61982CJ0118_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger, indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 5 . og 6 . april 1982, har Maria Grazia Celant og fem andre sagsoegere, der er midlertidigt ansatte ved Kommissionen, og som goer tjeneste ved Det faelles Forskningscenters anlaeg i Ispra, anlagt sager med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelser med hensyn til spoergsmaalet om, hvor stor en del af den af sagsoegerne tilbagelagte tjenestetid, der skal medregnes ved beregningen af deres alderspension i forbindelse med deres overfoersel fra den italienske socialsikringsordning til Faellesskabernes pensionsordning for tjenestemaend og oevrige ansatte .
2 Det fremgaar af sagen, at sagsoegeren oprindelig arbejdede som »ansatte ved anlaeg« ved Det faelles Forskningscenter i Ispra, og at de derfor var tilsluttet den italienske socialsikringsordning, der forvaltes af Istituto Nazionale della Previdenza Sociale ( INPS ).
3 Ved Raadets forordning nr . 2615/76 af 21 . oktober 1976 om aendring af forordning nr . 259/68 for saa vidt angaar ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i De europaeiske Faellesskaber ( EFT L 299, s . 1 ) ophaevedes begrebet »ansat ved anlaeg« og sagsoegerne fik status som midlertidigt ansatte i medfoer af artikel 2 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ( herefter benaevnt »ansaettelsesvilkaarene« ); i naevnte bestemmelse oprettedes samtidig en ny stillingsgruppe, der i det tilfoejede litra d ) var defineret som foelger :
»d ) Den, der midlertidigt ansaettes i en fast stilling, som afloennes over forsknings- og investeringsbevillingerne, og som er opfoert i den liste over stillinger, der er knyttet som bilag til den paagaeldende institutions budget.«
4 Desuden blev de tidligere ansatte ved anlaeg ved forordning nr . 2615/76 omfattet af Faellesskabernes pensionsordning, idet ansaettelsesvilkaarenes artikel 39 blev suppleret med et aendret stykke 2, som bestemmer :
»Ved fratraeden fra tjenesten er den ansatte, der er naevnt i artikel 2, litra c ) eller d ), berettiget til alderspension eller udtraedelsespenge under de betingelser, der er fastsat i afsnit V, kapitel 3, i vedtaegten og i bilag VIII til vedtaegten.«
5 Som en overgangsbestemmelse er det i artikel 2, stk . 4, 1 . afsnit, i forordning nr . 2615/76 fastsat, at der for de ansatte ved anlaeg, der har opnaaet status som midlertidigt ansatte, ved anvendelsen af tjenestemandsvedtaegtens artikel 77, stk . 1, tages hensyn til det antal aar, den ansatte har gjort tjeneste som ansat ved anlaeg ; i henhold til denne bestemmelse er det en betingelse for at blive berettiget til alderspension, at den ansatte har gjort tjeneste i mindst 10 aar .
6 Ifoelge artikel 2, stk . 4, 2 . afsnit, i forordning nr . 2615/76 tages der imidlertid, ved beregningen af pensionsgivende tjenesteaar i den i artikel 2 i bilag VIII til vedtaegten anfoerte betydning, kun hensyn til det antal aar, som den ansatte har gjort tjeneste som midlertidigt ansat .
7 Af billighedsgrunde besluttede Kommissionen dog at anvende artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII analogt over for de tidligere ansatte ved anlaeg, som fremsatte anmodning herom ; efter bestemmelsen kan en tjenestemand, der indtraeder i en af faellesskabsinstitutionernes tjeneste efter at have vaeret tilsluttet en national socialsikringsordning, lade overfoere den aktuarmaessige modvaerdi af de pensionsrettigheder, han har erhvervet efter den nationale ordning, til Faellesskaberne . Tilsvarende fastsaetter den institution, hvor tjenestemanden er ansat, under hensyntagen til den loenklasse, han er fastansat i, antallet af de pensionsgivende tjenesteaar, som den efter sin egen ordning godskriver ham paa grundlag af den aktuarmaessige modvaerdi .
8 Den 2 . marts 1978 blev der indgaaet en aftale mellem Faellesskaberne og INPS om overfoersel af pensionsrettighederne for de ansatte, der tidligere havde vaeret tilsluttet den italienske pensionsordning, til Faellesskabernes ordning .
9 Herefter offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i »Personaleposten« nr . 391 af 14 . juni 1978 . Kort efter, nemlig den 13 . juli 1978, udsendte Kommissionen samme meddelelse til de ansatte ved Det faelles Forskningscenters anlaeg i Ispra med henblik paa at goere de beroerte personer opmaerksomme paa aftalen ; i meddelelsen var fastsat en frist, den 13 . december 1978, for at indgive anmodning om overfoersel . Ved rundskrivelse af 10 . april 1979 fik de beroerte midlertidigt ansatte besked om, at de kunne udskyde den endelige afgoerelse, indtil de fik noejagtig meddelelse om det antal pensionsgivende tjenesteaar, der paa grundlag af den overfoerte aktuarmaessige modvaerdi ville blive medregnet ved fastsaettelsen af deres pension fra Faellesskaberne .
10 Efter at sagsoegerne havde meddelt, at de oenskede at benytte sig af en saadan mulighed, fik de i juni og juli 1981 meddelelse om den noejagtige beregning af det antal pensionsgivende tjenesteaar, der ville blive godskrevet dem ; samtidig blev de anmodet om at traeffe endelig afgoerelse inden for en frist paa 30 dage .
11 Alle sagsoegerne valgte at lade deres pensionsrettigheder overfoere til Faellesskabernes pensionsordning, men tog forbehold med hensyn til den i den forbindelse foretagne beregning af pensionsgivende tjenesteaar .
12 Herefter indgav de i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk . 2, klager over, at Kommissionen ikke ved beregningen af deres pensionsrettigheder i henhold til Faellesskabernes ordning havde taget hensyn til hele den periode, hvori de havde vaeret ansatte ved anlaeg . Da klagerne ikke blev besvaret inden for den i vedtaegten fastsatte frist, har sagsoegerne anlagt naervaerende sager henholdsvis den 5 . og 6 . april 1982 .
Formaliteten
13 Kommisionen har gjort gaeldende, at den akt, der skal laegges til grund ved beregningen af soegsmaalsfristen, ikke er meddelelsen i juni/juli 1981 til sagsoegerne om den endelige beregning af deres rettigheder, men beslutningen om at anvende artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII over for de tidligere
ansatte ved anlaeg, en beslutning, som kom til de paagaeldende kundskab i juni/juli 1978 . Det er saaledes sidstnaevnte beslutning, der som akt »indeholder et klagepunkt« imod sagsoegerne, jfr . vedtaegtens artikler 90 og 91 . Det var paa det tidspunkt, at sagsoegerne noejagtigt kunne bedoemme raekkevidden af og graenserne for deres personlige situation, hvorfor de paa det tidspunkt burde have anlagt sag . Meddelelsen om den endelige beregning i 1981 er kun en logisk fortsaettelse af en beslutning, der blev truffet lang tid forinden, og som ikke blev anfaegtet inden for de fastsatte frister .
14 Kommissionens indsigelse kan ikke tages til foelge, idet den er i strid med det princip om redelighed, der boer ligge til grund for forholdet mellem Faellesskabernes administration og dens tjenestemaend og oevrige ansatte, ogsaa under en tvist .
15 Det skal i den forbindelse bemaerkes, at de meddelelser, der blev rundsendt i juni/juli 1978, ikke var beslutninger, men et tilbud til de beroerte ansatte, hvis foelger afhang af, om de accepterede tilbudet . Paa baggrund af de komplicerede beregninger, der for hver enkelt af sagsoegerne blev foretaget med henblik paa at fastsaette den aktuarmaessige modvaerdi af de rettigheder, de havde erhvervet i henhold til den nationale ordning, som de tidligere havde vaeret tilsluttet, og omregningen af denne stoerrelse til pensionsgivende tjenesteaar efter reglerne i Faellesskabernes ordning, er det aabenbart, at sagsoegerne ikke med foeje kunne forventes at ville indgive en klage og anlaegge sag foer det tidspunkt, hvor beslutningerne blev meddelt i juni/juli 1981 .
Realiteten
16 Naar sagsoegerne har anlagt sag, skyldes det, at Faellesskaberne har foretaget en omvurdering af den aktuarmaessige modvaerdi, der var fastsat af den italienske institution, paa grundlag af sine egne aktuarmaessige regler, hvilket har haft til foelge, at sagsoegerne blev godskrevet et antal pensionsgivende tjenesteaar, der var betydeligt lavere end det antal aar, de havde gjort tjeneste ved Det faelles Forskningscenter under Faellesskabet . Sagsoegerne har ikke bestridt, at de gaeldende aktuarmaessige regler gensidigt er blevet anvendt korrekt ; deres indvendinger drejer sig om, hvorvidt Faellesskabet ved anvendelse af sine egne aktuarmaessige regler kan nedsaette det antal pensionsgi
vende tjenesteaar, som der tages hensyn til ved tilvejebringelsen af deres pension ved Faellesskaberne, til et antal aar, der er mindre end deres faktiske tjenestetid .
17 De har foreholdt Kommissionen, at den til deres skade har anvendt en forkert analogislutning, idet den har sidestillet situationen for de tidligere ansatte ved anlaeg med situationen for tjenestemaend, der indtraeder i Faellesskabets tjeneste efter at have arbejdet i en medlemsstats administration eller hos private arbejdsgivere . Efter sagsoegernes opfattelse kan det ikke vaere relevant at sammenligne med den situation, der omhandles i artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII, men med situationen for tjenestemaend, idet sagsoegerne til forskel fra de i artikel 11, stk . 2, i bilag VIII naevnte personer allerede fra starten arbejdede i Faellesskabets tjeneste . I replikken har sagsoegerne endog bestridt gyldigheden af forordning nr . 2615/76, idet det antal aar, den ansatte har arbejdet som ansat ved anlaeg, i henhold til forordningens artikel 2, stk . 4, kun anerkendes som medvirkende til at tilvejebringe den tjenestetid, der kraeves som minimum med henblik paa at stifte ret til ydelser, men udelukker, at de samme perioder kan tages i betragtning i forbindelse med fastsaettelsen af antallet af pensionsgivende tjenesteaar .
18 Sagsoegerne har dernaest anfoert, at en saadan forskellig behandling af dem i forhold til tjenestemaendene er udtryk for en forskelsbehandling af dem . Endelig har de gjort gaeldende, at Kommissionen med sin adfaerd har begaaet magtfordrejning .
19 I replikken har sagsoegerne fremfoert et nyt anbringende, der stoettes paa, at Kommissionen har anvendt en justeringskoefficient, som fremgaar af de dokumenter, hvori de paagaeldende vederlag er fastsat i belgiske francs paa det tidspunkt, hvor de opnaar status som midlertidigt ansatte . Sagsoegerne har bemaerket, at anvendelsen af naevnte koefficienter har haft til foelge, at antallet af pensionsgivende tjenesteaar er blevet formindsket betydeligt .
20 Sidstnaevnte anbringende maa afvises som for sent fremfoert . Da det foerst er gjort gaeldende i replikken, har Kommissionen ikke haft mulighed for fyldestgoerende at tage til genmaele, ligesom anbringendets indhold ikke fremgaar klart af sagsoegernes skriftlige indlaeg .
21 Det maa antages, at anbringenderne om, at reglen om forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat, og om, at sagsoegte har begaaet magtfordrejning, i virkeligheden falder sammen med det foerste anbringende om, at sagsoegte har anvendt en forkert analogi mellem sagsoegernes situation og situationen for de i artikel 11, stk . 2, i bilag VIII naevnte personer . Der vil derfor kunne tages stilling til disse to anbringender under ét .
22 Til sagsoegernes argumentation skal foerst bemaerkes, at der ikke kan goeres indsigelse imod, at forskellige grupper af ansatte ved Faellesskaberne har forskellig status, alt efter om de er egentlige tjenestemaend eller falder ind under de forskellige grupper af ansatte, der er omfattet af ansaettelsesvilkaarene . Som Kommissionen med rette har anfoert, svarer definitionen af hver enkelt af de paagaeldende grupper til faellesskabsadministrationens velbegrundede behov og arten af de arbejdsopgaver, vedvarende eller midlertidige, som den paagaeldende gruppe af ansatte skal udfoere . Det er derfor ikke udtryk for forskelsbehandling, at visse grupper af ansatte ved Faellesskaberne med hensyn til vedtaegtsmaessige garantier og socialsikringsfordele kan have garantier eller fordele, som andre grupper ikke har . Navnlig skal det fremhaeves, at retsstillingen for de ansatte, der er omfattet af ansaettelsesvilkaarene, i almindelighed er kendetegnet ved, at arbejdsforholdet er kontraktligt reguleret, og at en betydelig del af de paagaeldende ansatte er tilsluttet de nationale socialsikringsinstitutioner, enten i deres oprindelsesland eller i det land, hvor de har bopael .
23 Dernaest bemaerkes, at sagsoegerne frivilligt i en kontrakt har accepteret deres status som ansatte ved anlaeg, hvilket indebar, at de blev tilsluttet socialsikringsordningen i deres bopaelsstat . Det boer i samme forbindelse understreges, at der bag overfoerslen fra den italienske socialsikringsordning til Faellesskabernes pensionsordning forelaa en valgmulighed for sagsoegerne, som de frivilligt benyttede sig af paa et tidspunkt, hvor de noejagtigt kendte foelgerne . Paa det tidspunkt kunne de vurdere de fordele og ulemper, der var forbundet med deres valg, og traeffe afgoerelse ud fra deres interesser .
24 Selv om der bortses fra ovennaevnte betragtninger, maa det fastslaas, at sagsoegernes anbringender vedroerende gyldigheden af overgangsbestemmelserne i forordning nr . 2615/76 og de af Kommissionen trufne foranstaltninger ikke har fornoedent grundlag .
25 Samtidig med at Raadet traf afgoerelse om at ophaeve begrebet ansat ved anlaeg og at overfoere de paagaeldende ansatte til gruppen af midlertidigt ansatte, tillagde det de tidligere ansatte ved anlaeg, ved at supplere ansaettelsesvilkaarenes artikel 39, ret til en pensionsordning ved Faellesskaberne i henhold til vedtaegtens bestemmelser og dennes bilag VIII og med virkning fra det tidspunkt, hvor de paagaeldende ansatte blev midlertidigt ansatte . Ved overgangsbestemmelsen i artikel 2, stk . 4, 1 . afsnit, i forordning nr . 2615/76 kapitaliserede Raadet til fordel for sagsoegerne deres tjenestetid som ansatte ved anlaeg med henblik paa betingelsen i vedtaegtens artikel 77, stk . 1, hvorefter den ansatte for at blive berettiget til pension skal have gjort tjeneste i mindst 10 aar . I 2 . afsnit af artikel 2, stk . 4, i forordning nr . 2615/76, hvis gyldighed sagsoegerne har bestridt, bestemmes naermere, at der ikke tages hensyn til den paagaeldende periode ved beregningen af det antal pensionsgivende tjenesteaar, der laegges til grund ved fastsaettelsen af pensionens stoerrelse i henhold til artikel 2 i vedtaegtens bilag VIII . Sidstnaevnte bestemmelse fratager ikke sagsoegerne nogen rettigheder, idet den alene har til formaal utvetydigt at fastlaegge en retvirkning, som under alle omstaendigheder kan udledes af ansaettelsesvilkaarenes artikel 39, stk . 2, og som i oevrigt svarer til de almindelige principper, der gaelder for loves tidsmaessige virkninger . Raadet findes ikke at have haft pligt til at fastsaette overgangsbestemmelser, der for sagsoegerne var gunstigere end ifoelge forordning nr . 2615/76 .
26 Tilsvarende var Kommissionen ikke forpligtet til at indroemme sagsoegerne pensionsmaessige fordele, der gik ud over, hvad en anvendelse af forordning nr . 2615/76 foerer til . Kommissionen kan derfor ikke kritiseres for, at den i de paagaeldendes interesse har givet dem mulighed for at vaelge, at artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII skulle finde anvendelse . I modsaetning til, hvad sagsoegerne har anfoert, bygger den loesning, Kommissionen har tilbudt, ikke paa en retsstridig analogislutning . Sagsoegernes situation har nemlig det tilfaelles med de i naevnte bestemmelse omhandlede personer, at de var tilsluttet en anden socialsikringsordning inden deres optagelse i Faellesskabets pensionsordning . Den omstaendighed, at de var tilsluttet foerstnaevnte ordning i forbindelse med et ansaettelsesforhold med en faellesskabsinstitution, aendrer ikke sagsoegernes situation, idet en saadan ordning, som de beroerte ansatte frivilligt havde accepteret ved deres tiltraeden af tjenesten, var et led i deres saerlige status .
27 Sagsoegerne kan derfor ikke kraeve, at der med tilbagevirkende gyldighed og uden modydelser fra deres side tillaegges dem alle fordele i henhold til
Faellesskabernes pensionsordning . Den eneste ordning, der er ensbetydende med en loensom forvaltning af Faellesskabernes pensionsordning i tilfaelde af en tilbagevirkende kapitalisering af forsikringsperioder, er en anvendelse af bestemmelserne i artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII, hvorefter den aktuarmaessige modvaerdi kan overfoeres til daekning af de risici, Faellesskabernes pensionsordning har paataget sig for perioder, for hvilke den ikke oprindelig havde paataget sig noget ansvar .
28 Den aktuarmaessige modvaerdi, som blev fastsat af den nationale socialsikringsinstitution, og nyvurderingen ud fra de regler, der gaelder for Faellesskabernes pensionsordning, er ikke baseret paa de samme omstaendigheder og faktorer med hensyn til de beroerte personers forhold, deres fremtidsudsigter, bidragenes stoerrelse samt ydelsernes karakter og omfang ; der er derfor intet overraskende i, at beregningen af det antal pensionsgivende tjenesteaar, der skal tages i betragtning i forbindelse med Faellesskabernes pensionsordning, falder anderledes ud end den beregning, der foretages af den nationale institution . Da de paagaeldende to stoerrelser kun har betydning i forhold til de ydelser, de giver ret til i henhold til de forskellige ordninger, henholdsvis den nationale og den faellesskabsretlige, er de ikke indbyrdes sammenlignelige, medmindre der ogsaa tages hensyn til en forsikringsmaessig vurdering af saavel hver enkelt forsikrets personlige situation som den almindelige opbygning af de paagaeldende socialsikringsordninger . Sagsoegerne, som kun har foretaget en sammenligning mellem sig selv og Faellesskabets tjenestemaend, har ikke fremfoert nogen omstaendighed, der kan give anledning til tvivl om, at de aktuarformler, Faellesskabets tjenestegrene har anvendt, korrekt afspejler forholdet mellem den aktuarmaessige modvaerdi, som den italienske institution havde fastsat, og omvurderingen af naevnte beloeb paa grundlag af de kriterier, der er saeregne for Faellesskabernes ordning .
29 Efter alt foreliggende maa det saaledes antages, at Kommissionen ikke ved at foreslaa sagsoegerne en overfoersel til Faellesskabernes pensionsordning paa grundlag af gennemfoerelsesbestemmelser, der svarer til vedtaegtens ordning, har handlet retsstridigt over for sagsoegerne, ligesom den ikke har udsat dem for forskelsbehandling eller ses at have gjort sig skyld i nogen form for magtfordrejning .
30 Kommissionen vil herefter vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger .
32 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i sager vedroerende ansatte ved Faellesskaberne imidlertid selv de af dem afholdte udgifter .
33 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk . 3, 2 . pkt ., kan Domstolen paalaegge endog en vindende part at godtgoere den anden part de udgifter, som Domstolen skoenner, han unoedvendigt har forvoldt modparten . Denne bestemmelse boer anvendes over for Kommissionen, som har kompliceret sagen unoedigt ved at nedlaegge en aabenbart ugrundet afvisningspaastand . Kommissionen boer derfor afholde en del af sagsoegernes omkostninger, hvilken skoensmaessigt fastsaettes til en tredjedel .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2.Kommissionen betaler sine egne omkostninger og en tredjedel af sagsoegernes ; sagsoegerne betaler selv resten af deres omkostninger .