61999CO0279_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I de forenede sager C-279/99, C-293/99, C-296/99, C-330/99 og C-336/99,
angående anmodninger, som Commissione tributaria di primo grado di Trento (Italien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i de for nævnte ret verserende sager,
Petrolvilla & Bortolotti SpA
mod
Direzione delle Entrate per la Provincia di Trento (sag C-279/99),
Energy Service Srl
mod
Direzione delle Entrate per la Provincia di Trento (sag C-293/99),
Pavarini Components SpA
mod
Direzione delle Entrate per la Provincia di Trento (sag C-296/99),
Hôtel Bellavista di Litterini Valter e Nadia Snc,
Cattoni Hôtel Plaza di Cattoni Gian Carlo e C. Snc
og
Villa Luti Srl
mod
Ufficio Imposte Dirette di Tione di Trento og
Centro di Servizio delle Imposte Dirette e Indirette di Trento (sag C-330/99),
Tumedei SpA
mod
Centro di Servizio delle Imposte Dirette e Indirette di Trento (sag C-336/99),
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405), som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23),
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne P. Jann (refererende dommer) og L. Sevón,
generaladvokat: L.A. Geelhoed
justitssekretær: R. Grass,
efter at den forelæggende ret er blevet underrettet om, at Domstolen har til hensigt at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i henhold til procesreglementets artikel 104, stk. 3,
efter at hovedsagens parter, medlemsstaterne og de institutioner, der er nævnt i artikel 20 i EF-statutten for Domstolen, er blevet anmodet om at fremkomme med deres eventuelle bemærkninger hertil,
og efter at have hørt generaladvokaten,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelser af 29. april 1999 (sag C-330/99), af 13. maj 1999 (sag C-336/99) og af 10. juni 1999 (sagerne C-279/99, C-293/99 og C-296/99), indgået til Domstolen den 26. juli 1999 (sag C-279/99), den 5. august 1999 (sag C-293/99), den 6. august 1999 (sag C-296/99), den 2. september 1999 (sag C-330/99) og den 10. september 1999 (sag C-336/99), har Commissione tributaria di primo grado di Trento i medfør af artikel 234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405), som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23, herefter »direktivet«).
2 Spørgsmålet er blevet rejst under sager, som virksomheder, der er etableret i Italien, har anlagt mod de italienske afgiftsmyndigheder, og hvorunder de har nedlagt påstand om tilbagebetaling af beløb, de har indbetalt i form af afgift på virksomheders nettoformue.
3 Formålet med direktivet er bl.a. at harmonisere de regler, der vedrører fastsættelsen og opkrævningen af afgiften på indskud i selskaber inden for Fællesskabet, som led i ophævelsen af de fiskale hindringer for de frie kapitalbevægelser (jf. dom af 27.10.1998, sag C-4/97, Nonwoven, Sml. I, s. 6469, præmis 3).
4 I direktivets artikel 4, stk. 1, er opregnet de dispositioner, der er undergivet kapitaltilførselsafgiften, og i artikel 4, stk. 2, de dispositioner, som kan undergives kapitaltilførselsafgift.
5 Direktivets artikel 10 opregner de dispositioner, for hvilke der ikke må opkræves andre skatter og afgifter end kapitaltilførselsafgiften. Blandt disse dispositioner er dem, der omhandles i direktivets artikel 4.
6 Ved lovdekret nr. 394 af 30. september 1992 (GURI nr. 230 af 30.9.1992) blev afgiften på virksomheders nettoformue indført i det italienske afgiftssystem. Afgiften skal bl.a. betales af kapitalselskaber, andelsselskaber og gensidige forsikringsselskaber, af offentlige og private organer, der ikke er selskaber, men hvis formål udelukkende eller i det væsentlige er at udøve erhvervsmæssig virksomhed, samt af fysiske personer, der driver en udbyttegivende erhvervsvirksomhed (jf. Nonwoven-dommen, præmis 9).
7 Afgiftsgrundlaget udgøres af nettoformuen, således som den fremgår af balancen ved regnskabsårets afslutning, med fradrag af årets overskud, og omfatter bl.a. den tegnede kapital, selv om denne endnu ikke er indbetalt (jf. Nonwoven-dommen, præmis 10).
8 Sagsøgerne i hovedsagen havde måttet betale afgiften på virksomheders nettoformue for forskellige afgiftsperioder mellem 1992 og 1997. Da de ikke modtog svar fra afgiftsmyndighederne på deres krav om tilbagebetaling af afgiften, anlagde de i perioden mellem den 30. juli 1997 og den 17. juni 1998 sag ved den forelæggende ret til prøvelse af den stiltiende afvisning af deres krav.
9 Den 27. oktober 1998 afsagde Domstolen dom i Nonwoven-sagen. Heri kendte Domstolen for ret, at direktivet ikke er til hinder for, at kapitalselskaber pålægges en afgift som f.eks. den italienske afgift på virksomheders nettoformue.
10 For den forelæggende ret har sagsøgerne i hovedsagen gjort gældende, at denne besvarelse, som Domstolen gav på et generelt formuleret spørgsmål, må præciseres nærmere for så vidt angår det specifikke spørgsmål om, at selskabskapitalen indgår i afgiftsgrundlaget. Sagsøgerne har anført, at for så vidt som den omtvistede afgift opkræves af selskabskapitalen, udgør den en kapitaltilførselsafgift eller i det mindste en afgift med tilsvarende virkning som en yderligere opkrævning af kapitaltilførselsafgift, hvilket er i strid med det i direktivet opstillede forbud.
11 Commissione tributaria di primo grado di Trento udsatte på baggrund af de fremførte argumenter sagen og har forelagt Domstolen følgende i de fem kendelser enslydende præjudicielle spørgsmål:
»Er det foreneligt med fællesskabsretten, og navnlig med direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969, at foretage en flerårig opkrævning af en afgift på 0,75% p.a. i medfør af lovdekret nr. 394 af 30. september 1992, som er begrænset til den del af nettoformuen, der alene udgøres af selskabsformuen ifølge den årlige balance, som i forvejen er undergivet en kapitaltilførselsafgift på 1%?«
12 Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 21. september 1999 er de fem sager blevet forenet med henblik på den skriftlige og mundtlige forhandling samt domsafsigelsen.
13 Indledningsvis bemærkes, at besvarelsen af spørgsmålet klart kan udledes af Domstolens praksis, og at der derfor i medfør af procesreglementets artikel 104, stk. 3, skal træffes afgørelse ved begrundet kendelse.
14 I Nonwoven-dommens præmis 21 fastslog Domstolen således, at den afgift på formuen, der omtvistes i hovedsagen, ikke forudsætter nogen disposition, der medfører en kapitalbevægelse eller en overførsel af goder, og derfor ikke svarer til nogen af de afgiftspligtige dispositioner, som er opregnet i direktivets artikel 4, hvortil der henvises i direktivets artikel 10.
15 I samme doms præmis 22 fremhævede Domstolen, at selv om der i afgiftsgrundlaget for den i hovedsagen omtvistede afgift indgår størrelsen af den tegnede kapital, som skal eller kan undergives kapitaltilførselsafgiften, er den pågældende kapital kun en del af en virksomheds nettoformue. Afgiftsgrundlaget udgøres således af summen af en række regnskabsposter, herunder reserver, fonde, overførte overskud samt tab, såvel fra det pågældende regnskabsår som overførte tab fra tidligere regnskabsår.
16 Domstolen fastslog herefter i Nonwoven-dommens præmis 24, at en afgift som den i hovedsagen omtvistede hverken udgør en kapitaltilførselsafgift eller en afgift med samme kendetegn som en sådan afgift.
17 Det fremgår af Nonwoven-dommens præmisser, at dette er fastslået under hensyntagen til, at selskabskapitalen er omfattet af afgiftsgrundlaget.
18 Det kan således klart udledes af Nonwoven-dommen, at selskabskapitalen ikke skal udskilles fra afgiftsgrundlaget og behandles særskilt i forhold til de øvrige poster, der indgår i afgiftsgrundlaget.
19 Det forelagte spørgsmål må herefter besvares med, at direktivet ikke er til hinder for, at kapitalselskaber pålægges en afgift som f.eks. den italienske afgift på virksomheders nettoformue, uanset at afgiften opkræves af den del af nettoformuen, der udgøres af selskabsformuen ifølge den årlige balance.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagsomkostningerne
20 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Commissione tributaria di primo grado di Trento ved kendelser af 29. april 1999, af 13. maj 1999 og af 10. juni 1999, for ret:
Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, er ikke til hinder for, at kapitalselskaber pålægges en afgift som f.eks. den italienske afgift på virksomheders nettoformue, uanset at afgiften opkræves af den del af nettoformuen, der udgøres af selskabsformuen ifølge den årlige balance.