62004CJ0096_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-96/04,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Amtsgericht Niebüll (Tyskland) ved afgørelse af 2. juni 2003, indgået til Domstolen den 26. februar 2004, i sagen iværksat af:
Standesamt Stadt Niebüll
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, P. Jann (refererende dommer), og dommerne N. Colneric, J.N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič og E. Levits,
generaladvokat: F.G. Jacobs
justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 28. april 2005,
efter at der er afgivet indlæg af:
– barnet Leonhard Matthias ved dets fader, Stefan Grunkin
– den tyske regering ved A. Tiemann og A. Dittrich, som befuldmægtigede
– den belgiske regering ved A. Goldman, som befuldmægtiget
– den græske regering ved E.-M. Mamouna, s. Vodina og G. Skiani, som befuldmægtigede
– den spanske regering ved E. Braquehais Conesa, som befuldmægtiget
– den franske regering ved G. de Bergues og A. Bodard-Hermant, som befuldmægtigede
– den nederlandske regering ved H.G. Sevenster og C.W. Wissels, som befuldmægtigede
– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Condou-Durande og s. Grünheid, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 30. juni 2005,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 12 EF og 18 EF.
2. Denne anmodning er fremsat inden for rammerne af en sag iværksat af Standesamt Stadt Niebüll (personregistreret i Niebüll, herefter »Standesamt«) med henblik på at overføre retten til at vælge et barns efternavn til en af barnets forældre. De pågældende forældre havde inden da afvist, at barnet skulle gives et andet navn end det dobbeltnavn bestående af begge deres efternavne, hvorunder barnet allerede er blevet registreret i Danmark, hvor han er født.
Nationale bestemmelser
International privatret
3. Artikel 10, stk. 1, i lov om ikrafttrædelse af den tyske borgerlige lovbog (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch, herefter »EGBGB«) bestemmer:
»Fastsættelsen af en persons navn er undergivet lovgivningen i den stat, hvor den pågældende er statsborger.«
Civilretten
4. Hvad angår fastsættelsen af et barns efternavn, når forældrene bærer forskellige efternavne, bestemmer § 1617 i den tyske borgerlige lovbog (Bürgerliches Gesetzbuch, herefter »BGB«) følgende:
»(1) For det tilfælde, at forældrene ikke bærer et fælles giftenavn, men har fælles forældremyndighed over barnet, skal de ved indgivelse af erklæring til folkeregistret bestemme, at enten faderens eller moderens efternavn på tidspunktet for indgivelsen af erklæringen skal tildeles barnet ved fødslen. […]
(2) Såfremt forældrene ikke har fremsat denne erklæring inden for en måned efter barnets fødsel, skal Familiengericht overføre retten til at træffe beslutning om barnets navn til den ene forælder. Stk. 1 gælder mutatis mutandis. Retten kan fastsætte en tidsfrist for udøvelsen af denne ret. Hvis retten til at vælge et barns efternavn ikke er udøvet inden udløbet af denne frist, skal barnet bære den forælders efternavn, til hvem retten blev overført.
(3) Når et barn fødes uden for Tysklands område, skal Familiengericht ikke overføre retten til at træffe beslutning om barnets navn i overensstemmelse med stk. 2, medmindre en af forældrene eller barnet anmoder herom, eller medmindre det er nødvendigt at fastsætte barnets efternavn i et tysk registrerings- eller identitetsbevis.«
5. § 46a i lov om frivillig retspleje (Gesetz über die Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit, herefter »FGG«) bestemmer:
»Familiengericht skal inden den træffer afgørelse om overførsel til den ene forælder af retten til at vælge barnets navn i overensstemmelse med BGB’s § 1617, stk. 2, høre begge forældre og forsøge at opnå en mindelig løsning mellem dem. Familiengerichts afgørelse skal ikke indeholde en begrundelse og kan ikke appelleres.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
6. Den 27. juni 1998 fik ægteparret Dorothee Paul og Stefan Grunkin, som begge er tyske statsborgere, et barn i Danmark. Dette barn, som ligeledes er tysk statsborger, havde på tidspunktet for indgivelsen af anmodningen om præjudiciel afgørelse bopæl i Danmark.
7. I overensstemmelse med et navnebevis, udstedt af den kompetente danske myndighed, fik barnet i medfør af dansk ret efternavnet Grunkin-Paul, som blev tilføjet til hans danske fødselsattest.
8. De tyske personregistermyndigheder har nægtet at anerkende efternavnet for Dorothee Paul og Stefan Grunkins søn, således som det var blevet fastsat i Danmark, med den begrundelse, at i medfør af EGBGB’s artikel 10 er fastsættelsen af en persons navn undergivet lovgivningen i den stat, hvor den pågældende er statsborger, og at det i medfør af tysk ret ikke er tilladt, at et barn har et dobbelt efternavn, som er sammensat af såvel faderens som moderens efternavn. De sager, som Dorothee Paul og Stefan Grunkin iværksatte til prøvelse af dette afslag, blev forkastet i sidste instans ved dom afsagt af Kammergericht Berlin. Bundesverfassungsgericht afviste den appel på grundlag af forfatningen, som blev iværksat på barnets vegne.
9. Dorothee Paul og Stefan Grunkin, som i mellemtiden er blevet skilt, har ikke haft fælles efternavn og har nægtet at fastsætte deres barns efternavn i overensstemmelse med BGB’s § 1617, stk. 1.
10. Standesamt har indbragt sagen for Amtsgericht Niebüll i dennes egenskab af Familiengericht med henblik på, at retten til at fastsætte barnets efternavn overføres til en af forældrene i overensstemmelse med BGB’s § 1617, stk. 2 og 3. Da Amtsgericht Niebüll er af den opfattelse, at den sag, der er indbragt for den, vil være uden genstand, såfremt det følger af fællesskabsretten, at det navn, der lovligt er fastsat i Danmark, skal anerkendes i den tyske retsorden, har den besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»[K]an den tyske lovvalgsregel i EGBGB’s artikel 10 opretholdes, i lyset af princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 12 EF og under hensyn til den frie bevægelighed, som enhver unionsborger er sikret ved artikel 18 EF, for så vidt som den alene baserer reglerne for personnavne på en tilknytning i form af statsborgerskab?«
Om Domstolens kompetence
11. I henhold til artikel 234, stk. 1, EF har Domstolen kompetence til at afgøre præjudicielle spørgsmål, bl.a. om fortolkningen af EF-traktaten og af retsakter udstedt af Det Europæiske Fællesskabs institutioner. Det fremgår endvidere af bestemmelsens stk. 2, at »[s]åfremt et sådant spørgsmål rejses ved en ret i en af medlemsstaterne, kan denne ret, hvis den skønner, at en afgørelse af dette spørgsmål er nødvendig, før den afsiger sin dom, anmode Domstolen om at afgøre spørgsmålet«. Samme bestemmelses stk. 3 foreskriver, at »[s]åfremt et sådant spørgsmål rejses under en retssag ved en national ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, er retten pligtig at indbringe sagen for Domstolen«.
12. I denne forbindelse tager Domstolen, for at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en ret i artikel 234 EF’s forstand – et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af fællesskabsretten – en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, samt om det er uafhængigt (jf. bl.a. dom af 17.9.1997, sag C-54/96, Dorsch Consult, Sml. I, s. 4961, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis, af 21.3.2000, forenede sager C-110/98 – C-147/98, Gabalfrisa m.fl., Sml. I, s. 1577, præmis 33, af 14.6.2001, sag C-178/99, Salzmann, Sml. I, s. 4421, præmis 13, og af 15.1.2002, sag C-182/00, Lutz m.fl., Sml. I, s. 547, præmis 12).
13. Endvidere bemærkes, at selv om artikel 234 EF ikke forudsætter, at den procedure, hvorunder den nationale ret formulerer et præjudicielt spørgsmål, er kontradiktorisk (jf. dom af 17.5.1994, sag C-18/93, Corsica Ferries, Sml. I, s. 1783, præmis 12), følger det dog af denne bestemmelse, at de nationale retter kun kan forelægge spørgsmål for Domstolen, hvis der verserer en tvist for dem, og hvis forelæggelsen sker med henblik på afgørelse af en retssag (jf. kendelse af 18.6.1980, sag 138/80, Borker, Sml. s. 1975, præmis 4, og af 5.3.1986, sag 318/85, Greis Unterweger, Sml. s. 955, præmis 4, samt dom af 19.10.1995, sag C-111/94, Job Centre, Sml. I, s. 3361, præmis 9, Salzmann-dommen, præmis 14, dommen i sagen Lutz m.fl., præmis 13, og af 30.6.2005, sag C-165/03, Längst, Sml. I, s. 5637, præmis 25).
14. Således kan det forelæggende organ, når det virker som administrativ myndighed uden samtidig at skulle træffe afgørelse i en tvist, uanset om det opfylder de øvrige betingelser, som er anført i denne doms præmis 12, ikke anses for at udøve en dømmende funktion (jf. Job Centre-dommen, præmis 11, Salzmann-dommen, præmis 15, og dommen i sagen Lutz m.fl., præmis 14).
15. I denne forbindelse skal det fastslås, at i den situation, hvor forældre, som ikke bærer et fælles giftenavn, men som har fælles forældremyndighed over barnet, ikke ved indgivelse af en erklæring til personregisterkontoret har valgt enten faderens eller moderens efternavn som barnets fødenavn, følger det af de tyske bestemmelser, at Familiengericht har kompetence til at overføre retten til at fastsætte barnets efternavn til den ene af forældrene.
16. Det følger heraf, at Familiengericht skal træffe en afgørelse, uden at personregisterkontoret har truffet eller havde kunnet træffe en afgørelse i sagen på et tidligere tidspunkt. I hovedsagen fremgår det således af sagsakterne, at Standesamt blot har indbragt sagen for Amtsgericht Niebüll.
17. Under disse omstændigheder skal Amtsgericht Niebüll anses for at virke som administrativ myndighed uden samtidig at skulle træffe afgørelse i en tvist.
18. Der var ganske vist en tvist mellem de berørte forældre på den ene side og administrationen på den anden side om muligheden for at registrere dobbeltnavnet »Grunkin-Paul« i Tysklund. Denne tvist blev imidlertid afgjort i sidste instans af Kammergericht Berlin og er ikke genstand for den verserende procedure for Amtsgericht Niebüll.
19. Der er desuden ingen tvist i hovedsagen mellem forældrene, fordi de er enige om det navn, de ønsker at give deres barn, nemlig det dobbeltnavn, som består af begge deres respektive efternavne.
20. Det følger af ovenstående, at Amtsgericht Niebüll ikke i den foreliggende sag kan anses for at udøve en dømmende funktion. Domstolen har således ikke kompetence til at besvare det spørgsmål, som Amstgericht Niebüll har forelagt ved afgørelse af 2. juni 2003.
Sagens omkostninger
21. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for Amtsgericht Niebüll, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at besvare det spørgsmål, som er forelagt af Amtsgericht Niebüll ved afgørelse af 2. juni 2003.