61990CC0105_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. I denne sag har det koreanske selskab Goldstar Co. Ltd (herefter benaevnt "Goldstar") nedlagt paastand om annullation for sit vedkommende af Raadets forordning (EOEF) nr. 112/90 af 16. januar 1990 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan og Republikken Korea og om endelig opkraevning af den midlertidige told (herefter benaevnt "den endelige forordning") (1). Goldstar har i den forbindelse fremsat tre anbringender, der hovedsagelig stoettes paa en paastaaet tilsidesaettelse af artikel 2, stk. 3, litra b), i Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (herefter benaevnt "grundforordningen") (2).
Sagens baggrund
2. Goldstar tilhoerer Lucky Goldstar-koncernen. Selskabet fremstiller elektriske og elektroniske apparater, som det saelger saavel i Korea som i udlandet. I referenceperioden (1.6.1986-31.5.1987) har Goldstar solgt foelgende fem CD-afspillermodeller i Korea og i Faellesskabet: GCD 603, GCD 605, GCD 606, GCD 613 og GCD 616. De tre foerstnaevnte modeller, som Goldstar i 1985 standsede produktionen af, blev i Korea og i Faellesskabet udelukkende solgt under eget navn. De to sidstnaevnte modeller blev i Faellesskabet solgt saavel under eget navn som til Original Equipment Manufacturers (herefter benaevnt "OEM") (3), men de blev i Korea udelukkende markedsfoert under eget navn.
3. I juni 1987 klagede Committee of Mechoptronics Producers and Connected Technologies (herefter benaevnt "Compact") paa vegne af de producenter, der tegner sig for stoerstedelen af produktionen af CD-afspillere i Faellesskabet, til Kommissionen over importen til Faellesskabet af CD-afspillere med oprindelse i Japan og Republikken Korea.
Kommissionens undersoegelse resulterede i, at der blev indfoert en midlertidig antidumpingtold paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan og Republikken Korea ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2140/89 af 12. juli 1989 (herefter benaevnt "den midlertidige forordning") (4). Den midlertidige antidumpingtold paa import af produkter fra Goldstar blev af Kommissionen fastsat til 32,5% af prisen, netto, frit Faellesskabets graense. Stoerrelsen af denne midlertidige antidumpingtold blev fastsat ud fra den normale vaerdi af de af Goldstar importerede produkter, en normal vaerdi som Kommissionen fastsatte saerskilt for hver enkelt model. Afhaengigt af de paa hjemmemarkedet solgte maengder og salgsmetoden (under eget navn eller til OEM) anvendte Kommissionen i den midlertidige forordning foelgende tre metoder til fastsaettelse af den normale vaerdi.
a) For saa vidt angaar modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616, der saavel i Korea som i Faellesskabet er solgt under eget navn.
Ifoelge Kommissionen blev disse modeller i referenceperioden solgt i tilstraekkelige maengder paa hjemmemarkedet (dvs. over 5% af den til Faellesskabet eksporterede maengde af den paagaeldende model). Som angivet i betragtning 23 til den midlertidige forordning blev den normale vaerdi af hver model fastsat paa grundlag af den vejede gennemsnitlige pris paa hjemmemarkedet for alt salg af den paagaeldende model til uafhaengige koebere.
b) For saa vidt angaar model GCD 613, der saavel i Korea som i Faellesskabet er solgt under eget navn.
Antallet af apparater af denne model, der blev solgt paa hjemmemarkedet i referenceperioden, var under 5% af den til Faellesskabet eksporterede maengde af samme model. Kommissionen fastsatte derfor den normale vaerdi for denne model paa grundlag af en beregnet vaerdi, jf. betragtning 48 til den midlertidige forordning, dvs. paa grundlag af det vejede gennemsnit af Goldstar' s omkostninger og fortjeneste i forbindelse med de af selskabets modeller - nemlig GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616 - som var blevet solgt paa det koreanske marked.
c) For saa vidt angaar modellerne GCD 613 og GCD 616, der kun er solgt i Faellesskabet til OEM.
Som anfoert i betragtningerne 51 og 52 til den midlertidige forordning fandt Kommissionen, at de OEM, som Goldstar havde solgt til med henblik paa eksport til Faellesskabet, udgjorde en saerlig kategori af koebere. Ved fastsaettelsen af den normale vaerdi af de modeller, der blev solgt til disse OEM, foretog den et overslag over de forskelle, der maatte have vaeret mellem priserne paa de under eget navn solgte apparater og OEM-priserne, saafremt der havde vaeret OEM-salg paa det koreanske marked. Dette resulterede i, at der blev lagt en fortjenstmargen paa 30% af fortjenesten ved salg under eget navn paa hjemmemarkedet til grund.
4. I fasen forud for udstedelsen af den endelige forordning rejste Goldstar indsigelse mod de metoder, Kommissionen havde anvendt ved fastsaettelsen af den normale vaerdi af de af Goldstar solgte modeller. Indsigelserne stemmer stort set overens med dem, Goldstar havde fremsat forud for udstedelsen af den midlertidige forordning. Raadet satte sig ligesom Kommissionen ud over Goldstar' s indsigelser. Det fastlagde den normale vaerdi af de paagaeldende modeller efter de samme metoder som ovenfor beskrevet og fastsatte den endelige antidumpingtold paa import af Goldstar' s produkter til 26,1% (i stedet for 32,5%) af prisen, netto, frit Faellesskabets graense.
Det foerste anbringende
5. Goldstar goer gaeldende, at Raadet med urette har fastsat den normale vaerdi af modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616 - der blev solgt under eget navn saavel i Korea som i Faellesskabet - paa grundlag af hjemmemarkedsprisen. Ifoelge Goldstar skete salget af disse modeller paa det koreanske marked i referenceperioden ikke i normal handel, og det gav saaledes ikke mulighed for en passende sammenligning. Efter grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), burde Raadet herefter have fastsat den normale vaerdi paa grundlag af den beregnede vaerdi. Goldstar har i denne forbindelse fremsat en raekke argumenter, der kan inddeles i to grupper.
Goldstar goer for det foerste gaeldende, at begreberne "normal handel" og "en passende sammenligning" forudsaetter en afsaetning af et tilstraekkeligt stort omfang paa et repraesentativt hjemmemarked. Goldstar bestrider ikke, at antallet af afspillere af modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616, der i referenceperioden blev solgt paa det koreanske marked, for hver model repraesenterer mere end 5% af den til Faellesskabet eksporterede maengde. Selskabet accepterer endvidere faellesskabsinstitutionernes praksis for ikke at anvende salget paa hjemmemarkedet som grundlag ved fastsaettelsen af den normale vaerdi, naar afsaetningen paa dette marked ligger under den naevnte 5%-taerskel, men i stedet at anvende en beregnet vaerdi. Selskabet goer dog gaeldende, at faellesskabsinstitutionerne er forpligtet til ligeledes at anvende metoden med en beregnet normal vaerdi, naar 5%-taersklen overskrides, saafremt afsaetningen, som i den foreliggende sag, af de paagaeldende modeller paa hjemmemarkedet i absolutte tal er minimal (af hensyn til sagens fortrolige karakter udelades de noejagtige tal her). Goldstar har endvidere anfoert, at ogsaa hjemmemarkedets karakter og samlede stoerrelse boer tages i betragtning. I dette tilfaelde haevdes det koreanske markeds samlede stoerrelse at vaere ubetydelig (selskabet anslaar det samlede salg af CD-afspillere i Korea i referenceperioden til ca. 5 000), hvilket bl.a. haevdes at bero paa, at der i denne periode kun fandtes faa koreanske CD-produktioner. Selskabet kritiserer derfor Raadet for, at det har anvendt 5%-taersklen slavisk, dvs. uden at tage hensyn til det absolutte antal CD-afspillere, som Goldstar har solgt paa det koreanske marked, eller til markedets karakter og samlede stoerrelse. Af samme grund haevdes det tillige, at Raadet ikke har opfyldt sin begrundelsespligt.
For det andet paapeger Goldstar, at selskabet i loebet af 1985 standsede produktionen af modellerne GCD 603, GCD 605 og GCD 606, altsaa inden referenceperiodens begyndelse. Den pris, som disse udgaaede modeller blev solgt til paa hjemmemarkedet i den periode, kan ifoelge selskabet ikke give noget passende sammenligningsgrundlag.
6. Goldstar' s argumentation kan ikke overbevise mig.
Efter grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra a), forstaas ved normal vaerdi foerst og fremmest:
"den sammenlignelige pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel for samme vare til forbrug i eksport- eller oprindelseslandet".
Andre elementer, der er anfoert i litra b), nr. i) og ii), kan foerst anvendes som normal vaerdi:
"saafremt samme vare ikke saelges i normal handel paa eksportlandets eller oprindelseslandets hjemmemarked, eller saafremt et saadant salg ikke muliggoer en passende sammenligning".
Som Domstolen har udtalt i dommen af 5. oktober 1988, Canon mod Raadet (5) (praemis 11), foelger det af teksten og strukturen i de citerede bestemmelser, at der ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi foerst og fremmest skal tages udgangspunkt i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel paa hjemmemarkedet. De andre loesninger er kun sekundaere. Deraf foelger, at faellesskabsinstitutionerne saa vidt muligt skal fastsaette den normale vaerdi paa grundlag af de faktiske hjemmemarkedspriser, og at de kun maa foretage afvigelser herfra i et tilfaelde, hvor mindst én af de i grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), omhandlede situationer helt klart foreligger.
7. I henhold til denne sidstnaevnte bestemmelse skal der skelnes mellem to situationer. Foerst er der den situation, hvor "samme vare ikke saelges i normal handel" paa hjemmemarkedet. Som det fremgaar af de eksempler, der er anfoert i den fjerde betragtning til grundforordningen, drejer det sig her om tilfaelde, hvor transaktionerne i sig selv ikke er foretaget i normal handel, navnlig naar en vare er solgt til priser, som ligger under produktionsomkostningerne, eller naar der har fundet transaktioner sted mellem parter, der er forretningsmaessigt forbundet, eller som har en kompensationsaftale. Goldstar har ikke gjort gaeldende og har i hvert fald ikke paavist, at selskabets salg paa det koreanske marked i sig selv skulle vaere unormalt. Derfor kan det ikke af denne del af grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), udlede et argument for, at der skal ske en afvigelse fra hovedreglen om, at den normale vaerdi fastsaettes paa grundlag af hjemmemarkedspriserne.
8. Derefter er der den situation, at afsaetningen paa hjemmemarkedet "ikke muliggoer en passende sammenligning". Som det fremgaar af artikel 2, stk. 4, i antidumpingkodeksen (6) drejer det sig her om at konstatere, om transaktioner, der i sig selv er normale, alligevel ikke skal lades ude af betragtning som foelge af den saerlige markedssituation. De paa hjemmemarkedet realiserede transaktioner maa jo, ogsaa i almindelighed, vaere resultatet af en normal koeberadfaerd og af en normal prisdannelse. Kun i saadanne tilfaelde muliggoer hjemmemarkedspriserne en passende sammenligning med priserne ved eksport.
Som minimumsgaranti for, at hjemmemarkedspriserne er repraesentative, og af hensyn til retssikkerheden har faellesskabsinstitutionerne i nogen grad begraenset omfanget af det skoen, som de efter de naevnte bestemmelser kan udoeve, ved i praksis at foelge en bestemt rettesnor, eller snarere anvende en "ubetydelighedstaerskel". Faellesskabsinstitutionerne er saaledes for foerste gang i antidumpingsagen vedroerende elektroniske skrivemaskiner med oprindelse i Japan (7) og siden systematisk gaaet ud fra, at et hjemmemarkedssalg, der for det paagaeldende produkt udgoer under 5% af eksportsalget til Faellesskabet af det paagaeldende produkt, ikke kan danne grundlag for fastsaettelsen af den normale vaerdi. I dommen Canon mod Raadet (praemis 13-15), samt Brother mod Raadet (8) (praemis 11-13) forkastede Domstolen de indvendinger, sagsoegerne havde gjort gaeldende mod 5%-graensen, og den accepterede, at graensen kan anvendes for hver enkelt model (med egne karakteristika) (9). I en senere dom - i sagen Neotype Techmashexport (10) (praemis 31) - har Domstolen endvidere under henvisning til den i Canon- og Brother-dommene omtalte 5%-graense afvist en indvending om, at markedet i et referenceland, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, ikke skulle vaere repraesentativt. I den for nyligt afsagte dom i Noelle-sagen (11) har Domstolen hertil foejet, at alene det faktum, at referencelandets produktionsmaengde ligger under 5% af eksporten til Faellesskabet, ikke betyder, at valget af dette referenceland ikke kan vaere passende og rimeligt, men at et tal paa 1,25% tyder paa, at det marked, der er blevet lagt til grund, repraesentativt er svagt.
9. Goldstar goer med rette gaeldende, at naar salget paa hjemmemarkedet er stoerre end 5% af eksportmaengden til Faellesskabet, betyder dette ikke noedvendigvis, at hjemmemarkedspriserne muliggoer en passende sammenligning (lige saa lidt som dette er tilfaeldet, naar maengden er mindre, hvilket fremgaar af Noelle-dommen, jf. ovenfor). I modsaetning til, hvad Goldstar har haevdet, er Raadet og Kommissionen enige heri. Noedvendigheden af ogsaa at laegge vaegt paa andre faktorer fremgaar i oevrigt af fjerde betragtning til grundforordningen, hvorefter en beregnet normal vaerdi skal anvendes, saafremt hjemmemarkedspriserne "af en eller anden grund" ikke udgoer et passende grundlag for at fastslaa, om der foreligger dumping.
Det forekommer mig dog, at faellesskabsinstitutionerne, naar de som en minimumsgaranti for repraesentativiteten og af hensyn til retssikkerheden har paalagt sig selv en rettesnor - som de dog ikke maa foelge slavisk - kun maa og skal goere undtagelse derfra, naar der foreligger saerlige omstaendigheder, som har til foelge, at hjemmemarkedsprisen ikke udgoer et passende grundlag for sammenligning med prisen ved eksport.
10. Hvad bestaar saadanne saerlige omstaendigheder da i? Jeg er enig med Goldstar i, at det, der kendetegner hjemmemarkedet, og navnlig hjemmemarkedets samlede stoerrelse, kan udgoere saadanne saerlige omstaendigheder. Domstolen har i oevrigt indirekte bekraeftet dette synspunkt i Brother-dommen (praemis 10) og i Silver Seiko-dommen (12) (praemis 11). I disse sager gjorde sagsoegerne ligeledes gaeldende, at der var blevet solgt for faa elektroniske skrivemaskiner paa det japanske hjemmemarked sammenlignet med faellesmarkedet. Domstolen forkastede ikke dette argument som saadant, men fandt, at det rent faktisk savnede grundlag, da der paa det japanske marked aarligt blev solgt et femcifret antal maskiner, og markedet endvidere var kendetegnet ved en ret udbredt konkurrence. Under de omstaendigheder antog Domstolen, at priserne paa det japanske marked kunne vaere sammenlignelige med priserne paa faellesmarkedet.
Det forekommer mig, at det argument, der i den foreliggende sag paaberaabes af Goldstar i forbindelse med det koreanske markeds kendetegn, ligeledes savner faktisk grundlag. For det foerste har Goldstar for saa vidt angaar den totale stoerrelse af markedet for CD-afspillere (alle modeller sammenlagt) ikke kunnet godtgoere sin paastand om, at der ikke skulle vaere solgt mere end 5 000 CD-afspillere paa det koreanske marked i referenceperioden. Under retsmoedet gjorde Kommissionen gaeldende, at dette antal skulle ligge paa omkring 6 500 CD-afspillere, mens Compact citerede pressemeddelelser, ifoelge hvilke det skulle dreje sig om et marked paa i hvert fald 30 000 CD-afspillere. Hvad der end maatte vaere tilfaeldet, saa forekommer et marked paa 5 000 CD-afspillere i absolutte tal mig allerede at have tilstraekkelig stor betydning, naar dette tal udtrykt i procent udgoer en ikke ubetydelig andel af den samlede eksportmaengde til Faellesskabet. Ifoelge Raadets ikke bestridte konstatering androg sidstnaevnte maengde i 1986 lidt under 34 000 enheder. Sagt med andre ord udgoer det af Goldstar naevnte minimumstal paa 5 000 CD-afspillere, der er solgt paa det koreanske marked, stadig 14% af eksporten af koreanske CD-afspillere til Faellesskabet - hvilket ikke er ubetydeligt.
11. Goldstar paaberaaber sig endvidere den minimale (her af hensyn til fortroligheden ikke naevnte) afsaetning paa hjemmemarkedet pr. model af afspillerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616. Foerst en forudgaaende bemaerkning. Det i sig selv rigtige argument, at der af hensyn til hjemmemarkedsprisers sammenlignelighed skal foreligge et i absolutte tal tilstraekkeligt salg paa hjemmemarkedet, er fremkommet, fordi det er blevet fastslaaet, at hjemmemarkedspriserne kan vaere forskellige fra salgssted til salgssted. Desuden kan der i samme referenceperiode forekomme prisudsving. Faellesskabsinstitutionerne anvender derfor som regel, saaledes som det ogsaa er tilfaeldet i den foreliggende sag, en pris, der er det vejede gennemsnit af hele salget af det paagaeldende produkt til uafhaengige koebere. For at vaere repraesentativt skal det vejede gennemsnit derfor baseres paa et vist mindsteantal salg.
Ovenstaaende betyder dog ikke, at faellesskabsinstitutionerne, foruden den ovenfor naevnte og i dette tilfaelde pr. model beregnede relative "ubetydelighedstaerskel" paa 5%, ogsaa skulle vaere noedt til at anvende en absolut "ubetydelighedstaerskel". Der er jo ikke megen mening i at fastsaette en absolut minimumsgraense generelt, fordi vaerdien af et absolut tal i for hoej grad er afhaengig af produktets art. Derfor skal det for hvert enkelt produkt eller for hver model bedoemmes, om der er tilstraekkelig stor afsaetning paa markedet til stabile priser, saaledes at det paa dette grundlag beregnede prisgennemsnit er tilstraekkelig repraesentativt. Bortset fra en generel paastand om, at afsaetningen paa hjemmemarkedet er minimal, har Goldstar dog ikke fremfoert argumenter, hvoraf det skulle fremgaa, at det anvendte prisgennemsnit ikke skulle vaere repraesentativt (13).
Relative tal, der for samme produkt eller model eller for en kategori af ensartede produkter udtrykker et forhold mellem salget af produkter paa hjemmemarkedet og paa eksportmarkedet, kan derimod godt fastsaettes generelt og saetter hjemmemarkedets stoerrelse direkte i relation til stoerrelsen af eksportmarkedet. Da det samlede koreanske marked for CD-afspillere repraesenterer mindst 14% af eksportmarkedet til Faellesskabet, og salget paa det koreanske marked pr. model ligeledes overstiger den generelle (relative) "ubetydelighedstaerskel" paa 5% af eksporten til Faellesskabet, er dette efter min mening tilstraekkeligt som udtryk for hjemmemarkedsprisernes repraesentativitet og anvendelighed.
12. Bortset fra stoerrelsen af det samlede koreanske marked paa den ene side og selskabets egne salgstal pr. model paa den anden side paaberaaber Goldstar sig ingen andre saerlige omstaendigheder for at bestride hjemmemarkedsprisernes repraesentativitet. I saerdeleshed anfoerer selskabet ikke, at der paa det koreanske marked ikke skulle vaere en "ret udbredt konkurrence", et kendetegn, som Domstolen tog i betragtning i Brother- og Silver Seiko-dommene for at bedoemme prisernes repraesentativitet. I forbindelse med ovenstaaende har selskabet navnlig ikke paastaaet og endnu mindre paavist, at hjemmemarkedspriserne ville have vaeret lavere, saafremt afsaetningen i form af salg og konkurrencen paa hjemmemarkedet havde vaeret stoerre. Af sagens akter (14) fremgaar tvaertimod, at Goldstar bevidst har valgt relativt hoeje hjemmemarkedspriser (og fortjenstmargener) i sin strategi for at saelge CD-afspillere i Korea som luksusvarer.
Dette forhold tillaegger jeg stor vaegt. Det forekommer mig nemlig, at en producent ikke kan paaberaabe sig sin egen velovervejede beslutning om at positionere sit produkt i et bestemt segment af markedet og i en bestemt prisklasse - hvilket ogsaa kan vaere grunden til, at han, naar denne strategi viser sig at falde forkert ud, saelger faerre apparater end sine konkurrenter - som en saerlig omstaendighed for derved at drage de af ham beregnede hjemmemarkedsprisers repraesentativitet i tvivl. Kun ydre omstaendigheder, som producenterne udsaettes for, kommer i betragtning i den forbindelse. Hvis det ikke var tilfaeldet, ville producenterne selv kunne skabe de omstaendigheder, der goer, at man kan fravige princippet om, at den normale vaerdi foerst og fremmest fastsaettes paa grundlag af de reelle hjemmemarkedspriser.
13. Paa grundlag af ovenstaaende maa jeg derfor konkludere, at Raadet med rette har fundet, at antallet af apparater, som Goldstar har solgt paa det koreanske marked, og dette markeds samlede stoerrelse ikke giver noget grundlag for at afvise brugbarheden af hjemmemarkedspriserne som sammenligningsgrundlag.
Deraf fremgaar ligeledes, at faellesskabsinstitutionerne kunne henvise til rettesnoren vedroerende "5%-taersklen", og at det argument om mangelfuld begrundelse, der stoettes paa EOEF-Traktatens artikel 190, derfor maa forkastes. Betragtning 21 til den endelige forordning henviser saaledes til betragtning 27 til den midlertidige forordning, hvori Kommissionen erklaerer:
"Det er Kommissionens opfattelse, at en lav absolut vaerdi af salget paa hjemmemarkedet ikke i sig selv kan vaere tilstraekkelig grund til ikke at anse dette salg for at vaere et udtryk for normal handel og dermed berettige en afvigelse fra den normale fremgangsmaade, der indebaerer fastsaettelse af normale vaerdier paa grundlag af salget paa hjemmemarkedet af modeller, der i maengde overstiger 5% af eksporten til Faellesskabet."
Denne begrundelse viser tilstraekkelig tydeligt, hvilket raesonnement faellesskabsinstitutionerne har fulgt.
14. Endelig anser jeg ligeledes det argument, Goldstar har fremfoert om, at produktionen af modellerne GCD 603, GCD 605 og GCD 606 var standset foer referenceperiodens begyndelse, for at vaere ubegrundet. Som det fremgaar af bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), skal der tages hensyn til "salget" paa hjemmemarkedet. I bestemmelsen skelnes der ikke mellem produkter, der er eller ikke er i produktion. Det faktum, at de solgte modeller ikke laengere er i produktion, kan derfor i sig selv ikke danne grundlag for at afvise anvendeligheden af hjemmemarkedspriserne for disse modeller. Det modsatte standpunkt ville kunne foere til, at den normale vaerdi af relativt nye produkter, f.eks. CD-afspillere, hvoraf der hele tiden kommer nye modeller paa markedet, kun undtagelsesvis kan fastsaettes paa grundlag af hjemmemarkedspriser.
15. I betragtning af ovenstaaende er jeg derfor af den opfattelse, at Goldstar' s foerste anbringende maa forkastes.
Det andet anbringende
16. Goldstar goer for det andet gaeldende, at Raadet har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), ved at have fastsat den beregnede vaerdi af model GCD 613, som blev solgt under eget navn paa hjemmemarkedet og i Faellesskabet - og specielt det beloeb, der skal laegges til produktionsomkostningerne i form af fortjeneste - under hensyntagen til den gennemsnitlige fortjeneste, som Goldstar i referenceperioden har opnaaet paa sit salg paa hjemmemarkedet af andre modeller, nemlig modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616, (af hensyn til sagens fortrolige karakter er dette gennemsnit, udtrykt i procent af produktionsomkostningerne, udeladt her). Som allerede naevnt (ovenfor i punkt 5) accepterer Goldstar, at faellesskabsinstitutionerne for et produkt som GCD 613, hvor salget laa under den relative "ubetydelighedstaerskel" paa 5% af eksportsalget, kunne (og skulle) laegge en beregnet vaerdi til grund (15). Ifoelge Goldstar skulle den gennemsnitlige fortjeneste ved salget af de andre modeller dog ikke kunne bruges af foelgende to grunde. For det foerste skulle det vaere beregnet paa grundlag af salg paa hjemmemarkedet, som ikke skete i normal handel, og/eller som ikke muliggjorde en passende sammenligning. For det andet haevdes den fortjeneste, som en individuel eksportoer har realiseret paa hjemmemarkedet, efter antidumpingkodeksens artikel 2, stk. 4, at maatte betragtes som uanvendelig, naar den som i dette tilfaelde overstiger den fortjeneste, der saedvanligvis opnaas ved salg af samme produkter paa hjemmemarkedet.
17. Jeg behoever ikke gaa naermere ind paa det foerste argument, da jeg ved undersoegelsen af det foerste anbringende er naaet frem til, at salget paa hjemmemarkedet under eget navn af modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616 er sket i normal handel og muliggjorde en passende sammenligning.
Det andet argument fortjener derimod opmaerksomhed. Siden dommen i Nakajima all Precision Co. Ltd mod Raadet (16) (isaer praemis 26-32) staar det jo fast, at producenterne kan anfaegte retsgyldigheden af en antidumpingforordning paa grundlag af antidumpingkodeksens bestemmelser.
18. Efter grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), bestemmes den beregnede vaerdi ved til produktionsomkostningerne at laegge et rimeligt beloeb som fortjeneste. Bestemmelsen angiver tre metoder herfor, som Domstolen i Nakajima-dommen (praemis 61) har udtalt skal anvendes i raekkefoelge (17). Fortjenesten beregnes derfor foerst og fremmest ved at saette den i forhold til producentens fortjeneste ved fortjenstgivende salg af samme produkter paa hjemmemarkedet. Foerst saafremt oplysninger i forbindelse med en saadan fortjeneste ikke foreligger, er upaalidelige eller er uegnede til formaalet, beregnes fortjenesten ved at saette den i forhold til den fortjeneste, der opnaas af andre producenter i oprindelseslandet ved fortjenstgivende salg af samme vare. Saafremt ingen af disse to metoder kan anvendes, beregnes fortjenesten paa grundlag af salg fra producenten eller fra andre producenter i samme erhvervssektor i oprindelseslandet eller paa et andet rimeligt grundlag.
19. Goldstar goer gaeldende, at den foerste beregningsmetode, der er fastsat i grundforordningen "ikke er anvendelig", naar den fortjeneste, som den paagaeldende producent opnaar ved salg paa hjemmemarkedet af samme produkt, er stoerre end den fortjeneste, der normalt opnaas ved salg af samme produkter paa hjemmemarkedet. Selskabet stoetter dette anbringende paa antidumpingkodeksens artikel 2, stk. 4, sidste punktum, der lyder som foelger:
"I almindelighed maa tillaegget for fortjeneste ikke overstige den saedvanlige fortjeneste ved salg af varer inden for samme kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked."
Goldstar gaar oejensynlig ud fra i), at ordene "den saedvanlige fortjeneste" skal forstaas saaledes, at de henviser til den gennemsnitlige fortjeneste, som alle producenter i oprindelseslandet opnaar ved salg af samme produkter paa hjemmemarkedet, og ii) at den foerste i grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), fastsatte beregningsmetode, som faktisk henviser til den fortjeneste, som den paagaeldende producent har opnaaet, er i strid med ovenstaaende artikel 2, stk. 4, sidste punktum, i antidumpingkodeksen.
20. Goldstar' s opfattelse stoettes efter min mening paa en forkert fortolkning af antidumpingkodeksen.
Det er rigtigt, at det i artikel 2, stk. 4, sidste punktum, i kodeksen ikke udtrykkeligt er anfoert, hvem det er, der normalt skal have opnaaet den deri omhandlede fortjeneste. Deraf kan dog ikke udledes, at det noedvendigvis er den gennemsnitlige fortjeneste, som alle producenter tilsammen opnaar ved salg af samme produkter paa hjemmemarkedet. Teksten aabner tillige mulighed for den fortolkning, at det anvendte tillaeg for fortjeneste ikke maa vaere stoerre end den fortjeneste, der normalt opnaas af den paagaeldende producent ved salg af samme produkter paa hjemmemarkedet. En saadan fortolkning passer i oevrigt bedre til formaalet med fastsaettelsen af en beregnet vaerdi. Som Domstolen allerede flere gange har udtalt (18), tjener fastsaettelsen af den beregnede vaerdi til at bestemme salgsprisen for et produkt, som den ville have vaeret, saafremt produktet var blevet solgt i oprindelses- eller eksportlandet. Den mest noejagtige metode til at bestemme denne pris er at fastsaette den beregnede vaerdi paa grundlag af den paagaeldende producents eget salg af samme produkter paa hjemmemarkedet. Kommissionen har endvidere med rette bemaerket, at det af antidumpingkodeksens artikel 8, stk. 2, fremgaar, at ogsaa i kodeksen gaar den individuelle metode forud for den globale.
Domstolen har i oevrigt allerede i Nakajima-dommen (praemis 37) udtalt sig generelt til fordel for, at grundforordningens "konkretiserede" beregningsmetoder i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), er forenelige med antidumpingkodeksens artikel 2, stk. 4:
"... artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i den nye grundforordning er forenelig med artikel 2, stk. 4, i antidumpingkodeksen, idet bestemmelsen uden at stride mod de reale hensyn, der ligger til grund for sidstnaevnte bestemmelse, blot for de tilfaelde, der maa antages at ville kunne opstaa i praksis, konkretiserer de rimelige metoder, som kan anvendes ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi ..." (19).
Til slut skal jeg minde om, at Goldstar har fastsat sine hjemmemarkedspriser ud fra en bevidst strategi om at saelge CD-afspillerne i Korea som luksusvarer. Ligesom Goldstar ikke kan paaberaabe sig sin velovervejede prisfastsaettelse som en saerlig omstaendighed, der medfoerer, at selskabets hjemmemarkedspriser ikke laengere er repraesentative (jf. ovenfor i punkt 12), ligesaa lidt kan selskabet paaberaabe sig, at de hoeje fortjenstmargener, som er et resultat af denne prisfastsaettelse, ikke laengere kan danne grundlag ved fastlaeggelsen af den beregnede vaerdi af model GCD 613.
I betragtning af ovenstaaende maa Goldstar' s andet anbringende ligeledes forkastes.
Det tredje anbringende
21. Goldstar' s tredje anbringende har forbindelse med Raadets beslutning om at fastsaette en saerlig normal vaerdi for salg til OEM (20). Som anfoert i betragtning 22 til den endelige forordning har Raadet nemlig antaget:
"at disse kunder havde funktioner, der var klart forskellige fra dem, der udoevedes af andre kategorier af uafhaengige koebere, og at disse forskellige funktioner for saa vidt angaar det paagaeldende marked klart afspejledes i de solgte maengder og i prismoenstret".
Goldstar goer gaeldende, at Raadet har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), for saa vidt det har fastsat den beregnede vaerdi af de til OEM med henblik paa eksport til Faellesskabet solgte modeller GCD 613 og GCD 616 under hensyn til en procentsats for fortjenesten paa 30% af den fortjeneste, som selskabet har opnaaet ved salg af disse modeller under eget navn paa hjemmemarkedet. Til stoette for dette anbringende anfoerer Goldstar foelgende fire argumenter:
a) at der ikke er nogen forbindelse mellem paa den ene side omkostningerne og fortjenesten ved salg til OEM og paa den anden side omkostningerne og fortjenesten ved salg under eget navn
b) at Raadet har handlet i strid med hidtidig praksis
c) at 30% er en vilkaarlig procentsats
d) at Raadet har tilsidesat lighedsprincippet.
22. Inden jeg foretager en undersoegelse af Goldstar' s argumenter, vil jeg gerne minde om, at det, som allerede anfoert ovenfor, er formaalet med en beregnet normal vaerdi, at salgsprisen for et produkt bestemmes, som den ville have vaeret, saafremt produktet var blevet solgt i oprindelses- eller eksportlandet. I et tilfaelde som det foreliggende, hvor der blev fastsat en saerlig normal vaerdi for salg til OEM, betyder dette, at produktets salgspris skal fastlaegges, som om produktet blev solgt til en OEM, der virkede paa hjemmemarkedet.
I dette tilfaelde havde faellesskabsinstitutionerne dog ikke raadighed over oplysninger om OEM-salg til koebere, der opererede paa det koreanske marked, da hverken Goldstar eller andre koreanske producenter, der er involveret i sagen, har foretaget saadanne salg. Sagens akter indeholder endvidere ingen oplysninger, der tyder paa, at Goldstar eller andre producenter inden for samme branche skulle have solgt produkter til OEM i Korea. Deraf udleder jeg, at den beregnede vaerdi af apparaterne GCD 613 og GCD 616, der blev solgt til OEM med henblik paa eksport til Faellesskabet, skulle fastsaettes paa grundlag af den sidste beregningsmetode i grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), naermere bestemt "paa et andet rimeligt grundlag".
Som Domstolen allerede gentagne gange har udtalt (jf. senest praemis 63 i Nakajima-dommen) tillaegger grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), faellesskabsinstitutionerne et vidt skoen ved fastsaettelsen af, hvad der er et "rimeligt beloeb" til omkostninger og fortjeneste, som skal medtages i den beregnede normale vaerdi.
a) Forbindelsen mellem OEM-salg og salg under eget navn
23. Argumentet om, at der ikke er nogen forbindelse mellem omkostningerne og fortjenesten med hensyn til salg til OEM paa hjemmemarkedet og mellem samme elementer for saa vidt angaar salg under eget navn paa samme marked, kan ikke fastholdes generelt. En OEM, der saelger paa hjemmemarkedet, er en konkurrent til den producent, der paa hjemmemarkedet saelger under eget navn. I en saadan situation er det indlysende, at den paagaeldende producent kun vil saelge til OEM, saafremt han herved klart kan forbedre sin rentabilitet. Ved fastsaettelsen af OEM-salgsprisen vil han derfor foruden produktionsomkostningerne, der er de samme for begge kategorier, tage hensyn til mange andre faktorer, f.eks. den stoerre omsaetning, som han kan realisere takket vaere salget til OEM, de lavere omkostninger, som salg til OEM medfoerer, bl.a. for saa vidt angaar reklame, men ogsaa den oegede konkurrence fra OEM paa hjemmemarkedet og det derfra kommende pres paa prisniveauet for de produkter, som producenten saelger paa samme marked under eget navn. Kort sagt, en producent vil rimeligvis over for en OEM-koeber, der opererer paa det samme marked som han selv, beregne en pris, der alt taget i betragtning tillader ham at opnaa en stoerre fortjeneste, end hvis han udelukkende havde solgt under eget navn paa dette marked. Der er saaledes utvivlsomt en forbindelse mellem fastsaettelsen af prisen og fortjenesten for salg til en OEM, der opererer paa hjemmemarkedet, og fastsaettelsen af prisen og fortjenesten for de produkter, der saelges paa samme marked under eget navn. Det er dog en kompliceret sag rent abstrakt at saette tal herpaa, naar der ikke er sket salg til en OEM paa hjemmemarkedet, og som foelge deraf maa det overlades til faellesskabsinstitutionerne at udoeve et vist skoen.
24. I det konkrete tilfaelde har faellesskabsinstitutionerne skoennet, at den omtalte forbindelse gjorde det muligt for dem at fastsaette den beregnede vaerdi af de (ikke eksisterende) OEM-salg paa det koreanske marked paa grundlag af det vejede gennemsnit af de omkostninger og den fortjeneste, samme producent opnaaede i forbindelse med sit (faktiske) salg af modeller under eget navn paa det koreanske marked, saaledes at forstaa, at der kun blev lagt en del (30%) af den fortjeneste, som den paagaeldende producent opnaaede paa sidstnaevnte salg, til grund. Sagt med andre ord, ved at laegge en forholdsmaessigt lavere fortjenstmargen til grund har faellesskabsinstitutionerne ment at tage hoejde for alle taenkelige forskelle i omkostninger og fortjeneste mellem den paagaeldende producents salg til OEM og salg under eget navn.
Det forekommer mig, at faellesskabsinstitutionerne hermed ikke er gaaet ud over graenserne for deres bemyndigelse til at foretage et skoen, saa meget mere som denne handlemaade er i overensstemmelse med en fast praksis, saaledes som dette fremgaar af tre andre antidumpingsager, Goldstar har paaberaabt sig (PPC-fotokopieringsmaskiner (21), videokassettebaandoptagere (22) og farvefjernsynsmodtagere med lille billedskaerm (23)). I disse sager fastsatte faellesskabsinstitutionerne ligeledes den beregnede vaerdi af de (ogsaa i disse tilfaelde ikke eksisterende) salg til OEM paa hjemmemarkedet paa grundlag af oplysningerne om det (faktiske) salg under eget navn paa hjemmemarkedet, dog saaledes at fortjenesten blev opgjort paa grundlag af en procentsats, der var ens for alle producenter, nemlig 5%. Uanset de nedenfor omtalte forskelle i beregningsmaaden for fortjenesten i den foreliggende sag (se nedenfor i punkt 25), fremgaar det, at der i alle disse sager er taget samme udgangspunkt, nemlig at man ved at laegge en mindre fortjenstmargen til grund ved salg til OEM end fortjenstmargenen paa salg til hjemmemarkedet har taget hensyn til alle taenkelige forskelle i omkostninger og fortjeneste mellem salg til en OEM og afsaetning i form af andet salg.
Jeg mener derfor, at Raadet i naervaerende sag med urette kritiseres for, at det har etableret en forbindelse mellem salg til en OEM og salg under eget navn. I den allerede naevnte dom i Nashua-sagen (praemis 33, se nedenfor i punkt 28) har Domstolen i oevrigt forudsaetningsvis anerkendt, at der kan etableres en saadan forbindelse.
b) Har Raadet handlet i strid med hidtidig praksis?
25. Goldstar har henvist til, at faellesskabsinstitutionerne i de tre ovennaevnte antidumpingsager anvendte en fortjenstprocentdel, der var ens for alle producenter, for at fastsaette den beregnede vaerdi af de (ikke eksisterende) salg til OEM paa hjemmemarkedet sammenlignet med det (faktiske) salg under eget navn paa samme marked, mens de i denne sag har anvendt en fortjenstprocentdel for salg til OEM, der ligeledes er sammenlignet med salg under navn, men som er baseret paa individuelle oplysninger for hver enkelt producent (24). Denne afvigende metode skulle i naervaerende tilfaelde for Goldstar have foert til, at en urimelig stor fortjeneste i procent, nemlig y% (se fodnote 24) af Goldstar' s produktionsomkostninger, blev lagt til grund.
Goldstar' s argument om, at Raadet i dette tilfaelde i overensstemmelse med sin hidtidige praksis, skulle have lagt en procentvis fortjeneste til grund, der var ens for alle producenter af CD-afspillere paa det koreanske marked, og ikke en procentdel, der blev fastlagt individuelt for hver producent - i dette tilfaelde for Goldstar - overbeviser mig ikke. Ovenfor (i punkt 20) har jeg allerede paapeget, at den mest noejagtige maade at fastlaegge en beregnet vaerdi bestaar i at bestemme denne vaerdi ved hjaelp af den paagaeldende producents salg paa hjemmemarkedet. Da der i dette tilfaelde ikke er sket noget salg til OEM paa hjemmemarkedet, kunne faellesskabsinstitutionerne fastlaegge den beregnede vaerdi af det (ikke eksisterende) salg til OEM under hensyn til de (faktiske) salg under eget navn, saaledes at de for hver enkelt af de paagaeldende producenter maatte give forrang for individuelle oplysninger med hensyn til de (faktiske) salg under eget navn. Faellesskabsinstitutionerne havde saaledes ikke pligt til at anvende en ensartet fortjeneste i procent.
26. I den forbindelse skal det bemaerkes, at sagsoegeren i den ved Domstolen verserende sag C-172/87, Mita Industrial mod Raadet, har fremfoert et anbringende, der er det stik modsatte af det, som Goldstar goer gaeldende i denne sag. Mita kritiserer navnlig Raadet for, at det har behandlet selskabet diskriminerende ved i antidumpingforordningen i forbindelse med PPC-fotokopieringsmaskiner at have fastlagt den beregnede vaerdi af de (ikke eksisterende) salg til OEM paa hjemmemarkedet ved hjaelp af en ensartet fortjeneste i procent, hvorved eksportoerer med en hoej fortjeneste paa deres salg paa hjemmemarkedet skulle faa en fordel. I sit forslag til afgoerelse af 13. december 1990 (punkt 12) foreslaar generaladvokat Mischo, at denne indsigelse forkastes, bl.a. i betragtning af Raadets skoensbefoejelser.
Dette standpunkt er ikke uforeneligt med det, jeg gaar ind for i dette forslag til afgoerelse. Faellesskabsinstitutionerne skal jo i hvert enkelt tilfaelde undersoege og tage hensyn til eventuelle forskelle. Som Raadet med rette har anfoert, er der klare forskelle mellem de tre andre sager, som Goldstar har naevnt, og den foreliggende sag, navnlig for saa vidt angaar producenternes fortjenstmargen paa deres (faktiske) salg under eget navn paa hjemmemarkedet. Hvad retssagen vedroerende PPC -fotokopieringsmaskiner angaar, er forskellene i fortjenesten hos de forskellige producenter ikke bekendt; der naevnes kun en gennemsnitlig fortjenstmargen paa 14,6%. I de to andre sager er der ligeledes omtalt forskelle i fortjenstmargen hos de enkelte producenter ved salg under eget navn. Disse margener laa paa mellem 8% og 12% af produktionsomkostningerne i sagen vedroerende videokassetterne og mellem 7% og 14% i sagen vedroerende farvefjernsynsmodtagerne med lille billedskaerm. Der er tale om relativt smaa forskelle, og jeg kan forstaa, at faellesskabsinstitutionerne, som har en vis ret til at udoeve et frit skoen, under disse omstaendigheder ikke har valgt en individuel behandling.
I den foreliggende sag forholder det sig anderledes. Goldstar' s fortjeneste paa sit salg under eget navn paa hjemmemarkedet ligger langt over de ovenfor naevnte fortjenstmargener i de andre sager. Goldstar anfoerer endvidere selv, at selskabets fortjeneste (saa vidt jeg kan se: langt) overstiger den gennemsnitlige fortjeneste hos de oevrige producenter. Under disse omstaendigheder var der efter min mening ingen grund til at fravige den forrang, som normalt maa tillaegges tallene for den paagaeldende producent ved fastsaettelsen af den normale beregnede vaerdi. En fastsaettelse af en for alle producenter ensartet fortjeneste i procent ville i oevrigt kunne foere til en ubegrundet skadevirkning for den anden koreanske producent af CD-afspillere, som den endelige forordning er rettet til, idet denne i referenceperioden ligeledes havde solgt til OEM i Faellesskabet.
c) Er 30% en vilkaarlig procentdel?
27. I betragtning af, at faellesskabsinstitutionerne i den foreliggende sag har foretrukket at fastlaegge vaerdien for salg til OEM paa grundlag af (i dette tilfaelde Goldstar' s) individuelle oplysninger, og under hensyntagen til, at der ikke fandtes reelle tal for fortjenesten, da der ikke havde vaeret noget salg af CD-afspillere til OEM paa hjemmemarkedet, og da man paa davaerende tidspunkt overhovedet ikke havde erfaring med salg til OEM paa hjemmemarkedet i andre sager, kunne faellesskabsinstitutionerne ikke goere andet end at foretage det bedst mulige skoen over forholdet mellem fortjenesten ved OEM-salg og fortjenesten ved salg under eget navn paa det koreanske marked. Ved at fastsaette dette forhold til 30% har faellesskabsinstitutionerne efter min opfattelse ikke overskredet graensen for det skoen, de har ret til at anlaegge. De tre foelgende forhold viser, at 30% ikke er et vilkaarligt skoen.
I sagen vedroerende PPC-fotokopieringsmaskiner blev der, som anfoert, beregnet en vaerdi for OEM-salg ved hjaelp af en for alle producenter ensartet fortjenstmargen paa 5% af produktionsomkostningerne. Denne procentdel stemte overens med omkring en tredjedel af disse producenters gennemsnitlige fortjeneste ved salg paa hjemmemarkedet, som androg 14,6% af produktionsomkostningerne. Deraf kan det udledes, at saafremt man forudsaetter, at beloebet for fortjenesten i sagen ikke var blevet fastlagt paa et ensartet, men paa et individuelt grundlag, ville faellesskabsinstitutionerne ligeledes have lagt et forhold paa 1:3 til grund mellem beloebet for fortjeneste ved salg til OEM og den af hver producent opnaaede fortjeneste ved salg under eget navn.
Endvidere raader faellesskabsinstitutionerne nu over oplysningerne fra antidumpingsagen i forbindelse med importen af "serietilsluttede matrixslagprintere" med oprindelse i Japan (25) og bl.a. oplysningerne vedroerende japanske producenters salg af disse produkter til en OEM, der ligeledes arbejder paa det japanske marked. Deraf fremgaar, at fortjenesten paa de paagaeldende OEM-salg andrager ca. én tredjedel af fortjenesten paa salg under eget navn.
Til slut kan der henvises til, at Goldstar selv under den administrative procedure har foreslaaet et forhold paa 30%, men dog af den gennemsnitlige fortjeneste hos alle producenter tilsammen (26).
28. For fuldstaendighedens skyld vil jeg naevne, at ogsaa i Nashua-sagen, jf. ovenfor, blev det af sagsoegeren gjort gaeldende, at faellesskabsinstitutionerne havde lagt en vilkaarlig fortjenstmargen til grund (5%) ved fastlaeggelsen af den beregnede vaerdi af de til OEM solgte produkter (se praemis 32-34). Sagsoegeren mente, at der med denne fortjenstmargen ikke var taget tilstraekkeligt hensyn til forskellene mellem salg til OEM og salg under eget navn. Domstolen forkastede ikke dette anbringende under henvisning til faellesskabsinstitutionernes frie skoen, men med den begrundelse, at sagsoegeren ikke havde kunnet godtgoere rigtigheden af sit anbringende. Ligesom Nashua er det i denne sag heller ikke lykkedes for Goldstar at godtgoere, at saafremt selskabet havde solgt til OEM paa hjemmemarkedet, ville selskabets priser have vaeret lavere end den af faellesskabsinstitutionerne fastlagte beregnede vaerdi.
d) Har Raadet tilsidesat lighedsprincippet?
29. Goldstar har endelig anfoert, at alle koreanske producenter befinder sig i samme situation, da ingen af dem har haft afsaetning i form af salg til en OEM paa hjemmemarkedet. Ud fra lighedsprincippet burde Raadet derfor have lagt samme beloeb for fortjeneste til grund for hver enkelt koreansk producent.
Ogsaa dette argument boer forkastes. Som det allerede er naevnt, laa Goldstar' s fortjeneste paa salg til hjemmemarkedet over de oevrige koreanske producenters. Den af faellesskabsinstitutionerne anvendte beregningsmaade for vaerdien af de til OEM solgte produkter tager hensyn til disse forskelle i fortjenesten, saaledes at institutionerne ikke kan kritiseres for at have tilsidesat lighedsprincippet.
Konklusion
30. Sammenfattende foreslaar jeg, at sagsoegte frifindes, og at sagsoegeren paalaegges at betale sagens omkostninger, herunder Compact' s omkostninger som intervenient. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, foerste afsnit, som aendret den 15. maj 1991, boer Kommissionen baere sine egne omkostninger som intervenient.
(*) Originalsprog: nederlandsk.
(1) - EFT L 13, s. 21. I sag C-104/90 har Matsushita Electric Industrial ligeledes anlagt sag med paastand om annullation af forordning nr. 112/90, men med en anden begrundelse end Goldstar.
(2) - EFT L 209, s. 1.
(3) - I dommene af 14.3.1990 (forenede sager C-133/87 og C-150/87, Nashua Corporation mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 719, praemis 3, og sag C-156/87, Gestetner Holdings mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 781, praemis 3), har Domstolen beskrevet en OEM som en leverandoer, der under eget maerke saelger produkter fremstillet af andre virksomheder.
(4) - EFT L 205, s. 5.
(5) - Forenede sager 277/85 og 300/85, Sml. s. 5731.
(6) - Aftale om anvendelsen af artikel VI i den almindelige overenskomst vedroerende told og udenrigshandel, der paa Faellesskabets vegne er vedtaget ved Raadets afgoerelse 80/271/EOEF af 10.12.1979 om indgaaelse af de multilaterale aftaler, der er resultatet af handelsforhandlingerne 1973-1979 (EFT L 71, s. 1).
(7) - Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3643/84 af 20.12.1984 (EFT L 335, s. 43), saerlig niende betragtning, og Raadets forordning (EOEF) nr. 1698/85 af 19.6.1985 (EFT L 163, s. 1), saerlig femte betragtning.
(8) - Dom af 5.10.1988 (sag 250/85, Sml. s. 5683).
(9) - Se ovennaevnte Canon-dom, praemis 14.
(10) - Dom af 11.7.1990 (forenede sager C-305/86 og C-160/87, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 2945).
(11) - Dom af 22.10.1991 (sag C-16/90, Sml. I, s. 5163, praemis 22).
(12) - Dom af 5.10.1988 (forenede sager 273/85 og 107/86, Silver Seiko mod Raadet, Sml. s. 5927).
(13) - Paa forespoergsel fra Domstolen om stoerrelsen af et absolut tal gjorde Goldstar under retsmoedet gaeldende, at 50 afspillere kunne vaere et retfaerdigt kriterium.
(14) - Se isaer nr. 21 i bilag VI til Goldstar' s staevning.
(15) - Ifoelge selskabet skulle dette i oevrigt ogsaa vaere sket med de andre modeller, en opfattelse, som jeg allerede har afvist, jf. ovenfor.
(16) - Dom af 7.5.1991, sag C-69/89, Sml. I, s. 2069.
(17) - Da Goldstar ikke bestrider beregningen af produktionsomkostningerne, herunder et beloeb til udgifter, henviser jeg herefter kun til de bestemmelser i artiklen, der vedroerer fastsaettelsen af den fortjeneste, som skal laegges til. For nemheds skyld omtales kun producenter, ikke eksportoerer.
(18) - Se Brother-dommen (praemis 18), Canon-dommen (praemis 26), Silver Seiko-dommen (praemis 16) og Nakajima-dommen (praemis 64).
(19) - O.a.: I den originale nederlandske version oplyses det, at praemissen gengives i generaladvokatens oversaettelse. I den danske version er praemissen citeret fra den nu foreliggende oversaettelse i Sml. 1991 I, s. 2180.
(20) - Vedroerende en definition af, hvad der forstaas ved OEM, dvs. Original Equipment Manufacturer, se fodnote 3.
(21) - Raadets forordning (EOEF) nr. 535/87 af 23.2.1987 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan (EFT L 54, s. 12).
(22) - Raadets forordning (EOEF) nr. 501/89 af 27.2.1989 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse videokassettebaandoptagere med oprindelse i Japan og Republikken Korea og om endelig opkraevning af den midlertidige told (EFT L 57, s. 55).
(23) - Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3232/89 af 24.10.1989 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af farvefjernsynsmodtagere med lille billedskaerm med oprindelse i Republikken Korea (EFT L 314, s. 1).
(24) - Den ensartede procentdel, der blev anvendt i de tre ovennaevnte sager, var 5% af de gennemsnitlige produktionsomkostninger for de paagaeldende produkter. Den i denne sag anvendte procentdel er 30% af x% (som er Goldstar' s fortjeneste i procent ved salg under egnet navn paa hjemmemarkedet, som her udelades, da den er fortrolig) af Goldstar' s produktionsomkostninger, eller (30% af x% =) y%.
(25) - Raadets forordning (EOEF) nr. 3651/88 af 23.11.1988 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af serietilsluttede matrixslagprintere med oprindelse i Japan (EFT L 317, s. 33).
(26) - Se betragtning 40 til den endelige forordning.