62018TJ0138_RES
Zadeva T‑138/18
Fernando De Esteban Alonso
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 11. junija 2019
„Javni uslužbenci – Nekdanji uradniki – Preiskava urada OLAF – Zadeva ‚Eurostat‘ – Posredovanje informacij o dejstvih, ki bi lahko imela za posledico kazenski pregon, nacionalnim pravosodnim organom – Neobstoj predhodne obvestitve potencialno zadevnih uradnikov – Domnevno nastala škoda zaradi ravnanja urada OLAF in Komisije med postopkom na prvi stopnji – Nepremoženjska in premoženjska škoda ter telesne bolečine – Vzročna zveza“
Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Dokazno breme
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točko 45.)
Pritožbe uradnikov – Odškodninska tožba – Izvor – Delovnopravno razmerje – Pravna podlaga
(členi 268, 270 in 340 PDEU; Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
(Glej točko 46.)
Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) – Preiskave – Notranje preiskave – Pojem – Posredovanje informacij v zvezi z uradniki nacionalnim sodnim organom od Urada OLAF – Vključitev
(Sklep Komisije 1999/396, člen 4, prvi odstavek)
(Glej točko 55.)
Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) – Preiskave – Notranje preiskave – Obveznost obvestitve zainteresirane osebe o možnosti njene osebne vpletenosti – Obseg – Kršitev – Posledice
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(a); Uredba št. 1073/1999 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 10; Sklep Komisije 1999/396, člen 4, prvi odstavek)
(Glej točke od 56 do 63.)
Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) – Preiskave – Notranje preiskave – Obveznost obvestitve zainteresirane osebe o možnosti njene osebne vpletenosti – Možnost odstopanja – Pogoji
(Sklep Komisije 1999/396, člen 4, drugi odstavek)
(Glej točke od 78 do 80.)
Pritožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in podlage – Razlogi in argumenti, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost
(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)
(Glej točke od 90 do 92 in 94.)
Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) – Preiskave – Notranje preiskave – Možnost Komisije, da nastopa kot pravdna stranka in vloži tožbo pri nacionalnem sodnem organu v zvezi z dejstvi, na katera se nanaša preiskava, preden je ta končana – Neobstoj
(Kadrovski predpisi, Priloga IX, člen 25; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1073/1999, člen 9(2) in (4))
(Glej točke od 98 do 109.)
Komisija – Pristojnosti – Pravica dostopa do sodnega varstva – Vložitev pritožbe in kasacijske pritožbe zoper odločbo, ki jo izda nacionalno sodišče v zvezi z uradnikom Unije – Kršitev pravice do dobrega upravljanja in dolžnosti skrbnega ravnanja – Neobstoj, razen v izjemnih okoliščinah
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)
(Glej točke od 111 do 115.)
Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Nepremoženjska škoda – Vzročna zveza – Dokazno breme
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točko 122.)
Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Škoda – Škoda, ki se lahko povrne – Stroški, nastali v nacionalnem sodnem postopku – Pogoji
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točki 126 in 127.)
Povzetek
Splošno sodišče je v sodbi z dne 11. junija 2019, De Esteban Alonso/Komisija (T‑138/18), Komisiji naložilo plačilo odškodnine nekdanjemu uradniku za nepremoženjsko škodo, ki mu je nastala zaradi nezakonitega ravnanja te institucije in Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF) v okviru posredovanja informacij nacionalnim sodnim organom in proti njemu sproženega nacionalnega kazenskega postopka.
Od leta 1996 je Eurostat zagotavljal, da se javnosti posredujejo statistični podatki, ki se zbirajo, pri čemer se je oprl na Urad za uradne publikacije Evropskih skupnosti in mrežo prodajnih točk („datashops“) na podlagi tristranskih pogodb. Leta 1999 je bil v okviru notranje revizije ugotovljen obstoj nepravilnosti pri finančnem upravljanju nekaterih od teh pogodb. Po več preiskavah, ki jih je v zvezi s tem opravil urad OLAF, je ta francoskim sodnim organom z dopisom poslal informacije, pri čemer se je ta pošiljka nanašala na notranjo preiskavo v smislu Sklepa 1999/396. (
1
) Komisija je nato zoper osebo X pri državnem tožilcu pri tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu) vložila ovadbo. Prav tako je vložila premoženjskopravni zahtevek.
Tožečo stranko, nekdanjega direktorja Eurostata, je leta 2008 francoska kriminalistična policija zaslišala kot pričo, nato pa pridržala in zoper njo uvedla preiskavo zaradi zlorabe zaupanja, ker je zlorabila sredstva iz proračuna Skupnosti. Leta 2013 je preiskovalni sodnik pri tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu) izdal sklep o ustavitvi preiskave glede vseh oseb, zoper katere je bila uvedena preiskava v okviru zadeve „Eurostat“, med njimi tudi tožečo stranko. Komisija je kot pravdna stranka vložila pritožbo pri cour d’appel de Paris (pritožbeno sodišče v Parizu) in nato pri Cour de cassation (francosko kasacijsko sodišče), s katerima pa ni uspela. Tožeča stranka je leta 2018 pri Splošnem sodišču vložila odškodninsko tožbo za škodo, ki jo je utrpela zaradi ravnanja urada OLAF in Komisije. V tem okviru je moralo Splošno sodišče odločiti, prvič, o tem, ali je urad OLAF kršil pravico tožeče stranke do obrambe in o Sklepu 1999/396, ker tožeča stranka ni bila zaslišana, preden je urad OLAF poslal informacije francoskim organom, in drugič, o tem, ali je Komisija kršila Uredbo št. 1073/1999, (
2
) pravico do dobrega upravljanja in dolžnost skrbnega ravnanja, ker je pred koncem preiskave, ki jo je vodil urad OLAF, vložila civilno tožbo pri francoskih sodiščih in podaljšala sodni pregon vse do kasacijske pritožbe.
Glede ravnanja, ki se očita uradu OLAF, je Splošno sodišče razsodilo, da je treba člen 4 Sklepa 1999/396 razlagati v skladu s členom 41(2)(a) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, tako da, prvič, določa splošno obveznost za ves čas preiskave, da je treba zadevno osebo obvestiti, čim se pojavi možnost njene „osebne vpletenosti“, razen če se s tem obvestilom ne ogrozi preiskava. Drugič, ta obveznost obveščanja postane še toliko pomembnejša, kadar se ugotovitve poimensko nanašajo na uradnika. Po mnenju Splošnega sodišča bi bilo treba tožečo stranko ob upoštevanju njenega hierarhičnega položaja v času nastanka dejstev med osebami, imenovanimi v informacijah, ki jih je urad OLAF poslal francoskim organom, šteti za osebo, ki je poimensko imenovana v smislu člena 4, prvi odstavek, Sklepa 1999/396. Vpletenost tožeče stranke glede na njene naloge in vlogo je bila poleg tega potrjena v sklepu o ustavitvi preiskave, ki ga je izdal preiskovalni sodnik pri tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu). Zato je Splošno sodišče ob neobstoju razloga, s katerim bi bilo mogoče utemeljiti to, da urad OLAF tožeče stranke ni obvestil o posredovanju navedenih informacij, ugotovilo, da urad OLAF ni spoštoval obveznosti, ki jo ima na podlagi navedenega člena 4, prvi odstavek, prvi stavek.
V zvezi z ravnanjem, ki se očita Komisiji, je Splošno sodišče presodilo, da je Komisija kršila člen 9(4) Uredbe št. 1073/1999, ker je nastopila kot pravdna stranka in vložila zahtevke pri francoskih sodiščih, preden je bilo izdano končno poročilo urada OLAF, ne da bi imela zadostne in prepričljive dokaze v njeno korist. Splošno sodišče je ugotovilo, da sicer ne obstaja nobeno izrecno pravilo, ki bi prepovedovalo to ravnanje, vendar ostaja dejstvo, da se cilj, ki mu sledijo pravila, ki urejajo disciplinski postopek, in sicer varstvo zadevnega uradnika s tem, da se zagotovi, da ima zadevna institucija, preden začne postopek proti njemu, natančne in upoštevne elemente v njeno korist, po analogiji uporabi tudi za nacionalne sodne postopke v skladu s smislom in besedilom Uredbe št. 1073/1999.
Poleg tega je Splošno sodišče zavrnilo očitek v zvezi s kršitvijo pravice do dobrega upravljanja in dolžnosti skrbnega ravnanja Komisije, ker je do kasacijske pritožbe podaljšala sodni pregon zoper tožečo stranko, pri čemer je menilo, da ji na podlagi teh načel nikakor ni mogoče naložiti obveznosti, da ne zaščiti ekonomskih interesov institucije in ne izpodbija odločb francoskih sodišč. Če ni izjemnih okoliščin, tako podaljšanje ni nepravilno ravnanje institucije.
Glede škode, ki jo navaja tožeča stranka, je Splošno sodišče ugotovilo, da je tožeča stranka utrpela nepremoženjsko škodo, ki je neposredno nastala zaradi ravnanja Komisije in urada OLAF ter povzročila škodo njeni časti in poklicnemu ugledu, ker je Komisija napeljevala na njeno krivdo pri opravljanju poklicnih nalog in ker so njeni bližnji in sodelavci mislili, da je vpletena v goljufije. Ta škoda je povzročila tudi občutek nepravičnosti, nemoči in nezadovoljstva zaradi dejstva, da ob tem, ko so bile informacije z urada OLAF posredovane francoskim organom, ni mogla niti izraziti svojega stališča niti se braniti glede dejstev, ki so bila razlog za njen pregon. Splošno sodišče je zato ex æquo et bono odločilo, da odškodnina v višini 62.000 EUR pomeni ustrezno nadomestilo za navedeno škodo.
(
1
)	Sklep Sveta z dne 2. junija 1999 o pogojih za izvajanje notranjih preiskav v zvezi s preprečevanjem goljufij, korupcije in kakršnega koli nezakonitega ravnanja, ki škoduje interesom Skupnosti (1999/396/ES, ESPJ, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 118).
(
2
)	Uredba (ES) št. 1073/1999 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o preiskavah, ki jih izvaja Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 91).