ORDONANȚA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE
(Camera a doua)
18 decembrie 2008
Cauza F‑64/08
Bart Nijs
împotriva
Curții de Conturi a Comunităților Europene
„Funcție publică – Funcționari – Articolul 35 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul de procedură – Expunere sumară a motivelor invocate în cererea introductivă – Procedură de evaluare – Desemnarea evaluatorului și a evaluatorului de control – Lipsa unui act care lezează – Inadmisibilitate vădită”
Obiectul: Acțiune formulată în temeiul articolelor 236 CE și 152 EA, prin care domnul Nijs solicită anularea deciziei din 27 septembrie
2007 a secretarului general al Curții de Conturi care, acționând în calitate de autoritate împuternicită să facă numiri, l‑a
desemnat pe directorul Direcției de traduceri din cadrul Curții de Conturi drept evaluator al reclamantului și care s‑a desemnat
pe sine drept evaluator de control în cadrul procedurii de evaluare, precum și repararea prejudiciului moral pe care reclamantul
pretinde că l‑a suferit
Decizia: Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă. Îl obligă pe reclamant la plata tuturor cheltuielilor de judecată.
Sumarul ordonanței
Funcționari – Acțiune – Act care lezează – Noțiune – Act pregătitor – Desemnare a evaluatorului și a evaluatorului de control
în cadrul procedurii de evaluare
[Statutul funcționarilor, art. 90 alin. (2) și art. 91 alin. (1)]
Constituie acte sau decizii susceptibile de a face obiectul unei acțiuni în anulare numai măsurile care produc efecte juridice
obligatorii de natură a afecta în mod direct și imediat interesele reclamantului, modificând în mod distinct situația juridică
a acestuia. În cazul actelor sau al deciziilor care se elaborează în mai multe etape, în special după finalizarea unei proceduri
interne, constituie, în principiu, acte atacabile numai măsurile care stabilesc definitiv poziția instituției la finalizarea
acestei proceduri, iar nu și măsurile intermediare care au ca obiectiv să pregătească decizia finală, legalitatea măsurilor
intermediare putând fi însă contestată pe cale incidentală cu ocazia unei acțiuni îndreptate împotriva actelor atacabile.
Or, chiar și presupunând că s‑ar putea considera că o scrisoare prin care sunt desemnați evaluatorul și evaluatorul de control
în cadrul procedurii de evaluare a unui funcționar are un caracter decizional, o astfel de desemnare constituie o măsură intermediară,
al cărei obiectiv este de a pregăti decizia finală referitoare la evaluarea, în conformitate cu articolul 43 din statut, a
competenței, a eficienței și a conduitei în serviciu a persoanei în cauză. Legalitatea unei astfel de măsuri nu poate fi,
așadar, pusă în discuție decât cu ocazia unei acțiuni îndreptate împotriva raportului final de evaluare.
(a se vedea punctele 16 și 17)
Trimitere la:
Curte: 7 aprilie 1965, Weighardt/Comisia, 11/64, Rec., p. 365, 383; 14 februarie 1989, Bossi/Comisia, 346/87, Rec., p. 303,
punctul 23
Tribunalul de Primă Instanță: 22 iunie 1990, Marcopoulos/Curtea de Justiție, T‑32/89 și T‑39/89, Rec., p. II‑281, punctele
21 și 22; 7 septembrie 2005, Krahl/Comisia, T‑358/03, RecFP, p. I‑A‑215 și II‑993, punctul 38
Tribunalul Funcției Publice: 28 iunie 2006, Grünheid/Comisia, F‑101/05, RecFP, p. I‑A‑1‑55 și II‑A‑1‑199, punctul 33; 24 mai
2007, Lofaro/Comisia, F‑27/06 și F‑75/06, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 57, care face obiectul unui recurs aflat
pe rolul Tribunalului de Primă Instanță, cauza T‑293/07 P