62021CC0750
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2023 m. gegužės 25 d. (
1
)
Bylos C‑750/21 P ir C‑256/22 P
Pilatus Bank plc
prieš
Europos Centrinį Banką (ECB)
„Ekonominė ir pinigų politika – Bendras priežiūros mechanizmas – Reglamentas (ES) Nr. 1024/2013 – ECB patikėti specialūs priežiūros uždaviniai – Sprendimas panaikinti kredito įstaigos veiklos leidimą – Kaltinimų pareiškimas pagrindiniam akcininkui trečiojoje šalyje – Reputacijos kriterijus – Reputacijos suvokimas rinkoje – Blokavimo reglamentas Nr. 2271/96 – Veiksmingas naudojimasis teise į gynybą per teisės patarėją – Nacionalinių institucijų parengiamųjų aktų priskyrimas ECB – Veiksminga teisinė apsauga – Chartijos 41 ir 47 straipsniai“
Turinys
I. Įvadas
II. Teisinis pagrindas
A. Reglamentas (ES) Nr. 1024/2013
B. Reglamentas (ES) Nr. 575/2013 10
C. Reglamentas (ES) Nr. 468/2014
D. Direktyva 2013/36/ES
E. Europos bankininkystės institucijos, Europos draudimo ir profesinių pensijų institucijos ir Europos vertybinių popierių ir rinkų institucijos (EBI, EIOPA ir ESMA) bendros riziką ribojančio kvalifikuotosios akcijų paketo dalies įsigijimo ir didinimo finansų sektoriuje vertinimo gairės
III. Ginčo aplinkybės
A. Faktinės aplinkybės
B. Skundžiama nutartis (byla C‑750/21 P)
C. Skundžiamas sprendimas (byla C‑256/22 P)
IV. Procedūra Teisingumo Teisme ir šalių prašymai
V. Teisinis vertinimas
A. Veiksmingas naudojimasis teise į gynybą kelių etapų administracinėje leidimo panaikinimo procedūroje
1. Preliminarios pastabos
2. Teisės į gynybą ir veiksmingą teisinę gynybą pažeidimų nustatymas kelių etapų administracinėse bylose
a) Išimtinė Teisingumo Teismo jurisdikcija
b) Parengiamųjų nacionalinės teisės aktų priskyrimas ECB
c) Teisės klaida skundžiamame sprendime ir veiksminga teisinė gynyba per banko teisės patarėją
3. Tarpinė išvada
a) Byla C‑256/22 P
b) Byla C‑750/21 P
B. ECB priežiūros įgaliojimų apimtis
1. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P pirmasis pagrindas: Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies pažeidimas
2. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P antrasis pagrindas: neteisingas sąvokos „reputacija“ pagal Reglamento Nr. 1024/2013 23 straipsnį taikymas
a) Apeliantės argumentai
b) Teismo sprendimas atmesti ieškinį
c) Sąvoka „reputacija“ pagal Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalį
d) Procedūriniai ir įrodymų reikalavimai, taikomi įrodinėjant reputacijos nebuvimą ir dėl to kylančią riziką
e) Blokavimo reglamento Nr. 2271/96 svarba
3. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P trečiasis pagrindas: Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, visų pirma leidimo panaikinimo neproporcingumas
4. Apeliacinio skundo byloje C‑750/21 P pirmasis pagrindas: kiti argumentai
5. Tarpinė išvada ir bylinėjimosi išlaidos
a) Byla C‑750/21 P
b) Byla C‑256/22 P
VI. Išvada
A. Byla C‑750/21 P
B. Byla C‑256/22 P
I. Įvadas
1.
Šios dvi nagrinėjamos bylos formaliai nėra susijusios, tačiau jas sieja tos pačios šalys ir ta pati administracinė procedūra. Per šią procedūrą Europos Centrinis Bankas (toliau – ECB) panaikino apeliantei Pilatus Bank plc išduotą leidimą vykdyti kredito įstaigos veiklą (toliau – leidimas).
2.
Be to, abiejose bylose keliami tie patys esminiai klausimai. Viena vertus, reikia išsiaiškinti, ar turėdamas didesnius priežiūros ir sprendimų priėmimo įgaliojimus ECB yra atsakingas už kredito įstaigos teisės į gynybą užtikrinimą, kai jai priskiriami dideli procedūriniai trūkumai nacionalinėje (kelių etapų) administracinės procedūros dalyje. Antra vertus, šiame kontekste reikėtų išsiaiškinti, ar kredito įstaiga, kurios priežiūrą ar administravimą vykdo nacionalinė kompetentinga institucija, gali visapusiškai pasinaudoti teise į gynybą ir teise pareikšti ieškinį dėl (gresiančio) leidimo panaikinimo per savo valdybos paskirtą teisės patarėją.
3.
Be to, abi bylos iš esmės susijusios su ECB priežiūros įgaliojimų apimtimi pagal bendro priežiūros mechanizmo taisykles (
2
). Šiame kontekste reikia išnagrinėti, ar nacionalinių kompetentingų institucijų parengiamieji veiksmai priskirtini ECB ir kiek, taip pat, ar jis turi peržiūrėti jų teisėtumą ir ar jie kartu su ECB sprendimu, kuriuo užbaigiama procedūra, gali būti nagrinėjami Sąjungos teismuose.
4.
Byloje C‑256/22 P keliamas papildomas principinis klausimas apie tai, kokiomis sąlygomis galima panaikinti leidimą vykdyti kredito įstaigos veiklą dėl to, kad tokios įstaigos pagrindinis akcininkas neturi „reputacijos“ arba jos neteko. Šio neapibrėžto vertinimo kriterijaus aiškinimas pirmą kartą yra Teisingumo Teismo jurisprudencijos dalykas.
II. Teisinis pagrindas
A.
Reglamentas (ES) Nr. 1024/2013
5.
Reglamento Nr. 1024/2013 16, 20 ir 21 konstatuojamosiose dalyse nustatyta, kad:
„(16)
didelių kredito įstaigų saugumas ir patikimumas yra labai svarbus dalykas, siekiant užtikrinti finansų sistemos stabilumą. Vis dėlto pastarojo meto patirtis rodo, kad dėl mažesnių kredito įstaigų taip pat gali kilti grėsmė finansiniam stabilumui. Todėl ECB turėtų galėti vykdyti priežiūros uždavinius, susijusius su visomis kredito įstaigomis, kurioms suteiktas dalyvaujančių valstybių narių leidimas, ir filialais, įsteigtais dalyvaujančiose valstybėse narėse;
<…>
(20)
išankstinis leidimo suteikimas kredito įstaigų veiklai pradėti yra viena iš svarbiausių rizikos ribojimu pagrįstų priemonių, siekiant užtikrinti, kad tą veiklą vykdytų tik tokie veiklos vykdytojai, kurie yra patikimi ekonomine prasme, turi organizaciją, gebančią valdyti specifinę riziką, susijusią su indėlių priėmimu ir kreditų teikimu, ir turi tinkamus vadovus. Todėl ECB turėtų būti pavestas uždavinys suteikti leidimus kredito įstaigoms, kurios bus steigiamos dalyvaujančioje valstybėje narėje, ir jis turėtų būti atsakingas už leidimų panaikinimą, laikantis konkrečios tvarkos, kurioje būtų numatytas nacionalinių institucijų vaidmuo;
(21)
be Sąjungos teisėje nustatytų sąlygų, susijusių su leidimų kredito įstaigoms suteikimu ir tokių leidimų panaikinimo atvejais, valstybės narės šiuo metu gali numatyti papildomų sąlygų, susijusių su leidimų suteikimu ir leidimų panaikinimo atvejais. Todėl ECB turėtų vykdyti savo uždavinį, susijusį su leidimų suteikimu kredito įstaigoms ir jų panaikinimu nacionalinės teisės nesilaikymo atveju, remdamasis atitinkamos nacionalinės kompetentingos institucijos pasiūlymu, kuriame įvertinama, kaip laikomasi atitinkamų nacionalinėje teisėje nustatytų sąlygų.“
6.
Reglamento Nr. 1024/2013 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ numatyta:
„Šiuo reglamentu ECB pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika, siekiant prisidėti prie kredito įstaigų saugumo ir patikimumo ir finansų sistemos stabilumo Sąjungoje ir kiekvienoje valstybėje narėje, visapusiškai atsižvelgiant į vidaus rinkos, grindžiamos vienodu požiūriu į kredito įstaigas, vienybę bei vientisumą ir pareigą tuo rūpintis, kad būtų užkirstas kelias galimybei rinktis palankesnes reguliavimo sąlygas.
Priežiūros uždaviniai, kurie šio reglamento 4 straipsniu pavedami ECB, 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros (
3
) 2 straipsnio 5 dalyje nurodytoms įstaigoms netaikomi. ECB priežiūros uždaviniai apsiriboja rizikos ribojimu pagrįsta kredito įstaigų priežiūra, kaip numatyta šiame reglamente. Šiuo reglamentu ECB nesuteikiama jokių kitų priežiūros uždavinių, pavyzdžiui, su pagrindinių sandorio šalių rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra susijusių uždavinių.
Vykdydamas šiuo reglamentu jam pavestus uždavinius ir nedarydamas poveikio kredito įstaigų saugumo ir patikimumo užtikrinimo tikslui, ECB visapusiškai atsižvelgia į kredito įstaigų įvairius tipus, verslo modelius ir dydį.
Jokiu ECB veiksmu, pasiūlymu arba politika negalima tiesiogiai ar netiesiogiai diskriminuoti jokios valstybės narės arba valstybių narių grupės kaip bankininkystės arba finansinių paslaugų bet kuria valiuta teikimo vietos.
Šiuo reglamentu nedaromas poveikis dalyvaujančių valstybių narių kompetentingų institucijų atsakomybei ir susijusiems įgaliojimams vykdyti priežiūros uždavinius, kurie šiuo reglamentu nepavesti ECB.
Šiuo reglamentu taip pat nedaromas poveikis dalyvaujančių valstybių narių kompetentingų arba paskirtųjų institucijų atsakomybei ir susijusiems įgaliojimams taikyti makrolygio rizikos ribojimo priemones, kurios nenumatytos atitinkamuose Sąjungos teisės aktuose.“
7.
Reglamento Nr. 1024/2013 2 straipsnio 2, 3 ir 9 punktuose pateikiamos šios terminų apibrėžtys:
„2)   nacionalinė kompetentinga institucija – dalyvaujančios valstybės narės pagal 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms (
4
) ir Direktyvą 2013/36/ES paskirta nacionalinė kompetentinga institucija;
3)   kredito įstaiga – kredito įstaiga, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 1 punkte;
<…>
9)   bendras priežiūros mechanizmas (BPM) – finansų priežiūros institucijų sistema, kurią sudaro ECB ir dalyvaujančių valstybių narių nacionalinės kompetentingos institucijos, kaip aprašyta šio reglamento 6 straipsnyje.“
8.
Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnyje visų pirma apibrėžti tokie ECB pavedami uždaviniai:
„1.   Pagal 6 straipsnį ECB, laikantis šio straipsnio 3 dalies, rizikos ribojimo principais pagrįstos priežiūros tikslais turi išimtinę kompetenciją visų dalyvaujančiose valstybėse narėse įsteigtų kredito įstaigų atžvilgiu vykdyti šiuos uždavinius:
a)
išduoti kredito įstaigoms leidimus veikti ir panaikinti išduotus leidimus, laikantis 14 straipsnio;
<…>
3.   Vykdydamas šiuo reglamentu jam pavestus uždavinius ir siekdamas užtikrinti aukštus priežiūros standartus ECB taiko visą atitinkamą Sąjungos teisę ir, kai tokią Sąjungos teisę sudaro direktyvos, nacionalinės teisės aktus, kuriais tos direktyvos perkeliamos į nacionalinę teisę. Jei atitinkamą Sąjungos teisę sudaro reglamentai ir jei šiuo metu tais reglamentais valstybėms narėms aiškiai suteikiama galimybių pasirinkti, ECB taip pat taiko nacionalinės teisės aktus, kuriais pasinaudojama tomis galimybėmis.“
9.
Reglamento Nr. 1024/2013 6 straipsnyje visų pirma nustatyta:
„1.   ECB vykdo savo uždavinius bendrame priežiūros mechanizme, kurį sudaro ECB ir nacionalinės kompetentingos institucijos. ECB yra atsakingas už tai, kad BPM veiktų veiksmingai ir nuosekliai.
<…>
4.   4 straipsnyje, išskyrus jo 1 dalies a ir c punktus, apibrėžtų uždavinių atžvilgiu ECB tenka šio straipsnio 5 dalyje išdėstytos pareigos, o nacionalinėms kompetentingoms institucijoms – šio straipsnio 6 dalyje išdėstytos pareigos, atsižvelgiant į šio straipsnio 7 dalyje išdėstytą struktūrą ir laikantis joje nurodytų procedūrų, vykdant toliau nurodytų kredito įstaigų, finansų kontroliuojančiųjų bendrovių ar mišrią veiklą vykdančių finansų kontroliuojančiųjų bendrovių ar kredito įstaigų, įsteigtų nedalyvaujančiose valstybėse narėse, filialų, įsteigtų dalyvaujančiose valstybėse narėse, priežiūrą:
–
tų, kurios yra mažiau svarbios vertinant konsolidavimo pagrindu, aukščiausiu konsolidavimo lygiu dalyvaujančiose valstybėse narėse arba individualiai konkrečiu kredito įstaigų, įsteigtų nedalyvaujančiose valstybėse narėse, filialų, įsteigtų dalyvaujančiose valstybėse narėse, atžvilgiu. Svarba vertinama remiantis šiais kriterijais:
i)
dydžiu;
ii)
svarba Sąjungos ekonomikai arba bet kuriai dalyvaujančiai valstybei narei;
iii)
tarpvalstybinės veiklos svarba.
Atsižvelgiant į pirmą pastraipą, kredito įstaiga, finansų kontroliuojančioji bendrovė arba mišrią veiklą vykdanti finansų kontroliuojančioji bendrovė nelaikomos mažiau svarbiomis, nebent tai pateisinama ypatingomis aplinkybėmis, kurios išdėstomos metodikoje, jei tenkinama bet kuri iš šių sąlygų:
i)
visa jos turto vertė yra didesnė nei 30 mlrd. EUR,
ii)
jos viso turto santykis su dalyvaujančios valstybės narės, kurioje ji įsisteigta [įsteigta], BVP yra didesnis nei 20 %, nebent visa jos turto vertė yra mažesnė nei 5 mlrd. EUR;
iii)
ECB, gavęs jos nacionalinės kompetentingos institucijos pranešimą, kad ji laiko tokią įstaigą itin svarbia vidaus ekonomikai, ir atlikęs išsamų tos kredito įstaigos vertinimą, įskaitant balanso vertinimą, priima tokią svarbą patvirtinantį sprendimą.
ECB taip pat gali savo iniciatyva laikyti, kad įstaiga yra itin svarbi, jei ji yra įsteigusi bankininkystės patronuojamąsias įmones daugiau nei vienoje dalyvaujančioje valstybėje narėje ir jos tarpvalstybinis turtas arba įsipareigojimai sudaro didelę jos viso turto ar įsipareigojimų dalį, laikantis metodikoje nustatytų sąlygų.
Tos, kurioms buvo prašoma viešosios finansinės pagalbos arba kurios ją gavo tiesiogiai iš EFSF arba ESM, nelaikomos mažiau svarbiomis.
Nepaisant pirmesnių pastraipų, ECB šiuo reglamentu jam pavestus uždavinius vykdo trijų pačių svarbiausių kredito įstaigų kiekvienoje dalyvaujančioje valstybėje narėje atžvilgiu, išskyrus atvejus, kai tai pateisinama ypatingomis aplinkybėmis.
5.   4 dalyje nurodytų kredito įstaigų atžvilgiu pagal 7 dalyje apibrėžtą struktūrą:
a)
ECB priima nacionalinėms kompetentingoms institucijoms skirtus reglamentus, gaires arba bendro pobūdžio nurodymus, kuriais vadovaudamosi nacionalinės kompetentingos institucijos vykdo 4 straipsnyje, išskyrus jo 1 dalies a ir c punktuose, apibrėžtus uždavinius ir priima priežiūros sprendimus.
Tokiuose nurodymuose gali būti nurodomi 16 straipsnio 2 dalyje nustatyti konkretūs įgaliojimai kredito įstaigų grupių ar kategorijų atžvilgiu siekiant užtikrinti priežiūros rezultatų nuoseklumą BPM;
b)
prireikus užtikrinti aukštų priežiūros standartų nuoseklų taikymą, ECB bet kuriuo metu gali savo iniciatyva, pasikonsultavęs su nacionalinėmis kompetentingomis institucijomis, arba nacionalinės kompetentingos institucijos prašymu nuspręsti pats tiesiogiai vykdyti visus atitinkamus įgaliojimus 4 dalyje nurodytos vienos ar kelių kredito įstaigų atžvilgiu, įskaitant tokiu atveju, kai buvo netiesiogiai prašoma ar gauta finansinė pagalba iš EFSF arba ESM;
<…>“
10.
Reglamento Nr. 1024/2013 9 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Išimtinai tik 4 straipsnio 1 bei 2 dalyse ir 5 straipsnio 2 dalyje jam pavestų uždavinių vykdymo tikslais, dalyvaujančiose valstybėse narėse ECB laikomas atitinkamai kompetentinga arba paskirtąja institucija, kaip numatyta atitinkamoje Sąjungos teisėje.
Tuo pačiu išimtiniu tikslu ECB turi visus šiame reglamente nustatytus įgaliojimus ir prievoles. Jis taip pat turi visus įgaliojimus ir prievoles, kuriuos pagal atitinkamą Sąjungos teisę turi kompetentingos ir paskirtosios institucijos, jei šiame reglamente nenumatyta kitaip. Visų pirma ECB turi šio skyriaus 1 ir 2 skirsniuose išvardytus įgaliojimus.
Tokiu mastu, koks yra būtinas šiuo reglamentu jam pavestiems uždaviniams vykdyti, ECB, teikdamas nurodymus, gali reikalauti, kad tos nacionalinės institucijos pasinaudotų savo įgaliojimais pagal nacionalinę teisę ir laikydamosi nacionalinėje teisėje nustatytų sąlygų, kai pagal šį reglamentą tokie įgaliojimai ECB nesuteikiami. Tos nacionalinės institucijos visapusiškai informuoja ECB apie tų įgaliojimų vykdymą.
2.   ECB vykdo šio straipsnio 1 dalyje nurodytus įgaliojimus pagal 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytus aktus. ECB ir nacionalinės kompetentingos institucijos glaudžiai bendradarbiauja vykdydami savo atitinkamus priežiūros ir tyrimo įgaliojimus.“
11.
Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnyje „Leidimas“ numatyta:
„1.   Prašymas išduoti leidimą pradėti vykdyti dalyvaujančioje valstybėje narėje steigiamos kredito įstaigos veiklą teikiamas valstybės narės, kurioje steigiama kredito įstaiga, nacionalinėms kompetentingoms institucijoms, laikantis atitinkamoje nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų.
2.   Jei prašymo pateikėjas atitinka visas tos valstybės narės atitinkamoje nacionalinėje teisėje nustatytas leidimų išdavimo sąlygas, nacionalinė kompetentinga institucija per atitinkamoje nacionalinėje teisėje numatytą laikotarpį priima sprendimo siūlyti ECB suteikti leidimą projektą. Apie sprendimo projektą pranešama ECB ir prašymo išduoti leidimą pateikėjui. Kitais atvejais nacionalinė kompetentinga institucija prašymą išduoti leidimą atmeta.
3.   Laikoma, kad ECB priima sprendimo projektą, nebent ECB pateikia prieštaravimą per ne ilgesnį nei dešimties darbo dienų laikotarpį, kuris tinkamai pagrįstais atvejais gali būti pratęstas vieną kartą tokiam pačiam laikotarpiui. ECB prieštaravimą dėl sprendimo projekto pateikia tik tais atvejais, jei nėra įvykdytos atitinkamoje Sąjungos teisėje nustatytos leidimų išdavimo sąlygos. Atmetimo priežastis ECB nurodo raštu.
4.   Apie pagal 2 ir 3 dalis priimtą sprendimą nacionalinė kompetentinga institucija praneša prašymo išduoti leidimą pateikėjui.
5.   Laikydamasis 6 dalies ir pasikonsultavęs su dalyvaujančios valstybės narės, kurioje įsteigta kredito įstaiga, nacionaline kompetentinga institucija, atitinkamoje Sąjungos teisėje nustatytais atvejais ECB gali panaikinti leidimą savo iniciatyva arba pasiūlius tokiai nacionalinei kompetentingai institucijai. Šiomis konsultacijomis visų pirma užtikrinama, kad prieš priimdamas sprendimus dėl panaikinimo, ECB suteiks nacionalinėms institucijoms pakankamai laiko priimti sprendimą dėl būtinų taisomųjų veiksmų, įskaitant galimas pertvarkymo priemones, ir į jas atsižvelgs.
Jei pagal 1 dalį leidimą išduoti pasiūliusi nacionalinė kompetentinga institucija laikosi nuomonės, kad remiantis atitinkama nacionaline teise leidimą reikia panaikinti, ji tuo tikslu pateikia ECB pasiūlymą. Tokiu atveju ECB priima sprendimą dėl siūlomo panaikinimo visapusiškai atsižvelgdamas į nacionalinės kompetentingos institucijos nurodytą panaikinimo pagrindimą.
6.   Tol, kol nacionalinės institucijos yra kompetentingos pertvarkyti kredito įstaigas, tais atvejais, kai jos laikosi nuomonės, kad leidimo panaikinimas darytų neigiamą poveikį tinkamam veiksmų, būtinų pertvarkymui arba finansiniam stabilumui užtikrinti, įgyvendinimui arba šiems veiksmams, jos tinkamai praneša ECB apie savo prieštaravimą ir išsamiai paaiškina neigiamą poveikį, kurį galėtų padaryti leidimo panaikinimas. Tais atvejais su nacionalinėmis institucijomis sutartą laikotarpį ECB nepradeda panaikinimo procedūros. ECB gali pratęsti tą laikotarpį, jei jis laikosi nuomonės, kad buvo pasiekta pakankama pažanga. Tačiau jei ECB, priimdamas pagrįstą sprendimą, nustato, kad nacionalinės institucijos neįgyvendino finansiniam stabilumui užtikrinti reikalingų tinkamų veiksmų, leidimai panaikinami nedelsiant.“
B.
Reglamentas (ES) Nr. 575/2013
12.
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 64[8]/2012 (
5
), 5 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„Šis reglamentas ir Direktyva 2013/36/ES kartu turėtų sudaryti teisinę sistemą, pagal kurią būtų reglamentuojama galimybė verstis kredito įstaigų ir investicinių įmonių (toliau kartu – įstaigos) veikla, jų priežiūros sistema ir rizikos ribojimo taisyklės. Todėl šis reglamentas turėtų būti skaitomas kartu su ta direktyva.“
13.
Šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies 1 ir 42 punktuose pateikiamos šios apibrėžtys:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1)
kredito įstaiga – įmonė, kuri verčiasi indėlių ar kitų grąžintinų lėšų priėmimu iš visuomenės ir paskolų teikimu savo sąskaita;
<…>
42)
veiklos leidimas – institucijų išduotas bet kokios formos dokumentas, kuriuo suteikiama teisė verstis tam tikra veikla;
<…>“
C.
Reglamentas (ES) Nr. 468/2014
14.
2014 m. balandžio 16 d. Europos Centrinio Banko reglamento (ES) Nr. 468/2014, kuriuo sukuriama Europos Centrinio Banko, nacionalinių kompetentingų institucijų ir nacionalinių paskirtųjų institucijų bendradarbiavimo Bendrame priežiūros mechanizme struktūra (BPM pagrindų reglamentas) (
6
), 27 straipsnio „Atstovavimas šaliai“ 1 dalyje nustatyta:
„Šaliai gali atstovauti jos įgalioti arba įstatyminiai atstovai arba bet kuris kitas atstovas, rašytiniu įgaliojimu įgalintas atlikti bet kokius su ECB priežiūros procedūra susijusius veiksmus.“
D.
Direktyva 2013/36/ES
15.
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB (
7
), 1 straipsnyje nurodyta:
„Šia direktyva nustatomos taisyklės dėl:
a)
galimybės verstis kredito įstaigų ir investicinių įmonių (toliau bendrai – įstaigos) veikla;
b)
priežiūros įgaliojimų ir kompetentingų valdžios institucijų vykdomos riziką ribojančios įstaigų priežiūros priemonių;
c)
kompetentingų valdžios institucijų vykdomos riziką ribojančios įstaigų priežiūros, kuri vykdoma Reglamente (ES) Nr. 575/2013 išdėstytas taisykles atitinkančiu būdu;
d)
kompetentingoms valdžios institucijoms taikomų informacijos skelbimo reikalavimų riziką ribojančio įstaigų reguliavimo ir priežiūros srityse.“
16.
Direktyvos 2013/36 8 straipsnio „Veiklos leidimas“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės reikalauja, kad kredito įstaigos prieš pradėdamos veiklą gautų veiklos leidimą. Nedarant poveikio 10–14 straipsniams jos nustato reikalavimus tokiems leidimams gauti ir informuoja EBI.“
17.
Šios direktyvos 9 straipsnio „Draudimas asmenims ar įmonėms, kurios nėra kredito įstaigos, verstis indėlių ar kitokių grąžintinų lėšų priėmimu iš visuomenės“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės draudžia asmenims arba įmonėms, kurios nėra kredito įstaigos, verstis indėlių ar kitokių grąžintinų lėšų priėmimu iš visuomenės.“
18.
Direktyvos 2013/36 14 straipsnio „Akcininkai ir nariai“ 2 dalyje numatyta:
„Kompetentingos valdžios institucijos atsisako išduoti leidimą pradėti kredito įstaigos veiklą, jei, atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį kredito įstaigos valdymą, jų netenkina akcininkų arba narių tinkamumas, visų pirma jei nevykdomi 23 straipsnio 1 dalyje nustatyti kriterijai. Taikoma 23 straipsnio 2 ir 3 dalys ir 24 straipsnis.“
19.
Direktyvos 2013/36 18 straipsnis „Veiklos leidimo panaikinimas“ suformuluotas taip:
„Kredito įstaigai išduotą veiklos leidimą kompetentingos valdžios institucijos gali panaikinti tik tuo atveju, jei tokia kredito įstaiga:
a)
per 12 mėnesių nepasinaudoja šiuo veiklos leidimu, aiškiai atsisako šio veiklos leidimo arba ilgiau kaip šešis mėnesius nevykdo veiklos, jeigu atitinkama valstybė narė nėra numačiusi, kad tokiais atvejais šis leidimas netenka galios;
b)
gavo veiklos leidimą pateikusi klaidingą informaciją ar pasinaudojusi kitomis neteisėtomis priemonėmis;
c)
nebeatitinka tų sąlygų, pagal kurias buvo išduotas veiklos leidimas;
d)
nebeatitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 trečioje, ketvirtoje ir šeštoje dalyse arba šios direktyvos 104 straipsnio 1 dalies a punkte ar 105 straipsnyje nustatytų riziką ribojančių reikalavimų arba nebegalima pasitikėti, kad ji įvykdys savo įsipareigojimus kreditoriams, visų pirma ji nebesuteikia garanto už turtą, kurį jai patikėjo jos indėlininkai;
e)
patenka į vieną iš kitų atvejų, kuriais pagal nacionalinę teisę veiklos leidimas būtų panaikintas; arba
f)
padaro vieną iš pažeidimų, nurodytų 67 straipsnio 1 dalyje.“
20.
Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Vertindamos 22 straipsnio 1 dalyje numatytą pranešimą ir 22 straipsnio 3 dalyje nurodytą informaciją kompetentingos valdžios institucijos, siekdamos užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį kredito įstaigos, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, valdymą ir atsižvelgdamos į galimą siūlomo įsigyjančio asmens įtaką tai kredito įstaigai, vertina siūlomo įsigyjančio asmens tinkamumą ir siūlomo įsigijimo finansinį patikimumą pagal šiuos kriterijus:
a)
siūlomo įsigyjančio asmens reputaciją,
b)
valdymo organo nario ir vyresniosios vadovybės nario, kuris vadovaus kredito įstaigos veiklai po siūlomo įsigijimo, reputaciją, žinias, įgūdžius ir patirtį, kaip nurodyta 91 straipsnio 1 dalyje;
c)
siūlomo įsigyjančio asmens finansinį patikimumą, ypač kredito įstaigoje, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, vykdomos ir numatomos vykdyti veiklos rūšies atžvilgiu;
d)
tai, ar kredito įstaiga galės nuolat laikytis riziką ribojančių reikalavimų pagal šią direktyvą ir Reglamentą (ES) Nr. 575/2013, ir, jei taikoma, pagal kitus Sąjungos teisės aktus, pirmiausia direktyvas 2002/87/EB ir 2009/110/EB[,] įskaitant tai, ar grupės, kurios dalimi ji taps, struktūra yra tokia, kad bus galima vykdyti veiksmingą priežiūrą, kompetentingos valdžios institucijos galės veiksmingai keistis informacija ir bus galima nustatyti, kaip kompetentingos valdžios institucijos pasiskirstys pareigomis;
e)
tai, ar yra tinkamas pagrindas įtarti, kad siekiant įgyvendinti siūlomą įsigijimą yra vykdomas, buvo įvykdytas arba bandytas įvykdyti pinigų plovimas ar teroristų finansavimas, kaip apibrėžta 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/60/EB dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinigų plovimui ir teroristų finansavimui (
8
) 1 straipsnyje, ar kad siūlomas įsigijimas galėtų padidinti tokį pavojų.
2.   Kompetentingos valdžios institucijos gali pareikšti prieštaravimą siūlomam įsigijimui tik tuo atveju, jei tam yra tinkamas pagrindas, remiantis 1 dalyje nurodytais kriterijais, arba jei siūlomo įsigyjančio asmens pateikta informacija yra neišsami.“
E.
Europos bankininkystės institucijos, Europos draudimo ir profesinių pensijų institucijos ir Europos vertybinių popierių ir rinkų institucijos (EBI, EIOPA ir ESMA) bendros riziką ribojančio kvalifikuotosios akcijų paketo dalies įsigijimo ir didinimo finansų sektoriuje vertinimo gairės
21.
Europos bankininkystės institucijos, Europos draudimo ir profesinių pensijų institucijos ir Europos vertybinių popierių ir rinkų institucijos (EBI, EIOPA ir ESMA) bendrų riziką ribojančio kvalifikuotosios akcijų paketo dalies įsigijimo ir didinimo finansų sektoriuje vertinimo gairių (toliau – Bendros gairės) skirsnyje „10. Siūlomo įsigyjančio asmens reputacija – pirmasis vertinimo kriterijus“, be kita ko, nustatyta:
„10.1 Siūlomo įsigyjančio asmens reputacijos vertinimas apima du elementus:
a)
jo sąžiningumą ir
b)
jo profesinę kompetenciją.
<…>
10.9 Siūlomo įsigyjančio asmens reputacija laikoma gera, jei nėra jokių patikimų įrodymų, kurie leistų daryti priešingą išvadą, o tikslinė priežiūros institucija neturi pagrįstų priežasčių abejoti jo gera reputacija. Būtina atsižvelgti į visą turimą informaciją, susijusią su vertinimu, nepažeidžiant nacionalinėje teisėje numatytų apribojimų ir nepriklausomai nuo šalies, kurioje įvyko atitinkami įvykiai.
<…>
10.13 Ypač reikia atkreipti dėmesį į toliau nurodytus veiksnius, galinčius kelti abejonių dėl siūlomo įsigyjančio asmens sąžiningumo:
a)
teistumą arba baudžiamąjį persekiojimą už kriminalinį nusikaltimą, visų pirma:
i)
už bet kokius bankininkystę, finansus, vertybinius popierius arba draudimo veiklą reglamentuojančių, su vertybinių popierių rinkomis arba mokėjimo priemonėmis susijusių įstatymų pažeidimus;
ii)
už pažeidimus, susijusius su nesąžiningumu, sukčiavimu arba finansiniais nusikaltimais, įskaitant pinigų plovimą ir teroristų finansavimą, rinkos manipuliacijas, prekybą, pasinaudojant nevieša informacija, lupikavimą ir korupciją;
iii)
už bet kokius mokestinius pažeidimus;
iv)
už bet kokius kitus teisės aktų, susijusių su įmonėmis, bankrotu, nemokumu arba vartotojų apsauga, pažeidimus;
b)
atliekant patikrinimus vietoje ir ne vietoje, tyrimus arba priverstinio vykdymo veiksmus nustatytus duomenis, tiesiogiai arba netiesiogiai susijusius su siūlomu įsigyjančiu asmeniu per nuosavybės teisę ar kontrolę, ir administracinių nuobaudų už nuostatų, reglamentuojančių bankininkystę, finansų, vertybinių popierių arba draudimo veiklą arba vertybinių popierių rinkas, arba finansines paslaugas reglamentuojančių teisės aktų arba taisyklių nesilaikymą taikymą ir kitus a papunktyje aptartus dalykus;
c)
kitus susijusius priverstinio vykdymo veiksmus, kuriuos vykdo kitos reguliavimo arba profesinės įstaigos dėl atitinkamų nuostatų nesilaikymo; ir
d)
bet kokią kitą šiame kontekste svarbią informaciją, gautą iš įtikinamų ir patikimų šaltinių. Vertindamos, kokia informacija, gauta iš kitų šaltinių, yra įtikinama ir patikima, kompetentingos institucijos turi įvertinti šaltinio viešumą ir patikimumą, ar informaciją pateikė keli nepriklausomi ir geros reputacijos šaltiniai, ar ji tam tikrą laiką nesikeičia ir ar yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad ji klaidinga.
<…>
10.16 Tikslinės priežiūros institucijos turi įvertinti tokių situacijų svarbą, atsižvelgdamos į konkretų atvejį, pripažindamos, kad kiekvienos situacijos skiriamųjų požymių rimtumas gali skirtis ir kad situacijos gali būti reikšmingos vertinant jas kartu, nors kiekviena jų atskirai gali būti nereikšminga.“
III. Ginčo aplinkybės
A.
Faktinės aplinkybės
22.
Ieškovė pirmojoje instancijoje ir apeliantė abiejose nagrinėjamose bylose yra Pilatus Bank plc, Maltoje įsteigta mažiau svarbi kredito įstaiga, kurios tiesioginę rizikos ribojimu pagrįstą priežiūrą vykdo Malta Financial Services Authority (Maltos finansinių paslaugų institucija; toliau – MFSA). Antroji ieškovė pirmojoje instancijoje byloje T‑27/19, Pilatus Holding Ltd., nėra apeliacinio proceso šalis.
23.
Kaip teigiama 2018 m. kovo 19 d.United States Department of Justice (Jungtinių Valstijų teisingumo departamentas) paskelbtame pranešime spaudai, apeliantės akcininkas Ali Sadr, kuriam netiesiogiai priklauso 100 % jos kapitalo ir balsavimo teisių (toliau – pagrindinis akcininkas), buvo suimtas Jungtinėse Valstijose, jam pareiškus šešis kaltinimus dėl galimo dalyvavimo schemoje, pagal kurią maždaug 115 mln. JAV dolerių (USD), sumokėtų projektui Venesueloje finansuoti, buvo nukreipti asmenims ir bendrovėms iš Irano.
24.
Remiantis United States Attorney for the Southern District of New York (Jungtinių Amerikos Valstijų Niujorko pietinės apygardos prokuroras) priimtu kaltinamuoju aktu, dalis lėšų, panaudotų apeliantei 2013 m. įsteigti ir jos veiklai finansuoti, buvo gautos neteisėtai ir susijusios su projektu Venesueloje.
25.
Kai Jungtinėse Amerikos Valstijose A. Sadr buvo pareikšti kaltinimai, apeliantė, be kita ko, sulaukė prašymų atsiimti iš viso 51,4 mln. EUR indėlių, t. y. apie 40 % jos turimų indėlių.
26.
2018 m. kovo 21 d. MFSA priėmė nurodymą dėl balsavimo teisių atėmimo arba sustabdymo, juo, be kita ko, įpareigojo nedelsiant nušalinti pagrindinį akcininką nuo apeliantės vadovo pareigų ir nuo visų kitų joje vykdomų sprendimų priėmimo funkcijų, sustabdyti naudojimąsi balsavimo teisėmis ir užtikrinti, kad jis daugiau nebūtų minėtos ieškovės teisinis atstovas ar atstovas teisme.
27.
Tą pačią dieną MFSA priėmė nurodymą dėl moratoriumo, juo apeliantei uždraudė vykdyti bet kokias bankines operacijas, visų pirma leisti jos akcininkams ir valdybos nariams atsiimti ir įnešti indėlius.
28.
2018 m. kovo 22 d. MFSA priėmė nurodymą skirti kompetentingą asmenį, siekdama pavesti šiam asmeniui vykdyti iš esmės visus įgaliojimus, paprastai suteikiamus apeliantės valdymo organams ir susijusius su jos konkrečia veikla ir turtu.
29.
2018 m. birželio 29 d. Europos Centrinis Bankas (ECB) gavo MFSA pasiūlymą panaikinti apeliantės leidimą vykdyti kredito įstaigos veiklą pagal Reglamento (ES) Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalį.
30.
2018 m. rugpjūčio 2 d. MFSA pateikė ECB patikslintą pasiūlymą dėl šio leidimo panaikinimo.
31.
2018 m. rugpjūčio 31 d. raštu ECB pasiūlė apeliantei per penkias darbo dienas nuo šio rašto gavimo dienos pateikti savo pastabas dėl sprendimo panaikinti leidimą projekto.
32.
2018 m. rugsėjo 6 d. apeliantė, atstovaujama jos teisės patarėjo, paprašė šį terminą pratęsti 14 dienų ir leisti susipažinti su bylos medžiaga.
33.
Atsakydamas į tai ECB 2018 m. rugsėjo 10 d. elektroniniu laišku nurodė apeliantei bet kokią korespondenciją, susijusią su administracine procedūra dėl jos leidimo panaikinimo, siųsti per kompetentingą asmenį arba su jo sutikimu. Apeliantė dėl šio elektroninio laiško 2018 m. lapkričio 20 d. pateikė Bendrajam Teismui ieškinį dėl panaikinimo, bet Bendrasis Teismas 2019 m. liepos 10 d. nutartimi (
9
) jį atmetė kaip nepriimtiną. Apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo nutarties dėl nepriimtinumo Teisingumo Teismas 2021 m. vasario 4 d. nutartimi (
10
) taip pat atmetė kaip akivaizdžiai nepagrįstą, nors ir pakeisdamas Bendrojo Teismo motyvus.
34.
Apeliantės prašymu terminas buvo pirmą kartą pratęstas iki 2018 m. rugsėjo 17 d., pakartotinai – iki tų pačių metų rugsėjo 21 d.
35.
2018 m. rugsėjo 13 d. raštu ECB suteikė apeliantei galimybę susipažinti su administracinės bylos medžiaga.
36.
2018 m. rugsėjo 21 d. apeliantė pateikė savo pastabas dėl sprendimo panaikinti leidimą projekto, jose išdėstė savo vadovybės ir akcininkų nepritarimą šiam sprendimui.
37.
2018 m. lapkričio 2 d. ECB, vadovaudamasis Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnio 1 dalies a punktu ir 14 straipsnio 5 dalimi, nusprendė panaikinti apeliantės leidimą vykdyti kredito įstaigos veiklą (toliau – ginčijamas ECB sprendimas) (
11
).
38.
Reaguodama į kompetentingo asmens atsisakymą sumokėti jos teisės patarėjui atlyginimą iš jos lėšų apeliantė 2018 m. lapkričio 13 d. ir 2018 m. gruodžio 20 d. elektroniniais laiškais kreipėsi į ECB, prašydama jo pasinaudoti savo priežiūros įgaliojimais pagal Reglamentą Nr. 1024/2013 ir nurodyti kompetentingam asmeniui leisti sumokėti šį atlyginimą.
39.
2019 m. gruodžio 21 d. el. laišku (toliau – ginčijamas el. laiškas) (
12
) ECB iš esmės atsakė, kad jo priežiūros įgaliojimai pagal Reglamentą Nr. 1024/2013 apsiriboja kredito įstaigų priežiūra (reglamento 1 straipsnio 1 dalis). Grįsdamas savo sprendimą ECB nurodė, kad nebeturi kompetencijos imtis veiksmų prieš apeliantę, nes nuo 2018 m. lapkričio 5 d. jos leidimas panaikintas.
B.
Skundžiama nutartis (byla C‑750/21 P)
40.
2019 m. kovo 4 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu apeliantė prašė panaikinti ginčijamą el. laišką.
41.
2021 m. rugsėjo 24 d. Nutartimi Pilatus Bank / ECB (T‑139/19, nepaskelbta Rink., EU:T:2021:623, toliau – skundžiama nutartis) Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 126 straipsniu, atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
42.
Bendrasis Teismas pirmiausia išnagrinėjo pirmąjį pagrindą, susijusį su tuo, kad ECB padarė teisės klaidą, kai pripažino save neturinčiu kompetencijos vykdyti tiesioginės priežiūros įgaliojimus apeliantės atžvilgiu ir nurodyti kompetentingam asmeniui leisti sumokėti atlyginimą valdybos paskirtam teisės patarėjui. Teismas padarė išvadą, kad ECB šiuo atžvilgiu akivaizdžiai neturėjo kompetencijos, ir atmetė šį pagrindą kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą. Remdamasis 2021 m. kovo 12 d. Nutartimi PNB Banka / ECB (T‑50/20, EU:T:2021:141) Bendrasis Teismas atmetė ir kitus ieškinio pagrindus iš esmės kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstus.
C.
Skundžiamas sprendimas (byla C‑256/22 P)
43.
2019 m. sausio 15 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu apeliantė kartu su Pilatus Holding pareiškė ieškinį dėl ginčijamo ECB sprendimo panaikinimo.
44.
2022 m. vasario 2 d. Sprendimu Pilatus Bank ir Pilatus Holding / ECB (T‑27/19, EU:T:2022:46, toliau – skundžiamas sprendimas) Bendrasis Teismas atmetė ieškinį kaip nepriimtiną tiek, kiek jis pareikštas Pilatus Holding vardu, nes akcininkas neįrodė savo suinteresuotumo, o likusią dalį – kaip nepagrįstą.
45.
Ieškinio pirmasis pagrindas susijęs su kompetencija per leidimo panaikinimo procedūrą, kuri reglamentuojama Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalyje. Bendrasis Teismas paneigė šios nuostatos ir teisės į gerą administravimą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnį pažeidimus (
13
). Grįsdamas jis, be kita ko, nurodė, kad galimas MFSA kompetencijos viršijimas 2018 m. kovo 21 ir 22 d. nurodymais, pateiktais prieš pasiūlant panaikinti apeliantės leidimą, negali lemti ginčijamo ECB sprendimo neteisėtumo. Šis galimas kompetencijos viršijimas, kiek tai susiję su ginčijamu ECB sprendimu, nėra nei aktas, kuriuo pradedama procedūra, nei parengiamasis aktas, nei „neprivalomas pasiūlymas“, kaip tai suprantama pagal 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Berlusconi ir Fininvest (
14
) (toliau – Sprendimas Berlusconi).
46.
Bendrasis Teismas taip pat atmetė antrąjį pagrindą (
15
). Jis buvo grindžiamas netinkamu leidimo panaikinimo pagrindo teisiniu vertinimu. Šis pagrindas buvo pagrindinio akcininko ir apeliantės reputacijos pablogėjimas ir iš to kylanti rizika atitinkamai kredito įstaigai ir Sąjungos bei kiekvienos valstybės narės finansų sistemai.
47.
Bendrasis Teismas taip pat atmetė ieškinio trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, pagal kuriuos ECB nepasinaudojo jam suteikta diskrecija arba ja pasinaudojo netinkamai, neišnagrinėjo svarbių faktinių aplinkybių ir neįvertino jų nešališkai ir objektyviai (
16
).
48.
Galiausiai Bendrasis Teismas atmetė penktąjį–vienuoliktąjį pagrindus (proporcingumo ir nemo auditur principų, taip pat nekaltumo prezumpcijos ir vienodo požiūrio principo pažeidimas; Reglamento Nr. 1024/2013 19 straipsnio ir 75 konstatuojamosios dalies pažeidimas, taip pat piktnaudžiavimas įgaliojimais; teisės į gynybą, visų pirma teisės būti išklausytam ir pareigos motyvuoti, pažeidimas) (
17
).
49.
Atmesdamas dešimtąjį pagrindą, grindžiamą teisės į gynybą, visų pirma teisės būti išklausytam, pažeidimu, Bendrasis Teismas iš esmės nurodė (
18
): apeliantė gavo 2018 m. rugpjūčio 31 d. ECB raštą, kuriame jai buvo pasiūlyta pateikti pastabas dėl sprendimo panaikinti leidimą projekto, ir 2018 m. rugsėjo 13 d. ECB raštą, kuriame buvo numatyta galimybė susipažinti su administracinės bylos medžiaga, tačiau atsakyme ji tik nurodė nesutinkanti su numatomu priimti sprendimu. Apeliantei iš viso buvo suteiktas trijų savaičių terminas pateikti pastabas dėl sprendimo panaikinti leidimą projekto. Taigi apeliantei buvo sudaryta galimybė veiksmingai pareikšti savo nuomonę tais klausimais, už kuriuos ji laikoma atsakinga.
50.
Dėl tariamo apeliantės negalėjimo atlyginti savo teisės patarėjui ir naudotis lėšomis bei informacija Bendrasis Teismas, be kita ko, konstatavo, kad šios aplinkybės atsirado tik dėl kompetentingo asmens, kuris buvo laikomas vieninteliu apeliantės atstovu administracinės procedūros metu, paskyrimo. Pagal Maltos teisės aktus už tai atsakinga tik MFSA. Sprendimas paskirti kompetentingą asmenį taip pat nebuvo nei procedūros inicijavimo veiksmas, nei parengiamasis aktas, nei „neprivalomas pasiūlymas“, susijęs su ginčijamu ECB sprendimu (žr. šios išvados 45 punktą), todėl negalėjo lemti šio sprendimo neteisėtumo. Kadangi šiam sprendimui taikoma Maltos teisė, jis priklauso MFSA kompetencijai ir gali būti peržiūrimas tik Maltos teismuose, jo pasekmės negali būti priskiriamos ECB. Negalima prieštarauti ir dėl to, kad ECB neužkirto kelio MFSA priimti sprendimą dėl kompetentingo asmens paskyrimo, remdamasis savo bendraisiais įgaliojimais pateikti nurodymus pagal bendrą priežiūros mechanizmą. ECB neturėjo jokių kitų pareigų, išskyrus pareigą gauti jo sprendimų adresatų nuomones. Tokiomis aplinkybėmis ieškovės nacionaliniu lygmeniu turi ginčyti kompetentingo asmens paskyrimo teisėtumą ir atitinkamais atvejais to asmens priimtus sprendimus atsisakyti tenkinti jų prašymus leisti naudotis lėšomis teisės patarėjo paslaugoms apmokėti arba prašymus leisti naudotis ištekliais ar susipažinti su informacija. Taip pat prireikus jos turi inicijuoti prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimą, kad Teisingumo Teismas įvertintų, ar pagal Sąjungos teisę, visų pirma pagal teisę į veiksmingą teisminę gynybą, draudžiama priimti tokius sprendimus arba paskirti kompetentingą asmenį (
19
).
IV. Procedūra Teisingumo Teisme ir šalių prašymai
51.
2021 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo apeliantės apeliacinį skundą byloje C‑750/21 P.
52.
Apeliantė prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
pripažinti ginčijamą el. laišką negaliojančiu,
–
jei Teisingumo Teismas negalėtų priimti sprendimo dėl esmės, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis nuspręstų dėl ieškinio dėl panaikinimo, ir
–
įpareigoti ECB padengti visas jos bylinėjimosi išlaidas.
53.
ECB prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą iš dalies kaip nepriimtiną ir iš dalies kaip nepagrįstą,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti visą apeliacinį skundą kaip nepagrįstą ir
–
bet kuriuo atveju priteisti iš apeliantės visas bylinėjimosi išlaidas.
54.
2022 m. balandžio 12 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo apeliantės apeliacinį skundą byloje C‑256/22 P.
55.
Apeliantė prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
pripažinti ginčijamą ECB sprendimą negaliojančiu,
–
jei Teisingumo Teismas negalėtų priimti sprendimo dėl esmės, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis nuspręstų dėl ieškinio panaikinimo, ir
–
priteisti iš ECB visas jos bylinėjimosi išlaidas.
56.
ECB prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą iš dalies kaip nepriimtiną ir iš dalies kaip nepagrįstą,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti visą apeliacinį skundą kaip nepagrįstą ir
–
bet kuriuo atveju priteisti iš apeliantės visas bylinėjimosi išlaidas.
57.
2022 m. gruodžio 13 d. Bendrasis Teismas paprašė šalių raštu atsakyti į tam tikrus klausimus ir šalys tai padarė per nustatytą terminą. Teisingumo Teismas nusprendė nerengti teismo posėdžio.
V. Teisinis vertinimas
58.
Pirmiausia išnagrinėsiu bylose C‑750/21 P ir C‑256/22 P pateiktus priekaištus, susijusius su veiksmingu apeliantės teisiniu atstovavimu ir naudojimusi teise į gynybą (A dalis). Tada pereisiu prie pareikštos kritikos dėl ECB priežiūros įgaliojimų apimties ir kitos kritikos (B dalis).
A.
Veiksmingas naudojimasis teise į gynybą kelių etapų administracinėje leidimo panaikinimo procedūroje
1. Preliminarios pastabos
59.
Abu apeliaciniai skundai susiję su dviem esminiais, glaudžiai susijusiais teisės klausimais.
60.
Viena vertus, reikia išnagrinėti, ar apeliantė galėjo veiksmingai gintis kelių etapų administracinėje procedūroje, per kurią buvo panaikintas jos leidimas, ir ar nacionaliniai teismai arba Sąjungos teismai turi jurisdikciją tikrinti, kaip buvo laikomasi teisės į gynybą, ir ar jie turi užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą šiuo atžvilgiu. Remdamasis Sprendimu Berlusconi Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad šių teisių apsauga priklauso išimtinei MFSA ir Maltos teismų kompetencijai, o tai, apeliantės teigimu, yra teisiniu požiūriu klaidinga.
61.
Kita vertus, būtina išnagrinėti, kokiomis sąlygomis turi būti užtikrinama tokia teisinė gynyba, visų pirma ar ją turi galėti teikti tik apeliantės paskirtas teisės patarėjas. Iš tiesų pagal Maltos teisę apeliantei per visą administracinę procedūrą papildomai atstovavo MFSA paskirtas kompetentingas asmuo. Iš pradžių ECB net pripažino šį vieną asmenį apeliantės atstovu pagal Reglamento Nr. 468/2014 27 straipsnio 1 dalį ir kontaktiniu asmeniu. Tik vėliau ECB taip pat ėmė bendrauti su apeliantės teisės patarėju, nusiuntė jam ginčijamo savo sprendimo projektą ir leido susipažinti su byla. Su šiuo „dvigubu atstovavimu“ susijusių problemų kilo, kai kompetentingas asmuo neleido teisės patarėjui patekti į apeliantės patalpas ir susipažinti su jose esančia informacija bei įrodymais ir atsisakė skirti lėšų teisės patarėjo išlaidoms apmokėti.
62.
Šios problemos taip pat bent netiesiogiai buvo nagrinėjamos bylose T‑687/18 (
20
) ir C‑701/19 P (
21
) (žr. šios išvados 33 punktą). Apeliantė ginčijo 2018 m. rugsėjo 10 d. ECB elektroninį laišką, kuriame jos buvo reikalaujama bet kokį susirašinėjimą administracinėje jos leidimo panaikinimo procedūroje perduoti per kompetentingą asmenį arba su jo sutikimu. Vis dėlto tiek ieškinys, tiek apeliantės apeliacinis skundas buvo atmesti. Kitose bylose, kurių faktinės aplinkybės buvo panašios, taip pat buvo keliamas teisės į gynybą pažeidimo klausimas, tačiau jis liko neišspręstas iš esmės (
22
), todėl atrodo, kad jį būtina iš esmės išaiškinti.
63.
Byloje C‑750/21 P apeliantė, be kita ko, skundžiasi, kad ji prašė iš pradžių MFSA, paskui – ECB nurodyti kompetentingam asmeniui apmokėti jos teisės patarėjo atlyginimo sąskaitas iš banko lėšų, bet to nebuvo padaryta. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo šeštuoju prieštaravimu apeliantė taip pat iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis neatsižvelgė į tai, jog ECB iš pradžių nesutiko su šio teisės patarėjo teisiniu atstovavimu. ECB reikalavo, kad apeliantei atstovautų tik kompetentingas asmuo, ir vėliau nepripažino, kad jos teisės patarėjas negalėjo suteikti veiksmingos teisinės gynybos, nes negalėjo patekti į banko patalpas. Antrajame apeliacinio skundo pagrinde apeliantė, be kita ko, teigia, kad Bendrasis Teismas neleido jai tiesiogiai kreiptis į Sąjungos teismus. Taip jis pažeidė jos teisę į veiksmingą teisminę gynybą, pripažintą 2019 m. lapkričio 5 d. Sprendime ECB ir kt. / Trasta Komercbanka ir kt. (
23
) (toliau – Sprendimas Trasta
Komercbanka).
64.
Byloje C‑256/22 P apeliantė apeliacinio skundo pirmajame ir ketvirtajame pagrinduose iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Sprendimo Trasta Komercbanka reikalavimus ir į tai, kad iš jos buvo atimta galimybė turėti veiksmingą teisinį atstovavimą ir gynybą tiek per administracinę procedūrą dėl leidimo panaikinimo, tiek jai pasibaigus. Visų pirma jos teisės patarėjas neturėjo galimybės susipažinti su atitinkamais dokumentais, informacija ir įrodymais, be kita ko, esančiais IT sistemoje ir banko patalpose (
24
). Be to, apie ginčijamą ECB sprendimą buvo tinkamai pranešta ne apeliantei, o tik kompetentingam asmeniui.
65.
Atsižvelgiant į tai, reikia patikrinti, ar Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, visų pirma skundžiamo sprendimo 242–252 punktuose.
66.
Pirma, kyla klausimas, ar Bendrasis Teismas galėjo nuspręsti, kad bet koks apeliantės teisės į gynybą pažeidimas kelių etapų administracinėje procedūroje, po kurios buvo priimtas ginčijamas ECB sprendimas, negali būti priskirtinas ECB ir kad nebuvo pažeista teisė į veiksmingą teisminę gynybą, nes ginčijami aktai priklausė ne ECB, o MFSA ir Maltos teismų kompetencijai (žr. šios išvados 69–76 punktus).
67.
Antra, reikia išnagrinėti su tuo glaudžiai susijusį klausimą, ar Bendrasis Teismas tikrai nepripažino, kad apeliantės veiksminga teisinė gynyba administracinėje byloje ir teisme turi būti vykdoma tik per jos paskirtą teisės patarėją. Taip yra tuo atveju, jei kartu naudojantis kompetentingo asmens atstovavimo įgaliojimais dėl interesų konflikto gali būti užkirstas kelias gynybai (žr. šios išvados 77–85 punktus).
2. Teisės į gynybą ir veiksmingą teisinę gynybą pažeidimų nustatymas kelių etapų administracinėse bylose
68.
Bendrojo Teismo argumentai, ypač skundžiamo sprendimo 242–252 punktuose, mano nuomone, nesuderinami su jurisprudencijoje pripažintu teismų jurisdikcijos paskirstymu, susijusiu su nacionalinių valdžios institucijų ir ECB kontrole įgyvendinant bendrą priežiūros mechanizmą. Kaip teigiama Sprendime Berlusconi (
25
), tai numatyta SESV 263 straipsnyje, pagal kurį tik Sąjungos teismai turi jurisdikciją tikrinti Sąjungos institucijų, tarp kurių yra ir ECB, priimtų aktų teisėtumą (a punktas). Toks jurisdikcijos pasiskirstymas reiškia, kad bet kokie nacionalinių institucijų padaryti teisės į gynybą pažeidimai gali būti priskirti ECB ir peržiūrėti tik kartu su ginčijamu jo sprendimu Sąjungos teismuose (b punktas). Be to, nagrinėju atskirų Bendrojo Teismo išvadų, padarytų skundžiamame sprendime byloje C‑256/22 P ir skundžiamoje nutartyje byloje C‑750/21 P, teisėtumą (c punktas).
a) Išimtinė Teisingumo Teismo jurisdikcija
69.
Veiksminga teisinė apsauga nuo bendro priežiūros mechanizmo įgyvendinimo veiksmų, kuriuose dalyvauja nacionalinės institucijos ir ECB, gali būti suteikiama tik pagal Sąjungos jurisdikciją (
26
). Išimtinė Sąjungos teismų jurisdikcija taip pat apima (netiesioginę) tam tikrų susijusių nacionalinių institucijų parengiamųjų aktų ar pasiūlymų, kurie gali turėti įtakos galutinio ECB sprendimo turiniui, teisėtumo kontrolę (
27
). Iš to neabejotinai darytina išvada, kad bet koks šių institucijų ar ECB padarytas teisių į gynybą pažeidimas tokioje administracinėje byloje taip pat priklauso išimtinei Sąjungos teismų priežiūros jurisdikcijai. Taip juo labiau yra todėl, kad nacionalinės valdžios institucijos, įgyvendindamos Reglamentą Nr. 1024/2013, pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį taip pat privalo gerbti Chartijoje įtvirtintas pagrindines procesines teises (
28
).
70.
Taigi dėl kelių etapų administracinės procedūros, kurioje dalyvauja nacionalinės institucijos ir ECB, teisėtumo turi būti atliekama viena teisminė peržiūra Sąjungos teismuose ir tik tada, kai ECB priima sprendimą, kuriuo užbaigiama administracinė procedūra. Tik šis sprendimas gali sukelti privalomas teisines pasekmes, galinčias turėti įtakos ieškovo interesams ir iš esmės pakeisti jo teisinę padėtį (
29
).
b) Parengiamųjų nacionalinės teisės aktų priskyrimas ECB
71.
Kadangi ECB užbaigia administracinę procedūrą, taikydamas kredito įstaigai nepalankią priemonę, kurią galima ginčyti tik Sąjungos teismuose, jam tenka išskirtinė atsakomybė dėl tinkamo jos vykdymo. Viena vertus, jis pats turi laikytis procedūrinių garantijų. Kita vertus, jis privalo užtikrinti, kad nacionalinės institucijos, atliekančios veiksmus, kuriais rengiamasi priimti galutinę priemonę, taip pat laikytųsi šių garantijų.
72.
Taigi galimas nacionalinių institucijų (parengiamųjų) aktų neteisėtumas, pavyzdžiui, teisės į gynybą pažeidimas, ginčijamą ECB sprendimą „padaro neteisingą“ ir yra priskirtinas ECB (
30
). Šis pažeidimas atitinka principą, pagal kurį įgyvendinimo ar parengiamieji aktai, kurių negalima ginčyti savarankiškai, gali būti bent jau peržiūrimi dėl jų teisėtumo kartu su sprendimu, kuriuo užbaigiama administracinė procedūra, ir gali lemti jo negaliojimą (
31
). Kelių etapų administracinėje procedūroje dėl leidimo panaikinimo pagal šį principą taip pat atsižvelgiama į tai, kad tik ECB yra atsakingas už teisės būti išklausytam įgyvendinimą priimant procedūrą užbaigiantį sprendimą.
73.
Bendrasis Teismas anksčiau šio principo laikėsi (
32
), tačiau skundžiamame sprendime nuo jo nukrypo.
c) Teisės klaida skundžiamame sprendime ir veiksminga teisinė gynyba per banko teisės patarėją
74.
Remiantis šios išvados 69–73 punktuose pateiktomis prielaidomis, skundžiamo sprendimo 242–252 punktuose išdėstyti Bendrojo Teismo motyvai yra klaidingi dėl kelių teisės klaidų.
75.
Pirma, skundžiamo sprendimo 242–244 ir 249 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad tam tikros aplinkybės ar veiksmai, kaip antai pagrįsti pagal Maltos teisę priimtu nurodymu paskirti kompetentingą asmenį, ginčijamo ECB sprendimo atžvilgiu nėra parengiamieji aktai, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Berlusconi (
33
), kurie galėtų lemti to ECB sprendimo neteisėtumą. Iš tiesų, kaip nurodyta šios išvados 69–73 punktuose ir kaip įrodyta pirma minėtame sprendime ir Sprendime Trasta Komercbanka (
34
), tokios aplinkybės ar veiksmai gali pažeisti atitinkamo asmens teisę į gynybą ir teisę į veiksmingą teisinę gynybą (
35
). Kaip paaiškinau šios išvados 102 ir paskesniuose punktuose, šie aktai nėra teisiškai privalomi ECB ir negali būti ginčijami valstybių narių teismuose pagal 1992 m. gruodžio 3 d. Sprendime Oleificio Borelli / Komisija (
36
) pripažintus principus. Todėl jie turi būti priskiriami ECB. Tik taip galima užtikrinti būtiną pagrindinių procesinių teisių laikymąsi pagal Sąjungos teisę ir reikiamą vienodą ir veiksmingą teisinę apsaugą Sąjungos teismuose.
76.
Antra, priešingai, nei teigiama skundžiamo sprendimo 245–248 punktuose, ECB privalėjo užtikrinti, kad apeliantė galėtų veiksmingai pasinaudoti savo teise būti išklausytai (žr. šios išvados 69–73 punktus). Reglamento Nr. 468/2014 31 ir 32 straipsniuose numatyta ši teisė ir teisė susipažinti su byla nagrinėjant bylą ECB. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1024/2013 6 straipsnio 1 dalies ir 9 straipsnio 1 dalies antros ir trečios pastraipų, ECB taip pat galėjo daryti įtaką MFSA dėl savo bendrųjų priežiūros ir tyrimo įgaliojimų nacionalinių institucijų atžvilgiu. Todėl jis galėjo įtikinti šią instituciją leisti apeliantei disponuoti savo finansinėmis lėšomis ir susipažinti su atitinkamais dokumentais ir informacija, kad ji galėtų veiksmingai pasinaudoti teisine gynyba. Vis dėlto tai nereiškia, kad ECB taip pat turėjo savarankiškai vykdytiną pareigą tai daryti. Apie tai išsamiau kalbėsiu šios išvados 88–93 punktuose.
77.
Trečia, skundžiamo sprendimo 250 punkto teiginys, kad apeliantė turi pareigą ginčyti nacionalinių procesinių aktų neteisėtumą valstybių narių teismuose ir siekti, kad jų suderinamumas su Sąjungos teisėje įtvirtinta veiksmingos teisminės gynybos garantija būtų išaiškintas Teisingumo Teisme nagrinėjant prejudicinius klausimus, taip pat yra teisiškai klaidingas. Tai prieštarauja šios išvados 69–73 punktuose išdėstytam požiūriui.
78.
Galiausiai vertindamas apeliacinio skundo dešimtąjį pagrindą skundžiamo sprendimo 242 ir paskesniuose punktuose Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nepaneigė ECB teisinės nuomonės dėl apeliantės „dvigubo atstovavimo“. Remiantis šia nuomone, Maltos teisės aktai ir Reglamento Nr. 468/2014 27 straipsnio 1 dalis tariamai leidžia procedūroje dėl leidimo panaikinimo bankui atstovauti tiek kompetentingam asmeniui, tiek jo organų paskirtam teisės patarėjui; atstovavimui per pirmąjį iš jų netgi suteikta pirmenybė. Dėl to teisės patarėjas galėjo iš dalies tik ribotai arba pavėluotai įgyvendinti apeliantės teisę į gynybą (žr. šios išvados 61 punktą).
79.
Vis dėlto tokiu atveju kyla interesų konfliktų, kurie gali pakenkti atitinkamo banko teisei į veiksmingą teisinę gynybą ir veiksmingą teisinę apsaugą (
37
). Taip yra todėl, kad kompetentingas asmuo atstovauja ne tiek šio banko interesams, kiek viešajam interesui, administruodamas banką iki galimo leidimo atšaukimo. Be to, jis yra glaudžiai susijęs su kompetentingomis nacionalinėmis priežiūros institucijomis, kurios nurodė jį paskirti ir parengė leidimo panaikinimo procedūrą. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P ketvirtajame pagrinde nurodytas apeliantės teisės į gynybą apribojimas yra tokio interesų konflikto rezultatas. Iš tiesų pagal Maltos teisės aktus ir dėl kompetentingo asmens atsisakymo apeliantės teisės patarėjas negalėjo patekti į banko patalpas ir gauti prieigos prie duomenų laikmenų, kuriose buvo atitinkama informacija ir įrodymai, taip pat negalėjo prieiti prie finansinių išteklių, kurių apeliantei reikėjo norint veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą.
80.
Taigi Maltos teisės aktai ir Reglamento Nr. 468/2014 27 straipsnio 1 dalis atsižvelgiant į Chartijos 41, 47 ir 48 straipsnius (
38
) turi būti aiškinami taip, kad banko paskirtas teisės patarėjas turi būti pajėgus veiksmingai ginti teises ir interesus procedūroje dėl leidimo panaikinimo ir Sąjungos teismuose. Be to, tai atitinka šiuo metu bendrą nuomonę, kurią šalys išreiškė raštu atsakydamos į Bendrojo Teismo klausimus, taip pat atsižvelgiant į teisinę padėtį Maltoje ir jos jurisprudenciją.
81.
Taigi ECB privalo pripažinti atitinkamo banko teisės patarėją visateisiu įgaliotu atstovu, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 468/2014 27 straipsnio 1 dalį. Tai visų pirma taikoma jo vykdomos procedūros sprendimų priėmimo etape. Nagrinėjamu atveju jis tai padarė prieš pat priimdamas ginčijamą sprendimą (
39
), o ne iš pradžių.
82.
Tokia išvada atitinka 2018 m. lapkričio 5 d. Maltos apeliacinio teismo sprendimą (
40
). Pagal tą sprendimą kompetentingam asmeniui paliekamas tik banko veiklos administravimas ir su tuo susiję teisiniai ar teisminiai atstovavimo įgaliojimai, pavyzdžiui, vesti sutarčių teisinius ginčus. Kita vertus, kompetentingas asmuo nėra kompetentingas teisiškai atstovauti bankui procedūrose, per kurias ECB gali panaikinti banko leidimą, arba pareikšti ieškinį dėl tam tikrų MFSA laikinųjų priemonių.
83.
Toks aiškinimas yra suderinamas su Chartijos 47 straipsnio reikalavimais ir būtinybe veiksmingai ginti teisę į gynybą. Šiuo atžvilgiu teisinė gynyba paliekama tik paties banko paskirtam teisės patarėjui. Tai apima ir ieškinio dėl leidimo panaikinimo pateikimą Sąjungos teismuose.
84.
Tik tokie aiškiai apibrėžti, vienas kitą papildantys kompetentingo asmens (viena pusė) ir atitinkamo banko paskirto teisės patarėjo (kita pusė) atstovavimo įgaliojimai iš tikrųjų yra tinkami siekiant išvengti interesų konflikto, taigi ir šio banko teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisinę apsaugą pagal Chartijos 47 straipsnio 1 dalį pažeidimo. Priešingu atveju būtų galima tikėtis net prieštaringų procesinių ir teisinių veiksmų banko vardu.
85.
Taigi pagal Reglamento Nr. 468/2014 27 straipsnio 1 dalį banko kompetentingų organų paskirtas teisės patarėjas yra išimtinai kompetentingas atstovauti banko interesams ir teisėms leidimo panaikinimo procedūroje, vykdomoje ECB. Todėl jis turi turėti galimybę veiksmingai pasinaudoti teisėmis į gynybą.
3. Tarpinė išvada
a) Byla C‑256/22 P
86.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas byloje C‑256/22 P yra pagrįstas. Skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas tiek, kiek Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai vertino dešimtojo pagrindo antrą dalį ir ją atmetė. Ši dalis susijusi su teisės į gynybą, visų pirma teisės būti išklausytam, pažeidimu. Dėl šio pažeidimo apeliantė per administracinę procedūrą neturėjo galimybės susipažinti su dokumentais ir informacija, esančia jos IT sistemoje, taip pat negalėjo naudotis savo finansiniais ištekliais teisinėms paslaugoms apmokėti.
87.
Vis dėlto tiek, kiek apeliantė apeliacinio skundo pirmajame pagrinde taip pat skundžiasi, kad buvo pažeistos jos pagrindinės procesinės teisės, nes jai nebuvo tinkamai pranešta apie ginčijamą ECB sprendimą, manau, kad šis skundas yra nepagrįstas. Išsamiau tai paaiškinsiu šios išvados 100 ir 101 punktuose.
b) Byla C‑750/21 P
88.
Byloje C‑750/21 P, mano nuomone, nėra pagrįstas nei apeliacinio skundo pirmojo pagrindo šeštasis prieštaravimas (trukdymas apeliantei veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą per teisės patarėją), nei apeliacinio skundo antrasis pagrindas (teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimas) (žr. šios išvados 63 punktą).
89.
Šioje byloje apeliantė neįrodė, kad ECB pažeidė jos teisę į gynybą, nes iš pradžių jos teisiniu atstovu pripažino tik kompetentingą asmenį, o vėliau (
41
) nenurodė, kad šis asmuo sumokėtų atlyginimą jos teisės patarėjui.
90.
Pirma, šiuo metu šalys nesiginčija (žr. šios išvados 78 ir 80 punktus) dėl to, kad ECB pripažino apeliantės teisės patarėją atstovu, galinčiu ginti apeliantės teises leidimo panaikinimo procedūroje. Kaip teisingai nurodė Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo byloje C‑256/22 P 239–241 punktuose (ir apeliantė to nebeginčija), ECB suteikė apeliantei galimybę susipažinti su bylos medžiaga ir pakankamą galimybę pateikti pastabas dėl siūlomo sprendimo panaikinti leidimą.
91.
Antra, nėra jokio teisinio pagrindo, kuris leistų ar įpareigotų ECB nurodyti kompetentingam asmeniui apmokėti apelianto teisės patarėjo išlaidas net ir po to, kai buvo baigta procedūra dėl leidimo panaikinimo. Reglamento Nr. 1024/2013 taikymo srityje ECB netaikoma bendroji priežiūros ar stebėsenos pareiga, susijusi su pagrindinių procesinių teisių laikymusi pagal Sąjungos teisę, kaip Teisingumo Teismas nustatė pagal ES sutarties 17 straipsnio 1 dalį, taikytiną Europos Komisijai ekonominės ir pinigų politikos srityje (
42
). Taigi šiame reglamente nenumatytos jokios ECB teisinės pareigos, kuriomis atitinkamas bankas galėtų remtis kaip savarankiškai vykdytinomis, duoti tokio pobūdžio nurodymus nacionalinėms institucijoms (
43
).
92.
Tokia išvada neprieštarauja tam, kad nacionalinių kompetentingų institucijų taikytas atitinkamo banko teisių į gynybą apribojimas leidimo panaikinimo procedūroje gali būti priskiriamas ECB, dėl to jo galutinis sprendimas gali tapti neteisingas ir jį galima pripažinti neteisėtu (žr. šios išvados 69–73 punktus). Parengiamieji procesiniai veiksmai, įskaitant tuos, kuriais siekiama užtikrinti veiksmingą naudojimąsi teise į gynybą, iš esmės negali būti savarankiškai ginčijami Sąjungos teismuose (
44
). Jų neteisėtumas gali būti ginčijamas tik kartu su sprendimo, kuriuo užbaigiama administracinė procedūra, neteisėtumu (
45
). Be to, priėmus ginčijamą sprendimą, ginčijamas ECB atsisakymas imtis veiksmų nebegali būti laikomas parengiamuoju aktu.
93.
Taigi apeliacinio skundo byloje C‑750/21 P pirmojo pagrindo šeštasis prieštaravimas ir antrasis pagrindas turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
B.
ECB priežiūros įgaliojimų apimtis
94.
Toliau nagrinėjami įvairūs abiejų apeliacinių skundų motyvai ir pretenzijos, susijusios su ECB priežiūros įgaliojimų apimtimi. Pirmiausia nagrinėsiu apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P pirmąjį pagrindą, visų pirma klausimą, ar Bendrasis Teismas turėjo nustatyti, kad ECB pažeidė Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalį (1 skirsnis). Toliau nagrinėsiu apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, kuriame teigiama, kad Bendrasis Teismas netinkamai išaiškino Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą reputacijos sąvoką (2 skirsnis). Trumpai aptarusi apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą (3 skirsnis), toliau pereisiu prie apeliacinio skundo byloje C‑750/21 P pirmojo pagrindo, susijusio su ECB įgaliojimų pagal bendrą priežiūros mechanizmą apimtimi (4 skirsnis).
1. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P pirmasis pagrindas: Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies pažeidimas
95.
Pateikdama apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P pirmąjį pagrindą apeliantė ginčija ieškinio pirmojo pagrindo atmetimą. Ji tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalyje numatytą jurisdikcijos dėl leidimo panaikinimo paskirstymą ir Chartijos 41 straipsnyje įtvirtintą teisę į gerą administravimą. Pirmajame ieškinio pagrinde apeliantė nurodė, kad ECB, pirma, pažeidė Reglamento Nr. 1024/2013 6 straipsnio 5 dalies c punkte nustatytą veikimo priežiūros pareigą, nes leido MFSA faktiškai panaikinti leidimą be jokios tinkamos procedūros (jai priimant 2018 m. kovo 21 ir 22 d. nurodymus). Šiais nurodymais, pirma, buvo panaikintos arba sustabdytos balsavimo teisės, antra, paskelbtas moratoriumas dėl leidimo atlikti bankines operacijas ir, trečia, paskirtas kompetentingas asmuo. Be to, ginčijamame savo sprendime ECB apsiribojo to patvirtinimu.
96.
Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė iš esmės nurodo, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino bendro priežiūros mechanizmo teisinį pobūdį ir teisines pasekmes, nes atsisakė priskirti ECB visišką atsakomybę už šio mechanizmo veikimą, įskaitant nacionalinių kompetentingų institucijų veiksmus. Tai taikoma ir mažiau svarbių kredito įstaigų priežiūros atveju. Šiuo atžvilgiu apeliantė nurodo kelis konkrečius priekaištus, visų pirma susijusius su neteisingu Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnio 5 dalies ir 6 straipsnio 5 dalies c punkto aiškinimu, taip pat neteisingu sąvokos „parengiamasis aktas“ ir Sprendimo Berlusconi prasmės aiškinimu.
97.
Šiuo atžvilgiu apeliantė taip pat skundžiasi, kad ECB iš pradžių pripažino tik kompetentingą asmenį kaip jos teisinį atstovą, todėl iš jos buvo atimta teisė į veiksmingą teisinę gynybą administracinėje procedūroje. Visų pirma apeliantei nebuvo tinkamai pranešta apie ginčijamą ECB sprendimą. Iš pradžių ECB šį sprendimą įteikė tik kompetentingam asmeniui, darydamas prielaidą, kad tik šis asmuo yra įgaliotas atstovauti apeliantei. Pastaroji gavo sprendimą tik kai buvo gautas aiškus kompetentingo asmens sutikimas. Jau vien dėl šio formalaus trūkumo sprendimas buvo neteisėtas arba net niekinis nuo pat pradžių.
98.
Skundžiamo sprendimo 41–57 punktuose Bendrasis Teismas paneigė Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies ir Chartijos 41 straipsnyje įtvirtintos teisės į gerą administravimą pažeidimą ir atmetė pirmąjį ieškinio pagrindą (
46
).
99.
Pirmiausia norėčiau aptarti galimą teisės į gerą administravimą pažeidimą.
100.
Priešingai, nei leidžia manyti apeliantė, ji Bendrajam Teismui nurodytame pirmajame ieškinio pagrinde nepateikė jokių prieštaravimų dėl to, kad negavo veiksmingos teisinės gynybos per teisės patarėją. Tai buvo tik dešimtojo pagrindo dalykas. O ieškinio pirmajame pagrinde apeliantė tik labai bendrai nurodė Chartijos 41 straipsnio pažeidimą. Kaip teisingai nurodo ECB, ji tame pagrinde taip pat nepateikė jokių prieštaravimų dėl to, kad apie ginčijamą ECB sprendimą jai nebuvo tinkamai pranešta (
47
).
101.
Taigi šie prieštaravimai, pirmą kartą pateikti apeliaciniame skunde, keičia ginčo dalyką ir yra nepriimtini (
48
); bet kuriuo atveju jie nėra tokie, kad leistų suabejoti skundžiamame sprendime pateikto pirmojo pagrindo vertinimo teisėtumu. Negalima kritikuoti to, kad Bendrasis Teismas atmetė priekaištą, grindžiamą Chartijos 41 straipsnyje numatytos teisės pažeidimu, kaip nesuderinamą su Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio 1 dalimi, siejama su Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio d punktu, ir nepriimtiną dėl konkretaus pagrindo nebuvimo, nes ieškinyje iš esmės apsiribota tik šios teisės nurodymu.
102.
Vis dėlto manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad galimas 2018 m. kovo 21 ir 22 d. MFSA nurodymų, kuriais MFSA de facto jau panaikino apeliantės leidimą ir taip viršijo savo kompetenciją, neteisėtumas negalėjo lemti ginčijamo ECB sprendimo neteisėtumo.
103.
Mano nuomone, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 42 ir paskesniuose punktuose padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijami nurodymai nebuvo parengiamieji aktai, susiję su MFSA pasiūlymu ECB panaikinti leidimą. Toks pasiūlymas buvo parengiamasis aktas ginčijamam ECB sprendimui priimti. Kitaip tariant, tiek šie nurodymai, tiek MFSA pasiūlymas buvo kelių etapų administracinės procedūros, kurios galutinis tikslas buvo panaikinti apeliantės leidimą, parengiamieji aktai. Kadangi tokie aktai teisiškai neįpareigoja sprendimą priimančios Sąjungos institucijos, jie yra Sąjungos teisėje nustatytos procedūros nesavarankiška dalis, kurios galimi trūkumai priskiriami šiai institucijai ir gali būti ginčijami tik Sąjungos teismuose (
49
) (žr. šios išvados 69–73 punktus).
104.
Visų pirma skundžiamo sprendimo 45 ir 46 punktuose padaryta Bendrojo Teismo prielaida, kad toks MFSA nurodymas „nėra aktas <…> pateikti neprivalomą pasiūlymą“, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Berlusconi, yra teisiškai klaidinga ir sunkiai suprantama. Šiuo dvigubu paneigimu Bendrasis Teismas galėjo turėti omenyje tik tai, kad tokie (parengiamieji) MFSA nurodymai yra teisiškai privalomi ECB. Remdamasis tuo jis padarė išvadą, kad šiuo atveju nėra Sprendime Berlusconi pripažintos teisiškai privalomos galios nebuvimo sąlygos, lemiančios išimtinę Sąjungos teismų jurisdikciją peržiūrėti tokius nurodymus (žr. šios išvados 70 punktą) (
50
).
105.
Vis dėlto ginčijami MFSA nurodymai nėra teisiškai privalomi ECB ir netgi turi būti laikomi jo atliekamos teisėtumo priežiūros objektu, kai jis vykdo aukštesnius priežiūros ir sprendimų priėmimo įgaliojimus. Šiuo atžvilgiu jie taip pat priklauso Sąjungos teismų atliekamos priežiūros jurisdikcijai (žr. šios išvados 69 ir 70 punktus).
106.
Pagal Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies pirmą pastraipą ECB suteikta iš esmės plati diskrecija savo iniciatyva panaikinti leidimą („gali panaikinti“) jau paneigia tų nurodymų teisiškai privalomą pobūdį. Panaikinimas visiškai nepriklauso nuo jokių nacionalinių priežiūros institucijų priemonių ar pasiūlymų. Iš šio reglamento 14 straipsnio 5 dalies antros pastraipos taip pat negalima daryti išvados, kad ECB privalėtų vadovautis nacionalinės institucijos pasiūlymu ar nuomone, kuri taip pat gali būti išreikšta ankstesniuose jo nurodymuose. ECB tik privalo atlikti leidimo panaikinimo procedūrą ir, visapusiškai atsižvelgdamas į tos institucijos pateiktą pagrindimą, išnagrinėti, ar leidimo panaikinimas yra teisėtas, taip pat, be kita ko, proporcingas. Tai atitinka ECB požiūrį ginčijamame jo sprendime (
51
). Šis peržiūros ir išnagrinėjimo reikalavimas reiškia, kad ECB gali ir netgi privalo atmesti pasiūlymą panaikinti leidimą, jei pagrindimas nepakankamas arba nėra teisinio pagrindo. Be to, ECB turi patikrinti ir įsitikinti, kad nacionalinė kompetentinga institucija nesiima ir anksčiau nesiėmė jokių priemonių, kurios pakenktų jo išimtinei kompetencijai panaikinti leidimą arba jo diskrecijai priimti sprendimą šiuo klausimu, nulemtų tokio sprendimo teisines pasekmes arba kitaip jį paveiktų.
107.
Tai atitinka bendruosius ECB įsikišimo ir sprendimų priėmimo įgaliojimus (
52
) ir jo teisę pagrįstu sprendimu nustatyti, kad nacionalinės valdžios institucijos nesiėmė tinkamų veiksmų, būtinų finansiniam stabilumui užtikrinti (
53
).
108.
Remdamasis savo bendraisiais priežiūros įgaliojimais (
54
) ECB turi prižiūrėti, kaip nacionalinės valdžios institucijos laikosi bendro priežiūros mechanizmo taisyklių pagal BPM pagrindų reglamentą, įskaitant susijusius nacionalinės teisės aktus. Tai darydamas ECB privalo visapusiškai teisiškai patikrinti nacionalinių valdžios institucijų jam pateiktus pasiūlymus dėl leidimo panaikinimo ir parengiamuosius aktus, be kita ko, atsižvelgdamas į proporcingumo principą ir pagrindines procedūrines garantijas pagal Sąjungos teisę (žr. šios išvados 69–77 punktus) (
55
).
109.
Be to, Bendrasis Teismas nenagrinėjo, ar ECB priėmė sprendimą „visapusiškai atsižvelgdamas“ į MFSA pateiktą pagrindimą pagal Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies antrą pastraipą. Visų pirma jis nenagrinėjo, ar ECB vykdė savo priežiūros įgaliojimus ir pareigas, susijusias su apeliantės nurodytais teisiniais pažeidimais, tariamai de facto įvykdžius leidimo panaikinimą dar prieš priimant ginčijamą ECB sprendimą. Nors ginčijamame ECB sprendime trumpai užsimenama apie ginčijamus 2018 m. kovo 21 ir 22 d. nurodymus, kurie buvo priimti prieš priimant MFSA pasiūlymą, ECB šiuo atžvilgiu nenagrinėjo ir neatmetė nė vieno apeliantės galimo prieštaravimo (
56
).
110.
Su Bendruoju Teismu galima sutikti tik tiek, kiek šie ECB įgaliojimai ir pareigos nekyla iš Reglamento Nr. 1024/2013 6 straipsnio 5 dalies b punkto, pagal kurį, prireikus užtikrinti aukštų priežiūros standartų nuoseklų taikymą, ECB gali nuspręsti pats vykdyti mažiau svarbių kredito įstaigų priežiūrą (
57
). Vis dėlto jie kyla iš jo bendrosios priežiūros pareigos pagal Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnio 3 dalį, 6 straipsnio 1 dalį ir 9 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą ir jo specialių įgaliojimų panaikinti leidimą pagal to reglamento 14 straipsnio 5 dalies antrą pastraipą (žr. šios išvados 106–108 punktus).
111.
Taigi pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmai daliai reikia pritarti.
2. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P antrasis pagrindas: neteisingas sąvokos „reputacija“ pagal Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalį taikymas
a) Apeliantės argumentai
112.
Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P antrajame pagrinde apeliantė nurodo Bendrojo Teismo padarytas teisės klaidas vertinant ir atmetant ieškinio antrąjį pagrindą. Tai buvo grindžiama teisiškai neteisingu leidimo panaikinimo pagrindo buvimo vertinimu, visų pirma neteisingu sąvokos „reputacija“ (
58
), supratimu.
113.
Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad sąvoka „reputacija“ nebūtinai turi būti aiškinama atsižvelgiant į Sąjungos teisę ir kad leidimui panaikinti pakanka pareikšto kaltinimo trečiojoje šalyje, šiuo atveju Jungtinėse Amerikos Valstijose, dėl, kaip įtariama, baudžiamąją teisę pažeidžiančio veiksmo. Juo labiau kad toks veiksmas yra susijęs su sankcijų taisyklių pažeidimu, už kurį pagal Sąjungos teisę nebaudžiama ir už kurį Sąjungoje baudžiamasis persekiojimas nevykdomas. Tai matyti iš 1996 m. lapkričio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2271/96, saugančio nuo trečiosios šalies priimtų teisės aktų eksteritorialaus taikymo poveikio ir tuo grindžiamų ar iš to kylančių veiksmų (toliau – Blokavimo reglamentas Nr. 2271/96) (
59
), kaip išaiškinta 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendime Bank Melli Iran (
60
).
114.
Šiame kontekste apeliantė taip pat kaltina Bendrąjį Teismą padarius keletą teisės klaidų aiškinant ir vertinant sąvoką „reputacija“, kurią „reikia papildyti“. Ji teigia, kad Bendrasis Teismas viršijo savo įgaliojimus, pakeitė ECB pateiktą pagrindimą savo (spekuliatyviais) samprotavimais ir iškraipė įrodymus. Be to, atlikdamas vertinimą Bendrasis Teismas pažeidė Chartijoje numatytas apeliantės procesines garantijas ir savo pareigą pateikti pagrindimą. Galiausiai apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas nepripažino, jog akcininko reputacija pati savaime nėra svarbi, bet kuriuo atveju negali turėti neigiamos įtakos kredito įstaigos reputacijai, jai taikoma tik ribota kontrolė ir dėl jos gali būti nebent suspenduotos balsavimo teisės sprendžiant valdymo klausimus.
115.
Vis dėlto apeliantė neginčija, kad pagal Direktyvos 2013/36 14 straipsnio 2 dalį kompetentingos valdžios institucijos gali atsisakyti išduoti leidimą pradėti kredito įstaigos veiklą, jei, atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį kredito įstaigos valdymą, jų netenkina akcininkų tinkamumas. Tai visų pirma taikoma, jei nesilaikoma šios direktyvos 23 straipsnio 1 dalyje nustatytų vertinimo kriterijų, įskaitant reputacijos kriterijų. Kadangi pagal Direktyvos 2013/36 18 straipsnio c punktą šioms institucijoms suteikiami atitinkami įgaliojimai panaikinti leidimą, jei šios sąlygos nebetenkinamos, ECB, remdamasis Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies antra pastraipa, neabejotinai turėjo teisę panaikinti apeliantės leidimą, gavęs atitinkamą MFSA pasiūlymą, jeigu jos pagrindinis akcininkas negalėjo (arba nebegalėjo) MFSA arba ECB priimtinu būdu užtikrinti reputacijos, kaip nurodyta direktyvos 23 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose. Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai tai konstatavo skundžiamo sprendimo 67–72 punktuose.
116.
Taigi apeliantės argumentai, kad pagrindinio akcininko reputacija neturi reikšmės leidimo panaikinimui, yra nereikšmingi ir atmestini.
b) Teismo sprendimas atmesti ieškinį
117.
Atmesdamas ieškinio antrąjį pagrindą, kuris ieškinyje suformuluotas gana trumpai, Bendrasis Teismas iš esmės nurodė šiuos motyvus:
118.
Pirma, leidimo panaikinimas pagal Direktyvos 2013/36 14 straipsnio 2 dalį ir 23 straipsnio 1 dalį gali būti pagrįstas atsižvelgiant į tai, kad netenkina (nebetenkina) akcininkų ar narių tinkamumas, pavyzdžiui, dėl to, kad jie neturi geros reputacijos.
119.
Antra, (geros) reputacijos sąvoka yra neapibrėžta teisinė sąvoka ir apibūdina asmens, kuris laikosi galiojančių normų ir taisyklių, tinkamumą, taip pat šio asmens visuomenėje turimą reputaciją, susijusią su jo gebėjimais ir elgesiu, taigi reputacija priklauso ir nuo to, kaip šį elgesį suvokia kiti. Kadangi siekiamų tikslų įgyvendinimas neatsiejamas nuo visuomenės ir bankų rinkos dalyvių pasitikėjimo kredito įstaigomis, iš tiesų, praradusios tokį pasitikėjimą, šios įstaigos gali netekti finansavimo, o tai gali sukelti riziką ne tik aptariamai įstaigai, bet ir finansų sistemai Sąjungoje ir kiekvienoje valstybėje narėje (
61
).
120.
Trečia, ginčijamame ECB sprendime nurodytos abejonės dėl pagrindinio akcininko reputacijos ir tinkamumo, atsižvelgiant į jam pareikštus kaltinimus, taip pat kėlė abejonių dėl patikimo ir apdairaus apeliantės valdymo. Dėl to atsiradęs neigiamas visuomenės, taip pat klientų ir verslo partnerių, požiūris į reputaciją, jei tai būtų įrodyta konkrečiais įrodymais, galėtų pateisinti atitinkamos kredito įstaigos veiklos leidimo panaikinimą, jei dėl to galėtų kilti pirma minėta rizika (
62
).
121.
Ketvirta, Teisingumo Teismas mano, kad yra įrodyta arba neginčijama, jog dėl minėtų kaltinimų, be kita ko, suprastėjo reitingų agentūros nustatytas viso Maltos bankų sektoriaus rizikos koeficientas. Dėl to buvo atsiimami indėliai, nutraukiami atitinkami bankiniai santykiai ir pagrindinių apeliantės paskolų gavėjų sudarytos sutartys, todėl jos padėtis labai pablogėjo. ECB rėmėsi neigiamų veiksnių ir pasekmių visuma, kurią lėmė kaltinamasis aktas ir kuri objektyviai parodė, kad klientai neigiamai vertina pagrindinio akcininko ir apeliantės reputaciją ir jais nepasitiki. Tai sukėlė riziką apeliantei, taip pat Sąjungos ir kiekvienos valstybės narės finansų sistemai (
63
).
122.
Penkta, apeliantė teigia, kad, atsižvelgiant į konkrečias jau pasireiškusias neigiamas pasekmes jai ir Maltos bankų sektoriui, neturi reikšmės, kad ECB neatsižvelgė į tai, jog aptariamas kaltinamasis aktas buvo pareikštas dėl taisyklių, susijusių su Jungtinių Amerikos Valstijų taikomomis sankcijomis Irano Islamo Respublikai, pažeidimų, nors inkriminuojami veiksmai pagal Sąjungos teisę galbūt nebuvo neteisėti arba tebuvo „išimtinai techniniai pažeidimai“. ECB reikėjo atsižvelgti ne į aptariamame kaltinamajame akte nurodyto baudžiamojo persekiojimo pagrįstumą, o į jo pasekmes pagrindinio akcininko reputacijai, apeliantės padėčiai ir visai bankų rinkai (
64
).
123.
Pirmiausia aptarsiu Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalies a ir b punktų aiškinimą ir neapibrėžtą reputacijos teisinę sąvoką, kuri Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nagrinėjama pirmą kartą (c punktas). Toliau nagrinėsiu, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad šios teisinės sąvokos sąlygos buvo įvykdytos, remdamasis ginčijamame ECB sprendime išdėstytais argumentais (d punktas). Galiausiai aptarsiu pagrindinį apeliantės prieštaravimą, kad Blokavimo reglamentas Nr. 2271/96 neleidžia nei ECB, nei Teismui remtis pagrindiniam akcininkui Jungtinėse Amerikos Valstijose pareikštais kaltinimais, siekiant pagrįsti reputacijos nebuvimą ir leidimo panaikinimą (e punktas).
c) Sąvoka „reputacija“ pagal Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalį
124.
Kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 73 punkte, Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose vartojama sąvoka „reputacija“ yra neapibrėžta teisinė sąvoka, kuri šioje direktyvoje nėra išsamiau apibūdinta.
125.
Remiantis skundžiamo sprendimo 74 punkte nurodytu principu, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (
65
).
126.
Lyginant skirtingas kalbines versijas matyti (
66
), kad sąvoka „reputacija“ pagal pažodinę prasmę prancūzų ir italų kalbomis reiškia tik atitinkamo asmens garbingumą (
67
), o portugalų kalba – jo tinkamumą (
68
), t. y. faktinę savybę, kuri taip pat gali būti išreikšta asmens elgesiu (kuris gali atitikti normą arba ne). Vis dėlto visose kitose kalbinėse versijose, kaip teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 76 ir 77 punktuose, ši sąvoka apima šio asmens reputaciją ar įvaizdį (
69
), t. y. visuomenės ar trečiųjų asmenų nuomonę apie jo gebėjimus ar elgesį.
127.
Be to, atsižvelgiant į bendro priežiūros mechanizmo tikslus ir reguliavimo kontekstą bei atitinkamų finansų ir bankų rinkų veikimą, faktinės (objektyvios) atitinkamo asmens savybės yra mažiau svarbios. Ko gero, svarbiau yra tai, kaip visuomenė, visų pirma rinkos dalyviai, (subjektyviai) suvokia šias savybes ir šio asmens elgesį. Bendras pasitikėjimas kredito įstaigų, kurių kreditingumą nuolat stebi kredito reitingų agentūros, taip pat asmenų, kurie lemia šių kredito įstaigų veiksmus, tinkamumu, žiniomis, įgūdžiais, patirtimi, sąžiningumu, patikimumu ir finansiniu patikimumu (
70
), yra būtinas siekiant užtikrinti sklandų finansų ir kapitalo rinkų veikimą, apsaugą ir stabilumą. Šios rinkos yra labai nepastovios, kaip aiškiai rodo akcijų ir obligacijų rinkos. Todėl jos reaguoja net į viešus pranešimus ar gandus.
128.
Taigi sąvoka „reputacija“ reiškia kredito įstaigos ir jos akcininkų bei partnerių (gerą) reputaciją trečiųjų šalių, pavyzdžiui, kitų rinkos dalyvių, visų pirma kreditorių ir klientų, požiūriu. Jeigu jų pasitikėjimas šia kredito įstaiga ar jų vardu veikiančiais asmenimis prarandamas arba jei šis pasitikėjimas smarkiai pažeidžiamas, tai tiesiogiai sukelia rinkos dalyvių reakciją. Tai daro neigiamą poveikį finansiniams sandoriams su šia kredito įstaiga, lemia finansinius nuostolius ir gali turėti įtakos visos finansų rinkos veikimui ir stabilumui (
71
).
129.
Kaip kelis kartus teisingai nurodyta skundžiamo sprendimo 67 ir paskesniuose punktuose, bendro priežiūros mechanizmo taisyklėmis, visų pirma Direktyvos 2013/36 14 straipsnio 2 dalimi, siekiama apsaugoti finansų rinkas būtent nuo tokios rizikos, užtikrinant, kad „atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį kredito įstaigos valdymą“ akcininkų ar narių tinkamumas tenkintų ir atitiktų šios direktyvos 23 straipsnio 1 dalyje nustatytus vertinimo kriterijus.
130.
Taigi sąvoka „reputacija“ nereiškia, kad rinkos dalyvių suvokimas sutampa su tikrosiomis atitinkamo asmens savybėmis, jau nekalbant apie tai, kad tam tikras šio asmens elgesys yra įrodytas. Priešingai, nei teigia apeliantė, ECB ar Bendrasis Teismas visų pirma neprivalėjo įrodyti, kad atitinkamas asmuo įvykdė nusikalstamą veiką ir gali būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn Sąjungoje (žr. išsamiau šios išvados 135 ir paskesnius punktus ir 142 ir paskesnius punktus). Be to, pagal Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalies e punktą pakanka nustatyti, kad yra tinkamas pagrindas įtarti, kad bandyta įvykdyti pinigų plovimą ar teroristų finansavimą, kaip apibrėžta 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/60/EB dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinig[ams] pl[auti] ir terorist[ams] finans[uoti] (
72
) 1 straipsnyje, ar kad padidėjo tokio pinigų plovimo ar teroristų finansavimo rizika.
131.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai konstatavo (
73
), kad kaltinimų pareiškimas pagrindiniam akcininkui sukėlė abejonių dėl šio reputacijos visuomenės akyse net ir nesant galutinio apkaltinamojo nuosprendžio.
132.
Vis dėlto, kaip išsamiau paaiškinta šios išvados 135 ir paskesniuose punktuose, ECB ir teismas turi užtikrinti, kad įtarimai nebūtų visiškai išgalvoti ar jais nebūtų piktnaudžiaujama.
133.
Taigi Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 71–119 punktuose turėjo teisę konstatuoti, kad atitinkami ginčijamo ECB sprendimo teiginiai yra teisėti (
74
). Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad dėl pablogėjusios pagrindinio akcininko reputacijos kylanti rizika Sąjungos ir valstybių narių finansų sistemos stabilumui yra pakankamas pagrindas panaikinti apeliantės leidimą.
134.
Telieka išsiaiškinti, kokie procedūriniai reikalavimai ir įrodinėjimo kriterijai turi būti taikomi įrodinėjant reputacijos nebuvimą ir dėl to kylančias rizikas ir ar jie šiuo atveju buvo įvykdyti. Kaip parodysiu toliau, taip ne tik yra šiuo atveju, bet ECB netgi įrodė (ir Bendrasis Teismas tai patvirtino, nepadarydamas jokios teisės klaidos), kad aptariama rizika iš tikrųjų materializavosi.
d) Procedūriniai ir įrodymų reikalavimai, taikomi įrodinėjant reputacijos nebuvimą ir dėl to kylančią riziką
135.
Vadovaudamasis bendra rūpestingumo ir tyrimo pareiga, kuria taip pat grindžiama Chartijos 41 straipsnyje įtvirtinta teisė į gerą administravimą (
75
), ECB, taikydamas neapibrėžtas teisines sąvokas, suteikiančias jam didelę vertinimo diskreciją priimant neigiamą poveikį suinteresuotajam asmeniui darantį sprendimą, privalo atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visus konkretaus atvejo aspektus, kurie yra svarbūs priimant šį sprendimą (
76
).
136.
Skundžiamo sprendimo 73 punkte Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos padarė prielaidą, kad kompetentingos institucijos ir ECB, vertindami, ar tenkinama neapibrėžta reputacijos sąlyga pagal Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalį, turi atsižvelgti į visas reikšmingas faktines aplinkybes, šios sąvokos pagrindus ir ja siekiamus tikslus. Tai taip pat atitinka Bendrų gairių reikalavimus, kurie nebent tik netiesiogiai privalomi ECB (
77
). Gairių 10.9, 10.13 ir 10.16 punktuose reikalaujama, kad atliekant tokį vertinimą būtų atsižvelgiama į visą susijusią prieinamą informaciją iš įtikinamų ir patikimų šaltinių ir kad kiekvienu konkrečiu atveju būtų atliekamas individualus vertinimas (
78
). Be to, skundžiamo sprendimo 119 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai reikalauja, kad ECB atsižvelgtų į bet kokias išdėstytas aplinkybes, kurios gali parodyti, kad toks baudžiamasis persekiojimas nesukelia pasekmių atitinkamos įstaigos reputacijai ar valdymui, ir kurias gali lemti tai, kad tokiu baudžiamuoju persekiojimu galbūt yra piktnaudžiaujama ar kad jis yra akivaizdžiai nepagrįstas.
137.
Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 81–85 punktuose atsižvelgė į tai, kad ECB ginčijamą sprendimą grindė 2018 m. kovo 19 d. Jungtinių Amerikos Valstijų Teisingumo departamento paskelbtu pranešimu spaudai. Pagal jį pagrindinis akcininkas buvo sulaikytas ir jam pareikšti kaltinimai dėl galimo dalyvavimo schemoje, pagal kurią maždaug 115 mln. JAV dolerių, skirtų gyvenamųjų namų kompleksui Venesueloje finansuoti, buvo išeikvoti Irano asmenų ir įmonių naudai. Jungtinių Amerikos Valstijų Niujorko pietinės apygardos prokuratūros kaltinamasis aktas sulaukė didelio tarptautinės žiniasklaidos dėmesio, o spaudoje pasirodė neigiamų straipsnių apie apeliantę, todėl kilo didelių abejonių dėl jos pagrindinio akcininko sąžiningumo ir tai smarkiai pakenkė jos reputacijai (
79
). Nėra jokių požymių, kad šiais įtarimais buvo piktnaudžiaujama ar jie buvo akivaizdžiai nepagrįsti.
138.
Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 91–94 ir 100–115 punktuose įvertino ECB nurodytas aplinkybes ir įrodymus, kurių apeliantė neginčijo ir kurie įrodo, kad šis baudžiamasis persekiojimas paveikė pačios apeliantės reputaciją, o tai lėmė nepalankų rinkos dalyvių požiūrį. Tai įrodo, pirma, kad iškėlus baudžiamąją bylą buvo gauta daug prašymų atsiimti indėlius (jie viršijo 40 % visų apeliantės turimų indėlių); antra, buvo nutraukti atitinkami bankiniai santykiai; trečia, suprastėjo reitingų agentūros nustatomas viso Maltos bankų sektoriaus rizikos koeficientas, kaip matyti iš šios agentūros vertinimo ataskaitoje pateiktų nuorodų, visų pirma į šią baudžiamąją bylą; ketvirta, apeliantės pagrindinio paskolos gavėjo raštu buvo prašoma nutraukti sudarytą paskolos sutartį prieš terminą (ši paskola sudarė 90 % šios apeliantės paskolos sutarčių vertės, taigi buvo pagrindinis jos pajamų šaltinis); penkta, iš penkių paskolos gavėjų, kurių paskolos sudarė likusius 10 % paskolų portfelio, trys nebemokėjo pagrindinių paskolos įmokų ir palūkanų, o kiti du paprašė nutraukti jų sudarytas paskolos sutartis prieš terminą (
80
).
139.
Iš šių aplinkybių Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo prieiti prie išvados, kad kaltinamasis aktas neigiamai paveikė pagrindinio akcininko ir apeliantės reputaciją ir sukėlė daug neigiamų pasekmių ne tik jai pačiai, visų pirma dėl kapitalizacijos ir likvidumo sunkumų, bet ir Maltos bankų sektoriui ir visos Sąjungos finansų sistemos stabilumui. Taigi šios išvados 128–134 punktuose nurodyta rizika iš tikrųjų materializavosi.
140.
Vadinasi, skundžiamo sprendimo 112 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad ECB rėmėsi daugeliu neigiamų aplinkybių ir pasekmių, atsiradusių pateikus nagrinėjamą kaltinamąjį aktą ir objektyviai rodančių, kad klientai ėmė neigiamai vertinti pagrindinio akcininko ir apeliantės reputaciją ir jais nepasitikėti, o tai sukėlė riziką minėtai apeliantei ir finansų sistemai Sąjungoje ir kiekvienoje valstybėje narėje.
141.
Taigi apeliantės teiginiai, kad Bendrasis Teismas neteisingai suprato ar taikė sąvoką „reputacija“, viršijo savo kompetenciją, netinkamai prisiėmė ECB įgaliojimus, iškraipė įrodymus ar nepakankamai motyvavo savo sprendimą, turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
e) Blokavimo reglamento Nr. 2271/96 svarba
142.
Apeliantė iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas neturėjo daryti išvados dėl pablogėjusios reputacijos ir dėl to kilusios rizikos. Pagrindinio akcininko baudžiamasis persekiojimas buvo grindžiamas pažeidimais, už kuriuos Sąjungoje nebuvo baudžiama. Be to, Blokavimo reglamentas Nr. 2271/96, visų pirma jo 4 straipsnis (
81
), taip pat apsaugo atitinkamą asmenį nuo baudžiamojo persekiojimo Sąjungoje.
143.
Dėl jau kilusių neigiamų pasekmių apeliantei ir Maltos bankų sektoriui Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 116–119 punktuose nekritikavo, kad ECB neatsižvelgė, be kita ko, į Blokavimo reglamento Nr. 2271/96 svarbą. Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad aptariamas kaltinamasis aktas buvo pareikštas dėl taisyklių, susijusių su Jungtinių Amerikos Valstijų taikomomis sankcijomis Irano Islamo Respublikai, pažeidimų, nors inkriminuojami veiksmai galbūt nebuvo neteisėti pagal Sąjungos teisę, arba į tai, kad tai tebuvo „išimtinai techniniai pažeidimai“, dėl kurių galėjo kilti abejonių. Vis dėlto darant prielaidą, kad elgesys nebuvo neteisėtas pagal JAV ar Sąjungos teisę, visų pirma reikėjo atsižvelgti ne į aptariamame kaltinamajame akte nurodyto baudžiamojo persekiojimo pagrįstumą, o tik į svarbiausią faktorių – jo pasekmes pagrindinio akcininko reputacijai, apeliantės padėčiai ir visai bankų rinkai.
144.
Šiame Bendrojo Teismo atsakyme į apeliantės skundą pirmojoje instancijoje nematau jokios teisės klaidos.
145.
Tai, kad ECB neatsižvelgė į tai, kad pareikšti įtarimai dėl nusikalstamos veikos galėjo būti nebaudžiami Sąjungoje pagal Blokavimo reglamentą Nr. 2271/96 arba bet kuriuo atveju dėl jų negalėjo būti traukiama baudžiamojon atsakomybėn (
82
), nesudaro pagrindo abejoti šios išvados 135–141 punktuose padarytomis išvadomis. Iš tikrųjų dėl pablogėjusios apeliantės reputacijos kilusi rizika materializavosi. Tai visiškai nepriklauso nuo to, ar elgesys, kuriuo kaltinamas pagrindinis akcininkas, iš tikrųjų buvo nusikalstamas Sąjungoje, ar ne. Kaip nurodė Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, ir kaip tvirtina Komisija, ECB turėjo tik įvertinti, ar šie kaltinimai galėjo sukelti neigiamų pasekmių apeliantei ir finansų rinkoms, o ne tai, ar jie iš tikrųjų buvo įrodyti ir ar Sąjungoje galėjo būti iškelta baudžiamoji byla.
146.
Tai rodo ir atvirkštinė hipotezė: MFSA ir ECB negalėjo ignoruoti kilusios rizikos, kuri jau materializavosi, ir palikti galioti apeliantės leidimą toliau veikti kaip kredito įstaigai vien dėl to, kad elgesys, kuriuo kaltinamas jos pagrindinis akcininkas, galėjo būti nebaudžiamas ar nepersekiojamas Sąjungoje. Tai reikštų, kad šios institucijos sąmoningai ir pažeisdamos savo priežiūros pareigą imtis prevencinių veiksmų būtų turėjusios leisti, kad finansų rinkos iš esmės sutriktų arba pablogėtų jų veikimas.
147.
Galiausiai reikėtų pažymėti, kad nei Blokavimo reglamento Nr. 2271/96 taikymo apimtis, nei apsaugos tikslas neturi įtakos nagrinėjant bylą dėl kredito įstaigos leidimo panaikinimo. Tuo reglamentu tik siekiama apsaugoti rinkos dalyvius nuo trečiųjų šalių teismų ar valdžios institucijų baudžiamojo persekiojimo arba nuo reikalavimų atlyginti žalą, jei pažeidžiamos tam tikros užsienio, ekstrateritorialiai taikytinos sankcijų taisyklės tarptautinėje prekyboje ar kapitalo sandoriuose (
83
), o ne nuo atitinkamo elgesio ir poveikio vertinant jų tinkamumą, sąžiningumą, patikimumą ir reputaciją kredito įstaigos veiklai vykdyti.
148.
Vadinasi, šis skundas taip pat turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
149.
Taigi apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P antrasis pagrindas yra visiškai nepagrįstas.
3. Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P trečiasis pagrindas: Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, visų pirma leidimo panaikinimo neproporcingumas
150.
Apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P trečiajame pagrinde apeliantė nurodo keletą Bendrojo Teismo, be kita ko, vertinant ECB veiksmų proporcingumą, padarytų teisės klaidų, iš kurių kelios pakartoja arba pakeičia priekaištus, nurodytus kituose dviejuose apeliacinio skundo pagrinduose. Tai, kad ECB nesutiko su pirminiu MFSA pasiūlymu panaikinti leidimą, rodo, kad ankstesni jo nurodymai uždaryti banką nebuvo pagrįsti. Leidimo panaikinimas buvo neproporcingas, nes bankas jau buvo nutraukęs savo veiklą, be to, jis buvo panaikintas iki Jungtinėse Amerikos Valstijose vykusio baudžiamojo proceso pabaigos. Be to, savo antrajame pasiūlyme MFSA atsisakė (neteisingų) kaltinimų dėl finansinių sunkumų, iš naujo neįvertinusi proporcingumo.
151.
Iš šių argumentų negaliu pakankamai aiškiai ir tiksliai nustatyti nei šių priekaištų turinio, nei tariamai teisiškai klaidingo skundžiamo sprendimo pagrindimo, su kuriuo jie susiję. Todėl šį apeliacinio skundo pagrindą laikau nepriimtinu (
84
) ir bet kuriuo atveju negalinčiu įrodyti, kad šiame sprendime padaryta teisės klaidų.
152.
Taigi apeliacinio skundo byloje C‑256/22 P trečiasis pagrindas turi būti atmestas.
4. Apeliacinio skundo byloje C‑750/21 P pirmasis pagrindas: kiti argumentai
153.
Likusioje apeliacinio skundo byloje C‑750/21 P pirmojo pagrindo dalyje apeliantė ginčija skundžiamos nutarties 33–51 punktuose atsakant į pirmąjį ieškinio pagrindą pateiktas Bendrojo Teismo išvadas. Ji teigia, kad ECB padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad jis nebuvo kompetentingas duoti nurodymus MFSA arba vykdyti tiesioginę priežiūrą dėl to, kad apeliantei buvo panaikintas leidimas, taigi ji neturėjo kredito įstaigos statuso.
154.
Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė keletą teisės klaidų taikydamas reglamentus Nr. 1024/2013 ir Nr. 575/2013 bei Direktyvą 2013/36. Jis padarė teisės klaidą manydamas, kad „kredito įstaigos“ statusas reiškia, kad ji (privalomai) turi išduotą leidimą vykdyti tokią veiklą.
155.
Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas pirmiausia konstatavo, kad ECB jurisdikcija apima tik „kredito įstaigas“ ir jų veiklą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1024/2013 2 straipsnio 3 punktą, siejamą su Reglamento Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 1 punktu (
85
). Antra, jis nusprendė, kad norint pradėti vykdyti kredito įstaigos veiklą pagal Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 42 punktą reikia atitinkamo leidimo, o pagal Direktyvos 2013/36 9 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi uždrausti asmenims ar įmonėms, kurie nėra kredito įstaigos, užsiimti tokia veikla (
86
). Trečia, atsižvelgdamas į tai Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad buvęs leidimo, kuris buvo panaikintas pagal Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalį, turėtojas nebegali vykdyti tokios veiklos ir būti laikomas „kredito įstaiga“, todėl nebetaikomos šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies taisyklės, nustatančios ECB kompetenciją tokių įstaigų atžvilgiu (
87
). Taigi 2018 m. lapkričio 13 d. ir 2018 m. gruodžio 20 d. ECB akivaizdžiai neturėjo jurisdikcijos apeliantės atžvilgiu, nes 2018 m. lapkričio 2 d. leidimas jau buvo panaikintas. Apie tai ECB pagrįstai pranešė ginčijamame el. laiške (
88
).
156.
Manau, kad šis Bendrojo Teismo pagrindimas yra formalus ir teisiškai klaidingas.
157.
Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta, kad ECB yra kompetentingas ir „išduoti kredito įstaigoms leidimus“, ir „panaikinti kredito įstaigų leidimus“. Vis dėlto kompetencija išduoti leidimą neišvengiamai reiškia, kad ECB turi nagrinėti fizinio ar juridinio asmens, kuris dar nėra kredito įstaiga, bet ketina ja tapti gavęs leidimą, prašymą. Be to, kalbant apie ECB kompetenciją ratione temporis dėl leidimo panaikinimo, reikia atsižvelgti į tai, kad tokį panaikinimą, jeigu jis pasirodo esąs teisiškai klaidingas, ECB turi turėti galimybę arba vėliau savo iniciatyva panaikinti kaip actus contrarius, arba, remdamasis atitinkamo banko ieškiniu dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, galimai atgaline data pašalinti iš Sąjungos teisės sistemos sprendimu dėl panaikinimo pagal SESV 264 straipsnio 1 dalį. Tuomet ECB kompetencija (taip pat atgaline data) atsinaujina ir jis turi imtis įgyvendinimo priemonių, kurių reikalaujama pagal SESV 266 straipsnio pirmą pastraipą.
158.
Nuostatos, kuriomis rėmėsi Bendrasis Teismas, negali pateisinti kitokio vertinimo, nes jose apsiribojama sąvokos „kredito įstaiga“ ir jos veiklos apibrėžimu. Be to, atrodytų nepagrįsta manyti, kad ECB kompetencija pasibaigia nuo sprendimo panaikinti leidimą priėmimo, bent jau nelaukiant, kol šis sprendimas taps galutinis arba įgis res judicata galią pasibaigus SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje nustatytam terminui ieškiniui pareikšti. Bet kuriuo atveju šis terminas dar nebuvo pasibaigęs nei 2018 m. lapkričio 13 d., nei 2018 m. gruodžio 20 d., kai ECB elektroniniu paštu atsakė į apeliantės prašymą.
159.
Vadinasi, 2018 m. gruodžio 20 d. ECB ir toliau turėjo jurisdikciją apeliantės atžvilgiu, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnio 1 dalies a punkte. Todėl Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad ECB akivaizdžiai neturėjo jurisdikcijos, ir pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstas.
160.
Taigi apeliacinio skundo pirmasis pagrindas tenkinamas, nesant reikalo nagrinėti kiekvieno apeliantės nurodyto priekaišto.
161.
Nepaisant to, kas išdėstyta, skundžiamos nutarties rezoliucinė dalis, pagal kurią ieškinys atmetamas, nekeistina. Taip yra todėl, kad ginčijamas el. laiškas nėra aktas, kurį būtų galima ginčyti savarankiškai, be to, nėra akivaizdu (
89
), kad pagal Reglamentą Nr. 1024/2013 ECB turi kokią nors konkrečią kompetenciją ar pareigą duoti apeliantės prašomus nurodymus prieš ar po leidimo panaikinimo (žr. šios išvados 88–93 punktus).
162.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui iš esmės analogiškai kaip ir 2021 m. vasario 4 d. Nutartyje Pilatus Bank / ECB (
90
) pakeisti skundžiamos nutarties motyvus šiuo atžvilgiu ir atmesti apeliacinio skundo byloje C‑750/21 P pirmąjį pagrindą.
5. Tarpinė išvada ir bylinėjimosi išlaidos
a) Byla C‑750/21 P
163.
Byloje C‑750/21 P apeliacinis skundas turi būti atmestas.
164.
Taigi sprendimas dėl bylinėjimosi išlaidų turi būti priimtas pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį.
165.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš bylą pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ECB prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, iš apeliantės turi būti priteistos bylinėjimosi išlaidos, patirtos apeliaciniame procese.
b) Byla C‑256/22 P
166.
Byloje C‑256/22 P tenkinama apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis.
167.
Tas pats pasakytina ir apie apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą, kiek Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, vertindamas ir atmesdamas ieškinio dešimtojo pagrindo antrą dalį, susijusią su teisės į gynybą pažeidimu, grindžiamą tuo, kad apeliantė per administracinę procedūrą neturėjo galimybės susipažinti su dokumentais ir informacija jos informacinėje sistemoje, taip pat negalėjo naudotis savo finansiniais ištekliais teisinėms paslaugoms apmokėti.
168.
Apeliacinis skundas šia prasme yra pagrįstas ir skundžiamas sprendimas, kuriuo ieškinys atmestas visiškai, turi būti panaikintas.
169.
Vis dėlto šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo, ir pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnį byla turi būti grąžinta Bendrajam Teismui. Todėl sprendimas dėl bylinėjimosi išlaidų šiuo atžvilgiu turi būti atidedamas.
170.
Kalbant apie apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą, pažymėtina, kad tokia išvada susijusi su tuo, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo, ar ginčijami MFSA nurodymai iš tiesų galėjo sukelti apeliantės nurodomą faktinį jos leidimo panaikinimą ir kartu iš anksto nulemti ar sutrukdyti pateikti galutinį ECB diskrecinį vertinimą skundžiamame jo sprendime. Bendrasis Teismas taip pat nevertino, ar ECB savo ruožtu išnagrinėjo arba turėjo išnagrinėti atitinkamą apeliantės argumentą administracinėje procedūroje, jei toks argumentas iš tiesų buvo pateiktas.
171.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pažymėtina, kad Bendrasis Teismas taip pat nenagrinėjo, ar tai, kad apeliantė ar jos teisės patarėjas neturėjo arba turėjo ribotą prieigą prie dokumentų ir informacijos jų informacinėje sistemoje ir prie jos finansinių lėšų teisinėms paslaugoms apmokėti, iš tikrųjų galėjo pažeisti jos teisę į gynybą, nes priešingu atveju ji būtų galėjusi gintis veiksmingiau ir dėl to administracinė procedūra būtų galėjusi baigtis kitaip (
91
).
VI. Išvada
A.
Byla C‑750/21 P
172.
Byloje C‑750/21 P siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš Pilatus Bank plc bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.
B.
Byla C‑256/22 P
173.
Byloje C‑256/22 P siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Panaikinti 2022 m. vasario 2 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Pilatus Bank ir Pilatus Holding / ECB (T‑27/19, EU:T:2022:46).
2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika (OL L 287, 2013, p. 63), 2 straipsnio 9 dalis.
(
3
)	OL L 176, 2013, p. 338.
(
4
)	OL L 176, 2013, p. 1.
(
5
)	OL L 176, 2013, p. 1.
(
6
)	OL L 141, 2014, p. 1.
(
7
)	OL L 176, 2013, p. 338.
(
8
)	OL L 309, 2005, p. 15.
(
9
)	2019 m. liepos 10 d. Nutartis PilatusBank / ECB (T‑687/18, nepaskelbta Rink., EU:T:2019:542).
(
10
)	2021 m. vasario 4 d. Nutartis Pilatus Bank / ECB (C‑701/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:99).
(
11
)	Šis sprendimas yra apeliacinio proceso byloje C‑256/22 P dalykas.
(
12
)	Šis el. laiškas yra apeliacinės bylos C‑750/21 P dalykas.
(
13
)	Skundžiamo sprendimo 41–56 punktai.
(
14
)	Sprendimo byloje C‑219/17, EU:C:2018:1023, 44 punktas.
(
15
)	Skundžiamo sprendimo 67–134 punktai.
(
16
)	Skundžiamo sprendimo 135–148 punktai.
(
17
)	Skundžiamo sprendimo 149–269 punktai.
(
18
)	Skundžiamo sprendimo 239–241 punktai.
(
19
)	Skundžiamo sprendimo 242–252 punktai.
(
20
)	2019 m. liepos 10 d. Nutartis Pilatus Bank / ECB (T‑687/18, nepaskelbta Rink., EU:T:2019:542).
(
21
)	2021 m. vasario 4 d. Nutartis Pilatus Bank / ECB (C‑701/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:99).
(
22
)	Žr. panašias faktines aplinkybes, kuriomis grindžiamas 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimas PNB Banka / ECB (C‑326/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:693) ir 2021 m. lapkričio 8 d. įsiteisėjusi Nutartis Satabank / ECB (T‑494/20, nepaskelbta Rink., EU:T:2021:797).
(
23
)	Bylos C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 54 ir paskesni punktai.
(
24
)	Taip pat žr. panašias faktines aplinkybes, kuriomis grindžiamas 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimas PNB Banka / ECB (C‑326/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:693) ir 2021 m. lapkričio 8 d. įsiteisėjusi Nutartis Satabank / ECB (T‑494/20, nepaskelbta Rink., EU:T:2021:797).
(
25
)	2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 42 ir paskesni punktai).
(
26
)	2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 42 ir paskesni punktai). Išsamų pagrindinės problemos aprašymą galima rasti generalinio advokato M. Campos Sánchez-Bordona išvadoje byloje Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:502, 57 ir paskesni punktai ir juose pateiktos nuorodos).
(
27
)	2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 42–44, 49 ir 50 punktai).
(
28
)	Žr. 2013 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą G. ir R. (C‑383/13 PPU, EU:C:2013:533, 35 punktas); 2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimą WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, 66 ir paskesni punktai); 2017 m. liepos 26 d. Sprendimą Sacko (C‑348/16, EU:C:2017:591, 33 punktas); 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Ispas (C‑298/16, EU:C:2017:843, 26 ir paskesni punktai) ir 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą UBS Europe ir kt. (C‑358/16, EU:C:2018:715, 59 ir paskesni punktai). Be to, iš 2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimo WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, 83 ir 84 punktai) matyti, kad nacionalinės valdžios institucijos, kurioms netaikomas Chartijos 41 straipsnis, privalo gerbti teisę į gynybą kaip bendrąjį Sąjungos teisės principą.
(
29
)	2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 47 ir paskesni punktai, visų pirma 49 punktas).
(
30
)	Atitinkamai generalinis advokatas M. Campos Sánchez-Bordona savo išvadoje byloje Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:502, 112 punktas) nurodė, kad siekdami apsaugoti teisę į veiksmingą teisinę gynybą Sąjungos teismai turės išaiškinti, ar nacionalinių institucijų parengiamieji aktai, kurių turinį vėliau perėmė ECB, turi jų negaliojimą lemiančių trūkumų, kurie tokie dideli, kad visa procedūra buvo nepataisomai pažeista.
(
31
)	Suformuota jurisprudencija nuo 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM / Komisija (60/81, EU:C:1981:264, 12 punktas); žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimą thyssenkrupp Electrical Steel ir thyssenkrupp Electrical Steel Ugo / Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 50 punktas).
(
32
)	Žr. 1994 m. gruodžio 6 d. Sprendimą Lisrestal ir kt. / Komisija (T‑450/93, EU:T:1994:290, 49–51 punktai) ir 1997 m. birželio 19 d. Sprendimą Air Inter / Komisija (T‑260/94, EU:T:1997:89, 65 punktas). Taip pat žr. 1996 m. spalio 24 d. Sprendimą Komisija / Lisrestal ir kt. (C‑32/95 P, EU:C:1996:402, 28 ir paskesni punktai). 1995 m. lapkričio 9 d. Sprendime France-Aviation / Komisija (T‑346/94, EU:T:1995:187, 30 punktas) itin aiškiai nurodoma dėl Muitinės kodekso įgyvendinimo kelių etapų procedūros: „<…> kad ieškovės teisė būti išklausytai tokios procedūros <…> metu pirmiausia turi būti užtikrinta santykiuose tarp suinteresuotojo asmens ir nacionalinės valdžios institucijos. Iš tikrųjų Reglamentas Nr. 2454/93 tik numato, pirma, ryšius tarp suinteresuotojo asmens ir valdžios institucijos ir, antra, tarp šios institucijos ir Komisijos. Nors šis teisės aktas nenumato tiesioginių Komisijos tarnybų ir suinteresuotojo asmens kontaktų, tai nebūtinai reiškia, kad kiekvienu atveju, kai Komisijai perduodamas prašymas dėl grąžinimo, ji gali apsiriboti informacija, kurią jai pateikė nacionalinė valdžios institucija. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 2454/93 905 straipsnio 2 dalyje nustatyta, jog Komisija gali paprašyti atitinkamos valstybės narės pateikti papildomos informacijos. Todėl reikia išnagrinėti, ar šioje byloje Komisija privalėjo pateikti tokį prašymą, kad būtų užtikrinta ieškovės teisė būti išklausytai, t. y. pateikti papildomus paaiškinimus, ieškovės iš pradžių nurodytus Prancūzijos valdžios institucijai ir vėliau perduotus Komisijai“. Žr. H. P. Nehl, Principles of Administrative Procedure in EC Law, Hart Publishing, Oxford, 1999, p. 88–91; C. Eckes/J. Mendes „The Right to be Heard in Composite Administrative Procedure: Lost in Between Protection?“, European Law Review 36 (2011), p. 651 ir paskesni.
(
33
)	2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 44 punktas).
(
34
)	2019 m. lapkričio 5 d. Sprendimas ECB ir kt. / Trasta Komercbanka ir kt. (C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 70 ir paskesni punktai).
(
35
)	Taip pat žr. mano išvadą sujungtose bylose ECB ir kt. / Trasta Komercbanka ir kt. (C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P, EU:C:2019:323, 48, 52 ir 99 punktai).
(
36
)	Byla C‑97/91, EU:C:1992:491, 9–13 punktai.
(
37
)	Dėl panašių interesų konfliktų, susijusių su likvidatoriaus, atšaukusio teisinio patarėjo įgaliojimą, ir teismo paskirto administratoriaus veiksmais, žr. 2019 m. lapkričio 5 d. Sprendimą ECB ir kt. / Trasta Komercbanka ir kt. (C‑663/17 P, C‑665/17 P ir C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 54 ir paskesni punktai) ir 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą PNB Banka / ECB (C‑326/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:693, 39–43 ir 56–58 punktai).
(
38
)	Žr. jurisprudencijos nuorodas 28 išnašoje.
(
39
)	Taigi, skundžiamo sprendimo byloje C‑256/22 P 239–241 punktuose Bendrasis Teismas, mano nuomone, teisingai konstatavo, kad apeliantei buvo suteikta pakankama galimybė pateikti pastabas dėl siūlomo sprendimo panaikinti jos leidimą ir susipažinti su procedūriniais dokumentais. Apeliantė byloje C‑256/22 P to neginčija.
(
40
)	Žr. taip pat skundžiamo sprendimo 3 punktą.
(
41
)	Būtent priėmęs byloje C‑256/22 P ginčijamą ECB sprendimą.
(
42
)	2016 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Ledra Advertising ir kt. / Komisija ir ECB (C‑8/15 P–C‑10/15 P, EU:C:2016:701, 57–59 punktai) ir 2020 m. gruodžio 16 d. Sprendimas Taryba ir kt. / Chrysostomides & Co. ir kt. (C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P ir C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, 96 punktas).
(
43
)	2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimas PNB Banka / ECB (C‑326/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:693, 56–58 punktai), susijęs su ieškinio, kuriame prašoma panaikinti ECB raštą, kuriuo atsisakoma priimti atitinkamus nurodymus, nepriimtinumu.
(
44
)	Taip pat žr. 2021 m. vasario 4 d. Nutartį Pilatus Bank / ECB (C‑701/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:99, 33–38 punktai).
(
45
)	Žr. 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimą IBM / Komisija (60/81, EU:C:1981:264, 12 punktas); 2011 m. spalio 13 d. Sprendimą Deutsche Post ir Vokietija / Komisija (C‑463/10 P ir C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 50–53 punktai), 2021 m. gegužės 6 d. Sprendimą ABLV Bank ir kt. / ECB (C‑551/19 P ir C‑552/19 P, EU:C:2021:369, 39 punktas).
(
46
)	Žr. šios išvados 45 punktą.
(
47
)	Nuoroda į ginčijamo sprendimo įteikimą kompetentingam asmeniui 2018 m. lapkričio 5 d. yra tik ieškinio įvadinės dalies 12 punkte.
(
48
)	Žr. 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą Elf Aquitaine / Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 35, 51 ir 78 punktai).
(
49
)	Panašios priemonės dėl Banca d’Italia parengiamųjų aktų ECB sprendimui buvo 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 36 ir 37 punktai) dalykas. Šiuo klausimu taip pat žr. 2022 m. gegužės 11 d. Sprendimą Fininvest ir Berlusconi / ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279, 237 ir paskesni punktai), kuriame Bendrasis Teismas atmetė kaip nepriimtiną pagrindą, motyvuodamas tuo, kad Banca d’Italia parengiamuosiuose aktuose, visų pirma sprendime pradėti procedūrą ir ECB pateiktame sprendimo pasiūlyme, buvo trūkumų, dėl kurių ECB sprendimas buvo neteisėtas. Dar neišnagrinėtuose apeliaciniuose skunduose, pateiktuose nagrinėjamose bylose C‑512/22 P ir C‑513/22 P, apeliantės ginčija šio pagrindo atmetimą kaip teisiškai klaidingą, be kita ko, kaip neatitinkantį principų, pripažintų 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendime Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023).
(
50
)	Žr. taip pat 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Berlusconi ir Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023, 45 ir 46 punktai). Tai patvirtina ir skundžiamo sprendimo 250 punkto argumentai dėl dešimtojo pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu, kuriuose Bendrasis Teismas nurodo, kad turi būti kreipiamasi į nacionalinius teismus ir prašoma taikyti prejudicinio sprendimo procedūrą.
(
51
)	Ginčijamo sprendimo 3.3 skirsnyje ECB nagrinėja Reglamento Nr. 1024/2013 ir Direktyvos 2013/36 reikšmingų taisyklių ir atitinkamų Maltos teisės aktų, kuriais ši direktyva perkelta į nacionalinę teisę, teisinių reikalavimų laikymąsi (3.3.1 skirsnis), leidimo panaikinimo proporcingumą, įskaitant jo tinkamumą, būtinumą ir pagrįstumą (3.3.2 skirsnis), ir teisėtų lūkesčių principą (3.3.3 skirsnis).
(
52
)	Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 5 dalies pirma pastraipa.
(
53
)	Reglamento Nr. 1024/2013 14 straipsnio 6 dalis.
(
54
)	Žr. Reglamento Nr. 1024/2013 4 straipsnio 3 dalį, 6 straipsnio 1 dalį ir 9 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą.
(
55
)	Tai matyti iš Reglamento Nr. 1024/2013 21 konstatuojamosios dalies, kurioje nurodyta, kad „<..> ECB turėtų vykdyti savo uždavinį, susijusį su leidimų suteikimu kredito įstaigoms ir jų panaikinimu nacionalinės teisės nesilaikymo atveju, remdamasis atitinkamos nacionalinės kompetentingos institucijos pasiūlymu, kuriame įvertinama, kaip laikomasi atitinkamų nacionalinėje teisėje nustatytų sąlygų“.
(
56
)	Ginčijamo ECB sprendimo 3.1 skirsnyje apsiribojama proceso aprašymu nuo 2018 m. birželio 29 d., o ginčijami nurodymai paminėti tik 3.3.1 skirsnyje (p. 6) Tačiau negalima atmesti galimybės, kad apeliantė savo prieštaravimus šiuo klausimu pirmą kartą pateikė nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme, o tai negali būti patikrinta apeliaciniame procese.
(
57
)	Skundžiamo sprendimo 49–52 punktai.
(
58
)	Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalis.
(
59
)	OL L 309, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 10 sk., 1 t., p. 75.
(
60
)	Byla C‑124/20, EU:C:2021:1035.
(
61
)	Skundžiamo sprendimo 67–69 ir 73–80 punktai.
(
62
)	Skundžiamo sprendimo 96–102 punktai.
(
63
)	Skundžiamo sprendimo 104–106, 111 ir 112 punktai.
(
64
)	Skundžiamo sprendimo 116–119 punktai.
(
65
)	2022 m. kovo 15 d. Sprendimas Autorité des marchés financiers (C‑302/20, EU:C:2022:190, 63 punktas) ir 2023 m. sausio 12 d. Sprendimas Österreichische Post (Informacija apie asmens duomenų gavėjus) (C‑154/21, EU:C:2023:3, 29 punktas).
(
66
)	Jos yra vienodai privalomos, todėl nė vienai iš jų negalima teikti pirmenybės; žr. 2021 m. sausio 26 d. Sprendimą Hessischer Rundfunk (C‑422/19 ir C‑423/19, EU:C:2021:63, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2023 m. sausio 17 d. Sprendimą Ispanija / Komisija (C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 40–42 punktai).
(
67
)	FR: „honorabilité“; IT: „onorabilità“.
(
68
)	PT: „idoneidade“.
(
69
)	BG: „репутацията“; CZ: „pověst“; DA: „omdømme“; DE: „Leumund“; FI: „maine“; EL: „τη φήμη“; EN: „reputation“; ES: „reputación“; ET: „maine“; HR: „ugled“; HU: „jó hírneve“; LT: „reputaciją“; LV: „reputācija“; MT: „ir-reputazzjoni“; NL: „reputatie“; PL: „reputacja“; RO: „reputația“; SK: „dobrá povesť“; SL: „ugled“ ir SV: „anseende“.
(
70
)	Taip pat žr. Direktyvos 2013/36 23 straipsnio 1 dalies b ir c punktus.
(
71
)	Beje, tai taikoma ne tik pasitikėjimo praradimo atveju, t. y. neigiama prasme, kaip, pavyzdžiui, gerai žinomu Graikijos valstybės skolos krizės atveju (žr. 2020 m. kovo 12 d. Nutartį EMB Consulting ir kt. / ECB, C‑571/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2020:208, ir 2015 m. spalio 7 d. Sprendimą Accorinti ir kt. / ECB, T‑79/13, EU:T:2015:756), bet ir teigiama prasme, kaip rodo France Télécom ir Orange finansų krizės atvejis: pastaroji galėjo refinansuotis kapitalo rinkoje savo jėgomis tik po to, kai Prancūzijos ekonomikos ministras viešai paskelbė pasitikėjimą keliančius pareiškimus (žr. 2013 m. kovo 19 d. Sprendimą Bouygues ir Bouygues Télécom / Komisija, C‑399/10 P ir C‑401/10 P, EU:C:2013:175, ir 2016 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija ir Orange, C‑486/15 P, EU:C:2016:912).
(
72
)	OL L 309, 2005, p. 15.
(
73
)	Skundžiamo sprendimo 90 punktas.
(
74
)	Žr. ginčijamo ECB sprendimo 4 ir paskesnius puslapius, visų pirma 8 puslapį.
(
75
)	Žr. Pagrindinių teisių chartijos paaiškinimus dėl 41 straipsnio „Teisė į gerą administravimą“, OL C 303, 2007, p. 17.
(
76
)	Šiuo atžvilgiu žr. 2018 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Weiss ir kt. (C‑493/17, EU:C:2018:1000, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
77
)	Šiuo atžvilgiu žr. 2016 m. liepos 19 d. Sprendimą Kotnik ir kt. (C‑526/14, EU:C:2016:570, 40 ir 41 punktai). Toks privalomasis poveikis pagal Bendrų gairių įžangoje nustatytą statusą pirmiausia taikomas tik EBI, EIOPA ir ESMA. Vis dėlto jis analogiškai taikomas ir ECB, kiek jis šias gaires priėmė kaip priežiūros institucija.
(
78
)	Taip pat žr. skundžiamo sprendimo 75 ir 86 punktus.
(
79
)	Žr. ginčijamo ECB sprendimo p. 5 ir 6.
(
80
)	Ginčijamo ECB sprendimo p. 8 (visų pirma 21 ir 22 išnašos).
(
81
)	Šios nuostatos formuluotė yra tokia: „Joks teismo sprendimas ir <…> administracinės institucijos sprendimas, tiesiogiai ar netiesiogiai įgyvendinantis priede nurodytus įstatymus arba jais grindžiamus ar iš jų kylančius veiksmus, jokiais atvejais nėra pripažįstamas ar vykdomas“.
(
82
)	Dėl civilinės teisės pasekmių ir Blokavimo reglamento Nr. 2271/96 5 straipsnio žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:1035, 35 ir paskesni punktai).
(
83
)	Žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:1035, 35–37 punktai).
(
84
)	Žr. 2010 m. spalio 14 d. Sprendimą Nuova Agricas ir Cofra / Komisija (C‑67/09 P, EU:C:2010:607, 48 ir 49 punktai) ir 2020 m. rugsėjo 3 d. Sprendimą Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland ir kt. / Komisija (C‑817/18 P, EU:C:2020:637, 115 punktas).
(
85
)	Skundžiamos nutarties 35–39 punktai.
(
86
)	Skundžiamos nutarties 40 punktas.
(
87
)	Skundžiamos nutarties 41 punktas.
(
88
)	Skundžiamos nutarties 42–44 punktai.
(
89
)	Žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą PNB Banka / ECB (C‑326/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:693, 56–58 punktai).
(
90
)	C‑701/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:99, 38 punktas.
(
91
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. spalio 1 d. Sprendimą Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware / Taryba (C‑141/08 P, EU:C:2009:598, 81 punktas) ir 2019 m. sausio 16 d. Sprendimą Komisija / United Parcel Service (C‑265/17 P, EU:C:2019:23, 56 punktas).