61997CC0189_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Onko neuvosto loukannut parlamentille kuuluvia oikeuksia sillä, että se on käyttänyt Euroopan yhteisön ja Mauritanian islamilaisen tasavallan välistä yhteistyötä merikalastuksen alalla koskevan sopimuksen tekemisestä ja sen soveltamissäännöistä 24 päivänä helmikuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 408/97(1) (jäljempänä riidanalainen asetus) antamisen oikeudellisena perusteena EY:n perustamissopimuksen 43 artiklan ohella 228 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa eikä toista alakohtaa, jonka mukaan sopimuksen tekeminen edellyttää Euroopan parlamentin puoltavaa lausuntoa? Tämä on lyhyesti todettuna kysymys, joka yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava päättäessään siitä, onko parlamentin neuvostoa, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vastaan nostama asetuksen kumoamiskanne perusteltu.
2 Ennen sen tutkimista, ovatko Euroopan parlamentin riidanalaisen asetuksen pätevyyttä vastaan esittämät kanneperusteet perusteltuja, on syytä lyhyesti palauttaa mieliin Mauritanian kanssa tehdyn sopimuksen olennainen päämäärä ja neuvoston ja parlamentin välille syntyneen ja tähän oikeudenkäyntiin johtaneen riidan eri vaiheet.
3 Tällä Mauritanian kanssa 1.8.1996 alkaen viideksi vuodeksi tehdyllä sopimuksella mahdollistetaan Euroopan yhteisön kalastusaluksien pääsy Mauritanian suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluville vesille muun muassa yhteisön suorittamaa rahallista korvausta vastaan.
4 Kyseisestä korvauksesta säädetään sopimuksen liitteenä olevassa pöytäkirjassa, jossa vahvistetaan seuraavat korvausmäärät:
- ensimmäinen vuosi: 55 160 000 ecua - toinen vuosi:
54 360 000 ecua - kolmas vuosi:
53 560 000 ecua - neljäs vuosi:
52 160 000 ecua - viides vuosi:
51 560 000 ecua
yhteensä 266,8 miljoonaa ecua.
5 Sopimusneuvottelut käytiin Mauritanian irtisanottua aikaisemman sopimuksen. Komissio antoi 9.9.1996 neuvostolle kaksi tätä sopimusta koskevaa ehdotusta. Niistä ensimmäinen koski sopimuksen väliaikaisesta soveltamisesta tehtävää neuvoston päätöstä, jonka neuvosto teki sittemmin 26.11.1996, ja toinen sopimuksen tekemisestä annettavaa neuvoston asetusta.
6 Viimeksi mainittu ehdotus tehtiin EY:n perustamissopimuksen ja "erityisesti sen 43 artiklan ja 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan" perusteella; viimeksi mainitun määräyksen mukaan sopimuksen tekemiseen vaaditaan parlamentin puoltava lausunto. Neuvosto kuitenkin kuuli parlamenttia perustamalla pyyntönsä perustamissopimukseen ja "erityisesti sen 43 artiklaan yhdessä 228 artiklan 2 kohdan ja 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa", eli se luopui edellyttämästä parlamentin puoltavaa lausuntoa ja korvasi sen pelkällä parlamentin lausunnolla.
7 Asian käsiteltäväkseen saanut parlamentin toimivaltainen valiokunta asettui kannattamaan suunnitellun sopimuksen tekemistä kuitenkin sillä varauksella, että se halusi säilyttää komission ehdottaman oikeudellisen perustan, jonka mukaan sopimuksen tekeminen edellytti parlamentin puoltavaa lausuntoa. Se katsoi, että sopimuksesta aiheutuisi perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja huomionarvoisia vaikutuksia talousarvioon.
8 Parlamentti teki 28.11.1996 päätöksen Euroopan yhteisön ja Mauritanian islamilaisen tasavallan välistä yhteistyötä merikalastuksen alalla koskevan sopimuksen tekemisestä ja sen soveltamissäännöistä annetusta neuvoston asetusta koskevasta ehdotuksesta.(2)
Parlamentti vaihtoi neuvoston käyttämän oikeudellisen perustan perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toiseksi alakohdaksi ja puolsi lausunnossaan kysymyksessä olevan sopimuksen tekemistä.
9 Neuvosto antoi 24.2.1997 asetuksen N:o 408/97 palauttamalla oikeudelliseksi perustaksi 228 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan ja viittaamalla "Euroopan parlamentin lausuntoon".
10 Näiden asian eri käänteiden kertaamisen jälkeen käsittelen parlamentin esittämää kahta kanneperustetta. Parlamentin mukaan molempien kanneperusteiden voidaan katsoa liittyvän olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen ja loukkaavan sille kuuluvia oikeuksia EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitetulla tavalla.
11 Ensimmäinen kanneperuste koskee perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan rikkomista sillä, että riidanalaisen asetuksen oikeudelliseksi perustaksi oli valittu 3 kohdan ensimmäinen alakohta.
12 Toinen kanneperuste koskee EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomista sillä, että asetuksesta puuttuvat kaikki perustelut, joista kävisi ilmi ne syyt, joiden perusteella neuvosto uskoi vastoin komission ehdotusta voivansa ainoastaan kuulla parlamenttia ja antaa asetuksen vetoamalla parlamentin kuulemiseen siitä huolimatta, että parlamentti oli halunnut edellyttää puoltavaa lausuntoa.
13 Koska komissio väittää, että kanteen tutkittavaksi ottamista koskevat edellytykset eivät täyty toisen kanneperusteen osalta, katson, että se on käsiteltävä ensimmäisenä.
Perustelujen puuttumista koskeva kanneperuste
14 Parlamentti esittää, että koska riidanalaisen asetuksen perustelukappaleissa viitataan perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan ensimmäiseen alakohtaan selittämättä ollenkaan, miksi oli valittu tämä oikeudellinen perusta 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan sijasta, asiassa on rikottu 190 artiklaa ja siten olennaisia menettelymääräyksiä ja loukattu sille kuuluvia oikeuksia.
15 Vaikka parlamentti on tietoinen siitä, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut kaksi kertaa, nimittäin asiassa C-156/93, parlamentti vastaan komissio, 13.7.1995 antamassaan tuomiossa(3) ja asiassa C-303/94, parlamentti vastaan neuvosto, 18.6.1996 antamassaan tuomiossa,(4) että parlamentin kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat siltä osin kuin se perustuu perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomiseen, jos parlamentti ei ole osoittanut asianmukaisella tavalla, miten tämä rikkominen, mikäli se oletettaisiin tapahtuneeksi, saattaisi loukata sen oikeuksia, parlamentti on pyrkinyt näyttämään, että perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomisen ja sille kuuluvien oikeuksien välillä on yhteys.
16 Parlamentti katsoo, että tämä yhteys on se, että sen osallistumisintensiteetti päätösmenettelyssä on vähentynyt siksi, että neuvosto muutti säädöksen oikeudellista perustaa komission ehdotuksessa olleeseen perustaan verrattuna. Parlamentti korostaa myös, että yhteisöjen tuomioistuimessa nyt tutkittavana olevaan asiaan liittyy erityispiirteitä, joiden vuoksi perustelut ovat erityisen tärkeitä, jos on valittava perustamissopimuksen 228 artiklaan sisältyvistä vaihtoehdoista ja otettava kantaa avoimuuden periaatteeseen, jonka on oltava keskeisellä sijalla toimielinten toimenpiteissä. Parlamentti vetoaa tältä osin siihen, että koska asetuksessa ei ollut millään tavoin perusteltu sitä, miksi oli päätetty poiketa kahden muun toimielimen näkemyksestä, jota neuvoston ei täysin pyyteettömästi esittämän näkemyksen mukaan ei myöskään ollut mitenkään perusteltu, siinä ei ollut noudatettu millään tavoin avoimuuden vaatimuksia.
17 Parlamentin päättely ei tunnu mielestäni kuitenkaan vakuuttavalta, sillä en ymmärrä, miksi sillä, että neuvosto on viitannut sellaiseen määräykseen, jossa edellytetään pelkkää parlamentin lausuntoa, selittämättä, miksi se teki niin, voitaisiin loukata parlamentille kuuluvia oikeuksia. Jos neuvoston menettelyssä ylipäätään on jotakin, jolla näitä oikeuksia voitaisiin mahdollisesti loukata, se on se, että tämä oikeudellinen perusta oli valittu puoltavaa lausuntoa edellyttävän oikeudellisen perustan sijasta, mutta se, onko tätä valintaa selitetty, näyttää mielestäni yhdentekevältä parlamentille kuuluvien oikeuksien puolustamisen kannalta.
18 Sitä paitsi on varmaa, että parlamentti ei ole voinut koskaan olla epävarma niistä syistä, joiden perusteella neuvosto valitsi mieluummin perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan tietyn alakohdan kuin jonkin toisen. Mauritanian kanssa tehdyn kalastussopimuksen kaltainen sopimus voi nimittäin vaatia luonteensa ja kohteensa vuoksi parlamentin puoltavaa lausuntoa ainoastaan, jos siitä aiheutuu huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon. Se, että neuvosto tekee päätöksen 3 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella, osoittaa selvimmällä mahdollisella tavalla, että sen mielestä tämä edellytys ei täyty tässä asiassa.
19 Tietysti voidaan katsoa, että olisi voinut olla parempi, että yhteisöjen tuomioistuin olisi edellä mainituissa tuomioissa muotoillut päätöksensä pikemminkin siten, että se olisi selvästi sulkenut pois kaikki mahdolliset yhteydet perustamissopimuksen 190 artiklan ja parlamentille kuuluvien oikeuksien loukkaamisen välillä sen sijaan, että se turvautui sanamuotoon, jonka mukaan parlamentti ei ollut kyseisessä tapauksessa näyttänyt, että sellainen yhteys oli olemassa. Joka tapauksessa katson, että neuvosto on perustellusti vaatinut yhteisöjen tuomioistuinta jättämään perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomista koskevan kanneperusteen tutkimatta.
Oikeudellisen perustan valintaa koskeva kanneperuste
20 Parlamentin esittämä toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisen asetuksen oikeudellinen perusta on valittu virheellisesti, ei sen sijaan aiheuta mitään tutkittavaksi ottamista koskevia ongelmia, sillä asiassa on täysin kiistatonta, että se, että neuvosto on käyttänyt sellaista säännöstä, jossa edellytetään pelkkää parlamentin lausuntoa sellaisen toisen säännöksen sijasta, jossa edellytetään puoltavaa lausuntoa, on suorassa suhteessa parlamentille kuuluvien oikeuksien laajuuteen.
21 Neuvosto tosin toteaa nimenomaista oikeudenkäyntiväitettä tekemättä, että nyt esillä oleva oikeusriita on puhtaasti teoreettinen, koska parlamentti on osoittanut hyväksyvänsä sopimuksen sisällön antamalla puoltavan lausunnon.
22 Jos ymmärrän neuvoston lausuman oikein, se arvostelee parlamenttia perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan tulkinnasta Mauritanian kanssa tehdyn sopimuksen solmimisen yhteydessä ilmenneiden mielipide-erojen käyttämisestä pelkkänä tekosyynä saadakseen yhteisöjen tuomioistuimen määrittämään tulevaisuutta varten ne arviointiperusteet, joilla olisi yksilöitävä sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon.
23 Minusta näyttää hyvin todennäköiseltä, että parlamentin päämäärä sen nostaessa tämän kanteen oli tällainen, mutta minun tehtäväni ei ole kantaa siitä huolta sen enempää. Jos parlamentti toimii oikeuksiensa puolustamista koskevien rajojen sisällä, sen ei tarvitse sen enempää kuin muidenkaan toimielinten näyttää, että sillä on oikeussuojaintressi. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuimen - ja yksin sen - tehtävänä on päättää, onko syytä selvittää riidanalaisen asetuksen pätevyyttä koskevan hyvin konkreettisen ongelman ratkaisemiseksi, mitkä ovat ne arviointiperusteet, joiden perusteella sopimusten katsotaan olevan sellaisia, että niillä on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, sillä tavoin, että toimielimet voivat luottaa näihin arviointiperusteisiin tulevaisuudessa.
24 Kuten parlamentti, neuvosto ja väliintulijana oleva Espanjan kuningaskunta ovat katsoneet, tutkittavana olevassa kanteessa esiin tuleva konkreettinen kysymys on se, onko Mauritanian kanssa tehty vuoden 1996 kalastussopimus katsottava sopimukseksi, jolla on perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja "huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon".
25 Ennen asianosaisten esittämien, niiden vastakkaisia kantoja tukevien väitteiden tutkimista on syytä palauttaa mieliin 228 artiklan tai ainakin sen kolmen ensimmäisen kohdan sisältö.
"1. Tapauksissa, joissa tämän sopimuksen määräysten mukaan tehdään yhteisön ja yhden tai useamman valtion tai kansainvälisen järjestön välinen sopimus, komissio antaa suosituksia neuvostolle, joka valtuuttaa komission aloittamaan tarvittavat neuvottelut. Komissio käy näitä neuvotteluja kuullen erityiskomiteoita, joita neuvosto nimeää avustamaan komissiota tässä tehtävässä, sekä noudattaen direktiivejä, joita neuvosto voi antaa komissiolle osoitettuina.
Käyttäessään tällä kohdalla sille annettua toimivaltaa neuvosto tekee ratkaisunsa määräenemmistöllä, lukuun ottamatta 2 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuja tapauksia, joissa se tekee ratkaisunsa yksimielisesti.
2. Jollei komission toimivallasta näissä asioissa muuta johdu, sopimuksen tekee neuvosto määräenemmistöllä komission ehdotuksesta. Neuvosto tekee ratkaisunsa yksimielisesti, jos sopimus koskee alaa, jolla sisäisten sääntöjen antamisen edellytyksenä on yksimielisyys, tai jos on kysymys 238 artiklassa tarkoitetuista sopimuksista.
3. Neuvosto tekee sopimukset Euroopan parlamenttia kuultuaan, 113 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja sopimuksia lukuun ottamatta, sopimukset aloilla, joilla sisäiset säännöt annetaan 189 b tai 189 c artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen, mukaan luettuina. Euroopan parlamentti antaa lausuntonsa määräajassa, jonka neuvosto voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Jos lausuntoa ei anneta määräajassa, neuvosto voi tehdä ratkaisunsa.
Poiketen siitä mitä edellisessä alakohdassa määrätään, 238 artiklassa tarkoitetut sopimukset, sopimukset, joissa määrätään erityisistä toimielinjärjestelmistä järjestämällä yhteistyömenettelyjä, sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, sekä sopimukset, joista aiheutuu muutos 189 b artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen annettuun säädökseen, tehdään sen jälkeen, kun Euroopan parlamentin puoltava lausunto on saatu.
Neuvosto ja Euroopan parlamentti voivat kiireellisissä tapauksissa sopia määräajasta puoltavan lausunnon antamiselle."
26 Parlamentti katsoo, että vuoden 1996 kalastussopimuksen on katsottava kuuluvan käsitteen sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, piiriin, kun otetaan huomioon määrät, jotka yhteisö on sitoutunut suorittamaan Mauritanialle, ja vetoaa tämän väitteen tueksi kannekirjelmässään useisiin seikkoihin, joiden perusteella tätä käsitettä on sen mielestä tulkittava.
27 Se toteaa aluksi, että Euroopan unionista tehdyllä sopimuksella, josta 228 artiklan nykyinen sanamuoto on peräisin, haluttiin Euroopan unionin demokratian edistämiseksi vahvistaa parlamentin toimivaltaa yhteisön tekemien kansainvälisten sopimusten alalla.
28 Tätä nykyä sääntönä on, että parlamenttia kuullaan pyytämällä pelkkä lausunto kaikista yhteisön tekemistä kansainvälisistä sopimuksista. Säännöstä on kaksi poikkeusta. Ensimmäinen koskee perustamissopimuksen 113 artiklaan kuuluvia sopimuksia, joihin parlamentti ei ollenkaan osallistu, minkä takia poikkeus on "negatiivinen", ja toinen perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja sopimuksia, joiden osalta poikkeus on "positiivinen", koska parlamentin osallisuus on suurempi siltä vaadittavan puoltavan lausunnon johdosta. Parlamentin mukaan sen sisäisillä toimivaltuuksilla on nykyisin vastine ulkoisella tasolla. Parlamentti toteaa edelleenkin demokratian vahvistamista toimielinten toiminnassa koskevasta näkökulmasta, että perustamissopimuksen 228 artiklaa on tulkittava vertailevan valtiosääntöoikeudellisen tutkimuksen valossa, mistä ilmenee, että suurimmassa osassa yhteisön jäsenvaltioita vaaditaan kansanedustuslaitoksen suostumus sellaisten kansainvälisten sopimusten tekemiseen, joilla on vaikutuksia talousarvioon, ja että suurimmassa osassa näistä valtioista tällaisten vaikutusten ei tarvitse edes olla huomattavia.
29 Se esittää samanlaisen ajatuskulun perusteella, että sen merkityksen perusteella, jolla sen osallistumisella kansan edustajana talousarviomenettelyyn on, käsitettä sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, ei saa tulkita suppeasti, koska sellaisten sopimusten yhteydessä on välttämätöntä käyttää menettelyä, jossa parlamentti saa merkittävän aseman siltä vaadittavan puoltavan lausunnon takia.
30 Parlamentin liikkumavara lainsäätäjänä pyritään turvaamaan sillä, että neuvoston on saatava sen puoltava lausunto tehtäessä sopimuksia, joista aiheutuu muutos yhteispäätösmenettelyssä annettuun säädökseen. Samalla tavoin parlamentin liikkumavara budjettivallan käyttäjänä pyritään turvaamaan sillä, että on säädetty hyväksyntämenettely sellaisia sopimuksia varten, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia talousarvioon.
31 Määriteltyään täten sen yhteyden, jossa käsitettä sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, on tulkittava, parlamentti esittää näkemyksensä aikaisemmista sopimuksista, joihin voidaan vedota ratkaistaessa Mauritanian kanssa tehdyn sopimuksen yhteydessä syntynyttä kiistaa.
32 Parlamentti esittää ensinnäkin yrittäneensä löytää yhdessä neuvoston ja komission kanssa hyväksyttävän tulkinnan kiistanalaisesta käsitteestä ja neuvoston esittämästä prosessinedellytystä koskevasta kysymyksestä. Se toteaa, että neuvoston kanssa olevat mielipide-erot olivat olemassa jo ennen Mauritanian kanssa tehtyä sopimusta, sillä se oli vaatinut kolmessa muussa tapauksessa saada esittää puoltavan lausunnon, mistä neuvosto oli kieltäytynyt. Nämä tapaukset olivat vuoden 1993 UNRWA-sopimus, joka käsitti 93 miljoonaa ecua jaettuna kolmelle vuodelle, Grönlannin kanssa vuonna 1994 tehty sopimus, joka käsitti 232 200 000 ecua jaettuna kuudelle vuodelle ja vuoden 1996 UNRWA-sopimus, joka käsitti 105 900 000 ecua, jaettuna kolmelle vuodelle.
33 Neuvosto on pyytänyt puoltavaa lausuntoa pelkästään Marokon kuningaskunnan kanssa vuonna 1996 tehtyyn kalastussopimukseen, joka käsitti 500 miljoonaa ecua jaettuna neljälle vuodelle. Todettuaan, että huolimatta parlamentin ponnisteluista päästä sopimukseen neuvoston kanssa niistä arviointiperusteista, joilla voitaisiin varmistaa 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan riidaton soveltaminen, neuvosto on itsepintaisesti antanut tälle määräykselle tulkinnan, jota parlamentti ei voinut hyväksyä siksi, että sillä kavennettiin sen mahdollisuuksia osallistua päätösmenettelyyn siltä vaadittavan puoltavan lausunnon antamisella, parlamentti päätti lopulta nostaa kanteen saadakseen asianmukaisina pitämänsä arviointiperusteet vahvistetuiksi.
34 Parlamentti vetoaa seuraaviin kolmeen arviointiperusteeseen, jotka eivät sen mukaan ole tyhjentäviä:
- ensimmäinen, "joka perustuu siihen, aiheutuuko sopimuksesta menoja useiden vuosien aikana",
- toinen, "joka perustuu menojen suhteelliseen osuuteen kyseiseen budjettikohtaan otetuista samanluonteisista menoista",
ja
- kolmas, "joka perustuu menojen kasvuun edellisen sopimuksen menoihin verrattuina".
35 Parlamentin mukaan kaksi ensimmäistä arviointiperustetta ovat erityisen merkityksellisiä, koska ne liittyvät ulkoisten sitoumusten antamisesta mahdollisesti johtuvaan liikkumavaran kaventumiseen, joka koskee sekä budjettivallan käyttäjää että yhteisöä kokonaisuutena.
36 Näiden kolmen arviointiperusteen soveltaminen Mauritanian kanssa tehtyyn kalastussopimukseen johtaa parlamentin mukaan selvästi siihen, että se on katsottava sopimukseksi, jolla on huomionarvoisia vaikutuksia talousarvioon.
37 Kysymyksessä olevat edellä mainitut määrät paitsi jakautuvat viidelle vuodelle, myös vastaavat parlamentin laskelmien mukaan yli 20:tä prosenttia budjettikohdasta B7-800 "Kansainväliset kalastussopimukset" ja tarkoittavat yli 225 prosentin korotusta Mauritanialle suoritettuihin määriin vuonna 1995, joka oli aikaisemman sopimuksen viimeinen soveltamisvuosi.
38 Parlamentti korostaa vielä kerran, että nämä huomionarvoiset vaikutukset talousarvioon tulevat hyvin konkreettisesti ilmi vuoden 1996 talousarvion osalta siten, että kyseistä budjettikohtaa oli tarpeen lisätä siirtämällä määrärahoja toisista talousarvion luvuista, ja katsoo vastauksessaan erityisesti, että 228 artiklan 3 kohdan toiselle alakohdalle, sellaisena kuin siitä on määrätty Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa, on välttämättä annettava tehokas vaikutus.
39 Parlamentin näkökulmasta sillä, että neuvosto rajoittaa tämän määräyksen soveltamisen poikkeustapauksiin kieltäytymällä pitämästä Mauritanian kanssa tehtävää kalastussopimusta parlamentin puoltavaa lausuntoa vaativana sopimuksena, tehdään tyhjäksi määräyksen tehokas vaikutus siitä huolimatta, että määräys ilmentää yhteisöä perustettaessa ilmaistua kiistatonta tahtoa yhdistää parlamentti eli osa budjettivaltaa käyttävästä tahosta lähemmin yhteisön ulkosuhteiden kehitykseen.
40 Parlamentin esittämät perustelut ovat täysin päinvastaisia neuvoston esittämille perusteluille, joihin väliintulija yhtyy. Neuvosto korostaa ensinnäkin, että sen kieltäytymistä osallistumasta työryhmän työhön sellaisen toimielinten välisen sopimuksen aikaansaamiseksi, jossa olisi määritelty sopimuksen, jolla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, käsite, ei voida katsoa toimielinten välisen lojaalin yhteistyön velvoitteen noudattamatta jättämiseksi, koska sellaisten sopimusten tekeminen ei ole mitenkään pakollista ja koska yhteisymmärryksen saavuttamiseksi sopivampia ovat muut käytettävät menetelmät, erityisesti yksittäisistä kohdista sopimiseen perustuva asteittaisen kehityksen käytäntö. Neuvosto ilmoittaa tämän jälkeen vastustavansa kaikkia yrityksiä käydä keskustelua 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan tulkinnasta jäsenvaltioiden valtiosääntöoikeudesta saatujen näkökulmien perusteella.
41 Neuvosto muistuttaa siitä, että yhteisön rakennelma on erityinen, mistä seuraa, että kansallista toimivaltajakoa ei saa siirtää yhteisön alalle, ja toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan toimielimet saavat toimia ainoastaan niille tällä sopimuksella annettujen toimivaltuuksien rajoissa.
42 Neuvosto kiistää yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-327/91, Ranska vastaan komissio, 9.8.1994 antamaan tuomioon(5) tukeutuen sen, että parlamentille ulkosuhteiden osalta kuuluvat toimivaltuudet voitaisiin määritellä analogian avulla parlamentilla kyseisellä alueella olevien sisäisten lainsäädännöllisten tai talousarviota koskevien toimivaltuuksien perusteella. Se esittää tältä osin, että 228 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa itsessään kielletään kaikki tämänsuuntaiset yritykset, koska siinä edellytetään parlamentin puoltavaa lausuntoa sopimuksiin, joihin sisältyy parlamentin yhteispäätösoikeuden kattamaan alaan kuuluvia määräyksiä, ainoastaan, jos sopimuksista aiheutuu muutos perustamissopimuksen 189 b artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen annettuun säännökseen.
43 Neuvoston mukaan perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toinen alakohta on poikkeus saman määräyksen ensimmäisen alakohdan säännöstä, jonka mukaan yhteisön tehdessä kansainvälisiä sopimuksia parlamenttia pyydetään antamaan pelkkä lausunto, mikä osoittaa, että tätä määräystä on kaikkien poikkeusten tavoin tulkittava suppeasti. Neuvoston mukaan huomionarvoista on ainoastaan se, mikä on merkittävää, ja tältä kannalta katsottuna parlamentin esittämät arviointiperusteet ovat sen mielestä täysin epätarkoituksenmukaisia.
44 Koska yhteisön talousarvio koskee aina yhtä vuotta, neuvoston mielestä ei voida käyttää arviointiperustetta, jonka mukaan olisi otettava huomioon se, aiheutuuko yhteisön taloudellisesta sitoumuksesta menoja useiden vuosien aikana, ja se hylkää samoin sen arviointiperusteen, jonka mukaan merkitystä olisi sillä, mikä kyseessä olevien määrien osuus on sen budjettikohdan menoista, johon ne kuuluvat, koska budjettikohdat eivät ole pysyviä tai muuttumattomia, kuten täytyisi olla, jotta niihin pystyttäisiin viittaamaan. Neuvosto kiistää sen, että sillä, että kysymyksessä olevat määrät ovat kasvaneet aikaisempiin sitoumuksiin verrattuina, olisi merkitystä, koska merkityksettömästä ei tule merkityksellistä edes, vaikka sitoumukset kaksinkertaistuisivat. Siten ainoa vertailukohta, jonka avulla neuvoston mukaan voidaan yksilöidä ne sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, on yhteisön talousarvioon otettujen menojen kokonaismäärä. Tähän määrään nähden, joka oli vuoden 1997 talousarviossa yli 82 miljardia ecua, Mauritanian kanssa tehtyä kalastussopimusta ei voida pitää sopimuksena, josta aiheutuu merkittäviä menoja, koska sen osuus ei ylitä 0,07:ää prosenttia talousarviosta.
45
Neuvosto toteaa väitteestä, joka mahdollisesti voitaisiin esittää sitä vastaan siitä, että menettelyllään se tekee tehottomaksi 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan, että se ja komissio sekä se ja parlamentti ovat täydellisesti yhtä mieltä siitä, että Marokon kuningaskunnan kanssa tehtyyn kalastussopimukseen, jossa sovitaan neljälle vuodelle jakaantuvasta 500 miljoonan ecun menoerästä ja joka oli 0,15 prosenttia yhteisön vuoden 1996 talousarviosta, oli hankittava parlamentin puoltava lausunto, koska sillä oli huomionarvoisia vaikutuksia talousarvioon.
46 Nämä kaksi vastakkaista kantaa, jotka ovat kuitenkin sisällöltään selviä, eroavat komission monimerkityksellisestä kannasta. Komissio ei pitänyt tarpeellisena osallistua tämän oikeusriidan käsittelyyn väliintulijana, vaikka asiassa saattaisi syntyä se vaikutelma, että sillä olisi valmis kanta käsitteen sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, tulkinnasta, koska se oli ehdottanut neuvostolle, että tämä pyytäisi puoltavaa lausuntoa parlamentilta. Sitä kuitenkin pyydettiin EY:n tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan toisen kohdan perusteella selvittämään, minkä takia se oli tehnyt tässä asiassa sellaisen ehdotuksen, vaikka se ei ollut tehnyt senkaltaista ehdotusta kolmen muun sopimuksen suhteen, joiden osalta parlamentti oli vaatinut oikeutta antaa puoltava lausunto, mutta ei kuitenkaan ollut vakuuttanut neuvostoa siitä, että sen kanta oli oikea. Komission vastaus on kuitenkin hiukan hämmentävä, sillä se selitti yhteisöjen tuomioistuimelle, että sen Mauritanian kanssa tehdyn kalastussopimuksen osalta omaksuma kanta oli johtunut poliittisista tekijöistä, jotka liittyivät siihen, että sopimuksen täytäntöönpanemiseksi oli siirrettävä määrärahoja budjettikohdasta B7-800, mihin tarvittiin parlamentin budjettivallan käyttäjänä antama suostumus.
47 Tällainen lausunto osoittaa, missä määrin yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavana olevaan riitaan liittyy poliittisia vastakkainasetteluja sen juridisesta sisällöstä huolimatta. Sen vuoksi minusta on ilmeistä, että tätä oikeusriitaa on parasta lähestyä käytännöllisellä tavalla siten, että jätetään sivuun varmasti muutoin täydellisesti paikallaan oleva argumentointi siitä, minkälaiset sen kansaa edustavana toimielimenä käytettävissä olevien toimivaltuuksien olisi oltava demokratian vaatimusten kannalta, ja että lähdetään liikkeelle sen määräyksen sanamuodosta, jonka tulkintaa asian ratkaiseminen edellyttää. Aloitan siten kysymyksen selvittämisen tulkitsemalla, mikä sananmukainen tulkinta on annettava perustamissopimuksen 228 artiklan 3 kohdan toiselle alakohdalle.
48 Neuvosto viittaa ranskankielisissä maissa yleisesti käytettyyn sanakirjaan (Le Petit Robert), jonka mukaan huomionarvoinen on "se, joka on sen arvoinen, että se otetaan huomioon, huomattava". Sanakirjassa todetaan vielä, että "huomionarvoinen on se, jota on arvostettava ja joka on merkittävä, tuntuva".
49 Le Petit Larousse sanakirjan mukaan huomionarvoinen on "se, joka on sen arvoinen, että se otetaan huomioon, merkittävä, huomattava".
50 Käsiteltävänä olevan kohdan muunkieliset sanamuodot ovat seuraavat:
- "Abkommen mit erheblichen finanziellen Folgen"; - "agreements having important budgetary implications";
- "som har betydelige budgetmæssige virkninger for Fællesskabet";
- "accuerdos que tengan implicaciones presupuestarias importantes";
- "sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon";
- "ïé óõìöùíßåò ðïõ óõíåðÜãïíôáé óçìáíôéêÝò äçìïóéïíïìéêÝò åðéðôþóåéò";
- "comhaontuithe ag a mbeidh impleachtaí buiséadacha suntasacha don Chomhphobal";
- "accordi che hanno repercussioni finanziere considerevoli"; - "akkoorden die aanzienlijke gevolgen hebben";
- "acordos com consequências orçamentais significativas";
- "sådana avtal som har betydande budgetmässiga följder för gemenskapen".
51 Mikään näistä kieliversioista ei sisällä ranskankielistä ilmaisua "notable" vahvuudeltaan heikompaa ilmaisua. Jotkut ilmaisut ovat vahvempia. Ranskankielistä sanaa "important" vastaava sana, jota on käytetty useissa versioissa, näyttää olevan yhteinen nimittäjä kaikissa kieliversioissa ja vastaa parhaiten lainsäätäjän oletettua tahtoa.
52 Vahvistavatko tämän tulkinnan oikeaksi ne johtopäätökset, jotka voidaan tehdä sen perusteella, missä asiayhteydessä sopimuksiin, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, viitataan? Mikä on niiden muiden sopimusten ulottuvuus, joiden osalta 228 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa asetetaan sama, parlamentin puoltavaa lausuntoa koskeva vaatimus?
53 Tässä määräyksessä on kysymys ensinnäkin 238 artiklassa tarkoitetuista sopimuksista, joiden kohteena on assosiointi, joka koskee vastavuoroisia oikeuksia ja velvollisuuksia, yhteistä toimintaa ja erityismenettelyjä. Nämä sopimukset kattavat tavallisesti käytännöllisesti katsoen koko taloudellisen sektorin. Niiden päämääränä on vapaakauppa-alueen, jopa tulliunionin toteuttaminen. Niiden voimassaolon kestoa ei ole rajoitettu ajallisesti, ja tietyissä tapauksissa niissä viitataan jopa mahdolliseen yhteisöön liittymiseen.
54 Mitä sitten tulee "sopimuksiin, joissa määrätään erityisistä toimielinjärjestelmistä järjestämällä yhteistyömenettelyjä", on todettava, että ne ovat melko lähellä assosiointisopimuksia. Sopimukset on usein tehty sellaisten maiden kanssa, jotka ovat siirtymässä keskusjohtoisesta taloudesta markkinatalouteen, tai sellaisten kehitysmaiden kanssa, jotka eivät vielä pysty saattamaan kaikkia taloutensa sektoreita vapaakauppa-alueelle ominaisen vapaan kilpailun alaisiksi.
55 Näille kahdelle sopimuslajille on yhteistä se, että toisaalta niillä on yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa luotujen suhteiden luonteen ja voimakkuuden johdosta suuri poliittinen vastakaiku ja ne käynnistävät niillä kehittyväksi aiotun lähentymisprosessin ja että niillä on toisaalta sopimuksiin liittyvän markkinoiden avaamisen takia puhtaasti yhteisön talousarviolle aiheutuvista, hyvin erilaisista vaikutuksista riippumatta merkittävä taloudellinen vaikutus koko yhteisön tai sen osan alueella.
56 Mitä sitten tulee "sopimuksiin, joista aiheutuu muutos 189 b artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen annettuun säädökseen", on todettava, että nämä sopimukset koskevat yhteisön sisäistä toimintaa välittömästi. Koska kyseinen säädös on annettu yhteispäätösmenettelyssä parlamentin kanssa, kysymyksessä täytyy olla merkitykseltään tärkeä säädös, jonka muuttamisesta neuvosto ei voi antaa sitoumusta kolmannelle maalle saamatta siihen sitä ennen toisen säädöksen antajan, parlamentin suostumusta.
57 Sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, sijoittuvat siten samaan yhteyteen muiden, ulottuvuudeltaan merkittävien sopimusten kanssa. Kalastussopimukset rajoittuvat sitä vastoin ainoastaan yhteen alaan, ja ne tehdään ainoastaan joiksikin vuosiksi. Minusta näyttää siten ilmeiseltä, että jotta kalastussopimusten voitaisiin katsoa olevan yhtä merkittäviä kuin muut sopimukset jo pelkästään niistä yhteisön talousarviolle aiheutuvien vaikutusten perusteella, niiden vaikutuksen yhteisön talousarvioon täytyy olla varsin selvä.
58 Kuten asianosaiset itsekin myöntävät, tätä tulkintaa ei voida riittävän käytännön puuttuessa kumota tulkitsemalla käsitettä huomionarvoinen eri tavalla kuin sitä on tulkittu sovellettaessa parlamentin, neuvoston ja komission yhteistoimintamenettelystä 4.3.1975 antamaa yhteistä julistusta, joka koskee sellaisia yleisesti sovellettavia yhteisön säädöksiä, "joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon".
59 Siten kaikki puhuu asiassa sen puolesta, että "huomionarvoisella" tarkoitetaan "merkittävää". Siten vastattavaksi jää ainoastaan se, mihin verrattuna sen on oltava merkittävää. Katson neuvoston tavoin, ettei budjettikohta voi olla riittävä peruste tämän merkityksen mittaamiseksi.
60 Ensinnäkin itse budjettikohdan merkitys voi olla ainoastaan vähäinen. Esillä olevassa asiassa budjettikohtaan B7-800 "Kansainväliset kalastussopimukset" sisältyvät määrärahamaksut olivat 233 500 000 ecua vuonna 1996, eli niiden osuus oli 0,28 prosenttia kokonaistalousarviosta. Kun lisäksi vielä muistetaan, että budjettikohtia voidaan muuttaa täysin lainmukaisesti ja ilman manipulointitarkoitusta, minusta näyttää ilmeiseltä, että ne muodostavat sisäisen kehyksen, jossa vähäisetkin muutokset saattavat tuntua huomattavilta, kuten jos niitä katsottaisiin suurennuslasin avulla. Mikä olisi merkittävyyden arviointiperuste budjettikohdan sisällä siinä tapauksessa, että jokin hyvin erityinen UNRWA-sopimusten kaltainen sopimus muodostaisi tämän erityisyyden takia oman budjettikohtansa, joka automaattisesti käsittäisi 100 prosenttia näistä määrärahoista.
61
Onko tältä osin katsottava neuvoston tavoin, että ainoa merkityksellinen vertailuperuste on talousarvioon otettujen menojen kokonaismäärä? Katson, että sopimuksesta aiheutuvien menojen osuus talousarviosta (tässä asiassa 0,07 prosenttia) on otettava aina huomioon, tai täsmällisemmin sanottuna, sitä ei saa jättää ottamatta huomioon. Sitä, mikä sopimuksesta yhteisön talousarvioon aiheutuvien vaikutusten merkitys on, ei kenties arvioida pelkästään suhteessa kyseisen vuoden yhteisön kokonaistalousarvioon, vaan epäilemättä myös muita tekijöitä on otettava huomioon. Nämä seikat eivät kuitenkaan yksin riitä siihen, että sopimuksella voisi olla huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, jos kysymyksessä olevien määrien osuus kokonaistalousarviosta on objektiivisesti katsottuna ainoastaan mitätön.
62 Muihin seikkoihin, joita ei mielestäni voida systemaattisesti sivuuttaa, kuuluu varmasti se, että sopimuksesta tai täsmällisemmin sanottuna sopimuksen kestosta, aiheutuu menoja useiden vuosien aikana, sillä sinänsä vähäiset summat voivat kymmenen tai kahdenkymmenen vuoden ajan kertyneinä olla sellaisia, että niihin on syytä kiinnittää huomiota. Kalastussopimukset tehdään kuitenkin ainoastaan viideksi vuodeksi.
63 Kokonaan toinen suuruusjärjestys on luvussa B7, johon on otettu kaikki yhteisön ulkoisten toimien rahoitukseen tarkoitetut määrärahat ja joka sijaitsee liian rajoitetun budjettikohdan ja kokonaistalousarvion välillä, jonka suhteen osuudet joudutaan laskemaan promilleina eikä enää prosentteina. Tässä luvussa olevissa luvuissa ei oteta huomioon kaikkia kyseisellä alalla toteutuneita eriä, koska esimerkiksi Euroopan kehitysrahasto rahoitetaan jäsenvaltioiden talousarvioista. Mutta silloin kun tiettyyn sopimukseen liittyviä määrärahoja tarkastellaan talousarvion tämän luvun sisällä, vältetään mielestäni se, että verrattaisiin keskenään vertailukelvottomia seikkoja, koska vertailukohteena on se, mitä "ulkosuhteet" maksavat.
64 Vuonna 1996 alaluokkaan B7 "ulkoiset toimet" kuuluvien määrärahojen määrä oli 4 468 586 000 ecua, josta kalastussopimusten osuus oli siis 5,22 prosenttia. Mauritanian kanssa tehdyn sopimuksen osalta samalle vuodelle otetut määrärahamaksut 55 160 000 ecua olivat siten 1,23 prosenttia "ulkoisten toimien" määrärahoista.
65 Johdonmukaisen tarkastelun aikaansaamiseksi voidaan tietysti aina yrittää asettaa kyseisestä sopimuksesta aiheutuneet menot niiden menojen yhteyteen, jotka on otettu talousarvion sen politiikan sisäiseen rahoitusosaan, johon kyseinen sopimus kuuluu. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa tämä tarkoittaisi sitä, että Mauritanian kanssa tehtyyn kalastussopimukseen liittyviä menoja verrattaisiin talousarvion Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastoon (EMOTR) liittyvässä osassa kalastusalaa varten hyväksyttyihin määrärahoihin. Neuvoston ilmoituksen mukaan kysymys on siinä määrärahoina 5,45 prosentista.
66 Nämä kaksi viimeksi mainittua vertailua eivät ole yhdentekeviä Mauritanian kanssa tehdyn sopimuksen kannalta, ja uskon, että olisi ollut perusteetonta arvostella neuvostoa, jos se olisi tulkinnut käsitettä "huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon" hyvin laajasti ja etupäässä poliittisesti ja ottanut ne huomioon sekä pyytänyt parlamentin puoltavaa lausuntoa. Katson kuitenkin, että juridisesti neuvosto ei ollut velvollinen tekemään näitä vertailuja, koska vertailu yhteisön kokonaistalousarvioon osoittaa objektiivisesti kuivien numeroiden avulla, että sopimuksesta aiheutuvia vaikutuksia yhteisön talousarvioon on pidettävä merkitykseltään vähäisinä.
67 Entä saattavatko parlamentin esittämät muut perustelut horjuttaa tätä päätelmää? Ensinnäkin hylkään sen vastaväitteen, joka voitaisiin esittää siksi, että olen käyttänyt 228 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan osalta suppeaa tulkintaa, ja huomautan, että tulkinta, joka perustuu käytettyjen käsitteiden sananmukaiseen merkitykseen ja jonka sen yhteyden tutkiminen, johon se kuuluu, vahvistaa oikeaksi, ei ole laaja eikä suppea, vaan yksinkertaisesti objektiivinen.
68 Tarkastelen seuraavassa parlamentin vertailevan valtiosääntöoikeuden perusteella esittämiä perusteluita, joiden hyväksyttävyyden neuvosto kiistää jo periaatteellisella tasolla. Mielestäni neuvoston huomautukset ovat ratkaisevia. Yhteisön toimielimen toimivaltuuksia - riippumatta siitä, mikä toimielin on kyseessä - on mahdotonta tulkita sen valossa, minkälaisia toimivaltuuksia samanlaisilla toimielimillä on tietyissä tai kaikissakaan jäsenvaltioissa.
69 Yhteisöjen tuomioistuimella yhteisöjen perustajien, eli hallitustenvälisen konferenssin ja jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten luomana toimielimenä ei selvästi ole valtuutta siirtää toiselle yhteisöjen toimielimelle toimivaltuuksia, joita korkeat sopimuspuolet eivät ole myöntäneet sille. Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on siten pelkästään selvittää se, minkälaajuiset oikeudet korkeat sopimuspuolet ovat kohtuullisesti arvioiden halunneet uskoa parlamentille 228 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa.
70 Asiassa voitaisiin samalla tavoin osoittaa, että se, että sisäiset ja ulkoiset toimivaltuudet vastaisivat toisiaan parlamentin esittämällä tavalla, on ristiriidassa perustamissopimuksessa vahvistetun toimielinjärjestelmän kanssa. Mutta minun ei tarvitse tehdä sitä, koska parlamentti luopui neuvoston kiistämisen jälkeen pitämästä väitettään voimassa. Välttämättömyydestä antaa tehokas vaikutus riidanalaiselle määräykselle on riittävää toisaalta todeta, että tämä välttämättömyys ei voi johtaa siihen, että sanamuodon katsotaan sisältävän jotakin sellaista, mitä se ei sisällä, ja toisaalta olisi äärimmäisen suppea-alaista katsoa, että määräyksen tehokas vaikutus tehdään tyhjäksi, jos sitä ei sovelleta usein. Vaikka se ei olisi enempää kuin suojakeino sitä vastaan, että neuvosto sitoutuu yhteisön nimissä ilman parlamentin antamaa suostumusta merkittäviin taloudellisiin sitoumuksiin, joista aiheutuu raskaita kustannuksia yhteisön talousarvion kannalta, 228 artiklan 3 kohdan toinen alakohta ei silti jää kokonaan ilman tehokasta vaikutusta.
71 Lopuksi hylkään perusteen, jonka mukaan olisi epäjohdonmukaista katsoa, kuten parlamentti, neuvosto ja komissio ovat tehneet Marokon kuningaskunnan kanssa tehdyn kalastussopimuksen osalta, että se kuuluu käsitteen sopimukset, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, piiriin siitä huolimatta, että se vastaa ainoastaan 0,15:tä prosenttia kokonaistalousarviosta, kun Mauritanian kanssa tehdyn kalastussopimuksen, joka vastaa 0,07:ää prosenttia kokonaistalousarviosta, ei ole katsottu kuuluvan sen piiriin.
72 Parlamentti selitti, että olisi kokonaistalousarvion kannalta ylimielistä katsoa, että ensiksi mainitulla sopimuksella olisi huomionarvoisia vaikutuksia, mutta jälkimmäisellä ei. Vastaukseksi tältä osalta riittää mielestäni se, että Mauritanian kanssa tehdyn kalastussopimuksen ja Marokon kuningaskunnan kanssa tehdyn kalastussopimuksen menojen välillä on suhde, jossa toinen sopimus on yli kaksinkertainen toiseen verrattuna, ja sellaista suhdetta ei voi vakavasti pitää merkityksettömänä. Katson, että olisi siten täysin virheellistä katsoa, että jättämällä lukematta Mauritanian kanssa tehdyn sopimuksen sopimuksiin, joilla on huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, yhteisöjen tuomioistuin kiistäisi sen luokittelun oikeellisuuden, jonka mukaan nämä kolme toimielintä katsoivat vuonna 1996 Marokon kanssa tehdyn sopimuksen kuuluvan sellaisiin sopimuksiin.
73 Koska olen tullut oikeudellisessa päättelyssäni siihen tulokseen, että Mauritanian kanssa vuonna 1996 tehty kalastussopimus ei ole sopimus, jolla olisi huomionarvoisia vaikutuksia yhteisön talousarvioon, voin vain todeta, että neuvosto ei ole toiminut lainvastaisesti käyttäessään asetuksen (EY) N:o 408/97 antamisen oikeudellisena perusteena perustamissopimusta ja "erityisesti sen 43 artiklaa yhdessä 228 artiklan 2 kohdan ja 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa".
Ratkaisuehdotus
74 Ehdotan sen vuoksi, että yhteisöjen tuomioistuin
- jättää kanteen tutkimatta siltä osin kuin se perustuu EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomiseen,
- hylkää sen perusteettomana muilta osin,
- velvoittaa Euroopan parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja Espanjan kuningaskunnan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(1) - EYVL L 62, s. 1.
(2) -
EYVL C 380, s. 20.
(3) - Asia C-156/93, parlamentti v. komissio, tuomio 13.7.1995 (Kok. 1995, s. I-2019).
(4) - Asia C-303/94, parlamentti v. neuvosto, tuomio 18.6.1996 (Kok. 1996, s. I-2943).
(5) - Asia C-327/91, Ranska v. komissio, tuomio 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3641).