ureditve, ki je veljala do 31. julija 2003, kot ureditve, ki je veljala po 1. avgustu 2003, (
15
) velja, da nacionalni carinski organi pri odločanju na podlagi člena 220(2)(b) carinskega zakonika in odločanju na podlagi člena 239(1), druga alinea, vedno odločajo sami, če menijo, da pogoji iz teh določb niso izpolnjeni. (
16
)
19.
Če nameravajo nacionalni carinski organi sprejeti odločbo, ki je za carinskega dolžnika ugodna, veljajo za upravni postopek za odločanje na podlagi člena 220(2)(b) carinskega zakonika in za odločanje na podlagi člena 239(1), druga alinea, carinskega zakonika določena pravila glede razdelitve pooblastil med nacionalnimi organi in Komisijo. Za različico Uredbe št. 2454/93, na katero se v tretjem vprašanju za predhodno odločanje sklicuje predložitveno sodišče, to je za ureditev, ki je veljala do 31. julija 2003, je bil značilen mejni znesek v višini 50.000 eurov; če je bil znesek višji in bi bila izdana ugodna odločba, je bilo primer treba predložiti v odločanje Komisiji. Pod to mejno vrednostjo se je primer lahko predložil Komisiji, na primer v nejasnih primerih. V ureditvi, ki velja od 1. avgusta 2003, pa je določena mejna vrednost v višini 500.000 eurov, poleg tega se je velik del pristojnosti za odločanje prenesel na nacionalne carinske organe. (
17
) Primer se lahko predloži Komisiji v odločanje le še v redkih primerih.
20.
Člen 869 Uredbe št. 2454/93, na katerega se sklicuje predložitveno sodišče, v različici, ki je veljala do 31. julija 2003, določa:
„Carinski organi sami odločijo, da ne bodo naknadno vknjižili nepobranih dajatev:
[…]
(b)
če ocenjujejo, da so bili izpolnjeni vsi pogoji iz člena 220(2)(b) zakonika in da je znesek, ki se [zaradi napake] od uporabnika ni pobral in se, odvisno od primera, nanaša na eno ali več uvoznih ali izvoznih dejanj, nižji od [50.000 eurov];
[…]“
21.
Člen 871(1) Uredbe št. 2454/93, na katerega se je predložitveno sodišče prav tako sklicevalo, v različici, ki je veljala do 31. julija 2003, določa:
„Če carinski organi, razen v primerih iz člena 869, ocenjujejo, da so pogoji iz člena 220(2)(b) zakonika izpolnjeni, ali dvomijo v doseg kriterijev te določbe v zadevnem primeru, ti organi posredujejo primer Komisiji, da se uredi v skladu s postopki iz členov 872 do 876. […]“
B – Nacionalno pravo
22.
Člen 8:72(4) Algemene Wet Bestuursrecht (splošni zakon o upravi) določa:
„Če sodišče odloči, da je tožba utemeljena, lahko upravnemu organu naloži, naj ob upoštevanju odločbe sodišča sprejme novo odločbo ali ravna drugače, ali pa določi, da odločba sodišča delno ali v celoti nadomesti izpodbijano odločbo.“
III – Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
23.
Družba Heuschen & Schrouff, uvoznik živil in živilskih sestavin, že več let iz Vietnama uvaža rižev papir.
24.
Leta 1996 in v nadaljnjih letih je carinski zastopnik v imenu družbe Heuschen & Schrouff za sprostitev v prosti promet pod podštevilko 19019099 KN deklariral uvožen rižev papir. Pristojni nacionalni organi so deklaracijo vsakokrat sprejeli, tudi po analizi vzorca, ki je bil za določitev carinskopravne uvrstitve vzet ob eni izmed deklaracij. (
18
)
25.
Ob deklaraciji za sprostitev v prosti promet z dne 14. januarja 1998 je pristojni carinski organ v Rotterdamu 16. marca 1998 po opravljenem pregledu rižev papir uvrstil pod podštevilko 19059020 KN. (
19
)
26.
Z odločbami o odmeri dajatev z dne 22. novembra 2000 je bila družba Heuschen & Schrouff pozvana k plačilu carinskih dajatev v skupni višini 645.399,50 NLG (292.869,52 eura (
20
)) za ves rižev papir, uvožen v obdobju med 13. novembrom 1997 in 31. decembrom 1998. Carinski organ je ob sklicevanju na Uredbo št. 1196/97 pojasnil, da je podštevilka 19019099 KN, ki je navedena v deklaracijah, neustrezna in da bo zato treba popraviti zadevne odločbe o odmeri dajatev.
27.
Na podlagi ugovora, ki ga je vložila družba Heuschen & Schrouff, je inšpektor z odločbo z dne 9. marca 2001 potrdil poziv za plačilo, iz katerega je bil izvzet poziv za plačilo zneska v višini 13.650,30 NLG (6.194,24 eura (
21
)) v zvezi s carinsko deklaracijo z dne 16. marca 1998, ki je bila razveljavljena. (
22
)
28.
Družba Heuschen & Schrouff je 29. marca 2001 pri Tariefcommissie, pozneje senat za carinske zadeve pri Gerechtshof te Amsterdam (v nadaljevanju: Gerechtshof te Amsterdam), vložila tožbo zoper odločbo, s katero je inšpektor zavrnil njen ugovor.
29.
Ustna obravnava je bila pred Gerechtshof te Amsterdam opravljena 17. decembra 2002.
30.
V sodbi z dne 7. decembra 2004 je Gerechtshof te Amsterdam glede lastnosti riževega papirja ugotovilo, da gre za proizvod iz riževe moke, vode in soli. Te tri sestavine se zmešajo in pregnetejo v testo, iz katerega se oblikujejo kepice. Te se razvalja v okrogle, prozorne lističe, ki se jih nato posuši. Proizvod ni namenjen neposredni uporabi, temveč ga je treba za to najprej toplotno obdelati.
31.
Gerechtshof te Amsterdam je odločilo, da je za določitev carinske tarife ta proizvod treba uvrstiti pod podštevilko 19059020 KN. Naknadno vknjižbo uvoznih dajatev naj bi bilo treba v skladu s členom 220(2)(b) carinskega zakonika opustiti, ker je družba Heuschen & Schrouff ravnala v dobri veri in spoštovala vse veljavne predpise glede carinskih deklaracij. Gerechtshof te Amsterdam je presodilo, da je tožba utemeljena, in razglasilo odločbo inšpektorja ter pozive za plačilo za nične.
32.
Vzporedno s postopkom, ki ga je sprožila pred Gerechtshof te Amsterdam, je družba Heuschen & Schrouff 13. septembra 2002 (
23
) pri nacionalnem carinskem organu vložila zahtevo, da se ji v skladu s členom 239(1) carinskega zakonika odpusti zadevni carinski dolg. Ta zahteva je bila 19. septembra 2002 predložena Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo je z odločbo z dne 17. junija zavrnila z utemeljitvijo, da sicer gre za poseben primer v smislu člena 239 carinskega zakonika, vendar naj bi družba Heuschen & Schrouff očitno malomarno ravnala.
33.
Ob razglasitvi sodbe Gerechtshof te Amsterdam 7. decembra 2004 je pred Sodiščem prve stopnje tekel postopek v zvezi s tožbo zoper to odločbo Komisije, ki je bila vložena 23. septembra 2004. Tožba je bila zavrnjena s sodbo z dne 30. novembra 2006, zoper katero je bila pri Sodišču vložena pritožba. (
24
)
34.
V okviru postopka v zvezi s kasacijsko pritožbo zoper sodbo Gerechtshof te Amsterdam je Hoge Raad der Nederlanden s sklepom z dne 13. julija 2007 Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali spadajo lističi, kot so opisani v prilogi k Uredbi št. 1196/97, pod številko 1905 kombinirane nomenklature, če so izdelani iz riževe moke, soli in vode ter se nato sušijo, vendar pa se jih toplotno ne obdela?
2.
Ali je navedena uredba glede na odgovor na vprašanje iz prejšnje točke veljavna?
3.
Ali je treba člen 871 Uredbe št. 2454/93, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1677/98 z dne 29. julija 1998, razlagati tako, da, če mora carinski organ na podlagi zgoraj navedenega člena 871(1) primer predložiti Komisiji, preden lahko odloči, da se v tem primeru naknadna vknjižba opusti, nacionalno sodišče, ki odloča o tožbi, ki jo je carinski dolžnik vložil zoper odločbo carinskega organa, da se naknadna vknjižba opravi, ni pristojno za razglasitev ničnosti te odločbe o naknadni vknjižbi z utemeljitvijo, da so izpolnjeni pogoji iz člena 220(2)(b) za (obvezno) opustitev naknadne vknjižbe, če tem ugotovitvam nasprotuje Komisija?
4.
V primeru, da je odgovor na tretje vprašanje takšen, da dejstvo, da je Komisija pristojna za odločanje glede zahtev za naknadno izterjavo carinskih dajatev, ne pomeni omejitve pristojnosti nacionalnega sodišča, ki odloča o tožbi glede zahteve za naknadno izterjavo carinskih dajatev, ali vsebuje pravo Skupnosti kakšno posebno določbo, ki zagotavlja enotno uporabo prava Skupnosti v primeru, v katerem se močno razlikujeta stališči Komisije in nacionalnega sodišča glede meril, ki jih je treba uporabiti v okviru člena 220 carinskega zakonika, da se ugotovi, ali bi carinski dolžnik lahko odkril napako carinskih organov?“
35.
Ob sklicevanju na ugotovitve Gerechtshof te Amsterdam glede lastnosti riževega papirja predložitveno sodišče v zvezi s prvima vprašanjema opozarja, da obstajata dve zelo različni razlagi o tem, katera značilnost blaga, kot je rižev papir, je odločilna za uvrstitev pod oznaki KN 1901 in 1905. Dvomi v zvezi z uvrstitvijo pod številko 1905 KN izhajajo predvsem iz sodbe Uelzena Milchwerke. (
25
) Če se številka 1905 KN izkaže za neustrezno, se pojavi vprašanje veljavnosti Uredbe št. 1196/97.
36.
Tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje se nanašata na enotno uporabo prava Skupnosti, v tem primeru členov 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika, in na nevarnost različnih odločb v vzporednih postopkih pred Komisijo in sodišči Skupnosti po eni strani ter pred nacionalnimi carinskimi organi in sodišči po drugi strani.
37.
V skladu s sodno prakso (
26
) se namreč pri presoji vprašanja, ali je carinski dolžnik ravnal očitno malomarno v smislu člena 239(1), druga alinea, carinskega zakonika, uporabijo enaka merila, kot se uporabijo v okviru člena 220 carinskega zakonika pri ugotavljanju, ali so carinski organi storili napako, ki je carinski dolžnik ni mogel odkriti.
38.
V zvezi s tem se tretje vprašanje nanaša posebej na to, ali sodišče, katerega sodbo se lahko izpodbija s pravnim sredstvom in ki Sodišču ne predloži predloga za sprejetje predhodne odločbe, lahko izda sodbo, s katero se zavrne naknadna izterjava, ne da bi se zadeva predložila Komisiji, ali lahko izda le sodbo, s katero se odločba carinskih organov – ki izhaja iz odločbe o naknadni izterjavi –, da se zadeva ne predloži Komisiji, razglasi za nično.
39.
Po končanju pisnega postopka je bila 22. maja 2008 opravljena ustna obravnava, na kateri so sodelovali družba Heuschen & Schrouff, Komisija ter nizozemska, grška in italijanska vlada. Na obravnavi niso bili predstavljeni novi vidiki zadeve.
IV – Pravna presoja
A – Carinskopravna uvrstitev riževega papirja
40.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na merila (
27
) za ustrezno uvrstitev riževega papirja v KN. V zvezi z oznakama KN 1901 in 1905 se postavlja vprašanje glede značilnosti blaga, ki jih je treba upoštevati pri uvrstitvi. V zvezi s številko 1905 KN predložitveno sodišče v vprašanju poudarja predvsem to, da blago ni bilo toplotno obdelano. Drugo vprašanje glede veljavnosti Uredbe št. 1196/97 se navezuje na odgovor na prvo vprašanje.
41.
Pred obravnavo načel za uvrstitev v KN je treba proizvod, ki ga je treba uvrstiti, najprej natančneje opisati: azijski rižev papir (oziroma riževi lističi) v užitni obliki (
28
) se uporablja kot (užiten) ovoj živil. Kot je ugotovilo Gerechtshof te Amsterdam, je obravnavani proizvod izdelan iz riževe moke, vode in soli. Sestavine se zmešajo in pregnetejo, nato se oblikujejo kepice, ki se razvaljajo v okrogle, prozorne lističe, ki se nato posušijo. Gerechtshof te Amsterdam nadalje ugotavlja, da proizvod ni namenjen neposredni uporabi, temveč ga je treba najprej toplotno obdelati. Dodati je treba, da je treba izjemno tanke riževe lističe pred vsako nadaljnjo uporabo, vključno s toplotno obdelavo, namočiti v vodi. Skupaj z nadevom se pečejo ali cvrejo (na primer kot spomladanski zavitki); glede na recept pa se lahko očitno uživajo skupaj z nadevom tudi surovi v obliki nadevanih zavitkov.
42.
Glede na točko 1 splošnih pravil za razlago KN (
29
) je za uvrstitev odločilno predvsem besedilo številk in podštevilk. (
30
) V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je za zagotovitev pravne varnosti in lažjega poznejšega preverjanja odločilno merilo za tarifno uvrstitev blaga na splošno treba iskati v njegovih objektivnih lastnostih, kot so opredeljene v besedilu številk KN in v opombah k oddelkom ali poglavjem. (
31
)
43.
Treba je pritrditi ugotovitvi predložitvenega sodišča, da v besedilu številke 1905 KN ni izrecno navedena značilnost, da je našteto blago pečeno. Pod to številko so v prvi skupini blaga sicer navedeni tudi „pekovski izdelki z dodatkom kakava“. Sledi druga skupina blaga, od prve jasno ločena s podpičjem, v poimenovanju katere med naštetimi značilnostmi ni izrecno omenjeno, da je blago „pečeno“: „hostije, prazne kapsule, primerne za farmacevtsko uporabo, oblati za pečatenje, rižev papir in podobni izdelki“. Ta skupina blaga je s tem besedilom izrecno uvrščena pod podštevilko 19059020 KN. Pojem „pečenosti“ se izrecno ne omenja. Skupne značilnosti, ki se v tej podštevilki pogosto pojavljajo, so predvsem oblatasta oblika in suho stanje blaga, ki se doseže z različnimi metodami (sušenje s toplotno obdelavo ali brez nje).
44.
To je potrjeno tudi z drugimi jezikovnimi različicami te določbe. (
32
) V nekaterih različicah, čeprav ne v nizozemski (
33
), je izrecno navedeno „posušeno“ blago in celo „getrocknete Teigblätter aus Mehl [posušeni oblati iz moke]“ (
34
). To velja tudi za obravnavano blago, ki ga je treba uvrstiti. V nekaterih različicah, na primer v angleški in slovenski, je celo izrecno naveden pojem „rižev papir“. (
35
)
45.
Sodba Uelzena Milchwerke (
36
) ne nasprotuje dosedanji uvrstitvi pod podštevilko 19059020 KN. Družba Heuschen & Schrouff je v svojih stališčih v zvezi s to sodbo sicer poudarila, da je vidik „pečenosti“ nujen pogoj za uvrstitev pod številko 1905 KN. Vendar je treba nasprotno opozoriti, da se ta sodba nanaša le na prvo skupino blaga pod številko 1905 KN, med katere lastnostmi so navedeni tudi „pekovski izdelki z dodatkom kakava“. Natančneje, sodba Uelzena Milchwerke se nanaša na podštevilko 190530 KN, torej na „[…] keks[e …]“. Ker se ta sodba ne nanaša na „hostije, prazne kapsule, primerne za farmacevtsko uporabo, oblat[e] za pečatenje, rižev papir in podobn[e] proizvod[e]“, se v teh okoliščinah ne more uporabiti pri razlagi.
46.
Iz primerjave z opisom blaga pod številko 1901 KN poleg tega izhaja, da v tem besedilu in predvsem v besedilu podštevilke 19019099 KN („drugo“), ki jo družba Heuschen & Schrouff šteje za ustrezno, ni nobenih opornih točk, ki bi lahko bolj natančno opisale blago v smislu točke 3(a) splošnih pravil za razlago KN. (
37
)
47.
Po mojem mnenju v tem jasnem položaju glede uvrstitve v skladu z besedilom oznak KN ni več potrebno, da se, tako kot je opozorila družba Heuschen & Schrouff (
38
), pri razlagi uporabijo pojasnila Svetovne carinske organizacije. (
39
)
48.
Zato je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti pritrdilno, kot so to predlagale nizozemska, grška in italijanska vlada ter Komisija. V skladu s tem je treba lističe, kot so opisani v prilogi k Uredbi št. 1196/97, uvrstiti pod številko 1905 KN – natančneje podštevilko 19059020 KN –, če so izdelani iz riževe moke, soli in vode ter se nato sušijo, vendar pa se jih toplotno ne obdela.
49.
Ker glede na navedeno uvrstitev riževih lističev v skladu z Uredbo št. 1196/97 ustreza temu, kako je treba to blago uvrstiti v skladu z besedilom KN, ni dvoma o veljavnosti Uredbe št. 1196/97.
B – Opustitev vknjižbe oziroma odpust/povračilo iz razlogov pravičnosti in s tem povezane pristojnosti nacionalnih organov in organov Skupnosti v postopku
50.
S tretjim in četrtim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, s katerimi ukrepi se lahko zagotovi enotna uporaba členov 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika, če v položaju, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, odloča sodišče, katerega sodbo se lahko izpodbija s pravnim sredstvom.
51.
Da bi se lahko odgovorilo na ti vprašanji, je treba najprej razjasniti, ali sta glede na člena 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika, ki vsebujeta določbe iz razlogov pravičnosti, enotna razlaga in uporaba nujni. Odgovor bi bil pritrdilen, če so merila, ki jih je treba vsakokrat uporabiti, popolnoma ali vsaj deloma enaka.
52.
Poleg tega je glede umestitve obeh zadevnih določb uvodoma treba pripomniti, da se uporabljata v različnih časovnih trenutkih. Obe spadata pod naslov VII carinskega zakonika, „Carinski dolg“, vendar sta v različnih poglavjih. Člen 220(2) spada v poglavje 3, „Izterjava zneska carinskega dolga“. Tam so urejeni načelo vknjižbe – torej izračun in vnos zneskov dajatev „v računovodske evidence“ (
40
) – in podrobnejša vprašanja, ki se nanašajo na ta postopek, kot je na primer naknadna vknjižba, določena v členu 220, ki ureja primere, ko se vknjižba sprva ni opravila. V tej fazi gre v okviru člena 220(2) carinskega zakonika za možnost opustitve naknadne vknjižbe iz razlogov pravičnosti. Člen 239(1), druga alinea, carinskega zakonika pa spada v poglavje 5, „Povračilo in odpust dajatev“. Ta faza nastopi po vknjižbi oziroma naknadni vknjižbi. Člen 239(1), druga alinea, carinskega zakonika vsebuje enega od več možnih popravkov že vknjiženih, torej že vnesenih zneskov dajatev, z odpustom ali povračilom. Določba vsebuje splošno klavzulo pravičnosti, (
41
) ki naj bi zajemala neobičajen položaj, v katerem naj bi bil deklarant v primerjavi z drugimi gospodarskimi subjekti, ki opravljajo enako dejavnost. (
42
) Ta splošna klavzula se uporabi predvsem, če bi bilo glede na razmerje med deklarantom in upravo nepravično, da deklarant nosi škodo, ki mu pri pravilnem poteku dogodkov ne bi nastala. (
43
)
53.
Kot na podlagi člena 220(2) carinskega zakonika se lahko tudi na podlagi člena 239(1) carinskega zakonika uporabijo razlogi pravičnosti. Z obema ureditvama se zasleduje enak cilj, (
44
) in sicer omejitev naknadnih plačil uvoznih ali izvoznih dajatev na primere, v katerih je tako plačilo upravičeno in združljivo s tako pomembnim načelom, kot je načelo varstva zaupanja v pravo. (
45
) Tako gre za preudarka o pravičnosti, ki sta predvsem povezana z načelom varstva zaupanja v pravo. Navedena člena se deloma prekrivata (kot bo pokazano), vendar ne povsem, (
46
) pri čemer je področje uporabe člena 239(1) carinskega zakonika v primerjavi s členom 220(2) carinskega zakonika širše.
54.
V sodni praksi se je glede vprašanja določenih meril iz členov 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika že izoblikovalo stališče. (
47
) V sodbah Hewlett Packard France (
48
), Söhl & Söhlke (
49
) in Nizozemska proti Komisiji (
50
) je Sodišče izrecno pojasnilo, da se glede obravnavanega pojma „očitne malomarnosti“ v smislu člena 239(1), druga alinea, carinskega zakonika ustrezno uporabijo merila, ki se v okviru člena 220 carinskega zakonika uporabljajo za preizkus, ali bi gospodarski subjekt lahko odkril napako carinskega organa.
55.
Ker so si zadevna merila v obravnavani zadevi zelo podobna, z njimi povezanih odločb pa ne sprejemajo vedno isti organi, je lahko v primerih vzporednih postopkov enotna uporaba prava Skupnosti – tako kot v obravnavani zadevi – ogrožena.
56.
Za zagotovitev enotne uporabe skupnih elementov obeh upoštevnih določb v obravnavani zadevi in v izogib nevarnosti različnih odločb v vzporednih postopkih pred Komisijo in sodišči Skupnosti po eni strani ter pred nacionalnimi carinskimi organi in sodišči po drugi strani je Sodišče v sodni praksi že razvilo bistvene smernice. Zato bi rada opozorila, tako kot grška vlada, na sodbe s področja carinskega prava, to je sodbe Deutsche Fernsprecher (
51
), Mecanarte (
52
), Faroe Seafood in drugi (
53
) ter Conseil général de la Vienne (
54
), ki se sicer ne nanašajo na položaj vzporednih postopkov, vendar pa obravnavajo razdelitev pristojnosti med nacionalnimi organi in Komisijo pri naknadni izterjavi dajatev. Na smernicah, ki so bile začrtane v teh sodbah, temeljijo tudi tu uporabna načela, ki izhajajo iz sodbe Masterfoods (
55
) s področja konkurenčnega prava, ki se je nanašala na vzporedne postopke pred nacionalnimi sodišči in sodišči Skupnosti, na kar je sicer opozorila tudi nizozemska vlada. Menim, da navedene smernice, ki so se razvile v sodni praksi, vodijo v isto smer.
57.
Sodišče je v točki 33 sodbe Mecanarte, kot že v sodbi Deutsche Fernsprecher, v zvezi z razdelitvijo pristojnosti med nacionalnimi organi in Komisijo pri naknadni izterjavi uvoznih in izvoznih dajatev jasno poudarilo, da lahko v primerih, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, „enotnost uporabe prava Skupnosti zagotovi Sodišče v okviru postopka za predhodno odločanje“. Če torej zadevna oseba izpodbija odločbo o naknadni izterjavi pred nacionalnimi sodišči, je treba enotno uporabo prava Skupnosti zagotoviti vsaj preko predloga za sprejetje predhodne odločbe.
58.
V položaju, ki je bil podlaga za sodbo Mecanarte, ni bilo nujno, ob upoštevanju takratnih vprašanj za predhodno odločanje, da se podrobneje preuči vidike te problematike, upoštevne v obravnavanem primeru.
59.
Za položaj, ki ga je treba preučiti v obravnavanem primeru in v katerem je lahko na primer prav tako pomembno, ali bi moralo sodišče, ki v skladu s členom 234, tretji odstavek, ES zadeve ni dolžno predložiti Sodišču in ki postopka noče ustaviti ter počakati na odločbo, izjemoma vendarle to storiti (
56
), izhaja iz sodbe Masterfoods izpopolnitev pristopa, razvidnega iz navedenih sodb Deutsche Fernsprecher, Mecanarte, Faroe Seafood in drugi ter Conseil général de la Vienne.
60.
Položaj, ki je bil podlaga za sodbo Masterfoods, (
57
) se je prav tako nanašal na vzporedne postopke pred nacionalnimi sodišči in sodišči Skupnosti, čeprav v zvezi s členoma 85 in 86 Pogodbe ES (postala člena 81 ES in 82 ES). Nadaljnja razlika v primerjavi s položajem v obravnavani zadevi je ta, da je bila v navedenem primeru odločitev nacionalnega sodišča odvisna od veljavnosti odločbe Komisije, medtem ko gre v obravnavani zadevi za enakost meril za presojo.
61.
V točki 51 sodbe Masterfoods je Sodišče, ob sklicevanju na točko 47 sodbe Delimitis, (
58
) glede uporabe členov 85(1), 86 in 85(3) Pogodbe ES ugotovilo, da se morajo nacionalna sodišča, ko odločajo o praksah ali sporazumih, glede katerih utegne odločati tudi Komisija, izogniti sprejetju odločb, ki bi nasprotovale tem, ki jih namerava sprejeti Komisija.
62.
Nadalje je Sodišče v točki 52 sodbe Masterfoods presodilo, da nacionalna sodišča, ko odločajo o sporazumih in ravnanjih, ki so že predmet odločbe Komisije, toliko bolj ne smejo sprejeti odločb, ki bi nasprotovale odločbi Komisije, in sicer tudi če je ta v nasprotju z odločbo prvostopenjskega nacionalnega sodišča.
63.
V sodbi Masterfoods je besedilo, ki se nanaša na te ugotovitve Sodišča, zelo splošno in ni posebej prilagojeno položajem v konkurenčnem pravu. Ne vidim ovir za uporabo teh načel tudi na področju carinskega prava, pri katerem, kot v obravnavanem primeru, v vzporednih postopkih obstaja nevarnost neenotne uporabe in različnih odločb v zvezi z enotnimi pravnimi elementi.
64.
V sodbi Masterfoods je odgovor na vprašanje, kaj naj nacionalno sodišče stori v položaju, za katerega je, kot v obravnavanem primeru, značilna vzporednost, dvodelen: da se ne bi sprejela odločba, ki bi bila v nasprotju z odločbo Komisije, mora nacionalno sodišče postopek prekiniti, dokler sodišča Skupnosti ne sprejmejo dokončne odločbe o ničnostni tožbi, razen če v danih okoliščinah meni, da je ustrezno, da se Sodišču v predhodno odločanje predloži vprašanje glede veljavnosti odločbe Komisije. (
59
)
65.
V tem odgovoru je jasno izražena prednost prekinitve postopka do sprejetja dokončne odločbe o ničnostni tožbi, ne da bi se izključila možnost postopka za predhodno odločanje. Ob upoštevanju zelo različnih pristopov v postopkih za razglasitev ničnosti oziroma za predhodno odločanje je ta podpora prednostnemu odločanju o ničnostni tožbi v položajih, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, razumljiva. (
60
)
66.
Po drugi strani pa je lahko iz posebnih razlogov, na primer v položaju, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, zelo smiselno, da se ne čaka, temveč se zadevo takoj predloži Sodišču. Kajti v položaju, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, se odločba Komisije nanaša na vprašanje odpusta uvoznih dajatev, ki je pravzaprav drugotnega pomena in pred katerim je treba odgovoriti na osnovno vprašanje (naknadna izterjava uvoznih dajatev). Za razjasnitev tega osnovnega vprašanja je bilo v obravnavanem sporu treba preučiti ustrezno carinskopravno uvrstitev riževega papirja. (
61
) To je lahko poseben razlog za predložitev, pri čemer pa bi se lahko z delno sodbo na nacionalni ravni odločilo samo o tem vidiku zadeve.
67.
Sodbe, kot sta sodbi Sportgoods (
62
) in Sommer (
63
), ne nasprotujejo ugotovitvi, da se lahko sodna praksa iz sodbe Masterfoods uporablja tudi v drugih primerih, saj se navedeni sodbi nanašata na drugačen položaj, kot se obravnava v postopku v glavni stvari. V obeh primerih se je sodba Sodišča, drugače kot v obravnavani zadevi, nanašala na položaj, v katerem v odločbi Komisije ni bilo trditev na podlagi prava ali dejstev glede vprašanja, ali je v sporni uredbi pravna podlaga za naknadno izterjavo zadevnih uvoznih dajatev; tako v zvezi s tem odločba Komisije ni imela zavezujočega učinka za vse organe namembne države članice, vključno z njenimi sodišči. (
64
)
68.
Glede na navedeno menim, da je v položajih, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, za katere so značilni vzporedni postopki, nujno, da nacionalna sodišča upoštevajo pristojnost Komisije za odločanje, ki pride zlasti do izraza v postopku, določenem z Uredbo št. 2454/93.
69.
Če že obstaja odločba Komisije, v zvezi s katero je bila v drugem postopku vložena ničnostna tožba, se to lahko zagotovi predvsem s prekinitvijo postopka pred nacionalnimi sodišči do dokončne odločbe o ničnosti tožbi, in sicer že na prvi stopnji. Če posebni razlogi nasprotujejo uporabi prednostne možnosti, je druga možnost v takem položaju, vendar predvsem kot drugotna rešitev, predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES. (
65
)
70.
Če Komisija odločbe še ni sprejela, gre za poseben primer, kar je v svojih stališčih poudarila tudi Komisija. Ta vidik je sedaj hipotetičen, saj presega vprašanja predložitvenega sodišča. Ker pa je pri odločanju koristno upoštevati tudi druge možne primere in tako preizkusiti predvideno rešitev, je treba to kratko obravnavati: tako kot Komisija menim, da bi zaradi upoštevanja pristojnosti Komisije za odločanje v takih primerih moralo veljati, da mora nacionalno sodišče postopke prekiniti, dokler se ta odločba ne sprejme. (
66
) Kajti sicer bi obstajala nevarnost, da bi bila sodna odločba sprejeta pred odločbo Komisije in bi jo s tem nadomestila.
71.
Za praktično zagotovitev opisanega načina sodelovanja med nacionalnimi sodišči in sodišči Skupnosti je po mojem mnenju potrebno, da se vsako nacionalno sodišče, ki odloča o takšnih vzporednih pravnih elementih iz prava Skupnosti, na podlagi podatkov, ki jih mora zbrati po uradni dolžnosti, prepriča, ali je bil vzporedno vložen zahtevek, o katerem mora odločiti Komisija, oziroma ali bi ga bilo še vedno mogoče vložiti v predpisanem roku (
67
) in v kateri fazi (odločanje, pravnomočnost) je ta zahtevek. (
68
)
72.
Obravnavati je treba še poseben vidik tretjega vprašanja predložitvenega sodišča. Kajti to vprašanje se nanaša neposredno na razlago člena 871(1) Uredbe št. 2454/93, v katerem so določene obveznosti nacionalnih carinskih organov v postopku. Ozadje tega vprašanja je, kot izhaja iz stališč nizozemske vlade ob sklicevanju na člen 8:72(4) Algemene Wet Bestuursrecht, da se lahko v skladu s tem členom v izpodbijani sodbi nizozemskim carinskim organom določijo obveznosti v zvezi z nadaljnjim postopkom. Takšna obveznost je lahko na primer tudi, naj nacionalni carinski organi zahtevek carinskega dolžnika predložijo Komisiji, ker je možna zanj ugodna odločba.
73.
S tem se odpre nadaljnja možnost za zagotovitev enotne razlage členov 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika, in sicer razglasitev ničnosti odločbe carinskega organa, ne da bi bilo treba sprejeti odločbo o tej zadevi. Glede tega je treba opozoriti, da če nacionalno procesno pravo vsebuje takšno možnost, da se odločba nacionalnega organa razglasi za nično in da ta zadevo ponovno obravnava pod določenimi pogoji, gre tudi v tem primeru lahko za ravnanje, ki je v skladu s pravom Skupnosti, (
69
) če se upošteva pristojnost Komisije za odločanje.
V – Predlog
74.
Zaradi teh razlogov predlagam, naj Sodišče na vprašanja, ki jih je predložilo Hoge Raad der Nederlanden, odgovori:
„1.
Lističe iz testa, kot so opisani v prilogi k Uredbi št. 1196/97, je treba uvrstiti pod številko 1905 kombinirane nomenklature, če so izdelani iz riževe moke, soli in vode ter se nato sušijo, vendar pa se jih toplotno ne obdela.
2.
Glede na odgovor na prejšnje vprašanje je zgoraj omenjena Uredba št. 1196/97 veljavna.
3.
Da bi se dosegla enotna uporaba prava Skupnosti, morajo nacionalna sodišča, ne glede na to, za sodišče katere stopnje gre, upoštevati pristojnost Komisije za odločanje, če je vsebina meril iz carinskega zakonika enaka. Da se v postopkih, ki tečejo vzporedno in v katerih se odloča na podlagi (deloma) enakih določb, ne bi sprejela odločba, ki bi bila v nasprotju z odločbo Komisije, mora nacionalno sodišče postopek ustaviti, dokler sodišča Skupnosti dokončno ne odločijo o ničnostni tožbi, razen če v danih okoliščinah meni, da je ustrezno, da se Sodišču v predhodno odločanje predloži vprašanje glede veljavnosti odločbe Komisije. Možno je tudi, da nacionalni carinski organi zadevo ponovno obravnavajo, vendar pod pogojem, da se v postopku upravnega sodelovanja med carinskimi organi in Komisijo zadeva predloži slednji.“
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 30. novembra 2006 v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji (T-382/04, neobjavljena v ZOdl.).
(
3
)	Glej v zvezi s tem moje sklepne predloge z dne 4. septembra 2008 v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji, C-38/07 P.
(
4
)	UL L 256, str. 1.
(
5
)	UL L 198, str. 1.
(
6
)	Glej uvodne izjave Uredbe št. 2658/87 (zlasti tretjo), člena 1 in 3 te uredbe ter sodbo z dne 27. septembra 2007 v zadevi Medion (C-208/06 in C-209/06, ZOdl., str. I-7963, točka 3).
(
7
)	Številke od 0401 do 0404 zajemajo blago kot je mleko, smetana in sirotka ter iz njih izdelane proizvode.
(
8
)	UL L 170, str. 13.
(
9
)	UL L 302, str. 1.
(
10
)	UL L 253, str. 1.
(
11
)	Glej točko 34 teh sklepnih predlogov.
(
12
)	Toda v svoji obrazložitvi se na nekem mestu sklicuje na „različico z dne 1. avgusta 2003“, čeprav navaja mejno vrednost 50.000 eurov, ki pa spada v ureditev, ki je veljala pred 31. julijem 2003.
(
13
)	UL L 212, str. 18. V zvezi z upravnim postopkom za odločanje na podlagi člena 239(1) carinskega zakonika je bil na primer s to uredbo člen 905(1) dopolnjen z drugim pododstavkom.
(
14
)	UL L 187, str. 16. Po Berr/Trémeau, „Le droit douanier, Communautaire et national“, 7. izdaja, 2006, str. 232, je prišlo do te pomembne spremembe med drugim zato, da bi se odpravile pomanjkljivosti dotedanjega sistema dvojne pristojnosti, da bi se dosegla bistvena razbremenitev Komisije in da bi se ponovno vzpostavila odgovornost držav članic za upravljanje lastnih sredstev. V zvezi s tem glej v opombi 17 navedeno uvodno izjavo 2 Uredbe št. 1335/2003.
(
15
)	V zvezi z datumom spremembe zakonodaje glej točko 16 teh sklepnih predlogov.
(
16
)	Glede predhodne ureditve upravnega postopka iz obravnavanega primera je Sodišče v sodbi z dne 27. junija 1991 v zadevi Mecanarte (C-348/89, Recueil, str. I-3277, točka 33) pojasnilo, da je ogrožena zagotovitev enotne uporabe prava Skupnosti v primerih, v katerih se ugodi zahtevku za opustitev naknadne izterjave, ker se presoja, s katero je država članica utemeljila ugoditev zahtevku, verjetno ne bo izpodbijala pred sodiščem, zaradi česar obstaja nevarnost, da ne bo nadzora, s katerim bi bila sicer zagotovljena enotna uporaba pogojev iz prava Skupnosti. Drugačni so primeri, ko nacionalni organi zahtevajo naknadno izterjavo ne glede na višino zneska v danem primeru. Tako odločbo lahko zadevna oseba izpodbija pred sodišči posameznih držav članic. Zato lahko Sodišče v okviru postopka za sprejetje predhodne odločbe zagotovi enotno uporabo prava Skupnosti.
(
17
)	V zvezi s tem glej uvodne izjave od 1 do 4 Uredbe št. 2454/93, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1335/2003:
„(1)
V členih 220(2)(b) in 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti je določeno, da se v nekaterih primerih uvoznih in izvoznih dajatev ne sme naknadno vknjižiti ali jih iz razlogov enakosti povrniti oz. opustiti.
(2)
Glede na to, da so države članice po členu 8 Sklepa Sveta 2000/597/ES, Euratom z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti [3] prvenstveno odgovorne za zbiranje tradicionalno lastnih sredstev, torej je kot prvo naloga organov držav članic, da se odločijo, ali je treba uvozne in izvozne dajatve naknadno vknjižiti po členu 220(2)(b) Uredbe (EGS) št. 2913/92 ali jih povrniti oz. opustiti po členu 239 te uredbe.
(3)
Vendar je zaradi zagotovitve enotne obravnave trgovcev in varovanja finančnih interesov Skupnosti treba ohraniti obveznost, da se dokumentacija predloži Komisiji v odločanje takrat, kadar države članice menijo, da bi odločitev morala biti ugodna, in kadar (a) navajajo bodisi dejansko napako ali opustitev s strani Komisije, ali (b), kadar so okoliščine primera povezane s preiskavo Skupnosti, ki se izvaja v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 515/97 z dne 13. marca 1997 o vzajemni pomoči med upravnimi organi držav članic in sodelovanju med slednjimi in Komisijo za zagotovitev pravilne uporabe zakonodaje o carinah in kmetijskih zadevah [4], ali (c), če dajatve znašajo 500.000 eurov ali več.
(4)
Dokumentacije ni treba predložiti, če je Komisija že sprejela odločitev o nekem primeru, ki je na podlagi dejstev in zakonodaje primerljiv, kajti države članice lahko svojo lastno končno odločitev utemeljijo z najnovejšo odločitvijo Komisije, ki je primerljiva na podlagi dejstev in zakonodaje.“
(
18
)	Sodba z dne 7. decembra 2004 v zadevi Gerechtshof te Amsterdam, Douanekamer, št. 01/900096 DK, str. 2.
(
19
)	Iz sodbe Sodišča prve stopnje v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji (navedena zgoraj v opombi 2), izrečene v vzporednem postopku na podlagi tožbe za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije REM 19/2002 z dne 17. junija 2004, izhaja, da je po sprejetju Uredbe št. 1196/97, ki je bila objavljena 28. junija 1997 in je začela veljati 19. julija 1997, družba Heuschen & Schrouff še naprej uvažala rižev papir iz Vietnama pod podštevilko 19019099 KN, kar so nizozemski carinski organi glede 29 deklaracij v 6 mesecih sprejeli (na podlagi pregleda dokumentacije in – v enem primeru – pregleda blaga). Nizozemski carinski organi so 16. marca 1998 sporočili, da se je treba v deklaraciji sklicevati na podštevilko 19059020 KN. Pozneje tistega dne pa so isti carinski organi potrdili pravilnost deklaracije s sklicem na podštevilko 19019099 KN. Družba Heuschen & Schrouff je od 17. marca 1998 za uvoz riževega papirja uporabljala podštevilko 19059020 KN.
(
20
)	Glej sodbo Gerechtshof te Amsterdam, Douanekamer, navedena v opombi 18, str. 1 in 3, ter sodbo Sodišča prve stopnje v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji (navedena v opombi 2), točka 12.
(
21
)	Glej sodbo Gerechtshof te Amsterdam, Douanekamer, navedena v opombi 18, str. 3.
(
22
)	V skladu s točko 12 sodbe Sodišča prve stopnje v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji (navedena v opombi 2) gre na koncu za plačilo zneska v višini 636.518,40 NLG (282.645,21 eurov).
(
23
)	Glede datuma glej točko 13 sodbe Sodišča prve stopnje v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji (navedena v opombi 2).
(
24
)	Glej točko 3 teh sklepnih predlogov.
(
25
)	Sodba z dne 11. avgusta 1995 v zadevi Uelzena Milchwerke (C-12/94, Recueil, str. I-2397).
(
26
)	Sodba z dne 13. marca 2003 v zadevi Nizozemska proti Komisiji (C-156/00, Recueil, str. I-2527).
(
27
)	Naloga Sodišča v postopku za sprejetje predhodne odločbe na področju tarifne uvrstitve je ta, da nacionalnemu sodišču nakaže merila, na podlagi katerih lahko uvrsti zadevno blago v KN, ne more pa Sodišče samo opraviti te uvrstitve, zlasti ker ne razpolaga vedno s podatki, ki so za to potrebni. Glede tega je nacionalno sodišče v boljšem položaju (sodba z dne 7. novembra 2002 v zadevi Lohmann in Medi Bayreuth, od C-260/00 do C-263/00, Recueil, str. I-10045, točka 26).
(
28
)	Azijski rižev papir se lahko izdela iz raznih rastlinskih vlaken; uporablja se ga, denimo na Japonskem in Kitajskem, za zelo različne namene, tudi v pohištveni industriji (na primer za delilne stene in svetilke).
(
29
)	Glej točko 7 teh sklepnih predlogov.
(
30
)	Na njihov poseben pomen opozarja tudi Lyons, EC Customs Law, druga izdaja, 2008, str. 142.
(
31
)	Glej med drugim sodbe z dne 26. septembra 2000 v zadevi Eru Portuguesa (C-42/99, Recueil, str. I-7691, točka 13); z dne 15. septembra 2005 v zadevi Intermodal Transports (C-495/03, ZOdl., str. I-8151, točka 47) in z dne 27. septembra 2007 v zadevi Medion (C-208/06 in C-209/06, ZOdl., str. I-7963, točka 34).
(
32
)	Uredbe Skupnosti je treba razlagati enotno. V skladu z ustaljeno sodno prakso je s tem pravilom prepovedano, da se v primeru dvomov določba obravnava samo v eni jezikovni različici, temveč se z njim sili k temu, da se pri razlagi upoštevajo različice v drugih uradnih jezikih (sodba z dne 11. novembra 1999 v zadevi Söhl & Söhlke, C-48/98, Recueil, str. I-7877, točka 46, v zvezi z ustaljeno sodno prakso glej tudi sodbo z dne 13. decembra 2007 v zadevi Götz, C-408/06, ZOdl., str. I-11295, točka 29, in navedena sodna praksa).
(
33
)	Nizozemska („dergelijke producten van meel of van zetmeel“), danska („lignende varer af mel eller stivelse“) in švedska („liknande produkter“) jezikova različica so po končanem naštevanju z bolj ali manj natančnim napotilom na „podobne izdelke“ manj izčrpne kot mnoge druge različice, ki med navedbo „oblati za pečatenje“ in „podobni izdelki“ vsebujejo še v naslednji opombi navedene pojme.
(
34
)	To velja med drugim tudi za nemško („getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke“), francosko („pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles“), špansko („pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas“) in portugalsko („pastas secas de farinha, amido ou fécula“) jezikovno različico.
(
35
)	Glej „rice paper“ v angleški in „rižev papir“ v slovenski jezikovni različici.
(
36
)	Navedena zgoraj v opombi 25 teh sklepnih predlogov.
(
37
)	Glej točko 7 teh sklepnih predlogov.
(
38
)	Ta je omenilo tudi predložitveno sodišče, vendar z drugačnim namenom kot družba Heuschen & Schrouff.
(
39
)	Pojasnila k harmoniziranemu sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga (HS), ki so bila izdelana v okviru Svetovne carinske organizacije, so poleg pojasnjevalnih opomb KN, ki jih je izdala Komisija, pomembno, čeprav ne pravno zavezujoče, pomagalo za razlago posameznih tarifnih številk (sodba z dne 17. marca 2005 v zadevi Ikegami, C-467/03, ZOdl., I-2389, točka 17).
(
40
)	Podrobneje glede načela vknjižbe glej člen 217 carinskega zakonika.
(
41
)	Med drugim sodba z dne 3. aprila 2008 v zadevi Militzer & Münch (C-230/06, ZOdl., str. I-1895, točka 50).
(
42
)	Glej glede predhodnih določb člena 239(1), druga alinea, carinskega zakonika in člena 905 Uredbe št. 2454/93 med drugim sodbi z dne 7. septembra 1999 v zadevi De Haan (C-61/98, Recueil, str. I-5003, točka 52) in z dne 18. oktobra 2007 v zadevi Nordspedizionieri di Danielis Livio in drugi proti Komisiji (C-62/05 P, ZOdl., str. I-8647, točka 41).
(
43
)	Glej točki 68 in 69 mojih sklepnih predlogov z dne 13. marca 2008 v zadevi CAS SpA proti Komisiji, C-204/07 P, in navedena sodna praksa.
(
44
)	Sodba z dne 1. aprila 1993 v zadevi Hewlett Packard France (C-250/91, Recueil, str. I-1819, točka 46); Alexander, „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“, v: Witte, Zollkodex, Kommentar, 4. izdaja, 2006, točka 5; Huchatz, „Art. 239 – Erstattung oder Erlass in Sonderfällen“, ibidem, točka 32.
(
45
)	Zgoraj v opombi 44 navedena sodba Hewlett Packard France, točka 46.
(
46
)	Glej zgoraj v opombi 42 navedeno sodbo De Haan, točka 42 v povezavi s točko 41 k predhodnim določbam členov 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika. Alexander v delu „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“, navedenim zgoraj v opombi 44, točka 2, opozarja, da vsebuje člen 220(2) carinskega zakonika le delno ureditev načela varstva zaupanja v pravo. Varstvo zaupanja v pravo naj s tem po eni strani ne bi bilo dokončno opredeljeno. Po drugi strani pa s to določbo ni dovoljeno različno obravnavati obojestranske krivde carinskih organov in carinskega dolžnika. Da bi se izognili tem pomanjkljivostim, so udeleženci carinskih postopkov vse pogosteje vlagali vzporedne zahteve za povračilo ali tožbe v zvezi z odgovornostjo države za škodo, ki jo povzročijo njeni organi. Alexander tako opozarja na nevarnost povečanja možnosti nastanka napak zaradi spodbujanja več pravno ločenih postopkov glede enakega dejanskega stanja z zelo različnimi formalnimi in materialnimi pogoji. V zvezi s tem carinski dolžniki praviloma potrebujejo strokovno in obsežno ter posledično drago svetovanje, medtem ko zadevnim carinskim organom, vključno s Komisijo, to povzroča nesorazmerno visoke stroške uprave. Zaradi načela ekonomičnosti postopkov postopki tako pogosto ne potekajo vzporedno, temveč se deloma prekinejo. Kot rešitev bi bila nujno potrebna obsežna sprememba predpisov glede naknadne vknjižbe ter predpisov glede odpusta in povračila carinskih dajatev. Glej tudi Lyons, naveden zgoraj v opombi 30, str. 496, glede tega, da se obe ureditvi ne pokrivata popolnoma; poleg tega opozarja tudi na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 19. februarja 1998 v zadevi Eyckeler & Malt proti Komisiji (T-42/96, Recueil, str. II-401, točka 135 in naslednje) o ustreznih predhodnih določbah členov 220(2) in 239(1), druga alinea, carinskega zakonika.
(
47
)	Glede tega, da se zadevne določbe vendarle ne pokrivajo povsem, glej opombo 46 teh sklepnih predlogov.
(
48
)	Navedena v opombi 44, točka 46.
(
49
)	Navedena v opombi 32, točki 55 in 56.
(
50
)	Navedena v opombi 26, točka 92.
(
51
)	Sodba z dne 26. junija 1990 v zadevi Deutsche Fernsprecher (C-64/89, Recueil, str. I-2535, točka 13).
(
52
)	Navedena v opombi 16, točka 33.
(
53
)	Sodba z dne 14. maja 1996 v zadevi Faroe Seafood in drugi (C-153/94 in C-204/94, Recueil, str. I-2465, točka 80).
(
54
)	Sodba z dne 22. junija 2006 v zadevi Conseil général de la Vienne (C-419/04, ZOdl., str. I-5645, točka 42).
(
55
)	Sodba z dne 14. decembra 2000 v zadevi Masterfoods in HB (C-344/98, Recueil, str. I-11369).
(
56
)	Potrjeno na primer glede ugotavljanja neveljavnosti akta Skupnosti, glej med drugim sodbi z dne 22. oktobra 1987 v zadevi Foto-Frost (314/85, Recueil, str. 4199, točka 20) in z dne 21. marca 2000 v zadevi Greenpeace France in drugi (C-6/99, Recueil, str. I-1651, točka 54). Glej tudi sodbo z dne 21. februarja 1991 v zadevi Zuckerfabrik Süderdithmarschen in Zuckerfabrik Soest (C-143/88 in C-92/89, Recueil, str. I-415, točka 24).
(
57
)	Navedena v opombi 55.
(
58
)	Sodba z dne 28. februarja 1991 v zadevi Delimitis (C-234/89, Recueil, str. I-935, točke od 43 do 54).
(
59
)	Navedena v opombi 55, točki 57 in 59.
(
60
)	Generalni pravobranilec Cosmas je v sklepnih predlogih z dne 16. maja 2000 v zadevi Masterfoods (navedena v opombi 55, točke od 40 do 55) izčrpno preučil to problematiko, s katero so bila zaznamovana tudi stališča udeležencev tistega postopka. Generalni pravobranilec Cosmas obravnava med drugim tudi možnost, da bi lahko stranke oziroma stranka poskusile izbrati vrsto postopka in s tem določiti pravno sredstvo v okviru prava Skupnosti. Prav tako je postopek za predhodno odločanje, ki se ne nanaša na presojo dejstev, neprimeren za presojo veljavnosti odločbe Komisije v okviru odgovora na vprašanje za predhodno odločanje, ker je glede takih upravnih aktov izvajanje neomejene pravice nadzora bistveno, da se zagotovi učinkovito sodno varstvo. Menim, da je treba dodati, da obstajajo hudi problemi tudi na ravni obveznosti obrazložitve in dokaznega bremena, ki sta pri ničnostni tožbi ključna, v postopku za predhodno odločanje pa nasprotno brez pomena. Tu je treba upoštevati po eni strani razmeroma ozko strukturo „pravnih razlogov“ v postopkih z neposredno tožbo, zaradi česar se marsikaj odloči že v okviru dopustnosti, ne da bi se obravnavala utemeljenost razlogov, in po drugi strani razmeroma odprto strukturo v postopku za predhodno odločanje, v katerem se trditve vseh udeležencev postopka (vključno z različnimi državami članicami, ki utegnejo sodelovati v postopku) tudi vsebinsko preučijo. Končno lahko pride zaradi teh razlik, glede na to, v katerem postopku je bila zadeva najprej predložena Sodišču, do precejšnjega neravnotežja.
(
61
)	Glej tudi točko 36 mojih sklepnih predlogov z dne 4. septembra 2008 v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji, C-38/07 P.
(
62
)	Sodba z dne 24. septembra 1998 v zadevi Sportgoods (C-413/96, Recueil, str. I-5285, točke od 41 do 43).
(
63
)	Sodba z dne 19. oktobra 2000 v zadevi Sommer (C-15/99, Recueil, str. I-8989, točka 31).
(
64
)	Sodba Sportgoods, navedena v opombi 62, točka 41.
(
65
)	K temu pa je treba dodati, da če se je rok za ničnostno tožbo v skladu s členom 230, peti odstavek, ES že iztekel in je s tem zadevna odločba Komisije postala pravnomočna za njene naslovnike, tega akta Skupnosti, ki ima pravne učinke, ni mogoče več izpodbijati s tožbo pred nacionalnim sodiščem in z z njo povezanim predlogom za sprejetje predhodne odločbe (glej sodbi z dne 9. marca 1994 v zadevi TWD Textilwerke Deggendorf, C-188/92, Recueil, str. I-833, točke od 13 do 26, in z dne 30. januarja 1997 v zadevi Wiljo, C-178/95, Recueil, str. I-585, točke od 20 do 31).
(
66
)	Tako tudi v sodbi De Haan, navedena v opombi 42, točka 48.
(
67
)	Za zahtevek iz člena 239(2) carinskega zakonika je na primer določen rok dvanajstih mesecev, ki se šteje od dneva obvestila o dajatvah in se lahko podaljša le v izjemnih primerih.
(
68
)	Ker gre za vložene zahtevke, za takšen podatek v mnogih primerih zadostuje informacija strank konkretnega pravnega spora. Sicer je treba opozoriti, da obstaja v teh okoliščinah tudi možnost, da se o stanju postopka poizve pri Komisiji. Ta je v skladu s členom 10 ES zavezana k lojalnemu sodelovanju s sodišči držav članic; glej v zvezi s tem sodbo Delimitis, navedeno v opombi 58, točka 53, in navedena sodna praksa.
(
69
)	Pri tem je glede primera, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, vendarle treba opozoriti, da je od spremembe pravnega položaja z učinkom od 1. avgusta 2003 (glej točke od 16 do 19 teh sklepnih predlogov), na kar je opozorila tudi italijanska vlada, možnost predložitve zadeve Komisiji zelo omejena. Sodišče, ki jo obravnava, pa mora vsakič konkretno preveriti, ali je predložitev še možna.