62013CO0082
DOMSTOLENS KENDELSE (Sjette Afdeling)
7. oktober 2013 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse — fælles landbrugspolitik — fælles foranstaltninger — Kommissionens manglende udbetaling af tilskuddet — en medlemsstats tilbagekaldelse af sit bidrag — faktisk spørgsmål — intern situation — Domstolen åbenbart inkompetent — beskrivelse af de faktiske omstændigheder — utilstrækkelig — hypotetisk spørgsmål — åbenbart afvisningsgrundlag«
I sag C-82/13,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Consiglio di Stato (Italien) ved afgørelse af 30. oktober 2012, indgået til Domstolen den 19. februar 2013, i sagen:
Società cooperativa Madonna dei miracoli
mod
Regione Abruzzo,
Ministero delle Politiche Agricole e Forestali,
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, M. Berger (refererende dommer), og dommerne E. Levits og J.-J. Kasel,
generaladvokat: Y. Bot
justitssekretær: A. Calot Escobar,
idet Domstolen, efter at have hørt generaladvokaten, har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i overensstemmelse med artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Europa-Kommissionens adfærd i forbindelse med Kommissionens angivelige tilbagekaldelse af et fællesskabstilskud inden for rammerne af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Udviklingssektionen, vedrørende midlerne for 1992.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Società cooperativa Madonna dei miracoli på den ene side og Regione Abruzzo (regionen Abruzzo) og Ministero delle Politiche Agricole e Forestali (ministeriet for land- og skovbrug) på en anden side vedrørende tilbagekaldelse af det regionale tilskud, som den italienske stat havde tildelt sagsøgeren i hovedsagen i forbindelse med et investeringsprojekt inden for rammerne af det operationelle program i Regione Abruzzo.
Retsforskrifter
3
Artikel 42, litra a), i regionallov nr. 31 af 3. juni 1982 vedrørende organisk lov til udvikling af landbruget i regionen Abruzzo i perioden 1982-1985 (herefter »regionallov nr. 31/1982«) bestemmer:
»Regionen fremmer erhvervelse, fremstilling, udvidelse og modernisering af anlæg til forarbejdning af landbrugsvarer og zootekniske produkter samt af anlæg til integreret produktion, herunder udstyr og relevant tilbehør med følgende støtte:
a)
initiativer berettiget til finansiering gennem EUGFL (forordning nr. 355/77): kapitaltilskud i et omfang svarende til 25% af de støtteberettigede udgifter.
[...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
4
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Società cooperativa Madonna dei Miracoli, en virksomhed i vinsektoren, fik tildelt et regionalt tilskud på 438750000 ITL (226595,46 EUR, svarende til 25% af de samlede støtteberettigede udgifter) i forbindelse med et investeringsprojekt vedrørende modernisering af den teknologiske proces til vinfremstilling inden for rammerne af det operationelle program for Regione Abruzzo vedrørende midlerne for 1992, som godkendtes af Kommissionen.
5
Investeringen henhører under EUGFL, Udviklingssektionen, vedrørende finansiering af den fælles landbrugspolitik med henblik på forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter. I den foreliggende sag skulle de samlede støtteberettigede udgifter have været finansieret af Kommissionen i et omfang svarende til 50% og af den pågældende medlemsstat i et omfang svarende til 25%, sidstnævnte i form af tildeling af det af hovedsagen omhandlede regionale tilskud i henhold til artikel 42, litra a), i regionallov nr. 31/1982, der ifølge Consiglio di Stato er et supplement til og en del af fællesskabstilskuddet.
6
Under proceduren for udbetaling af tilskuddet gennemførte Kommissionen kontrolbesøg, hvis resultater ledte Kommissionen til at fastslå, at brugen af den finansierede teknologi ikke opfyldte udvælgelseskriterierne for støtteberettigede projekter i henhold til de relevante fællesskabsbestemmelser. Denne institution udbetalte derfor ikke tilskuddet.
7
Ved kendelse af 19. juli 2000 (herefter »den omtvistede beslutning«) vedtog Regione Abruzzo en kendelse om tilbagekaldelse af det regionale tilskud vedrørende dette projekt med den begrundelse, at dette tilskud var et supplement til fællesskabstilskuddet.
8
Sagsøgeren i hovedsagen anlagde sag for Tribunale amministrativo regionale dell’Abruzzo med påstand om annullation af den omtvistede beslutning. Nævnte ret forkastede søgsmålet, hvorfor sagsøgeren iværksatte appel for den forelæggende ret. Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at den omtvistede beslutning er baseret på den fejlagtige forudsætning, at fællesskabstilskuddet var blevet tilbagekaldt, og at det regionale tilskud derfor også skulle tilbagekaldes.
9
Den forelæggende ret har anført, at afgørelsen i hovedsagen i det væsentlige afhænger af fortolkningen af adfærden udvist af Den Europæiske Unions organer, hvis passivitet med hensyn til udbetalingen af det tilskud, som tidligere var blevet tildelt sagsøgeren i hovedsagen, af Regione Abruzzo såvel som af den nationale ret i første instans var blevet kvalificeret som en »stiltiende tilbagekaldelse af tilskuddet«, hvilket bestrides af sagsøgeren i hovedsagen.
10
Under disse omstændigheder har Consiglio di Stato besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Principalt: Er det korrekt, at […]Kommissionen har tilbagekaldt tildelingen af fællesskabstilskuddet, og med hvilken akt er dette da sket?
2)
Subsidiært:
a)
Hvilken retlig værdi har Kommissionens passivitet, som bevirkede, at fællesskabstilskuddet ikke blev udbetalt?
b)
Er den passivitet, som bevirkede, at […]Kommissionen ikke udbetalte fællesskabstilskuddet, til hinder for anvendelsen af artikel 42, litra a), i […] regionallov nr. 31/1982, der danner grundlag for at tildele [sagsøgeren i hovedsagen] det regionale tilskud som supplement til fællesskabstilskuddet, og dermed til hinder for betalingen af det regionale tilskud?
3)
Under alle omstændigheder, hvilke forpligtelser har Italien som medlemsstat i tilfælde af vedvarende passivitet fra […]Kommissionens side?«
Om Domstolens kompetence og formaliteten vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse
11
Det bemærkes for det første, at ifølge artikel 267 TEUF, som er baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner, har Domstolen alene kompetence til at træffe afgørelse vedrørende fortolkningen eller gyldigheden af en EU-forskrift på grundlag af de faktiske omstændigheder, sådan som de er beskrevet af den nationale ret (jf. i denne retning bl.a. dom af 14.1.2010, sag C-226/08, Stadt Papenburg, Sml. I, s. 131, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis). Til gengæld tilkommer det udelukkende den forelæggende ret at fortolke den nationale lovgivning (jf. bl.a. dom af 15.1.2013, sag C-416/10, Križan m.fl., præmis 58 og den deri nævnte retspraksis). Endvidere er et faktisk spørgsmål inden for rammerne af den præjudicielle procedure unddraget Domstolens kompetence og henhører under den nationale ret (dom af 22.3.1972, sag 80/71, Merluzzi, Sml. 1972, s. 175, præmis 10).
12
For det andet bemærkes, at et præjudicielt spørgsmål, som er forelagt af en national ret, ifølge fast retspraksis må afvises, når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål (jf. dom af 15.10.2009, sag C-101/08, Audiolux m.fl., Sml. I, s. 9823, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis). Således ville Domstolen overskride grænserne for sin opgave, hvis den besluttede at afgøre et spørgsmål af hypotetisk karakter uden at råde over de nødvendige faktiske og retlige oplysninger (dom af 16.7.1992, sag C-83/91, Meilicke, Sml. I, s. 4871, præmis 32 og 33).
13
I den foreliggende sag må det hvad angår det første spørgsmål stillet inden for rammerne af denne præjudicielle forelæggelse konstateres, at Domstolen med dette spørgsmål opfordres til at udtale sig om spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen har tilbagekaldt tildelingen af et EU-tilskud, og i bekræftende fald at præcisere, med hvilke retsakter dette er sket. Disse spørgsmål udgør imidlertid klart faktiske spørgsmål, og er således unddraget Domstolens bedømmelse inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 267 TEUF.
14
Med sit andet spørgsmål, litra a), opfordrer den forelæggende ret Domstolen til at fastlægge den retlige værdi, som skal tillægges Kommissionens passivitet. Denne retlige kvalificering forudsætter imidlertid en forudgående faktisk fortolkning af denne institutions adfærd i løbet af en periode på næsten to årtier. Som anført i den foregående præmis tilkommer det ikke Domstolen at foretage en sådan fortolkning. Eftersom Domstolen endvidere ikke under den foreliggende procedure kan fastslå Kommissionens påståede passivitet, er spørgsmålet, om hvilken retlig værdi nævnte passivitet skal tillægges, rent hypotetisk. Desuden har den forelæggende ret ikke givet Domstolen de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af det forelagte spørgsmål.
15
Hvad angår det andet spørgsmål, litra b), hvormed den forelæggende ret ønsker oplyst, om en påstået passivitet fra Kommissionens side som den i hovedsagen omhandlede er til hinder for anvendelsen af artikel 42, litra a), i regionallov nr. 31/1982, bemærkes, at dette spørgsmål vedrører fortolkningen af en bestemmelse i national ret, i dette tilfælde en bestemmelse i regionen Abruzzos regionallov. Som fremhævet i denne kendelses præmis 11, tilkommer en sådan fortolkning udelukkende de nationale domstole, således at det er åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at træffe afgørelse i den henseende.
16
Hvad endelig angår det tredje spørgsmål, hvormed Domstolen anmodes om at præcisere de forpligtelser, som påhviler den italienske stat i tilfælde af en vedvarende passivitet fra Kommissionens side, må det for det første konstateres, at dette spørgsmål er af rent hypotetisk karakter af de samme grunde som dem, der er angivet i denne kendelses præmis 14. For det andet indeholder forelæggelsesafgørelsen under alle omstændigheder ikke de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at Domstolen kan foretage en saglig korrekt besvarelse af dette spørgsmål.
17
Det må under disse omstændigheder på grundlag af artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement konstateres, at det er åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at besvare de af Consiglio di Stato forelagte spørgsmål, og at det endvidere er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse skal afvises.
Sagens omkostninger
18
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser bestemmer Domstolen (Sjette Afdeling):
1)
Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare de af Consiglio di Stato (Italien) forelagte spørgsmål.
2)
Iøvrigt er det åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse skal afvises.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.