61967J0005
DOMSTOLENS DOM
AF 13. MARTS 1968
W. Beus GmbH og Co
mod Hauptzollamt München
(Anmodning om præjudiciel afgørelse)
Sag 5/67
Processprog: Tysk
Angående:
En anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af Kommissionens forordning (EØF) nr. 144/65/EØF af 18. oktober 1965 om indførelse af en udligningsafgift ved import af frilandsvindruer til spisebrug fra Bulgarien og Rumænien (JO 172 af 18. oktober 1965, s. 2720; findes ikke på dansk) indgivet til Domstolen i henhold til EØF-traktatens artikel 177 af Finanzgericht München (specialdomstol i skattesager) i en sag, der verserer for denne ret mellem ovennævnte parter.
Domskonklusion:
Prøvelsen af det spørgsmål, som Finanzgericht München har forelagt Domstolen, har intet frembragt, der kan påvirke gyldigheden af Kommissionens forordning nr. 144/65/EØF af 18. oktober 1965 om indførelsen af en udligningsafgift på import af frilandsvindruer til spisebrug fra Bulgarien og Rumænien.
Generaladvokatens forslag til afgørelse:
Det forhold, at udligningsafgiften for omsætningsafgiften, ved beregningen af indførselsprisen, fastsættes under omstændigheder, der ikke sikrer, at denne pris og referenceprisen kan sammenlignes, indvirker på gyldigheden af forordning nr. 144/65.
Sammendrag
1.
Landbrug — falles landbrugspolitik — falles markedsordning — frugt og grønsager — indførselspris — beregning af importafgifter, herunder »Umsatzausgleichssteuer« — fastsættelse — Kommissionens forpligtelser
(Rådets forordning (EØF) nr. 23 af 4. april 1962, artikel 11, stk. 2, 6. afsnit; Rådets forordning (EØF) nr. 65/65 af 13. maj 1965, artikel 1)
2.
Landbrug — fælles landbrugspolitik — falles markedsordning — frugt og grønsager — referencepris — fastsættelse — Kommissionens skønsfrihed — domstolskontrol
(Rådets forordning (EØF) nr. 23 af 4. april 1962, artikel 11, stk. 2, 2. afsnit; Rådets forordning (EØF) nr. 65/65 af 13. maj 1965, artikel 1)
3.
Landbrug — fælles landbrugspolitik — mål — beskyttelse af producenternes og forbrugernes interesser — interessekonflikt — princippet om fællesskabspræference
(EØF-traktatens artikel 39, artikel 44, stk. 2)
4.
Institutionernes retsakter — forordningernes begrundelse — begrundelsespligt — omfang
(EØF-traktatens artikel 190)
1.
Udtrykket »andre importafgifter« i arti kel 11, stk. 2, 6. afsnit i forordning nr. 2: som ændret ved artikel 1 i forordning nr. 65/65/EØF omfatter den i Tyskland opkrævede udligningsafgift for omsætningsafgiften (»Umsatzausgleichssteuer«) og den i Fællesskabet i henhold til nævnte forordninger opkrævede udligningsafgift Ved beregningen af indførselsprisen for frugt og grønsager fra tredjelande må de noteringer, der konstateres på medlemsstaternes repræsentative importmarkeder, fratrækkes disse afgifter.
Da nævnte 6. afsnit bestemmer, at indførselsprisen beregnes »på grundlag af de laveste noteringer, der konstateres på de repræsentative importmarkeder«, skal Kommissionen tage hensyn til de laveste noteringer på hvert marked i observationsperioden.
2.
Udtrykket »væsentlig del af den afsatte produktion i løbet af et år eller derunder« i stk. 2, andet afsnit i forordning nr. 23, artikel 11, som ændret ved forordning nr. 65/65/EØF, viser, at Kommissionen har en vis skønsfrihed med hensyn til valget af de sorter, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af referenceprisen for frugt og grønsager. Domstolen må derfor i påkommende tilfælde begrænse sig til at undersøge, om Kommissionens valg har været vilkårligt.
3.
Målene i EØF-traktatens artikel 39, der tilsigter at beskytte såvel landmændenes som forbrugernes interesser, kan ikke alle nås på samme tid og fuldstændigt. Under afvejningen af disse interesser skal Rådet til fordel for landmændene i påkommende tilfælde tage hensyn til princippet om den såkaldte »fællesskabspræference«, som er et af traktatens principper og på landbrugsområdet har fundet udtryk i artikel 44. stk. 2.
4.
Omfanget af den ved traktatens artikel 190 knæsatte begrundelsespligt afhænger af den pågældende retsakts karakter.
En forordnings begrundelse kan begrænses til en angivelse af dels den generelle situation, der har ført til forordningens vedtagelse, dels de generelle mål, som den ifølge sit indhold skal realisere. Det kan derfor ikke kræves, at begrundelsen specificerer de forskellige, undertiden meget talrige og sammensatte omstændigheder, under hensyn til hvilke forordningen er vedtaget, og derfor ej heller at den indeholder en mere eller mindre fuldstændig vurdering heraf.