Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ATHANASIOS RANTOS
10 päivänä heinäkuuta 2025
(1)
Yhdistetyt asiat C‑722/23 [Rugu] ja C‑91/24 [Aucroix](i)
AR,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Procureur général (C‑722/23),
sekä
Procureur général de Mons
vastaan
HL (C‑91/24)
(Ennakkoratkaisupyynnöt – Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Belgia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Eurooppalainen pidätysmääräys – Puitepäätös 2002/584/YOS – 1 artiklan 3 kohta – Jäsenvaltioiden väliset luovuttamismenettelyt – Kieltäytymisperusteet – Perusoikeuksien kunnioittaminen – Vankeusolosuhteet pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa – 4 artiklan 6 alakohta – Harkinnanvarainen kieltäytymisperuste – Yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisen tavoite – Jäsenvaltion kansalainen, joka asuu vakinaisesti täytäntöönpanojäsenvaltion alueella – Tuomioiden, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, tunnustaminen niiden täytäntöönpanemiseksi toisessa jäsenvaltiossa – Puitepäätös 2008/909/YOS – 25 artikla – Rangaistuksen täytäntöönpano puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan yhteydessä – Pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion antama suostumus
I       Johdanto
1.        Romanian kansalaisesta AR ja Belgian kansalaisesta HL, jotka molemmat asuvat vakinaisesti Belgiassa, on annettu eurooppalaiset pidätysmääräykset; AR:n osalta sen antoivat
Romanian ja HL:n osalta Kreikan oikeusviranomaiset vankeusrangaistusten täytäntöönpanemista varten. Belgialaiset toisen asteen tuomioistuimet, joiden käsiteltäväksi asiat on saatettu, ovat kieltäytyneet panemasta näitä eurooppalaisia pidätysmääräyksiä täytäntöön sillä perusteella, että jos AR ja HL luovutettaisiin, vankeusolosuhteet pidätysmääräyksen antaneissa jäsenvaltioissa altistaisivat heidät vaaralle siitä, että heidän perusoikeuksiaan loukataan.
2.        Tässä yhteydessä Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Belgia) tiedustelee unionin tuomioistuimelta, voivatko täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimet siinä tilanteessa, jossa ne kieltäytyvät panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön puitepäätöksen 2004/584/YOS(2) 1 artiklan 3 kohdan perusteella, soveltaa kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta tai onko niiden sovellettava sitä määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi täytäntöönpanojäsenvaltiossa silloin, kun asianomaiset henkilöt ovat kyseisen jäsenvaltion kansalaisia tai asuvat siellä vakinaisesti.
3.        Nyt käsiteltävät yhdistetyt asiat ovat osa oikeuskäytäntöä, joka liittyy tuomioon Aranyosi ja Căldăraru,(3) jossa unionin tuomioistuin on todennut ensimmäisen kerran pääasiallisesti, että jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen päätyy poikkeuksellisissa olosuhteissa siihen johtopäätökseen, että yhtäältä on painavia perusteita uskoa, että jos etsitty henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, hän altistuu vaaralle siitä, että hänen perusoikeuksiaan loukataan, ja että toisaalta tätä vaaraa ei voida kohtuullisessa määräajassa sulkea pois, kyseinen täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan mukaan, tulkittuna Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 4 artiklan valossa, panna eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön. Näissä asioissa nousee näin ollen esiin kysymys, jota ei ole aiemmin käsitelty ja joka koskee sitä, mitä seurauksia eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytymisellä pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteiden perusteella on asianomaisten henkilöiden tilanteen kannalta eli onko täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen vapautettava heidät tai voiko se panna tai onko sen pantava kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan perusteella heidän rangaistuksensa täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella silloin, kun kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset täyttyvät, estääkseen sen, että he jäävät rankaisematta.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Puitepäätös 2002/584
4.        Puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 5, 6 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)      [Euroopan] unionille asetettu tavoite tulla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaksi alueeksi johtaa EU:n jäsenvaltioiden välisen, rikoksen johdosta tapahtuvan luovuttamisen poistamiseen ja sen korvaamiseen oikeusviranomaisten välisillä luovuttamisjärjestelyillä. Lisäksi uusien ja yksinkertaisempien järjestelyjen käyttöönotto rikoksesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi tuomioiden täytäntöönpanoa ja syytteeseen asettamista varten rikosasioissa tekee mahdolliseksi poistaa nykyiset monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella on aiheellista korvata jäsenvaltioiden tähänastiset perinteiset yhteistyösuhteet rikosoikeudellisten päätösten, sekä ennen tuomiota annettujen että lopullisten, vapaan liikkuvuuden järjestelmällä.
(6)      Tässä puitepäätöksessä säädetty eurooppalainen pidätysmääräys on vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen, jota Eurooppa-neuvosto on luonnehtinut unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakiveksi, ensimmäinen konkreettinen sovellus rikoslainsäädännön alalla.
– –
(12)      Tässä puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan [SEU] 6 artiklassa tunnustettuja ja [perusoikeuskirjasta], erityisesti sen VI luvusta, kuvastuvia periaatteita. – –”
5.        Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen määritelmä ja velvollisuus panna se täytäntöön”, säädetään seuraavaa:
”1.      Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.
2.      Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.
3.      Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [SEU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”
6.        Mainitun puitepäätöksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet”, säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusviranomainen, jäljempänä ’täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen’, kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön seuraavissa tapauksissa:
1)      jos eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena olevasta rikoksesta on annettu yleinen armahdus täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa ja tällä valtiolla oli toimivalta nostaa syyte tästä rikoksesta oman rikoslainsäädäntönsä mukaan;
2)      jos täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen käytettävissä olevien tietojen mukaan jossain jäsenvaltiossa on annettu samasta teosta etsittyä henkilöä koskeva lopullinen tuomio, sillä edellytyksellä, että jos hänet on tuomittu rangaistukseen, hän on suorittanut sen tai suorittaa sitä parhaillaan tai rangaistusta ei voida enää panna täytäntöön tuomion antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan;
3)      jos henkilöä, jota eurooppalainen pidätysmääräys koskee, ei voida ikänsä takia pitää rikosoikeudellisesti vastuullisena pidätysmääräyksen perusteena olevista teoista täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan.”
7.        Puitepäätöksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet”, 6 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
– –
6)      jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti”.
8.        Puitepäätöksen 2002/584 4 a artikla koskee ratkaisuja, jotka on annettu henkilön ollessa poissa oikeudenkäynnistä.
2.     Puitepäätös 2008/909/YOS
9.        Puitepäätöksen 2008/909/YOS(4) johdanto-osan 9 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(9)      Rangaistuksen täytäntöönpanon täytäntöönpanovaltiossa olisi parannettava tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen mahdollisuuksia. Varmistaakseen, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa helpottaa tuomitun sosiaalista kuntoutusta, tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen olisi otettava huomioon esimerkiksi sellaiset seikat kuin tuomitun yhteys täytäntöönpanovaltioon, [se], katsooko tuomittu, että hänen perheensä on täytäntöönpanovaltiossa, sekä kieli- tai kulttuurisiteet, sosiaaliset tai taloudelliset ja muut siteet täytäntöönpanovaltioon.
– –
(12)      Tätä puitepäätöstä olisi tarvittavin muutoksin sovellettava myös rangaistusten täytäntöönpanoon [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 [ala]kohdan ja 5 artiklan 3 [ala]kohdan mukaisissa tapauksissa. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että täytäntöön paneva valtio voi todentaa tämän puitepäätöksen 9 artiklassa säädettyjen kieltäytymisperusteiden olemassaolon, mukaan lukien kaksoisrangaistavuuden tarkistaminen, sikäli kuin täytäntöönpanovaltio on antanut tämän puitepäätöksen 7 artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen[,] tuomion tunnustamisen ja täytäntöönpanon edellytyksenä sen tarkastelemiseksi, luovutetaanko henkilö vai pannaanko rangaistus täytäntöön puitepäätöksen [2002/584] 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisissa tapauksissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta viimeksi mainitun puitepäätöksen soveltamista.”
10.      Puitepäätöksen 2008/909 3 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkoitus ja soveltamisala”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tämän puitepäätöksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion on tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi tunnustettava tuomio ja pantava rangaistus täytäntöön.
2.      Tätä puitepäätöstä sovelletaan, jos tuomittu on tuomion antaneessa valtiossa tai täytäntöönpanovaltiossa.”
11.      Kyseisen puitepäätöksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Perusteet tuomion ja todistuksen lähettämiselle toiseen jäsenvaltioon”, säädetään seuraavaa:
”1.      Edellyttäen, että tuomittu on tuomion antaneessa valtiossa tai täytäntöönpanovaltiossa, ja edellyttäen, että hän on antanut suostumuksensa silloin, kun se 6 artiklan nojalla on tarpeen, tuomio ja todistus, jonka vakiomalli on liitteessä I, voidaan lähettää yhteen seuraavista jäsenvaltioista:
a)      jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja jossa hän asuu; tai
b)      jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on, ja johon, vaikkei hän asu mainitussa jäsenvaltiossa, hänet karkotetaan sen jälkeen, kun hänet on vapautettu rangaistuksen täytäntöönpanosta – –; tai
c)      mihin tahansa muuhun kuin a tai b alakohdassa tarkoitettuun jäsenvaltioon, jonka toimivaltainen viranomainen suostuu tuomion ja todistuksen lähettämiseen kyseiseen jäsenvaltioon.
2.      Tuomio ja todistus voidaan lähettää, jos tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen, tarvittaessa tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten välisten neuvottelujen jälkeen, on vakuuttunut siitä, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa edistäisi tuomitun sosiaalista kuntoutusta.
3.      Ennen tuomion ja todistuksen lähettämistä tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen voi kuulla täytäntöönpanovaltion toimivaltaisia viranomaisia kaikin asianmukaisin keinoin. Kuuleminen on pakollista 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa. Näissä tapauksissa täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on välittömästi ilmoitettava tuomion antaneelle valtiolle päätöksestään suostua tai olla suostumatta tuomion lähettämiseen.
– –
5.      Täytäntöönpanovaltio voi omasta aloitteestaan pyytää tuomion antanutta valtiota lähettämään tuomion ja todistuksen. – – Tämän kohdan nojalla tehdyt pyynnöt eivät velvoita tuomion antanutta valtiota lähettämään tuomiota ja todistusta.
6.      Pannessaan tätä puitepäätöstä täytäntöön jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, joissa otetaan erityisesti huomioon tarkoitus edistää tuomitun sosiaalista kuntoutusta ja joiden perusteella niiden toimivaltais[ten] viranomaisten on päätettävä, suostutaanko 1 kohdan c alakohdan mukaisissa tapauksissa tuomion ja todistuksen lähettämiseen.
– – ”
12.      Mainitun puitepäätöksen 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuomion tunnustaminen ja rangaistuksen täytäntöönpano”, säädetään seuraavaa:
”1.      Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tunnustettava 4 artiklan mukaisesti ja 5 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen lähetetty tuomio ja toteutettava viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi, jollei se päätä vedota johonkin 9 artiklassa säädettyyn perusteeseen kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.
2.      Jos rangaistuksen kesto ei ole täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukainen, täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi päättää mukauttaa rangaistusta ainoastaan, jos se ylittää samankaltaisista rikoksista asianomaisen valtion kansallisessa lainsäädännössä säädetyn enimmäisrangaistuksen. Mukautettu rangaistus ei saa olla lyhyempi kuin samankaltaisista rikoksista täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä säädetty enimmäisrangaistus.
3.      Jos rangaistus ei ole luonteeltaan täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukainen, täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi mukauttaa rangaistusta täytäntöönpanovaltion omassa lainsäädännössä samankaltaisista rikoksista säädettyyn rangaistukseen tai toimenpiteeseen. Tällaisen rangaistuksen tai toimenpiteen on mahdollisimman pitkälti vastattava tuomion antaneessa valtiossa määrättyä rangaistusta, minkä vuoksi rangaistusta ei voida muuntaa taloudelliseksi rangaistukseksi.
4.      Mukautettu rangaistus ei saa olla luonteeltaan tai kestoltaan ankarampi kuin tuomion antaneen valtion määräämä rangaistus.”
13.      Puitepäätöksen 25 artiklassa, jonka otsikko on ”Rangaistusten täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen johdosta”, säädetään seuraavaa:
”Tämän puitepäätöksen säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen [2002/584] säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon tapauksissa, joissa jäsenvaltio sitoutuu panemaan rangaistuksen täytäntöön mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisesti tai tapauksissa, joissa se on mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 [ala]kohdan nojalla asettanut ehdon, että henkilö on rankaisemattomuuden välttämiseksi palautettava asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta puitepäätöksen [2002/584] soveltamista.”
B       Belgian oikeus
14.      Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä 19.12.2003 annetun lain (loi du 19 décembre 2003 relative au mandat d’arrêt européen, jäljempänä 19.12.2003 annettu laki)(5) 4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydytään seuraavissa tapauksissa:
– –
5°      jos on perusteltuja syitä katsoa, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano loukkaa asianomaisen henkilön perusoikeuksia, sellaisina kuin ne on vahvistettu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa.”
15.      Kyseisen lain 6 §:n 4° kohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä seuraavissa tapauksissa:
– –
4°      jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun asianomainen henkilö on belgialainen tai asuu vakinaisesti Belgiassa ja Belgian toimivaltaiset viranomaiset sitoutuvat panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen täytäntöön Belgian lainsäädännön mukaisesti.”
III  Pääasiat, ennakkoratkaisukysymykset ja asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa
A       Asia C‑722/23
16.      Romanian oikeusviranomainen on antanut 1.8.2023 eurooppalaisen pidätysmääräyksen AR:stä, joka on Romanian kansalainen ja joka asuu vakinaisesti Belgiassa, neljän vuoden pituisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanemista varten. Tribunal de première instance francophone de Bruxellesin (Brysselin ranskankielinen alioikeus, Belgia) asiaa käsitellyt jaosto on antamallaan päätöksellä kieltäytynyt panemasta tätä eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön sillä 19.12.2003 annetun lain 4 §:n 5° kohtaan perustuvalla perusteella, että vankeusolosuhteet Romaniassa altistavat AR:n vaaralle siitä, että hänen perusoikeuksiaan, eli tässä tapauksessa Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 3 artiklassa tarkoitettuja perusoikeuksia, loukataan.(6)
17.      Cour d’appel de Bruxellesin (Brysselin ylioikeus, Belgia) syytteeseenpanoja käsittelevä jaosto on syyttäjäviranomaisen valituksesta pysyttänyt tämän päätöksen 30.10.2023 antamassaan ratkaisussa, mutta se on lisäksi päättänyt, että kyseinen neljän vuoden pituinen vankeusrangaistus ”voidaan panna täytäntöön Belgiassa” 19.12.2003 annetun lain 6 §:n 4° kohdan perusteella, koska vaara siitä, että AR:n perusoikeuksia loukataan, ei koske sitä menettelyä, joka on johtanut hänen tuomitsemiseensa, tai tätä tuomitsemista, vaan se koskee Romaniassa määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanomenetelmää.
18.      AR on tehnyt tästä ratkaisusta kassaatiovalituksen Cour de cassationiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja hän on vedonnut yhteen valitusperusteeseen, joka perustuu puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan, 19.12.2003 annetun lain 4 §:n 5° kohdan ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta Euroopan unionin jäsenvaltiossa määrättyihin vapausrangaistuksiin tai vapaudenmenetyksen käsittäviin toimenpiteisiin 15.5.2012 annetun lain (loi du 15 mai 2012 relative à l’application du principe de reconnaissance mutuelle aux peines ou mesures privatives de liberté prononcées dans un État membre de l’Union européenne) 38 §:n 1 momentin(7) rikkomiseen. Tässä yhteydessä AR on väittänyt, että sen jälkeen, kun toisen asteen tuomioistuin on todennut, että on sovellettava 19.12.2003 annetun lain 4 §:n 5° kohdassa säädettyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdotonta kieltäytymisperustetta, toisen asteen tuomioistuin ei voi soveltaa kyseisen lain 6 §:n 4° kohdassa tarkoitettua harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta eikä määrätä AR:lle Romaniassa määrättyä vankeusrangaistusta pantavaksi täytäntöön Belgiassa sillä perusteella, että AR asuu vakinaisesti kyseisessä jäsenvaltiossa.
19.      Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että tuomiosta Openbaar Ministerie (Pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen riippumattomuus)(8) käy ilmi, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismin tavoitteena on varmistaa, että etsitty henkilö, joka oleskelee muulla alueella kuin sillä, jolla hän on väitetysti tehnyt rikoksen, ei jää rankaisematta. Kyseinen tuomioistuin viittaa myös tuomioon Popławski
I,(9) jossa unionin tuomioistuin on todennut, että jos kieltäydytään sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, joka on annettu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa lainvoimaisella tuomiolla vapausrangaistukseen tuomitun henkilön luovuttamiseksi, täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on velvollisuus itse taata tälle henkilölle määrätyn rangaistuksen tehokas täytäntöönpano.
20.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan AR:n esittämässä valitusperusteessa tuodaan esiin kysymys siitä, onko niin, että kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat todenneet, että on olemassa vaara siitä, että jos etsitty henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, hänen perusoikeuksiaan loukataan, ja että tätä vaaraa ei voida kohtuullisessa määräajassa sulkea pois, joten ne ovat velvollisia kieltäytymään panemasta kyseistä eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, nämä tuomioistuimet voivat kuitenkin päättää estääkseen sen, että mainittu henkilö – kun hän asuu vakinaisesti muulla alueella kuin sillä, jolla häntä epäillään rikoksesta – jää rankaisematta, että hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vankeusrangaistus, jonka täytäntöönpano on kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena, määrätään sen kansallisen säännöksen, jolla puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohta on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, mukaisesti pantavaksi täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, onko toteamus siitä, että on olemassa eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdoton kieltäytymisperuste, esteenä sille, että voidaan soveltaa kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettua harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että toisin kuin tuomioon Popławski I johtaneelle asialle, nyt käsiteltävälle asialle on ominaista se, että asianomainen henkilö asuu vakinaisesti täytäntöönpanojäsenvaltiossa ja että on sovellettava 19.12.2003 annetun lain 4 §:n 5 kohdassa tarkoitettua ehdotonta kieltäytymisperustetta.
21.      Cour de cassation on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Sallitaanko [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 alakohdassa silloin, kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat todenneet, että on olemassa vaara siitä, että jos etsitty henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, kyseisen henkilön perusoikeuksia loukataan ulkomaisen rangaistuksen täytäntöönpanoon liittyen, joten on kieltäydyttävä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, se, että nämä täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimet, jotka toteavat, että etsitty henkilö asuu vakinaisesti viimeksi mainitussa valtiossa, päättävät tämän jälkeen, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vankeusrangaistus eli kyseisessä toimessa tarkoitettu rangaistus on pantava sen säännöksen, jolla puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohta on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, mukaisesti täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa?”
22.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt asian C‑722/23 käsittelemistä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 107 artiklan mukaisessa kiireellisessä ennakkoratkaisumenettelyssä. Unionin tuomioistuimen ensimmäinen jaosto päätti 6.12.2023 esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan olla hyväksymättä tätä pyyntöä.
B       Asia C‑91/24
23.      Kreikan oikeusviranomainen on antanut 9.3.2016 eurooppalaisen pidätysmääräyksen HL:stä, joka on Belgian kansalainen ja joka asuu vakinaisesti Belgiassa, viiden vuoden pituisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanemista varten.
24.      Cour d’appel de Monsin (Monsin ylioikeus, Belgia) syytteeseenpanoja käsittelevä jaosto on 18.1.2024 antamassaan ratkaisussa kieltäytynyt panemasta tätä eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön sillä 19.12.2003 annetun lain 4 §:n 5° kohtaan perustuvalla perusteella, että HL:n kehitysvammat, kun otetaan huomioon vankeusolosuhteet pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, eivät mahdollista sitä, että noudatettaisiin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 ja 5 artiklassa(10) määrättyjä takeita, koska HL olisi vaarassa joutua vankilaan, jossa on liikaa vankeja ja jossa hän ei saisi terveydentilansa edellyttämää hoitoa.
25.      Procureur général près la cour d’appel de Mons (Monsin ylioikeuden syyttäjäviranomainen) on tehnyt tästä ratkaisusta kassaatiovalituksen Cour de cassationiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja väittänyt, että kun kyseinen jaosto oli kieltäytynyt panemasta mainittua eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön niiden olosuhteiden perusteella, joissa vankeusrangaistus pantaisiin täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, sen olisi tullut harkita soveltavansa 19.12.2003 annetun lain 6 §:n 4° kohdassa tarkoitettua harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta. Tässä yhteydessä se on väittänyt, että mainitulla säännöksellä pyritään estämään se, että henkilö, jonka luovuttamisesta kieltäydytään, jää rankaisematta.
26.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii niistä samoista syistä, jotka on esitetty pääasiallisesti sen asiassa C‑722/23 esittämässä ennakkoratkaisupyynnössä, sitä, asetetaanko puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa silloin, kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat todenneet, että on olemassa vaara siitä, että etsityn henkilön perusoikeuksia loukataan, jos hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, kyseisille tuomioistuimille velvollisuus tutkia – estääkseen sen, että kyseinen henkilö, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, jää rankaisematta –, onko mainitulle henkilölle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vankeusrangaistus, jota kyseinen eurooppalainen pidätysmääräys koskee, määrättävä kyseisen säännöksen mukaisesti pantavaksi täytäntöön kyseisessä jäsenvaltiossa.
27.      Cour de cassation on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat todenneet, että jos etsitty henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon, vaarana on, että hänen perusoikeuksiaan loukataan ulkomailla annetun rangaistuksen täytäntöönpanon yhteydessä, mistä syystä niiden on kieltäydyttävä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, onko [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 alakohtaa tulkittava siten, että kyseisillä pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavan valtion tuomioistuimilla on velvollisuus tutkia – sen varmistamiseksi, että etsitty henkilö, joka on kyseisen valtion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ei jää rankaisematta –, onko niiden määrättävä sen kansallisen säännöksen nojalla, jolla mainittu 4 artiklan 6 alakohta on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, asianomaiselle henkilölle eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa annettu vankeusrangaistus, jota pidätysmääräys koskee, pantavaksi täytäntöön täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa?”
28.      Asiat C‑722/23 ja C‑91/24 yhdistettiin unionin tuomioistuimen 28.1.2025 tekemällä päätöksellä suullista käsittelyä ja tuomion antamista varten.
29.      Belgian, Ranskan ja Romanian hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle molemmissa asioissa. Alankomaiden hallitus on esittänyt kirjallisia huomautuksia vain asiassa C‑91/24 ja Puolan hallitus vain asiassa C‑722/23. Puolan hallitusta lukuun ottamatta nämä osapuolet ja AR ovat esittäneet myös suullisia huomautuksia 18.3.2025 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
30.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, pääasiallisesti, onko puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa tulkittava siten, että kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan kieltäytymisperusteen perusteella sen takia, että on olemassa vaara siitä, että jos asianomainen henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, loukataan asianomaisen henkilön perusoikeuksia siltä osin kuin on kyse vankeusolosuhteista pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on mahdollisuus tai velvollisuus estääkseen sen, että kyseinen henkilö jää rankaisematta, tutkia, onko kyseinen rangaistus määrättävä pantavaksi täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, kun se toteaa, että tämä henkilö on kyseisen jäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti.
A       Alustavat huomautukset
31.      Aluksi muistutan, että puitepäätöksellä 2002/584 pyritään helpottamaan ja nopeuttamaan oikeudellista yhteistyötä ottamalla käyttöön yksinkertaistettu ja tehokas järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi, jotta voitaisiin myötävaikuttaa sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä. Kyseisen puitepäätöksen soveltamisalalla vastavuoroisen tunnustamisen periaate on, kuten etenkin kyseisen puitepäätöksen johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, rikosasioiden oikeudellisen yhteistyön kulmakivi, ja se ilmaistaan puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa, jossa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen säännösten mukaisesti. Tästä seuraa yhtäältä, että täytäntöönpanosta vastaavat oikeusviranomaiset voivat kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vain syistä, jotka perustuvat puitepäätökseen 2002/584, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut. Toisaalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on pääsääntö, ja siitä kieltäytyminen katsotaan poikkeukseksi, jota on tulkittava suppeasti.(11) Kyseisen puitepäätöksen 3 artiklassa ilmoitetaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomat kieltäytymisperusteet ja puitepäätöksen 4 ja 4 a artiklassa sen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet.(12)
32.      Lisäksi sekä jäsenvaltioiden välisen keskinäisen luottamuksen periaatteella että vastavuoroisen tunnustamisen periaatteella, joka puolestaan perustuu jäsenvaltioiden keskinäiseen luottamukseen, on unionin oikeudessa perustavanlaatuinen merkitys, koska niiden avulla voidaan luoda alue, jolla ei ole sisäisiä rajoja, ja pitää sitä yllä. Juuri keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia. Kun jäsenvaltiot soveltavat unionin oikeutta, niiden on siis oletettava, että muut jäsenvaltiot noudattavat perusoikeuksia, siten, että ne eivät voi vaatia toiselta jäsenvaltiolta perusoikeuksille annettavaa korkeampaa kansallisen suojan tasoa kuin mitä unionin oikeudessa annetaan eivätkä poikkeuksellisia tapauksia lukuun ottamatta tarkastaa, onko kyseinen toinen jäsenvaltio tosiasiassa kunnioittanut tietyssä konkreettisessa tapauksessa Euroopan unionin takaamia perusoikeuksia.(13)
33.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka kunkin jäsenvaltion on keskinäisen luottamuksen ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteiden, jotka ovat eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismin toiminnan taustalla, täysimääräisen soveltamisen turvaamiseksi varmistettava viime kädessä unionin tuomioistuimen valvonnassa, että perusoikeuskirjassa taattuihin perusoikeuksiin erottamattomasti liittyviä vaatimuksia noudatetaan, pidättymällä kaikista toimenpiteistä, jotka voivat vaarantaa sen, todellinen vaara siitä, että jos eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, hänen näitä perusoikeuksiaan loukataan, voi kuitenkin antaa täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle mahdollisuuden jättää poikkeuksellisesti ryhtymättä toimenpiteisiin kyseisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen johdosta puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan nojalla,(14) jonka mukaan kyseinen puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa SEU 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.
34.      Tätä puitepäätöstä koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanomenettelyssä arviointi siitä, onko olemassa perusoikeuskirjassa taattujen perusoikeuksien loukkaamisen vaara, on lähtökohtaisesti suoritettava kahdesta eri vaiheesta muodostuvassa tutkinnassa, jossa näitä vaiheita ei voida sekoittaa toisiinsa, koska ne edellyttävät eri perusteiden nojalla tehtävää arviointia, ja ne on siis suoritettava peräkkäin. Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tässä tarkoituksessa selvitettävä tutkinnan ensimmäisessä vaiheessa, onko olemassa sellaisia objektiivisia, luotettavia, tarkkoja ja asianmukaisesti päivitettyjä tietoja, jotka osoittavat, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa on olemassa todellinen vaara siitä, että perusoikeuksia loukataan joko rakenteellisten tai yleisten puutteiden vuoksi taikka sellaisten puutteiden vuoksi, jotka vaikuttavat erityisesti johonkin objektiivisesti yksilöitävissä olevaan henkilöryhmään. Tutkinnan toisessa vaiheessa täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on arvioitava konkreettisesti ja tarkasti, missä määrin tutkinnan ensimmäisessä vaiheessa havaituilla puutteilla voi olla vaikutusta eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevaan henkilöön ja onko, kun otetaan huomioon hänen henkilökohtainen tilanteensa, painavia perusteita uskoa, että kyseinen henkilö altistuu todelliselle vaaralle siitä, että mainittuja perusoikeuksia loukataan, mikäli hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon.(15) Jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, ettei sillä ole tiedossaan kaikkia niitä seikkoja, jotka ovat tarpeen päätöksen tekemiseksi asianomaisen henkilön luovuttamisesta, sen on pyydettävä puitepäätöksen 2002/584 15 artiklan 2 kohdan(16) mukaisesti pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion oikeusviranomaista toimittamaan kiireellisesti kaikki tarpeellisiksi katsomansa lisätiedot niistä olosuhteista, joissa kyseistä henkilöä aiotaan pitää vangittuna.(17)
35.      Kuten julkisasiamies Campos Sánchez-Bordona on todennut, tämän ratkaisuehdotuksen 32–34 kohdassa esitetty, tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru vahvistettu oikeuskäytäntö on esimerkki tilanteesta, jossa unionin tuomioistuin on luonut oikeuskäytännöllä oikeutta, mikä on oikeutettua ottaen huomioon tarve antaa oikeussuojakeino perusoikeuksien suojaamiseksi tilanteissa, joista unionin lainsäätäjä ei ole nimenomaisesti säätänyt eurooppalaisen pidätysmääräyksen osalta.(18) Näin ollen on todettava, että vaatimus asianomaisen henkilön perusoikeuksien suojaamisen takaamisesta kyseisessä oikeuskäytännössä vahvistetuin edellytyksin on uusi eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdoton kieltäytymisperuste, joka on olemassa niiden perusteiden lisäksi, joista säädetään jo puitepäätöksen 2002/584 3 artiklassa.
B       Ennakkoratkaisukysymysten tutkittavaksi ottaminen
36.      Ranskan hallitus, joka ei muodollisesti esitä oikeudenkäyntiväitettä, väittää kirjallisissa huomautuksissaan, että ennakkoratkaisukysymysten asiayhteyden ja sanamuodon yhteydessä nousee esiin vain vaara siitä, että jos etsityt henkilöt luovutetaan, heidän perusoikeuksiaan loukataan pantaessa täytäntöön ulkomainen rangaistus, ilman, että esitettäisiin lisätäsmennyksiä tai osoitettaisiin, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön edellyttämä ja tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohdassa esitetty kaksivaiheinen tutkinta on suoritettu. Näin ollen on epävarmaa, vastaavatko nämä kysymykset pääasioiden todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvään tarpeeseen.(19)
37.      Muistutan, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin myös niin, että SEUT 267 artiklalla luotu menettely on unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön väline, jonka avulla unionin tuomioistuin esittää kansallisille tuomioistuimille ne unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joita nämä tarvitsevat ratkaistakseen käsiteltävikseen saatetut asiat. Ennakkoratkaisupyynnön esittämisen perusteena ei ole neuvoa-antavien lausuntojen esittäminen yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan riita-asian todelliseen ratkaisemiseen erottamattomasti liittyvä tarve.(20) Kuten SEUT 267 artiklan sanamuodosta itsestään ilmenee, pyydetyn ennakkoratkaisun on oltava tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisun käsiteltäväkseen saatetussa asiassa.(21)
38.      Tältä osin ennakkoratkaisupyynnöistä ilmenee, että belgialaiset tuomioistuimet ovat kieltäytyneet panemasta täytäntöön AR:ää ja HL:ää koskevia eurooppalaisia pidätysmääräyksiä tukeutumalla 19.12.2003 annetun lain 4 §:n 5° kohtaan, jossa säädetään, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, jos on perusteltuja syitä katsoa, että täytäntöönpano loukkaisi asianomaisen henkilön unionin oikeudessa vahvistettuja perusoikeuksia.
39.      Kuten unionin tuomioistuin on jo katsonut, sikäli kuin tällaista säännöstä tulkitaan siten, että se on ulottuvuudeltaan sama kuin puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohta, eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen on sen mukaan mahdollista vain tämän ratkaisuehdotuksen 33 kohdassa mainituissa puitteissa, eikä säännöstä näin ollen voida pitää kieltäytymisperusteena, joka ei ole peräisin kyseisestä puitepäätöksestä. Unionin tuomioistuin on päätellyt tästä, että mainittua puitepäätöstä on tulkittava siten, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta sellaisella kieltäytymisperusteella, joka ei ole peräisin puitepäätöksestä vaan yksinomaan täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion lainsäädännöstä, ja että kyseinen oikeusviranomainen voi sitä vastoin soveltaa kansallista säännöstä, jonka mukaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, jos täytäntöönpano johtaisi unionin oikeudessa vahvistetun perusoikeuden loukkaamiseen, kunhan kyseinen säännös ei ulottuvuudeltaan ylitä puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaa, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut.(22)
40.      Nyt käsiteltävissä asioissa ennakkoratkaisupyynnöistä käy ilmi, että belgialaiset tuomioistuimet ovat katsoneet yhtäältä, että on painavia perusteita uskoa, että jos etsityt henkilöt luovutetaan pidätysmääräyksen antaneisiin jäsenvaltioihin, he altistuvat vaaralle siitä, että heidän perusoikeuksiaan loukataan, ja toisaalta, että tätä vaaraa ei voida kohtuullisessa määräajassa sulkea pois. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lähtee näissä pyynnöissä olettamasta, joka perustuu pääasioiden olosuhteiden tutkimiseen ja jonka mukaan puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan kieltäytymisperusteen soveltamisedellytykset täyttyvät. Tästä olettamasta, jonka paikkansapitävyyttä kyseinen tuomioistuin ei pyydä unionin tuomioistuinta vahvistamaan, ei ole keskusteltu nyt käsiteltävien ennakkoratkaisupyyntöjen yhteydessä. Kyseinen tuomioistuin ei nimittäin pohdi kysymyksissään, ovatko ne edellytykset, joiden mukaisesti eurooppalaisia pidätysmääräyksiä ei ole pantu täytäntöön, laillisia, vaan se pohtii, mitä seurauksia tällä tilanteella on kyseisille henkilöille määrättyjen rangaistusten täytäntöönpanon suhteen kyseisen puitepäätöksen kannalta.
41.      Näin ollen on todettava, että esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa ja että niihin annettava vastaus vaikuttaa olevan tarpeellinen ja merkityksellinen sen kannalta, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa. Olen tästä syystä sitä mieltä, että ennakkoratkaisukysymykset on otettava tutkittavaksi.
C       Asiakysymys
1.     Puitepäätös 2002/584
42.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen siinä tilanteessa, jossa se kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan kieltäytymisperusteen perusteella, velvollinen soveltamaan sen estämiseksi, että asianomainen henkilö jää rankaisematta, täydentävästi kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa vahvistettua harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta, kun se toteaa, että kyseinen henkilö on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätyn rangaistuksen panemiseksi täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
43.      Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan mukaan kyseisessä säännöksessä säädetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamiselle on asetettu kaksi edellytystä, jotka ovat yhtäältä se, että etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanojäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja toisaalta se, että tämä valtio sitoutuu panemaan rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen, jonka osalta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu, itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. Näistä edellytyksistä ensimmäisen osalta on todettava, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että etsitty henkilö ”asuu vakinaisesti” täytäntöönpanojäsenvaltiossa, kun hän on asettunut sinne tosiasiallisesti asumaan, ja hän ”oleskelee” siellä, kun hän on jonkin aikaa tässä jäsenvaltiossa pysyvästi oleskeltuaan luonut tähän jäsenvaltioon siteitä, jotka vastaavat vakinaisen asumisen perusteella syntyviä siteitä.(23) Näistä edellytyksistä toisen osalta kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan sanamuodosta ilmenee, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen edellyttää täytäntöönpanojäsenvaltion todellista sitoumusta panna täytäntöön etsitylle henkilölle määrätty vapausrangaistus.(24)
44.      Kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen toteaa, että nämä kaksi edellytystä täyttyvät, sen on vielä arvioitava, onko olemassa oikeutettu intressi, joka on perusteena sille, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty rangaistus pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella. Kyseisen arvioinnin avulla tämä viranomainen voi ottaa huomioon mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdalla tavoitellun päämäärän, jona on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan parantaa etsityn henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan hänelle tuomitun rangaistuksen päättyessä.(25)
45.      Tässä tapauksessa on todettava, että pääasioissa puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaa on sovellettu pidätysmääräyksen antaneiden jäsenvaltioiden vankeusolosuhteiden perusteella. Ei ole väitetty, että AR:llä ja HL:llä ei ole ollut muun muassa perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa taattua perusoikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin etukäteen laillisesti perustetussa tuomioistuimessa. Näissä olosuhteissa heille Romaniassa ja Kreikassa määrättyjä rikostuomioita ei ole kyseenalaistettu ja ne on pantava täytäntöön kyseisessä puitepäätöksessä säädettyjä edellytyksiä noudattaen. Ei ole myöskään kiistetty sitä, että AR, joka on Romanian kansalainen, ja HL, joka on Belgian kansalainen, ”asuvat vakinaisesti” Belgiassa mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetulla tavalla, joten tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohdassa mainittu kyseisessä säännöksessä säädetyn harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen ensimmäinen soveltamisedellytys täyttyy heidän osaltaan.
46.      Tässä tilanteessa katson, että kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan perusteella, sen on sovellettava täydentävästi kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta ja määrättävä etsitylle henkilölle määrätty vapausrangaistus pantavaksi täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, kunhan on olemassa oikeutettu intressi, joka on perusteena tälle.
47.      Ensinnäkin mainitun puitepäätöksen sanamuodosta on nimittäin todettava, että missään kyseisen puitepäätöksen säännöksessä ei säädetä, että voitaisiin vedota vain yhteen eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperusteeseen, eikä säädetä, että jokin näistä perusteista olisi ensisijainen toiseen nähden. Näin ollen silloin, kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tukeutuu puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan kieltäytyessään panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, sillä on myös oikeus soveltaa samanaikaisesti puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta kyseisessä säännöksessä vahvistetuin edellytyksin.
48.      Tältä osin Alankomaiden hallitus on väittänyt kirjallisissa huomautuksissaan, että puitepäätös 2002/584 on monitasoinen.(26) Komissio on puolestaan väittänyt asiassa C‑722/23 esittämissään kirjallisissa huomautuksissa, että vaikka on yhtä aikaa kaksi kieltäytymisperustetta ja mahdollisuus vedota niihin riippuu niiden kummankin kriteerien täyttymisestä, niiden välillä ei vallitse hierarkiaa, mikä merkitsee sitä, että jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo sen jälkeen, kun se on suorittanut unionin tuomioistuimen edellyttämän kaksivaiheisen tutkinnan, että on olemassa vaara siitä, että asianomaisen henkilön perusoikeuksia loukataan, sen on kieltäydyttävä luovuttamisesta kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan perusteella, ja se voi lisäksi silloin, kun tämän puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan soveltamisedellytykset täyttyvät, sitoutua panemaan rangaistuksen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti ja kieltäytyä luovuttamisesta tämän viimeksi mainitun säännöksen perusteella. Mielestäni näiden kahden kieltäytymisperusteen välillä vallitsee hierarkia, joka johtuu niiden luonteesta, sillä toinen niistä on luonteeltaan ehdoton ja toinen harkinnanvarainen, eikä tämä hierarkia edellytä oikeusviranomaiselta tiettyä järjestystä, jossa näihin perusteisiin voidaan vedota.
49.      Toiseksi pääasioiden olosuhteissa puitepäätöksen 2002/584 4 artiklassa mainituista erilaisista eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista ainoastaan kyseisen artiklan 6 alakohdassa tarkoitettu kieltäytymisperuste mahdollistaa sen, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevalle henkilölle määrätty rangaistus pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Jos tätä säännöstä ei sovellettaisi, kyseinen henkilö olisi näin ollen vapautettava, vaikka hänet on tuomittu lainvoimaisesti ja vaikka hän voi tehdystä rikoksesta riippuen olla erittäin vaarallinen yhteiskunnalle, myös täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
50.      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismin tarkoituksena on torjua sellaisen etsityn henkilön jääminen rankaisematta, joka on muualla kuin sillä alueella, jolla hänen epäillään tehneen rikoksen.(27) Tällaisen rangaistuksetta jäämisen, joka loukkaisi tehtyjen rikosten uhrien oikeutta, hyväksyminen olisi ristiriidassa puitepäätöksellä 2002/584 sekä SEU 3 artiklan 2 kohdalla, jonka mukaan unioni tarjoaa kansalaisilleen vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen, jolla ei ole sisärajoja ja jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus, toteuttaen samalla ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia sekä rikollisuuden ehkäisyä ja torjuntaa koskevat aiheelliset toimenpiteet, tavoitellun päämäärän kanssa.(28) Näin ollen unionin tuomioistuin on todennut, että vaikka puitepäätöksen 2002/584 säännöksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin ottamalla huomioon kansallinen oikeus kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja tulkittava kyseessä olevia kansallisia säännöksiä mahdollisimman pitkälle mainitun puitepäätöksen sanamuodon ja tarkoituksen valossa, mikä tarkoittaa, että jos kieltäydytään sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, joka on annettu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa lainvoimaisella tuomiolla vapausrangaistukseen tuomitun henkilön luovuttamiseksi, täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on velvollisuus itse taata tälle henkilölle määrätyn rangaistuksen tehokas täytäntöönpano.(29) Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on pystyttävä mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan perusteella varmistamaan etsitylle henkilölle määrätyn rangaistuksen täytäntöönpano omalla alueellaan, jotta hän suorittaa rangaistuksen, johon hänet on lainvoimaisesti tuomittu.
51.      Kolmanneksi edelleen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa vahvistetulla harkinnanvaraisella kieltäytymisperusteella tavoiteltu päämäärä on sen mahdollistaminen, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi antaa erityistä painoa mahdollisuudelle parantaa etsityn henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan.(30) Tämä sopeutuminen uudelleen yhteiskuntaan edellyttää kuitenkin määritelmän mukaisesti, että rangaistus pannaan tehokkaasti täytäntöön ja että tuomittua autetaan yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisen prosessissa kyseisen rangaistuksen päättyessä. Sen lisäksi, että lainvoimaisesti tuomittua henkilöä, joka ei suorita rangaistustaan, ei voida sopeuttaa uudelleen yhteiskuntaan, hänelle voi myös syntyä tunne rankaisemattomuudesta, mikä voi rohkaista rikoksen uusimiseen.
52.      Neljänneksi unionin tuomioistuin on katsonut, että puitepäätöstä 2002/584 on tulkittava siten, että kyseisten henkilöiden perusoikeuksien kunnioittamista koskevien vaatimusten noudattaminen varmistetaan kuitenkaan kyseenalaistamatta sellaisen jäsenvaltioiden oikeudellisen yhteistyön järjestelmän tehokkuutta, jonka olennainen osatekijä on eurooppalainen pidätysmääräys, sellaisena kuin unionin lainsäätäjä on siitä säätänyt.(31)
53.      Näin ollen puitepäätöksen 2022/584 1 artiklan 3 kohdalla ja 4 artiklan 6 alakohdalla on eri tavoitteet, jotka eivät ole vastakkaisia vaan toisiaan täydentäviä eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön edun mukaisesti. Kuten komissio on väittänyt istunnossa, kyseiseen 1 artiklan 3 kohtaan perustuva luovuttamisesta kieltäytyminen, joka liittyy vankeusolosuhteisiin pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, ei nimittäin aseta määrättyä rangaistusta kyseenalaiseksi, kun taas kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädetyn kieltäytymisperusteen, joka ei myöskään aseta rangaistusta kyseenalaiseksi, yhteydessä nousee esiin kysymys siitä paikasta, joka soveltuu parhaiten kyseisen rangaistuksen täytäntöönpanoon. Toisin sanoen on niin, että kun ensiksi mainitulla säännöksellä pyritään suojaamaan unionin oikeudessa taattuja perusoikeuksia etsityn henkilön osalta, toiseksi mainitulla säännöksellä – kuten Belgian hallitus on kirjallisissa huomautuksissaan tuonut esiin – pyritään parantamaan kyseisen henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan sen jälkeen, kun hän on suorittanut rangaistuksensa. Se, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, koska on olemassa vaara siitä, että asianomaisen henkilön perusoikeuksia loukataan, ei nimittäin sulje millään tavalla pois sitä, että kyseinen viranomainen voi samanaikaisesti katsoa, että määrätty rangaistus on pantava täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, kun kyseinen henkilö on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti ja kun on olemassa oikeutettu intressi, joka on perusteena sille, että tämä rangaistus pannaan täytäntöön kyseisen valtion alueella.
54.      Lisään, että siltä osin kuin kyse on puitepäätöksen 2002/584 4 artiklassa luetelluista eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisista kieltäytymisperusteista, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltioilla on harkintavaltaa saattaessaan puitepäätöstä osaksi kansallista oikeuttaan. Jäsenvaltiot voivat siis vapaasti saattaa tai jättää saattamatta näitä perusteita osaksi kansallista oikeuttaan. Ne voivat myös päättää rajoittaa tilanteita, joissa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, helpottaen näin etsittyjen henkilöiden luovuttamista puitepäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa säädetyn vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti. Näin on erityisesti puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan osalta.(32)
55.      Haluan kuitenkin huomauttaa, että puitepäätöksen 2002/584 3 artiklassa säädetään ainoastaan kolmesta eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdottomasta kieltäytymisperusteesta eli yleisestä armahduksesta, ne bis in idem
‑periaatteen soveltamisesta ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön iästä. Nämä perusteet liittyvät tosiasiallisesti asianomaisen henkilön rikosoikeudellisen vastuun puuttumiseen, ja näissä tilanteissa se, että määrättyä rangaistusta ei panna täytäntöön joko pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa tai täytäntöönpanojäsenvaltiossa, vaikuttaa täysin loogiselta ja johdonmukaiselta suhteessa eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismiin.
56.      Lisäksi, kuten olen todennut tämän ratkaisuehdotuksen 35 kohdassa, tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru unionin tuomioistuin on luonut oikeuskäytännöllä oikeutta, millä on lisätty kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan perustuva uusi eurooppalaisen pidätysmääräyksen ehdoton kieltäytymisperuste, joka liittyy asianomaisen henkilön perusoikeuksien kunnioittamiseen, erityisesti siltä osin kuin kyse on vankeusolosuhteista pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. Tämä ehdoton kieltäytymisperuste ei perustu asianomaisen henkilön rikosoikeudellisen vastuun puuttumiseen. Se, että mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä kieltäytymisperustetta sovelletaan valinnaisesti, voi kuitenkin johtaa siihen, että henkilö, joka on tuomittu lainvoimaisesti pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, voisi olla suorittamatta mitään rangaistusta pelkästään sen takia, että hän on voinut paettuaan asua vakinaisesti muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa hän on tehnyt sen rikoksen, josta hänet on lainvoimaisesti tuomittu, mukaan lukien silloin, kun hän on erittäin vaarallinen.
57.      Kyseisen oikeuskäytännön yhteydessä se, että täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle annettaisiin pelkkä mahdollisuus soveltaa saman puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä kieltäytymisperustetta, vaikuttaisi epäjohdonmukaiselta suhteessa eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismiin. Jos kyseinen viranomainen kieltäytyy luovuttamasta etsittyä henkilöä kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan perusteella, tämän 4 artiklan 6 alakohdan harkinnanvaraisuuden pitäisi tuomiossa Aranyosi ja Căldăraru unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöllä luodun oikeuden, kun siinä vahvistettiin uusi ehdoton eurooppalaisen pidätysmääräyksen kieltäytymisperuste, seurauksena muuttua myös oikeuskäytännöllä luodun oikeuden kautta velvollisuudeksi, kunhan sen soveltamisedellytykset täyttyvät, mikä mahdollistaisi jäsenvaltioiden noudattamien käytäntöjen yhtenäistämisen rankaisematta jäämisen torjumisen yhteydessä.
58.      Mainitun 4 artiklan 6 alakohdan soveltamista koskevan velvollisuuden asettaminen näyttää olevan yhdenmukainen sen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan on niin, että jos kieltäydytään sellaisen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta, joka on annettu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa lainvoimaisella tuomiolla vapausrangaistukseen tuomitun henkilön luovuttamiseksi, täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on velvollisuus itse taata tämän rangaistuksen tehokas täytäntöönpano.(33) Unionin tuomioistuin on vastaavasti katsonut, että kyseisen viranomaisen mahdollisuutta kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta on käytettävä ainoastaan, mikäli etsitylle henkilölle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätyn rangaistuksen tehokas täytäntöönpano taataan täytäntöönpanojäsenvaltiossa ja päädytään siis ratkaisuun, joka on puitepäätöksellä 2002/584 tavoitellun päämäärän mukainen,(34) eli sen torjumiseen, että asianomainen henkilö jää rankaisematta.(35)
59.      Ranskan hallitus ja komissio väittävät kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissaan, että se, että täytäntöönpanojäsenvaltio velvoitettaisiin ottamaan vastattavakseen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty vankeusrangaistus, vapauttaisi pidätysmääräyksen antaneet jäsenvaltiot velvoitteistaan täytäntöönpanojäsenvaltioiden kustannuksella eikä se kannustaisi laiminlyöntiin syyllistyneitä jäsenvaltioita korjaamaan näitä laiminlyöntejä. Ranskan hallitus lisää, että tällä vastattavaksi ottamisella olisi ”raskaita toiminnallisia seurauksia” täytäntöönpanojäsenvaltiolle.
60.      Totean kuitenkin, että jos täytäntöönpanojäsenvaltio päättää soveltaa puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaa tietyssä tapauksessa, tällä päätöksellä on väistämättä seurauksia, joista sen on kyettävä vastaamaan siltä osin kuin kyse on tuomitun vastattavaksi ottamisesta sen alueella. On kyseisen jäsenvaltion oman edun mukaista huolehtia tästä vastattavaksi ottamisesta sen kansallisen turvallisuuden ja yleisen järjestyksen turvaamiseksi. Lisäksi argumentti, joka koskee ”laiminlyöntiin syyllistyneiden” jäsenvaltioiden kannustamista parantamaan niiden vankeinhoitolaitoksen olosuhteita, vaikuttaa heikolta. Voimakkain kannustus tulee nimittäin siitä kansainvälisten elinten ja tuomioistuinten toteamuksesta, että niiden vankeusolosuhteet eivät ole unionin oikeudessa ja erityisesti perusoikeuskirjan 4 artiklassa taatun perusoikeuksien suojan tason mukaisia.(36) Lisäksi on niin, että koska kyseistä 1 artiklan 3 kohtaa sovelletaan vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, kuten unionin tuomioistuin on todennut, on vaikea ymmärtää, miten tällainen vastattavaksi ottaminen voisi johtaa täytäntöönpanojäsenvaltiolle aiheutuviin ”raskaisiin toiminnallisiin seurauksiin”.
61.      Vaikka puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan soveltaminen on luonteeltaan harkinnanvaraista ja kyseisen säännöksen kansalliset täytäntöönpanosäännökset vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen,(37) on mielestäni paikallaan täsmentää, että vain jotkut jäsenvaltiot ovat panneet sen täytäntöön valinnaisena kieltäytymisperusteena ja suurin osa on säätänyt sen ehdottomaksi tai osittain ehdottomaksi.(38) Puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan soveltamisen yhteydessä täytäntöönpanosta vastaavilta oikeusviranomaisilta voitaisiin viedä oikeusperusta, jonka perusteella ne voisivat määrätä eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevalle henkilölle määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanosta.(39) Näin ollen se, että kyseinen kieltäytymisperuste säädetään ehdottomaksi, on sopiva ratkaisu kyseisten viranomaisten käytännön vaikeuksien poistamiseksi, kun ne soveltavat puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa.(40)
62.      Edellä esitetystä seuraa, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen, joka kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan kieltäytymisperusteen perusteella, on velvollinen silloin, kun se toteaa, että asianomainen henkilö on täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, soveltamaan kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohtaa ja – kunhan tämän säännöksen soveltamisedellytykset täyttyvät – määräämään pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion määräämän vankeusrangaistuksen pantavaksi täytäntöön omalla alueellaan estääkseen sen, että kyseinen henkilö jää rankaisematta.
63.      Nyt käsiteltävissä asioissa on selvää, että Belgian kuningaskunta on saattanut mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdassa säädetyn harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen osaksi kansallista oikeuttaan 19.12.2003 annetun lain 6 §:n 4° kohdalla. Lisäksi, kuten on todettu, puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan ensimmäinen soveltamisedellytys täyttyy nyt käsiteltävissä asioissa.(41) Toinen edellytys, joka koskee täytäntöönpanojäsenvaltion sitoutumista panemaan rangaistus täytäntöön ”kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti”, merkitsee sitä, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion määräämän rangaistuksen täytäntöönpanoa koskeviin toimenpiteisiin sovelletaan täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädäntöä ja että näillä toimenpiteillä on voitava taata kyseisen rangaistuksen konkreettinen täytäntöönpano ja varmistaa tuomitun sopeutuminen uudelleen yhteiskuntaan.
2.     Puitepäätös 2008/909
64.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan keskinäisen luottamuksen periaate ja vastavuoroisen tunnustamisen periaate konkretisoituvat rikosoikeuden alalla puitepäätöksessä 2008/909 puitepäätöksen 2002/584 tavoin. Kuten puitepäätöksen 2008/909 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa korostetaan, kyseisellä puitepäätöksellä kehitetään oikeudellista yhteistyötä rikostuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla, kun unionin kansalaisille on määrätty vankeusrangaistus tai vapauden menetyksen sisältävä toimenpide toisessa jäsenvaltiossa, heidän sosiaalisen kuntoutuksensa helpottamiseksi.(42) Mainitun puitepäätöksen 3 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan kyseisen puitepäätöksen, jota sovelletaan, jos tuomittu on tuomion antaneessa jäsenvaltiossa tai täytäntöönpanojäsenvaltiossa, tarkoituksena on vahvistaa säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion on tuomitun sosiaalisen kuntoutuksen helpottamiseksi tunnustettava tuomio ja pantava jonkin toisen jäsenvaltion tuomioistuimen määräämä rangaistus täytäntöön. Saman puitepäätöksen 25 artiklasta ilmenee, että puitepäätöstä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin sen säännökset ovat puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon tapauksissa, joissa jäsenvaltio sitoutuu panemaan rangaistuksen täytäntöön viimeksi mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan mukaisesti.(43)
65.      Siten unionin lainsäätäjän säätämällä puitepäätöksen 2002/584 ja puitepäätöksen 2008/909 välisellä suhteella on tarkoitus myötävaikuttaa kyseessä olevan henkilön sosiaalisen kuntoutuksen helpottamisen tavoitteen saavuttamiseen. Lisäksi tällainen kuntoutus on paitsi tuomitun henkilön edun mukaista myös yleisesti unionin edun mukaista.(44)
66.      Näin ollen, kuten julkisasiamies Richard de la Tour on korostanut ratkaisuehdotuksessaan C. J. (Tuomion täytäntöön paneminen, kun on annettu eurooppalainen pidätysmääräys),(45)puitepäätöksen 2008/909 25 artiklassa säädetyn perusteella se, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen soveltaa puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta, edellyttää, että kyseinen viranomainen noudattaa puitepäätöksessä 2008/909 säädettyä menettelyä ja siinä säädettyjä edellytyksiä, joita sovelletaan rikosasiassa annetun tuomion tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon muussa kuin tuomion antaneessa jäsenvaltiossa.(46) Toisin sanoen on niin, että jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi sitoutua panemaan täytäntöön asianomaiselle henkilölle määrätyn rangaistuksen – missä yhteydessä sen on varmistuttava siitä, että sen on todella mahdollista panna tämä rangaistus täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, kuten kyseisessä 4 artiklan 6 alakohdassa edellytetään – ja välttää siis sen, että syntyisi vaara kyseisen henkilön rankaisemattomuudesta, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on voitava jatkaa mainitun rangaistuksen täytäntöönpanoa puitepäätöksessä 2008/909 säädettyjen sääntöjen mukaisesti.
67.      Unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että näihin sääntöihin kuuluu muun muassa yhtäältä kyseisen puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohta, jonka mukaan täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on lähtökohtaisesti velvollinen hyväksymään mainitun puitepäätöksen 4 ja 5 artiklan mukaisesti lähetetyn pyynnön, joka koskee toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamista ja tässä tuomiossa määrätyn vankeusrangaistuksen tai vapauden menetyksen sisältävän toimenpiteen täytäntöönpanemista. Mainittu viranomainen voi lähtökohtaisesti kieltäytyä hyväksymästä tällaista pyyntöä ainoastaan vetoamalla saman puitepäätöksen 9 artiklassa tyhjentävästi lueteltuihin perusteisiin kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.(47) Lisäksi puitepäätöksen 2008/909 8 artiklan 2–4 kohdassa asetetaan pääasiallisesti täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle tuomion antaneessa valtiossa määrätyn rangaistuksen mukauttamista koskevat tiukat edellytykset, jotka ovat ainoat poikkeukset kyseisen viranomaisen kyseisen puitepäätöksen 8 artiklan 1 kohtaan perustuvasta lähtökohtaisesta velvollisuudesta tunnustaa sille lähetetty tuomio ja toteuttaa viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet sellaisen rangaistuksen täytäntöön panemiseksi, jonka kesto ja luonne vastaavat tuomion antaneessa valtiossa annetussa tuomiossa määrättyjä.(48)
68.      Toisaalta mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään olennaisilta osin tuomion antaneen jäsenvaltion mahdollisuudesta – kun tuomittu on antanut suostumuksensa silloin, kun se saman puitepäätöksen 6 artiklan nojalla on tarpeen – lähettää tällainen tuomio ja todistus, jonka vakiomalli on kyseisen puitepäätöksen liitteessä I, tähän toiseen jäsenvaltioon. Puitepäätöksen 2008/909 4 artiklan 2 kohdan nojalla tuomio ja todistus voidaan lähettää, jos tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen, tarvittaessa tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten välisten neuvottelujen jälkeen, on vakuuttunut siitä, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa edistäisi tuomitun sosiaalista kuntoutusta. Lisäksi puitepäätöksen 2008/909 4 artiklan 5 kohdassa säädetään, että täytäntöönpanovaltio voi omasta aloitteestaan pyytää tuomion antanutta valtiota lähettämään tuomion ja todistuksen ja että tämän kohdan nojalla tehdyt pyynnöt eivät velvoita tuomion antanutta valtiota lähettämään tuomiota ja todistusta.
69.      Kuten näistä puitepäätöksen 2008/909 säännöksistä käy ilmi, tuomion tunnustaminen ja rangaistuksen täytäntöönpano edellyttävät, että tuomion antanut jäsenvaltio lähettää tuomion ja kyseisessä puitepäätöksessä tarkoitetun todistuksen, sillä näiden asiakirjojen toimittaminen ilmaisee kyseisen jäsenvaltion suostumuksen siihen, että täytäntöönpanojäsenvaltio ottaa rangaistuksen täytäntöönpanon vastattavakseen. Tuomion tunnustaminen ja rangaistuksen täytäntöönpano perustuvat siis tietoihin, jotka sisältyvät todistukseen, jonka tuomion antanut jäsenvaltio voi lisäksi vetää pois(49) muun muassa, jos se katsoo, ettei se, miten rangaistusta on tarkoitus mukauttaa, sovi sille. Tästä seuraa, että jos jäsenvaltio ei ole lähettänyt tuomiota ja mainitussa puitepäätöksessä tarkoitettua todistusta, täytäntöönpanojäsenvaltiolla ei ole toimivaltaa panna alueellaan täytäntöön tuomion antaneessa jäsenvaltiossa määrättyä rangaistusta, koska viimeksi mainittu jäsenvaltio ei ole antanut suostumustaan rangaistuksen täytäntöönpanoon. Näin ollen, kuten Romanian ja Ranskan hallitukset ovat väittäneet kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissaan, katson, että täytäntöönpanojäsenvaltio voi ottaa rangaistuksen täytäntöönpanon vastattavakseen ainoastaan niiden puitepäätöksessä 2008/909 säädettyjen sääntöjen mukaisesti, joissa edellytetään tiivistä yhteistyötä tuomion antaneen jäsenvaltion kanssa(50) ja erityisesti sitä, että viimeksi mainittu jäsenvaltio antaa suostumuksensa rangaistuksen täytäntöönpanoon täytäntöönpanojäsenvaltiossa.
70.      Pääasioissa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava, täyttyvätkö puitepäätöksessä 2008/909 säädetyt edellytykset siltä osin kuin kyse on siitä, että Belgian kuningaskunta ottaa vastattavakseen AR:lle ja HL:lle määrättyjen rangaistusten täytäntöönpanon.
71.      Nyt käsiteltävissä asioissa Romanian hallituksen asiassa C‑722/23 esittämistä kirjallisista huomautuksista käy ilmi, että Belgian oikeusviranomainen on pyytänyt Romanian oikeusviranomaista lähettämään sille asiakirjat, jotka ovat tarpeen AR:ää koskevan neljän vuoden pituisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpanon vastattavaksi ottamiseksi Belgian alueella, mukaan lukien todistus, jossa ilmaistaan viimeksi mainitun oikeusviranomaisen suostumus, kuten puitepäätöksen 2008/909 4 artiklan 5 kohdassa edellytetään, ja nämä asiakirjat Belgian oikeusviranomainen on saanut. Näin ollen on katsottava, että puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan toinen soveltamisedellytys täyttyy, koska Belgian oikeusviranomainen pystyy panemaan tämän rangaistuksen konkreettisesti täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä eli 15.5.2012 annetun lain 38 §:n 1 momentin mukaisesti. Belgian oikeusviranomaisen on vielä arvioitava, onko olemassa oikeutettu intressi, joka on perusteena sille, että pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty rangaistus pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella. Yleisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava kokonaisvaltaisesti kaikkia AR:n tilanteelle ominaisia konkreettisia seikkoja, jotka voivat osoittaa, että hänen ja Belgian kuningaskunnan välillä on siteitä, joiden perusteella voidaan todeta, että hän on riittävän kotoutunut Belgian kuningaskuntaan ja että hänelle pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätyn rangaistuksen täytäntöönpano kyseisessä jäsenvaltiossa helpottaa kyseisellä 4 artiklan 6 alakohdalla tavoitellun yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisen päämäärän toteutumista. Siinä erityisessä tilanteessa, jossa – kuten tässä tapauksessa – rangaistusta ei voida panna täytäntöön pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan perusteella, katson kuitenkin, että jo pelkästään tästä syystä on olemassa oikeutettu intressi, joka on perusteena sille, että tämä rangaistus pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella.
72.      Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan kieltäytymisperusteen perusteella sen takia, että on olemassa vaara siitä, että jos asianomainen henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, loukataan asianomaisen henkilön perusoikeuksia siltä osin kuin on kyse vankeusolosuhteista pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on velvollisuus estääkseen sen, että kyseinen henkilö jää rankaisematta, määrätä kyseinen rangaistus pantavaksi täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, kun se toteaa, että tämä henkilö on kyseisen jäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, kunhan puitepäätöksessä 2008/909 säädettyä menettelyä ja siinä säädettyjä edellytyksiä noudatetaan mainitun rangaistuksen tehokkaaksi vastattavaksi ottamiseksi tällä alueella.
D       Lisähuomautukset
73.      Arviointini täydentämiseksi haluan esittää joitakin huomautuksia, jotka koskevat tilanteita, joissa – toisin kuin nyt käsiteltävissä yhdistetyissä asioissa – ei voida soveltaa puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa.
74.      Saattaessaan kyseistä puitepäätöstä osaksi kansallista oikeuttaan jäsenvaltiot, joilla on harkintavaltaa, ovat nimittäin saattaneet päättää, että ne eivät saata kyseisessä 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta osaksi kansallista oikeuttaan.(51) Lisäksi saattaa olla niin, että etsitty henkilö ei ole täytäntöönpanojäsenvaltion kansalainen eikä oleskele siellä taikka asu siellä vakinaisesti.(52) Tällaisissa tilanteissa nousee esiin kysymys siitä, jääkö kyseinen henkilö rankaisematta, kun hän käyttää liikkumisvapauttaan siirtyäkseen toiseen jäsenvaltioon kuin siihen, jossa hän on saanut rikostuomion, ja kun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta aiotaan kieltäytyä mainitun puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan perusteella.(53)
75.      Puitepäätökset 2002/584 ja 2008/909 eivät voi johtaa siihen, että etsitty henkilö voi välttyä hänelle langetetulta lainvoimaiselta tuomiolta. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee nimittäin yhtäältä, että erityisesti sen varmistamiseksi, ettei eurooppalaisen pidätysmääräyksen toiminta halvaannu, pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten ja pidätysmääräyksen antaneiden oikeusviranomaisten välisen kanssakäymisen pitäisi sujua SEU 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetun vilpitöntä yhteistyötä koskevan velvollisuuden mukaisesti. Vilpittömän yhteistyön periaatteesta johtuu muun muassa, että jäsenvaltiot kunnioittavat ja avustavat toisiaan perussopimuksista johtuvia tehtäviä suorittaessaan.(54) Toisaalta nämä puitepäätökset antavat pidätysmääräyksen antaneille oikeusviranomaisille ja täytäntöönpanosta vastaaville oikeusviranomaisille keinoja, joita niiden on käytettävä, jotta pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätty rangaistus pannaan tehokkaasti täytäntöön sillä ainoalla alueella, jossa tämä on edelleen mahdollista, eli täytäntöönpanojäsenvaltion alueella puitepäätöksellä 2002/584 tavoitellun rankaisematta jäämisen torjumista koskevan päämäärän noudattamiseksi.
76.      Tältä osin, kuten puitepäätöksen 2008/909 4 artiklan 5 kohdasta ilmenee, täytäntöönpanojäsenvaltio voi omasta aloitteestaan pyytää tuomion antanutta valtiota lähettämään sille tuomion ja todistuksen.(55) Katson, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on velvollinen tekemään tällaisen pyynnön. Kuten Romanian hallitus on väittänyt istunnossa, sen unionille asetetun tavoitteen yhteydessä, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 5 kohdan itsenäinen soveltaminen nimittäin edistää sen torjumista, että tuomittu henkilö jää rankaisematta, ja tuomitun henkilön sopeutumista uudelleen yhteiskuntaan. Tämän 5 kohdan nojalla tehdyt pyynnöt eivät kuitenkaan velvoita tuomion antanutta jäsenvaltiota lähettämään tuomiota ja todistusta. Näin ollen suostumuksen saaminen tältä jäsenvaltiolta on välttämätöntä. Mielestäni – ja kuten Ranskan hallitus on väittänyt suullisissa huomautuksissaan – on niin, että jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen aloittaa langettavaa tuomiota koskevan vastavuoroisen tunnustamisen menettelyn saman puitepäätöksen perusteella ilman, että vaikutetaan suhteettomasti tuomion antaneen oikeusviranomaisen määräämään rangaistukseen, viimeksi mainittu viranomainen voi hyväksyä tämän vastavuoroisen tunnustamisen. Lisäksi se, että pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio on silloin, kun tuomittua ei luovuteta, taipuvainen hyväksymään sen, että rangaistus pannaan sen suostumuksella täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, sen vaaran välttämiseksi, että tämä henkilö jää rankaisematta, vaikuttaa mielestäni johdonmukaiselta suhteessa eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismiin.
V       Ratkaisuehdotus
77.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour de cassationin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 4 artiklan 6 alakohtaa
on tulkittava siten, että
kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen kieltäytyy panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaan perustuvan kieltäytymisperusteen perusteella sen takia, että on olemassa vaara siitä, että jos asianomainen henkilö luovutetaan pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, loukataan asianomaisen henkilön perusoikeuksia siltä osin kuin on kyse vankeusolosuhteista pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on velvollisuus estääkseen sen, että kyseinen henkilö jää rankaisematta, määrätä kyseinen rangaistus pantavaksi täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion alueella, kun se toteaa, että tämä henkilö on kyseisen jäsenvaltion kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, kunhan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2008/909/YOS säädettyä menettelyä ja siinä säädettyjä edellytyksiä noudatetaan mainitun rangaistuksen tehokkaaksi vastattavaksi ottamiseksi tällä alueella.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
i Näiden asioiden nimet ovat kuvitteellisia nimiä. Ne eivät vastaa oikeudenkäynnin minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös (EYVL 2002, L 190, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24; jäljempänä puitepäätös 2002/584).
3      Tuomio 5.4.2016 (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198; jäljempänä tuomio Aranyosi ja Căldăraru).
4      Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehty neuvoston puitepäätös (EUVL 2008, L 327, s. 27).
5      Moniteur belge, 22.12.2003, s. 60075.
6      Kyseinen 3 artikla koskee kidutuksen kieltoa.
7      Moniteur belge, 8.6.2012, s. 32117. Kyseisessä säännöksessä säädetään, että ”kun asiaa käsittelevä jaosto soveltaa [19.12.2003 annetun lain] 6 §:n 4° kohtaa, sen ratkaisu merkitsee siinä tuomioistuinratkaisussa, jonka osalta on tehty eurooppalainen pidätysmääräys, tarkoitetun vapausrangaistuksen tai vapaudenmenetyksen käsittävän toimenpiteen tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Tuomioistuinratkaisu pannaan tämän jälkeen täytäntöön tämän lain säännösten mukaisesti. Alueellisesti toimivaltainen syyttäjä vaatii eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneelta viranomaiselta tuomiota ja todistusta ja tarvittaessa mukauttaa rangaistusta 18 §:n mukaisesti”.
8      Tuomio 17.12.2020 (C‑354/20 PPU ja C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, 62 kohta).
9      Tuomio 29.6.2017 (C‑579/15, EU:C:2017:503, 43 kohta; jäljempänä tuomio Popławski I).
10      Kyseinen 5 artikla koskee oikeutta vapauteen ja turvallisuuteen.
11      Tuomio 21.12.2023, GN (Lapsen etuun perustuva kieltäytymisperuste) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 35–37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio GN).
12      Tuomio 6.6.2023, O. G. (Eurooppalainen pidätysmääräys kolmannen maan kansalaisesta) (C‑700/21, EU:C:2023:444, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio O. G.).
13      Ks. tuomio GN, 33 ja 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
14      Ks. vastaavasti tuomio GN, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
15      Ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649, 52–54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
16      Kyseisessä säännöksessä säädetään, että ”jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion toimittamat tiedot eivät riitä, jotta se voisi tehdä päätöksen luovuttamisesta, se pyytää toimittamaan kiireellisesti erityisesti 3–5 ja 8 artiklan osalta tarvittavat lisätiedot ja voi asettaa tietojen saamiselle määräajan ottaen huomioon tarpeen noudattaa 17 artiklassa vahvistettua määräaikaa”.
17      Ks. vastaavasti tuomio GN, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
18      Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus E. D. L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2022:955, 60 kohta).
19      Asiassa C‑91/24 esittämissään kirjallisissa huomautuksissa Ranskan hallitus lisää, että ennakkoratkaisupyynnöstä ei käy ilmi, että luovuttamista olisi lykätty tilapäisesti puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 4 kohdan perusteella, jonka mukaan ”poikkeuksellisesti luovuttamista voidaan tilapäisesti lykätä vakavista humanitaarisista syistä, esimerkiksi jos on olemassa perusteltu syy uskoa, että luovuttaminen selvästi vaarantaisi etsityn henkilön hengen tai terveyden”, eikä siitä käy ilmi, että olisi tehty tehokasta yhteistyötä, jossa olisi käytetty täysimääräisesti kyseisessä puitepäätöksessä säädettyjä välineitä takeiden saamiseksi.
20      Tuomio 9.11.2023, Všeobecná úverová banka (C‑598/21, EU:C:2023:845, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21      Tuomio 8.5.2025, Zimir (C‑662/23, EU:C:2025:326, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Ks. tuomio 31.1.2023, Puig Gordi ym. (C‑158/21, EU:C:2023:57, 78 ja 79 kohta).
23      Ks. vastaavasti tuomio O. G., 46 ja 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
24      Ks. tuomio O. G., 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
25      Ks. tuomio O. G., 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
26      Kyseisen hallituksen mukaan tämän monitasoisuuden lähtökohtana on se, että eurooppalainen pidätysmääräys pannaan täytäntöön puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jollei i) ole olemassa kyseisen puitepäätöksen 3 tai 4 artiklaan perustuvaa ehdotonta tai harkinnanvarasta kieltäytymisperustetta tai jollei ii) sitä ole jätettävä panematta täytäntöön kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan perusteella.
27      Ks. tuomio 18.4.2023, E. D. L. (Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen sairauden perusteella) (C‑699/21, EU:C:2023:295, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Ks. vastaavasti tuomio 24.6.2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Popławski II).
29      Ks. tuomio Popławski I, 43 kohta.
30      Ks. tuomio Popławski
II, 99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
31      Ks. tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Ks. tuomio O. G., 34–36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
33      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohta.
34      Ks. vastaavasti tuomio Popławski II, 92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
35      Tällainen täytäntöönpanosta vastaavien oikeusviranomaisten velvollisuus, joka koskee pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanoa, kuvastaa hyvin tunnettua kansainvälisen oikeuden periaatetta ”aut dedere aut punire/judicare” (”joko luovutetaan tai rangaistaan/tuomitaan”), joka ilmenee perinteisistä luovutussopimuksista, joiden sijaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismi tulee. Ks. tästä periaatteesta erityisesti Costa, M. J., ”Aut Dedere Aut Judicare”, teoksessa Caeiro, P. ym. (toim.), Elgar Encyclopedia of Crime and Criminal Justice, 2024, erityisesti s. 185–187.
36      Ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 102 ja 103 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37      Ks. puitepäätöksen 2002/584 kieltäytymisperusteita koskevien kansallisten täytäntöönpanosäännösten moninaisuudesta Bot, S., ”Section 2. Une transposition délicate par l’autonomie procédurale conservée aux États membres”, Le mandat d’arrêt européen, Larcier, Bryssel, 2009, s. 233–246.
38      Ks. vastaavasti komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13 päivänä kesäkuuta 2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen täytäntöönpanosta (COM(2020) 270 final, erityisesti s. 18).
39      Ks. vaikeuksista, joita oikeusviranomaiset kohtaavat mainitun puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa, Weyembergh, A., ja Pinelli, L., ”Detention Conditions in the Issuing Member State as a Ground for Non-Execution of the European Arrest Warrant: State of Play and Challenges Ahead”, European Criminal Law Review, osa 12, nro 1, 2022, s. 37–39.
40      Totean lisäksi, että ratkaisua, joka muodostuu siitä, että täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle asetetaan nimenomainen velvollisuus panna rangaistus itse täytäntöön, on jo ehdotettu puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdan soveltamisessa käytännössä havaittuihin esteisiin vastaamiseksi. Ks. vastaavasti ”The EAW and prison condition: outcome report of the College thematic discussion”, Eurojust, 2017, joka on saatavilla vain englanniksi osoitteessa https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/9c1ffe17-8c64-11e7-b5c6-01aa75ed71a1.
41      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 45 kohta.
42      Ks. tuomio 9.11.2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43      Ks. tuomio Popławski II, 36 kohta.
44      Tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Tae palauttamisesta täytäntöönpanovaltioon) (C‑314/18, EU:C:2020:191, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      C‑305/22, EU:C:2024:508 (41–48 kohta) (tuomiota ei ole vielä annettu tätä ratkaisuehdotusta laadittaessa).
46      Ks. myös komission tiedonanto – Käsikirja eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta ja täytäntöönpanosta (EUVL C, C/2023/1270), erityisesti kohta 2.5.2 ja 5.5.2.
47      Ks. vastaavasti tuomio 9.11.2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, 20 kohta).
48      Ks. tuomio 15.4.2021, AV (Yhtenäistuomio) (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Puitepäätöksen 2008/909 13 artiklassa nimittäin säädetään, että ”niin kauan kuin rangaistuksen täytäntöönpano ei ole alkanut täytäntöönpanovaltiossa, tuomion antanut valtio voi vetää todistuksen pois mainitusta valtiosta ilmoittaen tämän toimenpiteen syyt. Todistuksen pois vetämisen jälkeen täytäntöönpanovaltio ei saa enää panna rangaistusta täytäntöön”.
50      Ks. tältä osin puitepäätöksen 2008/909 12 ja 21 artikla, jotka koskevat tietoja, jotka täytäntöönpanojäsenvaltion on toimitettava tuomion antaneelle jäsenvaltiolle.
51      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 54 kohta.
52      Ks. tältä osin tuomio 5.9.2012, Lopes Da Silva Jorge (C‑42/11, EU:C:2012:517, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53      Ks. tältä osin tuomio 25.7.2018, Generalstaatsanwaltschaft (Vankeusolosuhteet Unkarissa) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 85 kohta).
54      Ks. tuomio 29.7.2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 93 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on vahvistanut eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhteydessä oikeuskäytännössään ”positiivisen menettelyllisen [jäsenvaltioiden välistä] yhteistyötä koskevan velvoitteen” viittaamalla Euroopan ihmisoikeussopimuksen 2 artiklaan ja perusoikeuskirjan 2 artiklaan. Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja Euroopan unionin perusoikeusviraston (FRA) yhteinen faktatietoja koskeva asiakirja, jonka otsikko on ”Mandat d’arrêt européen et droits fondamentaux – Jurisprudence de la CEDH et de la CJUE”, joka on päivitetty 28.2.2025, joka on saatavilla englanniksi ja ranskaksi ja johon voi tutustua osoitteessa https://ks.echr.coe.int/documents/d/echr-ks/mandat-d-arret-europeen-et-droits-fondamentaux. Kyseisessä asiakirjassa mainitaan, että sen sisältö ei sido Euroopan ihmisoikeustuomioistuinta.
55      Pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen voi myös esittää tällaisen pyynnön puitepäätöksen 2008/909 4 artiklan 1 kohdan perusteella.