Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 11. decembra 2025(1)
Zadeva C‑655/24 [Latranov](i)
Rayonna prokuratura – grad Veliki Preslav (državno tožilstvo za okrožje Veliki Preslav, Bolgarija)
proti
EZ
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rayonen sad – Veliki Preslav (okrožno sodišče v Velikem Preslavu, Bolgarija))
„ Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Okvirni sklep 2005/212/PNZ – Člen 2 – Direktiva 2014/42/EU – Člena 3 in 14 – Področje uporabe – Direktiva (EU) 2024/1260 – Člen 38 – Uporaba – Odvzem predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja – Vožnja motornega vozila pod vplivom alkohola – Odvzem vozila ali njegove protivrednosti, če vozilo ni v lasti storilca kaznivega dejanja – Motorno vozilo kot predmet, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje “
1.        Bolgarska policija je ustavila voznika motornega vozila, da bi opravila preizkus alkoholiziranosti. Ker je koncentracija alkohola v krvi pri njem presegla zakonsko dovoljeno raven, je bil obsojen za kaznivo dejanje vožnje motornega vozila pod vplivom alkohola.
2.        Po tej obsodbi se je pojavilo vprašanje, ali je treba vozilo odvzeti ali zapleniti njegovo protivrednost, če ni v lasti obsojene osebe. V tem primeru je vozilo pripadalo vozniku in njegovi zakonski partnerici (kot skupna lastnina zakoncev).
3.        Sodišče, ki odloča o odvzemu, je Sodišču predložilo več vprašanj za predhodno odločanje. S prvima dvema želi v bistvu izvedeti:
–        ali kaznivo dejanje vožnje motornega vozila pod vplivom alkohola spada na področje uporabe Direktive (EU) 2024/1260(2), Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ali Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ(3);
–        če se uporablja kateri od navedenih predpisov, ali se lahko uporabljeno motorno vozilo opredeli kot predmet, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Okvirni sklep 2005/212
4.        Člen 2, naslovljen „Zaplemba“, določa:
„1.      Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, ki ji omogočijo celotno ali delno zaplembo pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, za katere je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto, ali premoženja v vrednosti, ki ustreza tej premoženjski koristi.
[…]“
5.        Člen 4, naslovljen „Pravna sredstva“, določa:
„Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da imajo zainteresirane strani, na katere vplivajo ukrepi [iz] členov 2 in 3, na razpolago učinkovita pravna sredstva za varstvo svojih pravic.“
6.        Člen 5, naslovljen „Jamstva“, določa:
„Ta okvirni sklep ne vpliva ali spreminja obveznosti spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih načel iz člena 6 Pogodbe o Evropski uniji, ki vključujejo zlasti domnevo nedolžnosti.“
2.      Direktiva 2014/42/EU(4)
7.        Člen 2, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
3.      ‚predmeti, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja‘ pomenijo katero koli premoženje, ki se uporablja ali je na kakršen koli način, v celoti ali delno, namenjeno storitvi kaznivega dejanja ali kaznivih dejanj;
[…]“
8.        Člen 3, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
„Ta direktiva se uporablja za kazniva dejanja, zajeta z naslednjimi instrumenti:
(a)      Konvencija, pripravljena na podlagi člena K.3(2)(c) Pogodbe o Evropski uniji, o boju proti korupciji uradnikov Evropskih skupnosti ali uradnikov držav članic Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Konvencija o boju proti korupciji uradnikov);
(b)      Okvirni sklep Sveta 2000/383/PNZ z dne 29. maja 2000 o povečanju zaščite s kaznimi in drugimi sankcijami za ponarejanje v zvezi z uvedbo eura;
(c)      Okvirni sklep Sveta 2001/413/PNZ z dne 28. maja 2001 o boju proti goljufiji in ponarejanju v zvezi z negotovinskimi plačilnimi sredstvi;
(d)      Okvirni sklep Sveta 2001/500/PNZ z dne 26. junija 2001 o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem;
(e)      Okvirni sklep Sveta 2002/475/PNZ z dne 13. junija 2002 o boju proti terorizmu;
(f)      Okvirni sklep Sveta 2003/568/PNZ z dne 22. julija 2003 o boju proti korupciji v zasebnem sektorju;
(g)      Okvirni sklep Sveta 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami;
(h)      Okvirni sklep Sveta 2008/841/PNZ z dne 24. oktobra 2008 o boju proti organiziranemu kriminalu;
(i)      Direktiva 2011/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev in o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2002/629/PNZ;
(j)      Direktiva 2011/93/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji in nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2004/68/PNZ;
(k)      Direktiva 2013/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. avgusta 2013 o napadih na informacijske sisteme in nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2005/222/PNZ,
ter v drugih pravnih instrumentih, v katerih je izrecno določeno, da se ta direktiva uporablja za v njih harmonizirana kazniva dejanja.“
9.        Člen 14, naslovljen „Nadomestitev Skupnega ukrepa 98/699/PNZ ter nekaterih določb okvirnih sklepov 2001/500/PNZ in 2005/212/PNZ“, določa:
„1.      […] prve štiri alineje člena 1 in člen 3 Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ se nadomestijo s to direktivo za države članice, ki jih ta direktiva zavezuje, brez poseganja v obveznosti teh držav članic v zvezi z roki za prenos navedenih okvirnih sklepov v nacionalno pravo.
[…]“
3.      Direktiva 2024/1260
10.      Člen 33, naslovljen „Prenos“, določa:
„1.      Države članice uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 23. novembra 2026. O tem takoj obvestijo Komisijo.
[…]“
11.      Člen 36, naslovljen „Nadomestitev Skupnega ukrepa 98/699/PNZ, okvirnih sklepov 2001/500/PNZ in 2005/212/PNZ, Sklepa 2007/845/PNZ in Direktive 2014/42/EU“, določa:
„1.      [Okvirni sklep] 2005/212/PNZ […] se nadomesti[…] za države članice, za katere je ta direktiva zavezujoča, brez poseganja v obveznosti teh držav članic glede roka za prenos navedenih instrumentov v nacionalno pravo.
[…]“
B.      Bolgarsko pravo. Nakazatelen kodeks (kazenski zakonik)
12.      Člen 53 določa:
„1.      Ne glede na kakršno koli kazenskopravno odgovornost se v korist države odvzamejo:
a)      […] stvari, ki so v lasti storilca in ki so bile namenjene ali uporabljene za storitev naklepnega kaznivega dejanja; če so te stvari uničene ali so bile odsvojene, se odredi odvzem njihove protivrednosti;
[…]“
13.      Člen 343b v različici, ki se uporablja za dejansko stanje, določa:
„1.      […] Kdor vozi motorno vozilo z ustrezno dokazano koncentracijo alkohola v krvi, ki presega 1,2 promila, se kaznuje z zaporno kaznijo od enega do treh let in denarno kaznijo od 200 do 1000 [bolgarskih levov (BGN)].
2.      […] Kdor vozi motorno vozilo z ustrezno dokazano koncentracijo alkohola v krvi, ki presega 0,5 promila, se po tem, ko je bil s pravnomočno sodbo obsojen za kaznivo dejanje iz odstavka 1, kaznuje z zaporno kaznijo od enega do petih let in denarno kaznijo od 500 do 1500 BGN.
3.      […] Kdor vozi motorno vozilo po ustrezno dokazanem uživanju prepovedanih drog ali podobnih snovi, se kaznuje z zaporno kaznijo od enega do treh let in denarno kaznijo od 500 do 1500 BGN.
4.      […] Če gre pri dejanju iz odstavka 3
za povratništvo, se oseba kaznuje s kaznijo zapora od enega do petih let in denarno kaznijo od 500 do 1500 BGN.
5.      […] V primerih iz odstavkov od 1 do 4 sodišče v korist države odvzame motorno vozilo, s katerim je bilo storjeno kaznivo dejanje in je v lasti storilca kaznivega dejanja, oziroma, če storilec kaznivega dejanja ni lastnik, mu naloži plačilo njegove vrednosti.
[…]“
II.    Dejansko stanje, spor in vprašanja za predhodno odločanje
14.      EZ je 27. julija 2024 v mestu Veliki Preslav (Bolgarija) vozil motorno vozilo s koncentracijo alkohola v krvi 3,23 promila.(5)
15.      Voznik je 15. avgusta 2024 sklenil sporazum z državnim tožilstvom. V skladu s sporazumom, potrjenim s sodbo(6), ki je postala pravnomočna istega dne, so mu bile izrečene:
–        enoletna zaporna kazen s preizkusno dobo treh let;
–        denarna kazen 500 BGN;
–        kazen odvzema pravice do vožnje motornega vozila za obdobje enega leta in osmih mesecev.
16.      Vozilo, ki ga je vozil EZ, spada v skupno premoženje EZ in njegove žene. Žena v postopku ni bila udeležena, saj tega takrat veljavna nacionalna procesna pravila niso dopuščala.(7)
17.      Pred sprejetjem odločbe o odvzemu je bil sprejet ukrep zavarovanja v zvezi z EZ-jevim 50‑odstotnim lastništvom vozila.(8)
18.      Rayonen sad – Veliki Preslav (okrožno sodišče v Velikem Preslavu, Bolgarija) je menilo, da je treba za odločitev o zaplembi vrednosti vozila predložiti štiri vprašanja za predhodno odločanje, od katerih navajam prvi dve, ki bosta na zahtevo Sodišča predmet teh sklepnih predlogov. Glasita se tako:
„1.      Ali se Direktiva [2024/1260], [Listina] in Okvirni sklep [2005/212] uporabljajo za kazniva dejanja v zvezi s prometom, storjena pod
vplivom alkohola in/ali prepovedanih drog?
2.      Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali je motorno vozilo predmet, uporabljen za storitev kaznivega dejanja, v smislu člena 3(3) Direktive [2024/1260]?“
III. Postopek pred Sodiščem
19.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe je na Sodišče prispel 9. oktobra 2024.
20.      Pisna stališča sta predložili poljska vlada in Evropska komisija.
21.      Obravnave 1. oktobra 2025 sta se udeležili bolgarska vlada in Komisija.
IV.    Presoja
A.      Uvodne opombe
22.      V skladu z bolgarskim pravom se zaradi storitve kaznivega dejanja vožnje motornega vozila pod vplivom alkohola vozilo odvzame v korist države, če je v lasti storilca, oziroma, če storilec kaznivega dejanja ni lastnik, nadomesti s plačilom njegove vrednosti državi.(9)
23.      Iz predložitvene odločbe in stališč vseh udeležencev v tem postopku je razvidno, da je v primerih, kot je obravnavani, obveznost odreditve odvzema vozila (ali nadomestnega zneska, če vozilo ni v lasti storilca kaznivega dejanja) absolutna.(10)
B.      Prvo vprašanje za predhodno odločanje
24.      Predložitveno sodišče želi na prvem mestu izvedeti, ali ureditev Unije, ki se uporablja za spor, vključuje Direktivo 2024/1260, Listino oziroma Okvirni sklep 2005/212.
25.      V skladu s členom 33(1) Direktive 2024/1260 „[d]ržave članice uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 23. novembra 2026. O tem takoj obvestijo Komisijo.“
26.      Komisija trdi,(11) da je Republika Bolgarija ni obvestila o prenosu Direktive 2024/1260.(12)
27.      V teh okoliščinah in ker je bila vožnja vozila pod vplivom alkohola storjena 27. julija 2024, se Direktiva 2024/1260 ratione temporis ne uporablja.
28.      O sporu je treba z vidika prava Unije odločiti na podlagi Okvirnega sklepa 2005/212. Čeprav v predložitveni odločbi to ni navedeno, pa je treba preučiti, ali bi se lahko uporabljala tudi Direktiva 2014/42, ki je veljala v času dejanskega stanja.
29.      Kot je znano, lahko Sodišče predložitvenemu sodišču poda vidike razlage prava Unije, ki jih zadnjenavedeno v predložitveni odločbi ni navedlo.(13)
30.      Odgovor na vprašanja za predhodno odločanje torej ne bi smel biti omejen le na člen 2(1) Okvirnega sklepa 2005/212, temveč bi bilo treba v njem oceniti tudi morebitni učinek Direktive 2014/42.
31.      Glede na dvome, ki se pojavljajo v zvezi z uporabo Okvirnega sklepa 2005/212 za kazniva dejanja vožnje pod vplivom alkohola, je treba najprej preučiti pravno podlago tega okvirnega sklepa.
1.      Pravna podlaga Okvirnega sklepa 2005/212
32.      V Okvirnem sklepu 2005/212 sta poleg člena 34(2)(b) EU kot pravna podlaga navedena tudi člena 29 EU in 31(1)(c) EU.
33.      Bolgarska vlada je na obravnavi trdila, da se Okvirni sklep 2005/212 v obravnavani zadevi ne uporablja(14) in tudi če bi se uporabljal za kazniva dejanja, kakršno je to v zadevi v glavni stvari, to morda ne bi bilo v skladu s primarnim pravom Unije.
34.      Komisija tej trditvi po mojem mnenju upravičeno nasprotuje.
35.      V skladu s členom 29 EU je treba cilj, ki je „zagotoviti državljanom visoko stopnjo varstva na območju svobode, varnosti in pravice s pripravo skupnih ukrepov med državami članicami pri […] pravosodnem sodelovanju v kazenskih zadevah“, doseči „s preprečevanjem kriminala in bojem proti njemu, organiziranemu ali neorganiziranemu“.
36.      Člen 31(1)(c) EU pa določa, da skupni ukrepi na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah vključujejo „zagotavljanje skladnosti predpisov, ki se uporabljajo v državah članicah, kolikor je to potrebno za izboljšanje takšnega sodelovanja“.
37.      S tema določbama primarnega prava Unije je Okvirnemu sklepu 2005/212 zagotovljena zadostna pokritost, da se uporablja za dovolj huda kazniva dejanja, in sicer za kazniva dejanja, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto, ki pa niso omejena na poseben seznam ali kategorijo (kot je organizirani kriminal).
38.      V skladu s Pogodbo EU v različici, ki je veljala pred Lizbonsko pogodbo, je namreč pravna podlaga Okvirnega sklepa 2005/212 neposredno povezana s pravosodnim sodelovanjem v kazenskih zadevah, kot potrjujeta zgoraj navedeni določbi:
–        člen 29 EU se izrecno sklicuje na pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah v boju proti organiziranemu ali neorganiziranemu kriminalu;
–        besedilo člena 31(1)(c) EU(15) je odprto, kar pomeni, da omogoča sprejetje določb sekundarne zakonodaje, ki spodbujajo zagotavljanje skladnosti predpisov, ki se uporabljajo v državah članicah, kolikor je to potrebno za izboljšanje pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah.(16)
39.      Skratka, pravila primarnega prava, ki so v Okvirnem sklepu 2005/212 navedena kot pravna podlaga, zagotavljajo zadostno pokritost, da se njegov člen 2 horizontalno razširi na kazniva dejanja, za katera je evropski zakonodajalec menil, da je to potrebno, ki pa niso omejena na kazniva dejanja na katerem koli določenem področju kriminalitete.
40.      Člen 9 Protokola št. 36 o prehodni ureditvi Lizbonske pogodbe,(17) ki ureja določbe v zvezi z akti, sprejetimi na podlagi naslovov V in VI Pogodbe o Evropski uniji, določa, da „[a]kti institucij, organov, uradov in agencij Unije, sprejeti na podlagi Pogodbe o Evropski uniji pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, ohranijo pravni učinek, dokler se ne razveljavijo, razglasijo za nične ali spremenijo zaradi izvajanja Pogodb“.
41.      Sodišče je ugotovilo, da:
–        „je […] treba člen 9 Protokola o prehodni ureditvi razumeti, kot da se nanaša zlasti na zagotovitev, da se bodo lahko akti, sprejeti v okviru [pravosodnega] sodelovanja, še naprej učinkovito uporabljali kljub spremembi institucionalnega okvira navedenega sodelovanja“;(18)
–        „[g]lede na to, da je treba zakonitost akta Unije presojati glede na dejanske in pravne okoliščine, ki so obstajale na dan sprejetja tega akta […], je treba v tem okviru zakonitost člena 18(2) Sklepa 2008/633 presojati ob upoštevanju določb, ki na dan sprejetja tega sklepa urejajo sprejetje ukrepa, kot je izpodbijani sklep[…]“.(19)
42.      Zato je treba pri presoji določb Okvirnega sklepa 2005/212 upoštevati regulativni okvir, ki je veljal ob njegovem sprejetju, tako da sklicevanja na primarno pravo ostajajo sklicevanja na določbe Pogodbe EU, ki se nanašajo na pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah.
43.      Sprejetje Direktive 2014/42, ki je nadomestila le del določb Okvirnega sklepa 2005/212, te ugotovitve ne spremeni, saj so določbe, ki so ostale v veljavi, veljavne kot del Okvirnega sklepa. V nasprotnem primeru bi bile vključene v normativni del Direktive 2014/42.(20)
44.      Vsekakor bi bilo treba, če bi se Okvirni sklep 2005/212 razlagal v skladu s pravili Pogodbe DEU o pravosodnem sodelovanju v kazenskih zadevah, upoštevati, da za zakonodajalca Unije člen 82 PDEU ni omejen na posebej huda kazniva dejanja s čezmejno razsežnostjo.
45.      Zakonodajalec Unije je (prav v zvezi s priznavanjem in izvrševanjem sklepov o odvzemu, ki jih izda druga država članica v kazenskih postopkih) navedel, da „kazniva dejanja, ki jih zajema [Uredba (EU) 2018/1805](21), ne bi smela biti omejena na posebno huda kazniva dejanja, ki imajo čezmejno razsežnost, saj člen 82 [PDEU] ne zahteva takšne omejitve za ukrepe, ki določajo pravila in postopke za zagotovitev vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah“.(22)
2.      Razlaga Okvirnega sklepa 2005/212
46.      Člen 2(1) Okvirnega sklepa 2005/212 določa, da vsaka država članica „sprejme potrebne ukrepe, ki ji omogočijo celotno ali delno zaplembo pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, za katere je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto, ali premoženja v vrednosti, ki ustreza tej premoženjski koristi“.
47.      Ker se zadevno kaznivo dejanje v bolgarskem pravu kaznuje z zaporno kaznijo do treh let, zanj v skladu z besedilom te določbe velja člen 2(1) Okvirnega sklepa 2005/212.
48.      Vendar bi bilo mogoče sprejeti ožjo razlago Okvirnega sklepa 2005/212 (ki jo zagovarjata bolgarska in poljska vlada), tako da bi se uporabljal le v okviru boja proti organiziranemu kriminalu.
49.      Ta trditev nikakor ni zanemarljiva. Preambula Okvirnega sklepa 2005/212 vsebuje navedbe, ki bi, če bi jih razlagali ločeno, lahko nakazovale omejitev področja uporabe na to obliko kriminalitete. Več določb njegovega normativnega dela gre v to smer, ki je podprta z razlagalnim merilom sobesedila.
50.      Vendar menim, da je treba v obravnavani zadevi:
–        dati prednost jasnemu (in izčrpnemu) besedilu člena 2 Okvirnega sklepa 2005/212, ki izključuje njegovo omejitev na kazniva dejanja, povezana z organiziranim kriminalom;
–        ta člen razlagati ob upoštevanju pravnih podlag samega Okvirnega sklepa 2005/212, zlasti člena 29 in člena 31(1)(c) EU, ki, kot sem že navedel, omogočata razširitev njegove uporabe, tako da presega področje organiziranega kriminala;
–        upoštevati namen Okvirnega sklepa 2005/212, in sicer razširiti pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah na ravnanja, ki so dovolj resna, kot jih je opredelil evropski zakonodajalec, ki se je odločil, da bo kot taka štel ravnanja, za katera je zagrožena zaporna kazen, daljša od enega leta.
51.      S sklicevanjem na organizirani kriminal v uvodnih izjavah 1, 2, 4, 5 in 6 Okvirnega sklepa 2005/212 se želi izraziti skrb za preprečevanje tega kriminala in boj proti njemu. Ta skrb upravičuje ukrepe, katerih cilj je na primer olajšati dokazno breme glede izvora premoženja osebe v primerih kaznivih dejanj, povezanih s posebno hudimi oblikami kriminalitete.
52.      Nasprotno pa uvodna izjava 10 Okvirnega sklepa 2005/212 zagotavlja večjo jasnost: „Cilj tega okvirnega sklepa je zagotoviti, da imajo vse države članice učinkovita pravila, ki urejajo zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem, med drugim v zvezi z dokaznim bremenom glede vira sredstev osebe, ki je bila obsojena za kaznivo dejanje, povezano z organiziranim kriminalom“ (moj poudarek).
53.      Tako dejavnik „organiziranega kriminala“ ni pomemben za razlago člena 2 Okvirnega sklepa 2005/212, čeprav lahko vpliva na dokazno breme glede izvora odvzetega premoženja.
54.      Naj ponovim, da je namen člena 2 Okvirnega sklepa 2005/212 zagotoviti, da imajo države na voljo minimalna (horizontalna) pravila za urejanje odvzema, tako da se lahko zadevne nacionalne odločbe izvršijo v drugih državah članicah v okviru pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah.
55.      Sodišče cilje Okvirnega sklepa 2005/212 nedvoumno povezuje s cilji pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah.
56.      Zlasti poudarja, da „Okvirni sklep 2005/212 temelji na določbah naslova VI Pogodbe EU v različici, ki je veljala pred Lizbonsko pogodbo, ‚Določbe o policijskem in pravosodnem sodelovanju v kazenskih zadevah‘, […]“ in da je njegov cilj, „kot je navedeno v njegovi uvodni izjavi 10, zagotoviti, da imajo vse države članice učinkovita pravila, ki urejajo zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem“.(23)
57.      Sodišče je poleg tega, da je opozorilo na povezavo med Okvirnim sklepom 2005/212 in Okvirnim sklepom 2006/783/PNZ(24), ugotovilo, da je „ob upoštevanju ciljev in besedila določb Okvirnega sklepa 2005/212 ter okvira, v katerem je bil ta okvirni sklep sprejet, […] navedeni okvirni sklep akt, katerega namen je zavezati države članice, da sprejmejo skupna minimalna pravila o odvzemu predmetov in premoženjske koristi, ki so povezani s kaznivimi dejanji, da bi se olajšalo vzajemno priznavanje sodnih odredb o odvzemu, izdanih v okviru kazenskih postopkov […]“.(25)
58.      Zaenkrat se torej zdi, da ni razloga za omejitev teh skupnih minimalnih pravil o odvzemu na primere organiziranega kriminala (kar seveda ne bi vključevalo kaznivega dejanja vožnje pod vplivom alkohola).
59.      V Direktivi 2014/42 je splošni pristop iz Okvirnega sklepa 2005/212 opuščen in nadomeščen s specifičnim seznamom kaznivih dejanj, ki je določen v členu 3 te direktive. To je seznam zelo resnih ravnanj, od katerih je za mnoga značilen element organiziranosti (organizirani kriminal).
60.      Seznam kaznivih dejanj iz člena 3 Direktive 2014/42, ki je izčrpen,(26) ne zajema kaznivih dejanj vožnje pod vplivom alkohola.
61.      Vendar z ureditvijo iz Direktive 2014/42 Okvirni sklep 2005/212 ni bil izključen iz pravnega reda Unije.(27) Glede na okoliščine, v katerih je bila Direktiva 2014/42 sprejeta, jo je treba namreč razumeti tako, da je bila namenjena razširitvi določb Okvirnega sklepa 2005/212.(28)
62.      Merilo, na katerem temelji člen 2 Okvirnega sklepa 2005/212 (ni omejen le na kazniva dejanja, ki jih storijo hudodelske združbe, temveč na vsa kazniva dejanja, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti za več kot eno leto), je bilo vključeno v poznejše instrumente o vzajemnem priznavanju sklepov o odvzemu.
63.      Tako bi morala Uredba 2018/1805 v skladu z njeno uvodno izjavo 14 „zajemati […] sklepe o odvzemu v zvezi s kaznivimi dejanji, ki jih zajema Direktiva 2014/42/EU, ter […] sklepe o odvzemu v zvezi z drugimi kaznivimi dejanji“ (moj poudarek).
64.      Zato je logično, da je Sodišče določbe Okvirnega sklepa 2005/212 razlagalo v zvezi z dejanskimi stanji, ki se niso nujno nanašala na dejavnosti hudodelskih združb. Pri presoji, ali se uporablja Okvirni sklep 2005/212, je strogo upoštevalo merilo trajanja kazni odvzema prostosti, določene za kaznivo dejanje.(29)
65.      Menim, da od tega stališča Sodišča ni treba odstopati. V skladu z njim odvzem zaradi vožnje motornega vozila pod vplivom alkohola spada na področje uporabe člena 2(1) Okvirnega sklepa 2005/212, če je zaporna kazen, zagrožena za to dejanje, daljša od enega leta.
66.      Uporaba Okvirnega sklepa 2005/212 ima poleg tega ugodne posledice za procesna jamstva oseb, ki se jim odvzamejo predmeti, uporabljeni za kazniva dejanja. Prav ta jamstva omogočajo odpravo ovir za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah.
67.      V skladu s členom 4 Okvirnega sklepa 2005/212 mora vsaka država članica v zvezi z odvzemom, odrejenim za katero koli od kaznivih dejanj, ki so (splošno) opredeljena v členu 2 tega sklepa, sprejeti „potrebne ukrepe za zagotovitev, da imajo zainteresirane strani, na katere vplivajo ukrepi [člena 2], na razpolago učinkovita pravna sredstva za varstvo svojih pravic“. Poleg tega ostajajo jamstva iz člena 5 Okvirnega sklepa 2005/212 v celoti veljavna.
68.      Ta način stika s sekundarno zakonodajo Unije omogoča, da se za ukrepe odvzema iz Okvirnega sklepa 2005/212 uporablja Listina v skladu z njenim členom 51.
69.      Sodišče je v skladu s tem merilom razsodilo, da je treba pred odvzemom sredstev dobrovernim tretjim osebam zaščititi lastninsko pravico iz člena 17 Listine.(30) Poleg tega je člen 47 Listine (pravica do učinkovitega pravnega sredstva) povezalo s členom 4 Okvirnega sklepa 2005/212.(31)
70.      Z vidika varstva temeljnih pravic lahko določbe, ki urejajo odvzem v državah članicah, ki očitno ne spoštujejo teh pravic, privedejo do zavrnitve priznanja sodnih odločb, s čimer bi bilo priznavanje ovirano.(32)
71.      Na podlagi teh premislekov je mogoče odgovoriti na del prvega vprašanja za predhodno odločanje, v katerem predložitveno sodišče sprašuje, ali se uporablja Listina (na splošno, ne da bi navedlo, kateri člen).
72.      Poleg tega menim, da ni treba analizirati vpliva, ki bi ga v sporu o glavni stvari lahko imela Direktiva 2024/1260, na katero se sklicuje predložitveno sodišče, saj se, kot sem že navedel, ratione temporis ne uporablja za dejansko stanje v obravnavani zadevi.
73.      Če se ta analiza opravi, bi bilo treba ugotoviti, ali Direktiva 2024/1260 retroaktivno vpliva na razlago Okvirnega sklepa 2005/212, za kar ne najdem zadostnih razlogov.
74.      Težava, s katero se bo Sodišče verjetno moralo soočiti v prihodnosti, je, da se zdi, da Direktiva 2024/1260 pri opredelitvi svojega področja uporabe sledi tehniki, podobni tisti, ki je bila uporabljena v besedilu Direktive 2014/42 (samo za posebej huda kazniva dejanja, brez upoštevanja kazni, zagrožene za posamezno kaznivo dejanje), vendar v nasprotju z Direktivo 2014/42(33) v celoti nadomešča vsebino Okvirnega sklepa 2005/212(34).
C.      Drugo vprašanje za predhodno odločanje
75.      Čeprav se predložitvena odločba sklicuje na člen 1 Okvirnega sklepa 2005/212, je bila opredelitev „pripomočka za kazniva dejanja“ iz tega okvirnega sklepa v času dejanskega stanja nadomeščena z opredelitvijo iz Direktive 2014/42.
76.      Drugo vprašanje za predhodno odločanje je torej treba preoblikovati tako, da se preuči, ali motorno vozilo, ki se vozi pod vplivom alkohola, spada v opredelitev „predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja“ iz člena 2, točka 3, Direktive 2014/42 („katero koli premoženje, ki se uporablja ali je na kakršen koli način, v celoti ali delno, namenjeno storitvi kaznivega dejanja ali kaznivih dejanj“).(35)
77.      Strinjam se s Komisijo, ko trdi, da je pojem „predmeti, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja“ iz Direktive 2014/42 zelo širok, in poudarja njegovo konceptualno avtonomijo v pravu Unije.(36)
78.      Sodišče je že ugotovilo, da se lahko motorno vozilo opredeli kot predmet (ki ga je mogoče odvzeti), uporabljen za storitev kaznivega dejanja davčne goljufije.(37) Ali je mogoče enako opredelitev uporabiti v primerih vožnje pod vplivom alkohola?
79.      Konkretno sredstvo, ki se uporablja za prevoz tihotapljenega blaga, nedovoljen promet s prepovedanimi drogami ali drugo nezakonito gibanje predmetov, je predmet, uporabljen za kaznivo dejanje, če se „na kakršen koli način“ uporablja za storitev teh kaznivih dejanj. Pri tem ni pomembno, ali gre za motorno vozilo ali drugo prevozno sredstvo.
80.      Nasprotno pa je za storitev kaznivega dejanja vožnje vozila pod vplivom alkohola uporaba motornega vozila nepogrešljiv element same vrste kaznivega dejanja.
81.      Ali motorno vozilo nima narave predmeta, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje, če je vključeno v opis kaznivega dejanja? Je mogoče namesto tega razlagati, da je to vozilo predmet tega kaznivega dejanja?
82.      Odgovori, ki jih na ta vprašanja daje pravo držav članic (večinoma v nacionalnih kazenskih zakonikih, ki vsebujejo različne rešitve)(38), niso enotni.
83.      V nekaterih državah članicah njihova zakonodaja določa, da se motorno vozilo obravnava kot predmet, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje zoper varnost v cestnem prometu, na splošno ali zlasti kadar se vozi pod vplivom alkohola ali prepovedanih drog.(39)
84.      Druge države članice pa vozilo štejejo za predmet, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje, v primerih nevarne vožnje, pri vožnji pod vplivom alkohola ali prepovedanih drog pa za materialnopravni predmet kaznivega dejanja. V istem smislu se v nekaterih zakonodajah v zvezi z zadnjenavedeno vrsto kaznivega dejanja šteje, da je vozilo, ki se vozi, predmet, ki je nujno potreben za storitev kaznivega dejanja.(40)
85.      Menim, da široka opredelitev predmeta, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje, iz člena 2(3) Direktive 2014/42, nacionalnemu zakonodajalcu ne preprečuje, da kot tak predmet opredeli vozilo, ki ga vozi oseba pod vplivom alkohola.
86.      Če se lahko motorno vozilo šteje za predmet, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje, kot naključni element kaznivega dejanja, ne vidim razloga, zakaj z vidika prava Unije to ne bi veljalo, kadar gre za ključni dejavnik za njegovo storitev.
87.      Ta odločitev nacionalnega zakonodajalca lahko ustreza preudarkom kriminalne politike, s katerimi se vse države članice ne strinjajo nujno. Nekaj drugega je, če nacionalna zakonodaja presega meje načela sorazmernosti s tem, da ureja pogoje, v katerih je treba vozilo neizogibno odvzeti, kar je predmet drugega vprašanja za predhodno odločanje.
V.      Predlog
88.      Glede na navedeno predlagam, naj se na prvi dve vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Rayonen sad – Veliki Preslav (okrožno sodišče v Velikem Preslavu, Bolgarija), odgovori tako:
Okvirni sklep Sveta 2005/212/PNZ z dne 24. februarja 2005 o zaplembi premoženjske koristi, pripomočkov in premoženja, ki so povezani s kaznivimi dejanji, in Direktivo 2014/42/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja, in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji
je treba razlagati tako, da
–        se člen 2 Okvirnega sklepa 2005/212 uporablja za odvzem motornega vozila, ki ga je voznik vozil pod vplivom alkohola ali prepovedanih drog, če to ravnanje pomeni kaznivo dejanje, za katero je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto;
–        se v istem smislu za odvzem uporablja Listina Evropske unije o temeljnih pravicah;
–        nič ne nasprotuje temu, da se motorno vozilo lahko opredeli kot predmet, ki je bil uporabljen za kaznivo dejanje, v smislu člena 2, točka 3, Direktive 2014/42, in sicer za storitev kaznivega dejanja vožnje pod vplivom alkohola.
1      Jezik izvirnika: španščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. aprila 2024 o povrnitvi in odvzemu sredstev (UL L 2024/1260).
3      Okvirni sklep Sveta z dne 24. februarja 2005 o zaplembi premoženjske koristi, pripomočkov in premoženja, ki so povezani s kaznivimi dejanji (UL 2005, L 68, str. 49).
4      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja, in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji (UL 2014, L 127, str. 39).
5      Člen 343b bolgarskega kazenskega zakonika dejanje vožnje pod vplivom alkohola opredeljuje kot kaznivo dejanje, če koncentracija alkohola v krvi presega 1,2 promila. Dovoljena stopnja se zmanjša na 0,5 promila, če je voznik povratnik.
6      V predložitveni odločbi ni navedeno, katero sodišče je izdalo to sodbo.
7      Bolgarska vlada je na obravnavi trdila, da poznejša zakonodajna sprememba že omogoča tako udeležbo.
8      Kot je bolgarska vlada pojasnila na obravnavi, je namen ukrepa zavarovanja izločitev vozila iz prometa in njegova hramba do dokončnega sklepa o odvzemu. Za izvršitev tega sklepa se vozilo da na javno dražbo, izkupiček pa se razdeli med bolgarsko državo in lastnika, ki ni bil vpleten v kazniva dejanja.
9      Po navedbah Komisije (točka 6 njenega pisnega stališča) sta bili zoper novo različico člena 343b(5) kazenskega zakonika iz leta 2023 pri ustavnem sodišču vložena dva predloga za ugotovitev neustavnosti. Bolgarska vlada je na obravnavi navedla, da je bila 17. julija 2025 izdana sodba (št. 8/2025), v kateri je bilo ugotovljeno, da je pravilo v skladu z bolgarsko ustavo.
10      Na obravnavi je bila bolgarska vlada vprašana, ali je v nacionalnem kazenskem sistemu uporaba odvzema za kaznivo dejanje vožnje pod vplivom alkohola samodejna, in je odgovorila pritrdilno. Dodala je, da je samodejnost, to je naložitev odvzema v vsakem primeru, v skladu s predhodno oceno ob upoštevanju nastalega tveganja, ki jo je opravil zakonodajalec. Kazenska sodišča lahko presojajo, ali je bilo kaznivo dejanje storjeno ali ne, pri čemer morajo v prvem primeru nujno odrediti odvzem.
11      Točka 9 njenega pisnega stališča.
12      Obveznost obveščanja Komisije izhaja iz člena 33(2) Direktive 2024/1260. Bolgarska vlada, ki ni predložila pisnega stališča, trditve Komisije na obravnavi ni izpodbijala. Zato je treba domnevati, da prenos ni bil opravljen.
13      Sodba z dne 18. septembra 2019, VIPA (C‑222/18, EU:C:2019:751, točka 50 in navedena sodna praksa).
14      Strinjala se je s pisnim stališčem poljske vlade.
15      Kot je bilo poudarjeno na obravnavi, je izbira točke (c) namerna. Če bi bil namen omejiti Okvirni sklep 2005/212 na minimalna pravila za boj proti organiziranemu kriminalu, bi bil uporabljen člen 31(1)(e) EU.
16      Na obravnavi je bilo nekaj razprave o stopnji „potrebnosti“ izboljšanja združljivosti med zakonodajami držav članic na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah. Menim, da mora zakonodajalec Unije oceniti, kdaj je to potrebno, kot je to storil v Okvirnem sklepu 2005/212.
17      UL 2008, C 115, str. 322.
18      Sodba z dne 16. aprila 2015, Parlament/Svet (C‑540/13, EU:C:2015:224, točka 44). Kar zadeva skupna stališča, „dejstvo, da Pogodba EU na področju SZVP ne določa več sprejetja skupnih stališč, temveč sklepe, ne pomeni, da skupna stališča, sprejeta pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, prenehajo veljati, saj bi bil sicer členu 9 Protokola (št. 36) odvzet velik del polnega učinka. […] Čeprav v teh okoliščinah pravni kontekst teh dveh kategorij pravnih aktov ni enak, je mogoče šteti, da skupna stališča, ki po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe niso bila razveljavljena, razglašena za nična ali spremenjena, za namene izvajanja člena 215 PDEU ustrezajo sklepom, sprejetim v skladu s poglavjem 2 naslova V Pogodbe EU, na katere se navedeni člen sklicuje“ (sodba z dne 19. julija 2012, Parlament/Svet (C‑130/10, EU:C:2012:472, točki 109 in 110)).
19      Sodba z dne 16. aprila 2015, Parlament/Svet (C‑540/13, EU:C:2015:224, točka 35).
20      Nadaljnji obstoj nekaterih določb Okvirnega sklepa 2005/212 se je presojal v zakonodajnem postopku po Lizbonski pogodbi v okviru Pogodbe o Evropski uniji.
21      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o vzajemnem priznavanju sklepov o začasnem zavarovanju in sklepov o odvzemu (UL 2018, L 303, str. 1).
22      Uvodna izjava 14 Uredbe 2018/1805. Glej tudi sodbo z dne 13. junija 2019, Moro (C‑646/17, EU:C:2019:489, točke od 32 do 37).
23      Sodba z dne 19. marca 2020, Agro In 2001 (C‑234/18, EU:C:2020:221, točki 52 in 53). V nadaljevanju: sodba Agro In 2001.
24      Okvirni sklep Sveta z dne 6. oktobra 2006 o uporabi načela vzajemnega priznavanja odredb o zaplembi (UL 2006, L 328, str. 59). Sodišče je v točki 55 sodbe Agro In 2001 razsodilo, da je „[Okvirni sklep 2005/212] povezan s predlogom Kraljevine Danske, na podlagi katerega je bil sprejet Okvirni sklep Sveta [2006/783]. Namen tega okvirnega sklepa je, kot je navedeno v njegovi uvodni izjavi 8, olajšati sodelovanje med državami članicami glede vzajemnega priznavanja in izvršbe odredb o zaplembi premoženja in s tem zavezati državo članico, da na svojem območju prizna in izvrši odredbe o zaplembi, ki jih je izdalo sodišče, pristojno za kazenske zadeve druge države članice.“
25      Sodba Agro In 2001 (točka 56).
26      Sodba Agro In 2001 (točka 47).
27      Sodba Agro In 2001 (točka 48): „iz člena 14(1) Direktive 2014/42 izhaja, da ta direktiva nadomešča le prve štiri alinee člena 1 in člen 3 Okvirnega sklepa 2005/212 za države članice, ki jih ta direktiva zavezuje, zaradi česar so, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah 48 in 49 sklepnih predlogov, členi 2, 4 in 5 navedenega okvirnega sklepa ostali v veljavi po sprejetju Direktive 2014/42“.
28      Sodba z dne 28. oktobra 2021, Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo (C‑319/19, EU:C:2021:883, točka 36): „[…] ob upoštevanju ciljev in besedila določb Direktive 2014/42 ter okvira, v katerem je bila ta direktiva sprejeta, [je treba] šteti, da je ta direktiva, tako kot Okvirni sklep 2005/212, katerega razširitvi določb je v skladu z njeno uvodno izjavo 9 namenjena, akt, katerega namen je državam članicam naložiti, da uvedejo skupna minimalna pravila o odvzemu predmetov in premoženjske koristi, povezanih s kaznivimi dejanji, zlasti z namenom olajšati vzajemno priznavanje sodnih odredb o zaplembi, sprejetih v okviru kazenskih postopkov“
Glej tudi sodbi Agro In 2001 (točka 56) in z dne 14. januarja 2021, Okrazhna prokuratura –
Haskovo in Apelativna prokuratura – Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8, točka 36).
29      V sodbi z dne 14. januarja 2021, Okrazhna prokuratura –
Haskovo in Apelativna prokuratura – Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8) je šlo za kvalificirano obliko kaznivega dejanja tihotapstva, ki se kaznuje z zaporno kaznijo od treh do desetih let. V sodbi Agro In 2001 za kaznivo dejanje poneverbe, za katero je zagrožena zaporna kazen od deset do dvajset let.
30      Sodba z dne 25. januarja 2024, Sofiyski gradski sad (C‑722/22, EU:C:2024:80, točka 28).
31      Sodba z dne 14. januarja 2021, Okrazhna prokuratura –
Haskovo in Apelativna prokuratura – Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8, točka 2 izreka).
32      V skladu s členom 19(1) Uredbe 2018/1805 lahko „[i]zvršitveni organ […] odloči, da se sklep o odvzemu ne prizna ali izvrši, samo kadar: […] (h)      je v izjemnih primerih mogoče na podlagi specifičnih in objektivnih dokazov utemeljeno domnevati, da bi izvršitev sklepa o odvzemu v posebnih okoliščinah primera pomenila očitno kršitev zadevnih temeljnih pravic iz Listine, zlasti pravico do učinkovitega pravnega sredstva, pravico do poštenega sojenja ali pravico do obrambe.“ Moj poudarek.
33      Menim, da so bile z Direktivo 2014/42, ker se členi 2, 4 in 5 Okvirnega sklepa 2005/212 še naprej uporabljajo skupaj z jamstvi, ki so z njimi povezana, spoštovane določbe člena 52(1) Listine.
34      V uvodni izjavi 62 Direktive 2024/1260 je navedeno, da „[k]er ta direktiva določa celovit sklop pravil, ki bi se prekrivala z že obstoječimi pravnimi instrumenti, bi morala […] nadomestiti […] Okvirni sklep 2005/212/PNZ“. Popolna nadomestitev vsebine Okvirnega sklepa 2005/212 z Direktivo 2024/1260 sproža številna vprašanja na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah glede uporabe instrumentov tega sodelovanja, saj pušča nekatere vrzeli v doslej veljavnem sistemu.
35      Po razpoložljivih informacijah je v nekaterih državah članicah z zakonodajo določeno, da vožnja pod vplivom alkohola ali prepovedanih drog povzroči odvzem vozila (Belgija, Francija, Hrvaška, Italija, Latvija, Nizozemska, Poljska, Slovaška in Španija). V drugih državah pa odvzem izhaja iz sodne prakse (Madžarska, Portugalska, Romunija).
36      Točki 13 in 14 pisnega stališča Komisije.
37      Sodba z dne 25. januarja 2024, Sofiyski gradski sad (C‑722/22, EU:C:2024:80, točka 22): „vozilo, če se ‚na kakršen koli način‘ uporablja za storitev […] kaznivega dejanja [davčne goljufije], spada pod pojem ‚pripomoček za kaznivo dejanje‘ v smislu člena 1, tretja alinea, tega okvirnega sklepa, ne da bi bilo treba razlikovati med tem, ali se navedeno vozilo uporablja kot prevozno sredstvo ali kot sredstvo za posedovanje ali skladiščenje proizvodov, ki so predmet zadevnega kaznivega dejanja“. Pri tej vrsti kaznivega dejanja je bil kaznovan imetnik trošarinskega blaga brez davčne nalepke.
38      Nekatere države članice omejujejo ukrep odvzema na primere nevarne vožnje, večkratne vožnje brez vozniškega dovoljenja ali večkratne vožnje pod vplivom alkohola ali prepovedanih drog. Druge prepuščajo sodiščem, da brez samodejnosti in na podlagi preudarkov ad casum odločijo, pod katerimi pogoji je treba vozilo odvzeti. Tretje upoštevajo naravo storjenega kaznivega dejanja ali nevarnost za osebe, ki jo je to ravnanje konkretno povzročilo.
39      Na podlagi razpoložljivih informacij se zdi, da je tako v Belgiji, Španiji, Franciji, na Hrvaškem, v Italiji, na Nizozemskem, v Romuniji in na Slovaškem.
40      Na podlagi razpoložljivih informacij se zdi, da je tako v Latviji ter na Madžarskem, Poljskem in Portugalskem.