61996CJ0210_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-210/96,
angaaende en anmodning, som Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Gut Springenheide GmbH,
Rudolf Tusky
mod
Oberkreisdirektor des Kreises Steinfurt - Amt fuer Lebensmittelueberwachung,
procesdeltager: Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 10, stk. 2, litra e), i Raadets forordning (EOEF) nr. 1907/90 af 26. juni 1990 om handelsnormer for aeg (EFT L 173, s. 5),
har
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J.C. Moitinho de Almeida, D.A.O. Edward og J.P. Puissochet (refererende dommer),
generaladvokat: J. Mischo
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Gut Springenheide GmbH og Rudolf Tusky ved advokat Bernhard Stueer, Muenster
- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Frédéric Pascal, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- den oestrigske regering ved ambassadoer Franz Cede, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget
- den svenske regering ved afdelingschef Lotty Nordling, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, bistaaet af advokaterne Hans-Juergen Rabe og Georg M. Berrisch, Hamburg,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 29. januar 1998 er afgivet mundtlige indlaeg af Gut Springenheide GmbH og Rudolf Tusky ved Bernhard Stueer, af den tyske regering ved fuldmaegtig Corinna Ullrich, Forbundsjustitsministeriet, som befuldmaegtiget, og af Kommissionen ved Klaus-Dieter Borchardt og Hans-Juergen Rabe,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 12. marts 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 8. februar 1996, indgaaet til Domstolen den 20. juni 1996, har Bundesverwaltungsgericht i medfoer af EF-traktatens artikel 177 stillet tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1907/90 af 26. juni 1990 om handelsnormer for aeg (EFT L 173, s. 5).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en tvist mellem Gut Springenheide GmbH (herefter »Gut Springenheide«) og dets forretningsfoerer Rudolf Tusky paa den ene side og Oberkreisdirektor des Kreises Steinfurt - Amt fuer Lebensmittelueberwachung (kredsdirektoeren for Steinfurt - Levnedsmiddelkontrollen, herefter »Levnedsmiddelkontrollen«) paa den anden side vedroerende en erklaering paa emballagerne til de af Gut Springenheide forhandlede aeg og en indlaegsseddel i disse emballager.
Faellesskabsbestemmelserne
3 Raadets forordning (EOEF) nr. 2771/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for aeg (EFT L 282, s. 49) bestemmer, at der fastsaettes handelsnormer, som bl.a. kan vedroere inddeling i kvalitets- og vaegtklasser, emballering, oplagring, transport, praesentation og maerkning af aeg. I henhold til denne forordning udstedte Raadet forordning nr. 1907/90, som ophaevede og erstattede Raadets forordning (EOEF) nr. 2772/75 af 29. oktober 1975 om handelsnormer for aeg (EFT L 282, s. 56).
4 I artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1907/90 opregnes de angivelser, der obligatorisk skal paafoeres aegpakninger. Blandt disse angivelser er navn eller firmabetegnelse, samt adresse paa den virksomhed, der har pakket aeggene eller foranlediget dem pakket, idet det navn, firmanavn eller firmamaerke, som anvendes af virksomheden, kun kan anfoeres, hvis det ikke indeholder nogen angivelser, der er uforenelige med forordningen med hensyn til aeggenes kvalitet eller friskhed, det produktionssystem, hvorunder de er produceret, eller aeggenes oprindelse [artikel 10, stk. 1, litra a)].
5 Samme forordnings artikel 10, stk. 2, bestemmer, at pakninger ogsaa kan baere et vist antal yderligere oplysninger, heriblandt erklaeringer, der skal fremme salget, naar saadanne erklaeringer og den maade, de er fremsat paa, ikke vil kunne vildlede forbrugeren [artikel 10, stk. 2, litra e)]. Den sidstnaevnte bestemmelse er blevet aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2617/93 af 21. september 1993 (EFT L 240, s. 1), hvorved det praeciseres, at de valgfrie oplysninger af reklamemaessig art, der anbringes paa aegpakningerne, kan omfatte symboler og henvise til saavel aeg som til andre varer. Denne aendring er dog uden betydning i naervaerende sag.
6 I henhold til artikel 10, stk. 3, foerste afsnit, i forordning nr. 1907/90 maa yderligere datoer samt oplysninger om produktionssystem og aeggenes oprindelse kun anvendes ifoelge regler, der fastsaettes efter fremgangsmaaden i artikel 17 i forordning nr. 2771/75. Disse regler skal isaer daekke de udtryk, der anvendes i angivelserne af produktionssystem, og kriterierne for aeggenes oprindelse.
7 Artikel 14 i forordning nr. 1907/90 bestemmer naermere, at pakningerne kun maa forsynes med de i denne forordning omhandlede angivelser.
8 Den 15. maj 1991 udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 1274/91 om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 1907/90 (EFT L 121, s. 11). Artikel 18 er blevet aendret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2401/95 af 12. oktober 1995 (EFT L 246, s. 6).
Tvisten i hovedsagen
9 Gut Springenheide forhandler faerdigpakkede aeg under betegnelsen »6-Korn - 10 frische Eier« (6-korn - 10 friske aeg). Ifoelge selskabet indgaar de seks paagaeldende kornsorter i hoensefoderblandingen med 60%. En indlaegsseddel i hver aegpakning fremhaever de kvaliteter, som aeggene opnaar paa grund af dette foder.
10 Efter at Levnedsmiddelkontrollen gentagne gange havde meddelt Gut Springenheide sine forbehold over for betegnelsen »6-korn - 10 friske aeg« og denne indlaegsseddel, paalagde det den 24. juli 1989 selskabet at afskaffe dem. Der blev i oevrigt paalagt dets forretningsfoerer Tusky en boede den 5. september 1990.
11 Ved dom af 11. november 1992 frifandt Verwaltungsgericht Muenster sagsoegte under den sag, som Gut Springenheide og Tusky anlagde til proevelse af afgoerelsen, med den begrundelse, at den omtvistede betegnelse og indlaegsseddel var i strid med § 17, stk. 1, i Lebensmittel- und Bedarfsgegenstaendegesetz (lov om levnedsmidler og almindelige forbrugsvarer), som forbyder vildledende oplysninger.
12 Gut Springenheide og Tusky fik ikke medhold i deres anke af denne dom. Ankeinstansen fandt nemlig, at den paagaeldende betegnelse og indlaegsseddel var i strid med artikel 10, stk. 1, litra a), og stk. 2, litra e), i forordning nr. 1907/90. Ifoelge denne ret kan betegnelsen »6-korn - 10 friske aeg«, som ligeledes er et varemaerke, og indlaegssedlen vildlede en ikke ubetydelig del af forbrugerne, for saa vidt der herved med urette antydes, at hoensefoderet udelukkende er sammensat af de angivne seks kornsorter, og at aeggene har saerlige egenskaber.
13 Gut Springenheide og Tusky indgav revisionsanke til proevelse af denne dom for Bundesverwaltungsgericht. De gjorde gaeldende, at den omtvistede betegnelse og indlaegsseddel udgjorde absolut noedvendige oplysninger for forbrugeren, og at ankeinstansen ikke havde henvist til nogen sagkyndig udtalelse, som godtgjorde, at de vildledte koeberen.
14 Bundesverwaltungsgericht finder, at tvisten skal afgoeres paa grundlag af artikel 10 i forordning nr. 1907/90, men den naerer tvivl med hensyn til fortolkningen af denne bestemmelses stk. 2, litra e), som tillader, at der paa pakningen anbringes erklaeringer, der skal fremme salget, naar saadanne erklaeringer, og den maade, de er fremsat paa, ikke vil kunne vildlede forbrugeren. Ifoelge den forelaeggende ret kan denne bestemmelse nemlig fortolkes paa to maader. Enten skal afgoerelsen af, om de paagaeldende oplysninger er vildledende, traeffes paa grundlag af forbrugernes faktiske forventning, og i saa fald skal denne forventning i givet fald fastslaas paa grundlag af en rundspoerge blandt et repraesentativt udvalg af forbrugere eller paa grundlag af en sagkyndig udtalelse, eller ogsaa er den paagaeldende bestemmelse baseret paa et objektivt koeberbegreb, som kun skal fortolkes juridisk, uafhaengigt af forbrugernes konkrete forventning.
15 Bundesverwaltungsgericht har paa denne baggrund besluttet at udsaette sagen og stillet Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Skal det ved den ifoelge artikel 10, stk. 2, litra e), i forordning (EOEF) nr. 1907/90 noedvendige vurdering af, om erklaeringer, der skal fremme salget, kan vildlede forbrugeren, fastslaas, hvad der er den faktiske forventning hos de forbrugere, som erklaeringen henvender sig til, eller er bestemmelsen baseret paa et mere objektivt forbrugerbegreb, som alene skal fortolkes juridisk?
2) Saafremt den faktiske forbrugerforventning er afgoerende, opstaar foelgende spoergsmaal:
a) Er det den opmaerksomme gennemsnitsforbrugers opfattelse eller den overfladiske forbrugers opfattelse, der er afgoerende?
b) Kan det procentvis fastslaas, hvor stor en andel af forbrugere der er noedvendig for at begrunde en afgoerende forbrugerforventning?
3)
Saafremt det afgoerende kriterium er et objektivt forbrugerbegreb, som alene skal fortolkes juridisk, hvorledes skal dette begreb da bestemmes?«
Indledende betragtninger
16 For det foerste har den franske regering udtrykt tvivl om, hvorvidt de stillede spoergsmaal kan antages til realitetsbehandling, fordi forordning nr. 1907/90 er traadt i kraft den 1. oktober 1990, altsaa efter de faktiske omstaendigheder i hovedsagen.
17 Hertil bemaerkes, at bestemmelserne i artikel 10, stk. 2, litra e), i denne forordning, som er relevante i naervaerende sag, i det vaesentlige svarer til bestemmelserne i artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 2772/75, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1831/84 af 19. juni 1984 (EFT L 172, s. 2), som forordning nr. 1907/90 har ophaevet og erstattet.
18 Dernaest er det under retsmoedet blevet anfoert saavel af Gut Springenheide som af den tyske regering og Kommissionen, at da soegsmaalet i hovedsagen har til formaal at faa fastslaaet, at sagsoegernes adfaerd er i overensstemmelse med gaeldende bestemmelser, skal den forelaeggende ret tage de bestemmelser i betragtning, der er gaeldende paa det tidspunkt, hvor den skal traeffe sin afgoerelse, eller i hvert fald de bestemmelser, der var gaeldende, da sagen blev anlagt. Hovedsagen vedroerer saaledes ikke den boede, som er blevet paalagt forretningsfoereren for det selskab, der er sagsoeger i hovedsagen.
19 De af Bundesverwaltungsgericht stillede spoergsmaal skal saaledes besvares (jf. tilsvarende dom af 25.2.1992, sag C-203/90, Gutshof Ei, Sml. I, s. 1003, praemis 12).
20 For det andet mener den franske regering, at det ikke er noedvendigt at naere tvivl om den fortolkning af artikel 10, stk. 2, litra e), i forordning nr. 1907/90, som oenskes af den forelaeggende ret, da denne bestemmelse under alle omstaendigheder forbyder en erklaering som den i denne sag omhandlede. Den har herved anfoert, at betegnelsen »6-korn - 10 friske aeg« henviser til foder til laeggehoens og foelgelig er knyttet til produktionssystemet for fjerkraeet som naevnt i forordningens artikel 10, stk. 3. Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 1274/91, som udtoemmende opregner de paaskrifter til angivelse af produktionssystemet, som pakningerne maa baere, naevner imidlertid ikke den omtvistede paaskrift.
21 Denne fortolkning kan ikke laegges til grund.
22 I henhold til artikel 18 i forordning nr. 1274/91, som aendret ved forordning nr. 2401/95, kan smaa pakninger, der indeholder aeg i en bestemt klasse, i givet fald forsynes med en af foelgende paaskrifter til angivelse af et produktionssystem, som omhandlet i artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1907/90: »AEg fra fritgaaende hoens«, »Skrabeaeg«, »AEg fra volierehoensehold« og »AEg fra burhoens«. Disse paaskrifter kan kun anvendes til aeg, der er produceret paa bedrifter, som opfylder betingelserne i forordningens bilag II, der i det vaesentlige angaar det terraen eller det areal, der er til raadighed for hoensene, men ikke deres foder.
23 Ifoelge attende betragtning til forordning nr. 1274/91 har disse bestemmelser til formaal at beskytte forbrugerne mod udsagn, som ville kunne blive fremsat i den svigagtige hensigt at opnaa hoejere priser end de gaeldende priser for aeg fra burhoens. Bestemmelserne skal saaledes alene regulere paaskrifter vedroerende de produktionsformer, som kan paafoeres aegpakningerne uafhaengigt af det foder, som dyrene faar. Dette er i oevrigt ikke afhaengigt af den valgte produktionsform.
24 Der kan ikke drages nogen anden konklusion af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1538/91 af 5. juni 1991 om gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 1906/90 om handelsnormer for fjerkraekoed (EFT L 143, s. 11).
25 Ganske vist omfatter denne forordnings artikel 10, sammenholdt med dens bilag IV, blandt de fakultative paaskrifter om produktionsformen, paaskrifter vedroerende dyrenes foder. Der er imidlertid her tale om en anden ordning med specifikke bestemmelser, som af de grunde, generaladvokaten har fremfoert i punkt 31-38 i sit forslag til afgoerelse, ikke kan inddrages i denne sag ved fortolkningen af forordning nr. 1274/91.
26 Det foelger af det foregaaende, at bestemmelserne i forordning nr. 1907/90 og nr. 1274/91 om paaskrifter vedroerende produktionsformen for laeggehoens ikke er til hinder for, at der paa aegpakninger anbringes en erklaering af typen »6-korn - 10 friske aeg«.
De praejudicielle spoergsmaal
27 Med sine tre spoergsmaal, som maa besvares under ét, oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, hvilken forbruger der skal refereres til ved afgoerelsen af, om en oplysning, der skal fremme salget af aeg, kan vildlede forbrugeren i strid med artikel 10, stk. 2, litra e), i forordning nr. 1907/90.
28 Ved besvarelsen af disse spoergsmaal bemaerkes foerst, at der ogsaa findes bestemmelser svarende til den sidstnaevnte bestemmelse, som har til formaal at hindre enhver form for vildledning af forbrugeren, i en raekke retsakter i afledt ret med generel eller sektoriel raekkevidde, herunder Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler (EFT 1979 L 33, s. 1) eller Raadets forordning (EOEF) nr. 2392/89 af 24. juli 1989 om fastsaettelse af almindelige regler for betegnelse og praesentation af vin og druemost (EFT L 232, s. 13).
29 Beskyttelse af forbrugere, konkurrenter og offentligheden i almindelighed mod vildledende reklame omhandles i oevrigt af Raadets direktiv 84/450/EOEF af 10. september 1984 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame (EFT L 250, s. 17). I henhold til artikel 2, stk. 2, forstaas der ved vildledende reklame enhver reklame, som paa nogen maade, herunder dens udformning, skaber eller er egnet til at skabe et urigtigt indtryk hos de personer, som den er rettet til eller naar ud til, og som paa grund af sin vildledende karakter kan antages at paavirke deres oekonomiske adfaerd eller som af disse grunde skader eller er egnet til at skade en konkurrent.
30 Det bemaerkes ligeledes, at Domstolen gentagne gange har behandlet spoergsmaalet, om en betegnelse, et varemaerke, eller en oplysning i reklamer har vaeret vildledende i henhold til traktatens eller den afledte rets bestemmelser, og at den, hver gang de foreliggende oplysninger i sagen forekom den tilstraekkelige og den fandt en loesning noedvendig, selv har afgjort dette spoergsmaal frem for at henvise det til den nationale rets endelige vurdering (jf. bl.a. dom af 7.3.1990, sag C-362/88, GB-INNO-BM, Sml. I, s. 667, af 13.12.1990, sag C-238/89, Pall, Sml. I, s. 4827, af 18.5.1993, sag C-126/91, Yves Rocher, Sml. I, s. 2361, af 2.2.1994, sag C-315/92, Verband Sozialer Wettbewerb, Sml. I, s. 317, af 29.6.1995, sag C-456/93, Langguth, Sml. I, s. 1737, og af 6.7.1995, sag C-470/93, Mars, Sml. I, s. 1923).
31 Det fremgaar af disse domme, at Domstolen ved afgoerelsen af, om en betegnelse, et varemaerke eller en oplysning i en reklame kunne vildlede koeberen, har taget den formodede forventning hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmaerksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger i betragtning uden at have anordnet en sagkyndig undersoegelse eller bestilt en opinionsundersoegelse.
32 De nationale retter boer foelgelig normalt vaere i stand til paa samme betingelser at vurdere, om en oplysning i en reklame er vildledende.
33 Det bemaerkes endvidere, at Domstolen i andre sager, hvor den ikke raadede over de noedvendige oplysninger, og hvor det ikke forekom den noedvendigt at traeffe afgoerelse paa sagens davaerende udviklingstrin, har overladt det til den nationale ret at afgoere, om den betegnelse, det varemaerke eller den oplysning i en reklame, som tvisten drejede sig om, var vildledende (jf. bl.a. dom i den naevnte sag Gutshof-Ei, af 17.3.1983, sag 94/82, De Kikvorsch, Sml. s. 947, og af 26.11.1996, sag C-313/94, Graffione, Sml. I, s. 6039).
34 I dom af 16. januar 1992, X (sag C-373/90, Sml. I, s. 131, praemis 15 og 16), har Domstolen bl.a. med hensyn til direktiv 84/450 fastslaaet, at det tilkom den nationale ret paa grundlag af omstaendighederne i sagen at undersoege, om en reklame, som praesenterede biler som nye, skoent de var blevet indregistreret med henblik paa import, men dog aldrig havde vaeret taget i brug, under hensyn til de forbrugere, som reklamen henvendte sig til, kunne betragtes som vildledende, for saa vidt som den paa den ene side maatte have til formaal at skjule, at de koeretoejer, der i annoncen betegnedes som nye, var registreret inden importen, og dette forhold paa den anden side kunne have afholdt et betydeligt antal forbrugere fra at koebe. Domstolen tilfoejede, at de i reklamen angivne lavere priser for bilerne kun kunne betegnes som vildledende, saafremt det blev godtgjort, at et betydeligt antal forbrugere, som den paagaeldende reklame henvendte sig til, traf afgoerelse om koeb uden at vaere vidende om, at den lavere pris hang sammen med, at de biler, der solgtes af parallelimportoeren, havde et mindre omfattende udstyr.
35 Domstolen har saaledes ikke udelukket, at den nationale ret, i hvert fald under visse saerlige omstaendigheder, i overensstemmelse med sine nationale retsregler kan beslutte at anordne en sagkyndig undersoegelse, eller bestille en opinionsundersoegelse, som skal afklare, om en oplysning i en reklame eventuelt er vildledende.
36 I mangel af faellesskabsbestemmelser paa omraadet tilkommer det den nationale ret, som finder det noedvendigt at bestille en saadan undersoegelse, i overensstemmelse med sine nationale retsregler at afgoere, hvilken procentdel af forbrugerne der skal vaere vildledt af en oplysning i en reklame, for at denne findes tilstraekkelig betydningsfuld til i givet fald at berettige et forbud.
37 De forelagte spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at den nationale ret ved afgoerelsen af, om en erklaering, der skal fremme salget af aeg, kan vildlede forbrugeren i strid med artikel 10, stk. 2, litra e), i forordning nr. 1907/90, skal henholde sig til den formodede forventning i forbindelse med denne erklaering hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmaerksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger. Faellesskabsretten er dog ikke til hinder for, at den nationale ret, hvis den finder det saerligt vanskeligt at vurdere, om den paagaeldende oplysning er vildledende, paa de i dens nationale retsregler fastsatte betingelser kan benytte en opinionsundersoegelse eller en sagkyndig undersoegelse som vejledning for sin dom.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering, den franske regering, den oestrigske og svenske regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundesverwaltungsgericht ved kendelse af 8. februar 1996, for ret:
Ved afgoerelsen af, om en erklaering, der skal fremme salget af aeg, kan vildlede forbrugeren i strid med artikel 10, stk. 2, litra e), i Raadets forordning (EOEF) nr. 1907/90 af 26. juni 1990 om handelsnormer for aeg, skal den nationale ret henholde sig til den formodede forventning i forbindelse med denne erklaering hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmaerksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger. Faellesskabsretten er dog ikke til hinder for, at den nationale ret, hvis den finder det saerligt vanskeligt at vurdere, om den paagaeldende erklaering er vildledende, paa de i dens nationale retsregler fastsatte betingelser kan benytte en opinionsundersoegelse eller en sagkyndig undersoegelse som vejledning for sin dom.