62004CC0499_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Nemčija) je v skladu s členom 234 ES v predhodno odločanje predložilo vprašanji o razlagi člena 3 Direktive Sveta 77/187/EGS z dne 14. februarja 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov(2) .
2. Predložitveno sodišče ime pomisleke pri preučitvi pogodbe o zaposlitvi, ki glede povišanja plač napotuje na veljavno kolektivno pogodbo, ki jo je sklenilo in podpisalo združenje delodajalcev, katerega član je odsvojitelj, ne pa pridobitelj podjetja, pri čemer je bila nova kolektivna pogodba sklenjena po menjavi lastnika.
3. Čeprav je Sodišče že ob več drugih priložnostih izrazilo mnenje o zgoraj omenjeni določbi, je bilo prvič zaprošeno, naj se izreče o takem primeru.(3)
II – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
4. Prenos podjetja je sporno področje, na katero vplivajo različni dejavniki in interesi.(4) Po eni strani razvoj proizvodnega sistema povzroča organizacijske spremembe zaradi prilagajanja svetovnemu gospodarstvu, za katero sta značilna negotovost nihanj povpraševanja in hitro zastaranje ponujenega blaga. Po drugi strani si stojijo nasproti skrbi delodajalcev in delavcev, med njimi pa je težko vzpostaviti ravnovesje.(5) To pojasnjuje razlike, ki se kažejo v pravnih redih držav članic glede zaščite več kategorij.
5. Z Direktivo 77/187(6) je bila izvedena delna uskladitev(7), ki delavcem zagotavlja kolektivno in individualno zaščito(8) . Prva spodbuja pogajanja in dogovarjanje o vplivih prenosa podjetij, da se omejijo njegovi učinki na delovna razmerja. Namen druge je ohraniti pogodbene obveznosti in jamčiti nadaljnjo veljavnost pogodb(9), za katere je značilna njihova izjemna vitalnost(10) .
6. V skladu s sodno prakso je namen teh določb „ohraniti v interesu zaposlenih delovna razmerja, ki so del prenesene gospodarske enote“(11), s tem da podpirajo obstanek zaposlenih v službi pri novem delodajalcu pod istimi pogoji, kot so bili dogovorjeni z njihovim predhodnikom(12) .
7. V ta namen je v členu 3 Direktive določeno:
„1. Pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, ki obstaja na dan prenosa v smislu člena 1(1), se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja.
[…]
2. Po prenosu v smislu člena 1(1) pridobitelj še naprej zagotavlja s kolektivno pogodbo dogovorjene delovne pogoje, kakršne je na podlagi te pogodbe zagotavljal odsvojitelj, do dneva prenehanja veljavnosti ali izteka te kolektivne pogodbe ali do dneva uveljavitve ali začetka uporabljanja druge kolektivne pogodbe.
Države članice lahko omejijo obdobje zagotavljanja takih delovnih pogojev, s pridržkom, da ni krajše od enega leta.
[…]“
8. Razvoj notranjega trga, zakonodajne težnje evropskih držav in delo Sodišča pojasnjujejo spremembe, izvedene z Direktivo Sveta 98/50/ES z dne 29. junija 1998(13), pri čemer se nova različica člena 3 ne razlikuje pomembno od izvirnega besedila(14) .
9. Direktiva Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001(15) je nadomestila Direktivo 77/187, pri čemer je bilo dobesedno ohranjeno besedilo omenjenega člena 3 v različici Direktive 98/50.
B – Nemško pravo
10. Upoštevne določbe so določbe zakona o kolektivnih pogodbah (Tarifvertragsgesetz, v nadaljevanju: TVG) in civilnega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch, v nadaljevanju: BGB), ki s členom 613a nemški pravni red prilagaja predpisom Skupnosti.
1. TVG
11. V skladu s členom (1)(1) kolektivne pogodbe urejajo pravice in obveznosti podpisnic ter vsebujejo pravna pravila, ki lahko urejajo vsebino(16), sklenitev in odpovedi delovnih razmerij ter druga vprašanja v zvezi z delovnimi pogoji in s sveti delavcev.
12. V skladu s členom 4(1), prvi stavek, ta pravna pravila neposredno uporabljajo podpisniki kolektivne pogodbe, in sicer v skladu s členom 2(3) člani sindikalnih in delodajalskih organizacij podpisnic ter vsak izmed delodajalcev, ki je k njej pristopil individualno.
13. V členu 5 je predpisana razglasitev veljavnosti kolektivne pogodbe erga omnes .
2. BGB
14. Člen 613a(1) v prvi povedi določa, da „[k]o je obrat ali del obrata s pravnim aktom prenesen na drugega lastnika, začnejo zanj veljati pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi, veljavnih na dan prenosa.(17) “
15. V drugi povedi istega člena je dodano, da „[č]e so te pravice in obveznosti urejene s pravnimi pravili kolektivne pogodbe ali z dogovorom na ravni podjetja, te postanejo vsebina delovnega razmerja med novim lastnikom in delavcem ter jih v škodo zadnjenavedenega ni mogoče spremeniti pred potekom enega leta od dneva prenosa“.(18)
III – Dejansko stanje, spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
16. Hans Werhof se je pri družbi DUEWAG AG najprej zaposlil 1. aprila 1985 za določen čas, nato pa 1. septembra 1985 za nedoločen čas.
17. V skladu s pogodbenimi določili je njegovo delovno razmerje temeljilo na splošni kolektivni pogodbi in veljavnem dogovoru o plačah za delavce metalurške in elektroindustrije za območje Severno Porenje ‑ Vestfalija, sklenjenima med Industriegewerkschaft Metall (sindikatom metalurške industrije), v katerega zainteresirani tedaj ni bil včlanjen, ter med Verband der Metall- und Elektroindustrie Nordrhein-Westfalen (zvezo metalurške in elektroindustrije Severnega Porenja ‑ Vestfalije, v nadaljevanju: AGV), v katerega je bilo podjetje včlanjeno.
18. Družba se je 1. aprila 1999 preoblikovala v Siemens DUEWAG GmbH in čez nekaj mesecev prenesla na družbo Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG, ki ni bila članica nobene delodajalske organizacije podpisnice kolektivnih pogodb, del svojega obrata v Düsseldorfu (Königsberger Straße), v katerem je bil zaposlen H. Werhof; prenesena je bila tudi njegova individualna pogodba o zaposlitvi.
19. Nova lastnica je 2. avgusta 2001 s svetom delavcev pripravila načrt o razporeditvi zaposlenih na podlagi določb kolektivne pogodbe, veljavne za deželno metalurško in elektroindustrijo. Po tem je bilo 13. avgusta 2001 dogovorjeno enkratno izplačilo zaposlenim; v zameno je zadevna oseba podpisala pismo o odpovedi vsem posamičnim pravicam, ki bi jih morda lahko uveljavljala glede zvišanja plače za prejšnja obdobja.
20. Družba je 29. avgusta 2001 s H. Werhofom sklenila dopolnilni sporazum k pogodbi o zaposlitvi glede njegove plače.
21. Zgoraj navedena sindikat in zveza sta 23. maja 2002 sklenila novo kolektivno pogodbo, ki je predvidevala povišanje plač za 2,6 % in nov dodatek od 1. junija 2003.
22. Hans Werhof je pri sodišču od zadnjega datuma naprej zahteval plačilo razlike med zneski, ki jih je prejemal, in zneski, določenimi s to kolektivno pogodbo.
23. Ta zahtevek je Arbeitsgericht Wuppertal (delovno sodišče Wuppertal) zavrnilo s sodbo z dne 7. januarja 2004.
24. Pritožbeno sodišče Landesarbeitsgericht Düsseldorf je po ugotovitvi, da po nemškem pravu tožeči stranki zahtevano plačilo ne pripada(19), tako da bi bilo priznanje tega plačila mogoče samo na podlagi predpisov Skupnosti, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je s členom 3(1) Direktive Sveta 98/50 z dne 29. junija 1998 o spremembah Direktive 77/187/EGS o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev pri prenosu podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov(20) združljivo, da je pridobitelj – ki ga kolektivna pogodba ne zavezuje – obvezan z dogovorom, sklenjenim med odsvojiteljem – ki ga kolektivna pogodba obvezuje – in zaposlenim, na podlagi katerega je treba uporabljati določbe kolektivne pogodbe v veljavi, ki zavezujejo odsvojitelja, tako da se uporabljajo določbe kolektivne pogodbe, ki je veljala ob prenosu obrata, ne pa določbe kolektivne pogodbe, ki začnejo veljati pozneje?
2. Ob nikalnem odgovoru:
ali je s členom 3(1) Direktive 98/50/ES združljivo, da pridobitelj – ki ga kolektivna pogodba ne obvezuje – določbe kolektivnih pogodb, ki so začele veljati po datumu prenosa obrata, obvezujejo le med veljavnostjo teh določb za odsvojitelja?“
IV – Postopek pred Sodiščem
25. Pisne izjave so predložili v roku, predpisanem v členu 20 Statuta Sodišča, Hans Werhof, Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG, nemška vlada in Komisija.
26. Med obravnavo, ki je potekala 12. oktobra 2005, so ustna stališča predstavili zastopniki Hansa Werhofa in Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG ter zastopnik Komisije.
V – Analiza vprašanj za predhodno odločanje
A – Uvodna ugotovitev: veljavni predpis Skupnosti
27. Komisija najprej poudarja, da so bile spremembe Direktive 77/187, uvedene z Direktivo 98/50, v nemško zakonodajo prenesene leta 2002, medtem ko je rok, predviden v ta namen, potekel 17. julija 2001. Ta prenos je bil torej opravljen po izvedbi prenosa podjetja 1. oktobra 1999. Zato Komisija sklepa, da se je treba kljub stališčem, ki jih je glede tega predstavilo predložitveno sodišče, opreti na prvotno različico tega predpisa, kot izhaja iz sodbe z dne 20. novembra 2003 v zadevi Abler in drugi(21) .
28. Predpis, ki ga je treba uporabiti, se določa po datumu, na kateri je prišlo do zamenjave lastnika ter do prenosa pravic in obveznosti. V tem primeru je bil prenos izveden po začetku veljavnosti Direktive 98/50(22), vendar še pred iztekom roka za njen prenos, tako da je treba ne glede na čas prilagoditve notranje pravne ureditve analizo opraviti na podlagi izvornega besedila predpisa Skupnosti.
29. Primerjava med različicama člena 3 kaže, da se besedili prvega pododstavka odstavka 1 skoraj ne razlikujeta(23) in da je prvotni odstavek 2 po spremembi postal odstavek 3 z nespremenjeno vsebino(24) .
B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje
1. Določbe o napotitvi
30. Pogodba o zaposlitvi lahko z določbami o prožnosti napotuje na druge pravne instrumente, kot so kolektivne pogodbe, celo tiste, ki jih pogodbene stranke niso podpisale.(25)
31. Taka napotila vzpostavljajo nekatera skupna pravila za vse zaposlene ali del teh, ki so namenjena za enako obravnavanje ne glede na članstvo v sindikatu.(26)
32. Te določbe delujejo statično ali dinamično, glede na to, ali napotujejo na določeno veljavno kolektivno pogodbo ali na tako pogodbo, ki se lahko kadar koli uporabi za podjetje ali gospodarski sektor, v katerem se opravlja dejavnost.(27)
33. Vprašanja, ki jih odpira ta zadeva, se nanašajo na pravne posledice, ki jih je treba po prenosu podjetja priznati pogodbeni določbi, po kateri veljajo obveznosti na področju plač, dogovorjene med sindikatom in združenjem delodajalcev, katerega član je prvi delodajalec in ne družba, pridobiteljica obrata, in to tedaj, ko je bila kolektivna pogodba po zamenjavi lastnika zamenjana z drugo.
34. V zvezi s tem se predložitveno Sodišče sprašuje zlasti, ali k pravicam, ki so v skladu s členom 3(1), pododstavek 1, Direktive 77/187 prenesene na novega lastnika obrata, spada tudi udeležba pri spremembah kolektivne pogodbe, do katerih je prišlo po zamenjavi.
35. Težava se pojavlja zato, ker je Bundesarbeitsgericht na nacionalni ravni razložilo člen 613a civilnega zakonika v tem smislu, da so določbe kolektivnih pogodb v skladu z njegovim drugim stavkom sestavni del pogodbe o zaposlitvi v besedilu, kakršno je bilo ob menjavi lastnika, izključujoč poznejše spremembe. Delavci naj ne bi mogli imeti koristi od dinamičnega razvoja kolektivnih pogajanj, ker naj bi bila zaščita njihovih pravic statična. Bundesarbeitsgericht na podlagi skupne uporabe prvega stavka te določbe ter členov 3 in 4 TVG še meni, da se vezanost zaposlenih na poznejše kolektivne pogodbe ne more izogniti vezanosti delodajalca, saj bi bil sicer položaj delavcev pri prenosih podjetja odvisen od sklenitve dogovora o enaki obravnavi.(28)
2. Prenos podjetij
36. Ker ima prenos podjetij zapletene posledice, Direktiva 77/187 dvojno varuje delavce glede preteklosti, s tem da jim neobičajno zagotavlja izpolnjevanje prejšnjih obveznosti, in prihodnosti, s tem da ohranja pogodbe o zaposlitvi brez poslabšanja njihovih pogojev(29), razen spremembe pogodbenega partnerja, pogojene z menjavo delodajalca.
37. V zvezi s tem je treba dodati, da prenos pravic in obveznosti s polno zakonsko močjo nastopi že s prenosom podjetja(30) ter da varuje interes za nadaljevanje delovnega razmerja v vseh njegovih vidikih, da se ne bi prenehalo in spremenilo, ob upoštevanju tega, da je glavna storitev delodajalca – izplačilo plače – brez kakršnega koli vidika intuitu personae (31) .
38. Čeprav se delovno razmerje nadaljuje, kar se v tej zadevi ne izpodbija, izhajajo pravice in obveznosti, ki so njegov sestavni del, iz individualnih ali kolektivnih pogodb. Med prvimi in drugimi so velike razlike, ker prve, če se upošteva njihov nastanek, temeljijo na dogovoru med delavcem in delodajalcem, druge pa so rezultat pogajanj med njunimi zastopniki. Z vidika posledic zadevajo individualne pogodbe izključno svoje podpisnike, kolektivne pogodbe pa veljajo za osebe, ki jih zastopajo sindikati in delodajalske organizacije, ki pogodbe sklepajo.
39. Te razlike se kažejo v členu 3 Direktive 77/187, ki v odstavku 1 ureja individualno sklenjene določbe in v odstavku 2 določbe, sklenjene s kolektivno pogodbo.
40. Ta razlika je zelo pomembna, ker je trajanje kolektivnih pogodb časovno omejeno: do dneva prenehanja veljavnosti ali izteka kolektivne pogodbe oziroma do dneva uveljavitve nove pogodbe, razen če države glede tega določijo rok, ki mora biti vsaj eno leto.
41. Vendar obstaja poleg teh dveh vrst določb še tretja, zgoraj omenjena, ki ima lastnosti obeh: gre za primer, v katerem se dokument, ki sta ga podpisala delavec in delodajalec, v zvezi z ureditvijo določenega vprašanja, kot so plače, sklicuje na kolektivno pogodbo.
42. Ker je določba o napotitvi navedena v individualni pogodbi o zaposlitvi, velja zanjo člen 3(1) Direktive 77/187, kar pomeni podaljšanje dogovorjene pravne ureditve, s pridržkom morebitne spremembe, ki jo neodvisno od prenosa na splošno priznava delovno pravo in na katero se s pridržkom pristaja v členu 4(1) Direktive 77/187.(32)
43. Nasprotno za določbe v kolektivni pogodbi, na katere se sklicujeta stranki, velja člen 3(2) Direktive 77/187.
3. Preučitev vprašanja
44. Glede na zgoraj navedeno moram iz različnih razlogov na postavljeno vprašanje odgovoriti pritrdilno, ker v primeru, kot je ta, pri katerem sedanji delodajalec ni član nobene delodajalske organizacije, ki se pogaja s sindikati, medtem ko je v individualni pogodbi jasno določeno, da se plača ureja z določbami v kolektivni pogodbi, ki je veljala za predhodnika, zaščita z določbo o napotitvi ni dinamična, ampak statična, pri čemer zanjo velja ista časovna omejitev kot za „delovne pogoje, dogovorjene s kolektivno pogodbo“.(33)
45. Načeloma se ohrani celotna sinalagmatična vsebina delovnega razmerja, ker pridobitelj podjetja stopi na mesto odsvojitelja, kar z individualnega vidika pomeni nadaljnjo veljavnost kolektivne pogodbe(34), ki ureja to razmerje tudi, če novi lastnik ne pripada organizaciji, ki jo je izdala.
46. Iz golega navdušenja za dialektiko bi bilo mogoče trditi, da zadnjega lastnika podjetja ne zavezuje kolektivna pogodba, ki je ni sklenil. Vendar ta trditev ni umestna za nasprotovanje ohranitvi veljavnosti kolektivne pogodbe, ker jo je treba upoštevati takoj, ko je bila sklenjena. Menjava delodajalca prav tako ni pomembna kot menjava poljubnega delavca ali sveta delavcev.
47. Vendar napotitev ne more veljati večno ter veljati za kolektivno pogodbo, veljavno ob prenosu, in za vse naslednje.
48. Nedotakljivost delovnih pogojev omejuje vodstvena pooblastila delodajalca(35) in vsak postopek usklajevanja obsodi na neuspeh(36) .
49. Če posebej predpisana obvezujoča narava kake določbe brez vsake časovne omejitve napotuje na ureditev plačil v zaporednih kolektivnih pogodbah, nastane velika težava, ker bi moral novi lastnik, če želi vplivati na pogodbe s sindikati, pristopiti k delodajalski organizaciji, ki vodi pogajanja, kar pa bi gotovo omejilo njegovo svobodo združevanja.
50. Svoboda združevanja obsega različne, med seboj dopolnilne vidike, vključno s pravico, da se ne združuješ.(37) Spada med temeljne pravice Evropske unije.(38) Pred tem je bila njena veljavnost za sindikate v Skupnosti priznana v sodbah z dne 8. oktobra 1974 v zadevah Union Syndicale in drugi proti Svetu(39) ter Syndicat général du personnel proti Komisiji(40) . V sodbi Bosman z dne 15. decembra 1995(41) je bilo razglašeno, „da načelo, ki je vsebovano v členu 11 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki izhaja iz skupnih ustavnih tradicij držav članic, spada med temeljne pravice, ki so v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča […] zaščitene v pravnem redu Skupnosti“(42) .
51. Taka posebna pravica pridobitelja podjetja mora imeti prednost pred vsako drugo pravico nižjega vrstnega reda, kot je pravica delavca do gospodarskih ugodnosti, ki jih prinaša razvoj kolektivnih pogodb, ki jih je sklenil odsvojitelj obrata.
52. Če bi prihodnje kolektivne pogodbe stalno zadevale delodajalca, ki ni sodeloval pri pogajanjih, bi imele enake posledice kot pogodbe, ki nalagajo obveznosti tretjim osebam, kar bi bilo v nasprotju s splošnim načelom pacta tertiis nec nocent . Tako bi se celo dogajalo, da bi imel delodajalec, ki ni podpisnik kolektivne pogodbe, več obveznosti kot njen podpisnik, saj bi bil v negotovosti zaradi izpostavljenosti morebitnim dogovorom, sprejetim za njegovim hrbtom.
53. Iz teh razlogov ni utemeljena „dinamična“ razlaga določbe o napotitvi, o kateri se razpravlja v tej zadevi. V zadevi, ki jo je Landesarbeitsgericht predložilo Sodišču, gre za vmesni položaj, v katerem se pokažejo vsi učinki omenjene določbe, povezani s kolektivno pogodbo, ki jo je sklenil prvotni lastnik, vendar se ti učinki končajo v primerih iz člena 3(2) Direktive 77/187: iztek, prenehanje veljavnosti ali zamenjava, in kadar je to predpisala država članica, potek vsaj enega leta od prenosa podjetja. Ta določba ne zajema poznejših sindikalnih dogovorov, razen če, seveda, novi delodajalec ne izrazi drugačne volje.
54. Zdi se koristno opozoriti, da je bilo s sodbo z dne 6. novembra 2003 v zadevi Martin in drugi(43) razglašeno, da ta določba Skupnosti nasprotuje, da bi pridobitelj podjetja ponudil slabše pogoje za predčasno upokojitev, kot jih je priznal odsvojitelj, razen če so ugodnejši pogoji izhajali iz kolektivne pogodbe, ki ni pravno veljavna (točka 48). To okoliščino je mogoče zaslediti v trditvi iz te zadeve.
55. Ker gre za prehoden predpis, je upravičeno, da se položaj zaposlenih pridobitelja začasno loči od položaja zaposlenih, ki prihajajo od odsvojitelja.(44) Določitev minimalnega roka, med katerim je treba upoštevati kolektivno pogodbo, daje zaposlenim čas za prilagoditev novemu delodajalcu(45), neodvisno od poznejše usode sklenjenih pogodb.
56. Z drugimi besedami, varstvo, ki ga daje Direktiva 77/187, v skladu s svojim namenom pokriva pravice, veljavne ob prenosu pravic in obveznosti, to je tiste, ki jih je interesent pridobil in so postale sestavni del njegovega premoženja(46) ; iz varstva so izključena navadna pričakovanja in posledično negotove ugodnosti, ki naj bi jih prinesle prihodnje kolektivne pogodbe(47) .
57. Končno nič ne preprečuje pobude delodajalca, da v pogodbo vnese ustrezne spremembe z uporabo mehanizmov, na splošno vzpostavljenih z zakonodajo(48), vendar pušča ta možnost vsebino posebnih določb o prenosu podjetij nedotaknjeno.
C – Drugo vprašanje za predhodno odločanje
58. Landesarbeitsgericht Düsseldorf želi še vedeti, ali celo ob domnevi, da člen 3(1) Direktive pridobitelju podjetja ne bi dovoljeval, da odstopi od kolektivnih pogodb, sprejetih po prenosu, še vedno obstaja zavezujoči značaj, ki je veljal za odsvojitelja.
59. Glede na rešitev, ki jo predlagam v zvezi s prvim vprašanjem za predhodno odločanje, se zdi razmislek o drugem vprašanju odveč.
60. Vendar če bi se Sodišče odločilo obravnavati vprašanje, podredno sproženo v tem sporu, menim, da glede na to, da je storitev delodajalca brez kakršnega koli vidika intuitu personae, naj zavezanost kolektivni pogodbi ne bi bila odvisna od položaja odsvojitelja; kljub nastali spremembi pogodbenega partnerja je treba upoštevati vsebino kolektivne pogodbe.
VI – Predlog
61. Glede na zgornje razmisleke Sodišču predlagam, naj na prvo od dveh vprašanj za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Landesarbeitsgericht Düsseldorf, odgovori:
Člen 3(1) Direktive Sveta 77/187/EGS z dne 14. februarja 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov ne nasprotuje temu, da če pogodba o zaposlitvi delavca napotuje na kolektivno pogodbo, ki zavezuje odsvojitelja podjetja, pridobitelj, ki ni član delodajalske organizacije, ki se pogaja o takih instrumentih, ne uporablja kolektivnih pogodb, ki so zamenjale pogodbo, veljavno ob zamenjavi lastnika podjetja.
(1) .
(2)  –	UL L 61, str. 26.
(3)  –	Rodríguez-Piñero Royo, M. C., „Transmisión de empresas y derecho europeo“, v skupnem delu La transmisión de empresas en Europa, založba Cacucci, Bari, 1999, str. 5, piše, da je prav ta direktiva privedla do največ odločb sodne prakse zaradi „zelo pogostih primerov, ki spadajo na njeno področje uporabe, zaradi pestrosti in obsega področja uporabe ter različnosti pravne obravnave teh primerov v nacionalnih ureditvah, čeprav imamo včasih občutek, da je pravi razlog […] v pomanjkljivostih Direktive“.
(4)  –	L. Conforti in R. Zucchetti, Diritto comunitario del lavoro-Tutela delle condizioni economiche e giuridiche dei lavoratori, sicurezza e salute sui luoghi di lavoro, Bufetti, Rim, 1994, str. 244, govorita o „una situazione eccezionale e traumatica“ (izjemno dramatičnem položaju).
(5)  –	A. Desdentado Bonete, „La sucesión de empresa: una lectura del nuevo artículo 44 del Estatuto de los Trabajadores desde la jurisprudencia“, Revista del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales, št. 38, Madrid, 2002, str. 241 in naslednje.
(6)  –	O pripravah te direktive glej J.-P. Puissochet, „La directive concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de transferts d’entreprises et la jurisprudence de la Cour“, Journal des tribunaux du travail, št. 725, 1999, str. 1.
(7)  –	Sodba z dne 11. novembra 2004 v zadevi Delahaye (C‑425/02, ZOdl., str. I-10823, točka 32).
(8)  –	L. Conforti in R. Zucchetti, op. cit., ločita med materialnim varstvom, ki zajema nadaljevanje delovnega razmerja in njegovih pogojev, ter formalnim varstvom.
(9)  –	E. González Biedma, „El régimen jurídico de la transmisión de empresas en el derecho español“, v La transmisión de empresas en Europa, op. cit., str. 173.
(10)  –	M. Alonso Olea in M. E. Casas Bahamonde, „ Derecho del trabajo “, 19. izdaja, Civitas, Madrid, 2001, str. 393.
(11)  –	Sodba z dne 5. maja 1988 v zadevah Berg in Busschers (144/87 in 145/87, Recueil, str. 2559, točka 13); v istem smislu sodba z dne 10. februarja 1988 v zadevi Daddy’s Dance Hall (324/86, Recueil, str. 739).
(12)  –	Med drugim glej zlasti sodbo z dne 17. decembra 1987 v zadevi Ny Mølle Kro (287/86, Recueil, str. 5465, točka 12), zgoraj navedeno sodbo Daddy’s Dance Hall, točka 9, zgoraj navedeno sodbo Berg in Busschers, točka 12, ter sodbe z dne 25. julija 1991 v zadevi D’Urso (C‑362/89, Recueil, str. I‑4105, točka 9); z dne 16. decembra 1992 v zadevi Katsikas in drugi (C‑132/91, C‑138/91 in C‑139/91, Recueil, str. I‑6577, točka 21); z dne 12. novembra 1998 v zadevi Europièces (C‑399/96, Recueil, str. I‑6965, točka 37); z dne 14. septembra 2000 v zadevi Collino in Chiappero (C‑343/98, Recueil, str. I‑6659, točka 49) in na koncu sodbo z dne 26. maja 2005 v zadevi Celtec (C‑478/03, ZOdl., str. I‑4389, točka 26).
(13)  –	Direktiva o spremembi Direktive 77/187/EGS (UL L 201, str. 88).
(14)  –	Glej točko 29 ter opombi 23 in 24 teh sklepnih predlogov.
(15)  –	UL L 82, str. 16.
(16)  –	V skladu s tem načelom spadajo mednje tudi tiste, ki urejajo višino plačila.
(17)  –	Ta učinek subrogacije najdemo v zakonodajah večine drugih držav članic, na primer v italijanski (člen 2112, odstavek 1, Codice Civile), belgijski (člen 7 kolektivne pogodbe 32 bis) ali španski zakonodaji (člen 44 Estatuto de los Trabajadores); A. Ojeda Avilés, M. J. Rodríguez Ramos in J. Gorelli Hernández, „La transferencia de empresas: un análisis comparado de la trasposición al derecho italiano, francés, belga, alemán, inglés y español, de la Directiva 77/187“, La transmisión de empresas en Europa, op. cit., str. 279.
(18)  –	Ta, druga poved je bila vstavljena s členom 1(5) zakona z dne 13. avgusta 1980 o enakem obravnavanju moških in žensk na delovnem mestu ter o ohranitvi pravic pri prenosu podjetja (BGBl. 1980 I, str. 1308), ki je bil uradno razglašen za prenos predpisov Skupnosti, kot je Direktiva 77/187. Direktiva 98/50 je bila v nemško pravo prenesena z zakonom z dne 28. marca 2002 o spremembi zakona v zvezi z delom mornarjev in drugih zakonov (BGBl. 2002 I, str. 1163).
(19)  –	Predložitveno sodišče navaja, da družba Freeway Traffic Systems GmbH & Co. KG ni zavezana kolektivni pogodbi z dne 23. maja 2002, ker ni članica AGV, in da ta kolektivna pogodba ni bila razglašena kot veljavna erga omnes
(členi od 1 do 4 TVG); tudi delavec ne bi mogel svojih zahtev opreti na člen 613a(1) BGB, ker v skladu s sodno prakso Bundesarbeitsgericht spremembe kolektivne pogodbe po prenosu podjetja ne vplivajo na pogodbo in ker se pri prenosu podjetja delovni pogoji zaposlenih izenačijo neodvisno od njihovega položaja z vidika kolektivne pogodbe.
(20)  – Lahko se razume, da predložitveno sodišče meri na člen 3(1) Direktive 77/187 v različici Direktive 98/50, ker ima ta štiri člene: prvi spreminja naslov in besedilo členov od 1 do 7 Direktive 77/187, drugi vsebuje pravila o prenosu, tretji določa datum začetka veljavnosti in četrti navaja naslovnike.
(21)  –	C-340/01, Recueil, str. I-14023. V tej zadevi je Sodišče, ko je obravnavalo vprašanje za predhodno odločanje v zvezi z razlago člena 1 Direktive 77/187, izjavilo, da je bila Direktiva 98/50, katere rok za prenos se je iztekel 17. julija 2001, prenesena po vložitvi spora o glavni stvari in zato nanj ni vplivala (točka 5).
(22)  –	Oziroma po njenem členu 3 17. julija 1998, to je na dan njene objave v Uradnem listu Evropskih skupnosti.
(23)  –	Edina razlika je v črtanju izraza, ki zadeva prenos, „v smislu člena 1(1)“, ki ga je prej vseboval.
(24)  –	Razlike zadevajo hkrati z zgoraj omenjeno spremembo črtanje izraza „v smislu člena 1(1)“ iz stavka (nadaljevanje opombe za francoski prevod ni pomembno).
(25)  –	V Nemčiji približno 90 % pogodb o zaposlitvi vsebuje take določbe; G. Annuß, „Die einzelvertragliche Bezugnahme auf Tarifverträge“, Betriebs-Berater, št. 49, 1999, str. 2558, in Preis, Grundfragen der Vertragsgestaltung im Arbeitsvertrag, str. 51 in naslednje, navedla P. Hanau in T. Kania, „Die Bezugnahme auf Tarifverträge durch Arbeitsvertrag und betriebliche Übung“, Tarifautonomie für ein neues Jahrhundert, Festschrift für Günther Staub, München, 1998, str. 239.
(26)  –	G. Annuß, op. cit., str. 2558.
(27)  –	L. Beseler v L. Beseler, F. J. Düwell in W. Göttling, Arbeitsrechtliche Probleme bei Betriebsübergang, Betriebsänderung und Unternehmensumwandlung, 2. izdaja, Dülmen, 2005, str. 105, ter P. Hanau in T. Kania, op. cit., str. 239.
(28)  –	Sodbe Bundesarbeitsgericht z dne 20. junija 2001 (4 AR 295/00); z dne 29. avgusta 2001 (4 AZR 332/00) in z dne 16. decembra 2002 (4 AZR 467/01).
(29)  –	E. González Biedma, op. cit., str. 174.
(30)  –	V opombi 20 navedena sodba D’Urso, v opombi 38 navedena sodba Celtec in sodba z dne 14. novembra 1996 v zadevi Rotsart de Hertaing (C‑305/94, Recueil, str. I‑5927, točka 18).
(31)  –	Po mnenju M. Alonsa Oleeja in M. E. Casasa Bahamondeja, op. cit., str. 394, so glavni vzroki v organizaciji in presegajo okvire prava: „[…] [Z] zamenjavo delavca preneha veljati njegova pogodba o zaposlitvi; če bi isto rekli za zamenjavo delodajalca, bi naenkrat prenehale veljati vse pogodbe, zato je v tem primeru razumljiva izbira ohranitve pogodb, pri tem pustimo ob strani, da bi delodajalcu, če bi bilo drugače, ob prostovoljnem prenosu med živimi dali enostransko pravico do odpovedi […]“
(32)  –	V skladu s prvim pododstavkom te določbe prenos podjetja, obrata ali dela obrata za odsvojitelja ali pridobitelja ni razlog za odpoved, kar pa ne preprečuje odpovedi iz gospodarskih, tehničnih ali organizacijskih razlogov, ki vključujejo spremembe glede zaposlovanja. V skladu z drugim pododstavkom istega odstavka 1 lahko države članice predpišejo, da prvi pododstavek ne velja za nekatere omejene kategorije delavcev, ki jih ne pokrivata zakonodaja ali praksa držav članic na področju zaščite pred odpustom z dela. Po drugi strani je v odstavku 2 določeno, da se pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, ker prenos povzroči pomembno spremembo delovnih pogojev v škodo delavca, šteje, da gre za odpoved delodajalca. V zvezi s tem glej zgoraj navedeni sodbi Daddy’s Dance Hall, točki 16 in 17, ter Collino in Chiappero, točka 52, ter sodbo z dne 12. novembra 1992 v zadevi Watson Rask in Christensen (C‑209/91, Recueil, str. I‑5755, točka 28).
(33)  –	Tudi L. Beseler, op. cit., str. 106, meni, da dinamična določba o napotitvi s prenosom podjetja postane statična; enako menijo M. Heinze, „Ausgewählte Rechtsfragen zu § 613a BGB“, Tarifautonomie für ein neues Jahrhundert, Festschrift für Günther Staub, München, 1998, str. 281; M. Henssler, Unternehmensumstrukturierung und Tarifrecht, Festschrift für Günther Staub, München, 1998, str. 322, in B. Gaul, „Einzelvertragliche Bezugnahmeklausel beim Übergang des Arbeitsverhältnisses auf nicht tarifgebundenen Arbeitgeber“, Betriebs-Berater, št. 21, 2000, str. 1086 in naslednje. Drugače pa menijo zlasti G. Thüsing in T. Lambrich, „Arbeitsvertragliche Bezugnahme auf Tarifnormen“, Recht der Arbeit, št. 4, 2002, str. 211 in 212, ter G. Annuß, op. cit., str. 2560. P. Hanau in T. Kania, op. cit., str. 256, pa razlikujeta po okoliščinah vsakega primera in vrsti pogodbe; v primeru, kot je obravnavani, se zavzemata za statični pristop.
(34)  –	J. M. Martín Correa, „La sucesión de empresas. Reflexión a la luz de la Directiva CE 2001/23“, Revista del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales, št. 48, Madrid, 2004, str. 92.
(35)  –	J. L. Monereo Pérez, Las relaciones de trabajo en la transmisión de la empresa, Ministerio de Trabajo y Seguridad Social, Madrid, 1987, str. 334.
(36)  –	A. Desdentado Bonete, op. cit., str. 256.
(37)  –	Člen 20(2) Splošne deklaracije o človekovih pravicah določa, da „[n]ikogar ni mogoče prisiliti, da postane član kakega združenja“. Poleg tega je Evropsko sodišče za človekove pravice potrdilo to negativno dimenzijo pravice združevanja v sodbah Young, James in Webster proti Združenemu kraljestvu z dne 13. avgusta 1981 (série A, št. 44, točka 52); Sigurdur A. Sugurjónsson proti Islandiji z dne 30. junija 1993 (série A, št. 264, točka 35) in Gustafsson proti Švedski z dne 25. aprila 1996 ( Recueil des arrêts et décisions
1996-II, točka 45).
(38)  –	Člen 12(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, sprejete v Nici 7. decembra 2000 (UL C 364, str. 1), povzeta v členu II-72(1) Pogodbe o Ustavi za Evropo, podpisane 29. oktobra 2004 (začetek veljavnosti predviden za 1. november 2006, če jo bodo države članice ratificirale, UL 2004, C 310, str. 1).
(39)  –	C-175/73, Recueil, str. 917.
(40)  –	C-18/74, Recueil, str. 933.
(41)  –	C-415/93, Recueil, str. I-4921.
(42)  –	Točka 79.
(43)  –	C-4/01, Recueil, str. I-12859.
(44)  –	A. Ojeda Avilés, J. M. Rodríguez Ramos in J. Gorelli Hernández, op. cit., str. 309.
(45)  –	U. Carabelli, „Alcune riflessioni sulla tutela dei lavoratori nei trasferimenti d’azienda: la dimensione individuale“, Rivista Italiana di Diritto del Lavoro, št. 1, 1995, str. 62.
(46)  –	V skladu z zgoraj navedeno sodbo Martin in drugi to ni odvisno od vprašanja, ali je njihova uresničitev vezana ali ne na nastop kakega posebnega dogodka, odvisnega od volje delodajalca (točka 29).
(47)  –	V zgoraj navedeni sodbi Collino in Chiappero se zavrača, da bi delovna doba delavcem dajala pravico, ki bi jo lahko uveljavljali pri novem delodajalcu, čeprav služi za določitev drugih finančnih pravic, ki se lahko zahtevajo od novega delodajalca (točka 50).
(48)  –	Zgoraj navedena sodba Daddy’s Dance Hall, točki 16 in 17, ter zgoraj navedena sodba Watson Rask in Christensen, točke od 27 do 29.