61998CC0044_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Det praejudicielle spoergsmaal og de relevante retsregler og faktiske omstaendigheder i hovedsagen
1 Ved kendelse indfoert i registeret den 20. februar 1998 har Bundespatentgericht (Tyskland) anmodet Domstolen om at fortolke EF-traktatens artikel 30 og 36 med henblik paa den tyske lovgivning om gennemfoerelse af den europaeiske patentkonvention (herefter »konventionen«), hvori det bestemmes, at saafremt oversaettelsen til tysk af patentskriftet for et europaeisk patent, der allerede er udstedt eller forventes udstedt, ikke indleveres, skal virkningerne af patentet anses for aldrig at vaere indtraadt i Tyskland. Det praejudicielle spoergsmaal fra den forelaeggende ret lyder saaledes:
»Er det foreneligt med princippet om frie varebevaegelser (EF-traktatens artikel 30 og 36), at virkningerne af et patent, som Den Europaeiske Patentmyndighed har meddelt med virkning for en medlemsstat, og som foreligger paa et andet end medlemsstatens officielle sprog, anses for aldrig at vaere indtraadt, saafremt patenthaveren ikke inden tre maaneder efter offentliggoerelsen af meddelelsen om udstedelse af det europaeiske patent i Den Europaeiske Patenttidende til medlemsstatens patentmyndighed indsender en oversaettelse af patentskriftet til medlemsstatens officielle sprog?«
2 Konventionen blev undertegnet i Muenchen den 5. oktober 1973 og traadte i kraft den 7. oktober 1977. Ud over medlemsstaterne er Schweiz, Liechtenstein, Monaco og Cypern nu deltagere i konventionen. Som det fremgaar af artikel 1 og 2, har konventionen indfoert et faelles retssystem for de kontraherende stater for meddelelse af »europaeiske« patenter paa opfindelser. Det europaeiske patent har i hver kontraherende stat, for hvilken det er meddelt, den samme virkning og er underkastet de samme bestemmelser som et i den paagaeldende stat meddelt nationalt patent, for saa vidt andet ikke er bestemt i konventionen. Konventionens artikel 64, stk. 1, bestemmer navnlig: »Et europaeisk patent giver fra dagen for offentliggoerelsen af meddelelsen om dets udstedelse i enhver kontraherende stat, for hvilken det er udstedt, indehaveren de samme rettigheder, som et i den paagaeldende stat meddelt nationalt patent ville give ...« Det europaeiske patent bestaar saaledes, naar det er udstedt, i det vaesentlige af et »bundt« af nationale rettigheder. De faelles retsregler, som er indfoert ved konventionen, er saaledes i princippet begraenset til fremgangsmaaden for udstedelsen.
3 Med henblik paa afgoerelsen af den foreliggende sag har konventionens sprogordning saerlig betydning. Denne ordning skal tilgodese forskellige krav: en effektiv sagsbehandling ved Den Europaeiske Patentmyndighed (herefter »EPMD«) og ligestilling af de kontraherende staters sprog; patentansoegerens eller patenthaverens interesser og konkurrenternes interesser (1). Det bestemmes i konventionens artikel 14, at patentansoegninger skal indleveres paa et af EPMD's officielle sprog, dvs. tysk, engelsk og fransk. Fysiske og juridiske personer med bopael eller saede inden for en kontraherende stat, der som officielt sprog har et andet sprog end EPMD's sprog, samt statsborgere i den paagaeldende stat med bopael i udlandet, kan dog indlevere deres ansoegning paa den paagaeldende stats officielle sprog, men skal i saa fald indlevere en oversaettelse til tysk, engelsk eller fransk inden tre maaneder og under alle omstaendigheder inden 13 maaneder fra prioritetsdagen, saafremt der forinden er indgivet en forskriftsmaessig national ansoegning (jf. regel 6, stk. 1, i gennemfoerelsesforskrifterne til konventionen, herefter »gennemfoerelsesforskrifterne«). Det sprog, som ansoegeren vaelger at affatte patentansoegningen paa eller oversaette den til, skal anvendes som behandlingssprog ved enhver behandling ved EPMD, som vedroerer den paagaeldende ansoegning eller det paa grundlag af denne meddelte patent. Jeg bemaerker isaer, at europaeiske patentansoegninger og europaeiske patentskrifter offentliggoeres paa behandlingssproget (2), idet kun patentkravene skal oversaettes til de to andre af EPMD's officielle sprog (konventionens artikel 14, stk. 7). Endvidere bestemmes i konventionens artikel 70, stk. 1, at den paa behandlingssproget foreliggende tekst til en ansoegning eller et patent generelt har gyldighed under enhver behandling ved EPMD eller ved nationale retter i de kontraherende stater.
4 Det grundlaeggende traek ved det europaeiske patentsystem er, at der ydes en national beskyttelse i hver af de designerede lande (jf. ovenfor, punkt 2). Dette forklarer saaledes, at de kontraherende stater, hvis nationale sprog er et andet end behandlingssproget, maa have en tekst til raadighed, der er affattet paa eller oversat til deres sprog, hvilket ogsaa er til gavn for den nationale oekonomis innovations- og konkurrenceevne. Bestemmelserne paa dette omraade om offentliggoerelse af dokumenter, der har retsvirkninger i forhold til alle, maa i oevrigt ses i sammenhaeng med bestemmelserne i konventionens artikel 67, stk. 3 (3), og artikel 65 (4), som henholdsvis vedroerer den foreloebige eller endelige beskyttelse for den person, der ansoeger om beskyttelse for patentet: Den foreloebige beskyttelse har ansoegeren efter offentliggoerelsen af ansoegningen, mens den endelige beskyttelse foelger efter udstedelsen af det europaeiske patent. Disse bestemmelser skal raade bod paa den daarligere udgangsposition for de kontraherende stater, hvis nationale sprog er et andet end de officielle sprog ved EPMD (eller i hvert fald et andet end behandlingssproget), idet de giver disse mulighed for at bestemme, at de naevnte dokumenter foerst faar retsvirkning paa deres omraade, naar der foreligger en oversaettelse til det nationale sprog (5).
5 Konventionens artikel 65 (jf. fodnote 4) er blevet gennemfoert i det tyske retssystem ved de bestemmelser, hvis forenelighed med traktaten er omtvistet i hovedsagen. Artikel II, stk. 3, andet og tredje afsnit, i Gesetz ueber internationale Patentuebereinkommen (lov om internationale patentoverenskomster) af 20. december 1991 (6) (herefter »IntPatUEG«) bestemmer:
»1) Foreligger den tekst, paa grundlag af hvilken Den Europaeiske Patentmyndighed agter at meddele et europaeisk patent med virkning for Forbundsrepublikken Tyskland, ikke paa tysk, skal ansoegeren eller patenthaveren inden tre maaneder efter offentliggoerelsen af meddelelsen om udstedelse af det europaeiske patent i Den Europaeiske Patenttidende til Deutsches Patentamt [den tyske patentmyndighed] indsende en oversaettelse af patentskriftet til tysk og betale et gebyr i henhold til de gaeldende takster.
...
2) Indleveres oversaettelsen ikke inden for den fastsatte frist eller i en form, som ikke muliggoer en korrekt offentliggoerelse, eller betales gebyret ikke inden for den fastsatte frist, skal virkningerne af det europaeiske patent anses for aldrig at vaere indtraadt i Forbundsrepublikken Tyskland.
3) Deutsches Patentamt offentliggoer oversaettelsen ...« (7).
6 Selskabet BASF AG, der er sagsoeger i hovedsagen, er indehaver af det europaeiske patent nr. 0 398 276 - »forbindelse, der anvendes ved metallisering af automobillak«. Dette patent, som er blevet udstedt af EPMD med virkning (bl.a.) for Forbundsrepublikken Tyskland, blev overdraget til selskabet af BASF Corporation, et selskab, der er stiftet efter lovgivningen i New Jersey (USA), ved et dokument, der blev indfoert i det tyske patentregister den 26. august 1997. Meddelelsen om udstedelsen af det omtvistede patent, der er affattet paa engelsk, blev offentliggjort i Den Europaeiske Patenttidende den 24. juli 1996. Ved afgoerelse af 5. maj 1997, som blev meddelt BASF Corporation den 22. maj 1997, fastslog den tyske patentmyndighed, at det naevnte patent aldrig havde haft virkning i Tyskland i medfoer af artikel II, stk. 3, andet og tredje afsnit, i IntPatUEG, fordi selskabet ikke rettidigt havde indsendt oversaettelsen af patentskriftet til tysk. BASF Corporation har anlagt naervaerende sag ved Bundespatentgericht - som BASF AG derefter har viderefoert - med paastand om annullation af denne afgoerelse fra den tyske patentmyndighed.
II - De af BASF, de intervenerende nationale regeringer samt Kommissionen fremfoerte argumenter
7 Alle medlemsstaterne (med undtagelse af Storhertugdoemmet Luxembourg, se dog fodnote 4) og Kommissionen har samstemmende og med i det vaesentlige samme argumenter gjort gaeldende, at traktatens artikel 30 ikke er til hinder for en national lovgivning af den art, som er omtvistet i denne sag (8).
8 BASF's indlaeg for Domstolen gaar i modsat retning. Sagsoegeren i hovedsagen goer gaeldende, at de hoeje udgifter til oversaettelse af patentskriftet, som er foreskrevet i Forbundsrepublikken Tyskland (lige som i de andre medlemsstater, der har gjort brug af den ret, der hjemles i konventionens artikel 65), afskaerer mange indehavere af europaeiske patenter, isaer smaa og mellemstore virksomheder, fra at opnaa, at patentet faar retsvirkninger i alle medlemsstater (9). I mangel af tilstraekkelige midler er indehaveren saaledes tvunget til at give afkald paa patentbeskyttelsen inden for en del af Faellesskabets omraade. Resultatet af denne begraensning er en opdeling af det indre marked i et »beskyttelsesomraade« og et »friomraade«, som udgoeres af omraadet i de medlemsstater, for hvilke der ikke er ansoegt om eller opnaaet beskyttelse for patentet (10). De omtvistede bestemmelser om, at der skal indleveres en oversaettelse af patentskriftet, maa foelgelig erklaeres for uforenelige med traktatens bestemmelser om de frie varebevaegelser. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at sanktionen i form af, at det europaeiske patent falder bort, hvis oversaettelsen ikke fremlaegges inden for den fastsatte frist, er urimelig streng i forhold til det maal, der forfoelges med den omtvistede lovgivning, og som er at sikre den videst mulige information om, at den nye patentrettighed er stiftet, og hvilket indhold den har. Isaer hensynet til at give offentligheden adgang til dokumenterne vedroerende patentbehandlingen paa den designerede stats nationale sprog ses for en naermere betragtning allerede at foreligge fra offentliggoerelsen af ansoegningen om europaeisk patent og bestaar saaledes allerede paa et stadium, hvor oversaettelserne til dette sprog efter den ved konventionen indfoerte ordning endnu ikke er til raadighed (11). For det andet har BASF anfoert, at oversaettelsen af patentskriftet til det nationale sprog i den stat, for hvilken patentet er udstedt, er uden betydning for fastlaeggelsen af patentbeskyttelsens udstraekning, da det i medfoer af konventionens artikel 70, stk. 1, kun er den paa behandlingssproget foreliggende tekst, der har gyldighed (12). Endelig er det i praksis meget sjaeldent, at interesserede tredjemaend gennemser oversaettelserne (13).
9 BASF har endvidere understreget den grundlaeggende interesse, som patenthaveren har i rettidigt at underrette sine konkurrenter - paa deres sprog - om, at hans ret findes og om dens indhold. Denne interesse er knyttet til de retsvirkninger, som denne underretning har i de nationale retsordener i medfoer af bestemmelserne om sanktioner i tilfaelde af kraenkelse af en patenteret opfindelse. Der kunne saaledes taenkes mindre alvorlige sanktioner end den, der foreskrives i den tyske lov, som f.eks. at patenthaveren ikke kan paaberaabe sig retten til at kraeve nedlagt forbud og soege erstatning paa grundlag af patentet, foer oversaettelsen er indleveret, og eventuelt, at der anerkendes en ret til efterfoelgende brug for konkurrenter, som foer indgivelsen af oversaettelsen har anvendt den patenterede opfindelse i god tro (14). De nationale regeringer er af den modsatte opfattelse, nemlig at ordningen, hvorefter virkningerne af det europaeiske patent anses for aldrig at vaere indtraadt, hvorved risikoen for uforsaetlig patentkraenkelse reduceres staerkt, er den eneste af de forskellige mulige sanktioner, der forekommer at vaere i fuld overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet.
10 Den forelaeggende ret finder ogsaa, at det ikke kan udelukkes, at kravet om oversaettelse i artikel II, stk. 3, andet og tredje afsnit, i IntPatUEG udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning i traktatens artikel 30's forstand paa grund af de store udgifter, det medfoerer, og som i en vis forstand udgoer en slags »entré« for adgang til medlemsstaternes nationale markeder (15). Bundespatentgericht bemaerker endvidere, at valget mellem straks at indlevere en oversaettelse som en sikkerhedsforanstaltning for det tilfaelde, at en tredjemand ulovligt skulle goere brug af patentet i en medlemsstat, og alene at fremlaegge den, saafremt der foreligger en faktisk kraenkelse, normalt henhoerer under den dispositionsfrihed, der tilkommer indehaveren af et formuegode eller en rettighed. Endelig finder den forelaeggende ret, at saafremt kravet om oversaettelse maatte betragtes som en hindring for de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet, ville en saadan begraensning naeppe kunne begrundes med henvisning til traktatens artikel 36. Det kan nemlig ikke haevdes, at oversaettelseskravet skal beskytte den industrielle ejendomsret; det er snarere til skade for patentretten, idet kravet vedvarende vanskeliggoer adgangen til patentbeskyttelse i medlemsstaterne.
III - Retlig analyse
11 Gennemgangen af det af Bundespatentgericht forelagte spoergsmaal boer efter min mening tage udgangspunkt i to forudsaetninger. For det foerste bemaerkes, at saafremt det skulle blive fastslaaet, at den omtvistede foranstaltning er uforenelig med faellesskabsbestemmelserne om de frie varebevaegelser i de henseender, der er anfoert af BASF, kan denne brist ikke udbedres, blot fordi de omtvistede bestemmelser er blevet vedtaget af den tyske lovgiver paa grundlag af en international konvention, der er indgaaet efter traktaten, og som alle medlemsstaterne i dag er parter i. Dette gaelder saa meget mere, som saavel kravet om oversaettelse af patentteksten, naar den foreligger paa et fremmedsprog, som sanktionen, at patentets virkninger anses for aldrig at vaere indtraadt, saafremt den naevnte oversaettelse ikke fremlaegges, efter konventionen ikke er forpligtelser, men blot en valgmulighed for medlemsstaterne (jf. fodnote 4) (16).
12 For det andet bemaerkes, at det ogsaa er ubestridt, at der ikke er tale om en kritisk bedoemmelse af fordelene ved det centraliserede patentbeskyttelsessystem, som er indfoert ved konventionen, og heller ikke spoergsmaal om, hvor effektiv den ordning er, som de kontraherende stater har vedtaget med hensyn til brugen af sprogene. Jeg benaegter ikke, at konventionens sprogordning indebaerer visse vaesentlige ulemper for de erhvervsdrivende og for de nationale myndigheder, der er kompetente vedroerende industriel ejendomsret i de kontraherende stater (17). Jeg laegger heller ikke skjul paa, at det er et vanskeligt spoergsmaal, ogsaa paa det politiske plan, og at det er svaert at finde andre loesninger, der maatte foretraekkes frem for loesningen i konventionen (18) (saaledes, hvilket det synes nyttigt at minde om, konventionen om det europaeiske patent for faellesmarkedet, der blev undertegnet i Luxembourg den 15.12.1975, og som i dag udgoer en integrerende del af aftalen om EF-patenter, der blev undertegnet i Luxembourg den 15.12.1989) (19).
Det spoergsmaal, som foreligger for Domstolen i denne sag, har imidlertid et langt mere begraenset indhold. Det skal afgoeres, om den nationale sanktionsbestemmelse, der er omtvistet i hovedsagen, begraenser de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne. Jeg er for mit eget vedkommende enig i de argumenter, der er fremfoert af de nationale regeringer og af Kommissionen, som jeg nu skal referere.
13 Det er for det foerste uomtvistet, at paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin er bestemmelserne om patenter endnu ikke blevet omfattet af en ensartet ordning, og der er heller ikke sket en tilnaermelse af lovgivningerne paa faellesskabsplan (20). Det tilkommer foelgelig den nationale lovgiver at fastlaegge betingelserne for og de naermere regler om den beskyttelse, patentet giver (21). Jeg er paa det rene med, at en foranstaltning som den, der er omhandlet i hovedsagen, ikke vedroerer varernes bevaegelighed, hvad enten de er omfattet af en patentret eller ikke er det, men derimod en af betingelserne for, at en saadan ret fuldt ud og varigt kan faa virkning i en eller flere medlemsstater. Under omstaendighederne i denne sag maa patenthaverens subjektive retsstilling nemlig retteligt betegnes som et paabud (onere) om, og ikke som en forpligtelse (obligo) til at indgive en oversaettelse af patentskriftet (saaledes som BASF, medlemsstaterne og Kommissionen har anfoert). Ved »paabud« forstaar jeg her ikke, at der paahviler rettighedshaveren en ubetinget handlepligt, hvortil der saaledes er knyttet den sanktion, at retsordenens tvangsmidler bringes i anvendelse med henblik paa opfyldelse i tilfaelde af misligholdelse, men derimod et krav, som den paagaeldende alene er undergivet, for saa vidt som det er et middel til at opnaa et bestemt resultat, som han oensker at naa, og som er til hans fordel (22). Hvad angaar den foreliggende sag har Det Forenede Kongerige for det foerste henvist til indholdet af den eneret, som et patent sikrer indehaveren i en periode paa 20 aar (23), og for det andet til de strenge privat- og strafferetlige sanktioner, som fastsaettes i de forskellige nationale retsordener for kraenkelser af et patentbeskyttet produkt. Ifoelge de nationale regeringer, der har afgivet indlaeg i sagen, har kravet om rettidig indlevering af oversaettelsen af patentskriftet imidlertid foerst og fremmest sammenhaeng med maalet om at undgaa, at de erhvervsdrivende, der driver virksomhed paa markedet i den medlemsstat, for hvilken der er meddelt et europaeisk patent, kan blive udsat for at ifalde saadanne sanktioner i strid med det grundlaeggende retssikkerhedsprincip (24), uden at de erhvervsdrivende via adgang til det paagaeldende patentskrift paa det nationale sprog har faaet mulighed for praecist at fastslaa beskyttelsesomraadet for den paagaeldende ret. Som den danske og den finske regering har anfoert, ville det faktisk vaere uretfaerdigt og ineffektivt at paalaegge tredjemaend, som allerede har en underlegen stilling som foelge af det monopol paa udnyttelse af produktet, som opfinderen har, selv individuelt at paatage sig oversaettelsen af patentskriftet for at sikre sig, at de ikke ved deres egen adfaerd kraenker den omhandlede ret. Endvidere goer den rettidige opfyldelse af det omtvistede paabud det muligt for samtlige tredjemaend, der driver erhverv i den kontraherende stat, for hvilken der er meddelt et europaeisk patent, ogsaa at undersoege, hvorvidt det har interesse at goere indsigelse mod patentet, saafremt en eller flere af de grunde foreligger, der naevnes i konventionens artikel 100 (25).
14 Det er rigtigt, at der ogsaa fremgaar et andet princip af Domstolens ovennaevnte praksis: Samtidig med at der overlades medlemsstaterne enekompetence til at fastsaette, hvornaar og efter hvilke naermere regler patentbeskyttelsen bestaar, kan de ikke lovligt bruge EF-traktatens artikel 222 som hjemmel til at vedtage bestemmelser vedroerende industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder, som er i strid med princippet om de frie varebevaegelser paa det indre marked (26). Jeg kan imidlertid ikke se, hvordan traktatens artikel 30 kan finde anvendelse paa en bestemmelse som den, der findes i artikel II, stk. 3, andet og tredje afsnit, i IntPatUEG.
Ifoelge Domstolens praksis skal der ved »en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner« i traktatens artikel 30's forstand forstaas »enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet« (27). Saavel den faktiske fremstilling og markedsfoering af et patenteret produkt paa de designerede medlemsstaters omraade som den senere graenseoverskridende handel med det naevnte produkt er imidlertid blot et rent eventuelt resultat af en mulig positiv afgoerelse som afslutning af proceduren vedroerende udstedelse af patentet. Den omstaendighed, at retten til det europaeiske patent er uden virkning ab initio, hvilket efter omstaendighederne kan vaere en foelge af patenthaverens undladelse af at foretage den kraevede indlevering af oversaettelsen, udgoer saaledes klart ikke en retlig hindring for markedsfoeringen af den opfindelse, for hvilken der var blevet ansoegt om patentbeskyttelse, og heller ikke for den markedsoverskridende handel med det paagaeldende produkt. En sanktion som den, der er foreskrevet i den omtvistede lovgivning, ses for saa vidt at finde anvendelse, uden at der sondres paa grundlag af oprindelsen af de varer, som eventuelt kan blive genstand for samhandelen mellem medlemsstaterne, og er foelgelig uden enhver protektionistisk virkning. Eftersom den omhandlede sanktion medfoerer fortabelse ab initio af den kommercielle eneret, der ellers ville tilkomme patenthaveren i den stat, hvor patentet var blevet meddelt, kan den omtvistede foranstaltning for en naermere betragtning netop tvaertimod have til virkning at fjerne en mulig hindring for det opfundne produkts adgang til det nationale marked.
15 Medlemsstaterne har endvidere med rette anfoert, at udvaelgelsen af de designerede kontraherende stater indgaar i opfinderens eller dennes retserhververs samlede kommercielle og industrielle strategi. I forbindelse hermed skal den eventuelle fortjeneste, som forventes af den kommercielle udnyttelse af opfindelsen paa de paagaeldende geografiske markeder, ses i forhold til alle de allerede afholdte udgifter, som f.eks. udgifter til forskning og udvikling, og i forhold til de endnu forestaaende omkostninger (udgifter til introduktion, markedsfoering og reklame). Selv om det imidlertid maatte konstateres, at de forpligtelser, der foelger af konventionens sprogordning, har en vaesentlig betydning for valget af de stater, for hvilke der soeges om patentbeskyttelse, hvilket BASF har gjort gaeldende (28), er det »ufrivillige« afkald paa patentbeskyttelsen for opfindelsen - efter hvad sagsoegeren har gjort gaeldende - i det tyske retssystem ikke bestemt af den omstaendighed, at den omtvistede lovgivning foreskriver oversaettelse, men derimod af i) de store udgifter, som patenthaveren maa afholde til oversaettelse af patentskriftet, og ii) den beroerte erhvervsdrivendes manglende finansielle ressourcer, navnlig naar der er tale om en lille eller mellemstor virksomhed (29). Der er klart tale om tilfaeldige, rent oekonomiske omstaendigheder, som under alle omstaendigheder ikke har nogen sammenhaeng med den omtvistede nationale foranstaltning. De store oversaettelsesudgifter maa navnlig antages at vaere en faktor, der vil variere med tid og sted, navnlig som foelge af den teknologiske udvikling paa markedet for disse tjenesteydelser. Som den finske regering har bemaerket, er det endvidere tvivlsomt, om der bestaar en almindelig interesse i at beskytte patentet, naar den, der ansoeger om et europaeisk patent, selv er af den opfattelse, at den potentielle oekonomiske vaerdi af udnyttelsen af opfindelsen er mindre end de samlede omkostninger til at opnaa den paagaeldende ret.
16 BASF har endvidere gjort gaeldende, at den sanktion, som den tyske lovgiver har fastsat for manglende rettidig fremlaeggelse af patentskriftet, kan foere til en opdeling af markedet inden for Faellesskabet i et beskyttelsesomraade og et friomraade, som bestaar i Forbundsrepublikken Tysklands omraade og eventuelt i andre medlemsstater, der ikke er designeret i ansoegningen, eller for hvilke patentet har mistet sin virkning ex tunc paa grund af manglende oversaettelse (jf. fodnote 10). Denne argumentation overbeviser mig heller ikke. Muligheden for, at medlemsstaternes markeder isoleres, er efter min mening et resultat, der noedvendigvis foelger af det centraliserede system, der er indfoert ved konventionen. Inden for et saadant system er det ganske normalt, at opfinderen (ikke anderledes end naar han ansoeger om udstedelse af et nationalt patent i en eller flere medlemsstater) kan begraense den beskyttelse, der soeges ved hjaelp af det europaeiske patent, til en stoerre eller mindre del af Faellesskabets omraade. Hertil kommer, at den ret, som indehaveren af patentet (europaeisk eller nationalt) har til at modsaette sig kraenkelser af opfindelsen i de stater, hvor han har monopol paa den foerste markedsfoering af produktet, naturligvis ogsaa vedroerer indfoersel af konkurrerende produkter, som tredjemaend har fremstillet og markedsfoert i et land i friomraadet (30).
17 Endelig laegger jeg heller ikke vaegt paa den argumentation, som BASF for foerste gang fremfoerte under den mundtlige forhandling, og hvorefter anvendelsen af den naevnte artikel 30 paa det omtvistede krav om oversaettelse subsidiaert foelger af, at patentrettigheder udgoer varer (»formuegoder«) i betydningen i traktatens tredje del, afsnit I. Jeg anser det nemlig ikke for muligt at tale om fri bevaegelighed for immaterielle goder, saasom industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder, paa anden maade end i overfoert forstand. Det er foelgelig efter min opfattelse udelukket at henfoere patentrettigheder under begrebet »varer«, saaledes som dette er fastlagt af Domstolen i forbindelse med fortolkningen af artikel 30, hvorefter forbuddet mod nationale foranstaltninger, som er til hinder for samhandelen mellem medlemsstaterne, omfatter genstande, hvis vaerdi kan maales i penge, og som fysisk kan transporteres over en graense som led i et salg eller andre lovlige kommercielle transaktioner, uanset transaktionernes art (31).
18 Ifoelge Domstolens hidtidige praksis er traktatens artikel 30 ikke til hinder for en national foranstaltning, hvis restriktive virkninger paa de frie varebevaegelser er for usikre og indirekte til, at den faktisk kan medfoere en ulovlig hindring for samhandelen mellem medlemsstaterne (32). Som det er anfoert i litteraturen (33), skal det i forbindelse med dette princip ifoelge Dassonville-dommen altid fastslaas, hvorvidt der foreligger en rsagsforbindelse - hvilket der ikke goer i denne sag - mellem den paagaeldende nationale foranstaltning og udviklingen af indfoerslerne. Det resultat, jeg kommer til i denne sag, er ogsaa rigtigt, selv om artikel 30 som bekendt ikke opstiller en saakaldt de minimis-regel, dvs. at det er tilstraekkeligt til, at denne bestemmelse er overtraadt, at der foreligger en hindring for samhandelen mellem staterne af endog ganske ringe omfang (34), men det er stadig en betingelse, at der er aarsagsforbindelse mellem den trufne foranstaltning og den restriktive virkning paa indfoerslerne, som imidlertid, saaledes som jeg netop har anfoert, med sikkerhed ikke foreligger i denne sag.
19 Paa grundlag af det indtil nu anfoerte maa det ogsaa i forbindelse med en foranstaltning som den, der er omhandlet i hovedsagen, udelukkes, at den begraenser indfoerslerne, det vaere sig ogsaa indirekte eller potentielt. Den ene omstaendighed, som BASF har kunnet anfoere til stoette for at betegne den omhandlede lovgivning som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, er foelgende: Smaa eller mellemstore erhvervsdrivende - eller i hvert fald erhvervsdrivende, der ikke har de tilstraekkelige finansielle midler - der er interesseret i at opnaa patentbeskyttelse for deres opfindelser i Tyskland, kunne lade sig afholde fra at give patenterne virkning i denne medlemsstat paa grund af den store udgift til den kraevede oversaettelse af patentskriftet. I hvert fald kunne den omstaendighed, at det eventuelt allerede udstedte patent bliver uden virkning i Tyskland ab initio, paa sin side modvirke indfoersler i Tyskland af produktet fra andre medlemsstater, hvori produktet typisk har opnaaet patentbeskyttelse, hvilket dels haenger sammen med, at de varer, der udfoeres til det tyske marked, kunne tiltraekke sig opmaerksomhed fra tredjemaend, der - idet de herved begaar en patentkraenkelse - paa dette marked er i stand til at fremstille og forhandle konkurrerende produkter til lavere priser, og dels, at de patenterede produkter, der saaledes forhandles i Tyskland, kunne blive genindfoert ved parallelimport i eksportmedlemsstaterne til en pris, der ikke er saa hoej som den, som patenthaveren eller dennes licenstagere anvender i disse stater. En henvisning til en saadan raekke hypoteser er dog efter min mening ikke tilstraekkelig til at paavise, at der foreligger en restriktion for samhandelen mellem Tyskland og de andre medlemsstater (35). Der synes saaledes ikke at vaere grundlag for - saaledes som BASF gjorde under retsmoedet - at henvise til Domstolens dom i sagen Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, hvori den udtalte, at en national bestemmelse om meddelelse af tvangslicens til en indenlandsk fabrikant mod et rimeligt vederlag, i de tilfaelde, hvor efterspoergslen efter det patenterede produkt paa det nationale marked i det store og hele imoedekommes ved indfoersel, »noedvendigvis [foerer] til, at importen af det patenterede produkt fra andre medlemsstater bliver mindre, og paavirker derved samhandelen inden for Faellesskabet« (36). Den sidestilling, som sagsoegeren i denne sag foretager mellem et krav om at fremlaegge oversaettelsen af patentskriftet og et krav om at anvende patentet saaledes, at det patenterede produkt fremstilles paa det nationale omraade, er nemlig vilkaarlig, fordi patenthaveren i den anden situation, til forskel fra hvad der er tilfaeldet i den foerste situation, for at kunne bevare sin eneret var noedt til at foelge en adfaerd, der kunne paavirke den graenseoverskridende samhandel med varer.
Da der ikke foreligger en foranstaltning med tilsvarende virkning, fordi der ikke er en maerkbar virkning paa indfoerslerne, skal det i sagen forelagte praejudicielle spoergsmaal besvares bekraeftende: Den nationale lovgivning, som Bundespatentgericht har forelagt Domstolen til undersoegelse, maa anses for at vaere uden forbindelse med de frie varebevaegelser over medlemsstaternes nationale graenser.
IV - Forslag til afgoerelse
Paa grundlag af det ovenfor anfoerte foreslaar jeg Domstolen at besvare det af Bundespatentgericht forelagte praejudicielle spoergsmaal som foelger:
»EF-traktatens artikel 30 er ikke til hinder for en national foranstaltning, hvorefter virkningerne af et patent, som er meddelt patenthaveren af Den Europaeiske Patentmyndighed med virkning for en medlemsstat, anses for aldrig at vaere indtraadt, saafremt patenthaveren ikke inden for den fastsatte frist til den paagaeldende medlemsstats patentmyndighed indsender en oversaettelse af patentskriftet til denne stats officielle sprog, som er forskelligt fra det, som det europaeiske patent er affattet paa.«
(1) - Jf. J.B. van Benthem: »The solution of the Language Problem in the European Patent Conventions«, IIC, 1975, s. 1.
(2) - Ifoelge konventionens artikel 78 og 98 skal saavel den europaeiske patentansoegning som det europaeiske patentskrift indeholde en beskrivelse af opfindelsen, et eller flere krav og eventuelt dertil hoerende tegninger. Beskrivelsen har foerst og fremmest til formaal at goere offentligheden bekendt med de grundlaeggende traek ved den opfindelse, som med udstedelsen af patentet vil vaere omfattet af eneretten til brug. I henhold til konventionens artikel 83 skal opfindelsen forklares paa en saa tydelig og fuldstaendig maade, at en fagmand paa grundlag deraf kan udoeve opfindelsen. Regel 27 i gennemfoerelsesforskrifterne bestemmer naermere, at beskrivelsen skal angive i) det tekniske omraade, som opfindelsen vedroerer, ii) den teknik, hvorpaa opfindelsen bygger, for saa vidt den ansoegeren bekendt kan anses for nyttig for forstaaelsen af opfindelsen, iii) opfindelsens eventuelle fordelagtige virkninger i forhold til den teknik, hvorpaa opfindelsen bygger, samt iv) en udfoerelsesform for opfindelsen. Ansoegeren skal endvidere v) forklare opfindelsen paa en saadan maade, at det tekniske problem og dets loesning kan forstaas, samt vi) beskrive figurerne paa tegningerne, hvis saadanne findes. I oevrigt har beskrivelsen til formaal at fastlaegge indholdet af den beskyttelse, der oenskes ved patentansoegningen, hvorved der gaelder det princip, at kravene, der fastlaegger genstanden for denne beskyttelse, skal vaere klare og kortfattede og vaere underbygget af beskrivelsen (konventionens artikel 84). Tilsvarende bestemmer konventionens artikel 69, at beskyttelsesomfanget for et europaeisk patent eller en europaeisk patentansoegning bestemmes af indholdet af patentkravene; beskrivelsen og tegningerne kan dog anvendes til fortolkning af patentkravene. Protokollen om fortolkning af artikel 69, som er en integrerende del af konventionen, praeciserer, at den paagaeldende bestemmelse ikke maa fortolkes saaledes, at beskyttelsens omfang fastlaegges snaevert og bogstaveligt ud fra ordlyden af patentkravene (beskrivelsen og tegningerne anvendes udelukkende til at fjerne uklarheder); artikel 69 maa heller ikke fortolkes saaledes, at patentbeskyttelsen ogsaa omfatter, hvad patenthaveren efter opfattelsen hos en fagmand, der har undersoegt beskrivelsen og tegningerne, har oensket at beskytte, idet patentkravene udelukkende har vejledende betydning. Konventionens artikel 69 er derimod udtryk for en mellemloesning mellem de naevnte yderpunkter, idet den paa en og samme tid yder ansoegeren en rimelig beskyttelse og giver tredjemaend en rimelig grad af sikkerhed.
(3) - Ifoelge artikel 67, stk. 3, kan en kontraherende stat for de tilfaelde, hvor behandlingssproget er et andet end statens officielle sprog, bestemme, at den foreloebige beskyttelse i henhold til stk. 1 og 2 foerst indtraeder, saafremt ansoegeren indleverer en oversaettelse af patentkravene til det nationale sprog og a) goer oversaettelsen almindelig tilgaengelig paa den i den nationale lovgivning foreskrevne maade, eller b) fremsender den til den, der i den paagaeldende stat udnytter den opfindelse, der er genstand for ansoegningen, og for hvilken han goer krav paa foreloebig beskyttelse, paa en saadan maade, at denne person efter den nationale lovgivning ville vaere ansvarlig, saafremt der var tale om en kraenkelse af et nationalt patent.
(4) - Konventionens artikel 65 (»Oversaettelse af det europaeiske patentskrift«), som aendret med virkning fra den 1.1.1996 ved Administrationsraadets afgoerelse af 13.12.1994, har foelgende indhold:
»1. En kontraherende stat kan for de tilfaelde, hvor den tekst, paa grundlag af hvilken Den Europaeiske Patentmyndighed agter at meddele et europaeisk patent eller opretholde et saadant i aendret form for den paagaeldende stat, ikke foreligger paa et af denne stats officielle sprog, bestemme, at ansoegeren eller patenthaveren til dens centrale myndighed for industriel ejendomsret skal indsende en oversaettelse af denne tekst til et af statens officielle sprog efter vedkommendes valg eller, hvis den paagaeldende stat foreskriver anvendelsen af et bestemt officielt sprog, til dette. Fristen for indsendelse af oversaettelsen er tre maaneder fra dagen for offentliggoerelsen i Den Europaeiske Patenttidende af meddelelsen om udstedelsen af det europaeiske patent eller om opretholdelsen af det europaeiske patent i aendret form, medmindre den paagaeldende stat foreskriver en laengere frist.
2. En kontraherende stat, som har udfaerdiget en forskrift i henhold til stk. 1, kan bestemme, at ansoegeren eller patenthaveren inden for en af den paagaeldende stat fastsat frist helt eller delvis skal betale omkostningerne ved offentliggoerelsen af oversaettelsen.
3. En kontraherende stat kan bestemme, at i tilfaelde af manglende overholdelse af en i henhold til stk. 1 og 2 udfaerdiget forskrift skal virkningerne af det europaeiske patent aldrig anses for at vaere indtraadt i denne stat« (mine fremhaevelser).
Ifoelge forelaeggelseskendelsen er ordningen med at kraeve oversaettelse af det europaeiske patentskrift gennemfoert i alle de kontraherende stater, bortset fra Luxembourg og Monaco.
(5) - Jeg bemaerker i den forbindelse, at oversaettelsen af patentkravene eller af den fuldstaendige patenttekst ikke alene har betydning for saa vidt angaar muligheden for at opnaa national beskyttelse i den designerede kontraherende stat for ansoegningen eller for det udstedte patent, men ogsaa kan spille en afgoerende rolle med henblik paa fastsaettelsen af patentets omfang, og dermed ogsaa for fastlaeggelsen af omfanget af denne beskyttelse. Som en undtagelse fra det grundlaeggende princip om, at den paa behandlingssproget foreliggende tekst har gyldighed (jf. ovenfor, punkt 3), giver konventionens artikel 70, stk. 3, den enkelte kontraherende stat ret til at bestemme i sin nationale lovgivning, at oversaettelsen til statens officielle sprog skal anses for at have gyldighed - bortset fra sager om ugyldigkendelse - i tilfaelde af, at beskyttelsesomfanget for ansoegningen eller patentet paa oversaettelsens sprog er snaevrere end beskyttelsesomfanget for ansoegningen eller patentet paa behandlingssproget. Med andre ord kan de kontraherende stater for at fastslaa, om der foreligger en patentkraenkelse, henholde sig til den version af ansoegningen eller patentet, der foreligger paa det nationale sprog, saafremt denne hjemler en mere begraenset eneret end den, der foelger af dokumentets ordlyd paa behandlingssproget.
(6) - BGBl. 1991, II, s. 1354.
(7) - Min oversaettelse. Ifoelge § 2, stk. 1, i Verordnung ueber die UEbersetzungen europaeischer Patentschriften (bekendtgoerelse om oversaettelse af europaeiske patentskrifter) af 2.6.1992 (BGBl. 1992 II, s. 395) skal patentkravene, beskrivelsen og tegningerne i det europaeiske patentskrift oversaettes.
(8) - Kommissionen har imidlertid - som den eneste - naermere anfoert, at saafremt Domstolen fastslaar, at kravet om oversaettelse af patentskriftet udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion, kan det ikke anses for begrundet i henhold til traktatens artikel 36, da det er uforholdsmaessigt i forhold til hensynet til at sikre beskyttelsen af patentretten over for tredjemand. Efter Kommissionens opfattelse er det tilstraekkeligt blot at forlange oversaettelse af patentkravene, hvorimod en oversaettelse af beskrivelsen af opfindelsen kun er noedvendig i saerlige tilfaelde, hvilket skal afgoeres konkret. I betragtning af den loesning, som jeg agter at foreslaa Domstolen (jf. nedenfor, punkt 13-19 og afsnit IV), synes det ikke noedvendigt i enkeltheder af undersoege det saaledes fremfoerte argument, som Kommissionen i oevrigt kun har fremfoert subsidiaert. Jeg skal derfor noejes med i det hele at henvise til konventionens artikel 69 og 84, hvorefter beskrivelsen af opfindelsen (ligesom ogsaa tegningerne) skal anvendes til at fortolke patentkravene, som igen skal vaere underbygget af beskrivelsen (jf. ovenfor, fodnote 2). Da der utvivlsomt maa tillaegges beskrivelsen betydning for fastlaeggelsen af indholdet af den kraevede beskyttelse, er det efter min mening udelukket, at det generelt kan anses for tilstraekkeligt til at naa det tilsigtede maal, at der kun fremlaegges en oversaettelse af patentkravene. Og der er herved ikke taget hensyn til den saerdeles usikre retsstilling, som den af Kommissionen foreslaaede loesning, hvorefter der kun forlanges en oversaettelse af beskrivelsen i saerlige tilfaelde, ville medfoere for ansoegeren, der - som foelge af sanktionen med oprindelig ugyldighed af patentet - i sidste ende vil baere risikoen for en forkert bedoemmelse af, hvorvidt hele patentskriftet skal oversaettes i det enkelte tilfaelde.
(9) - Ifoelge BASF udgoer udgifterne til oversaettelse af et patentskrift til de ti andre officielle sprog i medlemsstaterne i gennemsnit ca. 40 000 DEM (eller ca. 20 450 EUR), dvs. et beloeb paa omkring det dobbelte af det, som ansoegeren maa afholde i gebyrer og agenthonorarer foer udstedelsen af patentet. Sagsoegeren bemaerker endvidere, at den situation, at ansoegeren til et europaeisk patent giver afkald paa beskyttelsen for sin opfindelse paa en del af Faellesskabets omraade, ud over at vaere en foelge af, at der efter udstedelsen af patentet ikke fremlaegges en oversaettelse af patentskriftet, ganske vist ogsaa kan foelge af, at visse medlemsstater oprindeligt ikke er blevet designeret som kontraherende stater, inden for hvilke den patenterede opfindelse kan kraeves beskyttet. Imidlertid udgoer designationsgebyret i Tyskland kun 150 DEM (eller ca. 77 EUR) for hver stat og kan derfor ikke i sig selv udgoere en tilstraekkelig begrundelse for at begraense den geografiske udstraekning af den oenskede beskyttelse, til forskel fra udgifterne til oversaettelse, som udgoer et meget stort beloeb.
(10) - BASF har anfoert, at under omstaendigheder som dem, der foreligger i denne sag, fremkommer en saadan opdeling af markedet som resultat af foelgende foranstaltninger med tilsvarende virkning som indfoerselsrestriktioner:
a) Til forskel fra patenthaveren, hans licenstager og konkurrenter, der har hjemsted i friomraadet eller i tredjelande, kan de erhvervsdrivende i beskyttelsesomraadet ikke inden for friomraadet deltage i den kommercielle konkurrence paa markedet for det paagaeldende produkt. Disse erhvervsdrivende ville nemlig ifoelge BASF goere sig skyldige i patentkraenkelser, hvis de udfoerte det patentbeskyttede produkt fra beskyttelsesomraadet til friomraadet.
b) Patenthaveren kan for sit vedkommende se sig noedsaget til at afstaa fra at markedsfoere opfindelsen i friomraadet for ikke at bringe det hoejere prisniveau i beskyttelsesomraadet i fare paa grund af parallelle genindfoersler, og han er derfor i praksis afskaaret fra at konkurrere inden for friomraadet.
c) Patenthaveren bevarer i oevrigt retten til at modsaette sig indfoersel i friomraadet af produkter, der konkurrerer med det patenterede produkt, og som lovligt er bragt paa markedet i friomraadet af andre erhvervsdrivende, for indfoerslen ville under disse omstaendigheder vaere en patentkraenkelse.
(11) - Jf. ogsaa House of Lords - Select Committee on the European Communities, The Community Patent and the Patent System in Europe (Session 1997-98, 26th Report), London, 1998, s. 23 (kravet om, at oversaettelsen af hele patentskriftet skal foreligge ved udstedelsen af patentet ligger paa et for sent tidspunkt til at have nogen faktisk vaerdi for de erhvervsdrivende, som isaer er interesseret i teknologi).
(12) - Se dog ovenfor, fodnote 5.
(13) - Ifoelge oplysninger, der blev givet af EPMD's praesident paa EPIDOS Annual Conference 1996, gennemses oversaettelserne af de udstedte patenter i et omfang, der i praksis svinger mellem 1 og 3%.
(14) - Det anfoeres i forelaeggelseskendelsen, at patenthaveren i medfoer af § 139, stk. 2, i Patentgesetz (den tyske patentlov) kan kraeve erstatning af den, der kraenker hans ret, saafremt denne har handlet uagtsomt eller forsaetligt. Saafremt patentkraenkeren ikke har kendskab til indholdet af patentskriftet - som foreligger paa et andet sprog end det eller de officielle sprog i den paagaeldende medlemsstat - er betingelsen om, at patentet skal vaere kraenket forsaetligt (eller uagtsomt) ikke opfyldt, og foelgelig savnes der grundlag for at kraeve erstatning for det lidte tab. Saa laenge oversaettelseskravet ikke er opfyldt, maa patenthaveren efter BASF's opfattelse, foer han kan kraeve erstatning, oplyse patentkraenkeren om patentets indhold, f.eks. ved en paamindelse til denne i form af fremsendelse af oversaettelsen paa det officielle sprog i det land, hvor patentkraenkeren har bopael, eller ved at indlevere oversaettelsen til patentmyndigheden i dette land. I denne situation ville patenthaveren alene kunne kraeve erstatning for fremtiden, for saa vidt som patentkraenkeren fortsaetter kraenkelsen efter at have faaet kendskab til patentet.
(15) - Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at de udgifter til oversaettelse af patentskrifterne for de europaeiske patenter, som aarligt afholdes af industrien, anslaas til ca. 430 mio. DEM (eller ca. 220 mio. EUR). F.eks. medfoerer et europaeisk patent, der udstedes for de otte oftest designerede medlemsstater, udgifter til oversaettelse og anmeldelse til de forskellige kompetente nationale myndigheder paa over 20 000 DEM (svarende til ca. 10 226 EUR; jf. EF-Kommissionen: Patentering som innovationsfremme - Groenbog om EF-patentet og det europaeiske patentsystem (KOM(97) 314 endelig udg., herefter »groenbogen«), som Kommissionen fremlagde den 24.6.1997, punkt 5.2.3. Hertil kommer den omstaendighed, at mange virksomheder i Faellesskabet i aarets loeb indgiver et stort antal patentansoegninger.
(16) - Jf. bl.a. dom af 28.3.1995, sag C-324/93, Evans Medical og Macfarlan Smith, Sml. I, s. 563, praemis 23, 32 og 33, hvori Domstolen - i oevrigt vedroerende en national praksis (forbud mod import af diacetylmorfin og tildeling af eneret til to nationale selskaber til dels at fremstille produktet i pulverform, dels at forhandle dette efter forarbejdning med henblik paa laegeligt brug), der hvilede paa en international konvention, der var indgaaet foer Det Forenede Kongeriges tiltraedelse af Faellesskabet, og som den naevnte medlemsstat opretholdt i henhold til EF-traktatens artikel 234 - fastslog, at en foranstaltning af denne art er omfattet af traktatens bestemmelser (i den paagaeldende sag artikel 30), »for artikel 234 kan kun anvendes, hvis konventionen paalaegger en medlemsstat en forpligtelse, der er uforenelig med traktaten. [Heraf foelger] ... at naar en international konvention aabner mulighed for, at en medlemsstat kan traeffe en foranstaltning, som viser sig at vaere i strid med faellesskabsretten, uden dog at forpligte den dertil, skal medlemsstaten afholde sig fra at traeffe en saadan foranstaltning«. Domstolen konkluderede herefter, at »traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat skal sikre bestemmelsens fulde virkning ved at undlade at anvende en national praksis i strid hermed, medmindre denne praksis er noedvendig for at sikre den paagaeldende medlemsstats opfyldelse af forpligtelser over for tredjelande, der foelger af en konvention, som er indgaaet foer traktatens ikrafttraeden eller medlemsstatens tiltraedelse«. Under alle omstaendigheder fremgaar det i oevrigt af Domstolens faste praksis, at bestemmelserne i en konvention, der er indgaaet forud for en medlemsstats tiltraedelse, ikke kan paaberaabes i forholdet mellem medlemsstaterne, saafremt der - som i det foreliggende tilfaelde - ikke er fare for tilsidesaettelse af tredjestaters rettigheder (jf. dom af 6.4.1995, forenede sager C-241/91 P og C-242/91 P, RTE og ITP mod Kommissionen, Sml. I, s. 743, praemis 84).
(17) - Jf. bl.a. The Community Patent and the Patent System in Europe (ovenfor, fodnote 11), s. 8-14 og s. 22, 23 og 24, navnlig s. 22 (ifoelge en undersoegelse foretaget af EPMD udgoer udgifterne til oversaettelse af et patentskrift en andel, der svinger mellem 30 og 60%, alt efter hvor mange kontraherende stater der designeres, af de samlede omkostninger, der afholdes for at opnaa patentbeskyttelse i Faellesskabet), og groenbogen (ovenfor, fodnote 15, punkt 3.3 og 5.2.3). Jf. ogsaa ovenfor, fodnote 9, 11, 13 og 15 og de hertil hoerende tekstafsnit.
(18) - Ifoelge meddelelsen om konklusionerne vedroerende hoeringen af de interesserede parter om groenbogen, som Kommissionen gennemfoerte i november 1997 i Luxembourg (citeret i The Community Patent and the Patent System in Europe, ovenfor, fodnote 11, s. 23), gaar et stort antal repraesentanter for brugerne i industrien ind for en radikal loesning (den saakaldte »kun engelsk«-loesning), hvorefter der under udstedelsesproceduren kun bruges et enkelt sprog, og hvorefter der ikke er pligt til at oversaette det udstedte patent. Jeg skal dog hertil bemaerke, at den ved konventionen indfoerte sprogordning under alle omstaendigheder synes at vaere bedre end den, der er foreskrevet i ordningerne for udstedelse af nationale patenter, som for tiden er gaeldende i medlemsstaterne, og i forbindelse med hvilke hele patentskriftet kraeves indleveret paa det nationale sprog allerede i den fase, hvor ansoegningen indgives, og saaledes paa et tidspunkt, hvor det endnu ikke kan forudses, om det ansoegte patent senere faktisk vil blive udstedt.
(19) - EFT L 401, s. 1. Oversaettelseskravet i henhold til den ovennaevnte aftale om EF-patenter - der er under ratifikation og ligesom konventionen af 1975, som den skal afloese, har det dobbelte formaal at indfoere et EF-patent og at indfoere en faellesskabsordning for nationale patenter - synes at vaere endnu strengere end det, der er foreskrevet i konventionen om meddelelse af europaeiske patenter. Efter aftalen om EF-patenter kraeves der nemlig en oversaettelse til et af de officielle sprog i hver af de kontraherende stater, der ikke har behandlingssproget som officielt sprog, af a) ansoegningen, paa grundlag af hvilken EF-patentet vil blive meddelt, eller b) den tekst, paa grundlag af hvilken EF-patentet opretholdes som aendret under indsigelsesbehandlingen (jf. artikel 30, stk. 1 og 2). Saafremt oversaettelsen ikke er indleveret inden for den fastsatte frist, betragtes EF-patentet som ugyldigt ab initio, idet patenthaveren dog kan opnaa en konvertering til et europaeisk patent for de kontraherende stater, for hvilke oversaettelserne er blevet indleveret rettidigt (jf. artikel 30, stk. 6). Det er netop de meget hoeje udgifter til oversaettelse af hele patentskriftet, der (sammen med den retlige usikkerhed, der knytter sig til den indfoerte ordning for beskyttelse ved domstolene) udgoer hovedhindringen for gennemfoerelsen af den ordning, der er indfoert ved konventionen om det europaeiske patent for faellesmarkedet. De andre loesninger, som Kommissionen har angivet i groenbogen (ovenfor, fodnote 15, punkt 3.2 og 3.3), er foelgende: a) begraensning af oversaettelsesforpligtelsen til patentkravene, b) den manglende indlevering af oversaettelsen paa et eller flere sprog rammes ikke med den sanktion, at EF-patentet falder bort, men med, at det er uden virkning i den eller de paagaeldende medlemsstater, og c) begraensning af oversaettelseskravet til en »fyldestgoerende« sammenfatning af patentskriftet (som offentliggoeres samtidig med ansoegningen) og, naar patentet meddeles, alene begraenset til patentkravene, idet kravet om oversaettelse af hele patentskriftet kun stilles, saafremt patenthaveren anlaegger retssag for at goere rettighederne i henhold til patentet gaeldende (den saakaldte »globalloesning«, som er udarbejdet af EPMD).
(20) - Jf. ovenfor, fodnote 19, og det hertil hoerende tekstafsnit.
(21) - Jf. bl.a. dom af 18.2.1992, sag C-235/89, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 777, praemis 12 og 13).
(22) - Jeg skal endvidere i denne forbindelse tilfoeje, at den beskrevne retlige sammenhaeng mellem befoejelse og forpligtelse (til at handle eller at undlade at handle) har den funktion at loese en interessekonflikt mellem flere personer. I nogle situationer oensker retsordenen at undgaa, at en person udoever en befoejelse for at tilgodese andre interesser end dem, af hensyn til hvilke befoejelsen er blevet tildelt, hvilket kunne foere til et ukontrolleret rettighedstab for dem, over for hvem befoejelsen udoeves. Til fordel for disse sidste hjemler retsordenen foelgelig passende kontrol- og beskyttelsesmidler, dels ved hjaelp af den praeventive fastsaettelse af betingelserne for udoevelsen af befoejelsen, dels ved indgreb, der virker praeventivt (udoevelsen uden virkninger) eller efterfoelgende (pligt til at erstatte tabet) i tilfaelde af misligholdelse.
(23) - Jeg minder om, at ifoelge Domstolens praksis er patentets specifikke indhold saerligt at sikre indehaveren eneret til at udnytte en opfindelse - for at beloenne opfinderen for hans kreative anstrengelser - med henblik paa fremstillingen og den foerste afsaetning af industriprodukter, dels direkte, dels ved at udstede licenser til tredjemaend, saavel som retten til at modsaette sig efterligninger. Denne ret for opfinderen til som den foerste at bringe produktet i omsaetning, som giver ham et monopol paa udnyttelsen af produktet, tillader opfinderen at opnaa beloenning for sin kreative anstrengelse, dog uden at den garanteres ham under alle forhold. Det foelger navnlig af princippet om faellesskabskonsumption (jf. dom af 31.10.1974, sag 15/74, Sterling Drug, Sml. s. 1147, og af 9.7.1985, sag 19/84, Pharmon, Sml. s. 2281, praemis 22), at saafremt indehaveren af et patent med fuldt kendskab til omstaendighederne beslutter at markedsfoere et produkt i en medlemsstat, hvor det ikke kan patenteres, maa han acceptere foelgerne af sit valg for saa vidt angaar muligheden for parallelimport (jf. bl.a. dom af 14.7.1981, sag 187/80, Merck, Sml. s. 2063, praemis 9, 10 og 11. Se ogsaa dom af 5.12.1996, forenede sager C-267/95 og C-268/95, Merck og Beecham, Sml. I, s. 6285, praemis 30-37).
(24) - Retssikkerheden er som bekendt et af faellesskabsrettens almindelige principper (jf. bl.a. dom af 18.3.1975, sag 78/74, Deuka, Sml. s. 421, og af 16.6.1993, sag C-325/91, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 3283, praemis 26).
(25) - Disse er: a) Det europaeiske patent er paa grund af sin genstand ikke patenterbart efter bestemmelserne i konventionens artikel 52-57 (der henholdsvis vedroerer patenterbare opfindelser og undtagelser fra patenterbarhed, nyhed, ikke-nyhedsskadelige dispositioner, opfindelseshoejde og industriel udnyttelighed), b) patentet forklarer ikke opfindelsen saa tydeligt og fuldstaendigt, at en fagmand paa grundlag deraf kan udoeve opfindelsen, og c) genstanden for det europaeiske patent gaar ud over indholdet af ansoegningen, saaledes som den er indleveret, eller ud over indholdet af den tidligere ansoegning (hvis patentet er blevet meddelt paa grundlag af en udskilt ansoegning eller en ny ansoegning, der er indgivet i medfoer af konventionens artikel 61).
(26) - Jf. dommen i sagen Kommissionen mod Italien, ovenfor, fodnote 21, praemis 14. Artikel 222 lyder: »De ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne beroeres ikke af denne traktat.«
(27) - Jf. dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5. En forpligtelse til at anvende et bestemt sprog ved markedsfoeringen af indfoerte varer kan ogsaa udgoere en foranstaltning med tilsvarende virkning, jf. dom af 18.6.1991, sag C-369/89, Piageme m.fl., Sml. I, s. 2971, vedroerende nationale bestemmelser, der foreskriver udelukkende anvendelse af et bestemt sprog ved etiketteringen af levnedsmidler, og som ikke aabner mulighed for at anvende et andet sprog, der let forstaas af koeberne, eller andre midler til at sikre oplysning af koeberne.
(28) - Som et modargument mod det, som det sagsoegende selskab har anfoert, forekommer det argument, som den oestrigske regering fremfoerte under den mundtlige forhandling, mig meget interessant: Selv efter, at den tyske lovgiver havde vedtaget den omtvistede lovgivning, som indfoerte kravet om oversaettelse af patentskriftet til tysk, er antallet af europaeiske patentansoegninger, hvori (da der ikke er yderligere omkostninger til oversaettelse) ogsaa OEstrig er blevet designeret, ikke steget maerkbart, hvad man dog kunne have forventet. Procentdelen af designeringer af OEstrig og af Tyskland er i det vaesentlige forblevet uaendret (i 1997 blev de to lande designeret i henholdsvis 64,51% og 98,05% af de ansoegninger, der blev indgivet af ansoegere fra de kontraherende stater, Japan og De Forenede Stater; henholdsvis 37,17% og 97,66% af det samlede antal patenter (39 646) som blev meddelt i det samme aar paa grundlag af ansoegninger indgivet af parter fra det samme geografiske omraade, blev meddelt med virkning for OEstrig og Tyskland: jf. EPA/EPO/OEB, AArsberetning 1997, Muenchen, 1998, s. 56, 57, 62 og 63).
(29) - Det forekommer saaledes i det mindste tvivlsomt, at de i teksten gengivne argumenter - bortset fra spoergsmaalet, om de er rigtige og har relevans for afgoerelsen i hovedsagen - kan finde anvendelse paa en virksomhed som BASF AG, som er det oeverst placerede selskab i selskabskoncernen af samme navn, som i 1998 havde en omsaetning paa ca. 54,065 mia. DEM (eller ca. 27,643 mia. EUR og et overskud foer skat paa ca. 5,419 mia. DEM (eller ca. 2,771 mia. EUR)), og som pr. 31.12.1998 havde 105 945 ansatte (jf. AArsberetning 1998, http://www.basf.de/basf/htm/e/dat...entwick/gbericht/gb98/aufeinen.htm).
(30) - Som det er anfoert af den spanske regering, er den eneste maade, hvorpaa den af BASF kritiserede isolering af markederne vil kunne undgaas, at de nationale patentordninger afskaffes og erstattes af et ensartet, eksklusivt system med faellesskabspatenter. En saadan ordning er imidlertid i modstrid med den ordning, som ligger til grund for aftalen om EF-patenter, hvor nationale patenter og EF-patentet bestaar side om side (jf. artikel 5).
(31) - Jf. dom af 10.12.1968, sag 7/68, Kommissionen mod Italien, Sml. 1965-1968, s. 541, org. ref.: Rec. s. 617, og af 9.7.1992, sag C-2/90, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 4431, praemis 26, samt dommen i sagen Evans Medical og Macfarlan Smith, fodnote 16, praemis 20.
(32) - Jf. bl.a. dom af 13.10.1993, sag C-93/92, CMC Motorradcenter, Sml. I, s. 5009, praemis 12, vedroerende en regel, der er opstillet i en medlemsstats retspraksis, og som i forbindelse med indgaaelse af aftaler paalaegger hver part at oplyse de omstaendigheder, han har kendskab til, og som er af afgoerende betydning for den anden kontrahent, selv om disse omstaendigheder ikke har forbindelse med den koebte genstand eller dennes beskaffenhed. Se ogsaa dom af 18.6.1998, sag C-266/96, Corsica Ferries France, Sml. I, s. 3949, praemis 31, vedroerende lovbestemmelser i en medlemsstat, som paalaegger soetransportvirksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, og hvis fartoejer besejler havnene i den foerste medlemsstat, at benytte tjenesteydelser, der ydes af grupper af lokale fortoejningsarbejdere med eksklusive rettigheder, idet ydelserne betales med en hoejere takst end den faktiske omkostning ved den praesterede tjenesteydelse.
(33) - Jf. P. Oliver: Free Movement of Goods in the European Community (3. udgave), London, 1996, s. 81 og 82, fodnote 55.
(34) - Princippet om, at traktatens artikel 30 ogsaa finder anvendelse, selv om der ikke er en vaesentlig paavirkning af de graenseoverskridende varebevaegelser, og selv om den paagaeldende nationale foranstaltning ikke udelukker andre muligheder for afsaetning af de indfoerte varer, er blevet fastslaaet af Domstolen i dom af 5.4.1984, forenede sager 177/82 og 178/82, Van de Haar og Kaveka de Meern, Sml. s. 1797.
(35) - Jf. generaladvokat Darmon's forslag til afgoerelse, som han fremsatte den 12.12.1989 i Krantz-sagen, dom af 7.3.1990, sag C-69/88, Sml. I, s. 583, paa. s. 588, punkt 13. Generaladvokat Darmon anfoerte: »Den meget vide definition af en foranstaltning med tilsvarende virkning, som blev opstillet i Dassonville-dommen [jf. ovenfor, fodnote 27 og det dertil hoerende tekstafsnit], har lige siden 1974 vaeret benyttet som det faste udgangspunkt for Domstolens praksis paa dette omraade. Definitionen er i sig selv 'udvidende', og dette forhold, sammenholdt med de bestraebelser, Domstolen i sin praksis har udfoldet for ikke at begraense definitionens raekkevidde, kan i vidt omfang forklare, hvorfor de erhvervsdrivende har soegt at faa klassificeret de mest forskelligartede foranstaltninger som foranstaltninger med tilsvarende virkning, saa snart en indvirkning paa indfoerslerne - saa indirekte og svag den end maatte vaere - ikke fuldstaendig kan udelukkes« (jf. punkt 16).
(36) - Dom af 18.2.1992, sag C-30/90, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 829, praemis 26.