62023CJ0525
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
13 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Maahanmuuttopolitiikka – Direktiivi (EU) 2016/801 – Kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytykset vapaaehtoistyötä varten – Oleskeluluvan uusimatta jättäminen – 7 artiklan 1 kohdan e alakohta – Riittävät varat – Kansallisen ylimmän tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuvat lisäedellytykset – Todisteet – Unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate
Asiassa C‑525/23 [Oti] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Fővárosi Törvényszék (Budapestin alioikeus, Unkari) on esittänyt 26.6.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 14.8.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
OS
vastaan
Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan (esittelevä tuomari), D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Illéssy,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 20.11.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Unkarin hallitus, asiamiehinään Zs. Biró-Tóth ja M. Z. Fehér,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään J. Hottiaux ja C. Kovács,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee tutkimusta, opiskelua, harjoittelua, vapaaehtoistyötä, oppilasvaihto-ohjelmaa tai koulutushanketta ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä 11.5.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/801 (EUVL 2016, L 132, s. 21) 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan, unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen, SEUT 79 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 45 ja 47 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä OS ja toisaalta Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság (ulkomaalaisasioista vastaava valtakunnallinen valvontaviranomainen, Unkari; jäljempänä valtakunnallinen viranomainen) ja jossa on kyse OS:n vapaaehtoistyötä varten tekemänsä oleskeluluvan uusimista koskevan hakemuksen hylkäämisestä Unkarissa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2003/109/EY
3
Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta 25.11.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/109/EY (EUVL 2004, L 16, s. 44) 5 artiklan, jonka otsikko on ”Pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman saamisen edellytykset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on vaadittava kolmannen maan kansalaista osoittamaan, että hänellä on sekä itselleen että huollettavinaan oleville perheenjäsenille:
a)
vakaat ja säännölliset varat, jotka riittävät hänen itsensä ja hänen perheenjäsentensä elättämiseen turvautumatta kyseisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään. Jäsenvaltiot arvioivat kyseiset varat ottamalla huomioon niiden laadun ja säännöllisyyden, ja ne voivat ottaa huomioon palkkojen ja eläkkeiden vähimmäistason pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa koskevan hakemuksen esittämistä edeltävältä ajalta;
– –”
Direktiivi 2004/38/EY
4
Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77) 7 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus oleskella yli kolme kuukautta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan
– –
b)
jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa – –
– –”
Direktiivi 2016/801
5
Direktiivin 2016/801 johdanto-osan 2, 3, 20, 21, 41, 42, 54 ja 61 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Tällä direktiivillä on tarkoitus vastata [kolmansien maiden kansalaisten opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkatonta harjoittelua tai vapaaehtoistyötä varten tapahtuvan maahanpääsyn edellytyksistä 13.12.2004 annetun neuvoston direktiivin 2004/114/EY (EUVL 2004, L 375, s. 12)] ja [kolmansien maiden kansalaisten erityisestä maahanpääsymenettelystä tieteellistä tutkimusta varten 12.10.2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/71/EY (EUVL 2005, L 289, s. 15)] täytäntöönpanokertomuksissa esitettyyn tarpeeseen korjata havaitut puutteet, varmistaa, että avoimuutta ja oikeusvarmuutta lisätään, ja tarjota erilaisille [Euroopan] unioniin tuleville kolmansien maiden kansalaisten ryhmille yhtenäinen oikeudellinen kehys. Direktiivillä olisi sen vuoksi yksinkertaistettava ja virtaviivaistettava voimassa olevia säännöksiä näiden ryhmien osalta yhdessä ja samassa välineessä. Huolimatta siitä, että näiden ryhmien välillä on eroja, niillä on myös yhteisiä piirteitä, minkä vuoksi niitä on mahdollista käsitellä yhteisessä säädöskehyksessä unionin tasolla.
(3)
Tällä direktiivillä on tarkoitus edistää Tukholman ohjelman tavoitetta lähentää kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiä koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Unionin ulkopuolelta saadaan maahanmuuton kautta erittäin osaavia ihmisiä, ja erityisesti opiskelijoiden ja tutkijoiden kysyntä on kasvussa. Heillä on tärkeä osa muodostettaessa unionin keskeistä voimavaraa, osaamispääomaa, ja varmistettaessa älykäs, kestävä ja osallistava kasvu, ja he edistävät tällä tavoin Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden saavuttamista.
– –
(20)
Tällä direktiivillä olisi tuettava eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun tavoitteita kehittää yhteisvastuullisuutta, keskinäistä ymmärrystä ja suvaitsevaisuutta nuorten ja niiden yhteiskuntien keskuudessa, joissa he elävät, sekä vahvistaa osaltaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja edistää nuorten aktiivista osallistumista yhteiskunnallisiin asioihin. Jotta voidaan varmistaa mahdollisuus osallistua eurooppalaiseen vapaaehtoispalveluun yhtenäisesti kaikkialla unionissa, jäsenvaltioiden olisi sovellettava tämän direktiivin säännöksiä eurooppalaiseen vapaaehtoispalveluun hakeviin kolmannen maan kansalaisiin.
(21)
Jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus soveltaa tämän direktiivin säännöksiä vaihto-oppilaisiin, muihin kuin eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun piirissä työskenteleviin vapaaehtoistyöntekijöihin ja au paireihin, jotta heidän maahantuloaan ja oleskeluaan voitaisiin helpottaa ja varmistaa heidän oikeutensa.
– –
(41)
Jos maahanpääsyä koskevan hakemuksen perusteista on epäilyksiä, jäsenvaltioiden olisi voitava tehdä asiankuuluvia tarkastuksia tai vaatia todisteita, jotta voidaan arvioida tapauskohtaisesti hakemuksen kohteena olevaa tutkimusta, opintoja, harjoittelua, vapaaehtoistyötä, oppilasvaihto-ohjelmaa tai opetushanketta taikka au pairina työskentelyä ja torjua tässä direktiivissä säädetyn menettelyn väärinkäyttöä.
(42)
Jos esitetyt tiedot ovat puutteelliset, jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava hakijalle kohtuullisen ajan kuluessa, mitä lisätietoja vaaditaan, ja asetettava niiden toimittamista varten kohtuullinen määräaika. Jos lisätietoja ei ole toimitettu määräajan puitteissa, hakemus voitaisiin hylätä.
– –
(54)
Tämän direktiivin kattama kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukainen kohtelu olisi taattava [SEUT] 79 artiklan mukaisesti. Tutkijoita olisi kohdeltava yhdenvertaisesti asianomaisten jäsenvaltioiden kansalaisten kanssa [kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä sekä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista 13.12.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/98/EU (EUVL 2011, L 343, s. 1)] 12 artiklan 1 ja 4 kohdan osalta, jollei kyseinen jäsenvaltio sovella mahdollisuutta rajoittaa yhdenvertaista kohtelua tässä direktiivissä säädetyissä erityistapauksissa. – –
– –
(61)
Tässä direktiivissä kunnioitetaan [perusoikeuskirjassa] tunnustettuja perusoikeuksia ja noudatetaan siinä tunnustettuja periaatteita [SEU] 6 artiklan mukaisesti.”
6
Kyseisen direktiivin 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä säädetään
a)
edellytyksistä, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten sekä tarvittaessa heidän perheenjäsentensä maahantuloa ja oleskelua yli 90 päivän ajan jäsenvaltioiden alueella tutkimusta, opiskelua, harjoittelua tai eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun puitteissa tehtävää vapaaehtoistyötä varten ja jäsenvaltioiden niin päättäessä oppilasvaihto-ohjelmia tai opetushankkeita ja muuta kuin eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun puitteissa tehtävää vapaaehtoistyötä tai au pairina työskentelyä varten, ja heitä koskevat oikeudet;
– –”
7
Kyseisen direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan kolmansien maiden kansalaisiin, jotka hakevat pääsyä tai jotka on päästetty jonkin jäsenvaltion alueelle tutkimusta, opiskelua, harjoittelua tai eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun puitteissa tapahtuvaa vapaaehtoistyötä varten. Jäsenvaltiot voivat myös päättää soveltaa tämän direktiivin säännöksiä kolmansien maiden kansalaisiin, jotka hakevat maahanpääsyä oppilasvaihto-ohjelmaa tai koulutushanketta, muun kuin eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun puitteissa tehtävää vapaaehtoistyötä tai au pairina työskentelyä varten.”
8
Saman direktiivin 4 artiklan, jonka otsikko on ”Suotuisammat säännökset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei estä soveltamasta suotuisampia säännöksiä, jotka sisältyvät:
a)
kahden‑ tai monenvälisiin sopimuksiin, joita unioni tai unioni ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet yhden tai useamman kolmannen maan kanssa; tai
b)
kahden‑ tai monenvälisiin sopimuksiin, joita yksi tai useampi jäsenvaltio on tehnyt yhden tai useamman kolmannen maan kanssa.”
9
Direktiivin 2016/801 5 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kolmannen maan kansalaisen maahanpääsyn salliminen tämän direktiivin mukaisesti edellyttää sellaisten asiakirjatodisteiden tarkistamista, joilla osoitetaan, että kolmannen maan kansalainen täyttää:
a)
7 artiklassa säädetyt yleiset edellytykset; sekä
b)
8, 11, 12, 13, 14 tai 16 artiklassa säädetyt asiaan kuuluvat erityisedellytykset.
– –
3.   Kun kaikki yleiset ja asiaan kuuluvat erityiset maahanpääsyn edellytykset täyttyvät, kolmannen maan kansalaiset ovat oikeutettuja lupaan.
Jos jäsenvaltio myöntää oleskelulupia ainoastaan alueellaan ja kaikki tässä direktiivissä säädetyt maahanpääsyn edellytykset täyttyvät, kyseisen jäsenvaltion on myönnettävä kolmannen maan kansalaiselle vaadittu viisumi.”
10
Kyseisen direktiivin 7 artiklan, jonka otsikko on ”Yleiset edellytykset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kolmannen maan kansalaisen tämän direktiivin mukaisen maahanpääsyn osalta hakijan on:
– –
c)
esitettävä todisteet siitä, että kolmannen maan kansalaisella on sairasvakuutus tai, jos siitä säädetään kansallisessa lainsäädännössä, että hän on hakenut sairausvakuutusta, joka kattaa kaikki riskit, jotka vakuutus yleensä kattaa kyseisen jäsenvaltion kansalaisten osalta; vakuutuksen on oltava voimassa aiotun oleskelun keston ajan;
– –
e)
osoitettava asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä, että kolmannen maan kansalaisella on suunnitellun oleskelun aikana riittävät varat toimeentuloa ja paluumatkaa varten ilman että hänen tarvitsee turvautua kyseisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään. Riittävien varojen arvioinnin on perustuttava tapauksen yksilölliseen tutkimiseen ja siinä on otettava huomioon varat, jotka ovat peräisin muun muassa avustuksista tai apurahoista, voimassa olevasta työsopimuksesta tai sitovasta työtarjouksesta taikka rahallisesta sitoumuksesta, joka on saatu oppilasvaihtojärjestöltä, harjoittelijoita vastaanottavalta yksiköltä, vapaaehtoisjärjestöltä, isäntäperheeltä tai au paireja välittävältä järjestöltä.”
11
Mainitun direktiivin 14 artiklan, jonka otsikko on ”Vapaaehtoistyöntekijöitä koskevat erityisedellytykset”, 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun kolmannen maan kansalainen hakee maahanpääsyä vapaaehtoistyöntekijäksi, sovelletaan 7 artiklassa säädettyjä yleisiä edellytyksiä, minkä lisäksi hakijan on:
a)
esitettävä sopimus, joka on tehty sen vastaanottavan yksikön tai kansallisen lainsäädännön sitä edellyttäessä muun elimen kanssa, joka vastaa asianomaisessa jäsenvaltiossa vapaaehtoistyöohjelmasta, johon asianomainen kolmannen maan kansalainen osallistuu. Sopimuksessa on esitettävä:
– –
v)
varat, joilla katetaan asianomaise[n] kolmannen maan kansalaisen toimeentulo‑ ja majoituskulut sekä koko oleskelun ajan taskurahana annettava vähimmäismäärä, sekä
– –”
12
Saman direktiivin 34 artiklan, jonka otsikko on ”Menettelylliset takeet ja avoimuus”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos hakemuksen tueksi toimitetut tiedot tai asiakirjat ovat puutteelliset, toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava hakijalle kohtuullisen ajan kuluessa, mitä lisätietoja vaaditaan, ja asetettava niiden toimittamista varten kohtuullinen määräaika. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun määräajan kuluminen keskeytyy, kunnes viranomaiset ovat saaneet vaaditut lisätiedot. Jos lisätietoja tai asiakirjoja ei ole toimitettu määräajassa, hakemus voidaan hylätä.”
Unkarin oikeus
13
Kolmansien maiden kansalaisten maahantulosta ja oleskelusta vuonna 2007 annetun lain nro II (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, Magyar Közlöny 2007/1), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä vuoden 2007 laki nro II), 2 §:n d kohdassa säädetään seuraavaa:
”Perheenjäseniksi katsotaan:
da)
kolmannen maan kansalaisen tai Unkarin kansalaisen puoliso
db)
kolmannen maan kansalaisen ja hänen puolisonsa alaikäinen lapsi (mukaan lukien ottolapsi tai kasvattilapsi)
dc)
kolmannen maan kansalaisen alaikäinen lapsi (mukaan lukien ottolapsi tai kasvattilapsi), jonka huoltaja hän on ja johon nähden hän on vanhempainvastuun kantaja
dd)
kolmannen maan kansalaisen tai Unkarin kansalaisen puolison alaikäinen lapsi (mukaan lukien ottolapsi tai kasvattilapsi), jonka huoltaja kyseinen puoliso on ja johon nähden hän on vanhempainvastuun kantaja
de)
jokainen, joka on alaikäiseen Unkarin kansalaiseen nähden vanhempainvastuun kantaja ja huoltaja ja asuu samassa taloudessa tämän Unkarin kansalaisen kanssa.”
14
Vuoden 2007 lain nro II 13 §:n 1 momentin f kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kolmannen maan kansalainen voi tulla Unkarin alueelle yli 90 päivän oleskelua varten saman 180 päivän jakson aikana – –, jos hänellä on koko oleskelunsa ajaksi riittävät varat toimeentulo‑, majoitus‑ ja paluukustannustensa kattamiseksi.”
15
Kyseisen lain 87 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalaisviranomainen voi pyytää asianomaista henkilöä antamaan ilmoituksen, jos tosiseikkojen selventäminen sitä edellyttää. Ilmoitus voidaan antaa sekä suullisesti että kirjallisesti. Jos ilmoitus annetaan suullisesti, ulkomaalaisviranomaisen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, on laadittava pöytäkirja. – –”
16
Kolmansien maiden kansalaisten maahantulosta ja oleskelusta vuonna 2007 annetun lain nro II täytäntöönpanosta annetun hallituksen asetuksen nro 114/2007 (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Korm. rendelet, Magyar Közlöny 2007/65; jäljempänä asetus nro 114/2007) 29 §:n 5 ja 6 momentissa säädetään seuraavaa:
”5.   Kolmannen maan kansalaisella on riittävät varat yli 90 päivän pituista oleskelua varten, jos hän tai hänen perheenjäsenensä pystyy kattamaan hänen toimeentulostaan, majoituksestaan, paluumatkastaan sekä tarvittaessa sairaanhoidostaan aiheutuvat kulut laillisesti hankkimillaan tuloilla tai varallisuudella, jotka hänellä on käytettävissään.
6.   Yli 90 päivän oleskelua varten myönnettävää viisumia ja oleskelulupaa koskevassa menettelyssä toimeentuloon tarvittavien varojen olemassaolo voidaan osoittaa muun muassa seuraavilla keinoilla:
a)
unkarilaiset maksuvälineet tai Unkarissa sijaitsevassa luottolaitoksessa vaihdettavat ulkomaiset maksuvälineet
b)
asiakirja (maksutilisopimus, talletuskirja jne.), jossa kolmannen maan kansalaiselle annetaan oikeus nostaa käteistä Unkarissa sijaitsevalta maksupalveluntarjoajalta, sekä luottolaitoksen antama todistus käytettävissä olevista käteisvaroista
c)
Unkarissa kaupoissa käteisrahan vaihtoehtoina hyväksytyt maksuvälineet (sekki, luottokortti jne.), joiden mukana on luottolaitoksen antama todistus käytettävissä olevista käteisvaroista
d)
hallinnon asianmukaisesti hyväksymä voimassa oleva kutsukirje
e)
asiakirja, joka osoittaa, että majoitus ja ravinto on varattu ja maksettu
f)
virallinen tai yksityinen asiakirja, jolla todistetaan, että Unkarissa on toimeentulon takaavaa omaisuutta, varallisuusoikeuksia tai varoja
g)
todisteet tuloista, jotka on saatu laillisesta ansiotyöstä, jota hakija aikoo harjoittaa tai harjoittaa Unkarin alueella
h)
selvitys ulkomailta säännöllisesti saaduista tuloista
i)
sellaisen perheenjäsenen ilmoitus, jolla on Unkarin alueella joko viisumi tai oleskelulupa, maahanmuuttajan tai asettautuneen henkilön asema tai erityislaissa säädetty oleskelukortti tai pysyvä oleskelukortti tai pakolaisasema, kun ilmoitus on vastaanotettu notaarin luona ja siinä vahvistetaan sitoutuminen huolehtimaan hakijasta kuten huollettavana olevasta henkilöstä ja turvaamaan hänen elatuksensa; ilmoitukseen on liitettävä asiakirja, jolla osoitetaan sitoumuksen antaneen henkilön kyky täyttää sitoumuksensa, tai
j)
muut luotettavat todistuskeinot.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17
OS:lla, joka on kolmannen maan kansalainen, oli Unkarissa opiskelua varten myönnetty oleskelulupa, joka oli voimassa 30.6.2020 saakka. Hän teki 5.6.2020 Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest megyei Regionális Igazgatóságalle (ulkomaalaisasioista vastaava kansallinen virasto, Budapestin ja Pestin läänin aluevirasto, Unkari; jäljempänä alueellinen viranomainen) oleskelulupansa uusimista koskevan hakemuksen (jäljempänä uusimishakemus) virallisesti ”muuta tarkoitusta” varten ja ilmoitti siinä oleskelunsa tarkoitukseksi vapaaehtoistyön tekemisen. Lisäksi hän ilmoitti, että hänen setänsä, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen, takaisi hänelle tarvittavat varat hänen oleskellessaan Unkarissa.
18
Osoittaakseen oleskelunsa tarkoituksen OS liitti uusimishakemukseen Unkariin sijoittautuneen yhdistyksen ”Mahatma Gandhi Emberi Jogi Egyesület”1.6.2020 tekemän sopimuksen, jonka mukaan hän tekisi yhdistyksen hyväksi vapaaehtoistyötä 15.6.2020 alkaen toistaiseksi. Uusimishakemukseen oli myös liitetty kuudelta viimeiseltä kuukaudelta yksityiskohtaiset tiliotteet, joissa mainittiin OS:n nimi, hänen setänsä ilmoitus siitä, että hän oli setänsä huollettavana, sekä asiakirjat, jotka osoittivat hänen setänsä tulot.
19
Alueellinen viranomainen hylkäsi uusimishakemuksen ja määräsi OS:n karkotettavaksi siihen kolmanteen maahan, jonka kansalainen hän on, ottamatta huomioon asiakirjoja, jotka hän oli esittänyt uusimishakemuksensa tueksi, sillä perusteella, että hänen setänsä, jonka oli tarkoitus kustantaa hänelle hänen toimeentulonsa Unkarissa, ei voitu katsoa olevan vuoden 2007 lain nro II 2 §:n d kohdassa ja asetuksen nro 114/2007 29 §:n 5 momentissa tarkoitettu perheenjäsen.
20
OS teki tästä hylkäävästä päätöksestä hallinnollisen valituksen valtakunnalliselle viranomaiselle. Hän vetosi siihen, että vaikka hänen setänsä ei ollut vuoden 2007 lain nro II 2 §:n d kohdassa tarkoitettu perheenjäsen, tämä saattoi heidän välillään tehdyn lainasopimuksen perusteella antaa hänelle tarvittavaa taloudellista tukea mahdollistaakseen hänen toimeentulonsa Unkarin alueella. Tältä osin OS liitti valitukseensa ilmoituksen, jonka mukaan hänen setänsä takasi hänelle 200000 Unkarin forintin (HUF) (n. 520 euroa) suuruisen maksun kuukausittain sen vuoden aikana, jona hän työskentelisi vapaaehtoistyössä.
21
Koska valtakunnallinen viranomainen pysytti alueellisen viranomaisen päätöksen, OS nosti kanteen Fővárosi Törvényszékissä (Budapestin alioikeus, Unkari). OS vetosi kanteensa tueksi siihen, että valtakunnallinen viranomainen ei voinut kieltäytyä ottamasta huomioon hänen esittämiään todisteita pelkästään sillä perusteella, että hänen setänsä ei ollut vuoden 2007 lain nro II 2 §:n d kohdassa tarkoitettu perheenjäsen, päätelläkseen tästä, että hänen toimeentulonsa ja paluumatkansa kustannuksista vastaamista ei ollut taattu. OS ilmoitti kyseisessä tuomioistuimessa, että hänen setänsä antaisi hänelle taloudellista tukea lahjoituksen muodossa eikä elatusvelvollisuuden perusteella, joten OS:llä itsellään olisi käytettävissään toimeentulonsa edellyttämät varat. Toisin kuin valtakunnallinen viranomainen tulkitsee, mikä tahansa laillisesti saatu tulo voi nimittäin olla tulo, jolla katetaan toimeentulon kustannukset Unkarissa.
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hyväksyi OS:n kanteen. Se katsoi muun muassa, että asetuksen nro 114/2007 29 §:n 5 ja 6 momenttia on tulkittava siten, että asianomaisen oleskeluluvan hakijan toimeentulo voi olla peräisin laillisesti saaduista tuloista tai varoista riippumatta siitä, onko kyse hakijan omista tuloista tai hänen perheenjäsenensä hänen käyttöönsä antamista tuloista.
23
Kyseinen tuomioistuin totesi tältä osin myös, että koska vuoden 2007 laissa nro II ei määritellä tulojen käsitettä, on otettava huomioon sen ulottuvuus kansallisessa vero-oikeudessa. Tällä alalla ei kuitenkaan tehdä mitään eroa tulonlähteen mukaan, joten tulot voidaan saada paitsi työnantajalta myös toiselta luonnolliselta henkilöltä millä tahansa perusteella, kuten tässä tapauksessa on kyse OS:n sedältään saaman taloudellisen tuen osalta. Kyseinen tuomioistuin päätteli tästä, että valtakunnallinen viranomainen oli toiminut lainvastaisesti jättäessään ottamatta huomioon OS:n ilmoittamat tulot pelkästään sillä perusteella, että ne eivät olleet peräisin hänen perheenjäseneltään. Näin ollen kyseinen tuomioistuin kumosi valtakunnallisen viranomaisen päätöksen ja määräsi alueellisen viranomaisen tutkimaan uusimishakemuksen uudelleen.
24
Kúria (ylin tuomioistuin, Unkari) kumosi tämän ratkaisun ja päätti, että vaikka henkilö, joka ei ole vuoden 2007 lain nro II 2 §:n d kohdassa tarkoitettu perheenjäsen, voi tosiasiallisesti antaa asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle toimeentulon turvaamiseksi tarvittavat varat tämän oleskelun aikana, kyseisen kansalaisen on kuitenkin osoitettava, että hän voi käyttää näitä varoja rajoituksetta niin kuin ne olisivat hänen omia tulojaan tai varojaan. Nyt käsiteltävässä asiassa OS:n tätä koskevat ilmoitukset ovat kuitenkin vaihdelleet, koska tämä on luonnehtinut setänsä tarjoaman taloudellisen tuen toisinaan lainaksi ja toisinaan lahjaksi.
25
Kúrian mukaan tällaisessa tapauksessa kyseisen 29 §:n 5 momentissa säädettyjen edellytysten täyttymisen toteamiseksi on nimittäin välttämätöntä, että oleskelulupahakemuksen tehnyt kolmannen maan kansalainen täsmentää, pitääkö hän tätä rahamäärää tulona vai varallisuutena, ja että hän osoittaa yhtäältä, millä perusteella hän on lopullisesti saanut kyseisen määrän tai kyseiset varat, ja toisaalta, että hän voi käyttää niitä rajoituksetta niin kuin ne olisivat hänen omiaan.
26
Vaikka kolmannen osapuolen antamaa taloudellista tukea voitaisiin tietyissä tapauksissa pitää hakijan tulona tai varoina, tämä edellyttäisi kuitenkin järjestelmällisesti johdonmukaisten todisteiden ja lausumien esittämistä sekä tulojen maksajana olevalta kolmannelta osapuolelta että hakijalta myös näiden tulojen perusteen osalta. Ilmoituksia varojen antamisen perusteesta tai varojen luonteesta ei siis voida jatkuvasti muuttaa menettelyn aikana, koska muutoin heikennettäisiin sekä näiden ilmoitusten että hakijan itsensä uskottavuutta.
27
Kúria palautti asian Fővárosi Törvényszékiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja velvoitti sen tutkimaan, olivatko OS:n ilmoitukset saaduista tuloista tai varoista johdonmukaisia ja riittävästi perusteltuja, sillä annettua määrää ei muussa tapauksessa voitaisi pitää hänelle itselleen kuuluvana.
28
Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on epäilyksiä siitä, ovatko Kúrian edellyttämät tarkistukset unionin oikeuden mukaisia. Kyse on nimittäin kriteereistä, joiden katsotaan täydentävän direktiivissä 2016/801 ja erityisesti sen 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädettyjä kriteereitä ilman, että hakija voisi tarvittaessa oikaista ilmoituksiaan ja toimittaa kyseisiin kriteereihin liittyviä merkityksellisiä todisteita.
29
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kun oleskeluluvan hakijan on 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyn edellytyksen mukaisesti osoitettava asianomaisen jäsenvaltion edellyttämällä tavalla, että hänellä on suunnitellun oleskelun aikana riittävät varat toimeentulonsa kattamiseksi turvautumatta asianomaisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään (jäljempänä riittäviä varoja koskeva edellytys), jäsenvaltioilla tämän säännöksen täytäntöönpanossa oleva harkintavalta koskee ennen kaikkea todisteiden tutkimista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ja merkitsee vain poikkeuksellisesti muiden kriteerien asettamista kyseisessä säännöksessä säädettyjen kriteerien lisäksi. Kyseinen tuomioistuin pohtii toisin sanoen, kuinka laaja harkintavalta jäsenvaltioilla on riittäviä varoja koskevan edellytyksen osalta, ja tarkemmin sanottuna, onko niiden otettava tätä edellytystä tutkiessaan huomioon ainoastaan kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan säännökset ja ainoastaan merkitykselliset tosiseikat sen tarkistamiseksi, täyttyvätkö näistä säännöksistä johtuvat edellytykset, vai voiko kansallinen lainsäätäjä asettaa lisävaatimuksia, kuten johdonmukaiset ilmoitukset taloudellisen tuen antamisen perusteesta tai näyttö siitä, että kolmannen osapuolen hakijan käyttöön asettamaa rahamäärää on mahdollista käyttää tulevaisuudessa lopullisesti ja rajoittamattomasti.
30
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä myös yhtäältä, ovatko Kúrian vahvistamat edellytykset esteenä direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdalle, ja erityisesti, onko kyseisessä säännöksessä säädettyjen edellytysten täyttymisen selvittämiseksi ratkaisevaa, onko hakijan saama rahasumma saatu lopullisesti eli onko hakija saanut sen lahjana tai lainana, vai onko riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttymiseksi riittävää, että tämän taloudellisen tuen antaja antaa ilmoituksen, jossa hän täsmentää maksavansa rahasumman kyseisen hakijan elinkustannuksia varten. Toisaalta kyseinen tuomioistuin pohtii unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen vaikutusta sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa, kun otetaan huomioon, että kaikkia näitä lisävaatimuksia ei ole asettanut kansallinen lainsäätäjä vaan ne perustuvat ylimmän tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja ylimmän tuomioistuimen ratkaisut ovat sitovia eikä niihin voida hakea muutosta.
31
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja pohtii, voiko se, että maahanpääsylle asetetaan lisäedellytyksiä direktiivissä 2016/801 säädettyjen edellytysten lisäksi, olla vastoin kyseisellä direktiivillä tavoiteltuja päämääriä, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisten liikkuvuuden edistäminen vapaaehtoistoiminnan harjoittamiseksi unionissa sekä oikeusvarmuus, kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 2 perustelukappaleessa korostetaan, sekä vastoin direktiivin johdanto-osan 54 perustelukappaleessa mainittua oikeudenmukaista kohtelua ja lisäksi perusoikeuskirjan 45 ja 47 artiklassa vahvistettuja oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun sekä oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, jotka mainitaan saman direktiivin johdanto-osan 61 perustelukappaleessa.
32
Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, ovatko oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin vaatimus, luettuina direktiivin 2016/801 johdanto-osan 42 perustelukappaleen valossa, esteenä oleskelulupahakemuksen tutkintamenettelylle, jossa toimivaltaiset viranomaiset velvoitetaan tarkastamaan asianomaisen kolmannen maan kansalaisen ilmoitus hänelle annetun taloudellisen tuen perusteesta ja tähän ilmoitukseen liitettyjä asiakirjoja ilman, että kyseiselle kolmannen maan kansalaiselle olisi hallinnollisessa menettelyssä ilmoitettu, että riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttymiseksi oli tarpeen, että hänen ja hänelle tällaista taloudellista tukea antavan henkilön ilmoitukset ovat johdonmukaisia tai että häntä voitaisiin tämän edellytyksen vahvistamiseksi pyytää esittämään tältä osin lisäselvityksiä ja ‑asiakirjoja.
33
Tässä tilanteessa Fővárosi Törvényszék päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2016/801] 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa jäsenvaltioille annetun harkintavallan mukainen, kun otetaan huomioon direktiivin johdanto-osan 2 ja 41 perustelukappaleessa sekä 1 artiklan a alakohdassa ja 4 artiklan 1 kohdassa asetetut tavoitteet, sellainen jäsenvaltion käytäntö, jossa sen toteamiseksi, että hakijalla, joka on kolmannen valtion kansalainen ja aikoo tehdä vapaaehtoistyötä, on toimeentuloon tarvittavat varat – hänen osoitettuaan ensin, että hänen sukulaisensa, jota ei pidetä perheenjäsenenä, voi tarjota ja tarjoaa laillisesti hankkimistaan tuloista toimeentuloon tarvittavan määrän säännöllisesti siirtämällä riittävät tulot hakijan toimeentuloa ja paluumatkaa varten –, asetetaan lisävaatimukseksi se, että hakijan on täsmällisesti ilmoitettava, onko saatu määrä tuloa vai varallisuutta, ja lisäksi esitettävä asiakirjatodisteet tällaisen tulon tai varallisuuden hankkimisen oikeudellisesta perusteesta, ja että hänellä on kyseinen määrä tai varallisuus pysyvästi ja rajoittamattomasti omistuksessaan?
2)
Kun otetaan huomioon unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate, SEUT 79 artiklan mukainen oikeudenmukainen kohtelu, perusoikeuskirjan 45 artiklassa vahvistettu oleskeluvapaus, perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetut oikeudet tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen sekä [direktiivin 2016/801] johdanto-osan 54 ja 61 perustelukappale ja erityisesti oikeusvarmuuden periaate, vaikuttaako ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavaan vastaukseen se, että oleskelulupia koskeva kansallinen lainsäädäntö kokonaisuutena tarkasteltuna ei sisällä ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitettuja edellytyksiä, joten näitä edellytyksiä ei ole asettanut lainsäätäjä vaan jäsenvaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuin soveltaessaan oikeutta ennakkotapauksena käytettävällä tavalla?
3)
Jos sen toteamiseksi, että hakijalla on toimeentuloon tarvittavat varat, on tarpeen esittää myös edellä mainittuihin edellytyksiin, sellaisina kuin ne on vahvistettu kansallisessa oikeuskäytännössä, liittyvä ilmoitus ja asiakirjatodisteet, onko [direktiivin 2016/801] 7 artiklan 1 kohdan e alakohtaa, kun otetaan huomioon SEUT 79 artiklassa määrätty oikeudenmukaisen kohtelun vaatimus, perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetut oikeudet tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, [direktiivin 2016/801] johdanto-osan 2 perustelukappaleessa mainittu oikeusvarmuutta koskeva vaatimus sekä direktiivin johdanto-osan 41 ja 42 perustelukappaleessa tarkoitetut menettelylliset takeet, tulkittava siten, että jäsenvaltion käytäntö on lainsäädännön säännösten mukainen vain, jos hakijalle esitettyyn kehotukseen tuoda esille ja näyttää toteen johdonmukaisesti ja yhdenmukaisesti, että hän täyttää tarpeellisina pidetyt lisäedellytykset, liitetään varoitus oikeudellisista seurauksista, ja että oleskelulupahakemus voidaan hylätä sillä perusteella, ettei hakija ole esittänyt todisteita oikeuskäytännössä vahvistetuista edellytyksistä, vain, jos kyseisen henkilön oikeuksia ja menettelyllisiä takeita on näin ollen noudatettu?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
34
Unkarin hallitus katsoo, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, koska pääasia ei kuulu direktiivin 2016/801 soveltamisalaan.
35
Ensinnäkään OS ei ole muodollisesti täsmentänyt, että uudistamishakemuksen tarkoituksena oli ”vapaaehtoistyön tekeminen”. Tämä hakemus on nimittäin muodollisesti tehty oleskelua ”muuta tarkoitusta” varten.
36
Toiseksi, kuten kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa, luettuna sen johdanto-osan 21 perustelukappaleen valossa, säädetään, Unkarin lainsäätäjä on päättänyt soveltaa mainittua direktiiviä kolmansien maiden kansalaisiin, jotka hakevat pääsyä kyseisen jäsenvaltion alueelle eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun ulkopuolella tapahtuvaa vapaaehtoistyötä varten.
37
Tässä tapauksessa Unkarin hallitus väittää kuitenkin, että saman direktiivin 14 artiklan 1 kohdan a alakohdassa jäsenvaltioille jätetyn harkintavallan mukaisesti kansallisessa säännöstössä edellytetään, että vastaanottava yksikkö, jossa vapaaehtoistyötä on tarkoitus tehdä, täyttää ilmoitusvelvollisuuden. Nyt käsiteltävässä asiassa yhdistys, jonka puitteissa OS:n oli tarkoitus tehdä vapaaehtoistyötä, ei kuitenkaan ollut tehnyt niin.
38
Tältä osin on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 12.9.2024, Sagrario, C‑63/23, EU:C:2024:739, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ja kuten Unkarin hallitus on myöntänyt unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa, nyt käsiteltävässä tapauksessa pääasiassa on kyse päätöksestä, jolla toimivaltaiset viranomaiset ovat hylänneet OS:n tekemän uudistamishakemuksen sillä perusteella, että direktiivissä 2016/801, sellaisena kuin se on saatettu osaksi Unkarin oikeusjärjestystä, säädetty riittäviä varoja koskeva edellytys, joka on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen unionin tuomioistuimelle esittämien kysymysten kohteena, ei täyttynyt.
40
Näin ollen ei ole ilmeistä, ettei pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen.
41
Ennakkoratkaisupyyntö on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
42
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, lähinnä, onko direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta tulkittava siten, että
–
yhtäältä kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan e alakohta on esteenä kansalliselle käytännölle, jossa edellytetään sellaisen kolmannen maan kansalaisen tapauksessa, joka hakee oleskelulupaa vapaaehtoistyötä varten, että jotta kyseisessä säännöksessä säädetyn riittäviä varoja koskevan edellytyksen voidaan katsoa täyttyvän, kyseisen kolmannen maan kansalaisen on osoitettava tiettyjen sellaisten erityisten kriteerien täyttyminen, jotka liittyvät näiden varojen lähteenä olevien tulojen tai varojen yksilöintiin ja siihen, millä perusteella hän on saanut kyseiset varat, sekä siihen, että ne ovat lopullisesti ja rajoittamattomasti hänen käytettävissään niin kuin ne olisivat hänen omiaan, minkä lisäksi näiden ilmoitusten on oltava johdonmukaisia, ja
–
kun toisaalta otetaan huomioon unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate, näin on myös silloin, kun nämä vaatimukset perustuvat ylimmän kansallisen tuomioistuimen, jonka ratkaisut ovat sitovia ennakkotapauksena, oikeuskäytäntöön.
43
Ensinnäkin edellytyksistä, jotka liittyvät oleskeluluvan myöntämiseen direktiivin 2016/801 perusteella, on muistutettava, että kyseisen direktiivin 5 artiklan 3 kohdan mukaan kolmannen maan kansalaisella, joka on hakenut pääsyä jäsenvaltion alueelle, on oikeus oleskelulupaan, jos hän täyttää yhtäältä kyseisen direktiivin 7 artiklassa vahvistetut yleiset edellytykset ja toisaalta jätetyn hakemuksen tyypin mukaan sovellettavat erityiset edellytykset, tässä tapauksessa mainitun direktiivin 14 artiklassa säädetyt edellytykset, jotka koskevat maahanpääsyä vapaaehtoistyötä varten.
44
Tästä seuraa, että kyseisen 5 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on myönnettävä oleskelulupa vapaaehtoistyötä varten hakijalle, joka on täyttänyt direktiivin 2016/801 7 ja 14 artiklassa säädetyt vaatimukset (ks. analogisesti tuomio 29.7.2024, Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45
Jäsenvaltiot eivät siis saa ottaa käyttöön kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsylle vapaaehtoistyötä varten lisäedellytyksiä kyseisissä 7 ja 14 artiklassa säädettyihin edellytyksiin nähden (ks. analogisesti tuomio 10.9.2014, Ben Alaya, C‑491/13, EU:C:2014:2187, 30 kohta).
46
Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin vastaamiseksi on täsmennettävä, mitä kyseisen 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuun varojen käsitteeseen sisältyy, ja erityisesti määritettävä, riippuuko se erityisistä perusteista, jotka liittyvät kyseessä olevien varojen luonteeseen, niiden alkuperään, siihen perusteeseen, jolla kolmannen maan kansalainen vetoaa kyseisiin varoihin, tai siihen, millä tavoin varat ovat hänen käytettävissään.
47
Mainitun 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetään tältä osin, että kolmannen maan kansalaisen on osoitettava asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä, että hänellä on suunnitellun oleskelun aikana riittävät varat toimeentuloa ja paluumatkaa varten ilman, että hänen tarvitsee turvautua kyseisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään myös, että riittävien varojen arvioinnin on perustuttava tapauksen yksilölliseen tutkimiseen ja siinä on otettava huomioon varat, jotka ovat peräisin muun muassa avustuksista tai apurahoista, voimassa olevasta työsopimuksesta tai sitovasta työtarjouksesta taikka rahallisesta sitoumuksesta, joka on saatu oppilasvaihtojärjestöltä, harjoittelijoita vastaanottavalta yksiköltä, vapaaehtoisjärjestöltä, isäntäperheeltä tai au paireja välittävältä järjestöltä.
48
Koska kyseiseen 7 artiklan 1 kohdan e alakohtaan ei sisälly mitään viittausta jäsenvaltioiden kansalliseen oikeuteen, siinä käytetty käsite ”varat” on katsottava unionin oikeuden itsenäiseksi käsitteeksi ja sitä on tulkittava yhtenäisesti unionin alueella riippumatta luokitteluista jäsenvaltioissa siten, että otetaan huomioon kyseisen säännöksen sanamuoto ja asiayhteys sekä sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. analogisesti tuomio 3.10.2019, X (Pitkään oleskelleet henkilöt – Vakaat, säännölliset ja riittävät varat), C‑302/18, EU:C:2019:830, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Ensinnäkin direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan sanamuodosta on todettava, että kyseisessä säännöksessä mainitaan – kuten tämän tuomion 47 kohdasta ilmenee – eräitä varoja, jotka voidaan ottaa huomioon, kuten avustus, apuraha tai vapaaehtoisohjelmaan osallistuvan laitoksen ilmoitus vastattavaksi ottamisesta. Tämän luettelon ei‑tyhjentävä luonne, joka ilmaistaan ilmaisulla ”muun muassa”, osoittaa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut antaa varojen käsitteelle laaja ulottuvuus eikä se näin ollen ole katsonut, että sen arvioimiseksi, täyttyykö riittäviä varoja koskeva edellytys, tietyt varat olisi suljettava pois.
50
Tämän toteamuksen vahvistaa vaatimus, jonka mukaan kyseisen säännöksen nojalla varojen riittävyyden arviointi perustuu yksittäistapauksen tapauskohtaiseen tarkasteluun. Tästä seuraa, että tällaisen arvioinnin kohteena on oltava ainoastaan sen tarkistaminen, että asianomaisella kolmannen maan kansalaisella voi suunnitellun oleskelun aikana olla riittävät varat elinkustannustensa kattamiseen asianomaisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään turvautumatta ja paluumatkansa kuluihin, eikä ole tarpeen varmistaa lisäksi, että kyseessä olevat varat täyttävät erityiset kriteerit, jotka koskevat muun muassa niiden luonnetta, alkuperää tai tapaa, jolla asianomaisella kolmannen maan kansalaisella on nämä varat käytettävissään.
51
Tämän yksilöllisen tarkastelun yhteydessä direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetään lisäksi sellaisten varojen huomioon ottamisesta, joiden olemassaolo on osoitettu muun muassa vapaaehtoisohjelmaan osallistuvan organisaation antamalla ilmoituksella vastattavaksi ottamisesta. Tästä seuraa, että kyseisessä säännöksessä ei velvoiteta asianomaista kolmannen maan kansalaista osoittamaan, että hänellä voi olla tällaiset varat käytettävissään lopullisesti ja rajoittamattomasti niin kuin kyse olisi hänen omista tuloistaan tai varoistaan.
52
Näin ollen kyseisen säännöksen sanamuoto viittaa siihen, että riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttyminen ei riipu siitä, ovatko varat, jotka asianomaisella kolmannen maan kansalaisella on suunnitellun oleskelun aikana, tuloa vai varallisuutta, eikä siitä, millä perusteella hän on hankkinut nämä varat, tai siitä, ovatko ne hänen käytettävissään lopullisesti ja rajoittamattomasti niin kuin ne olisivat hänen omia varojaan. Tällaiset kriteerit ovat lisäedellytyksiä, joita jäsenvaltiot eivät voi asettaa, kuten tämän tuomion 45 kohdassa on muistutettu.
53
Toiseksi tällaista tulkintaa tukee asiayhteys, johon direktiivi 2016/801 kuuluu ja johon kuuluvat erottamattomana osana unionin oikeuden välineet, joissa oikeus oleskella jäsenvaltion alueella säädetään riippuvaksi kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädettyä varoja koskevaa edellytystä vastaavan edellytyksen täyttymisestä.
54
Tältä osin on syytä todeta, että direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan muun muassa, jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle.
55
Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, kyseiseen säännökseen sisältyvää ilmaisua ”on riittävät varat” on tulkittava siten, että on riittävää, että unionin kansalaisella on tällaiset varat, eikä kyseisessä säännöksessä aseteta mitään vaatimuksia niiden alkuperän suhteen, joten nuo varat voivat tulla esimerkiksi kolmannen maan kansalaiselta (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, Singh ym., C‑218/14, EU:C:2015:476, 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Erityisesti direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty riittäviä varoja koskeva edellytys ei edellytä, että asianomaisella henkilöllä itsellään on oltava tällaiset varat, koska unionin tuomioistuin on muun muassa todennut, että hän voi vedota hänen mukanaan tulevan perheenjäsenen varoihin (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, Singh ym., C‑218/14, EU:C:2015:476, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Samoin direktiivin 2003/109 5 artiklan, joka koskee jäsenvaltion alueella pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman saamisen edellytyksiä, 1 kohdan a alakohdassa säädetään muun muassa, että jäsenvaltion on vaadittava kolmannen maan kansalaista osoittamaan, että hänellä on sekä itselleen että huollettavinaan oleville perheenjäsenille vakaat ja säännölliset varat, jotka riittävät hänen itsensä ja hänen perheenjäsentensä elättämiseen turvautumatta kyseisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään.
58
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettujen varojen alkuperä ei ole asianomaiselle jäsenvaltiolle ratkaiseva arviointiperuste sen tarkistamiseksi, täyttävätkö ne kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2019, X (Pitkään oleskelleet henkilöt – Vakaat, säännölliset ja riittävät varat), C‑302/18, EU:C:2019:830, 41 kohta).
59
Unionin tuomioistuin on erityisesti katsonut, että direktiivin 2003/109 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen varojen käsite ei tarkoita ainoastaan pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen aseman hakijan omia varoja vaan se voi tarkoittaa myös kolmannen tämän hakijan käyttöön antamia varoja, kunhan niiden katsotaan hakijan henkilökohtainen tilanne huomioon ottaen täyttävän kyseisessä säännöksessä säädetyt vaatimukset (ks. vastaavasti tuomio 3.10.2019, X (Pitkään oleskelleet henkilöt – Vakaat, säännölliset ja riittävät varat), C‑302/18, EU:C:2019:830, 44 kohta).
60
Näin ollen direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja direktiivin 2003/109 5 artiklan 1 kohdan a alakohta, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut, vahvistavat, että jotta voidaan analogisesti arvioida, täyttyykö direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetty riittäviä varoja koskeva edellytys, tältä osin merkitykselliset varat eivät riipu siitä, täyttyvätkö tietyt erityiset kriteerit, jotka koskevat näiden varojen yksilöintiä tuloksi tai varallisuudeksi tai perustetta, jolla asianomainen kolmannen maan kansalainen on saanut ne, taikka sitä, että ne ovat hänen käytettävissään lopullisesti ja rajoittamattomasti niin kuin ne olisivat hänen omiaan.
61
Kolmanneksi direktiivin 2016/801 tavoitteet tukevat myös tätä kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan e alakohdan tulkintaa.
62
Mainitun direktiivin johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa nimittäin todetaan muun muassa, että unionin ulkopuolelta saadaan maahanmuuton kautta erittäin osaavia ihmisiä ja että näillä ihmisillä on tärkeä osa muodostettaessa unionin keskeistä voimavaraa, osaamispääomaa, ja varmistettaessa älykäs, kestävä ja osallistava kasvu.
63
Lisäksi direktiivillä 2016/801 pyritään sen johdanto-osan 20 perustelukappaleen mukaan tukemaan eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun tavoitteita kehittää yhteisvastuullisuutta, keskinäistä ymmärrystä ja suvaitsevaisuutta nuorten ja niiden yhteiskuntien keskuudessa, joissa he elävät, vahvistamalla samalla osaltaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja edistämällä nuorten aktiivista osallistumista yhteiskunnallisiin asioihin. Kyseisen direktiivin johdanto-osan 21 perustelukappaleessa todetaan myös, että jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus soveltaa tämän direktiivin säännöksiä vaihto-oppilaisiin, muihin kuin eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun piirissä työskenteleviin vapaaehtoistyöntekijöihin ja au paireihin, jotta heidän maahantuloaan ja oleskeluaan voitaisiin helpottaa ja varmistaa heidän oikeutensa.
64
Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti korostanut ratkaisuehdotuksensa 48 kohdassa, tästä seuraa, että direktiivillä 2016/801 pyritään helpottamaan tässä tapauksessa vapaaehtoistyöntekijöiden maahantuloa ja oleskelua, kunhan näillä henkilöillä on tarvittavat varat, jotta he eivät muodostu rasitteeksi asianomaiselle jäsenvaltiolle ja erityisesti sen sosiaalihuoltojärjestelmälle.
65
Viimeksi mainitun tavoitteen saavuttamiseksi riittää, että kolmannen maan kansalainen, joka on hakenut oleskelulupaa muun muassa vapaaehtoistyötä varten, esittää näytön siitä, että hänellä on suunnitellun oleskelun aikana riittävät varat. Tältä osin erityisillä kriteereillä, jotka liittyvät siihen, ovatko nämä varat tuloa tai varallisuutta, perusteeseen, jolla asianomainen kolmannen maan kansalainen voi vedota niihin, tai siihen, että ne ovat kyseisen kansalaisen käytettävissä lopullisesti ja rajoittamattomasti niin kuin ne olisivat hänen omiaan, ei ole sellaisenaan merkitystä. Se, että kyseisten varojen olisi täytettävä tällaisia edellytyksiä arvioitaessa sitä, täyttyykö riittäviä varoja koskeva edellytys, merkitsisi lisäedellytysten käyttöön ottamista kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädettyihin edellytyksiin nähden ja olisi näin ollen omiaan estämään niiden tavoitteiden toteutumisen, jotka mainitulla direktiivillä pyritään saavuttamaan.
66
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevia varoja koskevat OS:n ilmoitukset ovat vaihdelleet, koska hän on luokitellut nämä varat toisinaan lainaksi ja toisinaan lahjaksi. On kuitenkin todettava, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, sillä seikalla, että OS:n olisi mahdollisesti palautettava setänsä antamat rahamäärät vapaaehtoistyön päättymisen jälkeen, ei ole merkitystä sen kannalta, onko hänellä riittävät varat tätä tarkoitusta varten asianomaisen jäsenvaltion alueella suunnitellun oleskelun aikana.
67
Kaikesta edellä todetusta seuraa, että riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttyminen ei voi riippua siitä, osoittaako asianomainen kolmannen maan kansalainen tiettyjen sellaisten erityisten kriteerien täyttyvän, jotka koskevat näiden varojen yksilöintiä tuloksi tai varallisuudeksi tai perustetta, jolla hän on saanut nämä varat, taikka sitä, että ne ovat hänen käytettävissään lopullisesti ja rajoittamattomasti niin kuin ne olisivat hänen omiaan, koska tämä merkitsisi sitä, että riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttymiselle asetettaisiin vaatimuksia, jotka ylittävät direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyt vaatimukset.
68
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset koskevat myös niiden todisteiden todistusarvoa, joilla riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttyminen pyritään osoittamaan, ja erityisesti sitä merkitystä, joka tätä edellytystä arvioitaessa on annettava tältä osin annettujen ilmoitusten johdonmukaisuudelle, kun asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle ei ole ilmoitettu, että hänen oleskelulupahakemuksensa vapaaehtoistyötä varten voidaan hylätä jo pelkästään sillä perusteella, että nämä ilmoitukset eivät ole johdonmukaisia.
69
Kuten myös julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 54 kohdassa, riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttymisen edellytykseksi voidaan asettaa se, että asianomainen kolmannen maan kansalainen esittää tiettyjä todisteita, vain siltä osin kuin nämä todisteet liittyvät tähän edellytykseen liittyviin vaatimuksiin eivätkä lisävaatimuksiin, jotka ylittävät direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa asetetut vaatimukset.
70
Nyt käsiteltävässä asiassa on huomautettava, että vaikka asianomaisen kolmannen maan kansalaisen käytettävissä olevien varojen luonne, se peruste, jolla hän vetoaa kyseisiin varoihin, ja varojen käytettävissä olemisen edellytykset eivät sellaisinaan saa olla lisävaatimuksia, joita riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttymiselle asetettaisiin, on kuitenkin niin, että tällaiset seikat voivat olla merkityksellisiä todisteita arvioitaessa, täyttyykö tämä edellytys.
71
Tässä yhteydessä on myös korostettava, että unionin tuomioistuin on katsonut, että direktiivin 2016/801 nojalla opiskelua varten myönnettävää oleskelulupaa hakevan henkilön tapauksessa hänen opintosuunnitelmaansa liittyvien ilmoitusten epäjohdonmukaisuudet voivat olla yksi väärinkäytön toteamiseen vaikuttavista objektiivisista olosuhteista, kunhan ne ovat riittävän ilmeisiä ja niitä arvioidaan kaikkien käsiteltävään asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden valossa (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Perle, C‑14/23, EU:C:2024:647, 53 kohta).
72
Näistä seikoista seuraa, että direktiivin 2016/801 mukaisen maahanpääsyhakemuksen yhteydessä asianomaisen kolmannen maan kansalaisen käytettävissä olevia varoja koskevien ilmoitusten epäjohdonmukaisuudet voivat olla viite, jonka perusteella voidaan tunnistaa tilanne, jossa kyseisessä direktiivissä säädetyt edellytykset muun muassa oleskeluluvan myöntämiselle vapaaehtoistyötä varten eivät täyty.
73
Tällaisten epäjohdonmukaisuuksien osalta jäsenvaltioita ei myöskään voida velvoittaa varoittamaan etukäteen alueelleen pääsyä koskevan hakemuksen tekeviä kolmansien maiden kansalaisia siitä, että heidän hakemuksensa tueksi annettujen ilmoitusten epäjohdonmukaisuus voi johtaa haetun oleskeluluvan epäämiseen.
74
On kuitenkin syytä muistuttaa, että direktiivin 2016/801 34 artiklan 3 kohdassa säädetään muun muassa, että jos hakemuksen tueksi toimitetut tiedot tai asiakirjat ovat puutteelliset, toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava hakijalle kohtuullisen ajan kuluessa, mitä lisätietoja vaaditaan, ja asetettava niiden toimittamista varten kohtuullinen määräaika. Kuten julkisasiamies on lähinnä todennut ratkaisuehdotuksensa 63 kohdassa, tästä seuraa, että mikäli hakemuksen käsittelyn aikana annettujen ilmoitusten mahdollisen epäjohdonmukaisuuden vuoksi vaikuttaa siltä, että riittäviä varoja koskevan edellytyksen täyttymisen arvioimiseksi tarvittavat tiedot puuttuvat, hakijalle on annettava kohtuullinen mahdollisuus tällaisten tietojen toimittamiseen.
75
Tältä osin on täsmennettävä, että tällaiset epäjohdonmukaisuudet eivät voi olla esteenä oleskeluluvan myöntämiselle, jos direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohdassa edellytetystä yksittäistapauksen tapauskohtaisesta tarkastelusta ilmenee, että epäjohdonmukaisuuksista huolimatta asianomaisella kolmannen maan kansalaisella on suunnitellun oleskelun aikana riittävät varat, jolloin hän täyttää riittäviä varoja koskevan edellytyksen.
76
Näin ollen epäjohdonmukaisuuksien toteaminen hakijan antamissa ilmoituksissa suunnitellun oleskelun aikana hänen käytettävissään olevista varoista ei lähtökohtaisesti riitä perusteeksi haetun oleskeluluvan epäämiselle, jollei tällaisista epäjohdonmukaisuuksista ilmene selvästi, että riittäviä varoja koskeva edellytys ei täyty.
77
Haetun oleskeluluvan epääminen pelkästään sillä perusteella, että ilmoitukset hakijan käytettävissä suunnitellun oleskelun aikana olevista varoista ovat vaihdelleet hallinnollisen menettelyn aikana, merkitsisi direktiivin 2016/801 5 artiklan 3 kohdassa säädettyjen vaatimusten vastaisesti sitä, että oleskeluluvan myöntämisen edellytykseksi asetettaisiin kyseisessä direktiivissä säädettyjen edellytysten lisäksi muita edellytyksiä, mitä jäsenvaltiot eivät saa tehdä, kuten tämän tuomion 45 kohdassa on muistutettu.
78
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, mikä vaikutus pääasiassa on unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteella, koska vaatimukset, jotka liittyvät yhtäältä kolmannen maan kansalaisen ilmoittamien varojen lähteenä olevien tulojen tai varojen yksilöintiin ja siihen, millä perusteella hän on saanut kyseiset varat, sekä siihen, että ne ovat lopullisesti ja rajoittamattomasti hänen käytettävissään niin kuin ne olisivat hänen omiaan, ja toisaalta hänen näitä eri seikkoja koskevien lausumiensa johdonmukaisuuteen, perustuvat ylimmän kansallisen tuomioistuimen, jonka ratkaisut ovat sitovia ennakkotapauksena, oikeuskäytäntöön.
79
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteella vahvistetaan unionin oikeuden etusija jäsenvaltioiden oikeuteen nähden. Kyseinen periaate velvoittaa siis kaikki jäsenvaltioiden elimet huolehtimaan unionin eri oikeussääntöjen täyden vaikutuksen toteutumisesta, eikä jäsenvaltioiden oikeudella voida puuttua siihen vaikutukseen, joka näillä eri oikeussäännöillä katsotaan olevan näiden valtioiden alueella. Tästä seuraa, että unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen nojalla se, että jäsenvaltio vetoaa kansallisen oikeuden säännöksiin, vaikka ne olisivat perustuslain tasoisia, ei saa vahingoittaa unionin oikeuden yhtenäisyyttä ja tehokkuutta (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
80
Tässä yhteydessä on mainittava, että kansallinen tuomioistuin, joka on käyttänyt sille SEUT 267 artiklassa annettua mahdollisuutta, on käsiteltävänään olevan asian ratkaisussa sidottu tulkintaan, jonka unionin tuomioistuin antaa unionin oikeuden säännöksistä, ja sen on siis tarvittaessa sivuutettava ylemmän kansallisen tuomioistuimen arvioinnit, jos se katsoo unionin tuomioistuimen tulkinnan perusteella, etteivät ne ole unionin oikeuden mukaisia, ja tarvittaessa jätettävä soveltamatta kansallista oikeussääntöä, jolla se velvoitetaan noudattamaan ylemmän tuomioistuimen ratkaisuja (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
81
Tällaisessa tilanteessa vaatimus unionin oikeuden täyden vaikutuksen varmistamisesta merkitsee sitä, että kansallinen tuomioistuin on velvollinen tarvittaessa muuttamaan vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jos se perustuu sellaiseen kansallisen oikeuden tulkintaan, joka on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa (tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
82
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on siis pääasian ratkaisemiseksi sidottu unionin tuomioistuimen esittämään unionin oikeuden tulkintaan, ja sen on tarvittaessa sivuutettava Kúrian oikeuskäytäntöön perustuva arviointi siitä huolimatta, että sen olisi kansallisen oikeuden nojalla lähtökohtaisesti noudatettava sitä, jos kyseinen tuomioistuin katsoo unionin tuomioistuimen esittämän tulkinnan perusteella, ettei kyseinen arviointi ole unionin oikeuden mukainen.
83
Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta on tulkittava siten, että
–
yhtäältä kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan e alakohta on esteenä kansalliselle käytännölle, jossa edellytetään sellaisen kolmannen maan kansalaisen tapauksessa, joka hakee oleskelulupaa vapaaehtoistyötä varten, että jotta kyseisessä säännöksessä säädetyn riittäviä varoja koskevan edellytyksen voidaan katsoa täyttyvän, kyseisen kolmannen maan kansalaisen on osoitettava tiettyjen sellaisten erityisten kriteerien täyttyminen, jotka liittyvät näiden varojen lähteenä olevien tulojen tai varojen yksilöintiin ja siihen, millä perusteella hän on saanut kyseiset varat, sekä siihen, että ne ovat lopullisesti ja rajoittamattomasti hänen käytettävissään niin kuin ne olisivat hänen omiaan, minkä lisäksi näiden ilmoitusten on oltava johdonmukaisia, ja
–
kun toisaalta otetaan huomioon unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate, näin on myös silloin, kun nämä vaatimukset perustuvat ylimmän kansallisen tuomioistuimen, jonka ratkaisut ovat sitovia ennakkotapauksena, oikeuskäytäntöön.
Oikeudenkäyntikulut
84
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tutkimusta, opiskelua, harjoittelua, vapaaehtoistyötä, oppilasvaihto-ohjelmaa tai koulutushanketta ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä 11.5.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/801 7 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta
on tulkittava siten, että
–
yhtäältä kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan e alakohta on esteenä kansalliselle käytännölle, jossa edellytetään sellaisen kolmannen maan kansalaisen tapauksessa, joka hakee oleskelulupaa vapaaehtoistyötä varten, että jotta kyseisessä säännöksessä säädetyn riittäviä varoja koskevan edellytyksen voidaan katsoa täyttyvän, kyseisen kolmannen maan kansalaisen on osoitettava tiettyjen sellaisten erityisten kriteerien täyttyminen, jotka liittyvät näiden varojen lähteenä olevien tulojen tai varojen yksilöintiin ja siihen, millä perusteella hän on saanut kyseiset varat, sekä siihen, että ne ovat lopullisesti ja rajoittamattomasti hänen käytettävissään niin kuin ne olisivat hänen omiaan, minkä lisäksi näiden ilmoitusten on oltava johdonmukaisia, ja
–
kun toisaalta otetaan huomioon unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate, näin on myös silloin, kun nämä vaatimukset perustuvat ylimmän kansallisen tuomioistuimen, jonka ratkaisut ovat sitovia ennakkotapauksena, oikeuskäytäntöön.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: unkari.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.