62017CJ0622_RES
Cauza C‑622/17
Baltic Media Alliance Ltd.
împotriva
Lietuvos radijo ir televizijos komisija
(cerere de decizie preliminară formulată de Vilniaus apygardos administracinis teismas)
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 iulie 2019
„Trimitere preliminară – Libera prestare a serviciilor – Directiva 2010/13/UE – Servicii mass‑media audiovizuale – Transmisie de televiziune – Articolul 3 alineatele (1) și (2) – Libertate de recepționare și de retransmisie – Incitare la ură pe motiv de naționalitate – Măsuri luate de statul membru receptor – Obligație temporară pentru furnizorii de servicii de mass‑media și pentru celelalte persoane care furnizează un serviciu de difuzare prin internet de posturi sau de emisiuni de televiziune de a nu difuza sau de a nu retransmite pe teritoriul acestui stat membru un post de televiziune decât în cadrul unor pachete cu plată”
Întrebări preliminare – Admisibilitate – Limite – Întrebări vădit lipsite de pertinență și întrebări ipotetice adresate într‑un context care exclude un răspuns util
(art. 267 TFUE)
(a se vedea punctele 24-27 și 31)
Libera prestare a serviciilor – Activități de difuzare a programelor de televiziune – Directiva 2010/13 – Domeniu de aplicare – Furnizori de servicii media care intră în competența unui stat membru – Noțiune – Criterii – Responsabilitate editorială – Întocmire – Apreciere de către instanța națională
[Directiva 2010/13 a Parlamentului European și a Consiliului, considerentul (35) și art. 1 alin. (1) lit. (c) și (d), art. 2 alin. (2) lit. (a) și alin. (3) lit. (a)-(c)]
(a se vedea punctele 37-41, 43, 45-48 și 52)
Libera prestare a serviciilor – Activități de difuzare a programelor de televiziune – Directiva 2010/13 – Interdicția restricțiilor privind retransmisia de servicii de media audiovizuale care provin din alte state membre – Domeniu de aplicare – Măsură de ordine publică ce impune obligația de a nu difuza sau de a nu retransmite în mod temporar un post de televiziune care provine dintr‑un alt stat membru decât în cadrul unor pachete cu plată – Excludere
[Directiva 2010/13 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 3 alin. (1) și (2); Directiva 89/552 a Consiliului, art. 2a alin. (1) și (2)]
(a se vedea punctele 70-77 și 84 și dispozitivul)
Rezumat
Un stat membru poate, pentru motive de ordine publică precum combaterea incitării la ură, să impună obligația de a nu difuza sau de a nu retransmite în mod temporar un post de televiziune provenind dintr‑un alt stat membru decât în cadrul unor pachete cu plată
În Hotărârea sa din 4 iulie 2019, Baltic Media Alliance (C‑622/17), Curtea a statuat că o măsură prin care se impune, pentru motive de ordine publică, obligația de a nu difuza sau de a nu retransmite în mod temporar un post de televiziune care provine dintr‑un alt stat membru decât în cadrul unor pachete cu plată nu intră sub incidența articolului 3 din Directiva 2010/13 (
1
). Această dispoziție obligă statele membre să garanteze libertatea de recepție și să nu restricționeze retransmisia pe teritoriul lor a unor emisiuni de televiziune provenite din alte state membre pentru motive legate de domenii coordonate de directivă, printre care figurează măsurile împotriva incitării la ură.
NTV Mir Lithuania este un post destinat publicului lituanian și cea mai mare parte a programelor acestuia sunt în limba rusă. Comisia lituaniană de radio și televiziune adoptase o decizie prin care a impus unor furnizori de servicii media să nu difuzeze sau să nu retransmită acest post pe teritoriul lituanian, pentru o perioadă de douăsprezece luni, decât în cadrul unor pachete cu plată. Această decizie a fost adoptată pentru motivul că unul dintre programele difuzate pe postul menționat conținea informații false care incitau la ostilitate și la ură pe motiv de naționalitate față de țările baltice. Baltic Media Alliance, societate înregistrată în Regatul Unit și titulara unei licențe britanice pentru difuzarea NTV Mir Lithuania, considera că această decizie fusese adoptată cu încălcarea Directivei 2010/13, întrucât decizia atacată restricționa retransmiterea unui program de televiziune provenind dintr‑un alt stat membru.
Referitor la interdicția restricțiilor privind retransmisia prevăzută la articolul 3 din Directiva 2010/13, Curtea a subliniat pentru început, întemeindu‑se pe contextul, pe obiectivele și pe geneza acesteia, că termenul „restricționare” are, în contextul acestei directive, un sens specific, mai restrâns decât cel al noțiunii de restricție prevăzute la articolul 56 TFUE. El nu vizează orice restricționare, de către statul membru receptor, a libertății de recepționare și de retransmisie. Astfel, Directiva 2010/13 nu se opune în principiu aplicării unei reglementări naționale care, în general, urmărește un obiectiv de interes general, fără a institui totuși un al doilea control cu privire la emisiuni care să se adauge la cel pe care este obligat să îl efectueze statul membru emițător.
Precizând jurisprudența sa anterioară (
2
), Curtea a statuat în continuare că o măsură națională care, în general, urmărește un obiectiv de ordine publică și care reglementează modalitățile de distribuție a unui post de televiziune pentru consumatorii din statul membru receptor nu constituie o restricție în sensul articolului 3 din Directiva 2010/13, din moment ce astfel de modalități nu împiedică retransmisia propriu‑zisă a postului menționat. Astfel, o asemenea măsură nu instituie un al doilea control al emisiunii.
Având în vedere aceste constatări, Curtea a concluzionat că o măsură precum cea în discuție în litigiul principal nu intră sub incidența articolului 3 din Directiva 2010/13. Astfel, pe de o parte, decizia în cauză urmărește un obiectiv de interes general, în măsura în care se înscrie în combaterea difuzării de informații de discreditare a statului lituanian și are ca obiect să protejeze securitatea spațiului de informare lituanian, precum și să garanteze și să păstreze interesul public de a fi informat în mod corect. Pe de altă parte, ea nu împiedică retransmisia propriu‑zisă pe teritoriul lituanian de emisiuni televizate care provin dintr‑un alt stat membru, întrucât postul de televiziune vizat poate să fie întotdeauna difuzat în mod legal pe acest teritoriu, iar consumatorii lituanieni pot întotdeauna să îl vizioneze, în măsura în care subscriu la un pachet cu plată.
(
1
)	Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass‑media audiovizuale (Directiva serviciilor mass‑media audiovizuale) (JO 2010, L 95, p. 1).
(
2
)	Hotărârea din 22 septembrie 2011, Mesopotamia Broadcast și Roj TV (C‑244/10 și C‑245/10, EU:C:2011:607).