62013CC0401
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MELCHIORJA WATHELETA,
predstavljeni 4. septembra 2014 (
1
)
Združeni zadevi C‑401/13 in C‑432/13
Vasiliki Balazs
proti
Casa Judeţeană de Pensii Cluj (C‑401/13)
in
Casa Judeţeană de Pensii Cluj
proti
Attili Balazsu (C‑432/13)(Predloga za sprejetje predhodne odločbe,
ki ju je vložilo Curtea de Apel Cluj (Romunija))
„Socialna varnost delavcev migrantov — Dajatve za starost — Uporaba konvencij o socialni varnosti, sklenjenih med državami članicami — Zavrnitev dodelitve dajatve za starost od organov države članice za dobe zaposlitve, dopolnjene na njenem ozemlju, povratniku, ki izvira iz druge države članice, na podlagi ureditve Unije“
1.
Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Curtea de Apel Cluj (Romunija), se nanašata na razlago člena 7(2)(c) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3) ter kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1992/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 (
2
) (v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).
2.
Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med V. Balazs in Casa Judeţeană de Pensii Cluj (okrožni zavod za pokojnine v Cluju, Romunija_v nadaljevanju: Casa Judeţeană de Pensii) ter med navedenim zavodom in A. Balazsem v zvezi z dodelitvijo starostnih pokojnin V. Balazs in A. Balazsu (v nadaljevanju: skupaj: zakonca Balazs).
I – Pravni okvir
A – Pravo Unije
3.
V šesti uvodni izjavi Uredbe št. 1408/71 je navedeno:
„[…] določbe o koordinaciji [morajo] jamčiti, da delavci, ki se gibljejo v Skupnosti, in njihovi vzdrževani družinski člani in preživele osebe ohranijo pravice in ugodnosti, ki so jih pridobili ali jih pridobivajo“.
4.
Člen 6 navedene uredbe določa:
„V skladu z določbami členov 7, 8 in 46(4) uredba za osebe in zadeve, ki jih zajema, nadomešča določbe konvencij o socialni varnosti, ki zavezujejo […]:
(a)
samo dve ali več držav članic,
[…]“
5.
Člen 7(2)(c) Uredbe št. 1408/71 z odstopanjem od navedenega člena 6 določa:
„Ne glede na določbe člena 6 se še naprej uporabljajo:
[…]
(c)
nekatere določbe konvencij o socialni varnosti, ki so jih države članice sklenile pred dnevom začetka uporabe te uredbe, če so ugodnejše za upravičence ali če izhajajo iz posebnih zgodovinskih okoliščin in je njihova veljavnost časovno omejena, v kolikor so te določbe navedene v Prilogi III.“
6.
Člen 45 Uredbe št. 1408/71 določa upoštevanje zavarovalnih dob ali dob prebivanja na področju pokojnin (starostnih in družinskih). Odstavek 1 tega člena določa, da „[k]adar zakonodaja države članice v sistemu, ki ni posebni sistem v smislu odstavkov 2 in 3, pogojuje pridobitev, ohranitev ali ponovno pridobitev pravice do dajatev z dopolnitvijo zavarovalnih dob ali dob prebivanja, pristojni nosilec te države članice po potrebi upošteva tudi zavarovalne dobe ali dobe prebivanja, dopolnjene po zakonodaji druge države članice v splošnem ali v posebnem sistemu ali v sistemu za zaposlene ali za samozaposlene osebe. V ta namen upošteva te dobe, kot če bi bile dopolnjene po zakonodaji, ki jo uporablja“.
7.
Dajatve je treba dodeliti na način, pojasnjen v členu 46 navedene uredbe:
„1.   Kadar so pogoji, ki jih zahteva zakonodaja države članice za upravičenost do dajatev, izpolnjeni brez uporabe člena 45 ali člena 40(3), se uporabljajo naslednja pravila:
(a)
pristojni nosilec izračuna znesek dajatev, ki bi ga bilo treba plačati;
(i)
samo po določbah zakonodaje, ki jo uporablja;
(ii)
v skladu z odstavkom 2;
(b)
pristojni nosilec se lahko odpove izračunu v skladu z (a)(ii), če je rezultat tega izračuna razen razlik, ki izhajajo iz zaokroževanja, enak ali nižji od izračuna, opravljenega v skladu z (a)(i), v primeru, če ta nosilec ne uporablja zakonodaje, ki vsebuje pravila proti prekrivanju dajatev, kot je omenjeno v členih 46b in 46c; v primeru, če ta nosilec uporablja zakonodajo, ki vsebuje pravila proti prekrivanju dajatev, omenjena v členu 46c, pa pod pogojem, da ta zakonodaja določa, da se dajatve različnih vrst upoštevajo zgolj na podlagi razmerja med zavarovalnimi dobami ali dobami prebivanja, dopolnjenimi samo po tej zakonodaji, in zavarovalnimi dobami ali dobami prebivanja, zahtevanimi po tej zakonodaji za pridobitev pravice do polne dajatve.
V prilogi IV, delu C, so za vsako državo članico navedeni primeri, ko bi ta dva izračuna dala takšen rezultat.
2.   Kadar so pogoji, ki jih zahteva zakonodaja države članice za upravičenost do dajatev, izpolnjeni šele z uporabo člena 45 in/ali člena 40(3), se uporabljajo naslednja pravila:
(a)
pristojni nosilec izračuna teoretični znesek dajatve, ki bi jo oseba lahko zahtevala, kakor da bi bile vse zavarovalne dobe in/ali dobe prebivanja, dopolnjene po zakonodaji [zakonodajah] držav članic, ki so za osebo [zaposleno ali samozaposleno osebo] veljale, dopolnjene v tej državi in po zakonodaji, ki jo uporablja na dan dodelitve dajatve. Če po tej zakonodaji znesek dajatve ni odvisen od trajanja dopolnjenih dob, se ta znesek obravnava kot teoretični znesek iz tega odstavka;
(b)
pristojni nosilec nato določi dejanski znesek dajatve na podlagi teoretičnega zneska iz prejšnjega pododstavka v sorazmerju med trajanjem zavarovalnih dob ali dob prebivanja, dopolnjenih pred nastopom zavarovalnega primera po zakonodaji, ki jo uporablja, in med skupnim trajanjem zavarovalnih dob ali dob prebivanja, dopolnjenih po zakonodajah vseh držav članic pred nastopom zavarovalnega primera.
3.   Oseba je upravičena do najvišjega zneska, ki ga v skladu z odstavkoma 2 in 3 [odstavkoma 1 in 2] izračuna pristojni nosilec vsake države članice, brez poseganja v uporabo določb v zvezi z zmanjšanjem, mirovanjem ali odvzemom, ki jih predpisuje zakonodaja, po kateri naj bi se dajatev izplačevala.
V tem primeru se primerjava izvede med zneski, določenimi po uporabi vseh omenjenih določb.
[…]“
8.
Člen 94(1) in (2) Uredbe št. 1408/71 nazadnje določa:
„1.   Po tej uredbi ni mogoče pridobiti nobene pravice za obdobje pred 1. oktobrom 1972 ali pred datumom začetka njene uporabe na ozemlju države članice ali na delu njenega ozemlja.
2.   Vse zavarovalne dobe in, kjer je to predvideno, vse dobe zaposlitve ali prebivanja, dopolnjene po zakonodaji države članice pred 1. oktobrom 1972 ali pred datumom začetka njene uporabe [te uredbe] na ozemlju ali na delu ozemlja države članice, se upoštevajo pri ugotavljanju pravic, pridobljenih po določbah te uredbe.“
9.
Uredba Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 (
3
) v različici, ki izhaja zlasti iz Uredbe Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006 (
4
) (v nadaljevanju: Uredba št. 574/72), določa postopek za izvajanje Uredbe št. 1408/71.
B – Dvostranski sporazum
10.
Dvostranski sporazum med grško in romunsko vlado, sklenjen 23. februarja 1996, o dokončni ureditvi kompenzacije prispevkov za socialno varnost grških političnih beguncev povratnikov iz Romunije (v nadaljevanju: dvostranski sporazum) ni naveden v Prilogi III k Uredbi št. 1408/71.
11.
Pojma „povratnik“ in „zavarovalna doba“ sta za namene dvostranskega sporazuma v njegovem členu 1(a) in (e) opredeljena tako:
„(a)
povratnik je oseba grškega porekla, ki se je nastanila v Romuniji po 1. januarju 1945 in ima status političnega begunca, in njeni družinski člani, ki so se vrnili ali pa se bodo vrnili v Grčijo in se v njej nastanili v šestih letih od začetka veljavnosti te pogodbe;
[…]
(e)
zavarovalna doba je obdobje, v katerem so bili v Romuniji vplačani prispevki za socialno varnost, skladno z romunskimi predpisi.“
12.
Člen 2 dvostranskega sporazuma določa:
„1.   Pogodbeni stranki urejata kompenzacijo prispevkov za socialno varnost povratnikov v skladu z določbami odstavkov 2 in 3 tega člena in člena 3 te pogodbe.
2.   Romunska stran se zavezuje, da bo grški strani plačala pavšalni znesek kot kompenzacijo za izplačilo pokojnin in kritje zavarovalne dobe povratnikov, za kar poskrbi grška stran.
3.   Grška stran se zavezuje, da bo izplačala pokojnine v korist upokojencev povratnikov in da bo priznala zavarovalno dobo, ki so jo zavarovanci povratniki dopolnili v Romuniji, skladno z grškimi predpisi na področju socialne varnosti.“
13.
Kompenzacija iz člena 2(2) dvostranskega sporazuma v skladu s členom 3 tega sporazuma znaša 15 milijonov ameriških dolarjev (USD).
14.
Na podlagi člena 5 tega sporazuma „[p]o nakazilu zneska 15 milijonov USD, romunski strani prenehajo obveznosti v zvezi s pravicami socialne varnosti grških političnih beguncev povratnikov“.
II – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari
15.
Zakonca Balazs sta grška državljana s stalnim prebivališčem v Solunu (Grčija) in imata status „grških političnih beguncev povratnikov“.
16.
A. in V. Balazs sta leta 1948, ko sta bila stara 7 oziroma 9 let, v Romuniji dobila status političnih beguncev. V romunski javni sistem socialne varnosti sta bila vključena 34 let, 7 mesecev in 6 dni oziroma 28 let in v tem času so se zanju v tem sistemu plačevali prispevki. V Grčijo sta se vrnila 18. avgusta 1990.
17.
Leta 1998, potem ko sta zakonca Balazs vložila zahtevka za priznanje delovnih dob, ki sta ju dopolnila v Romuniji, so grški organi menili, da sta A. in V. Balazs v Romuniji dopolnila delovni dobi, ki ustrezata 9382 dnem oziroma 8351 dnem. Od teh delovnih dob so navedeni organi v skladu z grško zakonodajo, ki se uporablja na področju socialne varnosti, priznali 4500 dni.
18.
Nato so grški organi zakoncema Balazs dodelili starostni pokojnini.
19.
Tako je bila za V. Balazs upoštevana skupna zavarovalna doba 6993 delovnih dni, od tega je bilo 4500 dni priznanih iz naslova njene delovne dobe v Romuniji, 2493 dni pa iz naslova zaposlitve v Grčiji. Na podlagi tega je bila V. Balazs od 1. aprila 1999 dodeljena mesečna pokojnina v višini 136.910 grških drahem (GRD) (približno 390 EUR).
20.
Za A. Balazsa je skupna zavarovalna doba, ki je bila upoštevana, znašala 7733 dni, od tega je bilo 4500 dni priznanih iz naslova njegove delovne dobe v Romuniji, 3233 dni pa iz naslova zaposlitve v Grčiji. Na podlagi tega so grški organi A. Balazsu, potem ko je najprej prejemal invalidsko pokojnino, od leta 2009 priznali starostno pokojnino v mesečnem znesku 596,99 EUR.
21.
V. in A. Balazs sta 11. oktobra in 27. novembra 2007 pri Casa Judeţeană de Pensii vsak zase vložila zahtevek za dodelitev starostne pokojnine na podlagi določb uredb št. 1408/71 in 574/72.
22.
Ta zahtevka sta bila zavrnjena z odločbama z dne 5. oktobra 2011 z obrazložitvijo, da, ker so grški organi zakonca Balazs obravnavali kot grška politična begunca povratnika, romunski organi na podlagi člena 5 dvostranskega sporazuma nimajo nobene obveznosti zadevnima osebama dodeliti starostni pokojnini.
23.
Tribunalul Cluj je s civilnima sodbama z dne 26. septembra 2012 razglasilo ti odločbi za nični in naložilo Casa Judeţeană de Pensii, naj sprejme novi odločbi o dodelitvi starostne pokojnine zakoncema Balazs v skladu z uredbama št. 1408/71 in 574/72 ter naj pri tem upošteva celotni obdobji, v katerih so se za ta zakonca v Romuniji plačevali prispevki. V zvezi s tem je to sodišče pojasnilo, da se ti uredbi uporabljata za zahtevka zakoncev Balazs, saj dvostranski sporazum ne spada v okvir člena 7(2)(c) Uredbe št. 1408/71, ker veljavnost tega sporazuma ni časovno omejena, ker zadevni sporazum ni naveden v Prilogi III k tej uredbi in ker se njegove določbe očitno ne morejo šteti za ugodnejše za upravičenca.
24.
Casa Judeţeană de Pensii je za izvršitev teh sodb 20. in 27. februarja 2013 sprejel novi odločbi, s katerima je na podlagi določb Uredbe št. 1408/71 A. Balazsu in V. Balazs dodelil starostni pokojnini v višini 405 oziroma 500 romunskih leuov (RON) mesečno. V teh odločbah je bilo pojasnjeno, da je bilo od skupnih obdobij 7733 dni in 6993 dni, ki so ju izračunali grški organi, v skladu z določbami Uredbe št. 574/72 odbitih 4500 dni, ki se prekrivajo z obdobjema obveznega zavarovanja, ki sta ju zakonca Balazs dopolnila v Romuniji, med 1. junijem 1975 in 31. majem 1990.
25.
V obeh zadevah so A. in V. Balazs ter Casa Judeţeană de Pensii zoper civilni sodbi Tribunalul Cluj vložili pritožbe pri Curtea de Apel Cluj. Casa Judeţeană de Pensii je v bistvu trdil, da se določbe uredb št. 1408/71 in 574/72 v tem primeru ne uporabljajo zaradi obstoja dvostranskega sporazuma. V skladu s tem sporazumom naj bi vsakršna obveznost Romunije do grških političnih beguncev povratnikov prenehala, ker je Romunija izpolnila svojo obveznost plačila 15 milijonov USD Grčiji. Nasprotno pa sta zakonca Balazs zahtevala, naj se jima na podlagi določb istih uredb prizna pravica do starostne pokojnine za celotni obdobji, v katerih so se zanju v Romuniji plačevali prispevki. V bistvu sta trdila, da je zaradi pristopa Romunije k Evropski uniji ta država članica zavezana uporabljati uredbi št. 1408/71 in 574/72. Dvostranski sporazum, ki naj bi bil manj ugoden in naj ne bi bil naveden v Prilogi III k Uredbi št. 1408/71, naj namreč ne bi spadal v okvir člena 7(2)(c) te uredbe.
26.
V teh okoliščinah je Curtea de Apel Cluj v obeh postopkih v glavni stvari prekinilo odločanje in Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje.
III – Predloga za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem
27.
Z odločbama z dne 27. junija in 2. julija 2013, ki sta prispeli na Sodišče 31. oziroma 16. julija 2013, je torej Curtea de Apel Cluj torej prekinilo odločanje in Sodišču na podlagi člena 267 PDEU v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba določbe člena 7(2)(c) Uredbe (EGS) št. 1408/71 razlagati tako, da v okvir njihovega področja uporabe spada dvostranski sporazum, sklenjen med državama članicama pred datumom, s katerim je začela veljati ta uredba, in s katerim sta se državi dogovorili, da preneha obveznost dajatev socialnega zavarovanja, ki jih je prva država dolgovala državljanom druge države, ki so imeli status političnih beguncev v prvi državi in so se vrnili v drugo državo, v zameno za plačilo pavšalnega zneska od prve države za plačilo pokojnin in za kritje obdobja, za katerega so bili v prvi državi vplačani prispevki za socialno zavarovanje?“
28.
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 4. septembra 2013 odredil združitev zadev.
29.
Pisna stališča so vložili zakonca Balazs, grška in romunska vlada ter Evropska komisija.
30.
Na obravnavi 4. junija 2014 so zakonca Balazs, grška in romunska vlada ter Komisija ustno podali stališča.
IV – Analiza
A – Predmet vprašanja za predhodno odločanje
31.
Vprašanje, ki ga postavlja predložitveno sodišče, se nanaša na problem razmerja med dvostranskim sporazumom o socialni varnosti, sklenjenim na dan, ko ena od dveh držav podpisnic še ni bila članica Evropske unije, in Uredbo št. 1408/71.
32.
Problem uporabe ratione temporis Uredbe št. 1408/71 je rešen z ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero uredba začne veljati za novo državo članico z njenim pristopom k Uniji. (
5
) Poleg tega, čeprav Uredba št. 1408/71 načeloma velja samo za naprej, se lahko kljub temu uporablja tudi za prihodnje učinke položajev, ki so nastali, ko se je uporabljal še prejšnji zakon. (
6
)
33.
Zdi se mi, da to, da člen 5 dvostranskega sporazuma določa, da če Romunija plača znesek 15 milijonov USD prenehajo „vse [njene] obveznosti v zvezi s pravicami socialne varnosti grških političnih beguncev povratnikov“, ne more spremeniti pristopa Sodišča, v skladu s katerim je Uredba št. 1408/71 za Romunijo začela veljati z njenim pristopom k Uniji in se posledično uporablja za prihodnje učinke preteklih položajev.
34.
Namreč, če se upoštevata člena 6 in 7 te uredbe, je načelo nadomestitve nesporno. Za odstopanje od tega načela člen 7(2)(c) določa dva kumulativna pogoja. (
7
) Prvič, mednarodna konvencija mora biti ugodnejša za potencialne upravičence ali izhajati iz posebnih zgodovinskih okoliščin in, v tem primeru, imeti časovno omejeno veljavnost. Drugič, navedena mora biti v Prilogi III k Uredbi št. 1408/71. Ker v obravnavanem primeru dvostranski sporazum ni naveden v Prilogi III k tej uredbi, (
8
) se izjema ne bi smela uporabljati.
35.
Vendar iz sodbe Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52) izhaja, da je treba odstopiti od načela nadomestitve in dati prednost uporabi mednarodne konvencije, če se z njo potencialnim upravičencem zagotavlja ugodnejše obravnavanje, in to neodvisno od tega, ali je navedena v Prilogi III k Uredbi št. 1408/71. Zato je treba preučiti možnost uporabe te sodne prakse v obravnavani zadevi.
B – Nadomestitev z Uredbo št. 1408/71 z vidika sodne prakse Rönfeldt in njenega razvoja
36.
Vprašanje razmerja med Uredbo št. 1408/71 in predhodno sklenjeno mednarodno konvencijo je izrecno urejeno s členoma 6 in 7 navedene uredbe.
37.
Praviloma velja nadomestitev z Uredbo št. 1408/71. Njen člen 6 namreč določa, da Uredba „[v] skladu z določbami členov 7, 8 in 46(4) […] nadomešča določbe konvencij o socialni varnosti, ki zavezujejo […] dve ali več držav članic“.
38.
Člen 7(2)(c) z odstopanjem določa, da se „nekatere določbe konvencij o socialni varnosti, ki so jih države članice sklenile pred dnevom začetka uporabe te uredbe, [še naprej uporabljajo,] če so ugodnejše za upravičence ali če izhajajo iz posebnih zgodovinskih okoliščin in je njihova veljavnost časovno omejena, v kolikor so te določbe navedene v Prilogi III“.
39.
Do sodbe Rönfeldt (EU:C:1991:52) sta se načelo in izjema uporabljala strogo: Uredba nadomešča konvencije o socialni varnosti, sklenjene med državami članicami, če te konvencije niso navedene v Prilogi III, in to „tudi če uporaba teh konvencij za upravičence do dajatev pomeni večje ugodnosti od tistih, ki izhajajo iz navedene uredbe“. (
9
)
40.
Po besedah Sodišča je bila ta strogost utemeljena s kogentnostjo načela nadomestitve z Uredbo št. 1408/71, ki „razen izrecno predvidenih primerov v Uredbi ne dopušča izjem“. (
10
)
41.
Čeprav je Sodišče v sodbi Rönfeldt (EU:C:1991:52) opozorilo na kogentnost načela nadomestitve in nemožnost dopustitve izjem, ki niso določene v sami Uredbi, (
11
) pa je v isti sodbi razsodilo, da člena 45 PDEU in 48 PDEU „nasprotujeta izgubi ugodnosti socialne varnosti, ki bi [….] izhajala iz tega, da se zaradi začetka veljavnosti Uredbe št. 1408/71 ni mogoče sklicevati na konvencije, ki veljajo med dvema državama članicama ali več in ki so vključene v njihovo nacionalno pravo“. (
12
)
42.
Vendar je Sodišče v sodbi Thévenon, (
13
) ko je govorilo o „posebn[ih] okoliščin[ah], zaradi katerih je […] v zadevi Rönfeldt dopustilo izjemo od pravila, določenega v členu 6 Uredbe št. 1408/71“, (
14
) natančneje navedlo, da sodne prakse Rönfeldt ni mogoče uporabiti za delavce, ki so svojo pravico do prostega gibanja začeli izvrševati šele po začetku veljavnosti Uredbe.
43.
Skratka, kot je Sodišče pojasnilo v točki 27 sodbe Kaske (C‑277/99, EU:C:2002:74), je „[e]dini namen načel, določenih v zgoraj navedeni sodbi Rönfeldt, […] nadaljnja ohranitev pridobljene socialne pravice, ki v pravu Skupnosti ni bila urejena, ko jo je lahko pridobil državljan države članice, ki to pravico uveljavlja. Zato okoliščina, da je Uredba št. 1408/71 v matični državi članici državljana postala veljavna na dan pristopa te države članice k Evropski skupnosti, ne vpliva na njegovo pridobljeno pravico do tega, da se zanj uporabi dvostranska ureditev, ki se je zanj edina uporabljala, ko je izvrševal pravico do prostega gibanja. [T]aka rešitev temelji na zamisli, da je zadevna oseba lahko imela legitimno pričakovanje, da se bodo lahko zanjo uporabile določbe dvostranske konvencije“. (Moj poudarek.)
C – Neuporaba sodne prakse Rönfeldt v obravnavanem primeru
44.
Čeprav iz sodne prakse Rönfeldt izhaja, da je treba odstopiti od načela nadomestitve z Uredbo št. 1408/71 in uporabiti mednarodno konvencijo, s katero se potencialnim upravičencem zagotavlja ugodnejše obravnavanje, pa je potrebno tudi, da se ta sodna praksa uporablja v primeru, kakršen je primer zakoncev Balazs.
45.
Mislim, da se ne.
1. Odločilno merilo je datum izvrševanja pravice do prostega gibanja
46.
Po mojem mnenju je treba razširitev pogojev za izključitev načela nadomestitve z Uredbo št. 1408/71, ki izhaja iz sodne prakse Rönfeldt, razlagati restriktivno.
47.
Taka razlaga se mi zdi skladna s sámo sodbo Rönfeldt (EU:C:1991:52) in tudi s sodbami, ki so ji sledile. V teh sodbah Sodišče opozarja na kogentnost načela, da Uredba nadomesti določbe konvencij o socialni varnosti, sklenjenih med državami članicami. (
15
)
48.
Ob istem restriktivnem stališču je Sodišče zavrnilo to razširitev odstopanja za delavce, ki so svojo pravico do prostega gibanja začeli izvrševati šele po začetku veljavnosti Uredbe št. 1408/71. (
16
)
49.
Z restriktivno razlago je mogoče tudi odgovoriti na del očitkov pravnih strokovnjakov, ki so v sodbi Rönfeldt (EU:C:1991:52) videli grožnjo za skladnost pri koordinaciji sistemov socialne varnosti in kršitev načela primarnosti prava Unije v razmerju do nacionalnega prava, tudi če to pravo izhaja iz konvencije. (
17
)
50.
V tem pogledu položaj, kakršen je položaj zakoncev Balazs, vključuje bistveno dejansko razliko v primerjavi s primeri, v katerih je bila uporabljena sodna praksa Rönfeldt. V teh zadevah je upravičenec do uporabe mednarodne konvencije svobodo gibanja izvrševal ne le pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 1408/71 (pogoj, naveden v sodbi Thévenon (
18
)), ampak tudi po podpisu navedene mednarodne konvencije (
19
).
51.
Nasprotno pa je bil v primeru zakoncev Balazs dvostranski sporazum podpisan 23. februarja 1996 oziroma po tem, ko sta izvrševala pravico do prostega gibanja. Zakonca Balazs, grška državljana, sta se namreč v Romuniji nastanila leta 1948, v Grčijo pa sta se vrnila 18. avgusta 1990, to je več kot šest let pred podpisom dvostranskega sporazuma.
52.
Zato ni mogoče prerekati, da zakonca Balazs nista imela – če parafraziram točko 27 sodbe Kaske (EU:C:2002:74), navedeno v točki 43 teh sklepnih predlogov – nobene pridobljene pravice do tega, da se zanju uporabi dvostranski sporazum, ker se ta ni uporabljal, ko sta izvrševala pravico do prostega gibanja. Povedano drugače, zakonca Balazs nista mogla imeti legitimnega pričakovanja, da se bodo lahko zanju uporabile določbe dvostranske konvencije, ker ta v času izvrševanja pravice do prostega gibanja ni obstajala.
53.
V teh okoliščinah menim, da razširitve odstopanja od načela nadomestitve z Uredbo št. 1408/71, ki izhaja iz sodbe Rönfeldt (EU:C:1991:52), ni mogoče uporabiti za položaj, kot se obravnava v postopkih v glavni stvari.
54.
Zato Sodišču predlagam, naj na vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, odgovori, da ni mogoče odstopati od uporabe Uredbe št. 1408/71, kot je določena v členu 6 te uredbe, kadar so delavci, ki spadajo na področje uporabe mednarodne konvencije o socialni varnosti, pravico do prostega gibanja izvrševali pred začetkom veljavnosti te konvencije.
2. Posledice uporabe Uredbe št. 1408/71
55.
V postopkih v glavni stvari nadomestitev dvostranskega sporazuma z Uredbo št. 1408/71 konkretno pomeni, da morajo grški in romunski organi od 1. januarja 2007 (datum pristopa Romunije k Evropski uniji) za zakonca Balazs uporabljati pravila o upoštevanju zavarovalnih dob in dodelitvi dajatev, kot jih določa Uredba št. 1408/71.
56.
Z drugimi besedami, pokojnini, ki ju od 1. januarja 2007 zakoncema Balazs dolgujeta Grčija na eni strani in Romunija na drugi, morata biti določeni v skladu s členi 45, 46 in 94(2) Uredbe št. 1408/71.
57.
Posledično morata tako Romunija kot Grčija pri ugotavljanju pravic do dajatev upoštevati vse zavarovalne dobe in dobe zaposlitve ali prebivanja, dopolnjene po zakonodaji katerekoli države članice pred datumom začetka uporabe Uredbe v Romuniji.
58.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča namreč iz člena 94(2) Uredbe št. 1408/71 izhaja, da država članica „nima pravice, da za določitev pokojnine zavrne upoštevanje zavarovalnih dob, dopolnjenih na ozemlju druge države članice, samo zato, ker so bile dopolnjene, preden je Uredba začela veljati zanjo“. (
20
)
59.
Zato je treba ta člen v povezavi s členom 2(1) iste uredbe razlagati tako, „da zagotavljata, da se pri ugotavljanju pravic, pridobljenih po določbah te uredbe, upoštevajo vse zavarovalne dobe in dobe zaposlitve ali prebivanja, dopolnjene po zakonodaji države članice pred datumom začetka veljavnosti navedene uredbe, če je bil delavec migrant v trenutku njihove dopolnitve državljan ene od držav članic“ (
21
) (tako kot je v primeru zakoncev Balazs).
60.
V skladu s členom 46(2) Uredbe št. 1408/71 bo dejanski znesek dajatve, ki jo mora izplačevati vsaka od zadevnih držav članic, ustrezal sorazmernemu delu trajanja zavarovalnih dob ali dob prebivanja, ki sta jih zakonca Balazs dopolnila v vsaki od navedenih držav članic pred nastopom zavarovalnega primera, in to po njuni nacionalni zakonodaji.
61.
Kot namreč potrjuje člen 15(1) Uredbe št. 574/72, ker bodo „nosilci dveh ali več držav članic dodelili dajatve za […] starost […] v skladu z določbami členom 46(2) [člena 46(2)] uredbe, vsak od nosilcev izvede ločena seštevanja z upoštevanjem celotnih zavarovalnih dob ali dob prebivanja, ki jih je zaposlena ali samozaposlena oseba dopolnila po zakonodaji [zakonodajah] vseh držav članic, ki so zanjo veljale […]“.
62.
Nazadnje, v skladu s členom 46(3) Uredbe št. 1408/71 bosta zakonca Balazs „upravičena do najvišjega zneska, ki ga […] izračuna pristojni nosilec vsake države članice“, med zgoraj opisanim dejanskim zneskom in zneskom, ki se na podlagi člena 46(1) Uredbe št. 1408/71 izračuna samo po nacionalni zakonodaji.
3. Dodatna preudarka glede posledic uporabe Uredbe št. 1408/71
63.
Svojo analizo bi rad dopolnil z dodatnima preudarkoma glede konkretnih posledic, ki za Grčijo in Romunijo na eni strani ter za zakonca Balazs na drugi strani izhajajo iz uporabe Uredbe št. 1408/71.
64.
Prvič, zavedam se, da lahko neuporaba dvostranskega sporazuma, ki se obravnava v postopkih v glavni stvari, vpliva na obseg pravic in obveznosti, v katere sta privolili državi članici pogodbenici tega sporazuma, ker bo dajatev za starost, ki jo Grčija izplačuje zakoncema Balazs, za obdobje po 1. januarju 2007 ustrezala samo še sorazmernemu delu zavarovalnih dob, dopolnjenih v Grčiji.
65.
Vendar posledice izpodbijanja dvostranskega sporazuma od ene ali druge države članice pogodbenice tega sporazuma niso v pristojnosti Sodišča.
66.
Drugič, rad bi se vrnil k tezi, ki jo je zagovarjala Komisija, v skladu s katero je bilo v odločbah, ki ju je sprejel Casa Judeţeană de Pensii 20. in 27. februarja 2013 za izvršitev sodb Tribunalul Cluj z dne 26. septembra 2012, spoštovano pravo Unije z uporabo Uredbe št. 1408/71.
67.
Sodišče je izrecno vprašalo Komisijo, ali s to analizo ne zagovarja tretje možnosti, ki bi vključevala skupno uporabo Uredbe št. 1408/71 (od romunskih organov, z odločbama z dne 20. in 27. februarja 2013) in dvostranskega sporazuma (od grških organov). Komisija je na obravnavi 4. junija 2014 odgovorila, da njena analiza zgolj omogoča uskladitev načel, določenih v sodbah Walder (EU:C:1973:62) in Rönfeldt (EU:C:1991:52), to sta, po eni strani, nadomestitev dvostranskega sporazuma z Uredbo št. 1408/71 in, po drugi strani, ohranitev najugodnejših elementov, ki jih vsebuje ta sporazum.
68.
Vendar menim, da ta rešitev ne glede na praktični vidik, ki ga prinaša za zakonca Balazs, ni pravno skladna z Uredbo št. 1408/71.
69.
Nasprotno, kot je na isti obravnavi opozoril zastopnik romunske vlade, člen 7 Uredbe št. 1408/71 ne dovoljuje skupne uporabe te uredbe in mednarodne konvencije. Prav do tega pa – ne glede na navedbe Komisije – pripelje rešitev, ki jo zagovarja ta institucija.
D – Podredna preučitev pristojnosti Sodišča za določitev najugodnejšega predpisa
70.
Če Sodišče ne bi sledilo moji razlagi in bi se odločilo sodno prakso Rönfeldt razširiti na primer zakoncev Balazs, bi ostalo samo še vprašanje merila najugodnejšega predpisa.
1. Trditve strank
71.
Grčija, Komisija in zakonca Balazs v pisnih stališčih menijo, da uporaba Uredbe št. 1408/71 pripelje do ugodnejšega položaja za upravičenca, ker jima omogoča pridobitev starostne pokojnine za celotno obdobje dela in plačevanja prispevkov v Romuniji.
72.
Samo romunska vlada trdi nasprotno, pri čemer v bistvu navaja dve trditvi:
—
prvič, po njenem mnenju je iz členov 1(e), 2(2) in 5 dvostranskega sporazuma ter iz njegovega namena – to je dokončna ureditev kompenzacije prispevkov za socialno varnost grških političnih beguncev povratnikov – razvidno, da se je Grčija zavezala, da bo priznala celotno zavarovalno dobo, dopolnjeno v Romuniji, in izplačevala pokojnine za to celotno dobo. Z drugimi besedami, z omejitvijo vrednotenja te dobe na 15 let naj bi Grčija enostransko spremenila obveznosti, ki jih mora prevzeti na podlagi dvostranskega sporazuma, in
—
drugič, glede vprašanja, ali so pravice, zagotovljene z dvostranskim sporazumom, za upravičence ugodnejše od pravic, ki izhajajo iz Uredbe št. 1408/71, romunska vlada opozarja, da dvostranski sporazum določa samo nacionalno zakonodajo, ki se uporablja za dodelitev pokojnine. Zato naj bi bilo treba glede na okoliščine vsakega primera konkretno ugotoviti, katera je najugodnejša pravna ureditev za upravičence. V obravnavanem primeru naj bi bila glede na to, da je znesek pokojnine, ki jo grški organi izplačujejo zakoncema Balazs, višji od zneska pokojnine, ki jima jo izplačujejo romunski organi, uporaba dvostranskega sporazuma zanju ugodnejša, tudi če bi Sodišče menilo, da lahko grški organi enostransko določijo zavarovalno dobo, ki se upošteva.
2. Presoja
73.
Po mojem mnenju ugotavljanje, ali je za zakonca Balazs ugodnejša Uredba št. 1408/71 ali dvostranski sporazum, nujno vodi k predhodni razlagi navedenega sporazuma in morda nacionalnega zakona, ki se uporablja na podlagi tega sporazuma.
a) Razlaga mednarodne konvencije
74.
Čeprav sprejemam razlago dvostranskega sporazuma, ki jo zagovarja romunska vlada, menim, da odločanje o obsegu obveznosti, ki jih ima Grčija na podlagi dvostranskega sporazuma, ni naloga Sodišča. (
22
)
75.
V zvezi s tem je vseeno treba pojasniti, da je Sodišče v točki 37 sodbe Wencel (EU:C:2013:303) menilo, da „določba prava Unije, kot je člen 7(2) [Uredbe št. 1408/71], ki daje prednost uporabi dvostranske konvencije, ne sme imeti obsega, ki bi bil v koliziji z načeli, na katerih temelji zakonodaja, katere del je“.
76.
Tako je Sodišče že razsodilo, da je treba določbe konvencije, ki so navedene v Prilogi III k Uredbi št. 1408/71 – in se posledično uporabljajo namesto navedene uredbe – šteti za nezdružljive s členoma 45 PDEU in 51 PDEU. (
23
)
77.
Če je Sodišče ta načela določilo v okviru uporabe izjeme iz člena 7(2) Uredbe št. 1408/71, se a fortiori uporabljajo v okviru sodno določene izjeme, ki izhaja iz sodne prakse Rönfeldt (EU:C:1991:52).
78.
V teh okoliščinah je razumno meniti, da bi bilo treba mednarodno konvencijo, kot se obravnava v postopkih v glavni stvari, da bi bila združljiva z načeli, na katerih temelji Uredba št. 1408/71, ter s členoma 45 PDEU in 51 PDEU, razlagati tako, da se z njo Helenski republiki, ki se je s členom 2(3) dvostranskega sporazuma zavezala, „da bo izplačala pokojnine v korist upokojencev povratnikov in da bo priznala zavarovalno dobo, ki so jo zavarovanci povratniki dopolnili v Romuniji“, nalaga dodelitev pokojnine za to celotno dobo.
79.
Z drugimi besedami, sklicevanje na grške predpise, ki ga vsebuje člen 2(3) dvostranskega sporazuma, grških organov ne odvezuje obveznosti, da ta sporazum razlagajo v skladu s Pogodbo.
b) Določitev najugodnejšega predpisa
80.
Kar zadeva konkretno določitev najugodnejšega predpisa, v skladu s sodno prakso Sodišča menim, da „mora predložitveno sodišče preveriti, ali je uporaba [mednarodne] konvencije dejansko ugodnejša ali manj ugodna za zadevne delavce kot uporaba Uredbe. V prvem primeru bo treba izjemoma in skladno z načelom iz zgoraj navedene sodbe Rönfeldt, uporabiti pravila, določena v [dvostranskem sporazumu]. V nasprotnem primeru pa bo treba uporabiti pravila Uredbe, kot jih razlaga Sodišče“. (
24
)
81.
Povedano drugače, nacionalno sodišče mora „presoditi, ali iz konvencije o socialni varnosti[, razlagane v skladu z načeli, na katerih temelji Uredba št. 1408/71,] za zadevno osebo dejansko izhaja pridobljena pravica do ugodnejše dajatve“. (
25
)
82.
Za to bo moralo predložitveno sodišče primerjati položaj zakoncev Balazs glede na to, ali je njuna pokojnina izračunana in dodeljena na podlagi dvostranskega sporazuma, razlaganega v skladu s pravom Unije, ali na podlagi Uredbe št. 1408/71.
83.
Za ugotavljanje pravic, ki jih lahko zakonca Balazs uveljavljata na podlagi Uredbe št. 1408/71, bo moralo nacionalno sodišče nujno upoštevati člene 45, 46 in 94(2) navedene uredbe. (
26
)
84.
Tudi v tem podrednem primeru bo šlo torej na koncu za to, da se za zakonca Balazs uporabi samo en od dveh pravnih aktov: Uredba št. 1408/71 ali dvostranski sporazum.
E – Časovna omejitev učinkov sodbe, ki bo izrečena
85.
Romunska vlada v pisnih stališčih Sodišču predlaga, naj, če bi presodilo, da morajo romunski organi zakoncema Balazs priznati pokojninske pravice na podlagi Uredbe št. 1408/71, časovno omeji učinke svoje sodbe.
86.
Ta predlog je smiseln, samo če Sodišče upošteva mnenje, ki sem ga podal primarno, ali, v nasprotnem primeru, če predložitveno sodišče sklene, da je Uredba št. 1408/71 za zadevni osebi ugodnejša od dvostranskega sporazuma.
87.
Kot romunska vlada sama priznava, je taka omejitev mogoča, le če sta izpolnjeni dve merili, in sicer dobra vera strank in nevarnost resnih težav.
1. Trditve romunske vlade
88.
Glede dobre vere romunska vlada opozarja, da njeno stališče temelji na ustaljeni sodni praksi Sodišča, v skladu s katero pravo Unije nasprotuje temu, da delavci izgubijo socialne ugodnosti zaradi nadomestitve mednarodne konvencije z Uredbo št. 1408/71.
89.
Poleg tega naj bi se položaj Romunije razlikoval od položaja drugih držav članic, ki so sklenile sporazume z Grčijo in se odločile uporabljati Uredbo št. 1408/71.
90.
Kar zadeva nevarnost resnih težav, romunska vlada navaja, da so bili prispevki oseb, na katere se nanaša dvostranski sporazum, namenjeni plačilu pavšalnega zneska 15 milijonov USD grški vladi in da bi bilo zato treba v primeru uporabe Uredbe št. 1408/71 poiskati druge vire financiranja.
91.
Po oceni romunskega Casa Națională de Pensii Publice naj bi dodatni znesek, ki bi ga bilo treba plačati, znašal 38.560.683 RON (približno 8.680.537 EUR). Romunska vlada dodaja, da je bilo vloženih skoraj 800 zahtevkov, podobnih zahtevkoma zakoncev Balazs.
2. Presoja
92.
Kot sem omenil že zgoraj, sprejemam razlago romunske vlade glede dvostranskega sporazuma in obsega obveznosti vsake od pogodbenic tega sporazuma.
93.
Vendar se pri preučitvi časovne omejitve učinkov sodbe Sodišča pogoj dobre vere ne nanaša na zaupanje države v razlago njenega nacionalnega prava (to vključuje mednarodne sporazume, katerih pogodbenica je), temveč na zaupanje, ki ga je lahko imela v svojo razlago prava Unije. (
27
)
94.
Čeprav je v obravnavanem primeru obseg sodne prakse Rönfeldt morda lahko predmet razprave in razlage, dejstvo ostaja, da je Romunija morala pričakovati, da se bo od 1. januarja 2007 uporabljala Uredba št. 1408/71.
95.
Medtem ko je namreč sama želela, da bi se dvostranski sporazum vpisal v Prilogo III k navedeni uredbi, je Grčija ta predlog zavrnila. V teh okoliščinah je zaupanje v uporabo načelnega pravila – to je nadomestitev dvostranskega sporazuma z Uredbo št. 1408/71 na podlagi člena 6 navedene uredbe – tisto, ki je moralo prevladati.
96.
Tako po mojem mnenju ni treba omejiti učinkov sodbe, ki bo izrečena, kajti če merilo dobre vere ni izpolnjeno, „ni treba preveriti, ali je izpolnjeno drugo merilo, […] ki se nanaša na nevarnost resnih težav“. (
28
)
97.
V vsakem primeru menim, da nevarnost resnih težav prav tako ni dokazana.
98.
Namreč, po oceni romunskega nacionalnega zavoda za javne pokojnine bi dodatni znesek, ki bi ga bilo treba plačati, če bi se uporabljala Uredba št. 1408/71 – poleg 15 milijonov USD, plačanih na podlagi dvostranskega sporazuma – znašal 38.560.683 RON (približno 8.680.537 EUR).
99.
Najprej, ob neobstoju natančnejših številčnih podatkov ni mogoče izključiti, da znesek, ki ga je navedla romunska vlada, zajema tudi 800 že vloženih zahtevkov, podobnih zahtevkoma zakoncev Balazs. Morebitna časovna omejitev učinkov sodbe pa na te primere nikakor ne bi vplivala. (
29
)
100.
Poleg tega je treba opozoriti, da obstoj finančnih posledic, ki za državo članico izhajajo iz sodbe, izdane v postopku predhodnega odločanja, sam po sebi ne upravičuje časovne omejitve učinkov te sodbe. (
30
) Tveganje hudih ekonomskih posledic je treba presojati tudi glede na število pravnih razmerij, vzpostavljenih v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da se veljavno uporablja. (
31
)
101.
Poleg omejenosti navedenega zneska pa je treba ugotoviti, da romunska vlada ne navaja števila primerov, ki bi jih lahko to zadevalo.
102.
V teh okoliščinah se pogoj, ki se nanaša na obstoj resnih težav, ne more šteti za izpolnjen.
V – Predlog
103.
V položaju, kot se obravnava v postopkih v glavni stvari, sta upravičenca do dajatev pravico do prostega gibanja izvrševala pred podpisom upoštevne mednarodne konvencije o socialni varnosti. Zlasti glede na ta vidik menim, da se pravilo o odstopanju, določeno v sodbi Rönfeldt (EU:C:1991:52), ne uporablja.
104.
Zato in ob upoštevanju zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Curtea de Apel Cluj, odgovori:
1.
Od uporabe Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 ter kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1992/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006, ni mogoče odstopati, kadar so delavci, ki spadajo na področje uporabe mednarodne konvencije o socialni varnosti, pravico do prostega gibanja izvrševali pred začetkom veljavnosti te konvencije.
2.
Podredno, če bi se Sodišče odločilo za postopka v glavni stvari uporabiti sodno prakso Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52), mora nacionalno sodišče presoditi, ali iz dvostranskega sporazuma med grško in romunsko vlado, sklenjenega 23. februarja 1996 o dokončni ureditvi kompenzacije prispevkov za socialno zavarovanje grških političnih beguncev povratnikov iz Romunije – razlaganega v skladu z načeli, na katerih temelji Uredba (EGS) št. 1408/71, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97 ter kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1992/2006 – za zakonca Balazs izhaja pridobljena pravica do dajatve, ki je ugodnejša od tiste, ki izhaja iz uporabe členov 45, 46 in 94(2) te uredbe v obeh državah.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL L 392, str. 1.
(
3
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 83.
(
4
)	UL L 363, str. 1.
(
5
)	Glej v tem smislu sodbo Wencel (C‑589/10, EU:C:2013:303, točka 30). Glej tudi sodbo Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, točki 21 in 22).
(
6
)	Glej v tem smislu sodbo Wencel (EU:C:2013:303, točka 33).
(
7
)	Ibidem (točka 36).
(
8
)	Grška in romunska vlada se strinjata, da dvostranski sporazum v Prilogo III k Uredbi št. 1408/71 ni bil vključen zaradi memoranduma, ki so ga grški organi predložili Upravni komisiji za socialno varnost delavcev migrantov, ki je ta memorandum odobrila na 303. sestanku 12. in 13. decembra 2006 v Bruslju (kljub nasprotnemu predlogu Romunije).
(
9
)	Sodba Walder (82/72, EU:C:1973:62, točka 8).
(
10
)	Ibidem (točka 6).
(
11
)	Točka 22.
(
12
)	Točka 29.
(
13
)	Sodba Thévenon (C‑475/93, EU:C:1995:371, točke od 26 do 28). Glej v tem smislu tudi sodbi Thelen (C‑75/99, EU:C:2000:608, točka 16) ter Habelt in drugi (C‑396/05, EU:C:2007:810, točka 119).
(
14
)	Sodba Thévenon (EU:C:1995:371, točka 27).
(
15
)	Točka 22. Glej v tem smislu tudi sodbi Thelen (EU:C:2000:608, točka 14) in Habelt in drugi (EU:C:2007:810, točka 118) ter sklepne predloge generalnega pravobranilca J. Mischoja v zadevi Kaske (C‑277/99, EU:C:2001:549, točka 10).
(
16
)	Sodbe Thévenon (EU:C:1995:371, točke od 26 do 28); Thelen (EU:C:2000:608, točka 16) ter Habelt in drugi (EU:C:2007:810, točka 119).
(
17
)	Glej zlasti Kessler, F., „La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71“, Revue de droit sanitaire et social, 1991, str. od 368 do 370; Van Raepenbusch, S., „Les rapports entre le règlement (CEE) no 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté“, Cahiers de droit européen, 1991, str. od 449 do 466, zlasti točka 10. Izrecno podporo restriktivni razlagi izraža González-Sancho López, E., „Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta“, Revista de trabajo y Seguridad Social, št. 5, januar–marec 1992, str. od 81 do 92.
(
18
)	EU:C:1995:371 (točke od 26 do 28).
(
19
)	V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Rönfeldt (EU:C:1991:52), je zadevna mednarodna konvencija zavezovala Zvezno republiko Nemčijo in Kraljevino Dansko. Sklenjena je bila 14. avgusta 1953, upravičenec pa je bil nemški državljan, ki je leta 1957 izvrševal svobodo gibanja in se leta 1971 vrnil v Nemčijo. V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Thelen (EU:C:2000:608), je zadevna mednarodna konvencija zavezovala Republiko Avstrijo in Zvezno republiko Nemčijo. Sklenjena je bila 19. julija 1978, upravičenec pa je bil nemški državljan, ki je med letoma 1986 in 1996 živel v Avstriji ter tam od leta 1991 do leta 1993 opravljal poklicno dejavnost. V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Kaske (EU:C:2002:74), je zadevna mednarodna konvencija prav tako zavezovala Republiko Avstrijo in Zvezno republiko Nemčijo. Veljati je začela 1. oktobra 1979, upravičenka pa je imela nemško in avstrijsko državljanstvo. Med letoma 1972 in 1982 je bila zaposlena v Avstriji, od leta 1983 do maja 1996 v Nemčiji (s prekinitvami), nato pa se je junija 1996 vrnila v Avstrijo. V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Naranjo Arjona in drugi (od C‑31/96 do C‑33/96, EU:C:1997:475), je bil položaj malce drugačen, ker je zadevna mednarodna konvencija, ki je zavezovala Zvezno republiko Nemčijo in Kraljevino Španijo, začela veljati 1. novembra 1977, ko je upravičenec že prebival v državi gostiteljici. Šlo je za španskega državljana, ki je izvrševal svobodo gibanja leta 1966 in se vrnil v Španijo leta 1991. Vendar je tudi v tem primeru upravičenec lahko imel legitimno pričakovanje glede uporabe zadevne konvencije, ker je v državi gostiteljici ostal še 14 let in se v matično državo vrnil v trenutku, ko je bila konvencija še vedno veljavna.
(
20
)	Sodba Duchon (EU:C:2002:234, točka 23). Glej v tem smislu tudi sodbe Rönfeldt (EU:C:1991:52, točka 16); Rundgren (C‑389/99, EU:C:2001:264, točka 29) in Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, točka 22).
(
21
)	Sodba Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, točka 8). Moj poudarek.
(
22
)	Glej v tem smislu sodbo TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, točke od 58 do 63) in sklep Hartmann (C‑162/98, EU:C:1998:539), v katerih je Sodišče spomnilo, da ni pristojno za razlago mednarodnega sporazuma, sklenjenega med več državami članicami.
(
23
)	Glej sodbo Habelt in drugi (EU:C:2007:810, točki 124 in 125).
(
24
)	Sodba Naranjo Arjona in drugi (od C‑31/96 do C‑33/96, EU:C:1997:475, točka 29).
(
25
)	Sodba Martínez Domínguez in drugi (C‑471/99, EU:C:2002:523, točka 31).
(
26
)	Glej zgornje ugotovitve glede posledic uporabe Uredbe št. 1408/71.
(
27
)	„Prvi pogoj za določitev časovne omejitve sodbe, izdane v postopku predhodnega odločanja, je, da so morali biti posamezniki, na katere ta sodba vpliva, in nacionalni organi spodbujeni k praksam, ki niso skladne s pravom Unije ter ki jih je mogoče pojasniti z objektivno in precejšnjo negotovostjo glede posledic zadevnih določb prava Unije. Tako ne zadošča, da so akterji ravnali v dobri veri, kar zadeva veljavnost določb prava Unije ali nacionalnega prava, ki so v nasprotju s pravom Unije“ (Fenger, N., in Broberg, M., Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, zbirka Europe(s), 2013, str. 581).
(
28
)	Sodba Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, točka 47).
(
29
)	Glej v tem smislu sodbo Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, točka 144).
(
30
)	Glej v tem smislu sodbo Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466, točka 34).
(
31
)	Glej v tem smislu sodbo Roders in drugi (od C‑367/93 do C‑377/93, EU:C:1995:261, točka 43).