PERSONALERETTENS KENDELSE (Første Afdeling)
10. september 2007
Sag F-146/06
Michael Alexander Speiser
mod
Europa-Parlamentet
»Personalesag – midlertidigt ansat – vederlag – udlandstillæg – for sent indbragt klage – åbenbart, at sagen må afvises«
Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Speiser har nedlagt påstand om annullation af Europa-Parlamentets
generalsekretærs afgørelse af 11. september 2006 om afslag på sagsøgerens klage over afslaget på at tildele ham udlandstillæg.
Udfald: Sagen afvises. Sagsøgeren bærer en tredjedel af sine egne omkostninger. Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger og
betaler to tredjedele af sagsøgerens omkostninger.
Sammendrag
1.      Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 46)
2.      Retspleje – omkostninger – modregning – ganske særlige grunde
(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, første afsnit; Rådets afgørelse 2004/752, art. 3, stk. 4)
1.      Det er ikke tilladt for en tjenestemand eller en midlertidigt ansat at fravige de i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte
frister for en klage og et sagsanlæg ved, i form af en ansøgning, at anfægte en tidligere afgørelse, hvis lovlighed ikke er
blevet bestridt inden for de fastsatte frister, idet kun væsentlige nye omstændigheder kan begrunde, at der forelægges en
ansøgning om genoptagelse af en afgørelse, der er blevet endelig.
Den omstændighed, at administrationen på grundlag af den berørte tjenestemand eller midlertidigt ansattes ansøgning efterfølgende
har genoptaget undersøgelsen af den pågældendes sag med henblik på at tilvejebringe yderligere oplysninger, kan ikke kvalificeres
som en ny omstændighed, der berettiger en undtagelse fra de ufravigelige frister i vedtægtens artikel 90 og 91. I den forbindelse
er en skrivelse fra administrationen, hvorved et tidligere afslag forbliver uændret, blot en bekræftelse af denne tidligere
afgørelse, og kan følgelig ikke have den virkning, at der løber en ny søgsmålsfrist.
(jf. præmis 22 og 27)
Henvisning til:
Domstolen, 15. maj 1985, sag 127/84, Esly mod Kommissionen, Sml. s. 1437, præmis 10, og 10. juli 1986, sag 153/85, Trenti
mod ØSU, Sml. s. 2427, præmis 13.
Retten, 4. maj 2005, sag T-144/03, Schmit mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 101, og II, s. 465, præmis 147_og 7. september
2005, sag T-358/03, Krahl mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 215, og II, s. 993, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis.
Personaleretten, 29. juni 2006, sag F-11/05, Chassagne mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 65, og II-A-1, s. 241, præmis
24.
2.      I henhold til artikel 87, stk. 3, første afsnit, i Rettens procesreglement kan Retten fordele omkostningerne af ganske særlige
grunde.
I den forbindelse foreligger der ganske særlige grunde, som berettiger en fordeling mellem den pågældende institution og sagsøgeren,
som er tjenestemand, af de af tjenestemanden afholdte udgifter i et søgsmål, som er afvist på grund af for sen indsendelse
af den forudgående administrative klage, når administrationen, i hvert fald delvist, har været skyld heri, idet den har tilskyndet
den berørte til at indbringe en klage over en endelig retsakt, som ikke indebærer et klagepunkt.
Hertil kommer, at selv om det er uomtvisteligt, at en part når som helst kan gøre en ufravigelig retsregel gældende vedrørende
antagelse af søgsmålet til realitetsbehandling, er det ikke foreneligt med den gode tro, som skal ligge til grund for forholdet
mellem fællesskabsinstitutionerne og deres tjenestemænd, at en institution over for retsinstanserne gør gældende, at retsakten
er endelig, efter at have forledt tjenestemanden til at tro, at retsakten kunne være genstand for en klage.
(jf. præmis 30-33)