62020TJ0064_RES
Zadeva T‑64/20
Deutsche Telekom AG
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (sedmi razširjeni senat) z dne 13. novembra 2024
„Konkurenca – Koncentracije – Nemška trga televizijskih in telekomunikacijskih storitev – Sklep o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP – Zaveze – Presoja horizontalnih in vertikalnih učinkov koncentracije na konkurenco – Konkurenčno razmerje med udeležencema koncentracije – Sprememba, značilna za koncentracijo – Očitna napaka pri presoji“
Ničnostna tožba – Sklep o uporabi pravil s področja koncentracij podjetij – Zapletena gospodarska presoja – Sodni nadzor – Obseg in meje – Nadzor nad uporabo prava v zvezi z dejstvi – Nadzor presoje učinkov koncentracije na konkurenco – Nadzor, omejen na preverjanje, ali je bilo pravilno ugotovljeno dejansko stanje in ali je bila storjena očitna napaka pri presoji – Sodni nadzor nad tem, kako je Komisija razlagala pojme prava Unije, za katere je treba pri njihovem izvajanju opraviti ekonomsko analizo – Vključitev
(člen 263 PDEU; Uredba Sveta št. 139/2004, člen 2)
(Glej točke od 51 do 54.)
Koncentracije podjetij – Presoja združljivosti z notranjim trgom – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Analiza prihodnjega razvoja – Dokazne zahteve – Dokazni standard – Presoja verjetnega prihodnjega ravnanja združenega subjekta in njegovih konkurentov – Presoja verjetnosti različnih posledic, ki jih je treba predvideti po zadevni koncentraciji – Obseg dokaznega bremena – Obveznost Komisije, da podpre trditev o oviranju, ki se zatrjuje v zvezi z navedeno koncentracijo, z dovolj pomembnimi in skladnimi dokazi, da se lahko sklepa, da so analizirane posledice bolj verjetne kot ne
(Uredba Sveta št. 139/2004, člen 2(2) in (3))
(Glej točke od 55 do 59.)
Koncentracije podjetij – Presoja združljivosti z notranjim trgom – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Presoja protikonkurenčnih učinkov – Horizontalni učinki – Konkurenčni pritiski udeležencev koncentracije – Presoja obstoja neposredne konkurence
(Uredba Sveta št. 139/2004)
(Glej točke od 80 do 82.)
Koncentracije podjetij – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Sklep Komisije o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom – Presoja protikonkurenčnih učinkov koncentracije – Dokazno breme, ki ga nosi stranka, ki izpodbija analizo Komisije v zvezi s tem
(Uredba Sveta št. 139/2004)
(Glej točke 90, 115, 156, 167, 172, 184, 201, 223, 245, 251, 295, 337, 359 in 424.)
Koncentracije podjetij – Presoja združljivosti z notranjim trgom – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Presoja protikonkurenčnih učinkov – Horizontalni učinki – Konkurenčni pritiski udeležencev koncentracije – Presoja obstoja posredne konkurence – Merila
(Uredba Sveta št. 139/2004)
(Glej točke od 102 do 114.)
Koncentracije podjetij – Presoja združljivosti z notranjim trgom – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Presoja protikonkurenčnih učinkov – Horizontalni učinki – Konkurenčni pritiski udeležencev koncentracije – Presoja obstoja potencialne konkurence – Merilo – Dejanske in konkretne možnosti za vstop na trg – Upoštevni elementi – Upoštevanje mnenj konkurenčnih operaterjev – Obseg
(Uredba Sveta št. 139/2004)
(Glej točke od 134 do 154.)
Koncentracije podjetij – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Potreba po upoštevanju odločb nacionalnih organov – Neobstoj
(Uredba Sveta št. 139/2004)
(Glej točko 155.)
Koncentracije podjetij – Presoja združljivosti z notranjim trgom – Nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja – Element, ki sam po sebi ne zadostuje za ugotovitev bistvenega oviranja učinkovite konkurence
(Uredba Sveta št. 139/2004, člen 2(2) in (3))
(Glej točke od 191 do 197.)
Koncentracije podjetij – Presoja združljivosti z notranjim trgom – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Presoja protikonkurenčnih učinkov – Vertikalni učinki – Ocena verjetnosti protikonkurenčne izključitve pri proizvodnih dejavnikih – Merila – Zmožnost občutnega preprečevanja dostopa do proizvodnih dejavnikov – Spodbuda za izključevanje pri proizvodnih dejavnikih – Občuten škodljiv vpliv izključevanja na konkurenco nižje v oskrbni verigi – Kumulativni pogoji
(Uredba Sveta št. 139/2004, člen 2; Obvestilo Komisije 2008/C 265/07, točki 31 in 32)
(Glej točke od 275 do 294, od 318 do 327, od 331 do 336 in od 341 do 358.)
Koncentracije podjetij – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Sprejetje sklepa o ugotovitvi združljivosti koncentracije z notranjim trgom – Zaveze zadevnih podjetij, zaradi katerih lahko priglašena koncentracij postane združljiva z notranjim trgom – Dopustnost zavez v zvezi z ravnanjem in strukturnih zavez – Diskrecijska pravica institucij
(Uredba Sveta št. 139/2004, uvodna izjava 30 in člen 2(2); Sporočilo Komisije 2008/C 267/01, točka 16)
(Glej točke od 370 do 379.)
Koncentracije podjetij – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Sprejetje sklepa o ugotovitvi združljivosti koncentracije z notranjim trgom – Zaveze zadevnih podjetij, zaradi katerih lahko priglašena koncentracija postane združljiva z notranjim trgom – Upoštevanje prepozno predloženih zavez – Pogoji
(Uredba Sveta št. 139/2004, člen 8(2); Uredba Komisije št. 802/2004, člen 19(2); Sporočilo Komisije 2008/C 267/01, točka 94)
(Glej točke od 415 do 421.)
Povzetek
Splošno sodišče je s sodbami z istega dne zavrnilo tri tožbe za razglasitev ničnosti sklepa Evropske komisije o dovolitvi koncentracije v sektorju televizijskih in telekomunikacijskih storitev, v skladu s katero namerava družba Vodafone Group plc pridobiti nekatera sredstva družbe Liberty Global plc, ker je ta združljiva z notranjim trgom. (
1
) Splošno sodišče je s tem razsodilo, da Komisiji nikakor ni mogoče očitati, da je pri preizkusu združljivosti te koncentracije z notranjim trgom, ki ga mora opraviti na podlagi člena 2(2) Uredbe št. 139/2004, (
2
) dala prednost merilu bistvenega oviranja učinkovite konkurence pred merilom prevlade.
Družbi Vodafone in Liberty Group sta operaterja, ki delujeta v sektorju televizijskih in telekomunikacijskih storitev v več državah Unije, vključno z Nemčijo. V tej državi je družba Liberty Group prisotna prek svoje hčerinske družbe Unitymedia GmbH.
Družba Vodafone je leta 2018 v skladu z Uredbo ES o združitvah Komisiji priglasila predlagano koncentracijo, s katero bi pridobila izključni nadzor nad telekomunikacijskimi dejavnostmi družbe Liberty Global v več državah članicah, vključno z Nemčijo. Koncentracija je zajemala kupoprodajno pogodbo, s katero je družba Vodafone nameravala pridobiti 100 % delnic družbe Unitymedia (v nadaljevanju: zadevna koncentracija).
Ker je Komisija menila, da pri tej koncentraciji obstajajo resni dvomi glede njene združljivosti z notranjim trgom, se je odločila za uvedbo postopka temeljitega preizkusa. Po koncu tega postopka je bila koncentracija razglašena za združljivo z notranjim trgom in s Sporazumom o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), pod pogojem, da družba Vodafone spoštuje nekatere zaveze. (
3
)
Komisija je v izpodbijanem sklepu najprej presodila horizontalne, vertikalne in konglomeratne učinke koncentracije, zlasti v Nemčiji. Na koncu analize je sicer ugotovila, da ni bistvenega oviranja učinkovite konkurence na trgu maloprodaje storitev prenosa televizijskih signalov, trgu maloprodaje večnamenskih storitev in trgu maloprodaje televizijskih storitev, vendar je ugotovila bistveno oviranje učinkovite konkurence na trgu fiksnega internetnega dostopa in na trgu odkupa televizijskih signalov.
Nato je preverila, ali je zaradi zavez, ki jih je predlagala družba Vodafone, koncentracija združljiva z notranjim trgom, zlasti glede na oba trga, na katerih so bili ugotovljeni pomisleki glede konkurence.
Tožeče stranke, družbe Deutsche Telekom AG, Tele Columbus AG in NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, so družbe s sedežem v Nemčiji, ki ponujajo televizijske, internetne in telefonske storitve. Pri Splošnem sodišču je vsaka od njih v delu, v katerem se nanaša nanjo, vložila ničnostno tožbo zoper izpodbijani sklep.
S tožbami so zlasti trdile, prvič, da je Komisija storila napako pri presoji horizontalnih učinkov zadevne koncentracije, zlasti na trgu maloprodaje storitev prenosa televizijskih signalov in na trgu odkupa televizijskih signalov, ter pri presoji vertikalnih učinkov na posredniškem trgu prenosa televizijskih signalov. Drugič, izpodbijale so zadostnost in primernost zavez, ki so z izpodbijanim sklepom postale obvezne za to, da bi bila koncentracija združljiva z notranjim trgom.
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče je najprej opozorilo na načela iz sodne prakse, ki se uporabijo, glede intenzivnosti sodnega nadzora, ki ga mora opraviti, in glede dokaza o neobstoju bistvenega oviranja učinkovite konkurence, ki ga mora predložiti Komisija.
V zvezi s tem je pojasnilo, da na področju koncentracij Uredba ES o združitvah daje Komisiji določeno diskrecijsko pravico, zlasti pri gospodarskih presojah. V tem okviru Splošno sodišče sicer ne sme s svojo gospodarsko presojo nadomestiti presoje Komisije, vendar mora zlasti preveriti ne le vsebinsko pravilnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi pomenijo vse relevantne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji kompleksnega položaja, in ali je z njimi mogoče utemeljiti iz njih izvedene sklepe.
Glede dokaznih zahtev, ki so Komisiji naložene za to, da se dokaže, da bi priglašena koncentracija bistveno ovirala učinkovito konkurenco ali ne in jo je zato treba razglasiti za nezdružljivo ali za združljivo z notranjim trgom, je Splošno sodišče poudarilo, da glede na to, da je zahtevana gospodarska analiza prospektivna, zadostuje, da Komisija z dovolj pomembnimi in skladnimi elementi dokaže, da je verjetneje, da bi ta koncentracija bistveno ovirala učinkovito konkurenco na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu, oziroma da to ni verjetneje.
Splošno sodišče je ob upoštevanju teh preudarkov najprej analiziralo učinke koncentracije na nemškem trgu in nato zaveze, ki so z izpodbijanim sklepom postale obvezne.
Analiza učinkov koncentracije
Neusklajeni horizontalni učinki koncentracije na trgu maloprodaje storitev prenosa televizijskih signalov strankam, ki prebivajo v večstanovanjskih stavbah
Splošno sodišče je najprej preučilo očitne napake pri presoji in napačno uporabo prava, ki naj bi jih Komisija storila pri analizi horizontalnih učinkov na trgu maloprodaje storitev prenosa televizijskih signalov strankam, ki prebivajo v večstanovanjskih stavbah (multi dwelling units (MDU), v nadaljevanju: trg MDU).
Splošno sodišče je glede vzajemnih konkurenčnih pritiskov, ki sta jih izvajala udeleženca koncentracije, menilo, na prvem mestu, da Komisija glede na neobstoj znatnega prekrivanja njunih dejavnosti ni storila očitne napake pri presoji s tem, da je menila, da ta udeleženca nista bila neposredna konkurenta pred koncentracijo, in to ne glede na izjemne primere prekrivanja, ki jih je Komisija upoštevala in katerih zanemarljivost ni bila izpodbijana z dokazi. Iz tega izhaja, da si proizvodi, ki sta jih tržila udeleženca koncentracije, v praksi niso konkurirali.
Na drugem mestu, Komisija s tem, da je ugotovila, da med udeležencema koncentracije ni bilo posredne konkurence, ni storila očitne napake pri presoji. V zvezi s tem je Splošno sodišče opozorilo, da so podjetja v razmerju posredne konkurence, zlasti kadar se soočajo s podobnimi konkurenčnimi pritiski drugih podjetij, s katerimi si vsako od njih neposredno konkurira, ali kadar drugi dejavniki, kot so zahteve, ki jih nalagajo stranke, primerljivo omejujejo njihove možnosti določanja cen in poslovnih pogojev.
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče ugotovilo, da kar zadeva dejstvo, da sta udeleženca koncentracije spremljala dejavnosti drug drugega in primerjala svoji ponudbi proizvodov, te primerjalne analize ne presegajo zgolj primerjalnih poslovnih analiz, katerih namen je spremljati in eventualno posnemati najboljše prakse v sektorju. Te oblike primerjave, ki vključuje analizo uspešnosti trga ali najboljših praks v sektorju, vključno v drugih državah članicah ali tretjih državah, pa ni mogoče opredeliti kot posredne konkurenčne pritiske. Poleg tega je iz izpodbijanega sklepa razvidno, da so pogodbe, sklenjene z lastniki MDU (v nadaljevanju: stranke MDU), rezultat pogajanj, pozivov k oddaji ponudbe ali formalnih razpisnih postopkov. Zato to niso tipske pogodbe, ki bi lahko bile predmet primerjalne analize zgolj na podlagi opazovanja praks v sektorju.
Poleg tega je Komisija v zvezi s konkurenco med udeležencema koncentracije na področju infrastrukture ugotovila, da dejavnosti vlaganja in inovacij v omrežje, ki jih je izvajal vsak od udeležencev koncentracije, niso imele nobenega neposrednega konkurenčnega vpliva na strategijo drugega od udeležencev v zvezi z inovacijami in vlaganjem v omrežje ter da je to, da je vsak od udeležencev spremljal dejavnosti, ki jih je izvajal drug udeleženec v tem okviru, pomenilo zgolj primerjalno poslovno analizo, kar ne ustreza obliki posrednih konkurenčnih pritiskov.
Na tretjem mestu, tožeče stranke prav tako niso dokazale obstoja potencialne konkurence med udeležencema koncentracije, tako da so Komisiji neuspešno očitale, da je menila, da je malo verjetno, da bi ta udeleženca, če ne bi bilo zadevne koncentracije, razširila svoje dejavnosti v kabelski profil drugega od udeležencev, tako da bi odpravila potencialno konkurenco, zaradi česar bi nastalo bistveno oviranje učinkovite konkurence.
Na četrtem mestu, glede domnevnega obstoja kolektivnega prevladujočega položaja pred zadevno koncentracijo, ki bi bil posledica tajnega dogovarjanja med udeležencema koncentracije, kar bi pojasnjevalo neobstoj dejanske ali potencialne konkurence med njima na trgu MDU, je Splošno sodišče navedlo, da je ta trditev, če se z njo želi razkriti omejevalni sporazum, brezpredmetna, saj se navedena trditev ne nanaša na predmet izpodbijanega sklepa, ampak na ravnanja, ki potencialno spadajo na področje uporabe členov 101 ali 102 PDEU. Vsekakor pri nadzoru koncentracije ni pomembno ugotavljati vzrokov, ki se glede na okoliščine primera nanašajo na kršitev pravil Unije o konkurenci, za neobstoj konkurence med udeležencema koncentracije.
Če pa se ta trditev nanaša na razkritje kolektivnega prevladujočega položaja, te navedbe niso bile potrjene s preučitvijo internih dokumentov navedenih udeležencev in so v protislovju z razlogom, ki je potencialno v nasprotju s konkurenčnim pravom Unije, zaradi katerega si udeleženca koncentracije pred koncentracijo nista poskušala konkurirati.
Na petem mestu, v zvezi z očitkom, da Komisija ni upoštevala povečanja virov zaradi koncentracije, kar naj bi udeležencema koncentracije omogočalo, da svoje konkurente izrineta zlasti z uporabo plenilskih cen, je Splošno sodišče navedlo, da tako povečanje, tudi če je dokazano, samo po sebi ne zadostuje za razglasitev navedene koncentracije za nezdružljivo z notranjim trgom. Komisija namreč lahko razglasi koncentracijo za nezdružljivo z notranjim trgom le, če ugotovi bistveno oviranje učinkovite konkurence, ki je neposredna in takojšnja posledica te koncentracije. Takšno bistveno oviranje učinkovite konkurence, ki bi izhajalo iz prihodnjih odločitev združenega subjekta, se lahko šteje za neposredno in takojšnjo posledico koncentracije samo, če je postalo to prihodnje ravnanje mogoče in ekonomsko smotrno zaradi spremembe značilnosti in strukture trga, ki jo je povzročila koncentracija. V obravnavani zadevi pa sta udeleženca koncentracije že imela sposobnost, da ravnata precej neodvisno od svojih konkurentov in strank MDU, ne glede na morebitno povečanje virov, ki bi izhajalo iz koncentracije.
Iz istih razlogov je Splošno sodišče zavrnilo trditev, da bi zadevna koncentracija znatno zmanjšala konkurenčni pritisk konkurentov na trgu MDU, kar bi lahko povzročilo bistveno oviranje učinkovite konkurence. Natančneje, finančna moč združenega subjekta v primerjavi z njegovimi konkurenti je temu omogočala, da navedenim konkurentom prepreči razvoj. Vendar, čeprav je res, da zmanjšanje konkurenčnega pritiska konkurentov zaradi koncentracije lahko povzroči bistveno oviranje učinkovite konkurence, ugotovitev povečanja finančne moči združenega subjekta sama po sebi ne omogoča sklepa, da gre za tako oviranje. Komisija mora namreč pri presoji združljivosti koncentracije z notranjim trgom upoštevati skupek drugih elementov, kot so struktura zadevnih trgov, dejanska ali potencialna konkurenca podjetij, položaj udeleženih podjetij ter njihova gospodarska in finančna moč, možnosti izbire, ki so na voljo ponudnikom in uporabnikom, obstoj ovir pri vstopu ter razvoj ponudbe in povpraševanja.
V zvezi z očitkom, da Komisija ni upoštevala nastanka prevladujočega položaja družbe Vodafone na trgu MDU, kar naj bi povzročilo bistveno oviranje učinkovite konkurence, je Splošno sodišče opozorilo, da mora Komisija v skladu z Uredbo ES o združitvah (
4
) pri nadzoru koncentracij presoditi, ali lahko koncentracija bistveno ovira učinkovito konkurenco na notranjem trgu ali na njegovem znatnem delu, pri čemer okoliščina, da bi koncentracija ustvarila ali okrepila prevladujoči položaj, sama po sebi ne zadostuje za ugotovitev, da ta koncentracija ni združljiva z notranjim trgom. Taka analiza prihodnjega razvoja vključuje preučitev, kako bi lahko koncentracija spremenila dejavnike, ki določajo stanje konkurence na danem trgu. Zato Komisiji ni mogoče očitati, da je v obravnavani zadevi opravila analizo prihodnjega razvoja, ki se je nanašala zlasti na neusklajene horizontalne učinke koncentracije na trgu MDU. Ker pa je Komisija v okviru te analize ugotovila, da ne obstaja bistveno oviranje učinkovite konkurence, zato ker zadevna koncentracija ni odpravila konkurenčnih pritiskov med udeležencema in tudi ni oslabila konkurenčnih pritiskov, ki so jih izvajali preostali konkurenti, ji ni bilo treba preučiti, ali bi navedena koncentracija ustvarila ali okrepila prevladujoč položaj, zlasti zaradi nacionalne pokritosti združenih kabelskih omrežij udeležencev te koncentracije po tej koncentraciji.
Poleg tega obsega kabelskega omrežja udeležencev koncentracije ni mogoče šteti za odločilni dejavnik stanja konkurence na trgu MDU, katerega sprememba bi povzročila bistveno oviranje učinkovite konkurence. Iz tega sledi, da zgolj geografska razširitev kabelskega omrežja združenega subjekta, ne glede na to, ali je posledica te koncentracije ali ne, ne povzroči nujno spremembe odločilnega dejavnika stanja konkurence na trgu MDU in s tem bistvenega oviranja učinkovite konkurence.
Vertikalni učinki koncentracije
Dalje, v zvezi z analizo vertikalnih učinkov zadevne koncentracije, na podlagi katere je Komisija preučila zlasti verjetnost izrinjenja maloprodajnih ponudnikov storitev prenosa televizijskih signalov strankam MDU, je Splošno sodišče navedlo, da Komisija pri oceni verjetnosti protikonkurenčne izključitve pri proizvodnih dejavnikih v skladu s Smernicami o nehorizontalnih združitvah (
5
) preuči, prvič, ali ima lahko združeni subjekt po koncentraciji sposobnost znatno omejiti dostop do proizvodnih dejavnikov, drugič, ali je lahko spodbujen k temu, in tretjič, ali bi lahko strategija izključevanja občutno škodljivo vplivala na konkurenco na spodnjem delu oskrbne verige. Ti trije pogoji so kumulativni, tako da neizpolnjenost enega od njih zadostuje za izključitev tveganja izključevanja pri proizvodnih dejavnikih.
Kar natančneje zadeva tretji pogoj, je Komisija ugotovila, da morebitna strategija izključevanja, ki bi jo vzpostavil združeni subjekt, nikakor ne bi imela občutnega škodljivega vpliva na konkurenco v spodnjem delu oskrbne verige, ker zadevna koncentracija ne bi povzročila nobene spremembe strukture zadevnih trgov, niti višje niti nižje v oskrbni verigi. Natančneje, zadevna koncentracija ne bi povzročila nobene spremembe v smislu sposobnosti in spodbude udeležencev, da izrineta maloprodajne ponudnike storitev prenosa televizijskih signalov, zlasti družbe Tele Columbus, za stranke MDU v Nemčiji. Ker pa tožeče stranke niso dokazale, da je Komisija pri navedeni presoji storila očitno napako, neizpolnjenost tretjega pogoja zadostuje za izključitev tveganja protikonkurenčnega izključevanja pri proizvodnih dejavnikih.
Neusklajeni horizontalni učinki na trgu odkupa televizijskih signalov
Nazadnje, Splošno sodišče je štelo, da družba Tele Columbus neuspešno trdi, da je Komisija pri preučitvi očitno napačno presodila neusklajene horizontalne učinke na trgu odkupa televizijskih signalov, ki naj bi izhajali iz tega, da bi združeni subjekt z izdajatelji televizijskih programov sklepal sporazume o izključnosti.
Prvič, v delu, v katerem je bilo Komisiji očitano, da ni opravila vseh preizkusov, ki jih je tožeča stranka želela ali je menila, da so koristni, kot so nekatere tehnične funkcije in nekateri poslovni vidiki, tožeča stranka nikakor ni pojasnila, kako bi lahko koncentracija vplivala nanje, in še posebej zakaj in kako bi imel združeni subjekt sposobnost in predvsem interes poslabšati te funkcije in poslovne vidike med pogajanji z izdajatelji televizijskih programov, kako bi lahko to zlasti glede na njihov pomen bistveno oviralo učinkovito konkurenco na trgu odkupa televizijskih signalov ter kako bi bilo tako verjetno poslabšanje teh funkcij in poslovnih vidikov značilno prav za koncentracijo.
Drugič, tožeča stranka v zvezi s trditvijo, da Komisija ni upoštevala dejstva, da bi pri združenem subjektu obstajali sposobnost in spodbuda za vzpostavitev delne izključnosti s ciljem prepovedati razširjanje vsebin prek nekaterih svojih konkurentov, kot je ona sama, ni dokazala, da bi taka strategija občutno škodljivo vplivala na konkurenco na spodnjem delu oskrbne verige. Poleg tega je bilo malo verjetno, da bi bil združeni subjekt glede na potencialno nezakonitost zadevnih ravnanj, ki bi bila v nasprotju s konkurenčnim pravom, spodbujen k sklepanju sporazumov o popolni ali delni izključnosti z enim od izdajateljev televizijskih programov.
Tretjič, v zvezi s trditvijo, da bi lahko združeni subjekt na trgu MDU izkoriščal prednosti, ki bi jih imel na trgu odkupa televizijskih signalov – in sicer gre za pobiranje nadomestil za prenos in pridobivanje vsebin pod ugodnejšimi pogoji kot manjši kabelski operaterji – je treba na eni strani navesti, da če bi te prednosti omogočale, da se strankam MDU ponudijo ugodnejše cene, bi to kazalo na pozitivne učinke na potrošnike, saj je bilo verjetno, da bi se tako znižanje cene odražalo v znesku mesečne najemnine najemnikov zadevnih nepremičnin, ne pa na bistveno oviranje učinkovite konkurence. Na drugi strani tožeča stranka ni dokazala, da bi bile te prednosti značilne prav za koncentracijo.
Zaveze, ki so z izpodbijanim sklepom postale obvezne
Komisija je v izpodbijanem sklepu, ker je ugotovila bistveno oviranje učinkovite konkurence na trgu fiksnega internetnega dostopa in na trgu odkupa televizijskih signalov, opravila analizo zavez, ki jih je predlagala družba Vodafone, in iz te analize sklepala, da zadevna koncentracija, kakor je bila spremenjena z navedenimi zavezami, ne bi bistveno ovirala učinkovite konkurence na navedenih trgih.
Splošno sodišče je štelo, da si analiza, ki jo je v zvezi s tem opravila Komisija, ne zasluži nobene kritike v smislu domnevne nezadostnosti in neprimernosti zavez v zvezi s trgom odkupa televizijskih signalov (
6
) ter domnevne neučinkovitosti zaveze glede trga fiksnega internetnega dostopa (zaveza WCBA), ki jo je predlagala družba Vodafone.
V zvezi s tem je zavrnilo očitek, ki se je nanašal na to, da so te zaveze zgolj vedenjske in zato ne zadostujejo za odpravo pomislekov glede konkurence, ki so horizontalne narave. Čeprav namreč Komisija v Sporočilu o korektivnih ukrepih daje prednost strukturnim zavezam, zlasti zaradi njihovega lažjega izvajanja, so za sprejetje teh zavez pomembne predvsem primernost in zadostnost zavez za odpravo ugotovljenega pomisleka glede konkurence ter gotovost, da se bodo te zaveze lahko izvajale.
Kar natančneje zadeva zaveze v zvezi s trgom odkupa televizijskih signalov, trditve, da terminologija, ki jo je Komisija uporabila v izpodbijanem sklepu, razkriva, da Komisija nikakor ni bila gotova, da bodo te zaveze zadostne in učinkovite za odpravo bistvenega oviranja učinkovite konkurence, ugotovljenega na trgu odkupa televizijskih signalov, ni mogoče sprejeti. Čeprav mora biti namreč Komisija prepričana, da se bodo predlagane zaveze lahko izvajale ter da bodo dovolj vzdržne in trajne, lahko razglasi koncentracijo za združljivo, če je dovolj verjetno, da bodo navedene zaveze zadostne in učinkovite za odpravo ugotovljenega bistvenega oviranja učinkovite konkurence.
Poleg tega, kar zadeva pozno predložitev zaveze v zvezi z nadomestili za prenos signalov, Komisija lahko sprejme zapoznele zaveze, prvič, če te jasno in brez potrebe po dodatni preiskavi razrešijo predhodno ugotovljene pomisleke glede konkurence, in drugič, če obstaja dovolj časa za posvetovanje z državami članicami o teh zavezah. Ker pa sta ta kumulativna pogoja v obravnavani zadevi izpolnjena, je Komisija lahko upoštevala zavezo v zvezi z nadomestili za prenos signalov kljub njeni pozni predložitvi.
Kar zadeva zavezo WCBA, je Splošno sodišče zavrnilo očitek v zvezi z domnevno neučinkovitostjo, ker naj ta zaveza ne bi mogla nadomestiti odprave konkurenčnega pritiska z infrastrukturo in inovacijami, ki ga je izvajala družba Unitymedia pred koncentracijo.
Cilj te zaveze, ki določa vstop tretjega operaterja na trg, in sicer družbe Telefónica, je namreč odpraviti pomislek glede konkurence, ki izhaja iz izginotja operaterja (družbe Vodafone) v kabelskem profilu družbe Unitymedia, ne pa nadomestiti odpravo konkurenčnega pritiska z infrastrukturo in inovacijami, ki ga je zadnjenavedena izvajala pred koncentracijo. Poleg tega nikakor ni dokazano, da pri združenem subjektu ne bi bilo več naložb in inovacij v nekdanji kabelski profil družbe Unitymedia, zaradi česar bi koncentracija povzročila odpravo konkurenčnega pritiska, ki bi izhajal iz takih naložb in inovacij.
V zvezi z domnevno nezmožnostjo družbe Telefónica, da izvaja močan konkurenčni pritisk na trgu fiksnega internetnega dostopa, je treba ugotoviti, da taka trditev izhaja iz nekaterih ugotovitev Komisije v izpodbijanem sklepu o položaju družbe Telefónica, če ne bi bilo zadevne zaveze, in da te ugotovitve zato ne upoštevajo vseh obveznosti, ki jih je družba Vodafone prevzela v okviru navedene zaveze. Zato na podlagi teh ugotovitev ni mogoče sklepati o zmožnosti in spodbudi družbe Telefónica, da po začetku izvajanja te zaveze deluje kot vzdržna in aktivna konkurenčna sila.
Kar zadeva trditev, da bi zaveza WCBA škodovala trgu in okrepila oligopolno strukturo tega trga z odobritvijo veleprodajnega dostopa družbi Telefónica pod ugodnejšimi pogoji, je Komisija pojasnila, da bi ta rešitev okrepila tega operaterja, vendar da to ne bi povzročilo pomislekov glede konkurence, saj družba Telefónica ni močna konkurentka, zlasti na trgih fiksnega internetnega dostopa.
Splošno sodišče je zavrnilo tudi očitek, ki se je nanašal na domnevno nezadostno preučitev Komisije v zvezi z zavezo WCBA in domnevno nezadostno obrazložitev izpodbijanega sklepa v zvezi z navedeno zavezo, saj Komisija je preverila, da bo ta v celoti odpravila ugotovljene pomisleke glede konkurence in da ne bo imela negativnih učinkov, vključno z naložbami v optična omrežja ali trgom maloprodaje večnamenskih storitev. Prav tako je podrobno navedla razloge, zaradi katerih je menila, da se to ne bo zgodilo.
Glede na navedeno je Splošno sodišče tožbo v celoti zavrnilo.
(
1
)	Sklep Komisije C(2019) 5187 final z dne 18. julija 2019 o razglasitvi koncentracije, v skladu s katero namerava družba Vodafone Group plc pridobiti nekatera sredstva družbe Liberty Global plc (zadeva COMP/M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets), za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP (v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
(
2
)	Uredba Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40).
(
3
)	Te zaveze vključujejo zlasti: zavezo WCBA („Wholesale Cable Broadband Access“), ki je določala, da se dostop do kabelskega omrežja združenega subjekta odpre za tretjega operaterja, da se mu omogoči ponujanje maloprodajnih storitev fiksnega internetnega dostopa in lastnih televizijskih storitev OTT (over the top) ali storitev tretjih oseb; zavezo OTT, ki je združenemu subjektu preprečevala, da bi omejil možnost izdajateljev televizijskih programov, katerih vsebina se je predvajala na njegovi platformi, da bi te vsebine distribuirali prek storitve OTT, in ki jim je za to zagotavljala zadostno neposredno zmogljivost medomrežne povezanosti; zavezo HBBTV (Hybrid Broadcast Broadband TV), da mora združeni subjekt še naprej prenašati signal HBBTV izdajateljev nekodiranih programov; in zavezo v zvezi z nadomestili za prenos signalov, ki je združenemu subjektu preprečevala, da bi zvišal nadomestila za prenos signalov, ki so mu jih plačevali izdajatelji nekodiranih televizijskih programov.
(
4
)	Člen 2(2) in (3) Uredbe ES o združitvah.
(
5
)	Smernice o presoji horizontalnih združitev na podlagi uredbe Sveta o nadzoru koncentracij podjetij (UL 2008, C 265, str. 6).
(
6
)	Te zaveze vključujejo zavezo OTT, zavezo glede nadomestil za prenos signalov in zavezo HBBTV.