Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,
pateikta 2025 m. spalio 30 d.(1)
Byla C‑571/24
YO,
CT
prieš
Bundesrepublik Deutschland,
dalyvaujant
Kreis Bergstraße
(Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlyno Brandenburgo aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Imigracijos politika – Direktyva 2003/86/EB – Teisė į šeimos susijungimą – 10 straipsnio 3 dalies a punktas – Pabėgėlio, kuris atvyko kaip nelydimas nepilnametis, susijungimas su savo pirmos eilės tiesiosios aukštutinės linijos giminaičiais – Nelydimas nepilnametis, sulaukęs pilnametystės prieš tai, kai buvo suteiktas pabėgėlio statusas ir priimtas 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimas
A ir S (C‑550/16, EU:C:2018:248) – Iš šio teismo sprendimo darytinos išvados dėl prašymo dėl šeimos susijungimo pateikimo datos “
I.      Įvadas
1.        Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma paaiškinti išvadas, darytinas iš jo 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo A ir S(2), kiek tai susiję su pagal Direktyvos 2003/86/EB(3) 10 straipsnio 3 dalies a punktą jauno trečiosios šalies piliečio, kuris, atvykęs į valstybės narės teritoriją kaip nelydimas nepilnametis, per savo tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrą sulaukė pilnametystės ir pabėgėlio statusą įgijo prieš tai, kai buvo priimtas tas teismo sprendimas (toliau – globėjas)(4),
tėvų pateikto prašymo dėl šeimos susijungimo nagrinėjimu.
2.        Tame sprendime Teisingumo Teismas paaiškino sąlygas, kuriomis nelydimi nepilnamečiai, vykstant šiai procedūrai sulaukę pilnametystės, gali remtis teise į šeimos susijungimą pagal palankesnes šio straipsnio nuostatas. Pirmiausia Teisingumo Teismas nusprendė, kad prašymas dėl šeimos susijungimo iš esmės turi būti pateiktas per tris mėnesius nuo tos dienos, kai atitinkamas „nepilnametis“ buvo pripažintas pabėgėliu(5).
3.        Vis dėlto dabar nagrinėjamoje byloje atitinkamas „nepilnametis“ pabėgėlio statusą įgijo daug anksčiau, nei buvo priimtas Sprendimas A ir S, taigi tuo metu, kai jo tėvai YO ir CT, abu – Sirijos piliečiai, gyvenantys Turkijoje, ketino pasinaudoti teise į šeimos susijungimą, numatyta Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkte, šis trijų mėnesių terminas jau buvo pasibaigęs. Būtent tokiomis aplinkybėmis nagrinėjama ši byla, Vokietijos generaliniam konsulatui Stambule (Turkija) atmetus jų prašymą motyvuojant tuo, kad ši teisė pasibaigė jų sūnui sulaukus pilnametystės ir kad bet kuriuo atveju jie nepateikė prašymo kaip galėdami greičiau po to, kai sūnui buvo suteiktas pabėgėlio statusas.
4.        Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlyno Brandenburgo aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar reikia pakoreguoti Sprendime A ir S nustatytas taisykles, pirmiausia – ar šį trijų mėnesių terminą reikia pradėti skaičiuoti nuo šio sprendimo priėmimo dienos, ar jį pratęsti. Vokietijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose siūlo, kad prašymui dėl šeimos susijungimo pateikti būtų nustatyta absoliuti amžiaus riba, nuo kurios toks koregavimas nebebūtų galimas.
5.        Šioje išvadoje nurodysiu priežastis, dėl kurių nesutinku su nuomone, kad šioje konkrečioje situacijoje prašymo dėl šeimos susijungimo, grindžiamo Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, pateikimą reikėtų sieti su fiksuoto trijų mėnesių termino, pradedamo skaičiuoti nuo Sprendimo A ir S priėmimo dienos, laikymusi. Atvirkščiai, siūlysiu Teisingumo Teismui remtis prezumpcija ir taikyti trijų mėnesių terminą, skaičiuojamą nuo tos dienos, kai laikoma, kad globėjas sužinojo apie šį sprendimą.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
6.        Direktyvos 2003/86 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Šios direktyvos tikslas – nustatyti valstybių narių teritorijoje teisėtai gyvenantiems trečiųjų šalių piliečiams naudojimosi šeimos susijungimo teise sąlygas.“
7.        Šios direktyvos 2 straipsnio f punkte nurodyta:
„Šioje direktyvoje:
<...>
f)      „nelydimas nepilnametis“ – aštuoniolikos metų neturintys trečiosios šalies piliečiai arba asmenys be pilietybės, atvykstantys į valstybių narių teritoriją, nelydimi pagal įstatymą ar paprotį atsakingo pilnamečio, ir iki tol, kol jo nesiima veiksmingai globoti toks asmuo, arba nepilnamečiai, kurie tampa nelydimi jiems atvykus į valstybių narių teritoriją.“
8.        Šios direktyvos V skyriuje „Pabėgėlių šeimų susijungimas“ esančio 10 straipsnio 3 dalies a punkte patikslinama:
„Jei pabėgėlis yra nelydimas nepilnametis, valstybės narės:
a)      leidžia šeimos susijungimo tikslu atvykti ir gyventi jo pirmojo giminystės laipsnio tiesiąja aukštutine linija giminėms [pirmos eilės tiesiosios aukštutinės linijos giminaičiams], netaikydamos 4 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytų sąlygų.“
B.      Vokietijos teisė
9.        2004 m. liepos 30 d.(6)Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (Užsieniečių gyvenimo, įsidarbinimo ir integracijos federalinėje teritorijoje įstatymas)(7) (toliau – AufenthG) 36 straipsnio „Tėvų ir kitų šeimos narių susijungimas“ 1 dalyje nustatyta:
„Nukrypstant nuo 5 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir 29 straipsnio 1 dalies 2 punkto, leidimas gyventi šalyje suteikiamas nepilnamečio užsieniečio, turinčio leidimą gyventi šalyje pagal 23 straipsnio 4 dalį, 25straipsnio 1 dalį ar 2 dalies pirmo sakinio pirmą alternatyvą, neribotos trukmės leidimą įsikurti pagal 26 straipsnio 3 dalį arba neribotos trukmės leidimą įsikurti pagal 26 straipsnio 4 dalį suteikus leidimą gyventi šalyje pagal 25 straipsnio 2 dalies pirmo sakinio antrą alternatyvą, tėvams, jei federalinėje teritorijoje negyvena nė vienas iš globos teises turinčių tėvų.“
III. Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
10.      Globėjas yra kurdų kilmės Sirijos pilietis, gimęs 1999 m. sausio 31 d. Jis atvyko į Vokietiją 2015 m. rugpjūčio 6 d., būdamas 16 metų. Atstovaujamas globėjos, 2016 m. birželio 3 d. jis pateikė tarptautinės apsaugos prašymą; tuo metu jam buvo 17 metų ir 4 mėnesiai. Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Federalinė migracijos ir pabėgėlių tarnyba, Vokietija) 2017 m. gegužės 15 d. sprendimu jam suteikė pabėgėlio statusą; tuo metu jam buvo 18 metų ir 3 mėnesiai.
11.      Globėjo tėvai nepateikė prašymo dėl šeimos susijungimo pasibaigus tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrai, nes jų sūnaus globėja, advokatas, taip pat įvairios institucijos ir organizacijos, kompetentingos užsieniečių klausimais, ne kartą informavo apie tai, kad pagal Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Vokietija) jurisprudenciją tėvai teisę susijungti su pabėgėliu pripažintu savo vaiku pagal AufenthG 36 straipsnio 1 dalį turi tik iki jo pilnametystės(8). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad, atsižvelgiant į šią jurisprudenciją ir iš jos išplaukiančią valdžios institucijų sprendimų priėmimo praktiką pagrindinės bylos faktinių aplinkybių susiklostymo metu, nebuvo jokios galimybės, kad tokioje situacijoje esančių pabėgėlių prašymai dėl šeimos susijungimo, grindžiami Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, būtų patenkinti.
12.      Sprendime A ir S Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2003/86 2 straipsnio pradžia ir jo f punktas, siejami su šios direktyvos 10 straipsnio 3 dalies a punktu, turi būti aiškinami taip, kad „nepilnamečiu“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, turi būti laikomas trečiosios šalies pilietis, kuris atvykimo į valstybės narės teritoriją ir prieglobsčio prašymo šioje valstybėje narėje pateikimo metu neturėjo 18 metų, bet vykstant prieglobsčio procedūrai sulaukė pilnametystės ir vėliau jam buvo suteiktas pabėgėlio statusas(9). Tokiu atveju, Teisingumo Teismo teigimu, prašymas dėl šeimos susijungimo turi būti pateiktas per „pagrįstą laikotarpį“, iš esmės – per tris mėnesius nuo tos dienos, kai atitinkamas „nepilnametis“ buvo pripažintas pabėgėliu(10).
13.      Sužinojęs apie šį sprendimą ir juo remdamasis globėjas 2018 m. balandžio 24 d. raštu nacionalinei administracinei institucijai, kompetentingai užsieniečių klausimais, Vokietijos ambasadai Turkijoje ir Vokietijos generaliniam konsulatui Stambule pateikė prašymą suteikti leidimą gyventi šalyje, siekiant susijungimo su savo tėvais, broliais ir seserimis. Be to, jis pateikė prašymą dėl restitutio in integrum kaip prevencinės priemonės, kiek tai susiję su trijų mėnesių terminu, kurio, remiantis Sprendimu A ir S, tokiu atveju iš esmės turi būti laikomasi. Jo tėvai savo ruožtu 2018 m. liepos 11 d. raštu Vokietijos ambasadai Ankaroje (Turkija) ir Vokietijos generaliniam konsulatui Stambule pateikė prašymą išduoti vizas siekiant susijungti su šeima. 2018 m. lapkričio 20 d. jie atvyko į generalinį konsulatą Stambule asmeniškai pateikti savo prašymo.
14.      2019 m. balandžio 10 d.
sprendimais Vokietijos generalinis konsulatas Stambule atmetė šiuos prašymus, motyvuodamas tuo, kad pabėgėlio tėvai teisę susijungti su juo turi tik iki jo pilnametystės ir kad bet kuriuo atveju jie prašymo dėl šeimos susijungimo nepateikė iškart po pabėgėlio statuso suteikimo sūnui.
15.      Verwaltungsgericht Berlin (Berlyno administracinis teismas, Vokietija) 2021 m. kovo 30 d. sprendimu atmetė globėjo tėvų pateiktą skundą dėl Vokietijos generalinio konsulato Stambule jų atžvilgiu priimto sprendimo. Pirma, jis nusprendė, kad teisė į šeimos susijungimą negali būti grindžiama nei AufenthG 36 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią reikalaujama, kad administracinio sprendimo priėmimo dieną globėjas būtų nepilnametis, nei Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, pagal kurį
toks prašymas turi būti pateiktas per tris mėnesius nuo pabėgėlio statuso suteikimo dienos, kaip nustatyta Sprendime A ir S. Antra, jis nurodė, kad priežasčių pratęsti terminą arba jį skaičiuoti nuo vėlesnės datos nėra. Trečia, jis nusprendė, kad restitutio in integrum galimybės arba galimybės taikyti atlaidumo principą dėl force majeure nėra, nes tai, kad apeliantai laiku nesiėmė veiksmų, manydami, kad jų prašymas nebus tenkinamas, nėra reikšmingas pagrindas, į kurį atsižvelgiant teisės norma turėtų būti netaikoma.
16.      Apeliaciniame skunde, pateiktame Oberverwaltungsgericht Berlin Brandenburg (Berlyno Brandenburgo aukštesnysis administracinis teismas), apeliantai teigė, kad jų atžvilgiu negali būti remiamasi argumentu, kad jie nesilaikė trijų mėnesių termino, nustatyto Sprendime A ir S, nes šis terminas pradedamas skaičiuoti tik nuo to momento, kai suinteresuotieji asmenys apie jį sužinojo. Vis dėlto šiuo atveju taip nebuvo; apeliantai iki šio sprendimo paskelbimo negalėjo žinoti, kad turi teisę susijungti su sūnumi, neatsižvelgiant į tai, kad jis tapo pilnametis. Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas), kaip aukščiausios instancijos nacionalinis teismas, iki tol priimdavo sprendimus, kad tėvų susijungimui su pabėgėliu pripažintu vaiku pagal AufenthG 36 straipsnio 1 dalį, vadovaujantis Direktyva 2003/86,
reikia, kad vaikas prašymo pateikimo dėl šeimos susijungimo metu dar būtų nepilnametis. Be to, anksčiau nebuvo reikalaujama teikiant tokį prašymą laikytis trijų mėnesių termino po pabėgėlio statuso suteikimo; jį nustatė tik Teisingumo Teismas minėtu sprendimu.
17.      Atsižvelgiant į apeliantų argumentus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, kokiomis sąlygomis jie galėjo remtis teise į šeimos susijungimą, nustatyta Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkte, po Sprendimo A ir S priėmimo.
18.      Šiomis aplinkybėmis Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlyno Brandenburgo aukštesnysis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar trijų mėnesių nuo pabėgėlio statuso suteikimo terminas, kurio, remiantis [Sprendimu A ir S], turi būti laikomasi pagal Direktyvos [2003/86] 10 straipsnio 3 dalies a punktą pateikto prašymo dėl šeimos susijungimo atveju, kai globėjas atvykimo į valstybės narės teritoriją ir prieglobsčio prašymo šioje valstybėje narėje pateikimo metu neturėjo 18 metų, bet vykstant prieglobsčio procedūrai sulaukė pilnametystės, yra taikomas nepakeistas ir tokiu atveju, kai šis terminas [minėto teismo] sprendimo priėmimo momentu jau buvo pasibaigęs, bet pagal tuometinę institucijų praktiką ir aukščiausios instancijos teismų jurisprudenciją šioje valstybėje narėje jau pilnametis pabėgėlis neturėjo vilčių teikiančios galimybės pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo?
2.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: ar tokiais atvejais terminas prasideda vėliau, ar jis yra ilgesnis?“
19.      Apeliantai, Vokietijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas. Šios šalys ir suinteresuotieji asmenys dalyvavo 2025 m. rugsėjo 18 d. įvykusiame posėdyje, per jį žodžiu atsakė į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus.
IV.    Analizė
20.      Prejudiciniais klausimais, kurie, mano manymu, nagrinėtini kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo patikslinti išvadas, darytinas iš Sprendimo A ir S, kiek tai susiję su nelydimo nepilnamečio, kuris per savo tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrą sulaukė pilnametystės ir pabėgėlio statusą įgijo daug anksčiau, nei buvo priimtas šis teismo sprendimas, tėvų pagal Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktą pateikto prašymo dėl šeimos susijungimo nagrinėjimu. Pirmiausia Teisingumo Teismo prašoma nustatyti tokio prašymo dėl šeimos susijungimo pateikimo termino taikymo sąlygas esant tokiai situacijai.
21.      Prieš pradedant nagrinėti šį klausimą ir siekiant nustatyti tikslią jo apimtį, mano manymu, reikia priminti šios bylos kontekstą.
22.      Viena vertus, Teisingumo Teismas neapribojo Sprendimo A ir S poveikio laiko atžvilgiu(11).
23.      Kita vertus, pabrėžtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją prejudicinis sprendimas yra ne konstatuojamojo, o tik deklaratyvaus pobūdžio(12). Sprendime A ir S Teisingumo Teismo pateiktame Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkto prejudiciniame išaiškinime, patvirtintame 2024 m. sausio 30 d. Sprendime Landeshauptmann von Wien (Šeimos susijungimas su nepilnamečiu pabėgėliu)(13), buvo patikslinta ir sukonkretinta šio straipsnio prasmė ir taikymo sritis, kaip jis turėjo arba būtų turėjęs būti suprantamas ir taikomas nuo jo įsigaliojimo.
24.      Šiuo klausimu primintina, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog administracinių ir teisminių institucijų praktika, kaip antai taikyta šioje byloje apeliantų atžvilgiu, pagal kurią teisė į šeimos susijungimą, grindžiama Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, priklauso nuo datos, kada atitinkamam nepilnamečiui buvo suteiktas pabėgėlio statusas, prieštarauja Sąjungos teisei(14) ir taip yra dėl trijų priežasčių:
–        pirma, dėl to, kad tokia praktika kenkia šios nuostatos veiksmingumui, nes pagal ją šioje nuostatoje nurodyta teisė į šeimos susijungimą priklauso nuo to, kaip greitai kompetentingos nacionalinės institucijos išnagrinėja tarptautinės apsaugos prašymą,
–        antra, dėl to, kad tokia praktika prieštarauja tikslui suteikti ypatingą apsaugą pabėgėliams, pirmiausia nelydimiems nepilnamečiams, nes atgraso šias institucijas nuo nelydimų nepilnamečių tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo pirmumo tvarka, taip pat pažeidžia Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 24 straipsnio 2 ir 3 dalis, ir
–        trečia, dėl to, kad tokia praktika prieštarauja vienodo požiūrio ir teisinio saugumo principams, nes dėl jos atitinkamas nepilnametis visiškai negali numatyti, ar galės pasinaudoti teise į susijungimą su savo tėvais.
25.      Ši byla atskleidžia tokios administracinių ir teisminių institucijų praktikos pasekmes.
26.      Globėjas tarptautinės apsaugos prašymą pateikė būdamas 17 metų ir 4 mėnesių amžiaus, t. y. beveik sulaukęs pilnametystės, taigi tuo būtų pateisinamas greitas jo prašymo nagrinėjimas. Vis dėlto, nors valstybės narės nuolat raginamos teikti pirmenybę nelydimų nepilnamečių tarptautinės apsaugos prašymams, siekiant atsižvelgti į jų ypatingą pažeidžiamumą, globėjo prašymo nagrinėjimo procedūra truko vienuolika mėnesių, o tai yra daug ilgiau nei įprasta ir prieštarauja Direktyvos 2013/32/ES(15) 31 straipsnio 3 dalies nuostatoms. Taigi vykstant šiai procedūrai šis nepilnametis natūraliai sulaukė pilnametystės, todėl jo tėvai, gyvenantys Turkijoje, pagal tuo metu Vokietijoje administracinių ir teisminių institucijų taikytą praktiką prarado teisę pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo pagal Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktą.
27.      Priėmus Sprendimą A ir S, kuriame buvo pripažinta, kad pagrindinėje byloje aptariama administracinių ir teisminių institucijų praktika nesuderinama su Sąjungos teise, pagal veiksmingumo principą kompetentingos Vokietijos valdžios institucijos buvo įpareigotos užtikrinti visišką teisės į šeimos susijungimą, grindžiamos Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, įgyvendinimą ir netaikyti tokios praktikos, kai nagrinėja apeliantų pateiktą prašymą dėl šeimos susijungimo(16).
28.      Taigi Vokietijos generalinis konsulatas Stambule negalėjo atmesti apeliantų prašymo, remdamasis tuo, kad jie turėjo tokią teisę tik iki savo sūnaus pilnametystės. Be to, jis negalėjo jiems priekaištauti dėl to, kad nepateikė prašymo kuo greičiau po to, kai globėjui buvo suteiktas pabėgėlio statusas. Akivaizdu, kad, esant tokiai situacijai, kaip aptariama, kuri susiklostė prieš priimant Sprendimą A ir S, negalima prieš apeliantus remtis tuo, kad jie praleido terminą, kurio nei principas, nei trukmė dar nebuvo oficialiai nustatyti tuo metu, kai kompetentinga nacionalinė valdžios institucija jų vaikui suteikė pabėgėlio statusą. Mano nuomone, aiškiai apibrėžto termino nebuvimas argumentą, kad šis terminas buvo praleistas, daro nepriimtiną(17).
29.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuriam pateiktas skundas dėl Vokietijos generalinio konsulato Stambule sprendimo atmesti prašymą panaikinimo, priimdamas sprendimą savo nagrinėjamoje byloje turi užtikrinti visišką Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkto veiksmingumą. Remiantis ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, tai reiškia, kad turi būti panaikintos tokio Sąjungos teisės pažeidimo neteisėtos pasekmės ir, be kita ko, atlyginta žala, kurią dėl to patyrė atitinkami asmenys(18).
30.      Būtent šiuo tikslu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą.
31.      Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad tinkamiausia priemonė bent jau ateityje atkurti teisinę ir faktinę padėtį, kurioje tokie asmenys, kaip apeliantai, būtų buvę, jei nebūtų aptariamos administracinių ir teisminių institucijų praktikos, būtų pripažinti priimtinu prašymą dėl šeimos susijungimo, kurį jie pateikė po Sprendimo A ir S priėmimo. Vis dėlto, kaip pabrėžė Komisija, tai nereiškia, kad visiems pabėgėliams, kurie tuo metu, kai atvyko į priimančiosios valstybės narės teritoriją, buvo nelydimi nepilnamečiai, bet vykstant jų tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrai sulaukė pilnametystės, turi būti leidžiama remtis šiuo sprendimu neribotą laiką po jo priėmimo. Atsižvelgiant į neišvengiamą laiko tėkmę jie galėtų būti sulaukę tokio amžiaus, kai nebūtinai vis dar yra pateisinama suteikti jiems teisę į šeimos susijungimą, numatytą Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkte.
32.      Taigi labai svarbu nustatyti terminą, per kurį toks prašymas dėl šeimos susijungimo turėjo būti pateiktas nuo Sprendimo A ir S priėmimo dienos, taip pat šio termino pradžią.
33.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Komisija ir Vokietijos vyriausybė iš esmės sutaria dėl trijų mėnesių termino, skaičiuojamo nuo Sprendimo A ir S priėmimo dienos, nustatymo. Vokietijos vyriausybės teigimu, siekiant užtikrinti vienodą ir nuspėjamą požiūrį į visus prašytojus, šį terminą reikia pradėti skaičiuoti nuo tos dienos, kai, objektyviai vertinant, jaunas pilnametis galėjo sužinoti apie šį sprendimą. Taigi ši vyriausybė nesutinka su tuo, kad šis terminas turi būti pradedamas skaičiuoti nuo tos dienos, kai jaunas pilnametis faktiškai galėjo apie tai sužinoti, nes tokia tvarka prieštarautų vienodo požiūrio principui ir teisinio saugumo reikalavimams. Komisijos požiūris subtilesnis, nes ji siūlo atsižvelgti į konkrečias aplinkybes, kuriomis vėlavimas pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo gali būti „objektyviai pateisinamas“. Apeliantai savo ruožtu siūlo, kad šis trijų mėnesių terminas būtų skaičiuojamas nuo dviejų savaičių termino, prasidedančio nuo šio sprendimo priėmimo dienos, t. y. termino, per kurį visi galėtų susipažinti su šiuo sprendimu, pabaigos.
34.      Pabrėžtina, kad neginčijama, jog tokioje konkrečioje situacijoje, kaip aptariama, prašymas dėl šeimos susijungimo turi būti pateiktas per pagrįstą terminą. Niekas to neneigia. Kaip Teisingumo Teismas pripažino Sprendime A ir S, „su Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkto tikslu būtų nesuderinama, kad savo [tarptautinės apsaugos] prašymo pateikimo momentu nelydimo nepilnamečio statusą turintis pabėgėlis, kuris tapo pilnametis vykstant prašymo nagrinėjimo procedūrai, galėtų remtis šia nuostata be jokių apribojimų laiko atžvilgiu tam, kad pasinaudotų šeimos susijungimu“(19).
35.      Vis dėlto nustatyti trijų mėnesių terminą, skaičiuojamą nuo Sprendimo A ir S priėmimo dienos, kaip siūlo pirmiausia Vokietijos vyriausybė, mano manymu, nėra pagrįsta. Nors šis siūlymas, atrodo, yra inspiruotas šiame sprendime Teisingumo Teismo pateikto pasiūlymo, apeliantų situacija nepanaši į ieškovų situaciją, susiklosčiusią byloje, kurioje priimtas šis sprendimas.
36.      Toje byloje prašymo dėl šeimos susijungimo pateikimo terminas (trys mėnesiai nuo pabėgėlio statuso suteikimo dienos) paaiškinamas tuo, kad tarptautinės apsaugos prašytojui pranešama apie sprendimą, kuriuo jam suteikiamas pabėgėlio statusas, nes tai yra individualiai taikomas sprendimas. Pagal Direktyvos 2011/95/ES(20) 22 straipsnį priimančioji valstybė narė informuoja prašytoją apie su šiuo statusu susijusias teises ir pareigas, tarp kurių yra Direktyvos 2003/86 9 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta teisė į šeimos susijungimą. Taigi suinteresuotajam asmeniui jam suprantama kalba suteikiama išsami informacija apie priemones, kurių jis turi nedelsdamas imtis, siekdamas veiksmingai pasinaudoti šios direktyvos 10 straipsnio 3 dalies a punktu grindžiama teise į šeimos susijungimą.
37.      Vis dėlto tokia situacija labai skiriasi nuo šioje byloje susiklosčiusios situacijos. Apie Sprendimą A ir S globėjui ar jo tėvams nebuvo pranešta, jie taip pat nebuvo oficialiai su juo supažindinti, nes nė vienas iš jų nebuvo bylos, kurioje priimtas šis sprendimas, šalis. Iš posėdyje vykusių ginčų matyti, kad šis sprendimas Vokietijoje buvo gana žinomas, pirmiausia – kai kuriose asociacijose, be to, globėjas ir jo tėvai buvo itin budrūs ir rūpestingi, pateikdami prašymus dėl šeimos susijungimo per tris mėnesius nuo šio sprendimo priėmimo dienos. Vis dėlto nemanau, kad jų atvejį galima apibendrinti. Atsižvelgiant į susiklostančių situacijų įvairovę negalima pagrįstai tikėtis, kad jaunas pilnametis pabėgėlis, kuriam nebeatstovauja ir kuriuo nebesirūpina pagal įstatymą privalomai paskirtas globėjas, taigi kurį nebūtinai ir toliau informuoja bei konsultuoja kvalifikuoti darbuotojai, Sprendimo A ir S priėmimo dieną su juo susipažins, supras jo teisines pasekmes ir nedelsdamas imsis veiksmų, siekdamas šeimos susijungimo, nors galbūt nelabai moka priimančiosios valstybės narės kalbą ir nelabai žino jos procedūras.
38.      Tai juo labiau taikytina tėvams, gyvenantiems kilmės šalyje arba kitoje trečiojoje šalyje.
39.      Šiems jauniems pilnamečiams pabėgėliams arba jų tėvams taikyti tokį pat griežtą reikalavimą, kaip nustatytas Sprendime A ir S, nurodant, kad jie savo teises į šeimos susijungimą privalo pareikšti per tris mėnesius nuo šio sprendimo priėmimo dienos, mano manymu, nepagrįsta atsižvelgiant į konkrečią situaciją, kurioje jie atsidūrė, objektyviai pateisinančią tai, kad prašymą jie pateikė pavėluotai.
40.      Vis dėlto nustatyti trijų mėnesių terminą, skaičiuojamą nuo tos dienos, kai globėjas faktiškai sužinojo apie Sprendimą A ir S, mano nuomone, taip pat netinka. Visų pirma kompetentingai nacionalinei institucijai šią datą nustatyti nėra lengva, taigi kyla pavojus, kad suinteresuotieji asmenys gali tuo piktnaudžiauti. Be to, ši data gali būti labai tolima, todėl tokia sąlyga keltų pavojų, kad bus nepaisoma tikslų, kurių siekiama Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta sistema. Galiausiai taikant tokią sąlygą būtų nesilaikoma teisinio saugumo reikalavimo ir tai akivaizdžiai lemtų skirtingą požiūrį į globėjus, nes šio termino pradžia priklausytų nuo konkretaus atvejo aplinkybių. Taigi šiuo klausimu pritariu Vokietijos vyriausybės išreikštam susirūpinimui.
41.      Tam, kad šito būtų išvengta, siūlau taikyti prezumpciją ir trijų mėnesių terminą pradėti skaičiuoti nuo tos dienos, kai laikoma, kad globėjas sužinojo apie Sprendimą A ir S. Atsižvelgiant į konkrečius sunkumus, su kuriais galėjo susidurti jaunas pabėgėlis, kad būtų išsamiai informuotas apie Teisingumo Teismo jurisprudenciją, yra pagrįsta manyti, kad jis galėjo apie šį sprendimą sužinoti praėjus šešiems mėnesiams nuo jo priėmimo(21).
42.      Tokios prezumpcijos taikymas aptariamoje situacijoje leidžia veiksmingai remtis teise į šeimos susijungimą, grindžiamą Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, kartu užtikrinant, kad nebus nepaisoma šia sistema siekiamų tikslų apribojant palankesnių nuostatų, kuriomis siekdami šeimos susijungimo naudojasi nelydimi nepilnamečiai, taikymą laiko atžvilgiu.
43.      Nustatydamas tokią prezumpciją Teisingumo Teismas globėjų atžvilgiu remtųsi principu, pagal kurį įstatymo nežinojimas neatleidžia nuo atsakomybės, kartu pripažindamas, kad jie nebūtinai turi pakankamai priemonių, kad būtų nedelsiant ir išsamiai informuoti apie Teisingumo Teismo jurisprudenciją. Supaprastinus įrodinėjimo naštą, kompetentinga nacionalinė institucija galėtų nustatyti dieną, nuo kurios esant tokiai situacijai pradedamas skaičiuoti trijų mėnesių terminas prašymui dėl šeimos susijungimo pateikti, taip užtikrinant teisinį saugumą, pirmiausia teisės normos nuspėjamumą, taip pat vienodą požiūrį į prašymą dėl šeimos susijungimo pateikusius asmenis.
44.      Vis dėlto atsižvelgiant į skirtingų interesų svarbą ši prezumpcija neturėtų kompetentingai nacionalinei institucijai trukdyti atsižvelgti į visas kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes ir prireikus nustatyti, kiek prašymas dėl šeimos susijungimo, pateiktas pasibaigus šiam terminui, gali būti laikomas priimtinu atsižvelgiant į priežasčių, kuriomis paaiškinamas šis vėlavimas, pobūdį ir globėjo ar jo šeimos narių parodytą rūpestingumą.
45.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad nelydimo nepilnamečio, kuris vykstant jo tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrai sulaukė pilnametystės ir kuriam pabėgėlio statusas buvo suteiktas iki Sprendimo A ir S priėmimo dienos, tėvų prašymas dėl šeimos susijungimo, grindžiamas Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, turi būti pateiktas per tris mėnesius nuo tos dienos, kai laikoma, kad globėjas ar jo šeimos nariai sužinojo apie šį sprendimą, t. y. pasibaigus šešių mėnesių terminui, pradedamam skaičiuoti nuo šio sprendimo priėmimo dienos.
46.      Kalbant apie pasiūlymą, kurį savo pastabose pateikė Vokietijos vyriausybė ir pagal kurį dėl šio prašymo dėl šeimos susijungimo reikėtų nustatyti absoliučią 21 metų ribą, siekiant užtikrinti ryšio su nepilnamečio statusu išsaugojimą, manau, kad šioje byloje nei būtina, nei netgi tikslinga, kad Teisingumo Teismas nuspręstų dėl tokio pasiūlymo.
47.      Pirma, bendroji taisyklė, kad prašymas dėl šeimos susijungimo, grindžiamas Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktu, turi būti pateiktas prieš tai, kai pabėgėliui sukanka 21 metai, yra Sąjungos materialinės teisės norma. Reikia konstatuoti, kad nors Sąjungos teisės aktų leidėjas šios direktyvos 4 straipsnio 5 dalyje numato minimalų globėjo amžių, siekdamas užkirsti kelią priverstinėms santuokoms, šios direktyvos 10 straipsnio 3 dalies a punkte jis nenustatė tokios taisyklės. Taigi, kadangi nėra teisinio pagrindo ir Teisingumo Teismas negali veikti kaip teisės aktų leidėjas, nemanau, kad jis turėtų nustatyti tokią taisyklę. Taip pat nereikėtų pripažinti, kad valstybės narės gali nustatyti tokią taisyklę, nes dėl atskirų valstybių narių nacionalinės teisės aktų, susijusių su šios konkrečios kategorijos, laikomos „pereinamojo laikotarpio kategorija“, pabėgėlių priėmimu, skirtumų gali kilti pavojus, kad bus sutrikdytas suderinimas, kurio siekė Sąjungos teisės aktų leidėjas(22).
48.      Antra, nustatydamas absoliučią 21 metų ribą įgyvendinant Direktyvos 2003/86 10 straipsnio 3 dalies a punktą, Teisingumo Teismas turėtų išplėsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktų klausimų dalyką. Atsižvelgiant į konkrečius nelydimų nepilnamečių, kurie vykstant tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrai sulaukia pilnametystės, apsaugos poreikius(23), kiltų klausimas dėl standartizuotos taisyklės taikymo srities atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją(24). Be to, reikėtų kelti klausimą dėl šios taisyklės taikymo tvarkos, pirmiausia dėl amžiaus, nuo kurio šis jaunas suaugusysis iš esmės gali būtų laikomas pakankamai savarankišku ir galinčiu patenkinti savo poreikius, kad galėtų vienas gyventi priimančiojoje valstybėje narėje. Dėl tokių svarstymų neabejotinai turėtų pareikšti nuomonę Sąjungos teisės aktų leidėjas ir valstybės narės.
V.      Išvada
49.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlyno Brandenburgo aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą 10 straipsnio 3 dalies a punktas
turi būti aiškinamas taip:
jei trečiosios šalies pilietis, atvykęs į valstybės narės teritoriją kaip nelydimas nepilnametis, vykstant jo tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrai sulaukė pilnametystės ir pabėgėlio statusas jam buvo suteiktas prieš tai, kai buvo priimtas 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimas
A ir S (C‑550/16, EU:C:2018:248), prašymas dėl šeimos susijungimo turi būti pateiktas per tris mėnesius nuo tos dienos, kai laikoma, kad globėjas ar jo šeimos nariai sužinojo apie šį sprendimą, t. y. pasibaigus šešių mėnesių terminui, pradedamam skaičiuoti nuo šio sprendimo priėmimo dienos.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      C‑550/16, EU:C:2018:248;
toliau – Sprendimas A ir S.
3      2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyva dėl teisės į šeimos susijungimą (OL L 251, 2003, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 19 sk., 6 t. p. 224).
4      Direktyvos 2003/86 2 straipsnio c punkte nurodyta, kad „globėjas“ – tai „trečiosios šalies pilietis, teisėtai gyvenantis valstybėje narėje ir pateikiantis prašymą arba kurio šeimos nariai prašo šeimos susijungimo, kad prisijungtų prie jo“.
5      Žr. Sprendimą A ir S (61 punktas).
6      BGBl. I, 2004, p. 1950.
7      2008 m. vasario 25 d. paskelbtos redakcijos įstatymas (BGBl. I, 2008, p. 162), paskutinį kartą iš dalies pakeistas 2024 m. gegužės 8 d. įstatymo 3 straipsniu (BGBl. I, 2024, Nr. 152).
8      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo 2013 m. balandžio 18 d. Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas) sprendimo, priimto byloje Nr. 10 C 9/12, 17 ir paskesnius punktus.
9      Žr. Sprendimą A ir S (64 punktas ir rezoliucinė dalis).
10      Žr. Sprendimą A ir S (61 punktas).
11      Žr. 2007 m. kovo 6 d. Sprendimą Meilicke ir kt. (C‑292/04, EU:C:2007:132, 34–37 punktai).
12      Žr. 2021 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Belgijos valstybė (Pilotų mokymai) (C‑413/20, EU:C:2021:938, 58 punktas) ir 2022 m. kovo 10 d. Sprendimą Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
13      C‑560/20, EU:C:2024:96.
14      Žr. 2024 m. sausio 30 d. Sprendimą Landeshauptmann von Wien (Šeimos susijungimas su nepilnamečiu pabėgėliu) (C‑560/20, EU:C:2024:96, 35, 51 ir 57 punktai).
15      2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013, p. 60). Pagal šios direktyvos 31 straipsnio 3 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūra būtų baigta per šešis mėnesius nuo šio prašymo pateikimo dienos. Taip pat žr. šio 31 straipsnio 7 dalies b punktą.
16      Žr. 1978 m. kovo 9 d. Sprendimą Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, 24 punktas), 2022 m. kovo 10 d. Sprendimą Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Alace ir Canpelli (C‑758/24 ir C‑759/24, EU:C:2025:591, 63 punktas).
17      Šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, 50–57 punktai). Pritariu Komisijos nuomonei (jos pastabų 31 punktas).
18      Žr. 2022 m. kovo 10 d. Sprendimą Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19      Sprendimas A ir S (61 punktas).
20      2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, 2011, p. 9). Šios direktyvos 22 straipsnyje nurodyta, kad „iš karto po pabėgėlio statuso arba papildomos apsaugos statuso suteikimo valstybės narės tarptautinės apsaugos gavėjams suteikia informaciją apie su tuo statusu susijusias teises ir pareigas ta kalba, kurią jie supranta arba pagrįstai galima manyti, kad supranta“.
21      Žr. mano argumentus, išdėstytus šios išvados 37 punkte.
22      Šiuo klausimu žr. Europos migracijos tinklo 2022 m. lapkričio mėn. apibendrinamąją ataskaitą „Nelydimų nepilnamečių perėjimas į pilnametystę“.
23      Remiantis doktrina ir įvairių specializuotų tarptautinių institucijų pozicija, šie jauni suaugusieji priskirtini specifinei pabėgėlių kategorijai, vadinamai „pereinamojo laikotarpio kategorijai“. Šiuo klausimu žr. Viterbo, H. ir Ioffe, Y., „No Refuge from Childhood: How Child Protection Harms Refugees“, European Journal of International Law, European University Institute, Florencija, 35 t. Nr. 3, 2024, p. 647–677, pirmiausia p. 676. Taip pat žr. UNICEF, „Nelydimi vaikai. Sutelkti dėmesį į vaiką“, 2023 m. lapkritis; 2019 m. balandžio 24 d. Europos Tarybos Ministrų Komiteto rekomendaciją CM/Rec(2019)4 „Pagalba jauniems pabėgėliams jų perėjimo į suaugusiųjų amžių laikotarpiu“, taip pat prie šios rekomendacijos pridėtas gaires (pirmiausia 27 punktą) bei šios rekomendacijos praktinį vadovą „Sulaukti 18 metų su pasitikėjimu“, 2023 m. balandis (3.7 punktas, p. 39 ir paskesni); Europos Tarybos žmogaus teisių komisaro teminį dokumentą „Įgyvendinti pabėgėlių teisę į šeimos susijungimą Europoje“, 2017 m. birželis, pirmiausia Rekomendaciją Nr. 7 (p. 5), taip pat 2014 m. balandžio 23 d. Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos Migracijos, pabėgėlių ir perkeltųjų asmenų komiteto rezoliuciją 1996 (2014) „Vaikai migrantai: kokios jų teisės sulaukus 18 metų?“.
24      Dėl Teisingumo Teismo požiūrio į tai, kiek pilnametystės sulaukusiam vaikui ir toliau reikia vieno iš tėvų buvimo ir priežiūros, žr. 2013 m. gegužės 8 d. Sprendimą Alarape ir Tijani (C‑529/11, EU:C:2013:290, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), susijusį su pilnamečiu tapusio ir priimančiojoje valstybėje narėje tęsiančio mokslus vaiko vieno iš tėvų teise apsigyventi šalyje, ir 2020 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą CPAS de Seraing (C‑402/19, EU:C:2020:759, 42 punktas), susijusį su sprendimo grąžinti vieną iš pilnamečio vaiko tėvų vykdymu.