62019CJ0201_RES
Predmet C-201/19 P
Servier SAS i dr.
protiv
Europske komisije
Presuda Suda (prvo vijeće) od 27. lipnja 2024.
„Žalba – Tržišno natjecanje – Farmaceutski proizvodi – Tržište perindoprila – Članak 101. UFEU-a – Zabranjeni sporazumi – Potencijalno tržišno natjecanje – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Strategija čiji je cilj odgađanje ulaska generičkih verzija perindoprila na tržište – Sporazum o nagodbi u sporovima o patentima – Trajanje povrede – Pojam jedinstvene povrede – Ukidanje ili smanjenje novčane kazne”
Žalba – Razlozi – Pogrešna ocjena činjenica i dokaza – Nedopuštenost – Nadzor Suda nad ocjenom činjenica i dokaza – Isključenje osim u slučaju iskrivljavanja – Nadzor Suda nad pravnom kvalifikacijom činjenica spora – Dopuštenost
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak)
(t. 58.-61., 189., 269., 322., 326., 335.)
Žalba – Razlozi – Puko ponavljanje razloga i argumenata iznesenih pred Općim sudom – Nedopuštenost – Osporavanje tumačenja ili primjene prava Unije koje je proveo Opći sud – Dopuštenost
(čl. 256. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi stavak; Poslovnik Suda, čl. 168. st. 1. t. (d) i čl. 169. st. 2.)
(t. 62., 63.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Kvalifikacija poduzetnika kao potencijalnog konkurenta – Stvarne i konkretne mogućnosti ulaska na tržište – Kriteriji – Poduzetnikova čvrsta namjera i vlastita sposobnost ulaska na mjerodavno tržište – Nepostojanje nepremostivih zapreka – Ocjena – Teret dokazivanja – Postojanje patenata kojima se štiti izvorni lijek ili jedan od postupaka njegove proizvodnje – Kvalifikacija proizvođača generičkih lijekova kao potencijalnog konkurenta proizvođača izvornog lijeka koji je nositelj patenata
(čl. 101. UFEU-a)
(t. 69.-71., 79.-82., 98.-126., 191.-195., 200.-204., 262.-267.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Sporazumi o mirnom rješavanju sporova o patentima – Sporazum između proizvođača izvornog lijeka i proizvođača generičkih lijekova – Sporazum koji sadržava klauzule o neosporavanju patenata i o zabrani proizvođačima generičkih lijekova da komercijaliziraju proizvode – Protučinidba koja se sastoji u prijenosima vrijednosti – Kvalifikacija ograničenja s obzirom na cilj – Kriteriji – Stupanj štetnosti sporazumâ za tržišno natjecanje na predmetnom tržištu – Ocjena poticajnog učinka prijenosâ vrijednosti na odustajanje proizvođača generičkih lijekova od ulaska na tržište – Nužnost ispitivanja učinaka protutržišnog postupanja na tržišno natjecanje – Nepostojanje – Uključeni poduzetnici koji su djelovali bez namjere sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja – Neodlučujuća okolnost
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 72.-77., 83.-88., 143.-146., 152.-157., 163.-168., 222.-228., 272., 277., 282., 291.-296., 307.-310., 332.-334., 344.-352.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Akcesorno ograničenje – Pojam – Ograničenje koje je nužno za provedbu glavne transakcije koja nema protutržišni karakter – Glavna transakcija koja čini ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Neprimjenjivost teorije akcesornih ograničenja
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 147.-151., 278.)
Zabranjeni sporazumi – Zabrana – Povrede – Sporazumi i usklađena djelovanja koji čine jedinstvenu povredu – Pripisivanje odgovornosti za cjelokupnu povredu jednom poduzetniku – Pretpostavke – Protupravna djelovanja i protupravne radnje koji su dio sveobuhvatnog plana – Ocjena – Kriteriji – Zajednički cilj koji žele ostvariti svi sudionici – Nužnost komplementarne povezanosti praksi koje se stavljaju na teret – Nepostojanje
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 240.-250.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Sporazumi o nagodbi u sporovima o patentima – Sporazum između proizvođača izvornog lijeka i proizvođača generičkih lijekova – Sporazum koji sadržava klauzule o neosporavanju patenata i o zabrani proizvođačima generičkih lijekova da komercijaliziraju proizvode – Protučinidba koja se sastoji od prijenosa vrijednosti – Komisijina odluka kojom se utvrđuje povreda i izriče novčana kazna – Odluka koja sadržava nedosljedno obrazloženje u pogledu datuma okončanja zabranjenog sporazuma na različitim nacionalnim tržištima – Odbijanje Općeg suda da prihvati tužbeni razlog za poništenje koji se temelji na toj nedosljednosti obrazloženja – Pogreška koja se tiče prava
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 368., 379.)
Temeljna prava – Povelja o temeljnim pravima – Načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni – Doseg – Predvidljivost protupravnosti kažnjivog ponašanja – Sporazum o nagodbama u području patenata sklopljen između izvornog proizvođača i poduzeća za generičke lijekove – Sporazum protivan pravu tržišnog natjecanja – Proizvođač izvornog lijeka koji ne može zanemariti protutržišnu prirodu svojeg postupanja
(čl. 101. st. 1. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 49. st. 1.)
(t. 386.-390.)
Žalba – Nadležnost Suda – Preispitivanje, zbog razlogâ pravičnosti, ocjene Općeg suda o iznosu novčanih kazni izrečenih poduzetnicima koji su povrijedili pravila o tržišnom natjecanju iz Ugovora – Isključenost
(čl. 256. i 261. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58.; Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 31.)
(t. 404.)
Tržišno natjecanje – Novčane kazne – Iznos – Određivanje – Sudski nadzor – Neograničena nadležnost suda Unije – Doseg – Utvrđivanje iznosa izrečene novčane kazne – Kriteriji za ocjenu
(čl. 101. st. 1. i čl. 261. UFEU-a; Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003, čl. 23. st. 3. i čl. 31.)
(t. 412.-417.)
Kratak prikaz
Sud je sa sedam presuda uglavnom odbio žalbe nekoliko proizvođača lijekova protiv presuda Općeg suda (
1
) kojima su djelomično odbijene njihove tužbe za poništenje odluke Europske komisije u kojoj im je ta institucija izrekla novčane kazne zbog sudjelovanja u zabranjenim sporazumima na tržištu farmaceutskog proizvoda perindoprila odnosno zbog, kad je riječ o jednom od njih, zlouporabe vladajućeg položaja na tom tržištu (
2
). Sud pritom pojašnjava razliku između, s jedne strane, legitimnih koraka proizvođača lijekova koji se sastoje od sklapanja nagodbi u stvarnim patentnim sporovima u farmaceutskom sektoru i, s druge strane, sporazuma kojima se nezakonito odgađa ulazak proizvođača generičkih lijekova na tržište farmaceutskog proizvoda pod krinkom nagodbe u sporovima o patentima.
Farmaceutska grupa Servier, čije društvo majka Servier SAS ima poslovni nastan u Francuskoj (u daljnjem tekstu, pojedinačno ili zajedno: Servier) razvila je perindopril, lijek koji pripada skupini inhibitora konverterskog enzima (ACE), upotrebljava se u kardiovaskularnoj medicini i ponajprije je namijenjen liječenju hipertenzije i zatajenja srca. Patent koji se odnosi na molekulu perindoprila, a koji je podnesen Europskom patentnom uredu (EPO) 1981., istekao je tijekom 2000-ih.
Aktivni farmaceutski sastojak perindoprila u obliku je soli nazvane erbumin. Servier je 1988. EPO-u podnio nekoliko patenata koji su se odnosili na postupke proizvodnje navedenog aktivnog sastojka i koji su istekli 16. rujna 2008.
Servier je 2001. EPO-u podnio dva nova patenta koja su se odnosila na perindopril i njegov postupak proizvodnje i koja je EPO priznao 2004. (u daljnjem tekstu: patenti 947 i 948). Servieru su, osim toga, odobreni nacionalni patenti koji odgovaraju patentu 947 u više država članica prije nego što su one postale stranke Konvencije o priznavanju europskih patenata.
Počevši od 2003. Servier je pokrenuo više sporova protiv proizvođača generičkih lijekova koji su namjeravali komercijalizirati generičku verziju perindoprila. U tom kontekstu deset proizvođača generičkih lijekova podnijelo je prigovor protiv patenta 947 EPO-u, čije je tehničko vijeće za pritužbe opozvalo osporavani patent u svibnju 2009. Više proizvođača generičkih lijekova također je pred određenim nacionalnim sudovima osporavalo valjanost patenta 947. Servier je pak podnio tužbe zbog povrede i zahtjeve za izdavanje privremenih sudskih naloga protiv predmetnih proizvođača generičkih lijekova.
Kako bi okončao navedene sporove, Servier je u razdoblju od 2005. do 2007. sklopio sporazume o nagodbi s više proizvođača generičkih lijekova, osobito s Niche Generics Ltd i njegovim društvom majkom Unichem Laboratories Ltd (u daljnjem tekstu: Nicheov sporazum), Matrix Laboratories Ltd (u daljnjem tekstu: Matrixov sporazum), Teva UK Ltd (u daljnjem tekstu: Tevin sporazum Teva), KRKA, tovarna zdravil, d.d. (u daljnjem tekstu: Krkini sporazumi) i Lupin Ltd (u daljnjem tekstu: Lupinov sporazum).
U skladu s navedenim sporazumima, proizvođači generičkih lijekova obvezali su se, među ostalim, na to da će, ovisno o slučaju, ograničiti ili prestati s proizvodnjom, isporukom odnosno komercijalizacijom oblika perindoprila zaštićenih prethodno navedenim Servierovim patentima te da više neće osporavati te patente. U zamjenu za te obveze i ostale klauzule predviđene prethodno navedenim sporazumima, Servier se obvezao, među ostalim, isplatiti tim poduzetnicima visoke iznose.
U tom je kontekstu, nadalje, Biogaran SAS, Servierovo društvo kći specijalizirano za razvoj generičkih lijekova, sklopilo s društvom Niche Generics sporazum o licenciji i opskrbi (u daljnjem tekstu: Biogaranov sporazum).
U odluci od 9. srpnja 2014. Komisija je utvrdila da Nicheov, Matrixov, Tevin, Krkin, Lupinov i Biogaranov sporazum predstavljaju ograničenja tržišnog natjecanja zabranjena člankom 101. UFEU-a. Osim toga, navedena je institucija ocijenila da je Servier zloupotrijebio vladajući položaj protivno članku 102. UFEU-a jer su ti sporazumi bili dio strategije čiji je cilj odgoditi ulazak generičkih verzija na tržište perindoprila, na kojem taj poduzetnik ima vladajući položaj.
Komisija je stoga Servieru izrekla novčane kazne u ukupnom iznosu od 289727200 eura za povrede članka 101. UFEU-a, kao i novčanu kaznu u iznosu od 41270000 eura zbog povrede članka 102. UFEU-a. Uključenim proizvođačima generičkih lijekova također su izrečene znatne novčane kazne zbog povrede članka 101. počinjene sudjelovanjem u predmetnim sporazumima.
Nakon što su mu Servier i proizvođači generičkih lijekova o kojima je riječ podnijeli tužbe, Opći je sud poništio Komisijinu odluku u dijelu u kojem je utvrdila povredu članka 101. stavka 1. UFEU-a u vezi s Krkinim sporazumima odnosno povredu članka 102. UFEU-a, kao i u dijelu u kojem je izrekla novčane kazne Servieru i Krki zbog tih povreda (
3
). Taj je sud usto smanjio iznos novčane kazne izrečene Servieru zbog njegova sudjelovanja u Matrixovom sporazumu (
4
). S druge strane, Opći sud potvrdio je sve ostale izrečene novčane kazne.
Servier i proizvođači generičkih lijekova čije su tužbe odbijene podnijeli su žalbe protiv presuda Općeg suda.
Ocjena Suda
Pojmovi potencijalnog tržišnog natjecanja i ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj
Sud je najprije razmatrao žalbene razloge za poništenje prema kojima je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je potvrdio postojanje potencijalnog tržišnog natjecanja između Serviera i proizvođača generičkih lijekova o kojima je riječ, kao i time što je sporne sporazume kvalificirao kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
Sud uvodno ističe da za potrebe ispitivanja s obzirom na članak 101. stavak 1. UFEU-a koluzivnih djelovanja koja su poprimila oblik horizontalnih sporazuma o suradnji među poduzetnicima, kao što su predmetni sporazumi, u prvoj fazi valja utvrditi mogu li se ti sporazumi kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja u kojem se nalaze poduzetnici, makar i potencijalnog.
Ako je to slučaj, u drugoj fazi valja provjeriti mogu li se ti sporazumi, s obzirom na svoja gospodarska obilježja, kvalificirati kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. Ako takvo ograničenje postoji, nije potrebno istraživati niti a fortiori dokazivati učinke tih sporazuma na tržišno natjecanje. Nasuprot tomu, ako se ne utvrdi protutržišni cilj sporazuma među poduzetnicima ili usklađenog djelovanja, valja ispitati njihove učinke.
S obzirom na ta razmatranja, Sud odbija, kao prvo, prigovore prema kojima je Opći sud primijenio široko shvaćanje pojma potencijalnog tržišnog natjecanja i prebacio teret dokazivanja koji je na Komisiji.
Sud najprije podsjeća na to da je u posebnom kontekstu otvaranja tržišta lijeka proizvođačima generičkih lijekova već presudio da kako bi se ocijenilo nalazi li se jedan od tih proizvođača, iako odsutan s tržišta, u odnosu potencijalnog tržišnog natjecanja s proizvođačem izvornih lijekova nazočnim na tom tržištu, valja utvrditi postoje li stvarne i konkretne mogućnosti da prvi uđe na navedeno tržište i konkurira drugom. U tu svrhu valja ocijeniti je li proizvođač generičkih lijekova poduzeo dostatne pripremne radnje da izvrši konkurentski pritisak na proizvođača izvornih lijekova. Osim toga, potrebno je provjeriti postoje li nepremostive zapreke ulasku proizvođača generičkih lijekova na tržište.
Kad je riječ o potonjem pitanju, Sud pojašnjava da iako je postojanje patenata kojima se štiti izvorni lijek ili jedan od postupaka njegove proizvodnje nedvojbeno dio gospodarskog i pravnog konteksta koji obilježava odnose tržišnog natjecanja između nositelja tih patenata i proizvođača generičkih lijekova, postojanje patenta kojim se štiti postupak proizvodnje aktivnog sastojka koji je postao dostupan javnosti ne može se, kao takvo, smatrati nepremostivom zaprekom ulasku proizvođača generičkih lijekova na tržište. Iz toga slijedi da postojanje takvog patenta ne sprečava da se potencijalnim konkurentom proizvođača dotičnog izvornog lijeka okvalificira proizvođač generičkih lijekova koji zapravo ima čvrstu odluku kao i vlastitu sposobnost da uđe na tržište i koji se tim radnjama pokazuje spremnim da ospori valjanost tog patenta i preuzme rizik da se prilikom njegova ulaska na tržište suoči s tužbom zbog povrede koju podnese nositelj tog patenta.
Osim toga, iako je percepcija proizvođača generičkih lijekova u pogledu snage patenta jedan od relevantnih čimbenika – kao što su i pripremne radnje poduzete radi ulaska na tržište – prilikom ocjene namjera tog proizvođača i stoga njegove eventualne čvrste odluke o takvom ulasku, ta percepcija načelno nije relevantna za ocjenu vlastite sposobnosti takvog proizvođača da stvarno uđe na tržište, kao ni, uostalom, za ocjenu objektivnog postojanja nepremostivih zapreka takvom ulasku.
Suprotno tvrdnjama pojedinih žalitelja, Opći sud u tom kontekstu nije prebacio teret dokazivanja time što je smatrao da je, s obzirom na to da je Komisija na temelju skupa podudarajućih indicija utvrdila postojanje potencijalnog tržišnog natjecanja između Serviera i predmetnih proizvođača generičkih lijekova, na njima da opovrgnu postojanje takvog tržišnog natjecanja podnošenjem dokaza o protivnom. Osim toga, takav teret dokazivanja ne predstavlja probatio diabolica jer je poduzetnicima o kojima je riječ dovoljno da podnesu dokaze o pozitivnoj činjenici, odnosno o postojanju tehničkih, regulatornih, komercijalnih ili financijskih poteškoća koje predstavljaju nepremostive zapreke ulasku jednog od njih na tržište.
Kao drugo, Sud odbija žalbene razloge prema kojima je Opći sud na temelju pogrešnih kriterija kvalificirao sporne sporazume kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
Nakon što je istaknuo da se ta kvalifikacija ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj ne može odbiti zbog nepostojanja Komisijine ranije prakse odlučivanja u tom području, Sud odbija prigovore upućene Općem sudu da nije uzeo u razmatranje navodne pozitivne učinke spornih sporazuma na tržišno natjecanje, s obzirom na to da ispitivanje učinaka tih sporazuma nije nužno ni relevantno kako bi se utvrdilo može li ih se kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
Opći sud također nije počinio pogrešku kada je izuzeo iz primjene sudsku praksu na temelju koje ograničenje koje je akcesorno legitimnom sporazumu nije obuhvaćeno načelom zabrane iz članka 101. stavka 1. UFEU-a ako je objektivno nužno za provedbu legitimnog sporazuma i proporcionalno njegovim ciljevima. Naime, ta sudska praksa zahtijeva da glavni sporazum nema protutržišni karakter, što nije slučaj sa spornim sporazumima.
U odgovoru na prigovore prema kojima je Opći sud odbio uzeti u obzir namjeru žalitelja da okončaju patentne sporove, Sud podsjeća na to da, iako su objektivni ciljevi koji se sporazumima žele postići u pogledu tržišnog natjecanja doista relevantni za ocjenu njihova eventualnog protutržišnog cilja, okolnost da su uključeni poduzetnici djelovali bez namjere da ograniče tržišno natjecanje i činjenica da su nastojali postići određene legitimne ciljeve nisu odlučujuće za potrebe primjene članka 101. stavka 1. UFEU-a. Dakle, činjenica da pregovori o sklapanju spornih sporazuma eventualno odražavaju gospodarski racionalnu strategiju žalitelja nipošto ne dokazuje da je nastavak te strategije opravdan sa stajališta prava tržišnog natjecanja.
Naposljetku, Sud odbija argumente koji se odnose na važnost koju treba pridati plaćanjima za odgodu ulaska na tržište koja su predviđena spornim sporazumima, odnosno plaćanjima koja je Servier izvršio u korist proizvođača generičkih lijekova, kako bi se ti sporazumi kvalificirali kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.
U tom pogledu Sud podsjeća na to da, iako se sporazum o nagodbi u sporu o patentu pod određenim uvjetima može potpuno zakonito sklopiti na temelju toga što stranke priznaju valjanost navedenog patenta, kvalifikacija takvog sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj ovisi i o drugim značajkama sporazuma i okolnostima u kojima je sklopljen, na temelju kojih se, ovisno o slučaju, može smatrati da taj sporazum pokazuje dovoljan stupanj štetnosti za tržišno natjecanje.
Na taj način, postojanje klauzula o neosporavanju patenta i o zabrani komercijalizacije u sporazumu o nagodbi može dovesti do njegove kvalifikacije kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj ako je očito da se prihvaćanje tih klauzula od strane proizvođača generičkih lijekova ne temelji na njegovu priznavanju valjanosti patenta proizvođača izvornih lijekova, nego na tome da je potonji izvršio plaćanje u njegovu korist.
Slijedom navedenog, kada je sporazum o nagodbi u sporu o patentima koji sadržava klauzule o neosporavanju patenta i o zabrani komercijalizacije popraćen prijenosima vrijednosti s proizvođača izvornih lijekova u korist proizvođača generičkih lijekova valja, kao prvo, provjeriti može li se pozitivan neto saldo tih prijenosa u cijelosti opravdati potrebom naknade troškova ili neugodnosti povezanih sa sporom na koji se sporazum odnosi odnosno potrebom naknađivanja za stvarnu i dokazanu isporuku robe ili usluga tog proizvođača u korist proizvođača izvornog lijeka. Ako to nije slučaj, valja, kao drugo, ispitati mogu li se ti prijenosi vrijednosti objasniti isključivo poslovnim interesom tih proizvođača lijekova da se ne upuste u tržišno natjecanje prema zaslugama. U svrhu tog ispitivanja valja ocijeniti je li neto pozitivan saldo prijenosâ vrijednosti dovoljno velik da doista potakne proizvođača generičkih lijekova na odustanak od ulaska na predmetno tržište, pri čemu nije potrebno da je taj neto pozitivan saldo nužno veći od dobiti koju bi taj proizvođač generičkih lijekova ostvario da je uspio u patentnom sporu.
S tim u vezi Sud dalje pojašnjava da Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava time što je ocijenio da se ne može smatrati da su određeni troškovi koje je Servier naknadio, kao što su naknade koje proizvođači generičkih lijekova eventualno duguju trećim osobama, svojstveni nagodbi u sporu. U tom pogledu, Opći sud nije prebacio teret dokazivanja ni time što je zahtijevao da stranke spornih sporazuma dokažu da su ti troškovi svojstveni predmetnoj nagodbi.
Primjena članka 101. stavka 1. UFEU-a na sporne sporazume
Budući da je na taj način potvrdio tumačenje pojmova potencijalnog tržišnog natjecanja i ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj koje je dao Opći sud, Sud je u nastavku detaljno ispitao sporne sporazume s obzirom na te zaključke.
A. Nicheov i Matrixov sporazum
Kad je riječ o Nicheovu i Matrixovu sporazumu, Sud napominje da su Niche Generics (u daljnjem tekstu: Niche), njegovo društvo majka Unichem Laboratories (u daljnjem tekstu: Unichem) i Matrix Laboratories (u daljnjem tekstu: Matrix) imali zajedničku strategiju razvoja generičke verzije perindoprila i njegove komercijalizacije na području Unije. U sklopu te strategije Matrix je bio zadužen za proizvodnju aktivnog sastojka, a Unichem za proizvodnju tableta na temelju tog aktivnog sastojka, koje su sadržavale generičku verziju perindoprila. Nicheu je bila povjerena komercijalizacija tog lijeka, uključujući i njegove regulatorne aspekte.
Kad je riječ o Matrixu, Sud usto pojašnjava da je društvo Mylan Inc povećalo svoj udio u Matrixovu kapitalu na 71,5 % u siječnju 2007. i na više od 97 % u 2011. Matrix se od 5. listopada 2011. naziva Mylan Laboratories.
S obzirom na prethodno navedeno, Sud ističe da Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da se prijenosima vrijednosti koje je Servier izvršio u okviru provedbe Nicheovog i Matrixovog sporazuma nastojalo potaknuti Niche, Unichem i Matrix na odustanak od ulaska na tržište perindoprila u Uniji. K tomu, budući da patentne zapreke ulasku navedenih proizvođača generičkih lijekova na tržište perindoprila nisu bile nepremostive, tim se zaprekama ne može dovesti u pitanje poticajna priroda utvrđenih prijenosa vrijednosti. Osim toga, navodno nepostojanje protutržišne namjere stranaka Nicheovog i Matrixovog sporazuma nije odlučujuće za primjenu članka 101. stavka 1. UFEU-a.
Sud također odbija prigovore prema kojima je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je potvrdio da Niche i Matrix nisu sudjelovali u jedinstvenoj povredi, nego u dvjema zasebnim povredama, za koje je Komisija mogla izreći pojedinačne novčane kazne. Naime, budući da kvalifikacija jedinstvene povrede zahtijeva da svako od predmetnih protutržišnih postupanja bude dio istog sveobuhvatnog plana zbog njihova istovjetnog protutržišnog cilja, Opći sud pravilno je primijenio taj kriterij time što je smatrao da Nicheov i Matrixov sporazum predstavljaju dvije zasebne povrede s obzirom na nepostojanje zajedničkog plana tih dvaju društava.
Kad je riječ o Mylanovoj odgovornosti za povredu koja proizlazi iz Matrixova sporazuma te o Unichemovoj odgovornosti za povredu koja proizlazi iz Nicheovog sporazuma, Sud smatra da je Opći sud pravilno ocijenio da se odgovornost za Matrixova i Nicheova postupanja može pripisati Mylanu odnosno Unichemu u njihovu svojstvu društava majki jer Matrix i Niche nisu samostalno određivali svoje postupanje na tržištu, nego su uglavnom primjenjivali upute koje su im dala njihova društva majke, osobito s obzirom na gospodarske, organizacijske i pravne veze između njih.
Nadalje, kad je riječ o Unichemu, Sud naglašava da iz utvrđenja Općeg suda proizlazi to da su i Unichem i njegovo društvo kći Niche izravno sudjelovali u povredi koja proizlazi iz Nicheova sporazuma. Budući da Unichem nije pred Općim sudom valjano osporavao elemente koji potvrđuju to izravno sudjelovanje, ti su elementi, u skladu s načelom osobne odgovornosti, bili dovoljni da mu se pripiše odgovornost za tu povredu.
Osim toga, ni činjenica da se Unichem nalazi u trećoj zemlji nije prepreka primjeni članka 101. UFEU-a na to društvo s obzirom na to da su Nicheov sporazum u Uniji provodili i Servier i Niche.
B. Tevin i Lupinov sporazum
Kad je riječ o primjeni članka 101. stavka 1. UFEU-a na Tevin sporazum, Sud potvrđuje ocjenu Općeg suda prema kojoj je pozitivan neto iznos prijenosa vrijednosti predviđenih tim sporazumom potaknuo društvo Teva UK na odustanak od ulaska na tržište perindoprila, što opravdava kvalifikaciju navedenog sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. Osim toga, argumentacija prema kojoj je legitiman cilj Tevina sporazuma bio omogućiti tom društvu ulazak na tržište Ujedinjene Kraljevine komercijalizacijom generičke verzije perindoprila koju je osigurao Servier ne može dovesti u pitanje tu kvalifikaciju jer okolnost da su ti poduzetnici djelovali bez namjere sprečavanja, ograničavanja ili narušavanja tržišnog natjecanja odnosno da su namjeravali postići određene legitimne ciljeve nije odlučujuća za potrebe primjene članka 101. stavka 1. UFEU-a.
Suprotno tomu, kad je riječ o Lupinovu sporazumu, Sud prihvaća Servierov prigovor prema kojem je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je potvrdio Komisijin zaključak prema kojem se povreda koja se odnosi na taj sporazum nastavila na belgijskom, češkom, irskom i mađarskom tržištu nakon što je proizvođač lijekova Sandoz komercijalizirao generičku verziju perindoprila, iako je uvođenje te iste generičke verzije na francusko tržište Komisija tretirala kao prestanak povrede koja je na tom nacionalnom tržištu proizišla iz Lupinova sporazuma.
C. Biogaranov sporazum
U skladu s Biogaranovim sporazumom Niche se obvezao, među ostalim, Biogaranu prenijeti dokumentaciju o odobrenjima za stavljanje u promet triju lijekova različitih od perindoprila kao i odobrenje za stavljanje u promet koje je u Francuskoj dobiveno za jedan od tih lijekova. Zauzvrat, Biogaran je morao Nicheu isplatiti nepovratan iznos od 2,5 milijuna funta sterlinga (GBP), čak i u slučaju da se ne ishode ta odobrenja za stavljanje u promet.
Smatrajući da Biogaranov sporazum predstavlja dodatni poticaj namijenjen tomu da se Niche uvjeri u potrebu odustanka od ulaska na tržište perindoprila i da taj sporazum otkriva Biogaranovo izravno sudjelovanje u povredi koju je počinio Servier, Komisija je Servieru i Biogaranu, kao zajedno i solidarno odgovornima, izrekla veliku novčanu kaznu zbog povrede članka 101. UFEU-a.
Budući da je Opći sud potvrdio tu analizu kao i novčanu kaznu koju je izrekla Komisija, Sud ističe da je nužno ispitati sve ugovorne aranžmane o kojima je riječ kao cjelinu. Imajući u vidu, među ostalim, gospodarski neobjašnjive prijenose vrijednosti koji proizlaze iz Biogaranova sporazuma u korist Nichea, Sud utvrđuje da Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava time što je ocijenio taj sporazum akcesornim Nicheovu sporazumu, s ciljem da se Nicheu isplati dodatna naknada kako bi ga se potaknulo na odustanak od ulaska na tržište perindoprila putem Nicheovog sporazuma.
Izricanje novčanih kazni
Naposljetku, Sud odbija različite prigovore koji se odnose na izricanje i izračun novčanih kazni, osim Servierovih prigovora koji se tiču trajanja povrede koja proizlazi iz Lupinova sporazuma. Konkretno, Sud odbija argumente prema kojima u novoj i složenoj situaciji, poput one o kojoj je u ovom predmetu riječ, za koju ne postoje prethodne odluke ili ranija sudska praksa, Komisija nije mogla izreći novčane kazne a da ne povrijedi načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni.
U potonjem pogledu Sud podsjeća na to da je točno da načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni zahtijeva da zakon jasno definira kaznena djela i za njih propisane kazne, ali ne zabranjuje naknadno objašnjenje pravila o kaznenoj odgovornosti sudskim tumačenjem od predmeta do predmeta, pod uvjetom da je rezultat razumno predvidiv u trenutku počinjenja povrede. Uzimajući u obzir doseg zabrane predviđene člankom 101. stavkom 1. UFEU-a, Servier je morao znati da je, time što je platio proizvođačima generičkih lijekova da ne uđu na tržište perindoprila, djelovao na način koji je zabranjen tom odredbom. Suprotno tomu, proizvođači generičkih lijekova mogli su razumno očekivati da će, time što su pristali na Servierovo plaćanje kako ne bi ušli na tržište perindoprila, postupili na način obuhvaćen zabranom iz članka 101. stavka 1. UFEU-a. Iz toga slijedi da, unatoč složenosti spornih sporazuma i njihova konteksta, uključeni poduzetnici nisu mogli zanemariti protupravnu prirodu tih sporazuma.
Zaključak
S obzirom na prethodno navedeno, Sud u cijelosti odbija žalbe proizvođača lijekova, osim one koju je podnio Servier, koju odbija samo djelomično. Kada je riječ o potonjoj, Sud konkretno prihvaća prigovore kojima se nastoji osporiti trajanje povrede koja se odnosi na Lupinov sporazum kao i, prema tome, prigovore koji se tiču izračuna novčane kazne izrečene Servieru zbog njegova sudjelovanja u navedenom sporazumu. Nadalje, budući da smatra da stanje postupka dopušta da se u predmetu odluči o tim prigovorima, Sud utvrđuje, s jedne strane, da je povreda koja se odnosi na Lupinov sporazum prestala na belgijskom, češkom, irskom i mađarskom tržištu u vrijeme ulaska na francusko tržište generičke verzije perindoprila koju je proizveo Sandoz te utvrđuje, s druge strane, novčanu kaznu izrečenu Servieru zbog njegova sudjelovanja u navedenom sporazumu u visini od 34745100 eura.
(
1
)	Presude od 12. prosinca 2018., Servier i dr./Komisija (T-691/14, EU:T:2018:922), Niche Generics/Komisija (T-701/14, EU:T:2018:921), Unichem Laboratories/Komisija (T-705/14, EU:T:2018:915), Teva UK i dr./Komisija (T-679/14, EU:T:2018:919), Lupin/Komisija (T-680/14, EU:T:2018:908), Mylan Laboratories i Mylan/Komisija (T-682/14, EU:T:2018:907), Biogaran/Komisija (T-677/14, EU:T:2018:910)
(
2
)	Odluka Komisije C(2014) 4955 final od 9. srpnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. [UFEU-a] i članka 102. [UFEU-a] (predmet AT.39612– Périndopril (Servier))
(
3
)	Presude od 12. prosinca 2018., Krka/Komisija (T-684/14, EU:T:2018:918) i Servier i dr./Komisija (T-691/14, EU:T:2018:922)
(
4
)	Presuda od 12. prosinca 2018., Servier i dr./Komisija (T-691/14, EU:T:2018:922)