Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2026 m. gegužės 13 d.(1)
Byla C‑61/25 P
Europos Komisija
prieš
Ispanijos Karalystę
„ Apeliacinis skundas – Europos žemės ūkio garantijų fondas (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai (EŽŪFKP) – Europos Sąjungos nefinansuojamos išlaidos – Reglamentas (ES) Nr. 1306/2013 – 93 straipsnio 2 dalis – Kompleksinė parama – II priedas – 3 teisės aktais nustatyti valdymo reikalavimai (VR) – Biologinė įvairovė – Saugomos laukinės floros rūšys – Direktyvos 92/43/EEB 6 straipsnio 1 ir 2 dalys – Ūkininkų pareigų nenustatymas “
Įvadas
1.        Ši išvada susijusi su Europos Komisijos pateiktu apeliaciniu skundu, kuriuo prašoma panaikinti 2024 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Ispanija / Komisija (T‑508/22, EU:T:2024:855; toliau – skundžiamas sprendimas). Tuo sprendimu Bendrasis Teismas patenkino Ispanijos Karalystės pareikštą ieškinį ir, kiek tai susiję su šia valstybe nare, panaikino 2022 m. birželio 8 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2022/908 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP)(2).
2.        Tuo sprendimu Komisija atsisakė finansuoti 9 968 215,15 EUR sumą, nes 2016–2017 m. Ispanijos valdžios institucijos neatliko patikrų, ar Kastilijoje ir Leone (Ispanija) išsaugotos saugomų laukinės floros rūšių natūralios buveinės. Komisijos nuomone, tos patikros buvo būtinos pagal Reglamente (ES) Nr. 1306/2013(3) nustatytas kompleksinės paramos taisykles, pagal kurias bendros žemės ūkio politikos(4) finansavimas siejamas su tuo, ar ūkininkai laikosi pagrindinių standartų, be kita ko, aplinkos apsaugos srityje. Visų pirma Komisija Ispanijos Karalystei priekaištavo dėl to, kad ši vietoje neatliko patikrų, ar Sąjungos paramą gaunantys ūkininkai laikosi 3 teisės aktais nustatytų valdymo reikalavimų (VR)(5), apibrėžtų pagal Reglamento Nr. 1306/2013 II priedą ir, remiantis juo, pagal Direktyvos 92/43/EEB(6) 6 straipsnio 1 ir 2 dalių įgyvendinimo priemones.
3.        Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad pareiga atlikti kompleksinės paramos patikras apima tik šios direktyvos įgyvendinimo priemonių laikymąsi nacionaliniu lygmeniu. Vis dėlto, kadangi Kastilijoje ir Leone nebuvo priimtas joks planas ar kitos apsaugos priemonės pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalis, reikalavimai, taikomi ūkininkams pagal 3 VR, nebuvo pakankamai tikslūs, kad Ispanijos valdžios institucijos galėtų patikrinti, ar jų laikomasi. Taigi, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija neturėjo pagrindo laikyti, jog tai, kad nebuvo atliktos patikros, yra neatitiktis, ir dėl to taikyti finansinę pataisą.
4.        Teisingumo Teismas manęs prašo išnagrinėti antrąjį Komisijos apeliaciniame skunde nurodytą pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies aiškinimu. Tai esminė nuostata, susijusi su pagal BŽŪP taikytina kompleksinės paramos sistema, dėl kurios Teisingumo Teismas dar nėra priėmęs sprendimo. Reikės, be kita ko, nustatyti, ar, atsižvelgiant į jos formuluotę, norminį kontekstą ir tikslą, Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalimi Komisijai neleidžiama nuspręsti ES lėšomis nefinansuoti išlaidų, patirtų pagal EŽŪGF ir EŽŪFKP(7), kai, kaip skundžiamame sprendime nusprendė Bendrasis Teismas, 3 VR laikymosi patikrų neatlikimą lemia tai, kad nacionalinės institucijos neapibrėžė pareigų, kurias turi įvykdyti ūkininkai.
Teisinis pagrindas
5.        Reglamentu Nr. 1306/2013, kuriame išdėstytos pagrindinės šioje byloje nagrinėjamos taisyklės, nustatytos taisyklės dėl BŽŪP finansavimo, valdymo ir stebėsenos iki jo panaikinimo 2023 m. sausio mėn. Jį panaikinus, jis buvo pakeistas Reglamentu (ES) 2021/2116(8). Reglamentu Nr. 1306/2013 buvo reglamentuoti fondai, užtikrinta išlaidų stebėsena ir nustatyti žemės ūkio paramos kontrolės mechanizmai. Reglamento Nr. 1306/2013 įgyvendinimo taisyklės buvo nustatytos Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 809/2014(9) ir Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 908/2014(10).
6.        Reglamento Nr. 1306/2013 54, 55, 59 ir 60 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(54)      kompleksinės paramos sistema į BŽŪP įtraukiami pagrindiniai aplinkos <...> standartai. Kompleksine parama siekiama prisidėti prie tvaraus žemės ūkio vystymo didinant paramos gavėjų informuotumą apie poreikį laikytis tų pagrindinių standartų. Ja taip pat siekiama prisidėti prie to, kad BŽŪP labiau atitiktų visuomenės lūkesčius, geriau derinant tą politiką su aplinkos, visuomenės sveikatos, gyvūnų, augalų sveikatos ir gyvūnų gerovės politika. Kompleksinės paramos sistema yra neatskiriama BŽŪP dalis, todėl ją reikėtų išsaugoti. Tačiau jos apimtis, kurią šiuo metu sudaro atskiri teisės aktais nustatytų valdymo reikalavimų ir geros agrarinės ir aplinkosaugos žemės būklės standartų sąrašai, turėtų būti supaprastinta, kad būtų užtikrintas ir labiau regimas kompleksinės paramos sistemos nuoseklumas. Šiuo tikslu reikalavimai ir standartai turėtų būti įtraukti į vieną sąrašą ir sugrupuoti pagal sritis ir problemas. <...>;
(55)      kad teisės aktais nustatyti valdymo reikalavimai būtų taikomi ūkių lygiu ir jais būtų užtikrinamos lygios visų ūkininkų galimybės, jie turi būti išsamiai įgyvendinti valstybėse narėse;
<…>
(59)      paramos gavėjai turėtų aiškiai žinoti, kokių kompleksinės paramos taisyklių jie turi laikytis. Šiuo tikslu visi tas taisykles sudarantys reikalavimai ir standartai turėtų būti išsamiai, suprantamai ir su paaiškinimais pateikti valstybėms narėms, jei įmanoma, ir elektroninėmis priemonėmis;
(60)      norint veiksmingai įgyvendinti kompleksinės paramos sistemą, turi būti tikrinama, ar gavėjai vykdo pareigas.“
7.        Reglamento Nr. 1306/2013 V antraštinėje dalyje „Kontrolės sistemos ir nuobaudos“ yra I skyrius „Bendrosios taisyklės“. Šiame skyriuje išdėstytas reglamento 58 straipsnis „Sąjungos finansinių interesų apsauga“, kuriame nustatyta:
„1. Įgyvendindamos BŽŪP valstybės narės priima visas būtinas teisines, reguliavimo ir administracines nuostatas ir imasi visų kitų priemonių, būtinų veiksmingai Sąjungos finansinių interesų apsaugai užtikrinti, visų pirma:
a) fondų lėšomis finansuojamų veiksmų teisėtumui ir tvarkingumui tikrinti;
<…>
c) užkirsti kelią pažeidimams ir sukčiavimo atvejams, jiems aptikti ir ištaisyti;
<…>
2. Siekdamos užtikrinti, kad būtų laikomasi Sąjungos paramos sistemas reglamentuojančių teisės aktų, valstybės narės nustato veiksmingas valdymo ir kontrolės sistemas, kuriomis siekiama sumažinti finansinės žalos Sąjungai pavojų.
<...>“
8.        Reglamento Nr. 1306/2013 VI antraštinėje dalyje „Kompleksinė parama“ yra I skyrius „Taikymo sritis“, kuriame išdėstyti reglamento 91–95 straipsniai, ir II skyrius „Su kompleksine parama susijusi kontrolės sistema ir administracinės nuobaudos“, apimantis to reglamento 96–101 straipsnius.
9.        Reglamento Nr. 1306/2013 91 straipsnyje „Bendrasis principas“ numatyta:
„1.      Kai 92 straipsnyje nurodytas paramos gavėjas nesilaiko 93 straipsnyje nustatytų kompleksinės paramos taisyklių, tam paramos gavėjui skiriama administracinė nuobauda.
2.      1 dalyje nurodyta administracinė nuobauda taikoma tik tuo atveju, jei reikalavimų nesilaikymas yra veikimo arba neveikimo, dėl kurio tiesiogiai atsakingas atitinkamas paramos gavėjas, rezultatas <...>.
<...>
3.      Šioje antraštinėje dalyje:
<…>
b)      reikalavimas – kiekvienas atskiras II priede nurodytas teisės aktų nustatytas valdymo reikalavimas pagal Sąjungos teisę, nustatytas atitinkamame akte, ir kuris skiriasi savo esme nuo visų kitų to paties akto reikalavimų.“
10.      Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio „Kompleksinės paramos taisyklės“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Kompleksinės paramos taisyklės apima Sąjungos teise nustatytus valdymo reikalavimus ir nacionaliniu lygiu nustatytus geros agrarinės ir aplinkosaugos žemės būklės standartus, kaip išvardyta II priede, susij[usius] su šiomis sritimis:
a)      aplinka, klimato kaita ir gera agrarine žemės būkle;
b)      žmonių, gyvūnų ir augalų sveikata;
c)      gyvūnų gerove.
2.      Taikomi galiojantys II priede nurodyti su teisės aktais nustatytais valdymo reikalavimais susiję aktai, o direktyvų atveju – valstybių narių įgyvendintos nuostatos.“
11.      Reglamento Nr. 1306/2013 95 straipsnyje „Informacija paramos gavėjams“ numatyta:
„Valstybės narės atitinkamiems paramos gavėjams pateikia reikalavimų ir standartų, kurie turi būti taikomi ūkių lygiu, sąrašą ir aiškią bei tikslią informaciją apie juos, jei įmanoma – elektroninėmis priemonėmis.“
12.      Reglamento Nr. 1306/2013 96 straipsnyje „Kompleksinės paramos patikros“ nustatyta:
„<...>
3.      Valstybės narės atlieka patikras vietoje, kad patikrintų, ar paramos gavėjas vykdo šioje antraštinėje dalyje nustatytas pareigas.
<…>“
Ginčo aplinkybės
13.      Ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 2–35 punktuose ir, kiek aktualu šiai išvadai, gali būti apibendrintos, kaip nurodyta toliau.
14.      Atlikus tyrimą Kastilijos ir Leono autonominėje srityje (Ispanija) dėl Reglamento Nr. 1306/2013 VI antraštinėje dalyje numatytos kompleksinės paramos sistemos įgyvendinimo tvarkos, Komisija nustatė įvairių trūkumų, susijusių su trimis pagrindinėmis kontrolės priemonėmis 2016 ir 2017 m., be kita ko, su Ispanijos valdžios institucijų atliktų patikrų vietoje apimtimi ir kokybe. Komisijos nuomone, tie trūkumai galėjo kelti riziką fondams ir dėl to lemti vienkartinį finansinės pataisos pritaikymą visai paramos sumai, išmokėtai paramos gavėjams, kuriems buvo taikoma kompleksinės paramos sistema.
15.      Ispanijos valdžios institucijoms ir Komisijai pasikeitus nuomonėmis, be kita ko, dėl rizikos, kurią fondams kelia nustatyti trūkumai, apskaičiavimo, taip pat taikinimo institucijai parengus ataskaitą, priimtą pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 908/2014 40 straipsnį, Komisija Ispanijos valdžios institucijoms pateikė savo galutinę poziciją. Toje pozicijoje ji patvirtino savo išvadas dėl trūkumų, susijusių su pirmąja ir antrąja pagrindinėmis kontrolės priemonėmis, taip pat dėl tų trūkumų keliamos rizikos fondams.
16.      Tos išvados dėl antrojo iš keturių pažeidimų, susijusių su pirmąja pagrindine kontrolės priemone, kuri vienintelė yra susijusi su šiuo procesu, buvo susijusios su 3 VR ir natūralių saugomų laukinės floros rūšių buveinių išsaugojimo patikrų nebuvimu 2016 ir 2017 paraiškų teikimo metais. Visų pirma, Komisija nustatė, kad Ispanijos valdžios institucijos neatliko kompleksinės paramos patikrų, kaip to reikalaujama Reglamento Nr. 1306/2013 96 straipsnio 3 dalyje ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 809/2014 24 straipsnio 1 dalyje bei 65 straipsnio 1 dalyje.
17.      Atsižvelgdama į visus nustatytus trūkumus, Komisija galutinai nusprendė, kad 2016 ir 2017 paraiškų teikimo metais taikytina 5 % fiksuoto dydžio finansinė pataisa nuo 10 % visos paramos sumos, o 2018 paraiškų teikimo metais – 2 % nuo 10 % visos paramos sumos. Taigi ginčijamu sprendimu Komisija atsisakė Sąjungos lėšomis finansuoti visą bendrą 9 973 274,36 EUR sumą, o tai, atsižvelgiant į sumas, jau susigrąžintas po ankstesnių tyrimų, lėmė 9 968 215,15 EUR grynąją finansinę pataisą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
18.      2022 m. rugpjūčio 19 d. ieškiniu Ispanijos Karalystė Bendrojo Teismo paprašė panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ja. Savo ieškinį ji pagrindė dviem pagrindais, kuriuose nurodė įvairias Komisijos, kaip įtariama, padarytas faktines, teisines ir vertinimo klaidas.
19.      Visų pirma, ieškinio pirmąjį pagrindą sudarė šešios dalys, iš kurių pirmosios keturios susijusios su tuo, kad nebuvo rimtų ir pagrįstų abejonių dėl įvairių nustatytų trūkumų, susijusių su pirmąja ir antrąja pagrindinėmis kontrolės priemonėmis. Šio ieškinio pagrindo penkta dalis buvo susijusi su gero administravimo principo pažeidimu, dėl kurio buvo atmestas Sąjungos lėšomis nefinansuotinos sumos apskaičiavimas, pagrįstas Ispanijos Karalystės pasiūlytu ekstrapoliacijos metodu. Šio ieškinio pagrindo šešta dalis ir ieškinio antrasis pagrindas buvo susiję su proporcingumo principo pažeidimu, padariusiu poveikį Komisijos nustatytai fiksuoto dydžio finansinei pataisai.
20.      Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas visiškai pritarė ieškinio pirmojo pagrindo antrai daliai ir iš dalies – jo ketvirtai daliai, pagrįsdamas savo nuomonę tuo, kad Komisija ginčijamą fiksuoto dydžio finansinę pataisą nepagrįstai grindė dviem trūkumais: pirma, tuo, kad nebuvo atlikta 3 VR kompleksinės paramos patikrų, pažeidžiant Reglamento Nr. 1306/2013 96 straipsnio 3 dalį, ir, antra, tuo, kad paramos gavėjai nepasirašė kompleksinės paramos patikros ataskaitų ir pažeidė Įgyvendinimo reglamento Nr. 809/2014 72 straipsnio 1 dalies b punkto ii papunktį. Kalbant apie likusius klausimus, ieškinio pirmojo pagrindo pirmą ir trečią dalis Bendrasis Teismas atmetė. Ieškinio pirmojo pagrindo penktos bei šeštos dalių ir ieškinio antrojo pagrindo jis nenagrinėjo.
21.      Dėl ieškinio pirmojo pagrindo antros dalies, kuri yra susijusi su šiuo apeliaciniu skundu, Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, kad pagal Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 1 dalį VR kompleksinės paramos taisyklės yra numatytos to reglamento II priede. Kalbant konkrečiau apie 3 VR, tame II priede daroma nuoroda į Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalis, kuriose numatyta, kad valstybės narės nustato specialioms saugomoms laukinės floros rūšių buveinių teritorijoms būtinas apsaugos priemones, tarp jų, jei reikia, atitinkamus tvarkymo planus, ir imasi reikiamų priemonių, kad būtų išvengta tų buveinių blogėjimo. Bendrasis Teismas taip pat pažymėjo, kad Kastilijoje ir Leone Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalys į nacionalinę teisę perkeltos Dekretu 63/2007(11), kuriame pateikiamas šioje Ispanijos autonominėje srityje saugomų laukinės floros rūšių sąrašas.
22.      Be to, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Dekretas 63/2007, kuriuo pripažįstamas saugomų laukinės floros rūšių buvimas Kastilijoje ir Leone, ir 3 VR kompleksinės paramos konkrečiai tokioms rūšims apsaugoti patikrų neatlikimas kartu sudaro rimtų ir pagrįstų abejonių dėl atliktų patikrų įrodymą. Remdamasis šioje srityje taikytina suformuota jurisprudencija, jis padarė išvadą, kad Ispanijos Karalystė turėjo įrodyti, jog Komisijos nustatytos aplinkybės nebuvo tikslios.
23.      Galiausiai, Bendrasis Teismas pabrėžė, kad pagal Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalį pareiga atlikti 3 VR kompleksinės paramos patikras apima tik Direktyvos 92/43 perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių laikymąsi nacionaliniu lygmeniu. Pagal tą nuostatą taikomi tik galiojantys to reglamento II priede nurodyti su VR susiję teisės aktai, o direktyvų atveju – valstybių narių įgyvendintos nuostatos. Vis dėlto nagrinėjamu atveju, nesant jokių Ispanijos valdžios institucijų iš anksto nustatytų apsaugos priemonių, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalis, reikalavimai, taikomi ūkininkams pagal 3 VR, nebuvo nustatyti pakankamai tiksliai, kad Ispanijos valdžios institucijos galėtų veiksmingai kontroliuoti jų laikymąsi. Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl to Ispanijos Karalystė pagrįstai teigė, jog Komisija negalėjo 3 VR kompleksinės paramos patikrų nebuvimo laikyti neatitiktimi.
24.      Ginčijamas sprendimas skundžiamu sprendimu buvo panaikintas visas, kiek jis buvo susijęs su Ispanijos Karalyste. Dėl to panaikinimo apimties Bendrasis Teismas iš esmės pažymėjo, kad, neatsižvelgiant į trūkumus, ginčijamus ieškinio pirmojo pagrindo antroje ir ketvirtoje dalyse, visos fiksuoto dydžio finansinės pataisos sumos apskaičiavimas paprastai būtų buvęs kitoks, todėl Komisija turėjo pati įvertinti to panaikinimo pasekmes.
Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
25.      Savo apeliaciniu skundu Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punktą, kiek juo patenkinta ieškinio pirmojo pagrindo antra dalis;
–        atmesti ieškinio pirmojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą;
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl ieškinio pirmojo pagrindo penktos bei šeštos dalių ir ieškinio antrojo pagrindo, ir
–        priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
26.      Ispanijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Teisinė analizė
27.      Apeliaciniam skundui pagrįsti Komisija nurodo du pagrindus: pirmasis susijęs su klaida taikant taisykles, kuriomis reglamentuojamas įrodinėjimo naštos taikymas sąskaitų patvirtinimo procedūros metu, o antrasis – su klaida aiškinant valstybių narių pareigas, susijusias su 3 VR taikymu ir patikromis, kaip ūkininkai jų laikosi.
28.      Atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo prašymą, savo analizėje išnagrinėsiu antrąjį iš šių pagrindų, susijusį, be kita ko, su Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies aiškinimu.
Šalių argumentai
29.      Dėstydama apeliacinio skundo antrąjį pagrindą Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai nusprendė, jog Ispanijos Karalystė galėjo paneigti įrodymus, kad egzistuoja rimtų ir pagrįstų abejonių dėl pareigos atlikti patikras vietoje siekiant užtikrinti 3 VR laikymąsi, remdamasi tuo, kad ji pati savo vidaus teisėje nenustatė iš Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalių kylančių pareigų. Kalbant konkrečiau, Komisija mano, kad ši Bendrojo Teismo išvada negali būti pagrįsta Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalimi. Ta nuostata negali būti aiškinama taip, kad valstybė narė neturi atlikti kompleksinės paramos patikrų vietoje, jei nacionalinės institucijos nėra iš anksto nustačiusios reikalavimų, kuriuos reikia patikrinti. Priešingai, kai valstybė narė nevykdo savo pareigos įgyvendinti VR ir kai dėl to neatliekama jokių patikrų vietoje, ta valstybė narė pažeidžia savo pareigą įdiegti kontrolės priemonių sistemą, užtikrinančią veiksmingą VR laikymosi kontrolę, kaip to reikalaujama, be kita ko, pagal Reglamento Nr. 1306/2013 96 straipsnio 3 dalį, taip pat pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 809/2014 24 straipsnio 1 dalį ir 65 straipsnio 1 dalį. Dėl kitokio aiškinimo tiek Reglamentas Nr. 1306/2013 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 809/2014 taptų neveiksmingi, tiek būtų nepaisoma kompleksinės paramos reikalavimų tikslo.
30.      Ispanijos Karalystė ginčija šiuos argumentus, laikydamasi nuomonės, kad Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kurį Bendrasis Teismas pateikė skundžiamame sprendime, yra teisingas. Ispanijos Karalystė visų pirma teigia, kad 3 VR turinį apibrėžia būtent valstybės narės, perkeldamos Direktyvą 92/43 į nacionalinę teisę. Įgyvendindamos tą direktyvą Kastilijoje ir Leone, Ispanijos valdžios institucijos esą laikėsi nuomonės, kad pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalis, kuriose nustatomos ūkininkų pareigos, susijusios su jų veikla, nebūtina priimti saugomų laukinės floros rūšių buveinių atkūrimo ar išsaugojimo planų ar kitų apsaugos priemonių. Šiame kontekste, Ispanijos Karalystės nuomone, patikrų vietoje nebuvimas buvo pateisinamas, nes pagal Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalį 3 VR turi būti tikrinami atsižvelgiant į tai, kaip valstybė narė perkėlė Direktyvą 92/43 į nacionalinę teisę. Priešingai nei teigia Komisija, tai nereiškia, kad valstybė narė neturi patikimos ir veiksmingos kompleksinės paramos kontrolės schemos pagal Reglamentą Nr. 1306/2013.
Teisinis vertinimas
31.      Iš pradžių reikia priminti, kad ši byla susijusi su Komisijos sprendimu, priimtu pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnyje numatytą sąskaitų patvirtinimo procedūrą. Šios procedūros, vykdomos tarp šios institucijos ir kiekvienos iš valstybių narių, gavusių finansavimą pagal BŽŪP, tikslas – patikrinti, ar, kaip reikalaujama Reglamento Nr. 1306/2013 58 straipsnio 2 dalyje, atitinkama valstybė narė turi veiksmingą kontrolės ir valdymo sistemą, leidžiančią užtikrinti, kad būtų laikomasi Sąjungos paramos schemas reglamentuojančių teisės aktų, ir kuo labiau sumažinti finansinės žalos Sąjungai pavojų. Sąskaitų patvirtinimo procedūra taip pat apima klausimą, ar, taikydama šią sistemą, atitinkama valstybė narė atliko reikiamas patikras, siekdama nustatyti, ar laikomasi Reglamento Nr. 1306/2013 nuostatų, įskaitant kompleksinės paramos taisykles. Kaip skundžiamo sprendimo 75 punkte teisingai pažymi Bendrasis Teismas, kai šios kontrolės priemonės netaikomos arba yra netinkamos, Komisija privalo taikyti finansinę pataisą, kad išvengtų situacijos, kai fondai turi padengti sumas, kurios nebuvo panaudotos Sąjungos teisės aktais siekiamam tikslui finansuoti(12).
32.      Be to, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad, siekiant įrodyti bendro žemės ūkio rinkų organizavimo taisyklių pažeidimą, Komisija turi pateikti įrodymą, kad ji turi rimtų ir pagrįstų abejonių dėl nacionalinių administracijų vykdomos priežiūros arba dėl jų pateiktų duomenų neteisingumo, tačiau ji neprivalo išsamiai įrodyti tos priežiūros nepakankamumo ar tų duomenų neteisingumo. Toks Komisijos įrodinėjimo naštos sumažinimas paaiškinamas tuo, jog valstybė narė yra geresnėje padėtyje surenkant ir patikrinant fondų sąskaitų patvirtinimui būtinus duomenis, ir todėl pastarajai priklauso pateikti kuo detalesnę ir išsamesnę informaciją apie šios priežiūros ar duomenų realumą, o tam tikrais atvejais – apie Komisijos tvirtinimų neteisingumą(13).
33.      Šioje byloje Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 ir 77 punktuose konstatavo, kad, Ispanijos valdžios institucijoms Kastilijoje ir Leonoje neatlikus 3 VR kompleksinės paramos patikrų, Komisija savo galutinėje pozicijoje sugebėjo pateikti rimtų ir pagrįstų abejonių įrodymą, kaip tai suprantama pagal pirmesniame punkte minėtą jurisprudenciją, ir todėl Ispanijos Karalystei teko įrodyti, kad Komisijos išvados yra netikslios. Vis dėlto skundžiamo sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad Ispanijos Karalystės argumentais, grindžiamais tuo, kad pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalis nebuvo pateikta tikslių nurodymų, leidžiančių ūkininkams apsaugoti laukinės floros rūšis Kastilijoje ir Leone, pavyko paneigti Komisijos išvadą, jog 3 VR kompleksinės paramos patikros neatitiko reikalavimų.
34.      Pirmiausia, kalbant apie Bendrojo Teismo išvadą dėl Komisijos nustatytų rimtų ir pagrįstų abejonių, reikia pažymėti, kad pagal Reglamentu Nr. 1306/2013 sukurtą kompleksinės paramos sistemą iš tiesų reikalaujama, kad ūkininkai, gaunantys to reglamento 92 straipsnyje nurodytą paramą, laikytųsi tam tikrų taisyklių aplinkai, visuomenės sveikatai ir gyvūnų gerovei apsaugoti. Pagal Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 1 dalį tos taisyklės apima visų pirma VR, kurie pateikiami viename sąraše ir sugrupuoti pagal sritis bei temas to reglamento II priede(14).
35.      Kalbant apie konkretų biologinės įvairovės apsaugos tikslą, II priedo skirsnyje „3 VR“ nurodyta, kad taisyklės, kurių turi laikytis ūkininkai, yra numatytos, be kita ko, Direktyvoje 92/43, konkrečiau – jos 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse. Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 72 punkte, šia nuostata numatoma, kad valstybės narės nustatytų specialioms saugomoms laukinės floros rūšių buveinių teritorijoms taikomas būtinas apsaugos priemones, tarp jų, jei reikia, atitinkamus tvarkymo planus, ir kad valstybės narės imtųsi reikiamų priemonių, siekdamos išvengti tų buveinių blogėjimo. Kastilijoje ir Leone, kuri yra šioje byloje nagrinėjama Ispanijos autonominė sritis, Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalys į nacionalinę teisę perkeltos Dekretu 63/2007. Tame dekrete pateiktas saugomų laukinės floros rūšių sąrašas ir numatyta priimti tų rūšių buveinių atkūrimo ir išsaugojimo planus(15).
36.      Vadinasi, Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai laikyti, kad Komisija pateikė rimtų ir pagrįstų abejonių įrodymą, kaip tai suprantama pagal šios išvados 32 punkte nurodytą jurisprudenciją, kadangi, nors saugomų laukinės floros rūšių buvimas Kastilijoje ir Leone pripažintas nacionalinės teisės aktais, kuriais į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 92/43, nebuvo atlikta jokių 3 VR kompleksinės paramos patikrų, konkrečiai susijusių su tokių rūšių apsauga.
37.      Antra, dėl Bendrojo Teismo išvados, kad Ispanijos Karalystė paneigė tokių rimtų ir pagrįstų abejonių buvimą, tenka konstatuoti, kad toks vertinimas grindžiamas Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies aiškinimu, kurį Bendrasis Teismas pateikė skundžiamo sprendimo 78 punkte ir taikė šioje byloje minėto sprendimo 79 punkte. Iš esmės Bendrasis Teismas nusprendė, kad, remiantis šios nuostatos formuluote, pareiga atlikti kompleksinės paramos patikras apima tik Direktyvos 92/43 įgyvendinimo priemonių laikymąsi nacionaliniu lygmeniu, taigi tais atvejais, kai nebuvo priimtas joks planas ir jokios kitos apsaugos priemonės, su 3 VR susiję įpareigojimai nebūtų pakankamai tikslūs, kad būtų galima reikalauti, kad nacionalinės institucijos tikrintų, ar jų laikomasi.
38.      Siekiant nustatyti, ar Bendrojo Teismo pateiktas aiškinimas ir jo taikymas nagrinėjamoje byloje yra klaidingi, kaip teigia Komisija, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas yra ne kartą priminęs aiškinimo principus, kuriais reikia remtis aiškinant Sąjungos teisės nuostatą. Pagal suformuotą jurisprudenciją būtina atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus(16).
39.      Kalbant apie teksto aiškinimą, Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad taikomi galiojantys jo II priede nurodyti su VR susiję teisės aktai, o „direktyvų atveju – valstybių narių įgyvendintos nuostatos“. Vadinasi, kai VR apibrėžiami atsižvelgiant į direktyvą, kaip yra šiuo atveju, kompleksinės paramos patikros, vykdomos siekiant patikrinti, ar laikomasi tų VR, turi būti atliekamos atsižvelgiant į nacionalinių institucijų priimtas taisykles, kuriomis įgyvendinama atitinkama direktyva. Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalimi taip siekiama patikslinti teisinį pagrindą, kuriuo remdamosi valstybės narės privalo tikrinti, ar finansavimą pagal BŽŪP gaunantys ūkininkai laikosi tame reglamente numatytų kompleksinės paramos taisyklių. Vis dėlto, priešingai nei Bendrasis Teismas aiškino skundžiamame sprendime, jokia šios nuostatos formuluotės dalis neleidžia suprasti, kad valstybė narė gali būti atleista nuo pareigos atlikti kompleksinės paramos patikras, jei nėra apibrėžti VR. Mano nuomone, tai silogizmas, kurio šios nuostatos tekstas nepatvirtina.
40.      Be to, reikia pažymėti, kad tais atvejais, kai VR apibrėžiami atsižvelgiant į direktyvą, Reglamento Nr. 1306/2013 prancūzų kalba 93 straipsnio 2 dalyje vartojamas žodžių junginys mise en œuvre, t. y. veiksmažodžio būtojo laiko dalyvio forma, siekiant nurodyti redakciją, pagal kurią nacionalinės institucijos turi atlikti kompleksinės paramos patikras(17). Taigi pati Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies formuluotė reiškia, kad nacionalinės institucijos turi iš anksto priimti priemones dėl su atitinkama direktyva susijusių VR. Vadinasi, šios nuostatos tekstas negali būti naudojamas siekiant padaryti kokias nors teisines išvadas, kai VR nėra įgyvendinti.
41.      Taigi, remiantis tekstu, Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalis negali būti aiškinama taip, kad valstybė narė nėra įpareigota atlikti kompleksinės paramos patikrų, jei nacionalinės institucijos nėra nustačiusios pareigų, kylančių iš direktyvos, į kurią daroma nuoroda to reglamento II priede.
42.      Be to, net jeigu būtų galima teigti, jog Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies formuluotė yra paini, manau, kad šią išvadą taip pat patvirtina kontekstinis ir teleologinis šios nuostatos aiškinimai, kurių, beje, Bendrasis Teismas nenagrinėjo.
43.      Kalbant apie kontekstinį aiškinimą, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalis išdėstyta to reglamento VI antraštinėje dalyje „Kompleksinė parama“. To reglamento 96 straipsnyje, kuris yra toje pačioje antraštinėje dalyje, numatoma valstybių narių pareiga atlikti patikras, siekiant įsitikinti, kad Sąjungos finansinės paramos gavėjai laikosi VR, be kita ko, atliekant patikras vietoje. Ši pareiga panašiais žodžiais pakartojama Įgyvendinimo reglamento Nr. 809/2014 24 straipsnio 1 dalies c punkte ir 65 straipsnio 1 dalyje, kuriuose nustatyta, kad nacionalinių institucijų atliekamos patikros turi būti vykdomos taip, kad būtų užtikrintas veiksmingas su kompleksine parama susijusių reikalavimų ir standartų patikrinimas. Vis dėlto, kadangi šiose nuostatose nenumatyta jokių patikrų atlikimo išimčių, nuoseklumo sumetimais Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalis negali būti aiškinama kaip leidžianti nevykdyti pagrindinės valstybėms narėms tenkančios pareigos pagal kompleksinės paramos sistemą.
44.      Be to, reikia sutikti su Komisija, kad tai akivaizdžiai reiškia, kad iš VR kylantys ūkininkams keliami reikalavimai turi būti apibrėžti pakankamai tiksliai, kad būtų galima veiksmingai tikrinti jų laikymąsi ir kad ūkininkai apie juos žinotų. Be to, kad, kaip nurodyta šios išvados 40 punkte, šią pareigą galima išvesti ir iš pačios Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies formuluotės, šis aspektas tampa dar akivaizdesnis skaitant to reglamento 55, 59 ir 60 konstatuojamąsias dalis. Tose konstatuojamosiose dalyse pateikiama paaiškinimų dėl Reglamente Nr. 1306/2013 įtvirtintos kompleksinės paramos sistemos, nes jose teigiama, kad valstybės narės privalo išsamiai įgyvendinti VR, kad jie būtų taikomi ūkių lygmeniu, ir kad ūkininkai turi aiškiai žinoti jiems tenkančias su VR susijusias pareigas. Šie teiginiai, be kita ko, pakartojami Reglamento Nr. 1306/2013 95 straipsnyje, pagal kurį valstybės narės privalo pateikti ūkininkams reikalavimų ir standartų, kurie turi būti taikomi ūkių lygmeniu, sąrašą ir aiškią bei tikslią informacija apie juos.
45.      Vadinasi, vadovaujantis kontekstiniu požiūriu, kadangi VR dar reikėtų apibrėžti atsižvelgiant į direktyvą, Bendrasis Teismas Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies negalėjo aiškinti kaip atleidžiančios valstybę narę nuo pareigos atlikti kompleksinės paramos patikras dėl to, kad nėra nustatytos ūkininkų pareigos. Iš tiesų, valstybių narių pareiga atlikti tokio pobūdžio patikras reiškia, kad nacionalinės institucijos turi iš anksto apibrėžti reikalavimus ūkininkams, o jei jie nėra tiksliai nustatyti ir dėl to nėra atliekamos kompleksinės paramos patikros, Komisija turi konstatuoti neatitiktį.
46.      Galiausiai, kalbant apie teleologinį aiškinimą, manau, kad Bendrojo Teismo argumentai taip pat prieštarauja Reglamento Nr. 1306/2013 tikslui ir, visų pirma, tame reglamente numatytoms kompleksinės paramos taisyklėms. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad šių taisyklių tikslas – užtikrinti ryšį tarp Sąjungos finansavimo fondų lėšomis ir to finansavimo gavėjų vykdomo siekiamų tikslų įgyvendinimo kitose Sąjungos politikos srityse, pavyzdžiui, aplinkos apsaugos srityje. Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 46 punkte, iš fondų finansuojamos tik pagal Sąjungos teisės nuostatas įgyvendinamos priemonės. Vis dėlto Reglamentu Nr. 1306/2013, kuriuo nustatoma kompleksinės paramos sistema, siekiamam tikslui, taip pat jame numatytų taisyklių tikslui kiltų pavojus, jeigu to reglamento 93 straipsnio 2 dalis būtų aiškinama kaip leidžianti valstybėms narėms nevykdyti savo pareigos atlikti patikras dėl to, kad jos pačios nenustatė reikalavimų, kuriuos ūkininkai turi tenkinti pagal VR.
47.      Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nė vienas iš Teisingumo Teismo nustatytų principų, taikomų aiškinant Sąjungos teisės nuostatą, neleidžia pritarti Bendrojo Teismo pateiktam Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalies aiškinimui, išdėstytam skundžiamo sprendimo 78 punkte.
48.      Ispanijos Karalystės rašytinėse pastabose pateiktais argumentais pirmiau pateiktos išvados paneigti negalima.
49.      Pirma, reikia atmesti argumentą, kad finansinės pataisos taikymas, kai, kaip šiuo atveju, nacionalinės institucijos nenustatė su VR susijusių reikalavimų, reikštų, kad ūkininkai būtų baudžiami už tai, dėl ko jie nėra kalti. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 1306/2013 91 straipsnio 2 dalį sankcijos ūkininkams gali būti taikomos tik už kompleksinės paramos taisyklių nesilaikymą, už kurį jie yra atsakingi, todėl ginčijamame sprendime, kuris skirtas tik Ispanijos valdžios institucijoms, Komisijos taikoma finansinė pataisa jiems negali turėti jokios įtakos. Be to, kaip teisingai pabrėžia Komisija, sąskaitų patvirtinimo procedūra – tai procedūra tarp šios institucijos ir atitinkamos valstybės narės, pagal kurią už neatitiktį, susijusią su tuo, kad neatliekamos patikros, atsako tik valstybė narė. Dėl žalos, kurią dėl tokio valstybės narės elgesio patyrė ūkininkai, taip pat galėtų būti skiriama kompensacija, susijusi su tos valstybės padarytu Sąjungos teisės pažeidimu.
50.      Antra, net jei Komisija, kaip teigia Ispanijos Karalystė, Reglamento Nr. 1306/2013 95 straipsnį pirmą kartą nurodė savo apeliaciniame skunde Teisingumo Teismui, tokia nuoroda negali būti laikoma nauju argumentu, kurį reikėtų atmesti kaip nepriimtiną. Komisija daro nuorodą į šią nuostatą, išdėstytą Reglamento Nr. 1306/2013 VI antraštinėje dalyje, susijusioje su kompleksinės paramos taisyklėmis, siekdama patikslinti kontekstinį aiškinimą, kurį, jos nuomone, reikia taikyti aiškinant to reglamento 93 straipsnio 2 dalį. Vis dėlto, kaip nurodyta šios išvados 38 punkte, siekiant nustatyti, ar skundžiamame sprendime Bendrojo Teismo pateiktas aiškinimas ir jo taikymas šiuo atveju buvo klaidingi, reikėjo nustatyti šios nuostatos prasmę, be kita ko, atsižvelgiant į jos norminį kontekstą. Vadinasi, reikia konstatuoti, kad atlikdama su šia byla susijusią teisinę analizę Komisija pagrįstai ir priimtinai rėmėsi Reglamento Nr. 1306/2013 95 straipsniu.
51.      Trečia, kalbant apie Ispanijos Karalystės argumentą, kad Ispanijos valdžios institucijos laikėsi nuomonės, jog pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalis, kuriose nustatomos ūkininkų pareigos, susijusios su jų veikla, nebūtina priimti saugomų laukinės floros rūšių buveinių atkūrimo ar išsaugojimo planų ar kitų apsaugos priemonių, reikia konstatuoti, kad šis argumentas nesuderinamas su pačiu Bendrojo Teismo skundžiamame sprendime aprašytu Dekreto 63/2007 turiniu. Iš to sprendimo 79 punkto matyti, kad Dekrete 63/2007 ne tik pateikiamas Kastilijoje ir Leone saugomų laukinės floros rūšių sąrašas, bet ir numatoma priimti tų rūšių buveinių atkūrimo ir išsaugojimo planus. Tai akivaizdžiai rodo, kad, Ispanijos valdžios institucijų nuomone, priimant Kastilijos ir Leono saugomų laukinės floros rūšių sąrašą, reikėjo imtis konkrečių priemonių Direktyvos 92/43 6 straipsnio 1 ir 2 dalims įgyvendinti.
52.      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas, aiškindamas Reglamento Nr. 1306/2013 93 straipsnio 2 dalį, padarė teisės klaidą, nes, remdamasis ta nuostata, skundžiamo sprendimo 82 punkte padarė išvadą, kad Ispanijos Karalystė sugebėjo paneigti Komisijos galutinėje pozicijoje pateiktą išvadą, kad tos valstybės narės atliekamos 3 VR kompleksinės paramos patikros neatitiko reikalavimų.
53.      Mano nuomone, apeliacinio skundo antrajam
pagrindui turėtų būti pritarta, o tai neišvengiamai reiškia, kad skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas. Beje, kadangi Teisingumo Teismas turi reikiamos informacijos, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl ieškinio pirmojoje instancijoje pirmojo pagrindo antros dalies, remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirma pastraipa, tą dalį reikėtų atmesti. Galiausiai, kadangi Bendrasis Teismas pirmojoje instancijoje iš esmės nepriėmė sprendimo dėl Ispanijos Karalystės pateikto ieškinio pirmojo pagrindo penktos bei šeštos dalių ir ieškinio antrojo pagrindo, byla turėtų būti grąžinta jam nagrinėti.
I.      Išvada
54.      Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau:
–        panaikinti 2024 m. lapkričio 20 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Ispanija / Komisija (T‑508/22, EU:T:2024:855);
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą iš esmės dėl ieškinio pirmojo pagrindo penktos bei šeštos dalių ir ieškinio antrojo pagrindo;
–        priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      OL L 157, 2022, p. 15 (toliau – ginčijamas sprendimas).
3      2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (OL L 347, 2013, p. 549).
4      Toliau – BŽŪP.
5      Toliau – 3 VR.
6      1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102, klaidų ištaisymas OL L 81, 2015 3 26, p. 5).
7      Toliau kartu – fondai.
8      2021 m. gruodžio 2 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinamas Reglamentas (ES) Nr. 1306/2013 (OL L 435, 2021, p. 187).
9      2014 m. liepos 17 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo nustatomos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 nuostatų dėl integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, kaimo plėtros priemonių ir kompleksinės paramos taikymo taisyklės (OL L 227, 2014, p. 69; toliau – Įgyvendinimo reglamentas Nr. 809/2014).
10      2014 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo nustatomos Reglamento Nr. 1306/2013 taikymo taisyklės, susijusios su mokėjimo agentūromis ir kitomis įstaigomis, finansų valdymu, sąskaitų patvirtinimu, patikrų taisyklėmis, užstatais ir skaidrumu (OL L 255, 2014, p. 59), su pakeitimais, padarytais 2018 m. sausio 12 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2018/56 (OL L 10, 2018, p. 9) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas Nr. 908/2014).
11      2007 m. birželio 14 d. Dekretas 63/2007, kuriuo sukuriamas Kastilijos ir Leono saugomos floros katalogas ir nustatoma „floros mikrorezervatu“ vadinama apsaugos sistema (Decreto 63/2007 por el que se crean el Catálogo de Flora Protegida de Castilla y León y la figura de protección denominada Microrreserva de Flora; BOCyL, Nr. 119, 2007 m. birželio 20 d., p. 13197).
12      Žr., be kita ko, skundžiamame sprendime nurodytą 2001 m. sausio 11 d. Sprendimą Graikija / Komisija (C‑247/98, EU:C:2001:4, 14 punktas).
13      Žr. 2014 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Nyderlandai / Komisija (C‑610/13 P, EU:C:2014:2349, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
14      Šiuo klausimu žr. Reglamento Nr. 1306/2013 55 konstatuojamąją dalį.
15      Šiuo klausimu taip pat žr. skundžiamo sprendimo 79 punktą.
16      Žr., be kita ko, 2024 m. vasario 22 d. Sprendimą Landkreis Jerichower Land (C‑85/23, EU:C:2024:161, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17      Taip pat žr., be kita ko, šios nuostatos versijas anglų (implemented), vokiečių (umgesetzt), italų (attuate), portugalų (transpostas), nyderlandų (omgezet), lietuvių (įgyvendintos), slovakų (transponovanom), danų (gennemført) ar estų (rakendatutena) kalbomis.