62024CJ0401
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 20 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Valstybės pagalba – Susitarimas, sudarytas prieš Švedijos Karalystei įstojant į Europos Sąjungą – Dėl šliuzų mokesčių panaikinimo negautų pajamų kompensavimas – Pagalbos sąvoka – Įmonės sąvoka – Ekonominė veikla – Esama arba nauja pagalba“
Byloje C‑401/24
dėl Stockholms tingsrätt (Stokholmo apygardos teismas, Švedija) 2024 m. gegužės 29 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 7 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Staten genom Sjöfartsverket
prieš
Stockholms Hamn AB
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Biltgen, pirmosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, teisėjai I. Ziemele, A. Kumin ir S. Gervasoni (pranešėjas),
generalinis advokatas A. Biondi,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Staten genom Sjöfartsverket, atstovaujamos advokater H. Nilsson ir B. Thomaeus,
–
Stockholms Hamn AB, atstovaujamos stadsadvokater K. Stålnacke ir G. Swedlund,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos C. Faroghi, I. Georgiopoulos ir A. Steiblytės,
susipažinęs su 2025 m. birželio 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 107 straipsnio, 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias [SESV] 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9), 1 straipsnio b punkto i papunkčio ir Akto dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL C 241, 1994, p. 21 ir OL L 1, 1995, p. 1; toliau – Stojimo aktas) 144 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Staten genom Sjöfartsverket (Nacionalinė jūrų laivybos administracija, Švedija; toliau – jūrų transporto administracija) ir Stockholms Hamn AB ginčą dėl pastarosios bendrovės grąžintinų sumų, kurias jūrų transporto administracija išmokėjo kaip kompensaciją už šliuzų mokesčių panaikinimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
SESV
3
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.“
Stojimo aktas
4
Stojimo akto 144 straipsnyje nustatyta:
„[SESV 107 ir 108] straipsniuose numatytos pagalbos srityje:
a)
iš pagalbos, taikytos naujosiose valstybėse narėse iki įstojimo, tik ta, apie kurią [Europos Bendrijų] Komisijai buvo pranešta iki 1995 m. balandžio 30 d., laikoma „esama“ pagalba, kaip ji suprantama pagal [SESV] [108] straipsnio 1 dalį;
b)
laikoma, kad apie esamą pagalbą ir planus teikti ar keisti pagalbą, apie kuriuos Komisijai buvo pranešta iki įstojimo, buvo pranešta įstojimo dieną.“
Reglamentas 2015/1589
5
Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkto i papunktyje „esama pagalba“ apibrėžiama taip:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
b)
esama pagalba:
i)
nedarant poveikio [Stojimo akto] 144 ir 172 straipsniams <…>, visa pagalba, kuri buvo iki SESV įsigaliojimo atitinkamose valstybėse narėse, t. y. pagalbos schemos ir individuali pagalba, kuri buvo skiriama iki SESV įsigaliojimo atitinkamose valstybėse narėse ir tebėra taikoma po jo.“
6
„Nauja pagalba“ Reglamento 2015/1589 1 straipsnio c punkte apibrėžiama kaip „visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus“.
Reglamentas (EB) Nr. 794/2004
7
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 140, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3), kurio pavadinimas buvo pakeistas 2015 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamentu (ES) 2015/2282 (OL L 325, 2015, p. 1) nurodant, kad nuo tol juo įgyvendinamas Reglamentas 2015/1589, 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio c punkte taikomos [esamos] pagalbos pakeitimai – tai visi pakeitimai, išskyrus grynai formalaus ir administracinio pobūdžio pakeitimus, kurie negali turėti įtakos pagalbos priemonės atitikimui bendrosios rinkos reikalavimams. Tačiau taikomos pagalbos schemos pradinio biudžeto padidėjimas iki 20 % nelaikomas taikomos [esamos] pagalbos pakeitimu.
2.   Apie šiuos taikomos [esamos] pagalbos pakeitimus pranešama supaprastinta pranešimo forma, pateikta II priede:
a)
leistinos pagalbos schemos biudžeto padidėjimą daugiau kaip 20 %;
b)
taikomos [esamos] leistinos pagalbos schemos pratęsimą iki šešerių metų, padidinus biudžetą arba jo nepadidinus;
c)
taikomos leistinos pagalbos schemos taikymo kriterijų sugriežtinimą, pagalbos intensyvumo sumažinimą arba finansuotinų išlaidų sumažinimą.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
8
Du vandenų keliai, vienas per Sioderteljės (Švedija) kanalą, kitas einantis per Stokholmą (Švedija) ir jo Hamarbiu šliuzą, jungia Baltijos jūrą su Melereno ežeru, kuris yra trečias pagal dydį Švedijoje.
9
Švedijos jūrų transporto administracija yra valdžios institucija, atsakinga už laivų praplaukimą Sioderteljės kanalu, ir, be kita ko, valdo jo šliuzą. Stockholms Hamn yra Stokholmo savivaldybei visiškai priklausanti savivaldybės bendrovė, kuri eksploatuoja Hamarbiu šliuzą. Mokesčiai už praplaukimą per Sioderteljės ir Hamarbiu šliuzus buvo koordinuojami siekiant užtikrinti subalansuotą eismo pasiskirstymą tarp šių dviejų Baltijos jūros ir Melereno ežero jungčių.
10
1978 m. spalio 26 d. priimtu teisės aktu Švedijos valdžios institucijos nusprendė nuo 1979 m. panaikinti tam tikrus mokesčius už praplaukimą per Sioderteljės kanalo šliuzą ir, siekdamos toliau koordinuoti šliuzų mokesčius, imtis veiksmų, kad būtų panaikinti ir mokesčiai, renkami už praplaukimą per Hamarbiu šliuzą. Todėl tais pačiais metais jūrų transporto administracija ir Švedijos savivaldybė sudarė susitarimą (toliau – susitarimas), pagal jį ši savivaldybė atsisakė rinkti mokesčius už kitų nei pramoginiai laivų praplaukimą per Hamarbiu šliuzą mainais į šios administracijos mokamą metinę kompensaciją (toliau – pagrindinėje byloje aptariama kompensacija).
11
Pagal susitarimo sąlygas pagrindinėje byloje aptariama kompensacija turėjo būti kasmet koreguojama remiantis vartotojų kainų indeksu. Susitarimas turėjo būti pratęsiamas penkeriems metams, nebent jis būtų buvęs nutrauktas likus ne mažiau kaip šešiems mėnesiams iki jo galiojimo pabaigos. Kiekvienam naujam penkerių metų laikotarpiui buvo nustatomas naujas metinis kompensacijos dydis, grindžiamas eismo intensyvumo per Hamarbiu šliuzą pokyčiais per ankstesnį susitarimo laikotarpį.
12
Pagrindinėje byloje aptariama kompensacija iš pradžių buvo mokama Stokholmo savivaldybei, o nuo dešimtojo dešimtmečio pradžios – Stockholms Hamn. Nuo 2014 m. jos dydis svyravo nuo 3 iki 4 mln. Švedijos kronų (SEK) (maždaug 260000 ir 360000 EUR) per metus.
13
2021 m. pabaigoje jūrų transporto administracija nutraukė susitarimą prieš terminą. Su šiuo susitarimo nutraukimu susijęs ginčas nagrinėjamas Švedijos teismuose.
14
2023 m. gegužės 4 d. jūrų transporto administracija pareiškė ieškinį Stockholms Hamn prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme – Stockholms tingsrätt (Stokholmo apygardos teismas, Švedija). Ji pareikalavo, kad ši bendrovė jai grąžintų 38086436 SEK (maždaug 3378242 EUR) sumą, atitinkančią pagal susitarimą atliktus mokėjimus per dešimties metų nacionalinį senaties terminą, su palūkanomis.
15
Jūrų transporto administracija teigia, jog pagrindinėje byloje aptariama kompensacija atitinka sąlygas, kad ją būtų galima laikyti valstybės pagalba. Konkrečiai ji mano, kad dėl šios kompensacijos Stockholms Hamn suteiktas pranašumas, nes ji garantavo nuolatines pajamas, kurios nepriklausė nuo eismo svyravimų ar kitos veiklos rizikos. Be to, kvalifikavimas kaip valstybės pagalbos patvirtinamas taikant rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes joks privatus investuotojas nebūtų kompensavęs Stockholms Hamn už tai, kad ji neimtų šliuzų mokesčių. Jūrų transporto administracija taip pat mano, kad Teisingumo Teismo 2003 m. liepos 24 d. Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415) nustatyti kriterijai (toliau – Altmark kriterijai), pagal kuriuos atlygis už su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus nėra valstybės pagalba, nėra įvykdyti. Galiausiai remdamasi Stojimo akto 144 straipsniu ji tvirtina, kad su esama pagalba susijusi išimtis netaikoma minėtai kompensacijai, nes apie ją nebuvo pranešta Komisijai, ir kad bet kuriuo atveju ta kompensacija negali būti kvalifikuojama kaip esama pagalba, atsižvelgiant į derybas prieš kiekvieną naują penkerių metų susitarimo laikotarpį.
16
Stockholms Hamn atsikerta, kad jos šliuzo eksploatavimo veikla nėra ekonominė veikla, kuriai taikomos Sąjungos teisės normos dėl valstybės pagalbos. Bet kuriuo atveju tai yra visuotinės ekonominės svarbos paslauga, už kurią nebuvo sumokėta pernelyg didelė kompensacija. Stockholms Hamn priduria, kad net jei būtų pritarta kvalifikavimui kaip valstybės pagalbos, ji būtų leidžiama kaip esama pagalba pagal Reglamentą 2015/1589 ir nepaisant Stojimo akto 144 straipsnio, kuris nagrinėjamu atveju nėra reikšmingas. Be to, pagrindinėje byloje aptariama pagalba negali būti laikoma nauja ar pakeista pagalba, nes šalys iš naujo nesiderėjo dėl susitarimo sąlygų, be kita ko, dėl pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos dydžio.
17
Manydamas, kad Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nėra aiškių gairių, kaip Sąjungos teisė turi būti taikoma esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, visų pirma kiek tai susiję su ekonominio pranašumo egzistavimu, Stojimo akto taikytinumu ir kvalifikavimu kaip naujos ar esamos pagalbos, Stockholms tingsrätt (Stokholmo apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [SESV] 107 straipsnio 1 dalyje numatytas [pranašumo] kriterijus turi būti suprantamas taip, kad metinė kompensacija, kurią valstybės institucija moka savivaldybės akcinei bendrovei iš valstybės lėšų pagal susitarimą kaip kompensaciją už bendrovės įsipareigojimą nemokamai teikti tam tikrą paslaugą, šiuo atveju – šliuzų operacijas, už kurias iki susitarimo sudarymo buvo renkami mokesčiai:
a)
visa laikytina pagalba, kuri, palaikydama jos gavėją, iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją;
b)
laikytina pagalba, kuri, palaikydama jos gavėją tiek, kiek viršija gavėjo ankstesnes metines pajamas iš mokesčių už paslaugą, atsižvelgiant į, pavyzdžiui, vartotojų kainų indekso ir eismo intensyvumo pokyčius, susijusius su šliuzų operacijomis, iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją;
c)
laikytina pagalba, kuri, palaikydama jos gavėją tiek, kiek viršija gavėjo metines paslaugų teikimo sąnaudas, iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją;
d)
laikytina pagalba, kuri, palaikydama jos gavėją remiantis kitu skaičiavimo modeliu, iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją;
e)
jokiu būdu nėra laikytina pagalba, kuri, palaikydama jos gavėją, iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją?
2.
Ar susitarimas dėl metinės kompensacijos, kurią valstybės institucija moka savivaldybės akcinei bendrovei iš valstybės lėšų kaip kompensaciją už bendrovės įsipareigojimą nemokamai teikti paslaugas, nesusijusias su žemės ūkio sektoriumi, šiuo atveju – šliuzų operacijas, jei susitarimas buvo sudarytas iki Švedijos Karalystės įstojimo į Europos Sąjungą ir apie jį nebuvo pranešta Komisijai, laikytinas esama pagalba, kuri pagal Reglamento [2015/1589] 1 straipsnio b punkto i papunktį turi būti laikoma teisėta, jeigu Komisija nenustatė, kad pagalba nesuderinama su vidaus rinka?
3.
Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tokia metinė kompensacija vis dėlto turėtų būti laikoma nauja pagalba, jei, Švedijos Karalystei įstojus į Europos Sąjungą, susitarimas kelis kartus buvo pratęstas penkeriems metams pagal pradines sąlygas, nepranešus apie jo nutraukimą, ir metinė kompensacija už kiekvieną naują penkerių metų laikotarpį buvo keičiama, iš dalies atsižvelgiant į vartotojų kainų indeksą ir iš dalies į ankstesniu susitarimo laikotarpiu nemokamai suteiktos paslaugos apimtį, šiuo atveju – eismo intensyvumą, susijusį su šliuzų operacijomis?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
18
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 107 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad kompensacija, kurią pagal susitarimą valstybės institucija moka savivaldybės akcinei bendrovei iš valstybės lėšų kaip kompensaciją už šios bendrovės įsipareigojimą nemokamai teikti šliuzų paslaugą vandenų kelyje, už kurią prieš sudarant šį susitarimą buvo imamas mokestis, yra valstybės pagalba.
19
Pagal suformuotą jurisprudenciją tam, kad nacionalinę priemonę būtų galima kvalifikuoti kaip „valstybės pagalbą“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, turi būti tenkinamos visos toliau nurodytos sąlygos. Pirma, tai turi būti valstybės veiksmais arba iš valstybinių išteklių suteikta pagalba. Antra, tokie veiksmai turi galėti daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, jais pagalbos gavėjui turi būti suteiktas atrankusis pranašumas. Ketvirta, ji turi iškraipyti konkurenciją arba kelti tokią grėsmę (2022 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Fiat Chrysler Finance Europe / Komisija, C‑885/19 P ir C‑898/19 P, EU:C:2022:859, 66 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo Teismo, ar savivaldybės akcinė bendrovė, kuri gavo pagrindinėje byloje aptariamą kompensaciją, yra „įmonė“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ar egzistuoja ekonominis pranašumas ir ar daromas poveikis prekybai ir konkurencijai.
Dėl įmonės egzistavimo
21
Siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą, reikia priminti, jog tam, kad būtų galima kvalifikuoti kaip valstybės pagalbą, pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, be kita ko, turi egzistuoti įmonei suteiktas pranašumas. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, viena vertus, taikant Sąjungos konkurencijos teisės nuostatas įmone laikomas bet koks ekonominę veiklą vykdantis subjektas, nepaisant jo teisinio statuso ir finansavimo būdo. Kita vertus, ekonomine veikla laikoma bet kokia veikla, kurią vykdant tam tikroje rinkoje siūlomos prekės ar paslaugos (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 22 d. Sprendimo EasyPay ir Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, 36 bei 37 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
22
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti, ar nagrinėjamu atveju savivaldybės akcinė bendrovė Stockholms Hamn, kaip Hamarbiu šliuzo eksploatuotoja, vykdo ekonominę veiklą, todėl turi būti kvalifikuojama kaip „įmonė“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
23
Šiuo aspektu, pirma, reikia pabrėžti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją atitinkamą veiklą vykdančio subjekto viešasis ar privatus pobūdis negali daryti įtakos sprendžiant, ar šis subjektas yra „įmonė“. Iš tiesų pati valstybė arba valstybės subjektas gali veikti kaip įmonė. Be to, teisės subjektas, be kita ko, viešasis subjektas, gali būti laikomas įmone tik dėl veiklos dalies, jeigu ją atitinkanti veikla turi būti kvalifikuojama kaip ekonominė veikla (šiuo klausimu žr. 2012 m. liepos 12 d. Sprendimo Compass-Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, 35 bei 37 punktus ir 2017 m. birželio 27 d. Sprendimo Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 42 punktą). Taigi subjekto statusas pagal nacionalinę teisę neturi lemiamos reikšmės.
24
Darytina išvada, jog aplinkybė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamą šliuzų paslaugą teikia Stokholmo savivaldybei visiškai priklausanti bendrovė Stockholms Hamn, netrukdo konstatuoti, kad egzistuoja įmonė, vykdanti ekonominę veiklą.
25
Antra, reikia pažymėti, kad veikla, kuri patenka į viešosios valdžios įgaliojimų vykdymą, nėra ekonominė veikla, pateisinanti SESV numatytų konkurencijos taisyklių taikymą (2012 m. liepos 12 d. Sprendimo Compass‑Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), be kita ko, kai infrastruktūros valdymas yra neatsiejamas nuo funkcijų, priskiriamų prie ją valdančiam subjektui patikėtos viešosios užduoties, vykdymo ir šis subjektas veikia įgyvendindamas viešosios valdžios įgaliojimus (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Mitteldeutsche Flughafen ir Flughafen Leipzig‑Halle / Komisija, C‑288/11 P, EU:C:2012:821, 44 punktą ir 2015 m. spalio 22 d. Sprendimo EasyPay ir Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, 40 punktą).
26
Kaip išvados 18 punkte pažymėjo generalinis advokatas, neatrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos šliuzų paslaugos ekonominis pobūdis gali būti atmestas dėl to, kad ją teikiant vykdomi viešosios valdžios įgaliojimai. Nei iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nei iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama šliuzų paslauga apimtų Stockholms Hamn atliekamą tokių įgaliojimų, kaip antai vidaus vandenų eismo kontrolės ir saugumo, laivybos policijos ar taršos stebėjimo, vykdymą ar būtų nuo jo neatsiejama.
27
Trečia, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją ekonominės veiklos kvalifikavimas visada susijęs su konkrečia veikla (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 27 d. Sprendimo Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjama šliuzų paslauga, dėl kurios buvo sudarytas susitarimas ir už kurią Stockholms Hamn buvo sumokėta pagrindinėje byloje aptariama kompensacija, apima visus atliktus veiksmus, būtinus, kad laivai, išskyrus pramoginius laivus, praplauktų per Hamarbiu šliuzą. Ekonominės veiklos buvimo patikrinimas turi būti susijęs tik su paslauga, teikiama kitiems nei pramoginiai laivams, nebent būtų manoma, kad ši paslauga, be kita ko, atsižvelgiant į jos teikimo sąlygas, negali būti atskirta nuo pramoginiams laivams teikiamos šliuzų paslaugos, o tai turės išnagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
29
Ketvirta, reikia priminti, jog pagal šio sprendimo 21 punkte nurodytą Teisingumo Teismo jurisprudenciją tam, kad atitinkama šliuzų paslauga būtų kvalifikuojama kaip ekonominė veikla, ją teikiant tam tikroje rinkoje turi būti siūlomos prekės ar paslaugos.
30
Šiuo klausimu pagal suformuotą jurisprudenciją aplinkybė, kad prekės ar paslaugos siūlomos nesiekiant pelno, netrukdo tokius sandorius rinkoje vykdančio subjekto laikyti įmone, nes teikdamas tokius pasiūlymus jis konkuruoja su kitais ūkio subjektais, kurie siekia pelno. Be to, paslaugos, kurias galima kvalifikuoti kaip „ekonominę veiklą“, yra paslaugos, paprastai teikiamos už atlygį. Esminis atlyginimo požymis yra tai, kad jis yra ekonominis atlygis už atitinkamą paslaugą (2017 m. birželio 27 d. Sprendimo Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 46 bei 47 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
31
Nagrinėjamu atveju galima pažymėti, kad pagal Švedijos teisės aktus pagrindinėje byloje nagrinėjama šliuzų paslauga jos gavėjams teikiama nemokamai.
32
Kaip išvados 16 punkte pažymėjo generalinis advokatas, veikla iš principo negali būti laikoma ekonomine, jeigu ji bent jau ilguoju laikotarpiu neduoda pajamų, kurios leistų gauti pelną arba bent jau padengti išlaidas.
33
Darytina išvada, jog aplinkybė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama šliuzų paslauga teikiama nemokamai, gali būti ekonominės veiklos nebuvimo požymis.
34
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama šliuzų paslauga teikiama rinkoje, t. y. konkuruojant su kitais ūkio subjektais.
35
Šiuo atžvilgiu iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad teikiant šią paslaugą sudaromos sąlygos užtikrinti susisiekimą tarp Baltijos jūros ir Melereno ežero ir kad vienintelis kitas vandens kelias, kuriuo galima užtikrinti šį susisiekimą, yra Sioderteljės kanalas; perplaukimą šiuo kanalu valdo Švedijos valstybė ir jis taip pat buvo nemokamas susitarimo galiojimo laikotarpiu. Taigi atrodo, kad nėra pakeičiamumo su kitu pelno siekiančiu subjektu, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 30 punkte nurodytą jurisprudenciją, todėl ir šliuzų paslaugų abiejuose atitinkamuose vandenų keliuose konkurencijos santykių, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
36
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar, nepaisant to, kad Stockholms Hamn užtikrinama šliuzų paslauga yra nemokama, ši paslauga teikiama rinkoje konkuruojant su kitais ūkio subjektais ir ar, atsižvelgiant į tos paslaugos teikimo aplinkybes, Stockholms Hamn gali būti kvalifikuojama kaip „įmonė“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Dėl pranašumo egzistavimo
37
Reikia priminti, kad pagal šio sprendimo 19 punkte nurodytą jurisprudenciją tam, kad nacionalinė priemonė būtų kvalifikuojama kaip „valstybės pagalba“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ja turi būti suteiktas atrankusis pranašumas įmonei ar įmonėms, kurios yra jos gavėjos.
38
Šią sąlygą atitinka bet kokia valstybės priemonė, kuri, kad ir kokia būtų jos forma ir tikslai, gali tiesiogiai ar netiesiogiai suteikti pranašumą vienai ar kelioms įmonėms, arba suteikia joms pranašumą, kurio jos nebūtų įgijusios įprastomis rinkos sąlygomis (2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Volotea ir easyJet / Komisija, C‑331/20 P ir C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 107 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Sąlygos, kurioms esant toks pranašumas buvo suteiktas, iš principo vertinamos taikant privataus ūkio subjekto principą, nebent nėra galimybės palyginti konkrečioje byloje nagrinėjamo valstybės elgesio su privataus ūkio subjekto elgesiu, be kita ko, dėl to, kad valstybė veikė kaip viešosios valdžios subjektas (2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Volotea ir easyJet / Komisija, C‑331/20 P ir C‑343/20 P, EU:C:2022:886, 108 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taigi privataus ūkio subjekto kriterijaus taikymas priklauso nuo to, ar atitinkama valstybė narė, veikdama kaip privatus ūkio subjektas, bet ne kaip viešosios valdžios subjektas, suteikia įmonei ekonominį pranašumą Atliekant šį vertinimą ypač reikšmingi atitinkamos priemonės pobūdis ir dalykas, jos kontekstas, taip pat siekiamas tikslas ir šiai priemonei taikomos taisyklės (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Komisija / EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 81 bei 86 punktus ir 2025 m. kovo 13 d. Sprendimo Cividale ir kt., C‑746/23 ir C‑747/23, EU:C:2025:171, 42 punktą).
40
Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad susitarimas buvo sudarytas po to, kai Švedijos valdžios institucijos priėmė sprendimą regioniniu lygmeniu panaikinti tam tikrus mokesčius, taikomus plaukiant kai kuriais vidaus vandenų keliais, siekiant išlaikyti subalansuotą eismo pasiskirstymą tarp atitinkamų vandenų kelių. Darytina išvada, kad, kaip išvados 21 punkte pažymėjo generalinis advokatas, atrodo, kad Teisingumo Teismo turimą informaciją apie pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos mokėjimo Stockholms Hamn priežastis reikia vertinti kaip reiškiančią Švedijos valstybės, kaip viešosios valdžios subjekto, o ne kaip privataus ūkio subjekto, įsikišimą.
41
Dėl 2003 m. liepos 24 d. Sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415) nustatytų kriterijų, kuriais Stockholms Hamn rėmėsi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, reikia priminti, jog to sprendimo 87 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad, kai valstybės kišimasis turi būti laikomas kompensacija už paslaugas, kurias teikia šią kompensaciją gaunančios įmonės, vykdydamos su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, tokiam kišimuisi netaikoma SESV 107 straipsnio 1 dalis.
42
Teisingumo Teismas nustatė keturias kumuliacines sąlygas, kurias turi atitikti tokia kompensacija, kad būtų paneigtas pranašumo buvimas. Pirma, kompensaciją gaunančiai įmonei turi būti faktiškai pavesta vykdyti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus ir šie įsipareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti. Antra, kriterijai, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija, turi būti iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai, kad nebūtų suteikta ekonominė nauda, kuri galėtų sudaryti palankesnes sąlygas įmonei gavėjai, palyginti su konkuruojančiomis įmonėmis. Trečia, kompensacija negali viršyti to, kas būtina, siekiant padengti visas ar dalį išlaidų, kurių patiriama vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir pagrįstą pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu. Ketvirta, kai įmonė, kuriai bus pavesta vykdyti su viešąja paslauga susijusius įpareigojimus, konkrečiu atveju nėra pasirenkama vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra, kuri leistų atrinkti kandidatą, galintį teikti šias paslaugas mažiausiomis visuomenei išlaidomis, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų analize, kurių gerai valdoma ir pakankamai priemonių su viešąją paslauga susijusiems įpareigojimams vykdyti turinti vidutinė įmonė būtų patyrusi (2003 m. liepos 24 d. Sprendimo Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, 89–93 punktai).
43
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, jog tai, kad Stockholms Hamn reikšmingu laikotarpiu nemokamai vykdė šliuzų operacijas komerciniams laivams, atrodo, buvo įstatyme nustatyta pareiga, kuri vėliau buvo įtvirtinta su įgaliota administracine institucija sudarytu susitarimu ir kuria Švedijos valdžios institucijos siekė užtikrinti optimalų komercinio jūrų transporto eismo paskirstymą tenkinant bendrąjį interesą. Kaip išvados 25 punkte pažymėjo generalinis advokatas, dėl to negalima atmesti galimybės, kad šiuo laikotarpiu Stockholms Hamn buvo pavesta vykdyti su viešąja paslauga susijusį įsipareigojimą, kaip tai suprantama pagal Altmark kriterijus, tačiau tai turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas aplinkybes.
44
Dėl kitų trijų Altmark kriterijų reikia pažymėti, kad, kaip išvados 26 ir 27 punktuose nurodė generalinis advokatas, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos negalima nustatyti, kiek nagrinėjamu atveju tenkinami kiti trys kriterijai, kuriais siekiama užtikrinti, kad nebūtų mokama pernelyg didelė kompensacija. Nors pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos dydis iš esmės grindžiamas mokesčių, kurie buvo renkami iki jų panaikinimo, dydžiu, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad šie mokesčiai būtų susiję su atitinkamos šliuzų paslaugos teikimo išlaidomis.
45
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas reikšmingas aplinkybes, be kita ko, į tai, kas išdėstyta, turės įvertinti, ar pagal privataus ūkio subjekto kriterijų arba Altmark kriterijus galima daryti išvadą, kad, mokant pagrindinėje byloje aptariamą kompensaciją, Stockholms Hamn suteiktas pranašumas.
Dėl poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijos iškraipymo
46
Pagal suformuotą jurisprudenciją, siekiant nacionalinę priemonę kvalifikuoti kaip valstybės pagalbą, reikia nustatyti ne realų atitinkamos pagalbos poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir realų konkurencijos iškraipymą, o tik tai, ar ši pagalba gali daryti poveikį šiai prekybai ir iškraipyti konkurenciją. Konkrečiai kalbant, kai valstybės narės suteikta pagalba sustiprina tam tikrų įmonių padėtį, palyginti su kitomis Sąjungos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, darytina išvada, kad tokia pagalba turėjo įtakos šiai prekybai (2015 m. sausio 14 d. Sprendimo Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, 65 bei 66 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
47
Šiuo aspektu nebūtina, kad įmonės pagalbos gavėjos pačios dalyvautų Sąjungos vidaus prekyboje. Jei valstybė narė suteikia pagalbą įmonėms, dėl tokios priežasties vidaus veiklos apimtis gali būti išlaikyta arba padidinta, todėl kitose valstybėse narėse įsisteigusios įmonės turi mažiau galimybių patekti į tos valstybės narės rinką. Be to, nėra jokios ribos ar procentinio dydžio, kurių nepasiekus būtų galima konstatuoti, kad nedaromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai. Palyginti nedidelė pagalbos suma arba palyginti mažas pagalbą gaunančios įmonės dydis a priori nereiškia, kad negali būti daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai. Todėl sąlyga, pagal kurią atitinkama pagalba turi galėti daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, nepriklauso nei nuo vietinio ar regioninio teikiamų transporto paslaugų pobūdžio, nei nuo atitinkamos veiklos srities masto (2015 m. sausio 14 d. Sprendimo Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, 67–69 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
48
Darytina išvada, kad, kiek tai susiję su pagrindinėje byloje nagrinėjama priemone, įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijai priklauso nuo to, ar egzistuoja rinka, kurioje būtų siūloma pagrindinėje byloje aptariama šliuzų paslauga. Šiuo atžvilgiu, be kita ko, reikia atsižvelgti į Švedijos valdžios institucijų nustatytą reikalavimą teikti paslaugą nemokamai, kuris gali būti kliūtis kitose valstybėse narėse įsisteigusioms įmonėms numatyti teikti pagrindinėje byloje aptariamą paslaugą.
49
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: SESV 107 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad metinė kompensacija, kurią pagal susitarimą valstybės institucija moka savivaldybės akcinei bendrovei iš valstybės lėšų kaip kompensaciją už šios bendrovės įsipareigojimą nemokamai teikti šliuzų paslaugą vandenų kelyje, už kurią prieš sudarant šį susitarimą buvo imamas mokestis, yra valstybės pagalba, jeigu ta bendrovė gali būti laikoma įmone ir jeigu ši kompensacija jai suteikia pranašumą, kurio ji nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
50
Antruoju ir trečiuoju prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tuo atveju, jei kompensacija, numatyta susitarime, sudarytame prieš valstybei įstojant į Sąjungą, yra pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ji turi būti kvalifikuojama kaip „esama pagalba“, kaip suprantama pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkto i papunktį, ir, jei taip, ar ji turi būti laikoma „nauja pagalba“ po šio įstojimo, nes jos taikymas buvo pratęstas kelis kartus, o dydis pakoreguotas pagal pradines susitarimo, kuriuo ji nustatoma, sąlygas.
51
Reikia priminti, kad valstybės pagalbos pripažinimas esama arba nauja pagalba turi skirtingas procedūrines pasekmes. Remiantis SESV 108 straipsnio 1 dalimi, esama pagalba gali būti teikiama teisėtai, jei Komisija nekonstatavo jos nesuderinamumo su vidaus rinka (1994 m. kovo 15 d. Sprendimo Banco Exterior de España, C‑387/92, EU:C:1994:100, 19 bei 20 punktai ir 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo P, C‑6/12, EU:C:2013:525, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Tačiau SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytas reikalavimas laiku pranešti Komisijai apie planus suteikti naują pagalbą ar pakeisti esamą pagalbą ir šie planai negali būti įgyvendinti iki galutinio sprendimo procedūroje priėmimo (2021 m. gegužės 20 d. Sprendimo Azienda Sanitaria Provinciale di Catania, C‑128/19, EU:C:2021:401, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52
Pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkto i papunktį „esama pagalba“ – „nedarant poveikio [Stojimo akto] 144 ir 172 straipsniams, visa pagalba, kuri buvo iki SESV įsigaliojimo atitinkamose valstybėse narėse, t. y. pagalbos schemos ir individuali pagalba, kuri buvo skiriama iki SESV įsigaliojimo atitinkamose valstybėse narėse ir tebėra taikoma po jo“.
53
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad pagrindinėje byloje aptariama kompensacija pradėta mokėti, taigi ir egzistavo prieš įsigaliojant SESV Švedijoje, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkto i papunktį.
54
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad apie pagrindinėje byloje aptariamą kompensaciją Komisijai nebuvo pranešta, todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Stojimo akto 144 straipsnis, kurio a punkte numatyta, kad „[SESV 107 ir 108] straipsniuose numatytos pagalbos srityje“„iš pagalbos, taikytos naujosiose valstybėse narėse iki įstojimo, tik ta, apie kurią Komisijai buvo pranešta iki 1995 m. balandžio 30 d., laikoma „esama“ pagalba, kaip ji suprantama pagal [SESV 108 straipsnio 1 dalį]“, taikytinas nagrinėjamu atveju.
55
Iš Stojimo akto, ypač jo 137 straipsnio 1 dalies, matyti, kad šio akto VI antraštinė dalis, kurioje yra 144 straipsnis, taikoma žemės ūkio produktams (šiuo klausimu žr. 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo P, C‑6/12, EU:C:2013:525, 44 punktą). Todėl Stojimo akto 144 straipsnis netaikomas pagrindinėje dalyje aptariamai kompensacijai, kuri susijusi su šliuzų paslaugomis.
56
Darytina išvada, kad, nors apie pagrindinėje byloje aptariamą kompensaciją nebuvo pranešta Komisijai, ji turi būti kvalifikuojama kaip esama pagalba, nes atitinka Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkto i papunktyje nustatytas tokio kvalifikavimo sąlygas.
57
Vis dėlto reikia nustatyti, ar toks kvalifikavimas gali būti paneigtas dėl pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos pratęsimų ir koregavimų. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šį prašymą pateikęs teismas kelia klausimą, ar pakeitimai, susiję su pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos trukme ir dydžiu, padaryti pasibaigus susitarimo galiojimui, kuris buvo sudarytas 1979 m. iš pradžių penkerių metų laikotarpiui, gali būti laikomi „esamos pagalbos pakeitimu“, todėl galiausiai ši kompensacija turi būti laikoma „nauja pagalba“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2015/1589 1 straipsnio c punktą.
58
Pagal Reglamento Nr. 794/2004 4 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį „visi pakeitimai, išskyrus visiškai formalaus ir administracinio pobūdžio pakeitimus, kurie negali turėti įtakos pagalbos priemonės atitik[čiai] [vidaus] rinkos reikalavimams“ yra esamos pagalbos pakeitimas. Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją tik esminis esamos pagalbos pakeitimas, t. y. subjektyvus, objektyvus ar laikinas pokytis, turintis įtakos pagalbos sudedamosioms dalims ir galintis pakeisti jos suderinamumo su vidaus rinka vertinimą, yra nauja pagalba (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Carrefour Hypermarchés ir kt., C‑510/16, EU:C:2018:751, 41 punktą ir 2018 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Rittinger ir kt., C‑492/17, EU:C:2018:1019, 57 punktą).
59
Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad susitarimo galiojimas buvo automatiškai pratęsiamas kas penkerius metus iki jo nutraukimo 2021 m. Šis automatinis susitarimo galiojimo pratęsimas penkeriems metams, išskyrus nutraukimo atvejį, ir pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos dydžių koregavimas kasmet, remiantis vartotojų kainų indeksu, ir kas penkerius metus, remiantis eismo intensyvumu, buvo numatyti minėtame susitarime ir dėl to į juos galėjo būti atsižvelgta nuo susitarimo sudarymo, siekiant įvertinti suderinamumą.
60
Pagal suformuotą jurisprudenciją tik pratęsimai, nustatyti teisės aktais, priimtais vėliau už teisės aktą, kuriame numatyta atitinkama pagalba, prireikus po to, kai Komisija ją patvirtino (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Belgija / Komisija, C‑197/99 P, EU:C:2003:444, 109 punktą ir 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, 47 punktą), arba pratęsimai, viršijantys sutartyje, kuria ta pagalba buvo skirta, numatytus terminus, išskyrus įprastinį tos sutarties veikimą (šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 26 d. Sprendimo DEI ir Komisija / Alouminion tis Ellados, C‑590/14 P, EU:C:2016:797, 59 punktą), yra esamos pagalbos pakeitimai.
61
Kiek tai susiję su pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos dydžių koregavimu, kaip išvados 37 punkte konstatavo generalinis advokatas, viena vertus, pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos dydžio metinis koregavimas remiantis vartotojų kainų indeksu priskiriamas automatiniams piniginės pagalbos sumų svyravimams infliacijos sąlygomis, o ne esminiam šios kompensacijos dydžio pakeitimui. Kita vertus, kiek tai susiję su pagrindinėje byloje aptariamos kompensacijos bazinio dydžio perskaičiavimu kas penkerius metus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės įvertinti, ar šis perskaičiavimas, nors ir atliktas pagal laikui bėgant nekintančią formulę, faktiškai lėmė pakartotines derybas, kurios gali būti laikomos „pakeitimais“. Taip, be kita ko, galėtų būti tuo atveju, jei minėtas perskaičiavimas reikalautų, kad šalys susitartų dėl eismo intensyvumo, į kurį reikia atsižvelgti.
62
Jei taip iš tikrųjų yra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės išnagrinėti, ar šie pakeitimai gali būti laikomi „esminiais“, turint omenyje, kad 20 % riba, kurią viršijus pradinio biudžeto pakeitimas laikomas esamos pagalbos pakeitimu, pagal Reglamento Nr. 794/2004 4 straipsnio 1 dalį taikoma pagalbos schemoms, o ne individualiai pagalbai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje.
63
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti: Reglamento 2015/1589 1 straipsnio b punkto i papunktis ir c punktas turi būti aiškinami taip, kad tai, jog kompensacija, kurios mokėjimas pagal pradines ją nustatančio susitarimo sąlygas buvo pratęsiamas kas penkerius metus, jei šis susitarimas nebuvo nutrauktas, ir kurios dydis buvo keičiamas, pirma, kasmet, remiantis vartotojų kainų indeksu, ir, antra, kas penkerius metus, remiantis atitinkamo eismo intensyvumu, taikant pradiniame susitarime nustatytą ir laikui bėgant nepakitusią formulę, yra pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad ji yra esama pagalba.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
64
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
SESV 107 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
metinė kompensacija, kurią pagal susitarimą valstybės institucija moka savivaldybės akcinei bendrovei iš valstybės lėšų kaip kompensaciją už šios bendrovės įsipareigojimą nemokamai teikti šliuzų paslaugą vandenų kelyje, už kurią prieš sudarant šį susitarimą buvo imamas mokestis, yra valstybės pagalba, jeigu ta bendrovė gali būti laikoma įmone ir jeigu ši kompensacija jai suteikia pranašumą, kurio ji nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis.
2.
2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias [SESV] 108 straipsnio taikymo taisykles, 1 straipsnio b punkto i papunktis ir c punktas
turi būti aiškinami taip:
tai, kad kompensacija, kurios mokėjimas pagal pradines ją nustatančio susitarimo sąlygas buvo pratęsiamas kas penkerius metus, jei šis susitarimas nebuvo nutrauktas, ir kurios dydis buvo keičiamas, pirma, kasmet, remiantis vartotojų kainų indeksu, ir, antra, kas penkerius metus, remiantis atitinkamo eismo intensyvumu, taikant pradiniame susitarime nustatytą ir laikui bėgant nepakitusią formulę, yra pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad ji yra esama pagalba.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.