62024CC0111
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
L. MEDINA
fremsat den 5. juni 2025 (
1
)
Sag C-111/24 P
German Khan
mod
Rådet for Den Europæiske Union
»Appel – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed – indefrysning af midler – opførelse af appellantens navn på listerne over berørte personer, enheder og organer – artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145/FUSP – fortolkning – begrebet »fremtrædende erhvervsfolk« – specifik personlig adfærd med hensyn til indflydelse over Den Russiske Føderations regering – Rettens bedømmelse af, om anbringender, der anfægter alle opførelseskriterierne, kan tages til følge – procesøkonomiske hensyn – effektiv domstolsbeskyttelse – retten til omdømme – uvirksomhed«
I. Indledning
1.
Dette forslag til afgørelse vedrører German Khans (
2
) appel med påstand om ophævelse af dom af 29. november 2023, Khan mod Rådet (T-333/22, EU:T:2023:758) (
3
). Ved denne dom frifandt Retten Rådet i det søgsmål, som appellanten havde anlagt i henhold til artikel 263 TEUF til prøvelse af:
–
Rådets afgørelse (FUSP) 2022/429 af 15. marts 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 87 I, s. 44), og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/427 af 15. marts 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 87 I, s. 1) (
4
)
–
Rådets afgørelse (FUSP) 2022/1530 af 14. september 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 239, s. 149), og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/1529 af 14. september 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 239, s. 1) (
5
)
for så vidt som appellantens navn ved disse retsakter blev opført på de lister, der er knyttet som bilag dertil. I kraft af disse retsakter forhindrede Rådet for Den Europæiske Union appellanten i at indrejse i eller passere gennem medlemsstaternes område og indefrøs alle appellantens pengemidler og økonomiske ressourcer inden for dette område.
2.
Den foreliggende sag er en af de første appeller, der er blevet iværksat ved Domstolen vedrørende de restriktive foranstaltninger, der blev vedtaget af Rådet i 2022 som følge af Den Russiske Føderations væbnede styrkers invasion af Ukraine (
6
). Den giver i det væsentlige Domstolen (Store Afdeling) mulighed for at fastlægge fortolkningen og undersøge lovligheden af det kriterium, der er fastsat i artikel 1, stk. 1, litra e), og artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145/FUSP (
7
), som ændret ved afgørelse (FUSP) 2022/329 (
8
), og i artikel 3, stk. 1, litra g), i forordning (EU) nr. 269/2014 (
9
), som ændret ved forordning (EU) 2022/330 (
10
). Dette kriterium, der almindeligvis benævnes »kriterium g)«, omfatter opførelse af fremtrædende erhvervsfolk, der er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen for Den Russiske Føderation.
3.
Appellanten har bl.a. gjort gældende, at Retten foretog en urigtig fortolkning af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret (
11
), idet den i det væsentlige konkluderede, at opfyldelsen af det heri indeholdte kriterium hverken kræver, at Rådet godtgør, at den person, der er opført på listen, har udvist en specifik adfærd eller ydet et specifikt bidrag, navnlig med hensyn til indflydelse på Den Russiske Føderations regering, eller at det godtgør en tilknytning til landets regime. Han har endvidere gjort gældende, at det var med urette, at Retten afviste at behandle de anbringender, der blev gjort gældende i første instans vedrørende hans opførelse på listen i henhold til artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret.
4.
Denne sag er knyttet til sagerne C-696/23 P, C-704/23 P, C-711/23 P og C-35/24 P, som følger af de appeller, der er iværksat af henholdsvis Dmitry Alexandrovich Pumpyanskiy, Tigran Khudaverdyan, Viktor Filippovich Rashnikov og Dmitry Arkadievich Mazepin til prøvelse af Rettens domme, hvorved opførelsen af deres navne på listerne over personer, der er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, blev stadfæstet. Forslagene til afgørelse i disse sager fremsættes ligeledes i dag, hvor jeg koncentrerer mig om de specifikke punkter, som Domstolen har anmodet mig om at undersøge med hensyn til bl.a. fortolkningen af opførelseskriteriet i denne bestemmelse, navnlig i lyset af de vigtigste fælles argumenter, som appellanterne har fremført.
II. Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
A.
Tvistens baggrund
5.
Der er redegjort for tvistens baggrund i den appellerede doms præmis 2-18. Med henblik på dette forslag til afgørelse kan denne baggrund sammenfattes med henvisning til følgende ubestridte faktiske omstændigheder.
6.
Appellanten er en erhvervsperson med russisk og israelsk statsborgerskab.
7.
Den 17. marts 2014 vedtog Rådet for Den Europæiske Union på grundlag af artikel 29 TEUF afgørelse 2014/145. Samme dag vedtog Rådet forordning nr. 269/2014 på grundlag af artikel 215 TEUF. Begge retsakter vedrørte restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed.
8.
Den 25. februar 2022 vedtog Rådet både afgørelse 2022/329 om ændring af afgørelse 2014/145 og forordning 2022/330 om ændring af forordning nr. 269/2014, som bl.a. ændrede kriterierne for, at fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer kunne være omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger.
9.
Artikel 1, stk. 1, litra b) og e), i afgørelse 2014/145, som ændret ved afgørelse 2022/329 (
12
), forhindrer indrejse i eller transit gennem medlemsstaternes område for fysiske personer, der opfylder et af visse kriterier, der i det væsentlige er identiske med det, der er fastsat i afgørelsens artikel 2, stk. 1, litra d) og g). Sidstnævnte bestemmelse fastsætter for sin del indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer tilhørende fysiske personer, der opfylder disse kriterier.
10.
Nærmere bestemt har artikel 2, stk. 1, litra d) og g), i afgørelse 2014/145, som ændret, følgende ordlyd:
»1.   Alle pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører eller ejes, besiddes eller kontrolleres af:
[...]
d)
fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer, som materielt eller finansielt støtter eller drager fordel af russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine
[...]
g)
fremtrædende erhvervsfolk eller juridiske personer, enheder eller organer, der er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen for Den Russiske Føderation, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af det østlige Ukraine,
[...] indefryses.«
11.
Forordning nr. 269/2014, som ændret ved forordning 2022/330 (
13
), foreskriver vedtagelse af foranstaltninger om indefrysning af pengemidler og fastsætter de nærmere regler for denne indefrysning af midler med en ordlyd, der i det væsentlige er identisk med den, der er anvendt i afgørelse 2014/145, som ændret. Artikel 3, stk. 1, litra d) og g), i forordning nr. 269/2014, som ændret, gengiver i det væsentlige denne afgørelses artikel 2, stk. 1, litra d) og g).
12.
Den 15. marts 2022 vedtog Rådet i lyset af alvoren af situationen i Ukraine de oprindelige retsakter. Appellantens navn blev opført på listen i bilaget til afgørelse 2014/145, som ændret, og listen i bilag I til forordning nr. 269/2014, som ændret, med følgende begrundelse:
»[Appellanten] er storaktionær i konglomeratet Alfa Group, der omfatter Alfa Bank, som er en af Ruslands største skatteydere. Han menes at være en af de mest indflydelsesrige personer i Rusland. I lighed med andre ejere af Alfa Bank (Mikhail Fridman og Petr Aven) har han et tæt forhold til Vladimir Putin og fortsætter med at udveksle betydelige tjenester med ham. Ejerne af Alfa Group har forretningsmæssige og juridiske fordele ved dette forhold. Vladimir Putins ældste datter, Maria, ledte et velgørenhedsprojekt, Alfa-Endo, som blev finansieret af Alfa Bank. Vladimir Putin belønnede Alfa Groups loyalitet over for de russiske myndigheder ved at yde politisk bistand til Alfa Groups udenlandske investeringsplaner.
Han har derfor materielt eller finansielt aktivt støttet og draget fordel af russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine. Han er også en de fremtrædende russiske erhvervsfolk, der er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for Den Russiske Føderations regering, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af Ukraine.«
13.
Den 16. marts 2022 offentliggjorde Rådet i Den Europæiske Unions Tidende en bekendtgørelse til de personer, der er omfattet af de oprindelige retsakter (EUT 2022, C 121 I, s. 1).
14.
Den 21. marts 2022 anmodede appellanten Rådet om at give ham aktindsigt i de dokumenter, der havde dannet grundlag for vedtagelsen af de restriktive foranstaltninger over for ham. Rådet efterkom denne anmodning den 29. marts 2022.
15.
Den 1. juni 2022 indgav appellanten en anmodning om fornyet gennemgang til Rådet.
16.
Den 14. september 2022 vedtog Rådet de opretholdelsesretsakter, som forlængede de foranstaltninger, der var truffet over for appellanten, indtil den 15. marts 2023 uden at ændre begrundelsen for opførelsen af hans navn på de omhandlede lister.
B.
Sagen for Retten og den appellerede dom
17.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 6. juni 2022 anlagde appellanten sag med påstand om annullation af de oprindelige retsakter. Derefter indgav appellanten en anmodning om tilpasning med henblik på at ændre konklusionen i sin stævning, således at den også omfattede en påstand om annullation af opretholdelsesretsakterne.
18.
Til støtte for søgsmålet fremsatte appellanten tre anbringender, der i det væsentlige vedrørte for det første manglende retsgrundlag for vedtagelsen af kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, for det andet en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og for det tredje et åbenbart urigtigt skøn. I retsmødet præciserede appellanten, at han med de to første ovennævnte anbringender reelt havde til hensigt at rejse en ulovlighedsindsigelse i henhold til artikel 277 TEUF mod artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret. Desuden fremsatte appellanten i sin anmodning om tilpasning et fjerde anbringende, der er rettet mod opretholdelsesretsakterne, om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og navnlig tilsidesættelse af forpligtelsen til at foretage en periodisk fornyet gennemgang og af begrundelsespligten.
19.
I den appellerede dom frifandt Retten Rådet, idet den bl.a. anførte følgende grunde.
20.
For det første forkastede Retten appellantens anbringende om, at kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, var ulovligt på grund af manglende retsgrundlag. I denne henseende bemærkede Retten, at de omtvistede retsakter havde hjemmel i traktaterne og navnlig artikel 29 TEU for så vidt angår afgørelse 2022/429 og 2022/1530 samt artikel 215 TEUF for så vidt angår gennemførelsesforordning 2022/427 og 2022/1529. Disse retsakter havde således et relevant retsgrundlag på området for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (
14
). Retten fastslog i øvrigt, at artikel 215, stk. 2, TEUF giver Rådet mulighed for at vedtage restriktive foranstaltninger på den ene betingelse, at en afgørelse, der er vedtaget i henhold til kapitel 2 i afsnit V i EU-traktaten, fastsætter sådanne foranstaltninger. Såfremt denne betingelse er opfyldt, udgør artikel 215, stk. 2, TEUF ifølge Retten det rette retsgrundlag for vedtagelsen af retsakter, der pålægger restriktive foranstaltninger, selv over for adressater, der ikke har nogen tilknytning til et tredjelands regime (
15
).
21.
Hvad for det andet angår den hævdede tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet fastslog Retten, at kun såfremt en foranstaltning vedtaget på områder, der indebærer et politisk valg, er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som vedkommende institution forfølger, vil en sådan foranstaltning kunne kendes ulovlig. Ifølge Retten er der en rationel forbindelse mellem (i) foranstaltninger mod fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i økonomiske sektorer, der giver betydelige indtægter til regeringen, henset til disse sektorers betydning for den russiske økonomi, og (ii) formålet med de restriktive foranstaltninger i den foreliggende sag, som er at øge presset på Den Russiske Føderation og gøre dens handlinger med henblik på at underminere Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed mere omkostningsfulde. Retten konkluderede derfor, at den tilgang, der bestod i at rette foranstaltninger mod disse personer, skulle anses for at være i overensstemmelse med dette formål og ikke kunne anses for at være åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til dette formål (
16
).
22.
Hvad for det tredje angår det angivelige urigtige skøn ved anvendelsen af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, på appellanten fandt Retten, at det heri indeholdte kriterium omfattede begrebet indflydelse i forbindelse med udøvelsen af en aktivitet i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen for Den Russiske Føderation, uden yderligere betingelser vedrørende en tilknytning til denne stats regime. Ifølge Retten søgte Rådet med dette kriterium at udnytte den indflydelse, som den omhandlede kategori af personer kan udøve på det russiske regime, ved at tilskynde dem til at lægge pres på dette regime for at få det til at ændre politik. Begrebet »fremtrædende erhvervsperson« skulle derfor forstås således, at det omfatter disse personers betydning i forhold til bl.a. deres erhvervsmæssige status, omfanget af deres økonomiske aktiviteter, omfanget af deres kapitalinteresser eller deres funktioner i et eller flere af de selskaber, hvori de udøver disse aktiviteter (
17
). Hvad angår den foreliggende sag bemærkede Retten, at Rådet havde fremlagt en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der kunne godtgøre, at appellanten udøvede virksomhed i en økonomisk sektor, nemlig banksektoren, som udgjorde en betydelig indtægtskilde for Den Russiske Føderations regering (
18
).
23.
I lyset af ovenstående betragtninger konkluderede Retten, at opførelsen af appellantens navn i de oprindelige retsakter i overensstemmelse med kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, var tilstrækkeligt begrundet. I denne forbindelse tilføjede Retten, at det ikke var nødvendigt at undersøge appellantens anbringende om, at der ikke forelå tilstrækkelige beviser til at begrunde anvendelsen af kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret (
19
).
III. Påstandene og retsforhandlingerne ved Domstolen
24.
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 8. februar 2024 har appellanten nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
De omtvistede retsakter annulleres.
–
Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse.
–
Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
25.
Rådet har ved svarskrift indleveret den 15. maj 2024 nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at appellanten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
26.
Der blev afholdt retsmøde den 11. februar 2025, hvori appellanten og Rådet besvarede Domstolens spørgsmål til mundtlig besvarelse, navnlig vedrørende fortolkningen af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, og for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt Retten burde have realitetsbehandlet samtlige de opførelseskriterier, som Rådet anvendte på appellanten i de omtvistede retsakter, i lyset af dom af 29. november 2018, Bank Tejarat mod Rådet (C-248/17 P, EU:C:2018:967).
IV. Bedømmelse
27.
Til støtte for appellen har appellanten i det væsentlige fremsat syv anbringender:
–
For det første begik Retten en retlig fejl ved ikke at undersøge, om det var berettiget at anvende artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, på appellanten.
–
For det andet begik Retten en retlig fejl ved fortolkningen af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret.
–
For det tredje tilsidesatte Retten artikel 215, stk. 2, TEUF.
–
For det fjerde tilsidesatte Rettens fortolkning af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, retssikkerhedsprincippet, ejendomsretten og friheden til at oprette og drive egen virksomhed.
–
For det femte fordrejede Retten betydningen af de beviser, der blev lagt appellanten til last, og tilsidesatte begrundelsespligten.
–
For det sjette begik Retten en retlig fejl ved at fastslå, at banksektoren udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret.
–
For det syvende tilsidesatte Retten retten til en retfærdig rettergang og princippet om processuel ligestilling.
28.
Domstolen har anmodet om en undersøgelse af de specifikke argumenter vedrørende fortolkningen af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, der i det væsentlige vedrører det andet og det fjerde anbringende. Domstolen har endvidere anmodet om en analyse af appellantens argumenter vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt Retten begik en fejl ved ikke at undersøge, om det var berettiget at anvende artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, på appellanten. Disse argumenter er indeholdt i det første appelanbringende. Min analyse vil, således som Domstolen har anmodet om, fokusere på disse hovedspørgsmål, som parterne koncentrerede deres mundtlige indlæg i retsmødet om.
A.
Det andet og det fjerde appelanbringende
29.
Med det andet og det fjerde anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten anlagde en urigtig fortolkning af kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret. Appellanten har i det væsentlige kritiseret Retten for at have fastslået, at udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i denne bestemmelse hverken kræver, at Rådet godtgør, at der foreligger en specifik adfærd fra den person, der er opført på listen, navnlig i form af indflydelse på Den Russiske Føderations regering, eller at det godtgør nogen tilknytning til landets regime. Ifølge appellanten fremgår det af visse sprogversioner af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret – såsom den franske sprogversion, der anvender udtrykket »femmes et hommes d’affaires influents« – at anvendelsen af denne bestemmelse forudsætter, at der foreligger en indflydelsesrig adfærd over for denne regering, eller at der eksisterer en tilknytning til denne regering med henblik på at udøve denne indflydelse.
30.
Rådet har bestridt disse argumenter.
31.
Som det fremgår af punkt 10 i dette forslag til afgørelse, fastsætter artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, indefrysning af alle pengemidler og økonomiske ressourcer, der tilhører eller ejes, besiddes eller kontrolleres af »fremtrædende erhvervsfolk [...], der er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for regeringen for Den Russiske Føderation, der er ansvarlig for annekteringen af Krim og destabiliseringen af det østlige Ukraine«.
32.
Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af. Dette er bl.a. tilfældet, når ordlyden af den pågældende EU-retlige bestemmelse ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med henblik på at fastlægge dens betydning og rækkevidde, hvilket er tilfældet i den foreliggende sag for så vidt angår artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret (
20
).
33.
Hvad i første række angår ordlydsfortolkningen af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« er det velkendt, at ordet »erhvervsperson« betegner en person, der arbejder i forretningslivet, normalt på ledelsesniveau i en virksomhed. Desuden henviser udtrykket »erhverv« til udøvelse af økonomisk eller kommerciel virksomhed. Begrebet »erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, henviser således til personer, der udøver økonomisk eller kommerciel virksomhed i et selskab, som de ejer, eller hvori de varetager en vigtig stilling (
21
).
34.
Ordet »leading« (»fremtrædende«) er for sit vedkommende et adjektiv, der på engelsk defineres som »very important or most important« (»meget vigtig eller særdeles betydningsfuld«) (
22
). For så vidt som udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, er efterfulgt af udtrykket »som er involveret i økonomiske sektorer«, skal begrebet »fremtrædende« forstås således, at det henviser til den pågældende erhvervspersons betydning i den sektor, hvori vedkommende udøver sine aktiviteter, og den indflydelse, som denne person kan udøve i denne sektor, hvilket i det væsentlige er Rettens konstatering i den appellerede doms præmis 91. Som det er anført i den samme præmis, kan en erhvervspersons »fremtrædende« karakter desuden fastslås, henset til bl.a. dennes erhvervsmæssige status, omfanget af dennes økonomiske aktiviteter, omfanget af kapitalinteresser eller funktioner i et eller flere af de selskaber, hvori vedkommende udøver disse aktiviteter. Appellanten har ikke specifikt henvist til denne konstatering i sin appel.
35.
Det følger heraf, at Retten ud fra en ordlydsmæssig synsvinkel ikke begik nogen fejl, da den i den appellerede doms præmis 88 og 90 i det væsentlige konkluderede, at alt, hvad Rådet med henblik på at godtgøre, at en person er en »fremtrædende erhvervsperson« som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, er forpligtet til at bevise, er, at den pågældende person udøver en økonomisk eller kommerciel aktivitet, og at denne person i overensstemmelse med de forhold, der er beskrevet i den appellerede doms præmis 91, anses for at være en meget vigtig eller særdeles betydningsfuld erhvervsperson i den økonomiske sektor, hvor vedkommende opererer, således at vedkommende er i stand til at udøve indflydelse inden for denne sektor.
36.
Det er korrekt, at visse sprogversioner af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, kvalificerer substantivet »erhvervsfolk« med et ord, der svarer til »influential« (»indflydelsesrig«) på engelsk, i stedet for »leading« (»fremtrædende«). Appellanten har støttet sig på denne omstændighed for at gøre gældende, at de erhvervsfolk, der er omfattet af denne bestemmelse, skal være i stand til at udøve indflydelse, ikke blot inden for den økonomiske sektor, som de opererer i, men specifikt på selve Den Russiske Føderations regering.
37.
I denne henseende minder jeg imidlertid om, at det følger af Domstolens faste praksis, at den formulering, som er anvendt i en eller flere sprogversioner af en EU-retlig bestemmelse, ikke kan tjene som eneste grundlag for bestemmelsens fortolkning. EU-retlige bestemmelser skal nemlig fortolkes og anvendes ensartet i lyset af de versioner, der er udfærdiget på alle EU’s sprog (
23
).
38.
I den foreliggende sag påpeger jeg i lighed med Rådets forklaringer i retsmødet, at 12 sprogversioner af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, i det væsentlige kvalificerer substantivet »erhvervsfolk« med et ord, der svarer til »leading« (»fremtrædende«) på engelsk. (
24
) Ud over disse versioner anvender andre versioner ord, der kan oversættes med »prominent« (»prominente«) eller »principal« (»førende«) på engelsk, og som ud fra et semantisk synspunkt afspejler ordet »leading« (»fremtrædende«) (
25
). Betragtningerne i punkt 34 i dette forslag til afgørelse vedrørende fortolkningen af udtrykket »leading businesspersons« (»fremtrædende erhvervsfolk«) på engelsk finder således fuldt ud anvendelse på alle disse versioner.
39.
Det er derimod kun den franske, den lettiske og den litauiske sprogversion, der kvalificerer substantivet »erhvervsfolk« i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, med et adjektiv, der på engelsk ville blive oversat med »influential« (»indflydelsesrige«). Når dette er sagt, er en af de vigtigste betydninger af »indflydelsesrig«, selv på disse sprog, egenskaben af at være »vigtig« (
26
). Med henblik på at sikre en ensartet fortolkning og anvendelse af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, således som det kræves i henhold til den retspraksis, der er nævnt i punkt 37 ovenfor, skal den franske, den lettiske og den litauiske sprogversion af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« følgelig fortolkes på samme måde som størstedelen af sprogversionerne af denne bestemmelse, dvs. således, at de henviser til vigtigheden af den pågældende erhvervsperson i den økonomiske sektor, som vedkommende er involveret i, og hvori vedkommende kan udøve indflydelse. Retten begik derfor ikke nogen fejl i den appellerede doms præmis 92, hvor den nåede frem til samme konklusion.
40.
Det følger af ovenstående betragtninger, at sagsøgerens argument om, at udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk«, således som det fremgår af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, kræver af Rådet, at det godtgør en specifik adfærd hos den person, der er opført på listen, navnlig med hensyn til indflydelse på Den Russiske Føderations regering, eller at det godtgør en tilknytning til dette lands regime, ud fra en ordlydsmæssig synsvinkel er ugrundet.
41.
Hvad i anden række angår den kontekstuelle fortolkning skal jeg indledningsvis minde om, at opførelseskriteriet vedrørende »fremtrædende erhvervsfolk« som fastsat i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, blev indført for første gang ved afgørelse 2022/329. Sidstnævnte afgørelse blev vedtaget den 25. februar 2022, dvs. dagen efter, at præsidenten for Den Russiske Føderation havde bebudet en militær operation i Ukraine, og de russiske væbnede styrker indledte et angreb på Ukraine (
27
).
42.
Det skal i øvrigt fremhæves, at artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/145, inden den blev ændret ved afgørelse 2022/329, allerede indeholdt et opførelseskriterium, der i det væsentlige gjorde det muligt at rette foranstaltninger mod personer, der kunne udøve individuel indflydelse på Den Russiske Føderations regering. Dette var navnlig tilfældet med artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som i det væsentlige vedrørte fysiske personer, der materielt eller finansielt aktivt støttede eller drog fordel af russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for at underminere eller true Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed. Som det allerede er anført i dette forslag til afgørelse (
28
), forblev dette kriterium i afgørelse 2014/145, som ændret, hvilket tyder på, at en fortolkning af afgørelsens artikel 2, stk. 1, litra g), således, at den kræver bevis for en indflydelsesrig adfærd over for Den Russiske Føderations regering og en tilknytning til landets regime, således som appellanten har gjort gældende, ganske enkelt ville være overflødig og dermed uoverensstemmende set ud fra et kontekstuelt synspunkt.
43.
Jeg mener derfor ikke, at den kontekstuelle fortolkning af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, støtter appellantens argument.
44.
Hvad i tredje række angår den teleologiske fortolkning indgår artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, i en retlig ramme, der har indført en række hidtil usete restriktive foranstaltninger, der, som Retten med føje bemærkede i den appellerede doms præmis 52 og 88 (
29
), har til formål at lægge maksimalt pres på Den Russiske Føderation ved at øge omkostningerne ved sidstnævntes tiltag, der destabiliserer Ukraine og underminerer dette lands territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed.
45.
Dette er netop formålene med de restriktive foranstaltninger, der er vedtaget over for Rusland, således som de i det væsentlige er formuleret i dom af 25. juni 2020, VTB Bank mod Rådet (C-729/18 P, EU:C:2020:499, præmis 59) (
30
), hvori der ligeledes henvises til dom af 28. marts 2017, Rosneft (C-72/15, EU:C:2017:236, præmis 123) (
31
). Begge domme vedrørte fortolkningen af sektorspecifikke restriktive foranstaltninger, der var vedtaget i lyset af handlinger, der destabiliserede situationen i Ukraine, og som gik forud for de russiske væbnede styrkers angreb på Ukraine den 24. februar 2022 (
32
). I modsætning til, hvad appellanten har gjort gældende, gælder de formål, som Domstolen identificerede i disse domme, imidlertid fortsat for fortolkningen af de i den foreliggende sag omhandlede individuelle restriktive foranstaltninger, idet det bemærkes, at både sektorspecifikke og individuelle restriktive foranstaltninger er blevet vedtaget som led i en fælles reaktion på en situation, der er blevet yderligere forværret siden dette angreb, således som det udtrykkeligt fremgår af 10. og 11. betragtning til afgørelse 2022/329 om ændring af afgørelse 2014/145 (
33
).
46.
I denne sammenhæng er jeg i overensstemmelse med Rettens konstateringer i den appellerede doms præmis 52 og 53 af den opfattelse, at vedtagelsen af restriktive foranstaltninger over for fremtrædende erhvervsfolk som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, med rimelighed kan forventes at maksimere presset på Den Russiske Føderations regering for at få den til at indstille sin militære aggression på Ukraines område. Disse fremtrædende erhvervsfolk spiller nemlig en central rolle med hensyn til at opretholde rentabiliteten i de økonomiske sektorer, som de er involveret i, og som i sidste ende øger de finansielle ressourcer, som Den Russiske Føderations regering har til rådighed til at gennemføre sine tiltag og politikker. Ved at gribe ind i de pågældende fremtrædende erhvervsfolks aktiviteter kan de i den foreliggende sag omhandlede restriktive foranstaltninger følgelig stække de indtægter, som Den Russiske Føderations regering oppebærer fra relevante sektorer i dens økonomi, hvorved omkostningerne ved dens militære aktioner øges, og dens evne til at underminere Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed indskrænkes.
47.
Det følger heraf, således som Retten bemærkede i den appellerede doms præmis 54 og 89, at der er en rationel forbindelse mellem på den ene side foranstaltninger mod fremtrædende erhvervsfolk, som er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for Den Russiske Føderations regering, og på den anden side formålet med de restriktive foranstaltninger i den foreliggende sag. I modsætning til, hvad appellanten har gjort gældende, består dette forhold, selv om den person, der er opført på listen, ikke har udvist en konkret adfærd, bl.a. med hensyn til indflydelse på Den Russiske Føderations regering, eller når der ikke er nogen tilknytning mellem denne person og landets regime.
48.
En teleologisk fortolkning af artikel 2, stk. 1, litra g) i afgørelse 2014/145, som ændret, kræver således ikke en fornyet undersøgelse af den ordlyds- og kontekstuelle fortolkning af denne bestemmelse, således som den er redegjort for i punkt 40 og 43 i dette forslag til afgørelse. Den støtter nemlig den opfattelse, at udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« i denne bestemmelse udelukkende kræver af Rådet, at det godtgør, at den pågældende person udøver en økonomisk eller kommerciel aktivitet, og at denne person anses for i det mindste at være en meget vigtig erhvervsperson i den sektor, hvori vedkommende er involveret, og således kan udøve en indflydelse inden for denne.
49.
For så vidt som appellanten har anført, at det er vanskeligt at fastslå, hvordan de personer, der er opført på listen, skal handle for ikke at blive opført herpå eller for at blive slettet herfra, skal det i øvrigt fremhæves, at fremtrædende erhvervsfolk kan slettes fra listen, hvis de kan godtgøre, at de har forladt den stilling, der lå til grund for deres opførelse. Som sagt kan en sådan stilling, selv om den kan begrunde den oprindelige opførelse på listen, ikke have til følge, at den berørte persons situation fastfryses i tid, og at den regelmæssige revurdering af listen fratages enhver effektiv virkning, medmindre Rådet stadig kan godtgøre, at der foreligger en risiko for omgåelse, hvilket er et spørgsmål, der ikke specifikt er rejst i den foreliggende sag.
50.
Henset til ovenstående betragtninger kræver ingen af de fortolkningsmetoder, der er defineret i Domstolens praksis med henblik på at fastlægge betydningen af en EU-retlig bestemmelse, at der, således som appellanten har gjort gældende, foreligger en indflydelsesrig adfærd fra den af foranstaltningerne omfattede persons side over for Den Russiske Føderations regering, eller at der foreligger en tilknytning til denne, for at en person kan kvalificeres som en »fremtrædende erhvervsperson« som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret.
51.
Jeg er derfor af den opfattelse, at Retten ikke kan foreholdes at have begået en retlig fejl eller tilsidesat retssikkerhedsprincippet ved fortolkningen af udtrykket »fremtrædende erhvervsfolk« som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret.
52.
Det andet og det fjerde anbringende bør derfor forkastes.
B.
Det første appelanbringende
53.
Med det første appelanbringende har appellanten foreholdt Retten, at den afviste at behandle de anbringender, der blev gjort gældende i første instans vedrørende hans opførelse på listen i henhold til artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret. Han har anført, at selv hvis det antages, at Retten med rette konkluderede, at denne opførelse var begrundet i henhold til artikel 2, stk. 1, litra g), i denne afgørelse, som ændret, udgør den omstændighed, at hans argumenter vedrørende afgørelsens artikel 2, stk. 1, litra d), ikke blev undersøgt, en tilsidesættelse af hans ret til en effektiv domstolsbeskyttelse og hans ret til omdømme. Appellanten har nærmere bestemt gjort gældende, at når den anfægtede retsakt hviler på forskellige retsgrundlag, kan Retten ikke begrænse sig til at undersøge gyldigheden af et enkelt af disse retsgrundlag. Dette gælder så meget desto mere i den foreliggende sag, hvor kriterierne i henholdsvis artikel 2, stk. 1, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, vedrører helt forskellige situationer.
54.
Rådet har bestridt disse argumenter. Rådet har gjort gældende, at Rettens tilgang i den appellerede dom var behørigt underbygget af Domstolens faste praksis. Rådet har endvidere bestridt den sondring, som appellanten har foretaget for så vidt angår kriterierne i henholdsvis artikel 2, stk. 1, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret. Det har gjort gældende, at disse to kriterier er neutrale, eftersom ingen af dem vedrører en værdibaseret bedømmelse af den berørte persons adfærd eller indebærer, at Rådet har fordømt denne persons handlinger.
55.
Det skal indledningsvis påpeges, at Rådet i de i den foreliggende sag omhandlede retsakter (
34
) ikke alene støttede appellantens opførelse på listen på kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, men ligeledes på kriteriet i denne afgørelses artikel 2, stk. 1, litra d). Rådet fandt i det væsentlige, at appellanten aktivt havde ydet materiel eller finansiel støtte til russiske beslutningstagere, der var ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine, og at han ligeledes havde draget fordel deraf. Som det fremgår af Rådets begrundelse (
35
), omfattede opførelsesgrundene appellantens nære tilknytning til Den Russiske Føderations præsident, Vladimir Putin, og de betydelige tjenester, der blev udvekslet mellem dem. Rådet støttede sig i denne forbindelse ligeledes på den politiske bistand, som Vladimir Putin ydede Alfa-koncernen, hvori appellanten var storaktionær, med henblik på at udvikle koncernens planer for udenlandske investeringer som belønning for dens loyalitet.
56.
Det skal påpeges, at Retten i den appellerede doms præmis 133-135 fastslog, at begrundelsen for opførelsen af appellantens navn på de omhandlede lister, der var støttet på hans egenskab af fremtrædende erhvervsperson, som er involveret i økonomiske sektorer, der udgør en betydelig indtægtskilde for Den Russiske Føderations regering, svarende til artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, var tilstrækkeligt underbygget. I denne sammenhæng fastslog Retten, at det ikke var nødvendigt at undersøge, om de øvrige klagepunkter, som appellanten havde fremsat med henblik på at rejse tvivl om Rådets vurdering af appellantens opførelse på listen i henhold til artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, var begrundede.
57.
Det følger af Domstolens praksis, som Retten henviste til i den appellerede doms præmis 134, at det – med hensyn til legalitetskontrollen af en afgørelse om vedtagelse af restriktive foranstaltninger og i betragtning af disses præventive karakter – forholder sig således, at såfremt Unionens retsinstanser finder, at i det mindste én af de anførte grunde er tilstrækkeligt præcis og konkret, er underbygget og i sig selv udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne afgørelse, kan den omstændighed, at det samme ikke gælder for andre af disse grunde, ikke begrunde en annullation af afgørelsen.
58.
Denne konstatering blev oprindeligt fremsat i dom af 18. juli 2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi (C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P, EU:C:2013:518) (
36
), hvori Domstolen specifikt henviste til de grunde, der lå bag anvendelsen af et opførelseskriterium på den berørte person. Hvis mindst én af disse grunde er underbygget og tilstrækkelig, betyder den omstændighed, at andre grunde ikke er det, ikke, at dette kriterium er anvendt forkert, og at Rådets afgørelse derfor er ulovlig (
37
). Domstolen har i sin senere praksis, nemlig i dom af 29. november 2018, Bank Tejarat mod Rådet (C-248/17 P, EU:C:2018:967) (
38
), anvendt det samme ræsonnement analogt på den situation, hvor et af opførelseskriterierne – og ikke blot de grunde, der begrundede anvendelsen af dette kriterium – blev anset for at være begrundet i en appelsag. Ifølge Domstolen bliver anbringendet vedrørende ethvert supplerende opførelseskriterium under disse omstændigheder i det væsentlige uvirksomt, idet den appellerede doms konklusion skal anses for at være begrundet (
39
).
59.
Hvad angår den foreliggende sag vil jeg indledningsvis påpege, at Rettens praksis vedrørende restriktive foranstaltninger ikke synes at være konsekvent, hvilket fremgår af de verserende sager, hvor jeg for nylig har fremsat forslag til afgørelse (Timchenko mod Rådet, C-702/23 P, EU:C:2025:273, og Timchenko mod Rådet, C-703/23 P, EU:C:2025:274). I de appellerede domme i disse sager støttede Retten sig ikke på Domstolens praksis i f.eks. Bank Tejarat-dommen. Den undersøgte lovligheden af de omtvistede afgørelser fra Rådet på grundlag af dels artikel 2, stk. 1, litra a), i afgørelse 2014/145, som ændret, dels artikel 2, stk. 1, litra d), heri. Dette betyder, at Domstolens tilgang i den foreliggende sag kan have betydelige konsekvenser for Rettens afgørelsespraksis.
60.
Når dette er sagt, er det vigtigt at minde om, at i forbindelse med et annullationssøgsmål henviser den omstændighed, at et anbringende er uvirksomt, til dets manglende evne til, såfremt det er begrundet, at medføre den annullation, som en sagsøger har nedlagt påstand om (
40
). Et uvirksomt anbringende er typisk et anbringende, der anfægter et aspekt af en foranstaltning i tilfælde, hvor foranstaltningen lovligt kan støttes udelukkende på andre grunde eller hensyn (
41
). Under disse omstændigheder giver princippet om procesøkonomi Retten mulighed for ikke at undersøge et sådant anbringende, eftersom det under alle omstændigheder er uden betydning for den anfægtede retsakts lovlighed (
42
).
61.
I den foreliggende sag forholder det sig således, at selv hvis Retten havde fastslået, at Rådet anvendte artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, forkert i forhold til appellanten, ville den dispositive del af Rådets afgørelse – som i det væsentlige forbyder ham at indrejse på medlemsstaternes område og indefryser alle hans pengemidler inden for disse områder – ikke være blevet berørt, og de omtvistede retsakter ville stadig skulle erklæres lovlige. Dette er netop den type situation, der henvises til i Bank Tejarat-dommen, som er baseret på det veletablerede udgangspunkt, at annullation af en retsakt alene påvirker den dispositive del af den retsakt, der er genstand for domstolsprøvelse, og ikke den begrundelse, som den pågældende institution støttede sin afgørelse på.
62.
Selv om der gælder en formodning om, at EU-institutioners retsakter er lovlige, har appellanten derudover gjort gældende, at denne formodning kun omfatter den pågældende retsakts dispositive del og ikke de grunde, som denne dispositive del er baseret på. Dette betyder, at når Retten af procesøkonomiske hensyn afslår at undersøge, om et af de opførelseskriterier, der er anvendt på en person, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, er begrundet, således som det er tilfældet i den foreliggende sag, kan den vurdering, som Rådet har foretaget i forhold til et alternativt kriterium, ikke formodes at blive godkendt af Rettens dom. I denne henseende er jeg af den opfattelse, at det er med urette, at appellanten har gjort gældende, at Rettens manglende undersøgelse af hans opførelse på listen i medfør af artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, kan påvirke hans ret til effektiv domstolsbeskyttelse.
63.
Derudover er det, i modsætning til Bank Tejarat-dommen, rigtigt, at de to i den foreliggende sag anvendte opførelseskriterier ikke alene omfatter forskellige situationer, men også er af væsentligt forskellig karakter. Som det fremgår af første del af dette forslag til afgørelse, gør artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, det i sidste ende muligt at opføre en person på listen på grund af vedkommendes involvering som fremtrædende erhvervsperson i en økonomisk sektor, der er indtægtsgivende for Den Russiske Føderations regering. Derimod tilskriver artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, den person, der er opført på listen, den adfærd at have ydet materiel eller finansiel støtte til eller draget fordel af russiske beslutningstagere, der er ansvarlige for annekteringen af Krim eller destabiliseringen af Ukraine.
64.
Den forskellige karakter af det opførelseskriterium, der blev anvendt på appellanten i de omtvistede retsakter, kan imidlertid ikke rejse tvivl om de begrebsmæssige overvejelser, der anføres i punkt 60 og 61 ovenfor. Denne forskellige karakter omdanner derudover heller ikke disse opførelseskriterier til separate elementer, der kan adskilles fra resten af Rådets afgørelse, hvilket således i overensstemmelse med Domstolens praksis (
43
) ville give mulighed for en delvis annullation af denne afgørelse.
65.
Endelig har Domstolen fastslået, at en person, hvis navn er blevet opført på listen over personer, hvis midler er blevet indefrosset, bevarer en i det mindste ikke-økonomisk interesse i, at denne opførelse annulleres, således at Unionens retsinstanser anerkender, at personen aldrig burde have været opført på en sådan liste, henset til konsekvenserne for vedkommendes omdømme, selv efter at vedkommendes navn er blevet slettet fra listen (
44
). I denne dom bekræftede Domstolen, at en person bevarer en interesse – baseret på vedkommendes ret til omdømme – i at søge en afgørelse om opførelse fra Rådet annulleret, selv om denne institution efter en periodisk fornyet gennemgang har besluttet at fjerne vedkommende fra listen. Situationen i den foreliggende sag er imidlertid anderledes, eftersom Rettens prøvelse af det alternative opførelseskriterium, som allerede anført, under alle omstændigheder ikke kunne føre til annullation af de omtvistede retsakter. Af denne årsag og i overensstemmelse med drøftelserne i retsmødet er det retsmiddel, der står til appellantens rådighed med henblik på at beskytte sit omdømme, et erstatningssøgsmål i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF (
45
).
66.
Henset til ovenstående betragtninger er jeg af den opfattelse, at Retten med føje kan konkludere, at hvor et af de kriterier, der ligger til grund for en persons opførelse på listen findes begrundet, er det ufornødent derefter at undersøge de begrundelser, der underbygger et alternativt opførelseskriterium, som Rådet lagde til grund for samme afgørelse. Følgelig, og eftersom Retten ikke var forpligtet til at undersøge, om opførelsen på listen i henhold til artikel 2, stk. 1, litra d), i afgørelse 2014/145, som ændret, var begrundet, er det med urette, at appellanten har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl.
67.
Det første anbringende bør derfor forkastes.
V. Forslag til afgørelse
68.
I lyset af analysen i dette forslag til afgørelse foreslår jeg Domstolen at forkaste appellen for så vidt angår det andet og det fjerde appelanbringende, for så vidt som de vedrører fortolkningen af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret. Derudover foreslår jeg, at Domstolen forkaster appellen for så vidt angår det første appelanbringende.
69.
Jeg udtaler mig ikke om de øvrige appelanbringender, som appellanten har fremsat, og heller ikke om, hvilken part der bør pålægges at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement.
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Herefter »appellanten«.
(
3
) – Herefter »den appellerede dom«.
(
4
) – Herefter under ét »de oprindelige retsakter«.
(
5
) – Herefter under ét »opretholdelsesretsakterne« og, sammen med de oprindelige retsakter, »de omtvistede retsakter«.
(
6
) – Jf. ligeledes dom af 13.3.2025, Shuvalov mod Rådet (C-271/24 P, EU:C:2025:180), samt mit forslag til afgørelse Timchenko mod Rådet (C-702/23 P, EU:C:2025:273) og Timchenko mod Rådet (C-703/23 P, EU:C:2025:274).
(
7
) – Rådets afgørelse af 17.3.2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 16).
(
8
) – Rådets afgørelse af 25.2.2022 om ændring af afgørelse 2014/145 (EUT 2022, L 50, s. 1).
(
9
) – Rådets forordning af 17.3.2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2014, L 78, s. 6).
(
10
) – Rådets forordning af 25.2.2022 om ændring af forordning nr. 269/2014 (EUT 2022, L 51, s. 1).
(
11
) – For korthedens skyld skal henvisninger til kriteriet i artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, forstås således, at de også henviser til kriteriet i denne afgørelses artikel 1, stk. 1, litra e), og artikel 3, stk. 1, litra g), i forordning nr. 269/2014, som ændret. Jf. punkt 9 og 11 i dette forslag til afgørelse.
(
12
) – Herefter »afgørelse 2014/145, som ændret«.
(
13
) – Herefter »forordning nr. 269/2014, som ændret«.
(
14
) – Den appellerede doms præmis 31 og 32.
(
15
) – Den appellerede doms præmis 37-39.
(
16
) – Den appellerede doms præmis 51-56.
(
17
) – Den appellerede doms præmis 88-91.
(
18
) – Den appellerede doms præmis 111.
(
19
) – Den appellerede doms præmis 133 og 134.
(
20
) – Dom af 20.3.2025, DL (C-61/24, EU:C:2025:197, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
(
21
) – Jf. i denne henseende definitionen i Cambridge Dictionary (tilgængelig på https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson).
(
22
) – Jf. i denne henseende definitionen i Cambridge Dictionary (tilgængelig på https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner-english/leading).
(
23
) – Jf. dom af 28.11.2024, Másdi (C-169/23, EU:C:2024:988, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
(
24
) – Jf. den bulgarske, den tjekkiske, den tyske, den estiske, den kroatiske, den italienske, den ungarske, den polske, den slovakiske, den slovenske, den finske og den svenske sprogversion af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145.
(
25
) – Jf. den nederlandske, den portugisiske, den spanske, den irske og den rumænske sprogversion af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret.
(
26
) – Jf. i denne henseende definitionen i Le Robert (tilgængelig på https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent).
(
27
) – Jf. niende betragtning til afgørelse 2022/329.
(
28
) – Jf. punkt 10 ovenfor.
(
29
) – Det skal kort påpeges, at Rettens konstateringer i den appellerede doms præmis 52-54 vedrørende de formål, der forfølges med de i den foreliggende sag omhandlede restriktive foranstaltninger, indgår i Rettens bedømmelse af den ulovlighedsindsigelse, som appellanten fremsatte i første instans i henhold til artikel 277 TEUF, henset til proportionalitetsprincippet. De er imidlertid i overensstemmelse med Rettens konstatering i den appellerede doms præmis 88 i forbindelse med dens vurdering af fortolkningen af artikel 2, stk. 1, litra g), i afgørelse 2014/145, som ændret, som gør det muligt at tage alle disse konstateringer i betragtning.
(
30
) – Jf. ligeledes dom af 17.9.2020, Rosneft m.fl. mod Rådet (C-732/18 P, EU:C:2020:727, præmis 85).
(
31
) – Jf. mit forslag til afgørelse Timchenko mod Rådet (C-703/23 P, EU:C:2025:274, punkt 52).
(
32
) – Jf. Rådets afgørelse 2014/512/FUSP af 31.7.2014 om restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine (EUT 2014, L 229, s. 13), som ændret, og Rådets forordning (EU) nr. 833/2014 af 31.7.2014 om restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine (EUT 2014, L 229, s. 1).
(
33
) – Jeg vil ligeledes henlede Domstolens opmærksomhed på anden og fjerde betragtning til afgørelse 2022/329, hvori det anføres, at Unionen »fortsat [er] urokkelig i sin støtte til Ukraines uafhængighed, suverænitet og territoriale integritet«, og hvori det anføres, at det er nødvendigt at vedtage nye restriktive foranstaltninger, der pålægger Rusland enorme og alvorlige konsekvenser som følge af landets militære aggression. Det fremgår i øvrigt af tiende betragtning til afgørelse 2022/329, at Den Europæiske Unions reaktion »[ville] omfatte både sektorspecifikke og individuelle restriktive foranstaltninger« som svar på »den Russiske Føderations bevæbnede styrkers uprovokerede invasion af Ukraine«. Det fremgår af dette udsagn, at disse to typer foranstaltninger er tæt forbundne elementer, der forfølger samme formål.
(
34
) – Jf. punkt 13 i dette forslag til afgørelse.
(
35
) – Jf. punkt 12 i dette forslag til afgørelse.
(
36
) – Herefter »Kadi II-dommen«.
(
37
) – Kadi II-dommens præmis 130.
(
38
) – Herefter »Bank Tejarat-dommen«.
(
39
) – Bank Terejarat-dommens præmis 60 og 61. Den formulering, som Domstolen anvendte i disse præmisser, forekommer tvetydig, idet den henviser til »grunde« i stedet for »kriterier«. Det fremgår imidlertid af nævnte præmis 57, at Domstolen henviste til de opførelseskriterier, der var omhandlet i denne sag, og ikke til begrundelsen for anvendelsen af disse kriterier.
(
40
) – Jf. dom af 21.9.2000, EFMA mod Rådet (C-46/98 P, EU:C:2000:474, præmis 38).
(
41
) – Jf. generaladvokat Mengozzis forslag til afgørelse Evropaïki Dynamiki mod ECB (C-401/09 P, EU:C:2011:31, punkt 88).
(
42
) – Jf. generaladvokat La Pergolas forslag til afgørelse EFMA mod Rådet (C-46/98 P, EU:C:1999:547, punkt 10).
(
43
) – Jf. i denne retning dom af 16.7.2015, Kommissionen mod Rådet (C-425/13, EU:C:2015:483, præmis 94 og den deri nævnte retspraksis).
(
44
) – Jf. dom af 31.1.2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mod Rådet (C-225/17 P, EU:C:2019:82, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis).
(
45
) – Jf. i denne retning dom af 30.5.2017, Safa Nicu Sepahan mod Rådet (C-45/15 P, EU:C:2017:402, præmis 49).