61994CJ0045_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-45/94,
angaaende en anmodning, som Tribunal Superior de Justicia de Andalucía (Spanien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta
mod
Ayuntamiento de Ceuta,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 25 i akten af 12. juni 1985 vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne (EFT L 302, s. 23) og af dennes protokol nr. 2, sammenholdt med EOEF-traktatens (nu EF-traktatens) og EKSF-traktatens bestemmelser om frie varebevaegelser,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward (refererende dommer), og dommerne J.-P. Puissochet, J.C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann og L. Sevón,
generaladvokat: G. Tesauro
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta ved advokaterne Antonio Hierro Echevarría og Antonio Hierro Hernández-Mora, Madrid
° Ayuntamiento de Ceuta ved advokat Antonio Tastet Díaz, Granada
° den spanske regering ved Director General de Coordinación Jurídica e Institucional Comunitaria Alberto José Navarro González og Abogada del Estado Rosario Silva de Lapuerta, Servicio Jurídico del Estado ante el Tribunal de Justicia, som befuldmaegtigede
° den franske regering ved sous-directeur Catherine de Salins, Udenrigsministeriets direction des affaires juridiques, og secrétaire des affaires étrangères Nicolas Eybalin, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Francisco Enrique González Díaz og Francisco Fialho, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 23. marts 1995 af Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta, af Ayuntamiento de Ceuta, af den spanske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 18. maj 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 16. december 1993, indgaaet til Domstolen den 4. februar 1994, har Tribunal Superior de Justicia de Andalucía i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 25 i akten af 12. juni 1985 vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne (EFT L 302, s. 23, herefter "tiltraedelsesakten") og af dennes protokol nr. 2, sammenholdt med EOEF-traktatens (nu EF-traktatens) og EKSF-traktatens bestemmelser om de frie varebevaegelser.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta mod Ayuntamiento de Ceuta med paastand om annullation af en af Ayuntamiento de Ceuta (Ceuta' s kommunalbestyrelse) udstedt kommunal bekendtgoerelse af 24. september 1991 om endelig opkraevning af en afgift (arbitrio) paa produktion i og import til byen Ceuta (Boletín oficial de Ceuta af 25.9.1991, s. 143).
3 Ceuta og Melilla er spanske omraader, som er beliggende paa Nordafrikas kyst, og som har en saerlig status.
4 Det bestemmes i tiltraedelsesaktens artikel 25:
"1. Traktaterne og de retsakter, der er udstedt af De Europaeiske Faellesskabers institutioner, finder anvendelse paa De Kanariske OEer og i Ceuta og Melilla, med forbehold af de undtagelser, der er omhandlet i stk. 2 og 3 og i andre bestemmelser i denne akt.
2. Betingelserne for anvendelsen af de bestemmelser i EOEF-traktaten og i EKSF-traktaten, der vedroerer frie varebevaegelser, og af de retsakter fra Faellesskabets institutioner, der omhandler toldforskrifterne og handelspolitikken paa De Kanariske OEer og i Ceuta og Melilla, er fastsat i protokol nr. 2.
..."
5 I henhold til artikel 1, stk. 2, i protokol nr. 2 omfatter Faellesskabets toldomraade ikke De Kanariske OEer, Ceuta og Melilla.
6 Protokollens artikel 6 har foelgende ordlyd:
"1. Varer med oprindelse i Faellesskabets toldomraade fritages ved indfoersel til De Kanariske OEer eller til Ceuta og Melilla for told eller afgifter med tilsvarende virkning paa de i stk. 2 og 3 fastlagte betingelser.
2. De toldsatser, som er gaeldende paa De Kanariske OEer og i Ceuta og Melilla, samt den saakaldte 'arbitrio insular ° tarifa general' gaeldende paa De Kanariske OEer afvikles gradvis for varer med oprindelse i Faellesskabets toldomraade i samme tempo og paa samme betingelser som dem, der er fastsat i artikel 30, 31 og 32 i tiltraedelsesakten.
..."
7 I henhold til tiltraedelsesaktens artikel 31 skal importtolden vaere afviklet den 1. januar 1993.
8 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at der indtil 1991 i Ceuta blev opkraevet en kommunal afgift paa import af varer.
9 Med henblik paa at opretholde afgiften efter Kongeriget Spaniens tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber besluttede den spanske lovgiver at udvide afgiften til ogsaa at omfatte varer, der produceres i Ceuta. I det oejemed vedtog den lov nr. 8/1991 af 25. marts 1991 om opkraevning af en kommunal afgift (arbitrio) paa produktion i og import til Ceuta og Melilla (Boletín oficial del Estado af 26.3.1991, s. 9418).
10 Til gennemfoerelse af loven vedtog Ayuntamiento de Ceuta ovennaevnte kommunale bekendtgoerelse af 24. september 1991.
11 Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta var af den opfattelse, at bekendtgoerelsen var retsstridig, og anlagde derfor annullationssoegsmaal ved Tribunal Superior de Justicia de Andalucía.
12 Denne ret fandt, at tvistens afgoerelse afhang af en fortolkning af faellesskabsretlige bestemmelser, udsatte derfor sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Har artikel 25, stk. 2, i akten vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber og dens protokol nr. 2, sammenholdt med EOEF-traktatens og EKSF-traktatens bestemmelser om de frie varebevaegelser, siden 1991 lovligt kunnet hjemle en afgift som den, der omhandles i den spanske lov nr. 8/1991 af 25. marts 1991, hvorved der indfoertes en afgift paa produktion i og import til byerne Ceuta og Melilla, naar de naermere regler er udformet saaledes, at der 'stort set ikke paalaegges yderligere afgifter paa interne transaktioner', og der samtidig faktisk opkraeves afgifter paa import fra Faellesskabets toldomraade?"
13 Der skal foerst foretages en gennemgang af de relevante bestemmelser i tiltraedelsesakten og derefter af EF-traktatens og EKSF-traktatens bestemmelser om frie varebevaegelser.
Tiltraedelsesakten
14 For saa vidt angaar EF-traktatens og EKSF-traktatens bestemmelser om frie varebevaegelser har sagsoegte i hovedsagen anfoert, at tiltraedelsesakten ikke er til hinder for, at der paa Ceuta' s omraade opretholdes en afgift med tilsvarende virkning som told. Selv om udtrykket afgifter med tilsvarende virkning udtrykkeligt er indeholdt i artikel 6, stk. 1, i protokol nr. 2, omhandler samme artikels stk. 2 kun toldsatser og en saerlig afgift paa De Kanariske OEer, hvortil der henvises i stk. 1 for saa vidt angaar de naermere betingelser for fritagelse for told og afgifter, som bestemmelsen omhandler.
15 Dette argument kan ikke tiltraedes.
16 Ifoelge Domstolens faste praksis kan en bestemmelse, som omhandler told uden udtrykkeligt at naevne afgifter med tilsvarende virkning, paa grund af sit formaal ogsaa omfatte de sidstnaevnte afgifter (jf. bl.a. dom af 12.2.1992, sag C-260/90, Leplat, Sml. I, s. 643, praemis 15).
17 Artikel 6, stk. 2, i protokol nr. 2 har imidlertid til formaal at praecisere de betingelser, paa hvilke det i samme artikels stk. 1 angivne resultat skal naas, dvs. en ophaevelse af told og afgifter med tilsvarende virkning.
18 Bestemmelsen i stk. 2 skal derfor fortolkes saaledes, at den omfatter saavel told som afgifter med tilsvarende virkning i snaever forstand.
19 Det foelger heraf, at i henhold til artikel 6 i protokol nr. 2 skulle den told og de afgifter med tilsvarende virkning, der var gaeldende i Ceuta, afvikles gradvis i samme tempo og paa de samme betingelser som dem, der er fastsat i tiltraedelsesaktens artikel 30, 31 og 32, dvs. senest den 1. januar 1993.
20 Dette resultat gaelder saavel for varer, der indfoeres til Ceuta, men har oprindelse i Spanien, som for varer, der hidroerer fra Faellesskabets oevrige toldomraade (jf. dom af 9.8.1994, forenede sager C-363/93 og C-407/93 ° C-411/93, Lancry m.fl., Sml. I, s. 3957).
21 For saa vidt angaar EF-traktatens artikel 95 finder den i henhold til tiltraedelsesaktens artikel 25 anvendelse paa Ceuta' s omraade.
Fortolkningen af bestemmelserne om de frie varebevaegelser
22 Sagsoegte i hovedsagen og den spanske regering har anfoert, at den omtvistede afgift ikke er en afgift med tilsvarende virkning som told, men en intern afgift, der ikke er udtryk for forskelsbehandling, idet den rammer saavel indfoerte som lokalt fremstillede varer.
23 Indledningsvis bemaerkes, at den nationale ret i forelaeggelseskendelsen har anfoert foelgende:
"Indfoerelsen af afgiften paa den lokale 'produktion' af varer i Ceuta er kun et skalkeskjul for at kunne opretholde den afgift paa importen, som skulle ophaeves i 1991, idet de naermere regler om afgiften paa produktionen er udformet paa en saadan maade, at den afgift i praksis er stort set uden betydning i forhold til afgiften paa importen ... som den spanske lovgiver oensker at opretholde."
24 Denne bemaerkning er navnlig baseret paa et synspunkt, som er indeholdt i en af de rapporter, som Generaldirektoratet for Skatter og Afgifter udarbejdede forud for vedtagelsen af den omtvistede kommunale bekendtgoerelse. Heri hedder det:
"Lovgiver har indfoert en afgiftsstruktur, som i praksis burde foere til, at der stort set ikke opkraeves yderligere afgifter paa interne transaktioner, idet fremstillingsvirksomhed og industriproduktion i byerne Ceuta og Melilla er ganske beskeden, hvorfor afgiften navnlig vil ramme importen af goder til Ceuta og Melilla. Dette foerer igen til en hoejere grad af beskyttelse af den lokale produktion ° som for stoerstedelens vedkommende er fritaget for afgift ° og vil bringe flere midler i den kommunale kasse, idet handelen med indfoerte varer er en af de mest karakteristiske aktiviteter i de to byer."
25 Forelaeggelseskendelsen indeholder imidlertid ikke naermere oplysninger om, paa hvilket grundlag de nationale myndigheder har kunnet naa frem til dette resultat; den goer heller ikke naermere rede for raekkevidden af udtrykket "stort set ikke", som er indeholdt i saavel rapporterne fra vedkommende myndighed som i det praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt for Domstolen.
26 Hertil bemaerkes, at det tilkommer den nationale ret at tage stilling til alle spoergsmaal vedroerende de faktiske omstaendigheder, der er relevante med henblik paa afgoerelsen af den sag, der er indbragt for den, og at vurdere raekkevidden af de nationale bestemmelser, og hvorledes de skal anvendes. Domstolen kan imidlertid af de praejudicielle spoergsmaal fremdrage forskellige muligheder og for hver af dem angive de faellesskabsretlige kriterier, som den nationale ret skal laegge til grund.
27 I den foreliggende sag skal der saaledes navnlig tages stilling til, om den omtvistede afgift er omfattet af EF-traktatens artikel 9 og 12, svarende til EKSF-traktatens artikel 4, litra a), eller af EF-traktatens artikel 95.
28 Ifoelge fast praksis er enhver oekonomisk byrde, der ikke er told i egentlig forstand, som paalaegges ensidigt og belaster varer ved graenseoverskridelsen, uanset benaevnelse eller opkraevningsmaade en afgift med tilsvarende virkning i den i traktatens artikel 9, 12, 13 og 16 forudsatte betydning. En saadan byrde falder dog ikke ind under dette begreb, saafremt den er en del af en almindelig, intern afgiftsordning, der systematisk omfatter forskellige kategorier af varer efter objektive kriterier, der anvendes uden hensyn til varernes oprindelse. I saa fald er byrden omfattet af anvendelsesomraadet for traktatens artikel 95 (jf. dom af 5.5.1982, sag 15/81, Schul, Sml. s. 1409, praemis 20).
29 Da bestemmelsen i artikel 95 har til formaal at sikre varernes frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar gennem fjernelse af enhver form for beskyttelse som foelge af interne afgifter, der virker diskriminerende over for varer fra andre medlemsstater, skal den saaledes sikre, at interne afgifter virker fuldstaendig neutralt i forhold til konkurrencen mellem indenlandske og indfoerte varer. Det i bestemmelsen fastsatte forbud finder saaledes anvendelse paa enhver beskatning, der kan bevirke, at indfoersel af varer fra andre medlemsstater opgives til fordel for indenlandsk fremstillede varer (jf. dom af 3.3.1988, sag 252/86, Bergandi, Sml. s. 1343, praemis 24 og 25).
30 Heraf foelger, at det i en sag som den foreliggende derfor tilkommer den nationale ret for det foerste at undersoege, om der ved de ved lov og administrativt fastsatte bestemmelser om den omtvistede afgift maa antages at vaere indfoert en gennemskuelig, generel ordning, der efter objektive kriterier finder anvendelse uden forskel paa lokalt fremstillede og indfoerte varer. Den nationale ret skal derefter undersoege, om anvendelsen af de naevnte bestemmelser opfylder disse krav.
31 Det bemaerkes herved, at den nationale ret i forelaeggelseskendelsen har bemaerket: "Det kan heller ikke haevdes, at der er tale om en afgift, der er en del af et nationalt afgiftssystem, som uden forskel rammer indfoerte varer og varer, der er fremstillet (paa byens omraade)".
32 Paa det punkt fremgaar det af sagen, at der ved de omtvistede nationale bestemmelser saerskilt er indfoert den ordning, der omfatter indfoerte varer, og den, der omfatter lokalt fremstillede varer.
33 Selv om en saadan opdeling kan pege i retning af, at der er tale om to forskellige afgiftsordninger, giver den ikke i sig selv holdepunkter for at antage, at traktatens artikel 95 ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
34 Opdelingen kan imidlertid bevirke, at ordningen bliver saa uigennemskuelig, at den nationale ret ikke kan faa vished for, at indfoerte varer og lokalt fremstillede varer efter objektive kriterier og uanset deres oprindelse er omfattet af én og samme afgift.
35 Forholdet kan ogsaa vaere det, at de nationale myndigheders anvendelse af de omtvistede bestemmelser ikke opfylder de naevnte betingelser. Dette vil f.eks. kunne vaere tilfaeldet, saafremt myndighederne konsekvent anvender en befoejelse til at fritage lokalt fremstillede varer for afgift.
36 Det tilkommer saaledes den nationale ret at undersoege, om afgiften, selv om den fremstaar som en intern afgift, i forhold til indfoerte varer reelt er en oekonomisk byrde, der svarer til en told.
37 Endelig bemaerkes, at naar der i det praejudicielle spoergsmaal anvendes udtrykket "stort set ikke", kan der heri ligge, at selv om stoerstedelen af den lokale produktion er fritaget for afgift, er der en mindre del, der ikke er det. I saa fald er der tre muligheder, hvor de retlige foelger i hvert enkelt tilfaelde er forskellige.
38 Den foerste mulighed er, at selv om den stoerste del af den lokale produktion er fritaget for afgift, opkraeves afgiften efter objektive kriterier, der anvendes paa samme maade paa lokalt fremstillede og indfoerte varer. I saa fald falder afgiften ind under traktatens artikel 95.
39 Den anden mulighed er, at de lokalt fremstillede varer, der ikke er fritaget for afgift, tilhoerer en naermere angiven kategori af varer, og at der ved bestemmelserne i saa fald maa antages at vaere indfoert to forskellige afgiftsordninger, hvor den ene omfatter den naevnte kategori af lokalt fremstillede varer og indfoerte varer, mens den anden omfatter alle de oevrige kategorier af indfoerte varer. Mens den foerste ordning er omfattet af artikel 95, er der ved den anden indfoert en afgift med tilsvarende virkning som told.
40 Den tredje mulighed er, at den omstaendighed, at en beskeden del af den lokale produktion ikke er fritaget for afgift, kun skal skjule, at der reelt er tale om en afgift med tilsvarende virkning som told.
41 Det tilkommer den nationale ret at fastlaegge raekkevidden af det udtryk "stort set ikke", den har anvendt i sit spoergsmaal, og at drage konsekvenserne heraf i lyset af ovennaevnte bemaerkninger.
42 For saa vidt angaar det argument, der er fremfoert af den spanske regering og af Ayuntamiento de Ceuta, og hvorefter Domstolen ved fortolkningen af EF-traktaten og EKSF-traktaten skal tage hensyn til Ceuta' s afsides beliggenhed og til, at Faellesskabet har forpligtet sig til at fremme den oekonomiske udvikling i de mindre begunstigede omraader, maa det fastslaas, at der ikke findes saerlige faellesskabsretlige undtagelsesbestemmelser, og at EF-traktatens og EKSF-traktatens bestemmelser om de frie varebevaegelser derfor uden videre gaelder for Ceuta.
43 Spoergsmaalet fra den forelaeggende ret skal derfor besvares med, at tiltraedelsesaktens bestemmelser samt dens protokol nr. 2, sammenholdt med EF-traktatens artikel 9 og 12 eller EKSF-traktatens artikel 4, litra a), eller med EF-traktatens artikel 95, er til hinder for, at en medlemsstat opkraever en afgift, der fremstaar som en intern afgift, men som, enten paa grund af ordlyden af de bestemmelser, hvorved den er indfoert, eller paa grund af den maade, hvorpaa den administreres, rammer indfoerte varer eller naermere angivne kategorier af saadanne varer, men ikke lokalt fremstillede varer af samme kategori.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
44 De udgifter, der er afholdt af den spanske og den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal Superior Justicia de Andalucía ved kendelse af 16. december 1993, for ret:
Bestemmelserne i akten af 12. juni 1985 vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne samt dens protokol nr. 2, sammenholdt med EF-traktatens artikel 9 og 12 eller EKSF-traktatens artikel 4, litra a), eller med EF-traktatens artikel 95, er til hinder for, at en medlemsstat opkraever en afgift, der fremstaar som en intern afgift, men som, enten paa grund af ordlyden af de bestemmelser, hvorved den er indfoert, eller paa grund af den maade, hvorpaa den administreres, rammer indfoerte varer eller naermere angivne kategorier af saadanne varer, men ikke lokalt fremstillede varer af samme kategori.