62024TJ0289_RES
Predmet T-289/24
Brasserie Nationale (prije Brasseries Funck-Bricher et Bofferding) i Munhowen SA
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (šesto prošireno vijeće) od 2. srpnja 2025.
„Tržišno natjecanje – Koncentracije – Tržište veleprodaje pića – Članak 22. Uredbe (EZ) br. 139/2004 – Zahtjev za upućivanje predmeta Komisiji od strane tijela za tržišno natjecanje države članice koje prema nacionalnom pravu nije nadležno za ispitivanje koncentracije – Komisijina odluka o ispitivanju koncentracije – Rok za podnošenje zahtjeva za upućivanje predmeta – Pojam ‚obavještavanje’– Informacije o predmetnim poduzetnicima u zahtjevu za upućivanje – Jezično uređenje – Rok za obavijest o odluci Komisije o ispitivanju koncentracije – Utjecaj na trgovinu između država članica – Prijetnja znatnog utjecaja na tržišno natjecanje – Prikladnost zahtjeva za upućivanje predmeta”
Sudski postupak – Zastupanje stranaka – Tužba pravne osobe privatnog prava – Obveza zastupanja od strane odvjetnika koji je dovoljno neovisan o pravnoj osobi – Zastupanje po odvjetniku, predsjedniku upravnog odbora društva tužitelja – Nedopuštenost
(Statut Suda, čl. 19. st. 3. i čl. 53.)
(t. 31.-35.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Komisijina obveza obavještavanja dotičnih poduzetnika o zahtjevu za upućivanje – Informativni dopis sastavljen na jeziku koji nije službeni jezik države članice dotičnog poduzetnika – Povreda primjenjivog jezičnog uređenja – Nepostojanje štetnih posljedica za dotičnog poduzetnika – Nepostojanje učinka povrede jezičnog uređenja na pravilnost upravnog postupka
(Uredba Vijeća br. 1/2006, čl. 3. i Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22.)
(t. 38.-48.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Koncentracija koja ne podliježe obvezi prijave u državi članici koja je podnijela zahtjev za upućivanje – Rok za podnošenje zahtjeva za upućivanje – Početak tijeka – Datum obavještavanja o koncentraciji u dotičnoj državi članici – Pojam ‚obavještavanje’
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22. st. 1.)
(t. 52.-54., 58.-76.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Komisijina obveza obavještavanja dotičnih poduzetnika o zahtjevu za upućivanje – Doseg
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22. st. 2.)
(t. 101.-111.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Komisijina obveza obavještavanja dotičnih poduzetnika o svojoj odluci o zahtjevu za upućivanje – Doseg
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22. st. 3.)
(t. 115.-124.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Komisijina obveza obavještavanja dotičnih poduzetnika o zahtjevu za upućivanje – Komisijina obveza saslušanja dotičnih poduzetnika prije donošenja odluke o zahtjevu za upućivanje
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22. st. 2. i 3.)
(t. 132., 133.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Komisijino ispitivanje koncentracije – Pretpostavke – Utjecaj na trgovinu između država članica – Kriterij – Koncentracija koja bi mogla imati uočljiv utjecaj na trgovinsku razmjenu između država članica – Komisijina margina prosudbe – Nepostojanje očite pogreške u ocjeni
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22. st. 1. i 3.)
(t. 143.-170.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/2004 – Komisijino ispitivanje koncentracije – Pretpostavke – Prijetnja znatnog utjecaja na tržišno natjecanje na državnom području države članice koja je podnijela zahtjev za upućivanje – Kriterij – Stvarna opasnost znatnih štetnih učinaka na tržišno natjecanje na navedenom državnom području – Komisijina margina prosudbe – Nepostojanje očite pogreške u ocjeni
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22. st. 1. i 3.)
(t. 177.-183., 198.-201., 213.-215.)
Koncentracije između poduzetnika – Komisijino ispitivanje – Zahtjev za upućivanje koncentracije Komisiji koji je podnijelo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje – Zahtjev za upućivanje na temelju članka 22. Uredbe br. 139/20044 – Komisijino ispitivanje koncentracije – Ispunjeni formalni i materijalni uvjeti – Komisijina diskrecijska ovlast da odluči ispitati koncentraciju
(Uredba Vijeća br. 139/2004, čl. 22.)
(t. 220.-224.)
Kratak prikaz
Opći sud, zasjedajući u proširenom sastavu, odbio je tužbu za poništenje podnesenu protiv odluke Europske komisije (
1
) kojom je Komisija prihvatila zahtjev Autorité de concurrence du Grand-Duché de Luxembourg (Tijelo za tržišno natjecanje Velikog Vojvodstva Luksemburga, Luxembourg) (u daljnjem tekstu: TZTN) ispita spojivost koncentracije koju je objavilo luksemburško društvo Brasserie Nationale s unutarnjim tržištem. U tom okviru Opći sud je pojasnio početak roka predviđenog Uredbom br. 139/2004 (
2
) za podnošenje takvog zahtjeva od strane nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje.
Društvo Brasserie Nationale, koje se bavi proizvodnjom piva i mineralne vode, obratilo se 22. prosinca 2023. TZTN-u kako bi ga obavijestilo da njegovo luksemburško društvo kći u stopostotnom vlasništvu, Munhowen, namjerava kupiti Boissons Heintz. Munhowen i Boissons Heintz, čija se sjedišta oboma nalaze u Luksemburgu, bave se veleprodajom pića, prvi u Luksemburgu i susjednim regijama Francuske i Belgije, a drugi samo u Luksemburgu.
Najavljena koncentracija nije bila od značaja za cijelu Uniju u smislu članka 1. Uredbe br. 139/2004 i stoga nije trebala biti prijavljena Komisiji. Budući da u Luksemburgu ne postoji sustav kontrole koncentracija, u toj državi članici nije postojala ni obveza prijave u tom pogledu. Koncentracija ne zahtijeva ni prijavu u drugoj državi članici Europske unije ili jednoj od država stranaka Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP).
TZTN je 7. veljače 2024., nakon nekoliko razgovora s Brasserie Nationaleom, Munhowenom i trećim osobama, zatražio od Komisije da ispita predmetnu koncentraciju na temelju članka 22. stavka 1. Uredbe br. 139/2004 (u daljnjem tekstu: zahtjev za upućivanje predmeta).
Komisija je 8. veljače 2024. o zahtjevu za upućivanje predmeta obavijestila tijela drugih država članica nadležna za tržišno natjecanje i Nadzorno tijelo Europskog udruženja za slobodnu trgovinu. Međutim, nijedna država članica ili država koja je stranka Sporazuma o EGP-u nije zatražila pridruživanje zahtjevu za upućivanje predmeta.
Dopisom od istog dana Komisija je obavijestila Brasserie Nationale o zahtjevu za upućivanje predmeta te ga je pozvala da se očituje. Komisija je 9. veljače 2024. taj dopis proslijedila pravnim zastupnicima Brasserie Nationalea i Munhowena.
Nakon što je primila očitovanja društva Brasserie Nationale na zahtjev za upućivanje predmeta, Komisija je odlukom od 14. ožujka 2024. prihvatila taj zahtjev.
Brasserie Nationale i njegovo društvo kći Munhowen stoga su Općem sudu podnijeli tužbu za poništenje te odluke.
Ocjena Općeg suda
U prilog svojoj tužbi tužitelji su, među ostalim, tvrdili da je TZTN Komisiji podnio zahtjev za upućivanje predmeta nakon isteka roka primjenjivog na temelju Uredbe br. 139/2004.
U tom pogledu Opći sud je primijetio da se u skladu s člankom 22. stavkom 1. drugom alinejom Uredbe br. 139/2004 „zahtjev […] podnosi najkasnije 15 radnih dana nakon datuma prijave koncentracije ili, ako prijava nije potrebna, nakon što je to na drugi način obznanjeno predmetnoj državi članici”. Opći sud je utvrdio da, osim toga, budući da u Luksemburgu ne postoji sustav kontrole koncentracija, u toj državi članici nije postojala ni obveza prijave u tom pogledu. Stoga je početak roka od petnaest radnih dana u ovom slučaju bio datum obavijesti o toj koncentraciji TZTN-u.
Komisija je u pobijanoj odluci potvrdila poštovanje roka od petnaest radnih dana jer je koncentracija priopćena TZTN-u najranije 17. siječnja 2024., odnosno na datum na koji je on prvi put primio relevantne informacije o toj koncentraciji i njezinim učincima koji mu omogućuju da preliminarno procijeni jesu li ispunjeni uvjeti za zahtjev za upućivanje predmeta na temelju članka 22. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 139/2004.
Međutim, tužitelji su osporavali tu Komisijinu argumentaciju, tvrdeći da „obavještavanje” o koncentraciji u smislu članka 22. stavka 1. drugog podstavka Uredbe br. 139/2004 ne zahtijeva aktivno podnošenje relevantnih informacija na temelju kojih bi nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje moglo preliminarno ocijeniti jesu li ispunjeni uvjeti za zahtjev za upućivanje predmeta.
Pozivajući se na ustaljenu sudsku praksu, Opći sud je podsjetio na to da značenje pojma „obavještavanje” u smislu članka 22. stavka 1. drugog podstavka Uredbe EU-a br. 139/2004 treba odrediti na temelju doslovnog, kontekstualnog, teleološkog i povijesnog tumačenja te odredbe.
Stoga, nakon što je utvrdio da se različite jezične verzije te odredbe ne podudaraju, Opći sud je istaknuo da je s povijesnog gledišta upotreba izraza „obavještavanje” bila nužna kako bi se državama članicama koje nemaju nacionalne propise u području kontrole koncentracija omogućilo da od Komisije zatraže kontrolu koncentracija koje mogu imati negativne učinke na njihovo državno područje, ako te koncentracije također utječu na trgovinu među državama članicama. Ipak, osim tog povijesnog prikaza, na temelju navedenog tumačenja ne može se ni pojasniti tekst članka 22. stavka 1. drugog podstavka Uredbe br. 139/2004.
Suprotno tomu, kontekstualno tumačenje članka 22. stavka 1. drugog podstavka Uredbe EU-a o koncentracijama otkriva da se „obavještavanje” mora sastojati od aktivnog podnošenja informacija nadležnom tijelu zainteresirane države članice koje mu omogućuje da provede prethodnu procjenu uvjeta predviđenih u prvom podstavku tog stavka, u kojima se može podnijeti zahtjev za upućivanje predmeta.
To kontekstualno tumačenje potvrđeno je teleološkim tumačenjem članka 22. stavka 1. drugog podstavka Uredbe br. 139/2004 jer se njime omogućuje da se osigura kontrola koncentracija u rokovima koji su istodobno u skladu sa zahtjevima dobre uprave i sa zahtjevima u poslovnom svijetu.
Osim toga, budući da se tim tumačenjem osigurava da je početak roka predviđenog člankom 22. stavkom 1. drugim podstavkom Uredbe br. 139/2004 jasno definiran, ono se nameće i s obzirom na načelo pravne sigurnosti.
Stoga je Opći sud zaključio da obavještavanje u smislu članka 22. stavka 1. drugog podstavka Uredbe br. 139/2004 mora, kad je riječ o njezinu obliku, uključivati aktivno podnošenje relevantnih informacija nadležnom tijelu dotične države članice i, kad je riječ o njezinu sadržaju, sadržavati dostatne informacije kako bi to tijelo moglo provesti prethodnu ocjenu uvjeta predviđenih u prvom podstavku tog stavka. U tom kontekstu nije relevantno jesu li te informacije dostavili predmetni poduzetnici ili treće osobe ili bilo koji drugi izvor.
S obzirom na prethodno navedeno, Opći sud je utvrdio da se, s obzirom na to da ne postoji dokaz o aktivnom podnošenju TZTN-u svih informacija relevantnih za preliminarnu ocjenu uvjeta iz članka 22. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 139/2004 prije 17. siječnja 2024., Komisiji ne može prigovoriti da je u pobijanoj odluci utvrdila taj datum kao početak roka od petnaest radnih dana, kako je on predviđen u drugom podstavku navedenog stavka.
Usto, Opći sud je odbio tužbeni razlog za poništenje kojim se osporava Komisijino utvrđenje iz pobijane odluke prema kojem je, s obzirom na nepostojanje nacionalnog sustava kontrole koncentracija u Luksemburgu, prihvaćanje zahtjeva za upućivanje predmeta bilo primjereno i u skladu s njezinom diskrecijskom ovlašću.
U tom pogledu, tužitelji su tvrdili da članak 22. Uredbe EU-a o koncentracijama predstavlja pravno uređenje čiji su uvjeti primjene predviđeni u stavku 3. tog članka. Razmatranja o primjerenosti ne nalaze se u takvom sustavu, tako da se pitanje prikladnosti navedenog prihvaćanja ne postavlja.
Nakon što je podsjetio na to da se člankom 22. Uredbe 139/2004 Velikom Vojvodstvu Luksemburgu omogućuje da od Komisije zatraži ispitivanje koncentracije, i to unatoč nepostojanju nacionalnih propisa u području kontrole koncentracija u toj državi članici, Opći sud je naglasio da, u skladu sa stavkom 3. tog članka, Komisija „može” odlučiti ispitati koncentraciju u pogledu koje je podnesen takav zahtjev za upućivanje predmeta ako su ispunjeni formalni i materijalni uvjeti predviđeni tom odredbom.
Iako iz toga slijedi da ti uvjeti moraju biti ispunjeni za prihvaćanje zahtjeva za upućivanje predmeta, izraz „može” znači da ga Komisija nije obvezna prihvatiti, nego raspolaže marginom prosudbe u tom pogledu. Stoga je u ovom slučaju Komisija imala pravo ocijeniti prikladnost upućivanja predmeta koncentracije uzimajući u obzir elemente koji obilježavaju konkretnu situaciju.
S obzirom na prethodno navedeno i nakon što je odbio druge prigovore koje su istaknuli tužitelji, Opći sud je odbio tužbu za poništenje u cijelosti.
(
1
)	Odluka Europske komisije C(2024)°1788 final od 14. ožujka 2024., donesena na temelju članka 22. stavka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73. i ispravak SL 2024./90828, L) i članka 57. Sporazuma o EGP-u (u daljnjem tekstu: pobijana odluka)
(
2
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73. i ispravak SL 2024./90828, L)