62018TO0762_RES
Zadeva T‑762/18 R
Sofia AthanasiadouinKonstantinos Soulantikas
proti
Evropski komisiji
Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 10. septembra 2019
„Začasna odredba – Finančne določbe (proračun, finančni okvir, lastna sredstva, boj proti goljufijam) – Izvršba – Predlog za odlog – Dopustnost – Neobstoj nujnosti“
Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji dopustnosti – Predlog za odlog izvršbe sklepa, ki nalaga denarno obveznost – Nevložitev glavne tožbe – Nevplivanje
(členi 256, prvi odstavek, 278 in 299 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 156(1))
(Glej točke od 31 do 36.)
Povzetek
Predsednik Splošnega sodišča je s sklepom z dne 10. septembra 2019, Athanasiadou in Soulantikas/Komisija (T‑762/18 R), v okviru predloga za izdajo začasne odredbe zavrnil ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na nevložitev glavne tožbe.
S. Athanasiadou in K. Soulantikas, ki prebivata v Grčiji, sta ustanovila civilno družbo ECOSE. Ta družba je z „Izvajalsko agencijo za izobraževanje, avdiovizualno področje in kulturo“ sklenila sporazum o subvenciji za izvajanje projekta, naslovljenega „Seniorji v akciji“. Komisija je po revizijskem poročilu, ki je vsebovalo priporočilo za izterjavo zneska v višini 59.696,98 EUR, sprejela sklep o izterjavi tega zneska, povečanega za obresti, od družbe ECOSE (v nadaljevanju: izpodbijani sklep). Komisija je v skladu z določbami grškega zakonika o civilnem postopku vročila izpodbijani sklep in plačilni nalog prek sodnega izvršitelja. Tožeči stranki sta 30. oktobra 2018 vložili ugovor pri tribunal de grande instance à juge unique d’Athènes (Grèce) (višje sodišče v sestavi sodnika posameznika v Atenah, Grčija). Ti stranki sta 31. decembra 2018 pri Splošnem sodišču na podlagi člena 299 PDEU (
1
) vložili predlog za odlog izvršbe sklepa. Komisija je v svojih stališčih sklepala, da predlog za izdajo začasne odredbe ni dopusten, ker ni bila vložena glavna tožba za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, kar je v nasprotju s členoma 161 in 156 (
2
) Poslovnika Splošnega sodišča.
Prvič, predsednik Splošnega sodišča je opozoril, da je edini pristojen za odlog izvršbe izpodbijanega sklepa, saj so za nadzor nad pravilnostjo izvršilnih dejanj pristojna nacionalna sodišča. (
3
)
Drugič, predsednik je navedel, da člen 156 Poslovnika določa dve različni procesni ureditvi glede na pravno podlago, na kateri temelji predlog za izdajo začasne odredbe. Tako je zahteva iz člena 156(1) navedenega poslovnika, ki za dopustnost predloga za odlog izvršitve akta institucije kot pogoj določa predhodno ali sočasno vložitev glavne tožbe zoper ta akt, izrecno omejena na predloge, vložene na podlagi člena 278 PDEU in člena 157 AE. Zato v obravnavani zadevi ta obveznost nujno ne velja.
Tretjič, predsednik Splošnega sodišča je ugotovil, da bi izpolnitev take obveznosti tožečim strankam odvzela pravico do učinkovitega pravnega sredstva. Da bi se namreč v okoliščinah obravnavanega primera nacionalnim sodiščem dal čas, potreben za izvajanje njihove pristojnosti v zvezi z nadzorom nad pravilnostjo izvršilnih ukrepov v skladu s členom 299, četrti odstavek, PDEU, mora obstajati možnost, da se vloži predlog pri sodišču Unije, ki je po potrebi edino pristojno, da odredi odlog izvršbe sklepa.
Ob tej predpostavki je predsednik Splošnega sodišča poudaril, da morajo biti posledično razlogi, predloženi v okviru dokazovanja obstoja fumus boni juris, v pristojnosti nacionalnega sodišča in da se mora zdeti, da so utemeljeni. Razlogi, ki se nanašajo na zakonitost sklepa, bi bili namreč brezpredmetni, razen če ne bi bili navedeni v okviru predloga na podlagi člena 278 PDEU skupaj z glavno tožbo, vloženo v skladu s členom 263 PDEU, ker se na podlagi te odločbe utemeljenost odločbe, ki je izvršilni naslov, izpodbija le pred sodiščem, ki odloča o razglasitvi ničnosti.
Predsednik Splošnega sodišča je v zvezi s tem poudaril, ne da bi se moral na tej stopnji izreči o utemeljenosti, da se v obravnavani zadevi nekateri razlogi, ki sta jih v podporo izpolnjevanja pogoja v zvezi s fumus boni juris navedli tožeči stranki, nanašajo ravno na postopek izvršbe v Grčiji in pravilnost izvršilnih ukrepov in so zato v pristojnosti nacionalnega sodišča. Tako je namen predloga za izdajo začasne odredbe nacionalnemu sodišču dejansko omogočiti izvajanje njegovih pristojnosti iz člena 299 PDEU.
Zato je predsednik Splošnega sodišča ugotovil, da je treba ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na nevložitve glavne tožbe, zavrniti. Nazadnje, predlog za izdajo začasne odredbe je bil zavrnjen zaradi neobstoja nujnosti.
(
1
)	V skladu s členom 299 PDEU so akti Komisije, ki nalagajo denarno obveznost osebam, izvršilni naslov, kar ne velja za države. Izvršbo urejajo pravila civilnega postopka, ki veljajo v državi, na katere ozemlju se opravi izvršba. Nacionalni organ, ki ga za to določi vlada vsake od držav članic ter o tem obvesti Komisijo in Sodišče Evropske unije, priloži odločbi potrdilo o njeni izvršljivosti, ne da bi bila potrebna nobena druga formalnost razen preveritve pristnosti odločbe. Ko so te formalnosti na zahtevo zadevne stranke izpolnjene, lahko ta preide na izvršbo v skladu z nacionalnim pravom tako, da zadevo predloži neposredno pristojnim organom. Izvršba se lahko odloži le z odločbo Sodišča Evropske unije. Vendar so za nadzor nad pravilnostjo izvršilnih dejanj pristojna sodišča zadevne države.
(
2
)	Člen 156(1) Poslovnika Splošnega sodišča določa, da je predlog za odlog izvršitve akta institucije v skladu s členom 278 PDEU in členom 157 AE dopusten, le če predlagatelj ta akt s tožbo izpodbija pred Splošnim sodiščem.
(
3
)	V skladu s členom 299 PDEU v povezavi s členom 256(1) PDEU, členom 39, prvi odstavek, in členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.