62017CJ0070_RES
Združeni zadevi C‑70/17 in C‑179/17
Abanca Corporación Bancaria SAprotiAlbertu Garcíi Salamanci Santosu
in
Bankia SAprotiAlfonsu Antoniu Lauu MendoziinVerónici Yuliani Rodríguez Ramírez
(Predloga za sprejetje predhodne odločbe_ki sta ju vložili Tribunal Supremo in Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona)
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 26. marca 2019
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Člena 6 in 7 – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Pogoj o predčasni zapadlosti obveznosti iz pogodbe o hipotekarnem kreditu – Ugotovitev delne nepoštenosti pogoja – Pristojnosti nacionalnega sodišča, kadar gre za pogoj, ki je opredeljen za ‚nepoštenega‘ – Nadomestitev nepoštenega pogoja z določbo nacionalnega prava“
Varstvo potrošnikov – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13 – Ugotovitev delne nepoštenosti pogoja – Obseg – Ohranitev poštenega dela pogoja, ki povzroči spremembo njegove vsebine – Nedopustnost – Nadomestitev nepoštenega pogoja z določbo nacionalnega prava s strani nacionalnega sodišča – Dopustnost – Pogoji
(Direktiva Sveta 93/13, člena 6 in 7)
(Glej točke 48, 53, 54, od 56 do 58, 60 in 64 ter izrek.)
Povzetek
Sodišče, ki je odločalo v velikem senatu, se je s sodbo z dne 26. marca 2019 v združenih zadevah Abanca Corporación Bancaria (C‑70/17) in Bankia (C‑179/17) izreklo o razlagi členov 6 in 7 Direktive 93/13 (
1
) o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah.
Spora o glavni stvari sta se nanašala na tožeče stranke, ki so sklenile pogodbi o hipotekarnem kreditu v Španiji, ki vsebujeta klavzulo, ki omogoča, da se zahteva predčasna zapadlost obveznosti iz pogodbe, zlasti v primeru neplačila enega samega mesečnega obroka.
Predložitveni sodišči Sodišče v bistvu sprašujeta, ali je treba člena 6 in 7 Direktive 93/13 po eni strani razlagati tako, da kadar je razsojeno, da je pogoj o predčasni zapadlosti obveznosti iz pogodbe o hipotekarnem kreditu nepošten, se del tega pogoja lahko z odpravo elementov, zaradi katerih je nepošten, ohrani, in po drugi strani tako, da se v nasprotnem primeru postopek izvršbe na podlagi hipoteke, ki se začne ob uporabi tega pogoja, lahko vseeno nadaljuje tako, da se subsidiarno uporabi pravilo nacionalnega prava, kadar bi bila nemožnost uporabiti ta postopek lahko v nasprotju z interesi potrošnika.
V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da je treba člena 6 in 7 Direktive 93/13 razlagati tako, najprej, da nasprotujeta temu, da se pogoj o predčasni zapadlosti obveznosti iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki je bil ugotovljen za nepoštenega, z odpravo elementov, zaradi katerih je nepošten, delno ohrani, če bi se zaradi take odprave spremenila vsebina tega pogoja, ki bi vplivala na njegovo bistvo. Dalje, Sodišče je razsodilo, da ta člena ne nasprotujeta temu, da nacionalno sodišče popravi ničnost takega nepoštenega pogoja s tem, da ga nadomesti z novim besedilom zakonske določbe, ki je bila podlaga za ta pogoj, ki se uporablja v primeru dogovora med sopogodbenicama, če zadevna pogodba o hipotekarnem kreditu v primeru odprave navedenega nepoštenega pogoja ne bi mogla obstajati in če zaradi ugotovitve ničnosti celotne pogodbe za potrošnika lahko nastanejo posebej škodljive posledice.
V tem okviru je Sodišče sicer opozorilo, da je treba člen 6(1) Direktive 93/13 – kadar nacionalno sodišče ugotovi ničnost nepoštenega pogoja v pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom – razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu pravnemu pravilu, ki nacionalnemu sodišču dovoljuje, da to pogodbo prilagodi tako, da spremeni vsebino tega pogoja. Če bi nacionalno sodišče smelo spremeniti vsebino nepoštenih pogojev v taki pogodbi, bi taka pristojnost lahko ogrozila uresničitev dolgoročnega cilja iz člena 7 Direktive 93/13. Ta pristojnost bi namreč prispevala k temu, da bi se za prodajalce ali ponudnike odvračilni učinek odpravil le s preprosto neuporabo takih nepoštenih pogojev za potrošnika, ker bi ti prodajalci ali ponudniki še naprej skušali uporabljati te pogoje, saj bi vedeli, da lahko nacionalno sodišče, če ugotovi njihovo neveljavnost, pogodbo vseeno dopolni v potrebnem obsegu, tako da se zagotovi interes navedenih prodajalcev ali ponudnikov.
Vendar v položaju, v katerem se pogodba, sklenjena med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, ne more ohraniti po odpravi nepoštenega pogoja, člen 6(1) Direktive 93/13 ne nasprotuje temu, da nacionalno sodišče ob uporabi načel pogodbenega prava – v položajih, v katerih ugotovitev ničnosti nepoštenega pogoja to sodišče zavezuje k temu, da ugotovi ničnost celotne pogodbe in tako potrošnika izpostavi posebej škodljivim posledicam, tako da bi bil ta zaradi tega kaznovan – odpravi nepošteni pogoj in ga nadomesti s subsidiarno določbo nacionalnega prava.
Taka nadomestitev je glede na cilj Direktive 93/13 povsem utemeljena. Je namreč v skladu s ciljem člena 6(1) Direktive 93/13, saj je namen te določbe, da se formalno ravnotežje med pravicami in obveznostmi sopogodbenikov, določeno s pogodbo, zamenja z dejanskim ravnotežjem, tako da se med sopogodbeniki spet vzpostavi enakost, ne pa, da se razveljavijo vse pogodbe, ki vsebujejo nepoštene pogoje.
Če nepoštenega pogoja ne bi bilo dovoljeno nadomestiti s subsidiarno določbo nacionalnega prava in bi moralo sodišče ugotoviti ničnost celotne pogodbe, bi to za potrošnika lahko pomenilo posebej škodljive posledice, tako da bi bil lahko ogrožen odvračalni učinek ugotovitve ničnosti pogodbe. Kar zadeva kreditno pogodbo, bi bila posledica take ničnosti načeloma takojšnja izterljivost preostanka dolgovanega zneska posojila, katerega višina bi lahko presegla finančno zmožnost potrošnika, tako da bi bil kaznovan zadnjenavedeni, in ne posojilodajalec, ki zato ne bi bil odvrnjen od vključitve takih pogojev v pogodbe, ki jih ponuja.
Iz enakih razlogov je Sodišče presodilo, da v položaju, v katerem pogodba o hipotekarnem kreditu, sklenjena med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, po odpravi nepoštenega pogoja, katerega besedilo temelji na zakonski določbi, ki se uporabi, če se pogodbeni stranki tako dogovorita, ne more več obstajati, člen 6(1) Direktive 93/13 ne nasprotuje temu, da nacionalno sodišče za izognitev ničnosti te pogodbe ta pogoj nadomesti z novim besedilom te referenčne zakonske določbe, ki je bilo sprejeto po sklenitvi pogodbe, če bi zaradi ugotovitve ničnosti pogodbe za potrošnika obstajala nevarnost posebej škodljivih posledic.
Predložitveni sodišči bosta morali v skladu s pravili notranjega prava in po objektivnem pristopu preveriti, ali bi odprava teh pogojev pomenila, da se pogodbi o hipotekarnih kreditih ne bi več mogli ohraniti.
V takem primeru bosta morali predložitveni sodišči preveriti, ali bi za zadevne potrošnike zaradi ugotovitve ničnosti pogodb o hipotekarnih kreditih iz postopkov v glavni stvari obstajala nevarnost posebej škodljivih posledic. V zvezi s tem Sodišče navaja, da je iz predložitvenih odločb razvidno, da bi taka ugotovitev ničnosti lahko med drugim vplivala na postopkovna pravila nacionalnega prava, v skladu s katerimi lahko banke pred sodiščem dosežejo vračilo celotnega zneska kredita, ki ga potrošniki še dolgujejo.
(
1
)	Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).