Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 martie 2025 (cerere de decizie preliminară formulată de Sofiyski rayonen sad – Bulgaria) – APS Beta Bulgaria EOOD, Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia AD
(Cauza C-337/231, APS Beta Bulgaria și Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia)
[Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Articolul 4 alineatul (2), articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) – Punctul 1 literele (i), (j) și (m) din anexa la Directiva 93/13 – Contract de credit de consum – Clauză care impune unui consumator încheierea unui contract de fideiusiune – Cauțiunea aleasă de creditor – Excluderea clauzelor referitoare la obiectul principal al contractului – Contract accesoriu unui contract de credit – Competențele instanței naționale – Procedura somației de plată – Directiva 2005/29/CE – Practicile comerciale neloiale – Articolele 5 și 8 – Anexa I – Directiva 2008/48/CE – Articolul 3 literele (g), (i) și (n), articolul 10 alineatul (2), articolul 15 alineatul (2) și articolul 23 – Contract de credit legat – Noțiune – Costul total al creditului pentru consumator – Dobânda anuală efectivă – Lipsa indicării costurilor pertinente – Sancțiune]
Limba de procedură: bulgara
Instanța de trimitere
Sofiyski rayonen sad
Părțile din procedura principală
Petente în procedura somației de plată: APS Beta Bulgaria EOOD, Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia AD
Dispozitivul
Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii
trebuie interpretat în sensul că
nu se opune aprecierii caracterului eventual abuziv al clauzelor unui contract de fideiusiune care determină obligațiile fideiusorului și ale debitorului din litigiul principal, în situația în care acesta din urmă a încheiat acest contract concomitent cu contractul de credit și pentru a se conforma unei obligații prevăzute de acest din urmă contract, fideiusorul este o filială a creditorului sau o persoană aleasă de acesta din urmă, iar costurile fideiusiunii sunt datorate în același timp cu scadențele împrumutului.
Punctul 1 literele (i), (j) și (m) care figurează în anexa la Directiva 93/13
trebuie interpretat în sensul că
nu intră sub incidența acestor dispoziții o clauză prin care un consumator se angajează, în cadrul unui contract de credit, să încheie un contract de fideiusiune cu un fideiusor ales de creditor, fără a avea cunoștință la momentul încheierii contractului de credit de identitatea fideiusorului și de conținutul clauzelor acestui contract de fideiusiune.
Articolul 8 din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului, coroborat cu articolul 5 alineatul (5) din anexa I la această directivă,
trebuie interpretat în sensul că
inserarea în contracte de credit a unei clauze prin care consumatorul trebuie să încheie un contract de fideiusiune cu o persoană aleasă de creditor nu constituie o practică comercială agresivă în orice situație.
Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13
trebuie interpretat în sensul că
instanța națională, sesizată cu o cerere de emitere a unei somații de plată în cadrul unei proceduri la care debitorul-consumator nu participă, nu poate înlătura din oficiu aplicarea unei clauze din contractul de credit de consum încheiat între acest consumator și profesionistul în cauză dacă nu are convingerea că această clauză trebuie calificată drept „abuzivă” în sensul articolului 3 alineatul (1) din această directivă. Existența unei îndoieli cu privire la faptul că această clauză a putut fi acceptată de consumator în urma unei practici comerciale neloiale, în sensul articolului 5 din Directiva 2005/29, poate însă constitui un element printre altele, susceptibil să fie luat în considerare în vederea aprecierii caracterului eventual abuziv al clauzei în discuție.
Noțiunea de „contract de credit legat” în sensul articolului 3 litera (n) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului
trebuie interpretată în sensul că
nu intră sub incidența acesteia un contract de credit a cărui încheiere este legată doar de încheierea unui contract de fideiusiune cu un terț remunerat în acest scop.
Articolul 3 literele (g) și (i) din Directiva 2008/48
trebuie interpretat în sensul că
costurile aferente unui contract de fideiusiune a cărui încheiere este impusă consumatorului principal printr-o clauză dintr-un contract de credit la care a subscris, care determină o majorare a valorii totale a datoriei, intră sub incidența noțiunii de „cost total al creditului pentru consumatori” și, în consecință, a celei de „dobândă anuală efectivă”.
Articolul 10 alineatul (2) litera (g) și articolul 23 din Directiva 2008/48
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun ca, în cazul în care un contract de credit de consum nu menționează o dobândă anuală efectivă care include toate costurile prevăzute la articolul 3 litera (g) din această directivă, contractul respectiv să fie considerat scutit de dobânzi și de costuri, astfel încât anularea sa să determine numai restituirea de către consumatorul în cauză a capitalului împrumutat.
____________
1     JO C 321, 11.9.2023.