GENERALINIO ADVOKATO
PEDRO CRUZ VILLALÓN IŠVADA,
Pateikta 2013 m. gruodžio 19 d.(1)
Byla C‑17/13
Alpina River Cruises GmbH,
Nicko Tours GmbH
prieš
Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia
(Consiglio di Stato (Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Jūrų transportas – Reglamentas Nr. 3577/92 – Jūrų kabotažo sąvoka – Kruizų paslauga – Kruizas lagūna, teritorine jūra ir upe – Keleivių išlaipinimas ir įlaipinimas tame pačiame uoste, pakeliui užsukant į kitus uostus“
1.        Šiuo prejudiciniu klausimu Consiglio di Stato prašo Teisingumo Teismo išaiškinti Reglamente Nr. 3577/92(2) pavartotą „jūros kabotažo“ sąvoką siekiant nustatyti, ar ji apima nagrinėjamas aplinkybes. Komisija nurodė išankstinę abejonę dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos priimti sprendimą pateiktu klausimu ir ją reikia išnagrinėti, nepaisant to, kad pati Komisija galiausiai siūlo pripažinti šias abejones nepagrįstomis. Dėl bylos esmės man nekyla abejonių, kad „jūros kabotažo“ sąvoka apima nagrinėjamas aplinkybes.
I –    Teisės aktai
A –    Sąjungos teisė
1.      Reglamentas Nr. 3577/92
2.        Reglamento (EB) Nr. 3577/92 1 straipsnyje nurodyta:
„Nuo 1993 m. sausio 1 d. laisvė teikti jūrų transporto paslaugas valstybėje narėje (jūrų kabotažą) suteikiama tik tiems Bendrijos vežėjams, kurių laivai įregistruoti valstybėje narėje ir plaukioja su jos vėliava, jei šie laivai atitinka visas kabotažo vykdymo šioje valstybėje narėje sąlygas, įskaitant laivus, įregistruotus Euros registre, kai jį patvirtins Taryba.“
3.        Pagal Reglamento (EB) Nr. 3577/92 2 straipsnį:
„Šiame reglamente:
1.      „Jūrų transporto paslaugos valstybėje narėje (jūrų kabotažas)“ – tai paprastai už užmokestį teikiamos paslaugos, kurias visų pirma sudaro:
a)      kontinentinis kabotažas: keleivių arba prekių vežimas jūra tarp uostų, esančių vienos ir tos pačios valstybės narės žemyno dalyje arba pagrindinėje teritorijoje, nesustojant salose;
b)      tiekimo atviroje jūroje paslaugos: keleivių arba prekių vežimas jūra tarp bet kurio valstybės narės uosto ir šios valstybės narės kontinentiniame šelfe esančių įrenginių arba struktūrų;
c)      salų kabotažas: keleivių arba prekių vežimas jūra tarp:
–      uostų, esančių vienos ir tos pačios valstybės narės žemyno dalyje ir vienoje arba daugiau salų,
–      vienos ir tos pačios valstybės narės salose esančių uostų;
<…>.“
4.        Reglamento (EB) Nr. 3577/92 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Taikant išimtį, šis reglamentas laikinai netaikomas šioms jūrų transporto paslaugoms, teikiamoms Viduržemio jūroje ir palei Ispanijos, Portugalijos ir Prancūzijos krantus:
–      kruizų paslaugoms iki 1995 m. sausio 1 d.,
<…>.“
2.      Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas(3)
5.        Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Jei kitaip nenustatyta kitose specialiosiose sutartyse, reglamentuojančiose paslaugų teikimą iš vienos Susitariančiosios Šalies į kitą Susitariančiąją Šalį (įskaitant susitarimą [dėl] viešojo pirkimo sutarčių, kiek ji taikoma paslaugų teikimui), paslaugų teikėjams, įskaitant I priedo nuostatas atitinkančioms bendrovėms, suteikiama teisė teikti kitos Susitariančiosios šalies teritorijoje paslaugas 90 dienų per kalendorinius metus neviršijantį laikotarpį.“
6.        Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo I priedo 17 straipsnyje nustatyta:
„Teikiant paslaugas pagal šio Susitarimo 5 straipsnį, draudžiama:
a)      kaip nors vienos Susitariančiosios Šalies teritorijoje riboti paslaugų teikimą kertant šalies sieną, kuris neviršija 90 faktinių darbo dienų per kalendorinius metus;
b)      šio Susitarimo 5 straipsnio 2 dalyje nurodytais atvejais kaip nors riboti teisę atvykti į šalį ir joje gyventi:
i)      Europos bendrijos valstybių narių ar Šveicarijos piliečiams, kurie yra paslaugų teikėjai, įsisteigę kitos nei paslaugų gavėjas Susitariančiosios Šalies teritorijoje;
ii)      paslaugų teikėjų darbuotojams, nesvarbu jų pilietybė, kurie yra integruoti į įprastinę vienos iš Susitariančiųjų Šalių darbo rinką ir komandiruojami teikti paslaugas kitos Susitariančiosios Šalies teritorijoje, jei 1 straipsnyje nenustatyta kitaip.“
7.        Minėto susitarimo 18 straipsnyje teigiama:
„Šio priedo 17 straipsnio nuostatos taikomos bendrovėms, įsteigtoms pagal Europos bendrijos valstybių narių ar Šveicarijos teisės aktus ir turinčioms registruotą buveinę, centrinės administracijos vietą ar pagrindinę verslo vietą Susitariančiosios Šalies teritorijoje.“
8.        Pagal šio priedo 19 straipsnį:
„Paslaugos teikėjas, turintis teisę arba gavęs leidimą teikti paslaugą, gali tuo tikslu laikinai užsiimti veikla valstybėje, kurioje tokia paslauga teikiama, tokiomis pačiomis sąlygomis, kokias valstybė nustatė savo piliečiams, ir vadovaujantis šio ir II bei III priedų nuostatomis.“
B –    Nacionalinė teisė
9.        Laivybos kodekso (Codice della navigazione) 224 straipsnyje(4) nustatyta:
„1.      Laisvė teikti kabotažo paslaugas Italijos Respublikoje, kaip tai numatyta 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3577/92, suteikiama tik tų Bendrijos laivų savininkams, kurių laivai įregistruoti Europos Sąjungos valstybėje narėje ir plaukioja su jos vėliava, jei šie laivai atitinka visas kabotažo vykdymo šioje valstybėje narėje sąlygas.
2.      1 dalies nuostata taikoma laivams, teikiantiems jūrų laivininkystės paslaugas uostuose, upių žiotyse ir pakrantėse.“
II – Faktinės aplinkybės
10.      Prejudicinis klausimas pateiktas nagrinėjant Šveicarijos laivybos bendrovės Alpina River Cruises GmbH ir su Šveicarijos vėliava plaukiojančio laivo „Bellissima“ valdytojos Vokietijos bendrovės Nicko Tours GmbH, viena pusė, ir Italijos valdžios institucijų, kita pusė, ginčą dėl šių institucijų atsisakymo suteikti leidimą plaukti minėtų bendrovių eksploatuojamam upiniam kruiziniam laivui per Italijos teritorinius vandenis.
11.      Alpina River Cruises ir Nicko Tours suorganizavo septynių dienų kruizinę kelionę, kurią vykdyti numatytas laivas turėjo išplaukti iš Venecijos, kirsti Venecijos lagūną iki Kjodžos, tęsti kelionę Po upe ir tuo pačiu maršrutu grįžti į Veneciją. Pagal kelionės maršrutą numatyta kirsti jūrinę zoną nuo Kjodžos iki prie Po upės žiočių esančio Levante uostų, nes laivas „Bellissima“ negali plaukti Kjodžą su Po upe jungiančiu Brondolo kanalu.
12.      Italijos valdžios institucijos atsisakė suteikti leidimą plaukti maršruto atkarpa nuo Kjodžos iki Levante uosto tuo pagrindu, kad Laivybos kodekso 224 straipsnyje, kuriame yra nuoroda į į Reglamentą Nr. 3577/92, jūrų kabotažą leidžiama vykdyti tik tais laivais, kurie plaukioja su vienos iš valstybių narių vėliava.
13.      Veneto regiono administracinių bylų teismas atmetė Alpina River Cruises ir Nicko Tours pateiktus skundus. Pateikus kasacinį skundą Consiglio di Stato, šis teismas pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
III – Pateiktas klausimas
14.      Pateiktas klausimas suformuluotas taip:
„Ar 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3577/92 reikia aiškinti kaip taikomą kruizų veiklai, vykdomai nuo vieno valstybės narės uosto iki kito, šiuose uostuose neįlaipinant ir neišlaipinant vis kitų keleivių, jei ši veikla pradedama ir baigiama tų pačių keleivių įlaipinimu ir išlaipinimu tame pačiame valstybės narės uoste?“
15.      Consiglio di Stato mano, kad galimybė taikyti Reglamentą Nr. 3577/92, taigi ir galimybės plaukti Alpina River Cruises ir Nicko Tours prašomu maršrutu suteikimas Bendrijos vežėjams, priklauso nuo to, ar šio reglamento 2 straipsnyje nurodytos „jūrų kabotažo“ arba „jūrų transporto paslaugos“ sąvokos apima kruizus, kurie prasideda ir baigiasi tų pačių keleivių įlaipinimu ir išlaipinimu tame pačiame valstybės narės uoste, pakeliui užsukant į kitus tos valstybės narės uostus.
IV – Procesas Teisingumo Teisme
16.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje užregistruotas 2013 m. sausio 14 d.
17.      Pastabas raštu pateikė pareiškėjos pagrindinėje byloje, Italijos vyriausybė bei Komisija.
18.      Bylos šalims pasiūlyta raštu pareikšti nuomonę, ar Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo 5 straipsnis, taikomas kartu su šio susitarimo I priedo 18 ir 19 straipsniais, gali reikšti, kad Reglamentu Nr. 3577/92 nustatytos jūrų trasnsporto paslaugų teikimo valstybių narių viduje su valstybės narės vėliava plaukiojančiais laivais sąlygos taikomos ir tais atvejais, kai jūrų transporto paslaugos valstybių narių viduje, neviršijant 90 dienų per kalendorinius metus laikotarpio, teikiamos su Šveicarijos vėliava plaukiojančiais laivais.
19.      Italijos vyriausybei pasiūlyta raštu pareikšti savo nuomonę, ar su Šveicarijos vėliava plaukiojančiais laivais, vadovaujantis Italijos Respublikos teise ar jos administracine praktika, leidžiama teikti kruizų paslaugas jos vidaus vandenyse ir ar tokiais atvejais reikia vadovautis Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimu. Teigiamo atsakymo atveju Italijos valdžios institucijoms pasiūlyta paaiškinti, kodėl Kjodžos uosto administracija nagrinėjamu atveju galėjo nesivadovauti prašyme priimti prejudicinį sprendimą minimu 1957 m. birželio 1 d. Ministero della marina mercantile (Prekybinės laivybos ministerija) sprendimu.
20.      2013 m. spalio 24 d. teismo posėdyje dalyvavo Alpina River Cruises ir Komisijos atstovai. Italijos vyriausybės atstovai šiame teismo posėdyje nedalyvavo ir neatsakė į 18 ir 19 punktuose minėtus Teisingumo Teismo klausimus.
V –    Šalių argumentai
21.      Alpina River Cruises ir Nicko Tours mano, kad klausimą reikia performuluoti taip, kad būtų išnagrinėta, ar į Reglamento Nr. 3577/92 taikymo sritį patenka tokia kruizo paslauga, kuri visa, išskyrus apytikriai vienos valandos trukmės plaukimą jūra, teikiama vidaus vandenyse. Jų nuomone, kadangi Reglamentas Nr. 3577/92 taikomas tik „jūros“, t. y. „jūroje vykdomam“, kabotažui, paslauga, kuri beveik visa teikiama vidaus vandenyse, akivaizdžiai nepatektų į šio reglamento taikymo sritį, taigi neturėtų būti draudžiama Laivybos kodekso 224 straipsniu. Jos mano, kad paslaugą, dėl kurios kilo ginčas, turėjo būti leista teikti 1957 m. birželio 1 d. Ministero della marina mercantile sprendimu, nes jame įtvirtinta taisyklė, kuria jūrinis tranzitas tarp Kjodžos ir Levante uostų leidžiamas laivams, kuriais vykdoma iš esmės vidaus vandenyse teikiama paslauga.
22.      Abi bendrovės parėžia, kad, kita vertus, ši byla skiriasi nuo tos, kurioje priimtas 2006 m. kovo 9 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją(5), nes geologinės Venecijos lagūnos savybės nepanašios į upės, kaip antai Vigo, savybes. Galiausiai jos tvirtina, kad paslauga, dėl kurios kilo ginčas, yra ne „kabotažas“, kuris, jų įsitikinimu, reiškia prekių ar paslaugų judėjimą nuo vieno skirtingo punkto iki kito, o nagrinėjamu atveju – paslauga, kurią teikiant įlaipinama ir išlaipinama tame pačiame uoste.
23.      Italijos vyriausybė nurodė, kad kruizo paslauga, kaip antai nagrinėjama, yra „jūrų transporto paslaugos valstybėje narėje“, taigi ir „jūrų kabotažas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 3577/92, ir atkreipė dėmesį į tai, kad, atsižvelgiant į šiuo reglamentu siekiamą liberalizavimo tikslą, reikia vengti siauro jame vartojamų sąvokų aiškinimo.
24.      Komisija kaip preliminarų argumentą nurodo tai, kad Reglamentas Nr. 3577/92 netaikomas nagrinėjamam atvejui, nes į jo taikymo sritį neįtraukti su trečiųjų valstybių, kaip antai Šveicarijos Konfederacija, vėliava plaukiojantys laivai.
25.      Tačiau, nepaisydama šio argumento, ji siūlo į Consiglio di Stato pateiktą klausimą atsakyti taip, kad panašu, jog Laivininkystės kodekso 224 straipsnyje įtvirtinta norma taikoma tik toms paslaugoms, kurios patenka į Reglamente Nr. 3577/92 vartojamos sąvokos „jūrų kabotažas“ apibrėžtį. Taigi šio kodekso nuostatoje numatyta nuoroda į šį reglamentą reiškia, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
26.      Dėl klausimo esmės Komisija atkreipia dėmesį į Reglamento Nr. 3577/92 6 straipsnio 1 dalį, iš kurio neabejotinai išplaukia, kad „jūrų kabotažo“ sąvoka apima kruizo paslaugas. Kadangi kruizai patenka į reglamento taikymo sritį, Komisija mano, kad reikia vengti bet kokio aiškinimo, dėl kurio didžioji dalis kruizų būtų pašalinti iš jo taikymo srities. Todėl, anot Komisijos, negalima vadovautis Alpina River Cruises ir Nicko Tours siūlomu aiškinimu, kiek jis susijęs su Reglamento Nr. 3577/92 turiniu ar jo tikslais.
27.      Dėl atsakymo į Teisingumo Teismui pateiktą klausimą, susijusį su Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo 5 straipsniu, tiek Alpina River Cruises ir Nicko Tours, tiek Komisijos nuomonės sutapo, kad šiame susitarime nėra konkrečiai paminėta jūros kabotažo paslaugų ir nenurodyta, kaip reikia aiškinti jame įtvirtintas sąlygas Reglamento Nr. 3577/92 atžvilgiu. Tačiau atsižvelgiant į tai, kad susitarimas taikomas visų paslaugų teikimui ir jūrų kabotažo paslaugoms nenumatyta išimčių, laikytina, kad jis taikomas ir pastarosioms.
28.      Alpina Rivers Cruises ir Nicko Tours mano, kad iš susitarimo 5 straipsnio, taikomo kartu su jo I priedo 18 ir 19 straipsniais, išplaukia, kad Šveicarijos laivybos bendrovėms (t. y. įsteigtoms pagal Šveicarijos teisės aktus ir šios šalies teritorijoje) leidžiama laikinai – ne ilgiau nei 90 dienų per metus – teikti jūrų kabotažo paslaugas valstybėje narėje, jei tenkina sąlygas, kurias ši valstybė narė nustato savo pačios vežėjams. Kita vertus, Komisija mano, kad viena iš tų sąlygų yra reikalavimas, kad paslauga būtų teikiama Italijoje registruotais ir su jos vėliava plaukiojančiais laivais.
VI – Vertinimas
A –    Dėl pateikto klausimo turinio ir galimybės jį performuluoti
29.      Iš pirmo žvilgsnio gali pasirodyti, kad Consiglio di Stato pateiktas klausimas dėl savo formuluotės yra nereikšmingas pagrindinei bylai. Iš tiesų akivaizdu, kad nesvarbu, ar vežimo paslauga, dėl kurios kilo ginčas, priskirtina prie „jūrų kabotažo“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 3577/92 2 straipsnio 1 dalį, ar ne; ji nepatenka į šio reglamento taikymo sritį. Pirmuoju atveju todėl, kad jis taikomas tik Bendrijos vežėjams, kurie naudoja valstybėje narėje registruotus ir su šios valstybės narės vėliava plaukiojančius laivus. Antruoju atveju todėl, kad Reglamentas Nr. 3577/92 netaikomas upinei laivininkystei.
30.      Tačiau klausimas nėra nereikšmingas pagrindinei bylai ir yra reikalingas, nes pagal Italijos teisę ne Bendrijos vežėjams nepanaikinta galimybė užsiimti upine laivininkyste. Jei atitinkamas kruizas negalėtų būti laikomas „jūrų kabotažu“, kaip jis suprantamas pagal Reglamentą Nr. 3577/92, – nors toks klausimas ir nekeliamas – šioje byloje jį reikėtų priskirti prie upinės laivininkystės ir atitinkamai pripažinti dėl tokio priskyrimo pagal nacionalinę teisę kylančius padarinius.
31.      Kita vertus, Alpina River Cruises ir Nicko Tours prašė nacionalinio teismo performuluoti prejudicinį klausimą taip, kad būtų išnagrinėtas ir klausimas, ar į Reglamento Nr. 3577/92 taikymo sritį patenka tokia kruizo paslauga, kuri visa, išskyrus apytikriai vienos valandos trukmės plaukimą jūra, teikiama vidaus vandenyse.
32.      Manau esant tikslinga performuluoti klausimą, kuris turėtų apimti ir Alpina River Cruises bei Nicko Tours nurodytus klausimus.
33.      Iš tiesų Consiglio di Stato savo klausimą pateikė taip, lyg lemiamas Reglamento Nr. 3577/92 2 straipsnyje vartojamų sąvokų „jūrų kabotažas“ arba „jūrų transporto paslaugos“ kriterijus būtų tai, ar kruizas pradedamas ir baigiamas tų pačių keleivių įlaipinimu ir išlaipinimu tame pačiame valstybės narės uoste, nepaisant to, kad pakeliui užsukama į kitus tos valstybės narės uostus.
34.      Tačiau man atrodo, kad lemiamas kriterijus visų pirma yra tai, ar tai yra jūrų vežimas, ar ne. Diskusija tarp šalių praktiškai ir vyko šiuo konkrečiu klausimu, o nuo atsakymo į jį iš esmės ir priklauso atsakymas į užduotą prejudicinį klausimą.
35.      Taip yra todėl, kad aplinkybė, ar tie patys keleiviai įlaipinami ir išlaipinami tame pačiame, ar kitame valstybės narės uoste, nereikšminga atsižvelgiant į tai, kad iš Reglamento Nr. 3577/92 6 straipsnio 1 dalies aiškiai matyti, jog „kruizo paslaugos“ patenka į šio reglamento taikymo sritį, nes bet kuriuo atveju jos yra transporto paslaugos, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 ir 2 straipsnius.
B –    Dėl prejudicinio klausimo priimtinumo
36.      Komisija suabejojo Teisingumo Teismo kompetencija nagrinėti pateiktą prejudicinį klausimą. Pirmiausia ji nurodė, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju Reglamentas Nr. 3577/92 vis tiek nebūtų taikomas tiesiogiai, nes jis nėra taikytinas su Šveicarijos vėliava plaukiojantiems laivams.
37.      Tačiau, nepaisant to, pati Komisija abejoja dėl išvados, kad nagrinėjamu atveju taikytina teisės norma – Laivybos kodekso 224 straipsnis – suteikia teisę vykdyti kabotažą, „kaip tai numatyta Reglamente Nr. 3577/92“, tik tiems vežėjams, kurių laivai įregistruoti valstybėje narėje ir plaukioja su šios valstybės narės vėliava, jei šie laivai atitinka visas kabotažo vykdymo šioje valstybėje narėje sąlygas.
38.      Komisija šią nacionalinės teisės nuostatą aiškina taip, kad jei atitinkama paslauga nagrinėjamomis aplinkybėmis nėra „jūrų kabotažas“, kaip jis suprantamas pagal reglamentą, jame numatytas ribojimas nebūtų taikomas, todėl trečiųjų šalių vežėjai įgytų teisę teikti paslaugas, dėl kurių kilo ginčas.
39.      Taigi, Komisija mano, kad nacionalinės teisės normoje esanti nuoroda į Reglamentą Nr. 3577/92 reiškia, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti klausimą. Galiausiai remdamasi nusistovėjusia teismo praktika(6) Komisija mano, kad tai laikytina atveju, kai nacionalinė teisė nukreipia į Sąjungos teisės nuostatas „siekiant nustatyti taikytinas teisės normas susiklosčius situacijai, kuri pati savaime nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį“(7).
40.      Iš tiesų, kaip visai neseniai Teisingumo Teismas dar kartą pakartojo 2013 m. lapkričio 7 d. sprendime(8), „Sąjunga tikrai suinteresuota, kad, siekiant išvengti aiškinimo skirtumų ateityje, iš Sąjungos teisės perimtos nuostatos ar sąvokos būtų aiškinamos vienodai, kai reglamentuojant į atitinkamo Sąjungos teisės akto taikymo sritį nepatenkančias situacijas nacionalinės teisės aktų leidėjas priima tokius pačius sprendimus kaip ir priimti pagal minėtą teisės aktą, kad būtų užtikrintas vienodas vidaus ir Sąjungos teisės reglamentuojamų situacijų vertinimas, nesvarbu, kokiomis aplinkybėmis iš Sąjungos teisės perimtos nuostatos ar sąvokos turi būti taikomos <…>“.
41.      Klausimas, kuris kyla, yra tai, ar Komisija, remdamasi nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, pagrįstai siūlo atmesti jos pačios iškeltą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą. Į šį klausimą nėra akivaizdaus atsakymo, tačiau jei teisingai supratau nacionalinės teisės nuostatos turinį, manau, kad Teisingumo Teismas neturėtų pripažinti neturįs jurisdikcijos. Taip manau dėl toliau išdėstytų priežasčių.
42.      Akivaizdu, kad nacionalinės teisės nuostata, dėl kurios kilo ginčas, t. y. Laivybos kodekso 224 straipsnio 1 dalis, kiek ji svarbi šiai bylai, yra ypatinga. Todėl iš pradžių verta pakartoti jos formuluotę:
„Laisvė teikti kabotažo paslaugas Italijos Respublikoje, kaip tai numatyta 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3577/92, suteikiama tik tiems Bendrijos vežėjams, kurių laivai įregistruoti Europos Sąjungos valstybėje narėje ir plaukioja su jos vėliava, jei šie laivai atitinka visas kabotažo vykdymo šioje valstybėje narėje sąlygas.“
43.      Pagal šią Italijos teisės akto formuluotę laisvė teikti kabotažo paslaugas „suteikiama tik“ Bendrijos vežėjams ir šiuo klausimu daroma nuoroda į Reglamentą Nr. 3577/92. Būtent formuluotės „suteikti tik“ reikšmė turi lemiamos reikšmės aiškinant šią nuostatą.
44.      Iš tiesų minėta formuluote Italijos teisės aktų leidėjas vienu metu atliko dvigubą veiksmą – „įtraukimo“ į taikymo sritį ir „pašalinimo“ iš jos.
45.      Pirmiausia Laivybos kodekso 224 straipsnio 1 dalyje visiškai „deklaratyviai“ pakartojama tiesioginio veikimo Reglamento Nr. 3577/92 nuostata, kad Bendrijos vežėjams Italijoje suteikiama laisvė teikti kabotažo paslaugą. Tai yra nacionalinės teisės nuostatos „įtraukiamasis“ poveikis.
46.      Toliau, o tai yra ypač įdomu, dėl šios nuostatos „kuriamojo“ poveikio, kuris Reglamente Nr. 3577/92 nenumatytas, iš teisę teikti kabotažo paslaugas turinčių subjektų rato „pašalinami“ tie subjektai, kurie neatitinka tame pačiame reglamente pavartotos Bendrijos vežėjų sąlygos.
47.      Atlikdamas tokią dvigubą vienalaikę operaciją Italijos teisės aktų leidėjas remiasi Reglamente Nr. 3577/92 vartojama „jūrų kabotažo“ sąvoka ne tik tuomet, kai pakartoja tai, kas nurodyta šiame reglamente, bet ir visų pirma tuomet, kai apibrėžia pašalinamąjį poveikį arba, kitaip tariant, iš turinčių teikti kabotažo paslaugas rato pašalina subjektus, kurie neatitinka tame pačiame reglamente pavartotos Bendrijos vežėjų sąlygos.
48.      Apibendrinant galima pasakyti, kad Italijos teisės aktų leidėjo sprendimas neišplėsti paslaugų teikimo laisvės subjektų rato daugiau nei jis tiesiogiai išplaukia iš Reglamento Nr. 3577/92, įtvirtintas pasinaudojant nukreipimu, kurį suprantu kaip tiesioginį ir besąlyginį(9). Tiesioginis, nes yra aiškiai suformuluotas ir nedviprasmiškas, o besąlyginis, nes nesiejamas su jokiomis kitomis aplinkybėmis. Jūrų kabotažo paslaugos, kurių ne Bendrijos vežėjai neturi teisės teikti, „yra“ tos pačios, kurių teikimo laisvę Bendrijos vežėjams užtikrinama Reglamentu Nr. 3577/92.
49.      Taigi, Italijos teisės aktas visiškai atitinka nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje nurodomą atvejį, kuomet jis turi jurisdikciją nustatyti normas, taikytinas situacijai, kuri pati savaime dar nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį(10). Omenyje turimas atvejis, kai „nacionalinės teisės aktų leidėjas priima tokius pačius sprendimus kaip ir priimti pagal minėtą teisės aktą, kad būtų užtikrintas vienodas vidaus ir Sąjungos teisės reglamentuojamų situacijų vertinimas <...>“(11). Mus dominančiu atveju tai pasakytina apie „jūrų kabotažo“ sąvoką, kurią reikia aiškinti tapačiai tiek esant vidaus, tiek Reglamentu Nr. 3577/92 reglamentuojamoms situacijoms.
50.      Galiausiai, kaip ir Komisija, manau, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti pateiktą prejudicinį klausimą.
C –    Dėl ginčo esmės
51.      Kaip jau turėjau progos nurodyti, klausimas, į kurį reikia atsakyti, be to, kurį suformulavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra tai, ar jūrų transporto paslauga gali būti laikoma „jūrų kabotažu“, kaip jis suprantamas pagal Reglamentą Nr. 3577/92.
52.      Manau, kad į šį klausimą reikia atsakyti taip pat aiškiai ir tiesiogiai, kaip tai Teisingumo Teismas yra padaręs minėtoje byloje Komisija prieš Ispaniją.
53.      Generalinis advokatas A. Tizzano savo išvados, pateiktos minėtoje byloje Komisija prieš Ispaniją, 21 punkte nurodė, kad „nekyla jokių abejonių dėl to, kad Vigo įlanka yra jūros vandenys ir [šio argumento pakanka(12), kad] atsižvelgiant į pirmiau nurodyt[as] nuostat[as], juose teikiamos transporto paslaugos [būtų] laikomos transportavimu „jūra“. Tokiais pačiais argumentais Teisingumo Teismas vadovavosi minėto Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 25 ir 26 punktuose.
54.      Nagrinėjamu atveju neabejotina, kad dalis laivo „Bellissima“ maršruto eina jūra. Be abejo, tai yra labai nedidelė atkarpa, palyginti su visu šio laivo maršrutu, tačiau, manau, to pakanka, kad vežimo paslauga būtų laikoma jūrų kabotažu, nes Reglamento Nr. 3577/92 2 straipsnyje apibrėžiant šią kategoriją nenurodyta, ar ši atkarpa turi sudaryti visą, ar tik dalį maršruto; taigi atsižvelgiant į šiuo reglamentu siekiamą tikslą reikia pasirinkti tokį aiškinimą, kuris leistų jūrų kabotažu pripažinti bet kokį vežimą, jei bent minimali maršruto dalis eina jūra.
55.      Kaip Teisingumo Teismas nurodė minėtame Sprendime Komisija prieš Ispaniją, „[a]iškinant Bendrijos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet taip pat į jos kontekstą bei teisės akto, kuriame ji yra, siekiamus tikslus“(13). O Reglamentu Nr. 3577/92 siekiama „užtikrinti laisvą jūrų kabotažo paslaugų teikimą pagal jame numatytas sąlygas ir išimtis“(14). Taigi aiškinimas, pagal kurį jūrų kabotažo sąvoka neapima vežimo, kurio tik nedidelė dalis vykdoma jūra, „reikštų netaikyti šiame reglamente nurodyto potencialiai svarbių jūrų transporto paslaugų liberalizavimo“(15).
56.      Nors ir paradoksalu, iš to, kas nurodyta, išplaukia, kad Alpina River Cruises ir Nicko Tours teikiama vežimo paslauga nepatenka į Reglamento Nr. 3577/92 taikymo sritį, taigi ir sritį, kurią šiuo reglamentu siekiama liberalizuoti. Tačiau paradoksas būtų dar didesnis, jei, pripažinus Alpina River Cruises ir Nicko Tours argumentus pagrįstais, iš srities, kuriai taikomas liberalizavimas, būtų pašalinti valstybėse narėse registruoti ir su jų vėliava plaukiojantys laivai, kai jų plaukimo maršrutas apima tik nedidelę jūros atkarpą.
57.      Nagrinėjamu atveju svarbu tik tai, kad Teisingumo Teismas pateiktų tokį jūrų kabotažo apibrėžimą, kuris padėtų geriausiai pasiekti Reglamentu Nr. 3577/92 siekiamą tikslą, siejamą su tais asmenimis, kuriems šis reglamentas yra skirtas, t. y. valstybėmis narėmis ir jų nacionaliniais subjektais. Trečiosioms šalims numatyto paslaugų liberalizavimo reikia ieškoti specialiuosiuose susitarimuose, kaip antai pasirašytame Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos, kuris nagrinėjamu atveju vis dėlto netaikomas.
58.      Iš tiesų pateikti argumentai nepanaikina galimybės, kad Europos Sąjungos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas gali turėti poveikį Reglamento Nr. 3577/92 taikytinumui. Būtent apie šį poveikį Teisingumo Teismas ir siūlė bylos šalims pareikšti savo nuomonę.
59.      Manau, kad susitarimo taikytinumo klausimas nagrinėjamu atveju išsprendžiamas be didesnių sunkumų, nes, kaip konstatuota teismo posėdžio protokole, į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą Alpina River Cruises atstovas atsakė, kad vežimo paslauga, dėl kurios kilo ginčas, nepertraukiamai teikiama nuo kovo iki lapkričio mėnesio. Taigi, visiškai akivaizdu, kad paslaugos teikimo laikotarpis viršija 90 faktinių darbo dienų per kalendorinius metus, o to visiškai pakanka, kad tokios paslaugos nepatektų į susitarimo, kuriuo draudžiami nurodyto termino neviršijantys paslaugų teikimo apribojimai, taikymo sritį.
VII – Išvada
60.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
Vežimo paslauga, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, yra jūrų transporto paslauga valstybėje narėje, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 3577/92 2 straipsnio 1 dalį.
1 – Originalo kalba: ispanų.
2 – 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3577/92, taikantis laisvės teikti paslaugas principą jūrų transportui valstybėse narėse (jūrų kabotažas) (OL L 364, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 10).
3 – 2002m. Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas dėl laisvo asmenų judėjimo (OL L 114, p. 6).
4 – Priimtas 1942 m. kovo 30 d. Karaliaus dekretu Nr. 327, kuris buvo iš dalies pakeistas 1997 m. gruodžio 30 d. Dekretu įstatymu Nr. 457, o vėliau patvirtintas ir pakeistas 1998 m. vasario 27 d. Įstatymu Nr. 30.
5 – Byla C‑323/03, Rink. p. I‑2161.
6 – Žr., pavyzdžiui, 1990 m. spalio 18 d. Sprendimą Dzodzi (sujungtos bylos C‑297/88 ir C‑197/89, Rink. p. I‑3763); 1997 m. liepos 17 d. Sprendimą Leur‑Bloem (C‑28/95, Rink. p. I‑4161); 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C‑217/05, Rink. p. I‑11987).
7 – Komisijos rašytinių pastabų 18 punktas.
8 – Sprendimas Romeo (C‑313/12, 22 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
9 – Taip pat žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Cicala (C‑482/10, Rink. p. I‑14139) 19 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
10 – Pavyzdžiui, byloje Dzodzi.
11 – Minėto Sprendimo Romeo 22 punktas.
12 – Išskirta mano.
13 – Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 23 punktas, kuriame minimas 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo VEMW ir kt. (C‑17/03, Rink. p. I‑4983) 41 punktas.
14 – Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 24 punktas, kuriame minimas 2001 m. vasario 20 d. Sprendimo Analir ir kt. (C‑205/99, Rink. p. I‑1271) 19 punktas.
15 – Minėto Sprendimo Komisija prieš Ispaniją 25 punktas.