62023CJ0529
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
3. srpnja 2025. (
*1
)
„Žalba – Institucionalno pravo – Europski parlament – Pravilnik o isplati troškova i naknada zastupnicima Europskog parlamenta – Naknada za parlamentarnu pomoć – Povrat neopravdano isplaćenih iznosa – Članak 41. stavak 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na saslušanje – Pravo na pristup spisu – Uredba (EU) 2018/1725 – Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Europske unije i sa slobodnim kretanjem takvih podataka – Članak 9. – Prijenos osobnih podataka primateljima s poslovnim nastanom u Uniji koji nisu te institucije i tijela – Članak 26. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije”
U predmetu C‑529/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 17. kolovoza 2023.,
Europski parlament, koji zastupaju M. Ecker, N. Görlitz, J.-C. Puffer i S. Toliušis, u svojstvu agenata,
tužitelj,
a druga stranka u postupku je:
TC, kojeg zastupa D. Aukštuolytė-Kapp, advokatė,
tužitelj u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, D. Gratsias (izvjestitelj), E. Regan, J. Passer i B. Smulders, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: M. Aleksejev, načelnik odjela,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 28. studenoga 2024.,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 30. siječnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom Europski parlament zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 7. lipnja 2023., TC/Parlament (T‑309/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:315), kojom je taj sud djelomično prihvatio tužbu osobe TC i poništio odluku glavnog tajnika Europskog parlamenta od 16. ožujka 2021., kojom se utvrđuje potraživanje prema osobi TC za neosnovano isplaćen iznos na ime troškova parlamentarne pomoći i kojom se nalaže povrat tog iznosa (u daljnjem tekstu: sporna odluka), kao i obavijest o terećenju br. 7010000523 od 31. ožujka 2021. (u daljnjem tekstu: obavijest o terećenju), u dijelu u kojem se njima osobi TC nalaže povrat primitaka od rada, davanja iz socijalne sigurnosti i putnih troškova povezanih sa zaposlenjem njezina akreditiranog parlamentarnog asistenta osobe A tijekom razdoblja od 22. svibnja 2015. do 31. ožujka 2016., u iznosu od 50754,54 eura.
Pravni okvir
Izborni akt
2
Članak 6. stavak 1. Akta o izboru predstavnika Europskog parlamenta neposrednim općim izborima, priloženog Odluci 76/787/EZUČ, EEZ, Euratom (SL 1976., L 278, str. 5.), kako je izmijenjen Odlukom Vijeća 2002/772/EZ, Euratom od 25. lipnja i od 23. rujna 2002. (SL 2002., L 283, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 17., str. 54.; u daljnjem tekstu: Izborni akt), određuje:
„Članovi Europskog parlamenta glasuju kao pojedinci i u svoje ime. Ne smiju biti vezani nikakvim uputama i ne smiju imati obvezujući mandat.”
Statut zastupnika
3
Članak 2. Odluke 2005/684/EZ, Euratom Europskog parlamenta od 28. rujna 2005. o donošenju Statuta članova Europskog parlamenta (SL 2005., L 262, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 181.; u daljnjem tekstu: Statut članova Europskog parlamenta) u stavku 1. određuje:
„Članovi su slobodni i neovisni.”
4
U skladu s člankom 4. Statuta članova, „[d]okumenti i elektronički zapisi koje je član primio, sastavio ili poslao ne smatraju se dokumentima Parlamenta, osim ako su podneseni u skladu s Poslovnikom.”
5
Članak 21. Statuta članova određuje:
„1.   Članovi imaju pravo na pomoć vlastitog osoblja koje mogu slobodno izabrati.
2.   Parlament snosi stvarne troškove koje su članovi imali kod zapošljavanja takvog osoblja.
3.   Parlament propisuje uvjete za ostvarivanje ovog prava.”
Provedbene mjere
6
Na temelju članka 33. stavaka 1. i 2. Odluke Predsjedništva Europskog parlamenta od 19. svibnja i 9. srpnja 2008. o Provedbenim mjerama Statuta članova Europskog parlamenta (SL 2009., C 159, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Provedbene mjere):
„1.   Zastupnici imaju pravo na pomoć osobnih suradnika koje mogu slobodno izabrati. Parlament snosi stvarne troškove koji nastanu u cijelosti i isključivo zapošljavanjem jednog asistenta ili više njih ili korištenjem usluga u skladu s ovim provedbenim mjerama i uvjetima koje utvrđuje Predsjedništvo.
2.   Pokriti se mogu samo troškovi za pomoć koja je neophodna i neposredno vezana uz obnašanje zastupničkog mandata zastupnika. Troškovi vezani uz privatni život zastupnika ne mogu se nadoknaditi.”
7
Članak 68. Provedbenih mjera glasi:
„1.   Svaki se pogrešno isplaćen iznos u skladu s ovim provedbenim mjerama vraća. Upute o načinu na koji dotični zastupnik vraća pogrešno isplaćeni iznos daje glavni tajnik.
2.   Svaka odluka koja se odnosi na povrat pogrešno uplaćenih iznosa donosi se poštujući zahtjev da zastupnici učinkovito obnašaju svoj mandat i da Parlament radi neometano.
3.   Ovaj se članak primjenjuje i za bivše zastupnike i treće strane.”
Uredba (EU) 2016/679
8
Uvodna izjava 4. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.) određuje:
„Obrada osobnih podataka trebala bi biti osmišljena tako da bude u službi čovječanstva. Pravo na zaštitu osobnih podataka nije apsolutno pravo; mora ga se razmatrati u vezi s njegovom funkcijom u društvu te ga treba ujednačiti s drugim temeljnim pravima u skladu s načelom proporcionalnosti. […]”
9
Članak 6. stavak 1. te uredbe određuje:
„Obrada je zakonita samo ako i u onoj mjeri u kojoj je ispunjeno najmanje jedno od sljedećega:
[…]
(f)
obrada je nužna za potrebe legitimnih interesa voditelja obrade ili treće strane, osim kada su od tih interesa jači interesi ili temeljna prava i slobode ispitanika koji zahtijevaju zaštitu osobnih podataka, osobito ako je ispitanik dijete.
Točka (f) prvog podstavka ne odnosi se na obradu koju provode tijela javne vlasti pri izvršavanju svojih zadaća.”
Uredba (EU) 2018/1725
10
Uvodne izjave 5. i 22. Uredbe (EU) 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL 2018., L 295, str. 39.) glase:
„(5)
Radi usklađenog pristupa zaštiti osobnih podataka u cijeloj Uniji te slobodnog kretanja osobnih podataka unutar Unije potrebno je pravila o zaštiti osobnih podataka koja vrijede za institucije, tijela, urede i agencije Unije što bolje uskladiti s pravilima o zaštiti osobnih podataka donesenima za javni sektor u državama članicama. Kad god se odredbe ove Uredbe temelje na istim načelima kao i odredbe Uredbe [2016/679], te bi skupove odredbi, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda Europske unije […] trebalo tumačiti ujednačeno, posebno zato što bi strukturu ove Uredbe trebalo shvatiti kao istovjetnu strukturi Uredbe [2016/679].
[…]
(22)
Kako bi obrada bila zakonita, osobne podatke trebalo bi obrađivati kada je to nužno za izvršavanje nekog zadatka koji institucije i tijela Unije obavljaju u javnom interesu ili pri izvršavanju službene ovlasti, za ispunjavanje pravne obveze kojoj podliježe voditelj obrade ili neke druge legitimne osnove u skladu s ovom Uredbom, uključujući privolu dotičnog ispitanika, ako je to nužno za izvršavanje ugovora u kojem je ispitanik jedna od stranaka ili kako bi se poduzele radnje na zahtjev ispitanika prije sklapanja ugovora. […]”
11
Članak 4. te uredbe, naslovljen „Načela obrade osobnih podataka”, u stavku 1. propisuje:
„Osobni podaci moraju biti:
[…]
(c)
primjereni, relevantni i ograničeni na ono što je nužno u odnosu na svrhe u koje se obrađuju (‚smanjenje količine podataka’);
[…]
(e)
čuvani u obliku koji omogućuje identifikaciju ispitanikâ samo onoliko dugo koliko je potrebno u svrhe radi kojih se osobni podaci obrađuju; osobni podaci mogu se pohraniti na dulja razdoblja ako će se osobni podaci obrađivati isključivo u svrhe arhiviranja u javnom interesu, u svrhe znanstvenog ili povijesnog istraživanja ili u statističke svrhe u skladu s člankom 13., što podliježe provedbi odgovarajućih tehničkih i organizacijskih mjera propisanih ovom Uredbom radi zaštite prava i sloboda ispitanika (‚ograničenje pohrane’);
[…]”
12
Člankom 9. Uredbe 2018/1725, naslovljenim „Prijenos osobnih podataka primateljima s poslovnim nastanom u Uniji koji nisu institucije i tijela Unije”, predviđa se:
„1.   Ne dovodeći u pitanje članke od 4. do 6. i članak 10., osobni se podaci prenose primateljima s poslovnim nastanom u Uniji koji nisu institucije i tijela Unije samo ako:
(a)
primatelj utvrdi da su podaci potrebni za izvršavanje zadaće koja se obavlja u javnom interesu ili pri izvršavanju službene ovlasti primatelja; ili
(b)
primatelj utvrdi da je potrebno izvršiti prijenos podataka za posebne svrhe u javnom interesu, a voditelj obrade, u slučaju da postoji razlog za pretpostavku da bi legitimni interesi ispitanika mogli biti dovedeni u pitanje, utvrdi da je prijenos podataka u te svrhe razmjeran, nakon što je dokazano odvagnuo različite suprotstavljene interese.
2.   Ako voditelj obrade inicira prijenos u skladu s ovim člankom, dužan je primjenom kriterija utvrđenih u stavku 1. točki (a) ili (b) dokazati da je prijenos podataka nužan za svrhe prijenosa i razmjeran njima.
3.   Institucije i tijela Unije usklađuju pravo na zaštitu osobnih podataka s pravom pristupa dokumentima u skladu s pravom Unije.”
Pravilnik o osoblju
13
Člankom 26. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije u verziji koja se primjenjuje na spor (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) određuje se:
„Osobni dosje dužnosnika sadržava:
(a)
sve dokumente u vezi s njegovim administrativnim statusom i sva izvješća koja se odnose na njegovu sposobnost, učinkovitost i ponašanje;
(b)
sve dužnosnikove komentare o tim dokumentima.
Dokumenti se registriraju, numeriraju i pohranjuju serijski; institucije ne smiju upotrebljavati dokumente iz podstavka (a) protiv dužnosnika niti se na njih pozivati ako mu prije unosa u dosje nisu dostavljeni.
Dostava svakog dokumenta dužnosniku evidentira se njegovim potpisom ili, ako to nije moguće, obavlja se slanjem preporučenog pisma na zadnju adresu koju je dužnosnik prijavio.
Dužnosnikov osobni dosje ne sadržava podatke o njegovim političkim, sindikalnim, filozofskim ili vjerskim aktivnostima ili nazorima, rasnom ili etničkom podrijetlu ni o spolnoj orijentaciji.
Prethodnim se stavkom, međutim, ne zabranjuje unos u dosje dužnosniku poznatih administrativnih akata i dokumenata potrebnih radi primjene ovog Pravilnika o osoblju.
Za svakog dužnosnika vodi se samo jedan osobni dosje.
Dužnosnik ima, čak i nakon odlaska iz službe, pravo na uvid u sve dokumente u svojem dosjeu i na izradu preslika.
Osobni dosje je povjerljiv i uvid u njega moguć je samo u uredima administracije ili s pomoću sigurnog elektroničkog medija. Može se, međutim, dostaviti Sudu Europske unije ako se pokrene postupak u vezi s dužnosnikom.”
Uvjeti zaposlenja
14
Člankom 1. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije u verziji primjenjivoj na spor (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja) određuje se:
„Ovi Uvjeti zaposlenja primjenjuju se na službenike zaposlene na temelju ugovornog odnosa s Unijom. To su sljedeći službenici:
[…]
–
akreditirani parlamentarni asistenti,
[…]”
15
Člankom 5.a Uvjeta zaposlenja ostalih službenika određuje se:
„Za potrebe ovih Uvjeta zaposlenja, ‚akreditirani parlamentarni asistenti’ znači osobe koje je odabrao jedan član ili više njih i koje se zapošljavaju na temelju izravnog ugovora s Europskim parlamentom radi pružanja izravne pomoći, u prostorima Europskog parlamenta u jednom od njegovih triju mjesta rada, članu ili članovima u obavljanju njihovih dužnosti članova Europskog parlamenta, pod njihovim vodstvom i ovlaštenjem te u odnosu uzajamnog povjerenja koje proizlazi iz slobode izbora iz članka 21. Odluke 2005/684/EZ, Euratom Europskog parlamenta od 28. rujna 2005. o donošenju Statuta članova Europskog parlamenta.”
16
Iz članka 127. prve rečenice Uvjeta zaposlenja proizlazi da se članci 11. do 26.a Pravilnika o osoblju analogno primjenjuju na akreditirane parlamentarne asistente.
Okolnosti spora
17
Okolnosti spora opisane su u točkama 2. do 26. pobijane presude i mogu se sažeti na sljedeći način.
18
Parlament je 22. svibnja 2015., na temelju članka 5.a Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije, s osobom A sklopio ugovor o radu akreditiranog parlamentarnog asistenta u Bruxellesu (Belgija) na puno radno vrijeme, kako bi pomagala osobi TC do okončanja sedmog saziva Parlamenta.
19
Osoba TC je 25. veljače 2016. zatražila od tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu Parlamenta (u daljnjem tekstu: tijelo nadležno za sklapanje ugovora) da otkaže taj ugovor zbog različitih razloga koji uključuju gubitak povjerenja, među kojima su izostanci bez valjanog razloga i nepoštovanje pravila o odobrenjima za obavljanje vanjskih djelatnosti.
20
Nakon neuspješnog postupka mirenja, tijelo nadležno za sklapanje ugovora je 24. lipnja 2016. obavijestilo osobu A o svojoj odluci o otkazu navedenog ugovora zbog gubitka povjerenja jer ta osoba nije poštovala pravila o odobrenjima za obavljanje vanjskih djelatnosti.
21
Osoba A je 14. travnja 2017. Općem sudu podnijela tužbu za poništenje odluke od 24. lipnja 2016.
22
Presudom od 7. ožujka 2019., L/Parlament (T‑59/17, EU:T:2019:140, u daljnjem tekstu: presuda L/Parlament), Opći sud poništio je navedenu odluku. U toj presudi Opći sud utvrdio je da iz elemenata spisa proizlazi da je osoba TC imala saznanja o vanjskim djelatnostima osobe A i da je inicijativa za njih došla izravno od nje. Opći je sud stoga smatrao da se obrazloženje koje je dalo tijelo nadležno za sklapanje ugovora kako bi opravdalo odluku o otkazu ugovora, odnosno gubitak povjerenja, ne čini uvjerljivim. Prema mišljenju Općeg suda, tijelo nadležno za sklapanje ugovora je stoga počinilo očitu pogrešku u ocjeni time što je prihvatilo zahtjev za otkaz ugovora osobe A koji je zbog tog razloga podnijela osoba TC. Potonja nije sudjelovala u postupku u kojem je donesena navedena presuda.
23
Dopisom od 8. lipnja 2020., sastavljenim na engleskom jeziku i poslanim osobi TC porukom elektroničke pošte 30. srpnja 2020., glavni tajnik Parlamenta obavijestio je osobu TC o pokretanju postupka za povrat neosnovano isplaćenih iznosa, na temelju članka 68. Provedbenih mjera, u ukupnom iznosu od 78838,21 eura, koji se odnosi na parlamentarnu pomoć koju je osoba A pružala osobi TC. Glavni tajnik Parlamenta pozvao je osobu TC da u roku od dva mjeseca podnese primjedbe i dokaze u svrhu opovrgavanja preliminarnih zaključaka Parlamenta o vanjskim aktivnostima koje je osoba A obavljala uz njezino znanje i prema njezinim uputama od 22. svibnja 2015. do 22. studenoga 2016., te u svrhu dokazivanja da je tijekom tog razdoblja osoba A stvarno obavljala dužnosti akreditiranog parlamentarnog asistenta.
24
Iz točke 13. pobijane presude proizlazi da je porukom elektroničke pošte od 4. kolovoza 2020. osoba TC od Parlamenta zatražila da joj dostavi:
–
osobni dosje osobe A u Parlamentu (sve dokumente povezane s njezinim zapošljavanjem i radom), uključujući informacije o broju slučajeva u kojima je „u odnosu na osobu A” zatražena zaštita Parlamenta i podatke o njezinoj prisutnosti (podaci s njezine kartice za pristup Parlamentu);
–
preslike korespondencije koju je razmijenila s predstavnicima Parlamenta u vezi s radom osobe A;
–
potpuni spis predmeta povodom kojeg je donesena presuda L/Parlament.
25
Glavni tajnik Parlamenta poslao je 4. rujna 2020. osobi TC dopis, sastavljen na litavskom jeziku i datiran 3. rujna 2020., čiji je sadržaj u biti istovjetan sadržaju dopisa od 8. lipnja 2020., na koji se upućuje u točki 23. ove presude. Dopisu od 3. rujna 2023. bio je priložen primjerak presude L/Parlament i obračun iznosâ koje je Parlament isplatio osobi A.
26
Osoba TC je 22. rujna 2020. podsjetila Parlament na zahtjev iz točke 24. ove presude te je usto zatražila zapisnik o postupku mirenja između nje i osobe A na litavskom jeziku kao i presliku „svih poruka elektroničke pošte iz 2015., 2016. i 2019. godine”.
27
Porukom elektroničke pošte od 29. listopada 2020. osoba TC uputila je Parlamentu svoja preliminarna očitovanja kao i određen broj dokumenata, pri čemu je zatražila da joj se dopusti da naknadno dostavi dodatne informacije i dokaze.
28
Porukom elektroničke pošte od 20. studenoga 2020. osoba TC je od Parlamenta ponovno zatražila informacije koje je već bila zatražila svojim porukama elektroničke pošte od 4. kolovoza i 22. rujna 2020., konkretno podatke o pristupu osobe A Parlamentu i presliku poruka elektroničke pošte iz 2015., 2016. i 2019. godine.
29
Porukom elektroničke pošte od 24. studenoga 2020. osoba TC je Parlamentu dostavila dodatna očitovanja i dokaze, uz one koje mu je uputila svojom porukom elektroničke pošte od 29. listopada 2020.
30
Glavni direktor za financije Parlamenta (u daljnjem tekstu: glavni direktor za financije) obavijestio je porukom elektroničke pošte od 27. studenoga 2020. osobu TC da je rok koji joj je određen za podnošenje očitovanja i dokaza u okviru postupka povrata uređenog člankom 68. Provedbenih mjera istekao 4. studenoga 2020., ali da se, ako želi dobiti informacije o osobi A, može obratiti dvjema osobama čiju joj je adresu elektroničke pošte dao, pri čemu ti zahtjevi ne mogu utjecati na navedeni postupak.
31
Dopisom poslanim Parlamentu 1. prosinca 2020. osoba TC osporavala je sadržaj te poruke elektroničke pošte od 27. studenoga 2020. Osim toga, uputila je zahtjeve za dostavu dokumenata osobama koje su navedene u toj poruci elektroničke pošte.
32
Dopisom od 8. siječnja 2021. (u daljnjem tekstu: dopis od 8. siječnja 2021.) glavni direktor za financije dostavio je osobi TC zapisnik iz točke 26. ove presude, ali joj je odbio dati pristup drugim zatraženim dokumentima. Osim toga, glavni direktor za financije dao je osobi TC rok od petnaest dana za podnošenje dodatnih očitovanja, što je osoba TC učinila 21. siječnja 2021.
33
Spornom odlukom glavni tajnik Parlamenta smatrao je da je ta institucija pogrešno snosila iznos od 78838,21 eura u okviru zaposlenja osobe A za razdoblje od 22. svibnja 2015. do 22. studenoga 2016. te da ga treba naplatiti od tužitelja na temelju članka 68. stavka 1. Provedbenih mjera. Stoga je glavni direktor za financije 31. ožujka 2021., u svojstvu dužnosnika za ovjeravanje na osnovi delegiranja ovlasti, izdao obavijest o terećenju kojom se nalaže povrat tog iznosa od osobe TC te ju se poziva da plati taj iznos najkasnije do 30. svibnja 2021. Glavni direktor za financije je 31. ožujka 2021. dostavio osobi TC spornu odluku i obavijest o terećenju.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
34
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 24. svibnja 2021. osoba TC pokrenula je postupak za poništenje sporne odluke i obavijesti o terećenju. U prilog toj tužbi istaknula je pet tužbenih razloga.
35
Kao prvo, iz točaka 27. i 28. pobijane presude proizlazi da je nakon nadzora provedenog povodom postupka u kojem je donesena ta presuda, Parlament utvrdio da je u ožujku 2016. odlučio prekinuti isplatu primitaka od rada i putnih troškova osobe A od 1. travnja 2016. Slijedom toga, glavni tajnik Parlamenta 8. studenoga 2022. djelomično je povukao spornu odluku ex tunc u dijelu u kojem se ona odnosila na ukupan iznos od 28083,67 eura. Obavijest o odobrenju izdana je 15. studenoga 2022. za isti iznos.
36
Iz točaka 32. i 36. do 42. obrazloženja i točke 1. izreke pobijane presude također proizlazi da je u tim okolnostima, na zahtjev Parlamenta i nakon što je saslušao očitovanja osobe TC, Opći sud utvrdio da je tužba postala bespredmetna i da se obustavlja postupak o zakonitosti sporne odluke i obavijesti o terećenju u dijelu u kojem se odnose na primitke od rada, davanja iz socijalne sigurnosti i putne troškove povezane sa zapošljavanjem osobe A u razdoblju od 1. travnja do 22. studenoga 2016. za navedeni iznos od 28083,67 eura.
37
Kao drugo, nakon što je u točkama 45. do 53. pobijane presude podsjetio na pravila o snošenju troškova parlamentarne pomoći i povratu neosnovano isplaćenih iznosa na toj osnovi, kao i na povezanu sudsku praksu, Opći sud je u točkama 54. do 66. te presude ispitao prvi tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi načela poštovanja razumnog roka, te ga je odbio kao neosnovan.
38
Kao treće i posljednje, Opći sud ispitao je drugi tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi prava na saslušanje, prava na pristup spisu i obveze obrazlaganja, kako su predviđeni u članku 41. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). U tom je kontekstu također ispitao određene argumente, sažete u točkama 70. i 71. pobijane presude, koje je osoba TC iznijela u okviru svojeg prvog tužbenog razloga.
39
U točkama 74. do 79. pobijane presude Opći sud ispitao je argument Parlamenta, sažet u točki 73. te presude, prema kojem osoba TC ne može dovesti u pitanje odgovor koji joj je dao glavni direktor za financije u dopisu od 8. siječnja 2021., s obzirom na to da je istekao rok od dva mjeseca predviđen člankom 263. šestim stavkom UFEU‑a za podnošenje tužbe protiv odluke sadržane u tom dopisu.
40
Kao što to proizlazi iz točaka 78. do 80. pobijane presude, Opći sud smatrao je da taj dopis sadržava odgovor Parlamenta na zahtjev osobe TC za podnošenje dokumenata koje je ona smatrala potrebnima kako bi dokazala da je osoba A stvarno obavljala dužnosti akreditiranog parlamentarnog asistenta u razdoblju od 22. svibnja 2015. do 22. studenoga 2016. Opći sud je također smatrao da je taj odgovor bio dio postupka povrata neopravdano isplaćenih iznosa. Stoga je smatrao da se osoba TC u svojoj tužbi protiv sporne odluke i obavijesti o terećenju može pozvati na nepravilnosti koje su, prema njezinu mišljenju, utjecale na navedeni dopis, tako da je argumentacija osobe TC u vezi s istim dopisom bila dopuštena.
41
U okviru ispitivanja merituma drugog tužbenog razloga i određenih argumenata iznesenih u okviru njezina prvog tužbenog razloga, Opći sud je u točki 87. pobijane presude utvrdio da je porukama elektroničke pošte od 4. kolovoza, 22. rujna i 20. studenoga 2020. osoba TC zatražila od Parlamenta da joj dostavi više dokumenata, odnosno:
–
zapisnik na litavskom jeziku o postupku mirenja između njega i osobe A;
–
presliku „svih poruka elektroničke pošte iz 2015., 2016. i 2019. godine”;
–
presliku korespondencije koju je razmijenila s predstavnicima Parlamenta u vezi s radom osobe A;
–
potpuni spis predmeta povodom kojeg je donesena presuda L/Parlament;
–
osobni dosje osobe A u Parlamentu („sve dokumente povezane s njezinim zapošljavanjem i radom”), uključujući informacije o broju slučajeva u kojima je za osobu A zatražena zaštita Parlamenta i podatke o njezinoj prisutnosti koji se mogu iščitati s njezine kartice za pristup Parlamentu.
42
U točki 88. pobijane presude Opći sud utvrdio je da je Parlament proslijedio osobi TC taj zapisnik kao i dokumente koji se odnose na prestanak ugovora osobe A. Nasuprot tomu, prema navodu Općeg suda, dopisom od 8. siječnja 2021. Parlament je odbio osobi TC proslijediti druge dokumente navedene u prethodnoj točki ove presude.
43
Opći sud je u točki 90. pobijane presude smatrao da, kada se od zastupnika zatraži da Parlamentu dostavi dokaz da je akreditirani parlamentarni asistent radio za njega u okviru njegova mandata, taj zastupnik, na temelju prava na saslušanje, može zatražiti od predmetne institucije, ureda i agencije Unije da dostavi informacije koje posjeduje, a koje mu se čine relevantnima. Prema mišljenju Općeg suda, Parlament, kada primi takav zahtjev, ne može odbiti dostaviti tražene podatke a da ne povrijedi pravo na saslušanje, osim ako se u prilog tom odbijanju pozove na razloge koji se mogu smatrati opravdanima s obzirom na, s jedne strane, okolnosti slučaja i, s druge strane, primjenjiva pravila.
44
Slijedom toga, kao što to proizlazi iz točke 91. pobijane presude, Opći sud smatrao je da treba ispitati jesu li razlozi na koje se Parlament pozvao u dopisu od 8. siječnja 2021., kako bi osobi TC odbio dostaviti podatke koje je zatražila, bili opravdani.
45
Kao prvo, Opći sud je ispitao razloge na koje se Parlament pozvao kako bi odbio zahtjev osobe TC koji se odnosio na dostavu „svih poruka elektroničke pošte iz 2015., 2016. i 2019. godine” i korespondencije koju je razmijenila s nadležnim službama Parlamenta u vezi s radom osobe A.
46
U točki 92. pobijane presude Opći sud utvrdio je da je Parlament odbio taj zahtjev uz obrazloženje da je, u skladu s njegovom politikom, zadržavanje elektroničkih poruka bilo ograničeno na 90 dana i, iznimno, na jednu godinu. Parlament je dodao da se poruke elektroničke pošte razmijenjene nakon 2019. mogu dostaviti, ali da nisu relevantne jer se ne odnose na razdoblje za koje se smatra da je osoba A radila za osobu TC.
47
U tom pogledu, u točki 95. pobijane presude Opći sud je istaknuo da je od početka 2016. Parlament znao za konfliktnu situaciju između osobe TC i osobe A u pogledu činjenice je li ta osoba izvršavala aktivnosti poštujući pravila kojima se uređuje parlamentarna pomoć. Slijedom toga, prema mišljenju Općeg suda, Parlament je u takvoj situaciji od tog trenutka trebao osigurati pohranu poruka elektroničke pošte kojima se može utvrditi točna priroda aktivnosti osobe A tijekom odvijanja postupka otkazivanja i, ako taj postupak dovede do drugih sudskih ili upravnih postupaka, poput postupka povrata, sve dok su ti drugi postupci u tijeku.
48
U točkama 100. i 101. pobijane presude Opći sud odbio je argument Parlamenta prema kojem je na parlamentarnim zastupnicima da čuvaju svoje poruke elektroničke pošte, stvarajući osobne spise koji omogućuju njihovo arhiviranje na neodređeno vrijeme, kao što ih je Parlament pozvao da učine trima obavijestima koje im je uputio 14. lipnja 2014., 13. listopada 2014. i 30. ožujka 2015. Opći sud smatrao je da mogućnost provođenja osobnog arhiviranja ne može imati za učinak oslobađanje Parlamenta obveze da osigura pohranu svake relevantne poruke elektroničke pošte i da dostavi tako pohranjene poruke elektroničke pošte, kada, na temelju prava na saslušanje, to od Parlamenta zatraži dotični zastupnik protiv kojeg se vodi postupak povrata zbog nepravilne upotrebe troškova parlamentarne pomoći.
49
Opći sud dodao je, s jedne strane, u točki 102. pobijane presude, da Parlament nije uspio dokazati da je osoba TC bila upoznata s tim obavijestima. Konkretno, što se tiče obavijesti od 14. lipnja 2014., Opći sud napomenuo je da je ona upućena „novopridošlima”, među kojima se nije nalazila osoba TC jer je već i prije tog datuma bila zastupnik Parlamenta.
50
S druge strane, Opći sud je u točki 103. pobijane presude utvrdio da Parlament nije naveo nijedan razlog koji bi opravdao njegovo odbijanje da osobi TC proslijedi korespondenciju koju je ona razmijenila s nadležnim službama Parlamenta.
51
Ta su razmatranja navela Opći sud da u točki 104. pobijane presude utvrdi da razlozi na koje se Parlament pozvao kako bi odbio zahtjev osobe TC koji se odnosi na dostavu „svih poruka elektroničke pošte iz 2015., 2016. i 2019. godine” i korespondencije koju je razmijenila s nadležnim službama Parlamenta u vezi s radom osobe A, nisu osnovani.
52
Kao drugo, u točkama 105. do 124. pobijane presude Opći sud je analizirao razloge na koje se Parlament pozvao kako bi opravdao odbijanje zahtjeva osobe TC koji se odnosi na dostavu osobnog dosjea osobe A, uključujući sve dokumente povezane s njezinim zapošljavanjem i radom kao i informacije o broju puta kada je za osobu A zatražena zaštita Parlamenta te podatke o njezinoj prisutnosti koji se mogu iščitati iz njezine kartice za pristup Parlamentu.
53
U točki 105. pobijane presude Opći sud istaknuo je da je Parlament opravdao svoje odbijanje da dostavi taj spis, te dokumente, informacije i podatke ističući da je njihovo prosljeđivanje protivno, s jedne strane, Uredbi 2018/1725 i, s druge strane, članku 26. Pravilnika o osoblju. Uostalom, u točki 106. pobijane presude Opći sud je utvrdio da je glavni direktor za financije obavijestio osobu TC da se intervencije službenika za sigurnost Parlamenta službeno ne bilježe i da se podaci o korištenju karticama za pristup Parlamentu čuvaju u razdoblju od najviše četiri mjeseca.
54
Opći sud je, najprije, u točkama 107. do 118. pobijane presude ispitao razlog koji se temelji na Uredbi 2018/1725. U tom je pogledu u točkama 110. i 111. te presude istaknuo da se ne može smatrati da su podaci koje je osoba TC zatražila obuhvaćeni člankom 9. stavkom 1. točkama (a) ili (b) te uredbe, s obzirom na to da trebaju služiti za njegovu obranu u okviru postupka povrata. Međutim, Opći sud je u točki 113. pobijane presude smatrao da „[s] obzirom na važnost koja je priznata pravu na saslušanje u pravnom poretku Unije, okolnost da se takvi dokazi mogu nalaziti u ‚osobnom dosjeu’ osobe [A] ne može sama po sebi spriječiti da se ti dokazi priopće [osobi TC] kako bi [joj] se omogućilo da na smislen i učinkovit način iznese svoja očitovanja u okviru ostvarivanja navedenog prava, kao što to zahtijeva sudska praksa.”
55
U točkama 114. do 116. iste presude dodao je da pravo na zaštitu osobnih podataka nije apsolutno pravo, nego ga treba razmotriti u odnosu na njegovu funkciju u društvu te ga stoga treba odvagnuti s drugim temeljnim pravima, u okviru pristupa kojim se svakom od uključenih prava daje mjesto koje mu, s obzirom na činjenice slučaja, pripada u pravnom poretku Unije, u skladu s načelom proporcionalnosti. Prema mišljenju Općeg suda, potrebu da se osigura takvo odvagivanje zakonodavac Unije naglašava u uvodnoj izjavi 4. Uredbe 2016/679, kojoj je Uredba 2018/1725 „istovjetna” u pogledu zaštite osobnih podataka od strane institucija, tijela, ureda i agencija Unije, kao što se to navodi u uvodnoj izjavi 5. potonje uredbe.
56
Opći sud je iz toga u točki 117. pobijane presude zaključio da se ne može prihvatiti da Parlament može pozvati osobu TC da se na smislen i učinkovit način izjasni o dokazima koji se, ovisno o slučaju, nalaze u dosjeu osobe A, a da joj pritom ne omogući pristup tim dokazima, nakon što je odvagnuo, s jedne strane, interes osobe A da se podaci koji se na nju odnose ne prosljeđuju trećim osobama i, s druge strane, interes osobe TC da na smislen i učinkovit način podnese svoja očitovanja u okviru postupka za povrat koji je pokrenut protiv nje. Međutim, u točki 118. te presude Opći sud utvrdio je da u slučaju osobe TC Parlament nije poduzeo te radnje.
57
Potom, kad je riječ o razlogu koji se odnosi na članak 26. Pravilnika o osoblju, Opći sud istaknuo je u točki 121. pobijane presude da se, u mjeri u kojoj je to potrebno za ostvarivanje prava na saslušanje osobe TC, nije moglo pozvati na povjerljivost dokumenata u dosjeu osobe A u odnosu na osobu TC, koja je, uostalom, bila autor određenih dokumenata o kojima je riječ u svojstvu hijerarhijski nadređenog osobi A. Opći sud dodao je u točki 122. pobijane presude da Parlament, pozivajući se na članak 26. Pravilnika o osoblju, pogrešno nije uzeo u obzir interes osobe TC za pristup određenim dokumentima iz osobnog dosjea osobe A kako bi na koristan način podnijela svoja očitovanja u okviru postupka povrata koji je pokrenut protiv nje.
58
Naposljetku, kada je riječ o razlogu koji se odnosi na podatke o korištenju kartice za pristup osobe A, Opći sud je u točki 123. pobijane presude istaknuo da je Parlament, zbog razloga sličnih onima iznesenima u točkama 100. i 101. te presude, sažetih u točki 48. ove presude, morao poduzeti potrebne mjere kako bi te podatke sačuvao tijekom razdoblja duljeg od četiri mjeseca, s obzirom na to da je otkaz osobi A doveo do sudskog postupka i da je pokrenut postupak za povrat troškova parlamentarne pomoći protiv zastupnika za kojeg je Parlament zaposlio tu osobu A.
59
Posljedično, u točki 124. pobijane presude Opći sud je potvrdio da se razloge na koje se Parlament pozvao kako bi odbio zahtjev osobe TC koji se odnosi na „osobni dosje osobe A (sve dokumente povezane s njezinim zapošljavanjem i radom)”, uključujući informacije o broju puta kada je za osobu A zatražena zaštita Parlamenta, i podatke o njezinoj prisutnosti koji se mogu iščitati iz njezine kartice za pristup Parlamentu, ne može smatrati osnovanima.
60
Kao treće, Opći sud je u točkama 126. do 128. pobijane presude ispitao razloge na koje se Parlament pozvao kako bi odbio zahtjev osobe TC za dostavu spisa u vezi s predmetom u kojem je donesena presuda L/Parlament. U tom je pogledu Opći sud u točki 125. pobijane presude utvrdio da je Parlament odbio taj zahtjev uz obrazloženje da je ta dostava protivna članku 9. Uredbe 2018/1725 i da je, u okviru postupka pred Općim sudom, osobi A dodijeljena zaštita identiteta.
61
Kada je riječ o razlogu koji se odnosi na članak 9. Uredbe 2018/1725, Opći sud je uputio na točke 112. do 118. pobijane presude, koje su sažete u točkama 54. do 56. ove presude. Osim toga, Opći sud je naveo da je cilj zaštite identiteta, poput one dodijeljene osobi A u predmetu u kojem je donesena presuda L/Parlament, izostaviti ime stranke u sporu ili imena drugih osoba navedenih u okviru predmetnog postupka ili pak druge podatke iz dokumenata koji se odnose na predmet kojima javnost ima pristup, i ne odnosi se na povjerljivost elemenata uloženih u spis tog postupka izvan njega, u okviru odnosa između stranaka i trećih osoba. Opći sud je iz toga u točki 129. pobijane presude zaključio da odluka Općeg suda o zaštiti identiteta u postupku u kojem je donesena presuda L/Parlament nije zabranjivala Parlamentu da osobi TC dostavi dokumente razmijenjene tijekom tog potonjeg postupka koji mogu biti relevantni za ostvarivanje njezina prava na saslušanje.
62
Zaključno, Opći sud je u točkama 130. i 131. pobijane presude istaknuo da razlozi na koje se Parlament pozvao u svojem dopisu od 8. siječnja 2021. nisu osnovani ili nisu dovoljni i da se, s obzirom na to da Parlament nije pravilno opravdao svoje odbijanje da osobi TC dostavi dokumente koji bi joj mogli omogućiti da smisleno i učinkovito ostvari svoje pravo na saslušanje zajamčeno člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje, u okviru postupka povrata iznosa isplaćenih na temelju troškova parlamentarne pomoći koji je pokrenut protiv nje, ne može isključiti da je toj osobi uskraćena prilika da bolje osigura svoju obranu. Stoga je Opći sud prihvatio drugi tužbeni razlog u dijelu u kojem se temeljio na povredi prava na saslušanje te je, bez ispitivanja drugih tužbenih razloga i argumenata koje je istaknula osoba TC, poništio spornu odluku i obavijest o terećenju u dijelu u kojem se odnose na primitke od rada, davanja iz socijalne sigurnosti i putne troškove povezane sa zaposlenjem osobe A tijekom razdoblja između 22. svibnja 2015. i 31. ožujka 2016.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
63
Parlament od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
konačno odluči o sporu pred Općim sudom prihvaćanjem njegova zahtjeva iz prvostupanjskog postupka;
–
naloži osobi TC snošenje troškova i prvostupanjskog i žalbenog postupka.
64
Osoba TC od Suda zahtijeva da odbije žalbu i naloži Parlamentu snošenje troškova.
O žalbi
65
U prilog svojoj žalbi Parlament ističe pet žalbenih razloga. Prvi žalbeni razlog temelji se na nepoštovanju predmeta spora prvostupanjskog postupka i pripremne prirode dopisa od 8. siječnja 2021., povredi prava na saslušanje kao i povredi sudske prakse koja se odnosi na učinke postupovnih nepravilnosti. Drugi žalbeni razlog, podijeljen na tri dijela, odnosi se na razmatranja Općeg suda koja se odnose na poruke elektroničke pošte osobe TC iz 2015., 2016. i 2019., kao i na korespondenciju između nje i službi Parlamenta, koja su dovela do utvrđenja povrede prava na saslušanje. Treći žalbeni razlog, podijeljen na četiri dijela, odnosi se na razmatranja Općeg suda koja se odnose na osobni dosje osobe A, podatke o upotrebi njezine kartice za pristup Parlamentu i informacije o broju puta kad je u vezi s njom zatražena intervencija sigurnosnih službi. Četvrti žalbeni razlog odnosi se na razmatranja Općeg suda koja se odnose na spis predmeta u kojem je donesena presuda L/Parlament i koja su dovela do utvrđenja povrede prava na saslušanje. Peti žalbeni razlog odnosi se na razmatranja Općeg suda u pogledu prava osobe TC da joj Parlament, samo na temelju prava na saslušanje, dostavi sve informacije koje bi joj omogućile da podnese očitovanja.
66
Najprije valja zajedno ispitati prvi dio drugog žalbenog razloga kao i treći i peti žalbeni razlog.
Prvi dio drugog žalbenog razloga kao i treći i peti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
67
Prvim dijelom svojeg drugog žalbenog razloga Parlament osporava razloge iznesene u točkama 2., 92. do 104., 130. i 131. pobijane presude, u kojima je Opći sud presudio da je povrijedio pravo osobe TC na saslušanje time što je propustio sačuvati njezine poruke elektroničke pošte iz 2015. i 2016. Prema mišljenju Parlamenta, Opći sud oslonio se na pretjerano široko shvaćanje prava na saslušanje te je povrijedio načelo slobodnog mandata zastupnika, kao što proizlazi iz članka 6. stavka 1. Izbornog akta i članka 2. Statuta zastupnika, načelo kojem se protivi bilo kakvo zadiranje ili miješanje službi Parlamenta u zaštićenu sferu zastupnika. Osim toga, Opći sud nije uzeo u obzir načelo smanjenja količine podataka, utvrđeno u članku 4. stavku 1. točki (c) Uredbe 2018/1725.
68
Parlament dodaje da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 95. pobijane presude presudio da je Parlament, čim je početkom 2016. saznao za postojanje konfliktne situacije između osoba TC i A, trebao sačuvati poruke elektroničke pošte na temelju kojih se može utvrditi točna priroda aktivnosti osobe A. Parlament također osporava utvrđenje Općeg suda prema kojem je obavijest od 14. lipnja 2014., navedena u točkama 98. i 102. pobijane presude, bila namijenjena „novopridošlim” zastupnicima, što osoba TC nije bila.
69
Svojim trećim žalbenim razlogom Parlament pobija točke 105. do 124., 130. i 131. pobijane presude. U okviru prvog dijela tog žalbenog razloga on tvrdi da razlozi koji se odnose na članak 9. Uredbe 2018/1725, izneseni u točkama 107. do 118. te presude, nisu dosljedni. Opći sud je, s jedne strane, utvrdio da se članku 9. stavku 1. Uredbe 2018/1725 protivi to da se podaci osobe A proslijede osobi TC i, s druge strane, presudio da je Parlament mogao proslijediti te podatke osobi TC. Parlament se tako našao u situaciji u kojoj nije mogao postupiti u skladu s pobijanom presudom, kao što se to zahtijeva člankom 266. UFEU‑a.
70
Drugim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga Parlament osporava razloge iznesene u točkama 119. do 122., 124., 130. i 131. pobijane presude u vezi s odbijanjem Parlamenta da osobi TC proslijedi osobni dosje osobe A. On ističe da se članku 26. posljednjem stavku prvoj rečenici Pravilnika o osoblju protivi svako prosljeđivanje elemenata koji se nalaze u osobnom dosjeu osobe A, s obzirom na to da se taj dosje može pregledati samo u uredima administracije ili s pomoću sigurnog informatičkog medija. U svakom slučaju, navedeni spis nije mogao sadržavati dokumente na temelju kojih se može dokazati stvarnost rada koji je obavljala osoba A i veza koja postoji između tog rada i izvršavanja mandata osobe TC.
71
Trećim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga Parlament osporava razloge navedene u točkama 123., 124., 130. i 131. pobijane presude, u kojima je Opći sud smatrao da pravo na saslušanje obvezuje Parlament da poduzme potrebne mjere za zadržavanje podataka o upotrebi kartice za pristup Parlamentu osobe A. Parlament prigovara Općem sudu da se oslonio na pretjerano široko shvaćanje prava na saslušanje i da je povrijedio članak 4. stavak 1. točku (e) Uredbe 2018/1725.
72
Četvrtim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga Parlament osporava razloge iznesene u točkama 124., 130. i 131. pobijane presude kojima se opravdava zaključak Općeg suda prema kojem je Parlament povrijedio pravo na saslušanje osobe TC time što joj nije dostavio informacije o broju slučajeva u kojima je za osobu A zatražena zaštita Parlamenta. Parlament prigovara Općem sudu da nije uzeo u obzir činjenicu da, kao što je objašnjeno u dopisu od 8. siječnja 2021., Glavna uprava Parlamenta za sigurnost i zaštitu nije bilježila takve informacije. U svakom slučaju, takve informacije nisu relevantne.
73
Svojim petim žalbenim razlogom Parlament tvrdi da točke 90. i 91. pobijane presude sadržavaju pogrešku koja se tiče prava jer je Opći sud smatrao da je osoba TC mogla, isključivo na temelju prava na saslušanje u skladu s člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje, zahtijevati dostavu elemenata koji su se činili relevantnima za utvrđivanje pravilnosti korištenja predmetnih troškova parlamentarne pomoći.
74
Prema mišljenju Parlamenta, to razmatranje Općeg suda stvara novo pravo na pristup elementima kojima raspolaže Parlament, koje premašuje pravo na pristup spisu predviđeno člankom 41. stavkom 2. točkom (b) Povelje. U tom pogledu Opći sud nije iznio razloge kojima bi se opravdalo priznavanje takvog prava, koje nema nikakvog temelja u članku 41. stavku 2. točki (a) Povelje. Osim toga, to bi imalo za učinak da proturječi općoj strukturi tog članka 41. stavka 2., kojim se, u točki (b), uspostavlja jasno definiran i potpun način koji zainteresiranoj osobi omogućuje pristup svim elementima iz spisa koji se na nju odnose.
75
Osoba TC odgovara na prvi dio drugog žalbenog razloga, koji se odnosi na pristup porukama elektroničke pošte iz 2015. i 2016., da iz točaka 94. do 102. pobijane presude proizlazi da je Opći sud uzeo u obzir iznimne okolnosti slučaja, koje obilježava činjenica da je Parlament od početka 2016. znao za konfliktnu situaciju između osoba TC i A, kao i za nepoštovanje osobe A pravila kojima se uređuje njezina aktivnost. Prema mišljenju osobe TC, upravo je ta konfliktna situacija opravdala pokretanje postupka povrata u odnosu na nju. Osoba TC prigovara Parlamentu da ju nije obavijestio o svojoj namjeri da izbriše njezine poruke elektroničke pošte, koje sadržavaju dokaz o radu osobe A. Osoba TC, osim toga, smatra da su argumenti Parlamenta koji se temelje na članku 6. stavku 1. Izbornog akta i članku 2. Statuta zastupnika novi jer nisu bili istaknuti pred Općim sudom. U svakom slučaju, ti se argumenti ne mogu prihvatiti jer se, s jedne strane, puka pohrana poruka elektroničke pošte zastupnika od strane Parlamenta, koji je upravitelj vlastitog sustava elektroničke korespondencije, ne može kvalificirati kao „miješanje” i jer, s druge strane, Parlament zadržava poruke elektroničke pošte zastupnika tijekom 90 dana.
76
Što se tiče argumenata Parlamenta koji se temelje na Uredbi 2018/1725, osoba TC tvrdi da Parlament nije pružio pojedinosti o načinu na koji obrađuje osobne podatke niti je objasnio kako dulja razdoblja čuvanja poruka elektroničke pošte mogu biti neusklađena sa sustavom uspostavljenim tom uredbom. Osim toga, načelo smanjenja količine podataka, predviđeno u članku 4. stavku 1. točki (c) navedene uredbe, odnosi se na količinu obrađenih podataka, a ne na trajanje njihova pohranjivanja.
77
Usto, unatoč pozivu Općeg suda u tom smislu, Parlament u spis prvostupanjskog postupka nije uložio nijedan element kojim bi se utvrdilo da je osoba TC saznala za obavijesti o politici zadržavanja poruka elektroničke pošte, koje su, uostalom, sastavljene na jezicima koje osoba TC ne razumije. Stoga pitanje treba li ju u 2014. smatrati „novopridošlim” zastupnikom nije relevantno.
78
U odgovoru na prvi dio trećeg žalbenog razloga osoba TC tvrdi da je Opći sud u točkama 115. i 116. pobijane presude jasno naveo da je Parlament bio dužan poštovati uredbe 2016/679 i 2018/1725 te obrađivati osobne podatke na način koji joj omogućuje da izvršava svoje pravo na saslušanje. Što se tiče drugog, trećeg i četvrtog dijela tog žalbenog razloga, osoba TC ističe da su svi elementi koje je zatražila i koje joj je Parlament odbio dostaviti mogli izravno ili neizravno poslužiti za dokazivanje rada osobe A.
79
U odgovoru na peti žalbeni razlog, osoba TC ističe da Parlament ni u dopisu od 8. siječnja 2021. ni tijekom postupka pred Općim sudom nije osporavao njezino pravo na dobivanje informacija, te da se samo pozvao na članak 9. Uredbe 2018/1725. Iz toga slijedi, prema mišljenju osobe TC, da tim žalbenim razlogom Parlament ističe nove argumente o kojima se Opći sud nije imao prilike izjasniti.
80
U svakom slučaju, osoba TC smatra da ne treba praviti razliku između „prava na informaciju” i „prava na saslušanje”. Ta su prava u biti samo sastavni dijelovi općeg prava na dobru upravu, zajamčenog člankom 41. Povelje. Međutim, Parlament je smatrao da nije vezan nikakvom obvezom u okviru postupka povrata troškova parlamentarne pomoći. On je uništio relevantne dokaze koje je posjedovao te, potom, od zastupnika zatražio da podnesu iste dokaze, uz obrazloženje da je na njima teret dokazivanja.
81
Osim toga, osoba TC naglašava da iz sudske prakse Općeg suda proizlazi da se pristup upravnom spisu ne može uvjetovati zahtjevom dotične osobe. Ona smatra da je Parlament u ovom slučaju znatno ograničio njezino pravo na pristup spisu i pravo da učinkovito iznese svoja očitovanja. Korisno ostvarivanje prava na saslušanje podrazumijeva mogućnost iznošenja očitovanja potkrijepljenih dokazima, od kojih se barem neki nalaze u posjedu Parlamenta. Parlament se ne može, prema mišljenju osobe TC, ograničiti na to da ju pozove da iznese svoja očitovanja, poštujući tako na isključivo formalan način njezino pravo na saslušanje, a da joj pritom ne pruži sredstva za njegovo učinkovito izvršavanje.
Ocjena Suda
82
Uvodno, u dijelu u kojem osoba TC tvrdi da Parlament u okviru, s jedne strane, prvog dijela svojeg drugog žalbenog razloga i, s druge strane, svojeg petog žalbenog razloga, ističe nove argumente koji nisu istaknuti pred Općim sudom, valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, žalitelju dopušteno podnijeti žalbu u kojoj će istaknuti žalbene razloge koji proizlaze iz same pobijane presude i kojima je cilj osporavanje njezine pravne osnovanosti (presuda od 6. rujna 2018., Češka Republika/Komisija, C‑4/17 P, EU:C:2018:678, t. 24. i navedena sudska praksa).
83
Međutim, prvim dijelom svojeg drugog žalbenog razloga Parlament osporava razloge iznesene u pobijanoj presudi kako bi se opravdalo utvrđenje iz njezine točke 131., prema kojem Parlament nije pravilno opravdao svoje odbijanje da osobi TC dostavi, među ostalim, njezine poruke elektroničke pošte iz 2015. i 2016.
84
Usto, svojim petim žalbenim razlogom Parlament, u biti, osporava osnovanost razloga iznesenog u točki 90. pobijane presude, prema kojem, kada zastupnik koji mora opravdati rad svojeg parlamentarnog asistenta, od Parlamenta zatraži da mu priopći elemente koje posjeduje i koji se čine relevantnima, Parlament ne može odbiti taj zahtjev a da pritom ne povrijedi pravo na saslušanje dotičnog zastupnika, osim ako se u potporu tom odbijanju pozove na razloge koji se mogu smatrati opravdanima s obzirom na, s jedne strane, okolnosti slučaja i, s druge strane, primjenjiva pravila.
85
U oba slučaja riječ je o žalbenim razlozima i argumentima koji proizlaze iz same pobijane presude, a koji su, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 82. ove presude, dopušteni.
86
U pogledu merituma, kao prvo, što se tiče razloga izloženog u točki 90. pobijane presude, koji Parlament osporava u okviru svojeg petog žalbenog razloga, valja podsjetiti na to da poštovanje prava obrane, utvrđeno u članku 41. stavku 2. Povelje, predstavlja temeljno pravo koje je sastavni dio pravnog poretka Unije. To pravo uključuje, posebice, pravo svake osobe na saslušanje prije poduzimanja bilo kakve pojedinačne mjere koja bi na nju mogla nepovoljno utjecati i pravo svake osobe na pristup svojem spisu, uz poštovanje zakonitih interesa povjerljivosti (vidjeti u tom smislu presudu od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 98. i 99.).
87
Posebice, iz sudske prakse Suda proizlazi da se pravo na saslušanje iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje mora poštovati u svakom postupku koji može rezultirati aktom koji negativno utječe na prava, te da svakoj osobi jamči mogućnost da na smislen i učinkovit način iznese svoje mišljenje u upravnom postupku i prije donošenja bilo koje odluke koja bi mogla nepovoljno utjecati na njezine interese (vidjeti u tom smislu presudu od 18. lipnja 2020., Komisija/RQ, C‑831/18 P, EU:C:2020:481, t. 67. i navedenu sudsku praksu).
88
Što se tiče prava na pristup spisu, utvrđenog u članku 41. stavku 2. točki (b) Povelje, ono podrazumijeva obvezu da se zainteresiranoj osobi pruži mogućnost ispitivanja svih dokumenata koji se nalaze u istražnom spisu, a koji mogu biti relevantni za njezinu obranu. Ti dokumenti uključuju optužujuće dokaze i oslobađajuće dokaze, osim kad je riječ o poslovnim tajnama, internim dokumentima Komisije i ostalim povjerljivim informacijama (vidjeti u tom smislu presudu od 25. listopada 2011., Solvay/Komisija, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
89
Tako iz članka 41. stavka 2. Povelje i sudske prakse navedene u točkama 86. do 88. ove presude proizlazi da, prije nego što podnese svoja očitovanja u okviru ostvarivanja svojeg prava na saslušanje utvrđenog u tom članku 41. stavku 2. točki (a), zainteresirana osoba može, na temelju ostvarivanja prava koje joj priznaje navedeni članak 41. stavak 2. točka (b), zahtijevati i dobiti, uz poštovanje zakonitih interesa povjerljivosti te profesionalne i poslovne tajne, pristup svim elementima iz spisa koji je sastavila dotična uprava.
90
Nasuprot tomu, pravo na saslušanje mora se razlikovati od prava da se zatraži i dobije pristup svim dokumentima koji se, iako se ne nalaze u spisu, nalaze u posjedu dotične institucije i za koje zainteresirana osoba smatra da mogu biti relevantni za njezinu obranu. Zbog toga članak 41. stavak 2. točka (b) Povelje predviđa posebno pravo koje zainteresiranoj osobi jamči pristup spisu koji se odnosi na nju.
91
Posebnosti situacije zastupnika koji mora opravdati troškove parlamentarne pomoći koje je za njega snosio Parlament ne mogu opravdati drukčije tumačenje njegovih prava obrane iz članka 41. Povelje.
92
Kao što je na to Opći sud podsjetio u točki 89. pobijane presude, iz članka 33. stavaka 1. i 2. Provedbenih mjera proizlazi da je na zastupnicima koji traže da Parlament snosi troškove pomoći osobnih suradnika da dokažu da su ti troškovi stvarno nastali i da odgovaraju pomoći koja je nužna i izravno povezana s obnašanjem njihova mandata (presuda od 4. srpnja 2024., SN/Parlament, C‑430/23 P, EU:C:2024:576, t. 47. i navedena sudska praksa).
93
Međutim, ne može se isključiti da se elementi potrebni za podnošenje tog dokaza ne nalaze u posjedu dotičnog zastupnika, nego Parlamenta. U takvom je slučaju moguće da taj zastupnik neće moći pribaviti takve elemente samo na temelju svojeg prava da na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje dobije pristup spisu koji se na njega odnosi, a koji se nalazi u posjedu Parlamenta.
94
Naime, kao što je to nezavisna odvjetnica u biti navela u točki 67. svojeg mišljenja, s obzirom na to da je na predmetnom zastupniku da dostavi navedeni dokaz, spis koji je sastavio Parlament sadržava, barem u prvo vrijeme, samo elemente na kojima se temelji zahtjev upućen tom zastupniku, osobito popis troškova parlamentarne pomoći koje je snosio Parlament u odnosu na njega.
95
Ostaje činjenica da je svaki zastupnik upoznat s radom koji obavlja njegov asistent i stoga ga može opisati, čak i ako ne raspolaže svim potrebnim dokazima kako bi potkrijepio svoje tvrdnje.
96
Stoga, kao što je to nezavisna odvjetnica također istaknula u točki 69. svojeg mišljenja, zastupnik suočen sa zahtjevom za opravdanje troškova parlamentarne pomoći koji su nastali u njegovu korist i koji ne raspolaže svim potrebnim dokazima u tu svrhu, koji se nalaze u posjedu Parlamenta, može se, u prvo vrijeme, ograničiti na iznošenje, u svojim očitovanjima podnesenima Parlamentu u odgovoru na taj zahtjev, rada svojeg asistenta podnošenjem dokaza kojima raspolaže i upućivanjem na dokaze koji mogu biti u posjedu Parlamenta.
97
Međutim, valja naglasiti, kao što je to učinila nezavisna odvjetnica u točki 70. svojeg mišljenja, da se u takvom upućivanju moraju dovoljno precizno navesti kako predmetni dokazi tako i činjenice, koje se odnose na stvarnost rada asistenta o kojem je riječ kao i na vezu koja postoji između tog rada i mandata zastupnika, a koje se mogu dokazati tim dokazima. Naime, takve naznake uvjetuju mogućnost Parlamenta da utvrdi navedene elemente i da ih ispita kako bi provjerio sadrže li oni doista dokaz koji se traži od tog zastupnika.
98
Ako Parlament, nakon ispitivanja predmetnih elemenata, ocijeni da oni ne dokazuju stvarnost rada koji je obavio parlamentarni asistent dotičnog zastupnika ili vezu koja postoji između tog rada i obnašanja njegova mandata, na njemu je da, kako bi se osiguralo potpuno poštovanje prava obrane tog zastupnika, uloži te elemente u spis, odobri navedenom zastupniku pristup tom spisu, uz poštovanje zahtjeva, među ostalim, povjerljivosti, i da mu pruži priliku da, ako to želi, dopuni svoja očitovanja.
99
Stoga, s obzirom na razmatranja iznesena u točkama 86. do 98. ove presude, valja utvrditi da točka 90. pobijane presude sadržava pogrešku koja se tiče prava jer je Opći sud u njoj presudio da, osim ako se poziva na razloge koji se mogu smatrati opravdanima s obzirom na okolnosti slučaja i primjenjiva pravila, kada to zahtijeva zastupnik koji mora dokazati stvarnost rada svojeg parlamentarnog asistenta kao i vezu koja postoji između tog rada i izvršavanja njegova mandata, Parlament mora tom zastupniku dostaviti sve elemente koje posjeduje, a koji se „čine relevantnima”, a da se pritom ne zahtijeva da se u takvom zahtjevu, u skladu s uvjetima navedenima u točkama 96. i 97. ove presude, dovoljno precizno navedu kako dokazi koji se mogu nalaziti u posjedu Parlamenta tako i činjenice koje se odnose na stvarnost rada tog asistenta kao i na vezu koja postoji između tog rada i mandata zastupnika, koje bi se mogle dokazati tim dokazima, kako bi ih Parlament mogao identificirati radi njihove provjere.
100
Iz toga slijedi da peti žalbeni razlog treba prihvatiti.
101
Kao drugo, kad je riječ o prvom dijelu drugog žalbenog razloga te trećem i četvrtom dijelu trećeg žalbenog razloga, kojima Parlament osporava obrazloženje pobijane presude koje se odnosi na povredu prava obrane osobe TC, jer joj nisu dostavljene njezine poruke elektroničke pošte iz 2015. i 2016. kao ni podaci o upotrebi kartice za pristup Parlamentu osobe A ni informacije o broju puta kad je u odnosu na osobu A zatražena zaštita Parlamenta, valja istaknuti da se od institucije ne može zahtijevati da u spis u vezi s pokrenutim upravnim postupkom podnese elemente koji ne postoje ili koji, na dan pokretanja tog postupka, više nisu postojali.
102
To razmatranje ne znači da propuštanje bilježenja određenih informacija ili čuvanja određenih elemenata ne može utjecati na ishod postupka o kojem je riječ. Međutim, to se pitanje ne odnosi na pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. Ono je relevantno za ocjenu dostupnih dokaza i činjenične osnovanosti akta koji je dotična institucija donijela na kraju predmetnog postupka.
103
Konkretno, u slučaju u kojem je, kao u ovom predmetu, na osobi, u ovom slučaju na zastupniku ili bivšem zastupniku Parlamenta, da dokaže postojanje određenih činjenica, u nedostatku čega dotična institucija, u ovom slučaju Parlament, ima pravo donijeti odluku u određenom smislu, moguće je smatrati da je ta osoba ispunila teret dokazivanja koji je na njoj, iako se dokazi koje je podnijela na prvi pogled čine nedostatnima, ako se pokaže da ta institucija pogrešno nije sačuvala određene druge elemente koji su mogli pružiti potpuniji dokaz.
104
Suprotno tomu, moglo bi se smatrati da navedena osoba nije udovoljila tom teretu ako su elementi koje je podnijela nedovoljni i ako nije podnijela dokaze koje je dužna čuvati i podnijeti na zahtjev.
105
U ovom slučaju iz točaka 85., 86., 92. i 96. pobijane presude proizlazi da su 8. lipnja 2020., na dan pokretanja postupka povrata protiv osobe TC, njezine poruke elektroničke pošte iz 2015. i 2016. već bile izbrisane iz sustava Parlamenta, u skladu s politikom čuvanja poruka elektroničke pošte te institucije, prema kojoj se poruke elektroničke pošte u načelu brišu nakon 90 dana ili, iznimno, nakon jedne godine.
106
Osim toga, iz točke 106. pobijane presude proizlazi da su se podaci o korištenju karticama za pristup Parlamentu čuvali tijekom razdoblja od najviše četiri mjeseca i da intervencije službenika za sigurnost Parlamenta nisu bile službeno bilježene.
107
U točkama 130. i 131. pobijane presude Opći sud presudio je da razlozi na koje se Parlament pozvao u dopisu od 8. siječnja 2021. kako bi opravdao propuštanje dostave osobi TC, među ostalim, njezinih poruka elektroničke pošte iz 2015. i 2016., podataka o upotrebi kartice za pristup Parlamentu osobe A kao i informacija o broju puta kad je zatražena zaštita Parlamenta u odnosu na osobu A, nisu bili osnovani ili nisu bili dostatni i da se, slijedom toga, ne može isključiti da je osobi TC uskraćena prilika da bolje osigura svoju obranu, na način da korisno i djelotvorno izvrši svoje pravo na saslušanje zajamčeno člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje.
108
Međutim, kao prvo, iz razmatranja navedenih u točkama 101. do 104. ove presude proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je, u biti, presudio da je Parlament, kako bi zaštitio prava obrane osobe TC, toj osobi trebao omogućiti pristup elementima koji nikada nisu postojali ili koji više nisu postojali na dan kada je pokrenuo postupak koji je doveo do donošenja sporne odluke i na koji je sastavljen spis tog postupka.
109
Kao drugo, a da pritom nije potrebno utvrditi može li pohrana poruka elektroničke pošte zastupnika od strane Parlamenta na neodređeno razdoblje ili razdoblje dulje od 90 dana predviđenih politikom čuvanja poruka elektroničke pošte Parlamenta, koja je bila na snazi u trenutku nastanka činjenica u ovom slučaju, kao što to tvrdi Parlament, ugroziti slobodu i neovisnost zastupnika, dovoljno je istaknuti, kao što je to učinio Opći sud u točki 93. pobijane presude, da ništa nije sprečavalo Parlament da po isteku tog razdoblja predvidi automatsko brisanje poruka elektroničke pošte koje nisu posebno sačuvali zastupnici i drugi korisnici sustava elektroničke pošte Parlamenta.
110
Međutim, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 95. pobijane presude presudio da je Parlament, s obzirom na to da je od početka 2016. znao za „konfliktnu situaciju između [osoba TC i A] u pogledu činjenice je li ta osoba [A] izvršavala aktivnosti za [osobu TC] poštujući pravila kojima se uređuje parlamentarna pomoć”, bio dužan osigurati „pohranu poruka elektroničke pošte kojima se može utvrditi točna priroda aktivnosti osobe [A] tijekom odvijanja postupka otkazivanja i, ako je taj postupak doveo do drugih sudskih ili upravnih postupaka, poput postupka povrata, sve dok su ti drugi postupci u tijeku.”
111
Naime, iz točaka 86., 92. i 96. do 98. pobijane presude proizlazi da se Parlament obvezao poštovati politiku čuvanja poruka elektroničke pošte prema kojoj se, načelno, nakon razdoblja čuvanja od 90 dana, poruke elektroničke pošte automatski brišu, osim ako ih zainteresirane osobe same ne sačuvaju. Činjenica da je Parlament znao za „konfliktnu situaciju” između zastupnika i njegova parlamentarnog asistenta ne može opravdati odstupanje Parlamenta od te obveze.
112
To je tim više slučaj jer je Parlament, kako bi mogao sačuvati poruke elektroničke pošte koje bi mogle biti relevantne u pogledu konfliktne situacije između osobe TC i osobe A, trebao probrati njihove poruke elektroničke pošte, što bi predstavljalo veliko i neopravdano miješanje u privatne sfere tog zastupnika i tog parlamentarnog asistenta. U tom pogledu valja, uostalom, istaknuti, kao što je to učinila nezavisna odvjetnica u točki 87. svojeg mišljenja, da, u skladu s člankom 4. Statuta zastupnika, poruke elektroničke pošte koje je poslao ili primio zastupnik nisu dokumenti Parlamenta i stoga pripadaju samom zastupniku.
113
Osim toga, kako bi odlučio o postupcima koji su eventualno nastali zbog te konfliktne situacije, nipošto nije bilo potrebno da Parlament preventivno i na vlastitu inicijativu sačuva poruke elektroničke pošte razmijenjene između osoba TC i A. Parlament se u tom pogledu mogao osloniti na izjave zainteresiranih osoba i dokaze koje su one podnijele, uključujući, ovisno o slučaju, poruke elektroničke pošte koje je neka od njih pohranila i podnijela.
114
U tom kontekstu valja podsjetiti na to da, kao što je to pojašnjeno u točki 92. ove presude, teret dokazivanja troškova pomoći osobnih suradnika leži na zastupnicima.
115
Kao treće, zbog razloga sličnih onima navedenima u točkama 112. do 114. ove presude, valja smatrati da, suprotno onomu što je Opći sud, u biti, utvrdio, Parlament također nije bio dužan čuvati podatke koji se odnose na korištenje kartice za pristup osobe A Parlamentu nakon njihova uobičajenog razdoblja pohrane ni voditi evidenciju intervencija njegovih službenika za sigurnost zatraženih u odnosu na osobu A.
116
Iz razmatranja iznesenih u točkama 101. do 115. ove presude proizlazi da prvi dio drugog žalbenog razloga te treći i četvrti dio trećeg žalbenog razloga također treba prihvatiti.
117
Kao treće, što se tiče razloga navedenih u točkama 109. do 118. pobijane presude u pogledu pozivanja Parlamenta u dopisu od 8. siječnja 2021. na Uredbu 2018/1725, koje Parlament osporava prvim dijelom svojeg trećeg tužbenog razloga, Opći je sud u točki 110. te presude pravilno istaknuo da se podaci koje zahtijeva osoba TC ne mogu smatrati „potrebnima za izvršavanje zadaće koja se obavlja u javnom interesu ili pri izvršavanju službene ovlasti primatelja”, u smislu članka 9. stavka 1. točke (a) te uredbe.
118
Suprotno tomu, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 97. i 98. svojeg mišljenja, treba smatrati da nastavak postupka povrata troškova parlamentarne pomoći koje je Parlament neosnovano snosio u pogledu zastupnika, uz poštovanje prava obrane tog zastupnika, ispunjava „posebnu svrhu u javnom interesu” u smislu članka 9. stavka 1. točke (b) Uredbe 2018/1725.
119
Stoga, iako se u spisu predmetnog postupka povrata nalaze osobni podaci, toj se uredbi ne protivi to da Parlament, kako bi ispunio svoju obvezu koja proizlazi iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje, predmetnom zastupniku odobri pristup tim podacima, poštujući uvjete kojima članak 9. stavak 1. točka (b) navedene uredbe podvrgava takav pristup, pri čemu se podsjeća na to da se, u skladu s tim člankom 41. stavkom 2. točkom (b), pristup spisu mora odobriti uz poštovanje, među ostalim, „zakonitih interesa povjerljivosti”.
120
Iz toga slijedi da nedosljednost obrazloženja pobijane presude Općeg suda koju navodi Parlament proizlazi iz pogreške koja se tiče prava jer je Opći sud u točki 111. pobijane presude pogrešno presudio da prosljeđivanje takvih podataka ne odgovara „posebnoj svrsi u javnom interesu”, u smislu članka 9. stavka 1. točke (b) Uredbe 2018/1725.
121
Međutim, iako je u točkama 110. i 111. pobijane presude presudio da se člankom 9. stavkom 1. Uredbe 2018/1725 ne može opravdati prosljeđivanje osobnih podataka zastupniku suočenom sa zahtjevom za opravdanje troškova parlamentarne pomoći koji su nastali u odnosu na njega, Opći sud je u točki 117. te presude smatrao da je u ovom slučaju Parlament bio dužan osobi TC dati pristup osobnim podacima iz spisa osobe A „nakon što je odvagnuo, s jedne strane, interes [tog parlamentarnog asistenta] da se podaci koji se na [njega] odnose ne prosljeđuju trećim osobama i, s druge strane, [interes osobe TC] da na smislen i učinkovit način podnese svoja očitovanja u okviru postupka za povrat koji je pokrenut protiv [nje]”.
122
Time je Opći sud u konačnici priznao da je Parlament bio dužan osobi TC odobriti pristup osobnim podacima navedenog parlamentarnog asistenta, uz poštovanje uvjeta koji su, u biti, jednaki onima predviđenima u članku 9. stavku 1. točki (b) Uredbe 2018/1725.
123
Slijedom navedenoga, prvi dio trećeg žalbenog razloga ni u kojem slučaju ne može dovesti do ukidanja pobijane presude i treba ga odbiti kao bespredmetan.
124
Kao četvrto i posljednje, kad je riječ o osobnom dosjeu osobe A, kao što to Parlament ističe u okviru drugog dijela svojeg trećeg žalbenog razloga, iz članka 26. posljednjeg stavka Pravilnika o osoblju, koji se primjenjuje na akreditirane parlamentarne asistente na temelju članka 127. prve rečenice Uvjeta zaposlenja, proizlazi da se osobni dosje takvog asistenta može pregledati samo u uredima Parlamenta ili s pomoću sigurnog elektroničkog medija i dostaviti Sudu Europske unije ako se pokrene postupak u vezi s dotičnim asistentom.
125
U ovom slučaju iz točke 87. posljednje alineje pobijane presude proizlazi da osoba TC nije zatražila od Parlamenta da u njegovim uredima ili s pomoću sigurnog elektroničkog medija izvrši uvid u osobni spis osobe A, već je zatražila da joj se potonji dostavi. Međutim, takva dostava bila bi protivna članku 26. Pravilnika o osoblju.
126
Iz toga slijedi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 121. i 122. pobijane presude, u biti, presudio da se Parlament ne može valjano pozvati na članak 26. Pravilnika o osoblju kako bi odbio taj zahtjev osobe TC jer se povjerljivost dokumenata iz tog spisa ne može istaknuti protiv osobe TC u mjeri u kojoj je to potrebno kako bi ona ostvarila svoje pravo na saslušanje, s obzirom na to da je osoba TC, uostalom, autor određenih dokumenata iz navedenog spisa, kao hijerarhijski nadređena osobi A.
127
Slijedom navedenog, valja prihvatiti i drugi dio trećeg žalbenog razloga.
128
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da žalbu valja prihvatiti i ukinuti točke 2. i 3. izreke pobijane presude.
129
U tim okolnostima nije potrebno ispitati prvi i četvrti žalbeni razlog kao ni drugi i treći dio drugog žalbenog razloga jer se njima osporava obrazloženje pobijane presude koje se temelji na pretpostavci za koju je tijekom ispitivanja petog žalbenog razloga utvrđeno da sadržava pogrešku koja se tiče prava.
130
Nasuprot tomu, ne treba smatrati da se žalba odnosi na točku 1. te izreke, u kojoj je Opći sud presudio da je tužba za poništenje postala bespredmetna i da se obustavlja postupak o zakonitosti sporne odluke i obavijesti o terećenju, u dijelu u kojem se odnose na primitke od rada, davanja iz socijalne sigurnosti i putne troškove povezane sa zapošljavanjem osobe A u razdoblju od 1. travnja do 22. studenoga 2016., u iznosu od 28083,67 eura, s obzirom na to da se ne može uzeti da Parlament nije uspio sa svojim zahtjevom u pogledu tog dijela pobijane presude.
O tužbi pred Općim sudom
131
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, u slučaju ukidanja odluke Općeg suda, Sud može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
132
U predmetnom slučaju stanje postupka dopušta donošenje odluke o prvom i drugom tužbenom razlogu.
133
Prvi tužbeni razlog formalno se temelji na povredi načela poštovanja razumnog roka predviđenog člankom 41. stavkom 1. Povelje. Argumenti koje je osoba TC istaknula u prilog tom tužbenom razlogu sažeti su u točkama 54. i 55. pobijane presude te ih je Opći sud odbio zbog razloga navedenih u točkama 57. do 66. te presude, koje ne treba dovoditi u pitanje jer osoba TC nije podnijela protužalbu protiv tog dijela navedene presude (vidjeti u tom smislu presudu od 23. studenoga 2021., Vijeće/Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, t. 81. i navedenu sudsku praksu).
134
Međutim, u okviru navedenog tužbenog razloga, osoba TC je u dopisu od 8. siječnja 2021. također iznijela argumente koji se odnose na odbijanje Parlamenta da joj dostavi elemente koje je zatražila. Te je argumente, sažete u točkama 70. i 71. pobijane presude, Opći sud ispitao zajedno s drugim tužbenim razlogom, koji je Opći sud prihvatio i koji se temeljio na povredi prava na saslušanje, prava na pristup spisu i obveze obrazlaganja, kako su predviđeni u članku 41. stavku 2. Povelje. Budući da je pobijana presuda ukinuta, valja zajedno ispitati navedene argumente i taj drugi tužbeni razlog.
135
Osoba TC tvrdi da je Parlament povrijedio njezino pravo na saslušanje i pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. Povelje jer se u pobijanoj odluci pozvao na zaključke iz presude L/Parlament a da joj nije dostavio dokaze, a osobito obavijest osobe A od 9. svibnja 2016., kojom se potkrjepljuju ti zaključci. Osim toga, smatra da joj je zbog politike Parlamenta koja se odnosi na čuvanje poruka elektroničke pošte, za koju smatra da nije u skladu s uvodnom izjavom 22. Uredbe 2018/1725 i za koju tvrdi da nije znala, bila uskraćena mogućnost podnošenja dokaza protiv navoda Parlamenta. Osim toga, toj instituciji prigovara da se pogrešno pozvala na članak 9. te uredbe kako bi joj odbila pristup dokazima koje je zatražila.
136
Međutim, iz razloga navedenih u točkama 86. do 116. i 124. do 126. ove presude proizlazi da se ne može smatrati da odbijanje Parlamenta, u dopisu od 8. siječnja 2021., da osobi TC dostavi elemente koje je ona zatražila predstavlja povredu njezinih prava obrane i, osobito, njezina prava na saslušanje.
137
Kao prvo, u svojim zahtjevima od 4. kolovoza i 22. rujna 2020., navedenim u točkama 24. i 26. ove presude, osoba TC se ograničila na to da zatraži dostavu niza općenito navedenih elemenata, a da pritom nije identificirala činjenice koje treba dokazati ni elemente kojima bi se te činjenice mogle dokazati. Konkretno, osoba TC nije navela koji je rad osoba A obavljala, koja je bila veza koja postoji između tog rada i obnašanja njezina parlamentarnog mandata te kako bi traženi elementi, koji se nalaze u posjedu Parlamenta, mogli pružiti dokaz o tom radu i toj vezi.
138
Kao drugo, neki od zatraženih elemenata, odnosno poruke elektroničke pošte osobe TC iz 2015. i 2016., podaci o upotrebi kartice za pristup Parlamentu osobe A kao i informacije o broju puta kada je zatražena zaštita Parlamenta u odnosu na osobu A nikad nisu postojali ili, u svakom slučaju, nisu postojali na dan pokretanja predmetnog postupka i, prema tome, kada je osoba TC podnijela svoj zahtjev.
139
Kao treće, dostava osobi TC osobnog dosjea osobe A bila je zabranjena u skladu s člankom 26. Pravilnika o osoblju.
140
Što se tiče argumenta osobe TC koji se temelji na navodnom upućivanju Parlamenta u spornoj odluci na zaključke iz presude L/Parlament, dovoljno je podsjetiti na to da je, kao što to proizlazi iz točke 25. ove presude, Parlament proslijedio osobi TC presliku presude L/Parlament, tako da mu se ne može prigovoriti da je u spornoj odluci uzeo u obzir elemente kojima osoba TC nije imala pristup.
141
Slijedom toga, valja odbiti prvi i drugi razlog tužbe pred Općim sudom.
142
U preostalom dijelu stanje postupka ne dopušta donošenje odluke, s obzirom na to da Opći sud nije ispitao treći, četvrti i peti tužbeni razlog, na koje se osoba TC pozvala u prilog svojoj tužbi.
143
Slijedom navedenoga, predmet valja vratiti Općem sudu kako bi odlučio o tim tužbenim razlozima.
Troškovi
144
Budući da predmet treba vratiti na ponovno odlučivanje Općem sudu, o troškovima ovog žalbenog postupka odlučit će se naknadno.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukidaju se točke 2. i 3. izreke presude Općeg suda Europske unije od 7. lipnja 2023., TC/Parlament (T‑309/21, EU:T:2023:315).
2.
Odbijaju se prvi i drugi tužbeni razlog izneseni pred Općim sudom Europske unije.
3.
Predmet se vraća Općem sudu Europske unije radi odlučivanja o trećem, četvrtom i petom tužbenom razlogu.
4.
O troškovima će se odlučiti naknadno.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: litavski