61998TO0044(03)_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-44/98 R II,
Emesa Sugar (Free Zone) NV, Oranjestad (Aruba), ved advokat med møderet for Nederlandenes Hoge Raad G. van der Wal, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat A. May, 398, route d'Esch,
sagsøger,
støttet af
Arubas regering ved advokaterne P.V.F. Bos og M.M. Slotboom, Rotterdam, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Loesch & Wolter, 11, rue Goethe,
intervenient,
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent T. van Rijn, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsøgt,
støttet af
Rådet for Den Europæiske Union ved de juridiske konsulenter J. Huber og G. Houttuin, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektør A. Morbilli, Den Europæiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,
Kongeriget Spanien ved statens advokat, M. López-Monis Gallego, Sekretariatet for EF-ret, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg på Spaniens Ambassade, 4-6, boulevard Emmanuel Servais,
og
Den Franske Republik ved ekspeditionssekretær C. Chavance, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg på Frankrigs Ambassade, 8 B, boulevard Joseph II,
intervenienter,
angående en begæring, dels om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens beslutning af 23. december 1997 (VI/51329) om afvisning af sagsøgerens ansøgning om udstedelse af importlicenser for sukkerprodukter, indtil Retten har truffet afgørelse i hovedsagen, dels om foreløbige forholdsregler, således at det forbydes Kommissionen i samme periode at anvende bestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 2553/97 af 17. december 1997 om udstedelse af importlicenser for visse produkter henhørende under KN-kode 1701, 1702, 1703 og 1704 med AVS/OLT-kumulation af oprindelsen (EFT L 349, s. 26) og/eller artikel 108b i Rådets afgørelse 91/482/EØF af 25. juli 1991 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EFT L 263, s. 1), med senere ændringer, i det omfang disse bestemmelser bevirker en begrænsning af importen til Fællesskabet af sukker med oprindelse i de oversøiske lande og territorier,
har
PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
Relevante retsregler og faktiske omstændigheder
1 De relevante retsregler og de faktiske omstændigheder er udførligt behandlet i Rettens præsidents kendelse af 30. april 1999 i sag T-44/98 R II, Emesa Sugar mod Kommissionen (herefter »kendelsen af 30. april 1999«), Sml. II, s. 1427, hvorfor der henvises til denne kendelses præmis 1-25.
Retsforhandlinger
2 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 10. marts 1998 anlagde sagsøgeren i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4 (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF), sag, registreret under nr. T-44/98, med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 23. december 1997 (VI/51329, herefter »den anfægtede beslutning«) om afvisning af den ansøgning, sagsøgeren havde indgivet i medfør af artikel 8, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2553/97 af 17. december 1997 om udstedelse af importlicenser for visse produkter henhørende under KN-kode 1701, 1702, 1703 og 1704 med AVS/OLT-kumulation af oprindelsen (EFT L 349, s. 26, herefter »gennemførelsesforordningen«), om udstedelse af importlicenser for 3 010 tons sukker med kumuleret oprindelse i AVS/OLT (herefter »sukker med oprindelse i OLT«).
3 Ved særskilt dokument registreret på Rettens Justitskontor den 10. april 1998 fremsatte sagsøgeren ligeledes i henhold til EF-traktatens artikel 185 og 186 (nu artikel 242 EF og 243 EF) begæring, dels om udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede beslutning, indtil Retten har truffet afgørelse i hovedsagen, dels om foreløbige forholdsregler, således at det forbydes Kommissionen i samme periode at anvende bestemmelserne i gennemførelsesforordningen og/eller artikel 108b i Rådets afgørelse 91/482/EØF af 25. juli 1991 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EFT L 263, s. 1, herefter »OLT-afgørelsen«), med senere ændringer, i det omfang disse bestemmelser bevirker en begrænsning af importen til Fællesskabet af sukker med oprindelse i de oversøiske lande og territorier.
4 Ved kendelse af 14. august 1998, sag T-44/98 R, Emesa Sugar mod Kommissionen (Sml. II, s. 3079), bestemte Rettens præsident, at begæringen om foreløbige forholdsregler ikke kunne tages til følge.
5 Sagsøgeren appellerede denne kendelse, og ved Domstolens præsidents kendelse af 17. december 1998, sag C-364/98 P(R), Emesa Sugar mod Kommissionen (Sml. I, s. 8815), blev kendelsen ophævet og sagen hjemvist til Retten.
6 Efter denne hjemvisning af sagen til Retten og efter skriftlig og mundtlig forhandling og en brevveksling som følge af en anmodning om oplysninger fra Rettens præsident imødekom denne ved kendelsen af 30. april 1999 begæringen om foreløbige forholdsregler på de betingelser, der fremgår af kendelsens konklusion.
7 Den 30. juli 1999 fremsatte sagsøgeren begæring om forlængelse af de foreløbige forholdsregler, som Rettens præsident foreskrev ved kendelsen af 30. april 1999.
8 Sagens øvrige parter blev opfordret til at fremsætte deres bemærkninger vedrørende denne begæring. Kongeriget Spanien og Den Franske Republik fulgte ikke denne opfordring.
9 Arubas regering på den ene side og Kommissionen og Rådet på den anden side indgav deres bemærkninger til begæringen henholdsvis den 3. og den 8. september 1999.
10 På Rettens præsidents anmodning besvarede sagsøgeren ved skrivelse af 17. september 1999 de indsigelser, Kommissionen og Rådet havde rejst i deres indlæg af 8. september 1999.
11 Den 29. september 1999 afsagde Rettens præsident en kendelse (sag T-44/98 R II, Emesa Sugar mod Kommissionen, Sml. II, s. 2815, herefter »kendelsen af 29. september 1999«), hvis konklusion lyder således:
»1) Af de grunde, der er anført i Rettens præsidents kendelse af 30. april 1999, sag T-44/98 R II, Emesa Sugar mod Kommissionen (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), og i overensstemmelse med punkt 1 i kendelsens konklusion udsættes gennemførelsen af artikel 108b i Rådets afgørelse 91/482/EØF af 25. juli 1991 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, af Kommissionens forordning (EF) nr. 2553/97 af 17. december 1997 om udstedelse af importlicenser for visse produkter henhørende under KN-kode 1701, 1702, 1703 og 1704 med AVS/OLT-kumulation af oprindelsen, og af Kommissionens beslutning af 23. december 1997 (VI/51329) i forhold til Emesa Sugar (Free Zone) NV.
2) Det tillades Emesa Sugar (Free Zone) NV at indføre formalet sukker med oprindelse i de oversøiske lande og territorier (OLT) til Fællesskabet, som omhandlet i artikel 6 i bilag II til afgørelse 91/482, i overensstemmelse med de betingelser, der er opstillet i denne afgørelse i den affattelse, der var gældende indtil den 30. november 1997, på følgende betingelser og med følgende restriktioner:
- Den således tilladte indførsel er undergivet de bestemmelser i afgørelse 91/428, der var gældende forud for ikrafttrædelsen af Rådets afgørelse 97/803/EF af 24. november 1997 om midtvejsrevision af afgørelse 91/428, særlig forpligtelsen til at opnå en importlicens i henhold til artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3719/88 af 16. november 1988 om fælles gennemførelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter, forpligtelsen til at opnå et certifikat EUR.1 og forpligtelsen til at stille en sikkerhed på 3 EUR/ton, som frigives, hvis indførslen foretages i overensstemmelse med importlicensen.
- Den maksimale tilladte importmængde er 7 500 tons i perioden fra den 31. oktober 1999 til den 29. februar 2000. Efter den 29. februar 2000 kan Emesa Sugar (Free Zone) NV fortsat indføre sukker til Fællesskabet, der er leveret frit om bord (fob) til selskabet før denne dato i) op til 7 500 tons og ii) i overensstemmelse med de betingelser, der er opstillet i dette punkt i denne kendelses konklusion.
- Sukker med oprindelse i OLT, der indføres til Fællesskabet, skal sælges til en pris, der mindst svarer til interventionsprisen som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker.
- Emesa Sugar (Free Zone) NV kan indføre sukker med oprindelse i OLT til Fællesskabet på betingelse af, at der stilles en sikkerhed i form af en bankgaranti på 28 USD pr. ton sukker, selskabet ønsker at indføre i overensstemmelse med nærværende kendelse. Sikkerheden skal stilles senest på dagen for frembydelsen af sukkeret i forbindelse med toldangivelsen og dække den mængde, der frembydes. Beløbet for den sikkerhed, der skal stilles pr. ton sukker, forhøjes eller nedsættes:
- i forhold til stigningen eller nedgangen i interventionsprisen som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1785/81
- i forhold til nedgangen eller stigningen i den garanterede pris som omhandlet i artikel 5, stk. 4, i protokol nr. 8 til den fjerde AVS/EF-konvention, undertegnet i Lomé den 15. december 1989.
Udgangspunktet for nedsættelse eller forhøjelse af beløbet for sikkerheden er interventionsprisen eller den garanterede pris den 31. oktober 1999.
- Sikkerheden frigives i det hele efter afgørelse fra Rettens præsident til fordel for Fællesskabet, såfremt Domstolen i perioden fra den 31. oktober 1999 til den 29. februar 2000 afsiger dom i sag C-17/98 og herved fastslår, at artikel 108b ikke er ugyldig.
- Så længe den anordnede foreløbige forholdsregel er gældende, kan Emesa Sugar (Free Zone) NV ikke indgive ansøgninger om importlicens i henhold til forordning nr. 2553/97.
3) Såfremt Domstolen i perioden fra den 31. oktober 1999 til den 29. februar 2000 afsiger dom i sag C-17/98:
- genoptages nærværende sag om foreløbige forholdsregler (registreret under nr. T-44/98 R II), såfremt Domstolen ikke fastslår, at artikel 108b i afgørelse 91/482 er ugyldig, og parterne anmodes om at fremkomme med deres bemærkninger til Domstolens dom. Rettens præsident træffer ved en ny kendelse afgørelse om nærværende sags videre forløb, hvorved Emesa Sugar (Free Zone) NV fortsat kan indføre sukker til Fællesskabet, der er leveret frit om bord (fob) til selskabet før dagen for afsigelsen af Domstolens dom i) op til 7 500 tons, ii) i perioden indtil den 29. februar 2000 og iii) i overensstemmelse med de betingelser, der er opstillet i punkt 2 i denne kendelses konklusion
- fortsætter nærværende kendelse med at have retsvirkninger indtil den 29. februar 2000, såfremt Domstolen fastslår, at artikel 108b i afgørelse 91/482 er ugyldig, og såfremt Retten ikke har truffet afgørelse i hovedsagen (registreret under nr. T-44/98).
[...]«
12 Ved Domstolens kendelse af 4. februar 2000, sag C-17/98, Emesa Sugar (Sml. I, s. 665), blev det bestemt, at en anmodning, som sagsøgerens og Arubas regerings repræsentanter havde fremsat om tilladelse til at indgive skriftlige bemærkninger til generaladvokatens forslag til afgørelse i sagen, ikke kunne tages til følge.
13 Den 8. februar 2000 afsagde Domstolen dom i sag C-17/98, Emesa Sugar (Sml. I, s. 675, herefter »Emesa Sugar-dommen«).
14 I overensstemmelse med punkt 3, første led, i konklusionen i kendelsen af 29. september 1999 er parterne ved Rettens justitssekretærs skrivelse af 14. februar 2000 blevet anmodet om at fremkomme med deres bemærkninger til Emesa Sugar-dommen.
15 Kongeriget Spanien, sagsøgeren og Den Franske Republik har indgivet deres bemærkninger henholdsvis den 18., 21. og 28. februar 2000. Kommissionen, Rådet og Arubas regering har indgivet deres bemærkninger den 29. februar 2000.
16 Sagsøgeren har med Rettens præsidents tilladelse den 17. marts 2000 indgivet nye bemærkninger som svar på Kommissionens og Rådets bemærkninger.
Retlige bemærkninger
17 I kendelsen af 30. april 1999 skønnede Retten, at forholdene krævede, at der blev foreskrevet de nødvendige foreløbige forholdsregler.
18 I kendelsen af 29. september 1999 fandt Retten, at der var grundlag for at forlænge de foreløbige forholdsregler.
19 I Emesa Sugar-dommen kendte Domstolen for ret:
»Gennemgangen af spørgsmålene har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Rådets afgørelse 97/803/EF af 24. november 1997 om midtvejsrevision af Rådets afgørelse 91/482/EØF om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Fællesskab.« (Domskonklusionens punkt 1.)
20 Retten skal herefter tage stilling til, hvad der videre skal ske med begæringen om foreløbige forholdsregler.
Parternes argumenter
21 I sit indlæg af 21. februar 2000 har sagsøgeren fremført flere kritikpunkter mod Emesa Sugar-dommen, der efter selskabets opfattelse begrunder, at Retten ikke tager hensyn til dommen, og at den følgelig udsætter afgørelsen om frigivelsen af den stillede sikkerhed i form af en bankgaranti og afgørelsen om omkostningerne i sagen om foreløbige forholdsregler, indtil Retten afsiger dom i hovedsagerne T-43/98, Emesa Sugar mod Rådet, og T-44/98.
22 For det første strider Emesa Sugar-dommen mod bestemmelserne i artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, da sagsøgeren ikke har haft adgang til at fremsætte sine skriftlige bemærkninger til generaladvokatens forslag til afgørelse.
23 For det andet indeholder Emesa Sugar-dommen nogle åbenbare fejl og faktiske unøjagtigheder. Først henviser Domstolen til »alvorlige forstyrrelser på den fælles markedsordnings område« som begrundelse for at begrænse de fordele, som er indrømmet OLT. Det vurderes imidlertid på ingen måde, om der faktisk findes sådanne »alvorlige forstyrrelser«. Desuden undlod Domstolen at beskæftige sig med de faktiske oplysninger, som gjorde det muligt at kontrollere forholdsmæssigheden af begrænsningen af sukkerimporten til Fællesskabet, og som var fremført af sagsøgeren i selskabets skriftlige indlæg og indeholdt i kendelsen af 30. april 1999. Endelig har sagsøgeren anfægtet de i Emesa Sugar-dommens præmis 57 indeholdte bemærkninger om, at der fandtes en traditionel indførsel af sukker fra OLT og en risiko for, at produkter fra AVS-staterne kunstigt blev omdirigeret, som følge af den uindskrænkede anvendelse af reglen om kumulation af oprindelse, og om at den berørte industri kun i begrænset omfang bidrager til OLT's udvikling.
24 Arubas regering har tilsluttet sig denne argumentation.
25 I sit indlæg af 17. marts 2000 har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionens og Rådets påstande om, at selskabet tilpligtes at betale tolden på de mængder sukker, der er indført til Fællesskabet inden for rammerne af de foreløbige forholdsregler, ikke bør tages til følge.
26 Kommissionen har, støttet af Rådet, anført, at den sikkerhed, der er stillet i form af en bankgaranti, skal frigives til fordel for Fællesskabet på baggrund af punkt 2, femte led, i konklusionen i kendelsen af 29. september 1999 og Emesa Sugar-dommen.
27 Kommissionen finder endvidere, at det bør fastslås, at sagsøgeren skal betale den på indførselstidspunktet gældende told på de mængder sukker, som selskabet har indført til Fællesskabet inden for rammerne af de foreløbige forholdsregler. Det forhold, at der er fastsat en sikkerhed, som Kommissionen har erklæret sig indforstået med, ændrer ikke noget ved sagsøgerens forpligtelse til at betale denne told. Rådet har fuldt ud tilsluttet sig denne argumentation.
28 Kongeriget Spanien har anført, at sag T-44/98 R II er blevet genstandsløs, da gennemgangen af de spørgsmål, som den nationale ret forelagde Domstolen, intet frembragte, der kunne rejse tvivl om gyldigheden af afgørelse 97/803 (EFT L 329, s. 50). Sagen bør derfor slettes af registeret.
29 Den Franske Republik har anført, at begæringen om foreløbige forholdsregler nu savner ethvert grundlag. Domstolen har nemlig ved Emesa Sugar-dommen truffet afgørelse vedrørende de principielle retlige spørgsmål, der er rejst i begæringen, og forkastet samtlige de argumenter, sagsøgeren har fremført til støtte for, at betingelsen om fumus boni juris er opfyldt. Begæringen om foreløbige forholdsregler bør derfor ikke tages til følge.
Rettens bemærkninger
30 Det bemærkes for det første, at sagsøgerens begæring om, at Retten først tager stilling til spørgsmålet om frigivelsen af den stillede sikkerhed i form af en bankgaranti, efter at Retten har afsagt dom i hovedsagerne T-43/98 og T-44/98, ikke kan tages til følge. Det tilkommer nemlig ikke Retten at sætte spørgsmålstegn ved de endelige vurderinger, Domstolen har anlagt i kendelsen af 4. februar 2000 og i Emesa Sugar-dommen, således som sagsøgeren har opfordret Retten til at gøre det.
31 Hvad nærmere angår de påståede åbenbare fejl og faktiske unøjagtigheder i Emesa Sugar-dommen skal det understreges, at en af de nødvendige betingelser for, at der kan anordnes en foreløbig forholdsregel, er, at det godtgøres, at den begærede foreløbige forholdsregel af de faktiske og retlige grunde, der er anført i begæringen, umiddelbart forekommer berettiget, jf. artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement. Da de anbringender og argumenter, sagsøgeren har fremført i sin begæring om foreløbige forholdsregler, stort set blev gengivet af den forelæggende ret i de præjudicielle spørgsmål, den forelagde Domstolen i sag C-17/98, og da Domstolen nåede frem til den konklusion, at gennemgangen af de forelagte spørgsmål intet frembragte, der kunne rejse tvivl om gyldigheden af afgørelse 97/803, må det konkluderes, at betingelsen om fumus boni juris ikke længere er opfyldt. Det skal navnlig bemærkes, at det fremgår af kendelsen af 30. april 1999, at betingelsen om fumus boni juris blev anset for opfyldt på baggrund af de argumenter, der var fremført inden for rammerne af anbringendet om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (præmis 103-113). Efter at have undersøgt forholdsmæssigheden af de ved afgørelse 97/803 trufne foranstaltninger konkluderede Domstolen imidlertid bl.a., at »foranstaltningen vedrørende indførsel af sukker med AVS/OLT-kumulation af oprindelse i henhold til den ændrede OLT-afgørelses artikel 108b, stk. 1, ikke [kan] anses for at være i strid med proportionalitetsprincippet« (Emesa Sugar-dommens præmis 58).
32 Begæringen om foreløbige forholdsregler har således savnet ethvert grundlag siden datoen for afsigelsen af Emesa Sugar-dommen.
33 Det skal dernæst afgøres, hvilke konsekvenser der skal drages af denne konklusion.
34 De vedrører i første række Kommissionens og Rådets påstand om, at sagsøgeren tilpligtes at betale tolden på de mængder sukker med oprindelse i OLT, der er indført til Fællesskabet inden for rammerne af de foreløbige forholdsregler.
35 Retten finder, at denne påstand - selv hvis det lægges til grund, at den kan antages til realitetsbehandling - ikke kan tages til følge.
36 Der skal i denne forbindelse erindres om, at sagsøgeren på den ene side og Rådet og Kommissionen på den anden side under retsforhandlingerne forud for kendelsen af 30. april 1999 diskuterede udformningen af og vilkårene for de foreløbige forholdsregler, der kunne anordnes ved kendelse, således at kendelsen gav en foreløbig beskyttelse af sagsøgerens interesser og bedst muligt varetog Fællesskabets interesser, herunder Fællesskabets og de i medlemsstaterne etablerede sukkerraffinaderiers økonomiske interesser. Under hensyntagen til disse modstridende interesser aftalte parterne for Retten, at sagsøgeren med virkning fra datoen for underskrivelsen af kendelsen af 30. april 1999 kunne indføre formalet sukker med oprindelse i OLT til Fællesskabet på grundlag af artikel 6 i OLT-afgørelsens bilag II i overensstemmelse med de betingelser, der er opstillet i denne afgørelse i den affattelse, der var gældende forud for ikrafttrædelsen af afgørelse 97/803, på visse betingelser og med visse restriktioner. En af disse betingelser var, at der blev stillet en sikkerhed i form af en bankgaranti på 28 USD pr. ton importeret sukker, idet beløbet kunne reguleres. Det blev udtrykkeligt foreskrevet i punkt 2, fjerde led, i konklusionerne i kendelserne af 30. april og 29. september 1999, at der skulle stilles en sådan sikkerhed.
37 Beløbet på de 28 USD pr. ton, som blev aftalt mellem sagsøgeren, Kommissionen og Rådet, blev beregnet således, at der for sagsøgeren, når beløbet blev trukket fra fortjenesten ved salget af hvert ton sukker med oprindelse i OLT, fremkom et beløb på 31,30 USD pr. ton bestemt til fyldestgørelse af kreditorerne, idet de 31,30 USD ganget med de 15 000 tons svarede til værdien af de forfaldne fordringer (jf. herom præmis 38 i kendelsen af 29. september 1999).
38 Det følger af ovenstående, at formålet med sikkerhedsstillelsen var at forhindre sagsøgeren i at opnå en større avance, end hvad der var strengt nødvendigt med henblik på en løbende fyldestgørelse af kreditorerne, og samtidig begrænse det økonomiske tab, som Fællesskabet ville lide, såfremt OLT-afgørelsens artikel 108b i den sidste ende ikke måtte blive annulleret, ved at sørge for, at Fællesskabet kunne oppebære et vist beløb pr. ton importeret sukker med oprindelse i OLT i stedet for den i reglerne foreskrevne told.
39 Desuden ville en afgørelse om at tage Kommissionens og Rådets påstand til følge stride mod det særlige formål med en sag om foreløbige forholdsregler, som er at opretholde situationen for den part, der har fremsat begæringen om foreløbige forholdsregler, indtil der er afsagt endelig dom i hovedsagen, eller - som i det foreliggende tilfælde - indtil de anordnede foreløbige forholdsregler er afsluttet. Under hensyn til karakteren af de foreløbige forholdsregler, Retten har anordnet i det foreliggende tilfælde, kan der herefter ikke, efter at de foreløbige forholdsregler er ophørt med at have virkninger, nedlægges påstand om, at de retsregler, der ville have fundet anvendelse, såfremt betingelserne for at opnå de foreløbige forholdsregler aldrig havde været opfyldt, anvendes på de dispositioner, der er truffet inden for rammerne af de foreløbige forholdsregler, idet disse ellers med tilbagevirkende kraft ville blive frataget enhver retlig værdi.
40 Det følger af ovenstående, at de mængder sukker med oprindelse i OLT, der er indført til Fællesskabet i overensstemmelse med de betingelser, der blev opstillet i konklusionerne i kendelserne af 30. april og 29. september 1999, ikke med tilbagevirkende kraft kan pålægges den told, der opkræves i henhold til de regler, der var gældende på det tidspunkt, hvor indførslerne blev foretaget, eftersom der var blevet indrømmet sagsøgeren en særlig importordning, som indebar, at der skulle stilles en bankgaranti, med henblik på foreløbigt at opretholde selskabets situation.
41 De konsekvenser, der skal drages af, at der ikke er grundlag for begæringen om foreløbige forholdsregler, vedrører dernæst frigivelsen af sikkerheden.
42 Konklusionen i kendelsen af 29. september 1999 er på dette punkt helt utvetydig, idet det fastslås: »Sikkerheden frigives i det hele efter afgørelse fra Rettens præsident til fordel for Fællesskabet, såfremt Domstolen i perioden fra den 31. oktober 1999 til den 29. februar 2000 afsiger dom i sag C-17/98 og herved fastslår, at artikel 108b ikke er ugyldig« (punkt 2, femte led). Da Domstolen fastslog, at gennemgangen af de forelagte spørgsmål intet havde frembragt, der kunne rejse tvivl om gyldigheden af afgørelse 97/803, skal det bestemmes, at den sikkerhed, der er stillet i form af en bankgaranti, frigives til fordel for Fællesskabet.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTENS PRÆSIDENT
1) Begæringen om udsættelse af nærværende sag om foreløbige forholdsregler, indtil der er afsagt endelig dom i hovedsagen (sag T-44/98), tages ikke til følge.
2) Den sikkerhed, der er stillet i overensstemmelse med konklusionerne i kendelserne af 30. april og 29. september 1999 i sagen Emesa Sugar mod Kommissionen (sag T-44/98 R II), frigives til fordel for Fællesskabet.
3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.