62019CJ0297_RES
Byla C‑297/19
Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein e.V.
prieš
Kreis Nordfriesland
(Bundesverwaltungsgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2020 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinka – Atsakomybė už aplinkos apsaugą – Direktyva 2004/35/EB – I priedo 3 dalies antra įtrauka – Žala, kuri gali būti nelaikoma „didele žala“ – Įprasto vietovių tvarkymo, kuris apibūdintas buveinės aprašuose arba tiksliniuose dokumentuose arba kurį prieš tai vykdė savininkai arba subjektai, sąvoka – 2 straipsnio 7 punktas – Profesinės veiklos sąvoka – Veikla, vykdoma viešojo intereso tikslais pagal įstatymu deleguotas funkcijas – Apėmimas arba ne“
Aplinka – Žalos aplinkai prevencija ir atlyginimas – Atsakomybė už aplinkos apsaugą – Direktyva 2004/35 – Žala aplinkai – Atleidimas nuo atsakomybės už taikant įprasto vietovių tvarkymo priemones padarytą žalą saugomoms rūšims ir natūralioms buveinėms – Sąvoka – Žala, atsiradusi eksploatuojant siurblinę žemės ūkio paskirties plotams sausinti – Apėmimas – Sąlygos
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/35 2 straipsnio 1 punkto a papunktis ir I priedo trečios pastraipos antra įtrauka)
(žr. 31–39, 51–66 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Aplinka – Žalos aplinkai prevencija ir atlyginimas – Atsakomybė už aplinkos apsaugą – Direktyva 2004/35 – Profesinė veikla – Sąvoka – Viešosios teisės įstaigos veikla, vykdoma viešojo intereso tikslais pagal įstatymu deleguotas funkcijas – Apėmimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/35 2 straipsnio 7 punktas ir 3 straipsnio 1 dalis)
(žr. 68–77 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
Viešosios teisės įstaigos gali būti atsakingos už žalą aplinkai, padarytą veikla, vykdoma viešojo intereso tikslais pagal įstatymu deleguotas funkcijas, kaip antai eksploatuojant siurblinę žemės ūkio paskirties plotams sausinti
Laikotarpiu nuo 2006 m. iki 2009 m. Eideršteto pusiasalio, esančio Šlėzvigo-Holšteino federalinės žemės (Vokietija) vakarinėje dalyje, dalis buvo priskirta „apsaugos zonai“, be kita ko, todėl, kad joje gyvena juodosios žuvėdros – saugomi vandens paukščiai. Pagal tvarkymo planą šios rūšies apsaugos zona tradiciškai dideliuose plotuose daugiausia eksploatuojama kaip ganyklos regionas. Kad Eideršteto pusiasalį būtų galima apgyvendinti ir naudoti žemės ūkiui, jį reikia sausinti. Kad įvykdytų šią užduotį, Deich- und Hauptsielverband Eiderstedt (Vandentvarkos profesinė sąjunga, kurios teisinė forma yra viešosios teisės įstaiga), eksploatuoja siurblinę, kuri sausina visą jos apimamą teritoriją. Ši siurblinės veikla, kuri sumažina vandens lygį, patenka į jos paviršinių vandens telkinių priežiūros užduotį, kuri jai buvo patikėta pagal įstatymą kaip viešojoje teisėje įtvirtinta pareiga.
Manydama, kad eksploatuodama šią siurblinę, Deich- und Hauptsielverband Eiderstedt padarė žalos aplinkai ir taip pakenkė juodosioms žuvėdroms, aplinkos apsaugos asociacija Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein pateikė Šiaurės Fryzijos apskričiai prašymą taikyti šios žalos apribojimo ir atlyginimo priemones, tačiau šis prašymas buvo atmestas. Grįsdama savo prašymą asociacija rėmėsi Vokietijos teisės aktais, priimtais perkeliant Direktyvą 2004/35 dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą (
1
). Ši direktyva nustato atsakomybės už aplinkos apsaugą mechanizmą siekiant išvengti, be kita ko, žalos aplinkai, vykdant profesinę veiklą padaromos saugomoms rūšims ir natūralioms buveinėms, konkrečiai numatytoms Buveinių (
2
) ir Paukščių (
3
) direktyvose, ir tą žalą atlyginti.
Vis dėlto Direktyvos 2004/35 I priedo trečios pastraipos antra įtrauka leidžia valstybėms narėms numatyti savininkų ir subjektų atleidimą nuo atsakomybės tais atvejais, kai rūšims ir natūralioms buveinėms padaryta žala atsiranda dėl atitinkamos vietovės „įprasto tvarkymo“. Vokietijos Federacinė Respublika pasinaudojo šia teise.
Būtent šiomis aplinkybėmis Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Vokietija), į kurį kreiptasi dėl atmesto aplinkos apsaugos asociacijos prašymo, nusprendė paklausti Teisingumo Teismo, ar ir kokiomis sąlygomis tokia veikla, kaip siurblinės eksploatavimas sausinant žemės ūkio paskirties plotus, gali būti laikoma susijusia su „įprastu vietovių tvarkymu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2004/35. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, paprašė Teisingumo Teismo patikslinti, ar tokia veikla, kadangi vykdoma viešojo intereso tikslais įgyvendinant įstatyme deleguotas funkcijas, gali būti laikoma „profesine veikla“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2004/35.
2020 m. liepos 9 d. sprendime Teisingumo Teismas pažymėjo, kad sąvoka „įprastas vietovės tvarkymas“ turi būti suprantama kaip apimanti bet kurią priemonę, leidžiančią tinkamai administruoti ar organizuoti teritorijas, kuriose paplitusios saugomos rūšys ar natūralios buveinės, laikantis, be kita ko, plačiai pripažįstamos praktikos žemės ūkio srityje.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nurodė, kad vietovės, kurioje aptinkamos saugomos rūšys ir natūralios buveinės, kaip tai suprantama pagal Buveinių ir Paukščių direktyvas, tvarkymas gali būti laikomas „įprastu“ tik tuomet, jeigu laikomasi šiose direktyvose numatytų tikslų ir įpareigojimų ir, be kita ko, visų valstybių narių pagal šias direktyvas priimtų tvarkymo priemonių, kaip antai nurodytų buveinės aprašuose arba tiksliniuose dokumentuose, numatytuose Direktyvos 2004/35 I priedo trečios pastraipos antroje įtraukoje. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad įprastas vietovės tvarkymas, be kita ko, gali apimti vietovėje vykdomą žemės ūkio veiklą, įskaitant būtiną papildomą veiklą, kaip antai drėkinimą ir sausinimą, taigi ir siurblinės eksploatavimą.
Be to, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad teismas, kurio prašoma įvertinti, ar tvarkymo priemonė gali būti laikoma įprasta, gali, kai vietovės tvarkymo dokumentuose nėra pakankamai informacijos, įvertinti šiuos dokumentus, atsižvelgdamas į Buveinių ir Paukščių direktyvose numatytus tikslus ir įpareigojimus, taip pat į vidaus teisės normas, priimtas siekiant perkelti šias direktyvas, arba, jeigu jų nepriimta, normas, kurios atitinka šių direktyvų esmę ir tikslą.
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad pagal Direktyvos 2004/35 I priedo trečios pastraipos antrą įtrauką įprastas vietovės tvarkymas taip pat gali būti grindžiamas ankstesne savininkų ar subjektų praktika. Teisingumo Teismas pripažino, kad ši taisyklė apima tvarkymo priemones, kurios buvo taikomos pakankamai ilgą laikotarpį iki žalos atsiradimo ir yra bendrai pripažįstamos ir patvirtintos tam, kad jas būtų galima laikyti įprastomis atitinkamai vietovei, tačiau su sąlyga, kad jos neprieštarauja Buveinių ir Paukščių direktyvose numatytiems tikslams ir įpareigojimams.
Dėl klausimo, ar veikla, kurią viešosios teisės įstaigos vykdo viešojo intereso tikslais įgyvendindamos įstatyme deleguotas funkcijas, kaip antai siurblinės eksploatavimas žemės ūkio paskirties žemei sausinti, gali būti laikoma „profesine veikla“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2004/35, Teisingumo Teismas patvirtino, kad ši sąvoka apima visą profesinę veiklą, kuri nėra visiškai asmeninio pobūdžio ar susijusi vien su namų ūkiu, neatsižvelgiant į tai, ar ši veikla susijusi su rinka ir yra konkurencinio pobūdžio.
(
1
)	2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti) (OL L 143, 2004, p. 56; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 357).
(
2
)	1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k, 15 sk., 2 t., p. 102).
(
3
)	2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 20, 2010, p. 7).