62024CJ0436
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
5 päivänä maaliskuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – 30 a artikla – Tavaroiden luovutus – Arvosetelin käsite – Luokittelu – Asiakasuskollisuusohjelma, jossa jaetaan pisteitä aikaisempien ostojen perusteella – Pisteet, jotka voidaan vaihtaa myöhemmin arvoltaan vähäisiin tuotteisiin
Asiassa C‑436/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Högsta förvaltningsdomstolen (korkein hallinto-oikeus, Ruotsi) on esittänyt 19.6.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 20.6.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Skatteverket
vastaan
Lyko Operations AB,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi (esittelevä tuomari) sekä tuomarit N. Jääskinen ja R. Frendo,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Skatteverket, edustajanaan K. Alvesson,
–
Lyko Operations AB, edustajanaan R. Lyko,
–
Belgian hallitus, asiamiehinään S. Baeyens ja P. Cottin,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Carlin ja W. Roels,
kuultuaan julkisasiamiehen 11.9.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 27.6.2016 annetulla neuvoston direktiivillä (EU) 2016/1065 (jäljempänä arvonlisäverodirektiivi), 30 a ja 73 a artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Skatteverket (verohallinto, Ruotsi) ja ruotsalainen osakeyhtiö Lyko Operations AB ja joka koskee veroalan ennakkoratkaisua kyseisen yhtiön suunnitteleman asiakasuskollisuusohjelman arvonlisäverokohtelusta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2006/112/EY muuttamisesta arvosetelien kohtelun osalta 27.6.2016 annetun neuvoston direktiivin 2016/1065 johdanto-osan ensimmäisen, toisen, neljännen ja kuudennen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(1)
[Direktiivissä 2006/112] vahvistetaan säännöt tavaroiden luovutushetkelle ja ‑paikalle, palvelujen suoritushetkelle ja ‑paikalle, veron perusteelle, arvonlisäverosaatavan syntymiselle ja vähennysoikeudelle. Kyseiset säännöt eivät kuitenkaan ole riittävän selkeät ja kattavat, jotta niillä voitaisiin varmistaa sellaisten liiketoimien verokohtelun yhtenäisyys, joissa käytetään arvoseteleitä, millä on epäsuotuisia vaikutuksia sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan.
(2)
Varman ja yhdenmukaisen kohtelun takaamiseksi, tavaroiden ja palvelujen hintaan tarkasti suhteutetun yleisen kulutusveron periaatteiden noudattamiseksi, epäjohdonmukaisuuksien, kilpailun vääristymisen, kaksinkertaisen verotuksen ja verottamattomuuden estämiseksi sekä veronkierron vaaran lieventämiseksi on tarpeen vahvistaa erityissäännöt, joita sovelletaan arvosetelien arvonlisäverokohteluun.
– –
(4)
Kyseiset säännöt olisi kohdistettava ainoastaan arvoseteleihin, joita voidaan käyttää tavaroiden ja palvelujen lunastamiseen. Kyseisiä sääntöjä ei kuitenkaan olisi kohdistettava välineisiin, jotka antavat haltijalle oikeuden alennukseen tavaroiden tai palvelujen ostamisen yhteydessä mutta jotka eivät anna oikeutta saada kyseisiä tavaroita tai palveluja.
– –
(6)
Jotta voitaisiin yksilöidä selkeästi, mitä arvosetelillä tarkoitetaan arvonlisäveroyhteyksissä, ja tehdä ero arvosetelien ja maksuvälineiden välillä, on tarpeen määritellä arvosetelit, jotka voivat olla paperimuodossa tai sähköisessä muodossa, sekä tunnustaa niiden olennaiset piirteet, erityisesti arvoseteliin liittyvän oikeuden luonne ja velvoite hyväksyä se tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi.”
4
Arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’arvosetelillä’ välinettä, johon liittyy velvoite hyväksyä se tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi tai vastikkeen osaksi ja johon liittyvät luovutettavat tavarat tai suoritettavat palvelut taikka niiden mahdollisten luovuttajien tai suorittajien henkilöllisyys on mainittu joko välineessä itsessään tai sitä koskevissa asiakirjoissa, mukaan lukien kyseisen välineen käyttöehdoissa;
2)
’yhden käyttötarkoituksen arvosetelillä’ arvoseteliä, johon liittyvien tavaroiden luovutuspaikka tai palvelujen suorituspaikka ja kyseisistä tavaroista tai palveluista kannettava arvonlisävero ovat tiedossa arvosetelin liikkeeseenlaskuhetkellä;
3)
’useamman käyttötarkoituksen arvosetelillä’ arvoseteliä, joka ei ole yhden käyttötarkoituksen arvoseteli.”
5
Kyseisen direktiivin 73 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”Useamman käyttötarkoituksen arvoseteliä vastaan luovutettujen tavaroiden tai suoritettujen palvelujen veron perusteen on oltava yhtä suuri kuin arvosetelin osalta maksettu vastike tai, tämän tiedon puuttuessa, arvosetelissä itsessään taikka sitä koskevissa asiakirjoissa ilmoitettu rahallinen arvo, josta on vähennetty luovutettuihin tavaroihin tai suoritettuihin palveluihin liittyvän arvonlisäveron määrä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 73 artiklan soveltamista.”
Ruotsin oikeus
6
Arvonlisäverolaissa (2023:200) (mervärdesskattelagen (2023:200)) on arvonlisäverodirektiivin 30 a ja 73 a artiklaa vastaavat säännökset.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7
Lyko Operations myy hiusten- ja kauneudenhoitotuotteita myymälöissä ja internetissä. Kyseinen yhtiö aikoo laatia asiakasuskollisuusohjelman, ja se haki Skatterättsnämndeniltä (keskusverolautakunta, Ruotsi) ennakkoratkaisua selventääkseen, miten tällaista ohjelmaa kohdellaan arvonlisäverotuksessa.
8
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Lyko Operationsin asiakkailla, jotka ovat yksityishenkilöitä, on mahdollisuus liittyä kyseiseen ohjelmaan ilman lisäkustannuksia. Mainitussa ohjelmassa asiakkaat saavat jokaisesta pysyvästi myynnissä olevien tuotteiden ostosta pisteitä, joilla voidaan tämän jälkeen lunastaa tavaroita paikassa, jota kutsutaan ”pistekaupaksi”. Pisteiden lunastaminen voi tapahtua vain tällaisten tuotteiden uuden oston yhteydessä, ja pistekaupan tuotevalikoimaa päivitetään säännöllisesti ja se muodostuu pysyvästi myynnissä olevien tuotteiden valikoimaan kuuluvista tavaroista. Tuotteet ovat pääasiallisesti arvoltaan vähäisiä (niiden arvo ylittää vain poikkeuksellisesti 500 Ruotsin kruunua (SEK) eli noin 50 euroa), ja niihin sovelletaan eri arvonlisäverokantoja (esimerkiksi kauneudenhoitotuotteiden verokanta on 25 prosenttia ja ravintolisien verokanta on 12 prosenttia).
9
Ennakkoratkaisupyynnön mukaan jokaiselle tuotteelle määritetään hinta pisteinä, ja hinnoittelu on sellainen, että asiakkaat voivat saada pistekaupasta tavaroita, joiden arvo vastaa noin 2–10:tä prosenttia heidän alkuperäisistä ostoksistaan. Jokainen piste, jonka asiakas lunastaa, liitetään tietyn kuukauden aikana tehtyihin pisteitä kerryttäneisiin yhteenlaskettuihin ostoksiin. Pisteitä ei voida lunastaa rahaksi tai ostaa rahalla. Pisteet ovat henkilökohtaisia, eikä niitä voida luovuttaa. Pistekaupan tavaroita ei voida myöskään saada pisteiden ja rahallisen maksun yhdistelmää vastaan. Hankitut pisteet menetetään, jos niitä ei käytetä kahden vuoden kuluessa.
10
Lyko Operations kysyi tässä yhteydessä keskusverolautakunnalta, merkitseekö uskollisuusohjelma ”arvosetelin” ja tarkemmin sanottuna arvonlisäverodirektiivissä tarkoitetun ”usean käyttötarkoituksen arvosetelin” tarjoamista näille asiakkaille. Jos asia on näin, yhtiö halusi myös tietää, miten veron peruste on laskettava, kun pisteillä lunastetaan pistekaupan tavaroita, koska asiakas ei suorita mitään erityistä maksua arvosetelistä eikä arvosetelille määritetä mitään rahallista arvoa. Lyko Operationsin mukaan molemmat kysymykset esitettiin selvennyksen saamiseksi tilanteeseen, jossa Lyko Operations luovuttaa Ruotsissa tavaroita ruotsalaisille asiakkaille.
11
Keskusverolautakunta vastasi 17.11.2023 antamassaan ennakkoratkaisussa, ettei uskollisuusohjelma merkitse arvoseteleiden siirtämistä asiakkaille, koska ohjelmassa myönnetyillä pisteillä ei ollut tiettyä rahallista arvoa ja niitä jaettiin asiakkaalle ilman minkäänlaista vastiketta.
12
Verohallinto ja Lyko Operations valittivat tästä ennakkoratkaisusta Högsta förvaltningsdomstoleniin (korkein hallinto-oikeus, Ruotsi), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Verohallinto vaatii tämän ennakkoratkaisun pysyttämistä, koska uskollisuusohjelmassa myönnetyillä pisteillä – toisin kuin arvosetelillä – asiakas saa ainoastaan mahdollisuuden valita lisätavara sen jälkeen, kun asiakas on ostanut muita tavaroita tietyllä summalla. Lyko Operations puolestaan vaatii kyseistä tuomioistuinta muuttamaan ennakkoratkaisua ja toteamaan yhtäältä, että asiakkaalle uskollisuusohjelmassa jaettavat pisteet muodostavat arvosetelin, ja toisaalta, että veron peruste liiketoimelle, joka syntyy pisteitä lunastettaessa, on 0 SEK.
13
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen käsiteltäväksi saatetun asian asianosaiset ovat monelta osin eri mieltä tietyistä näkökohdista, jotka koskevat arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklassa säädetyn arvosetelin määritelmän tulkintaa ja joista unionin tuomioistuin ei ole vielä lausunut.
14
Lisäksi siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoo, että ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa kyseessä olevan kaltainen pistejärjestelmä kuuluu arvosetelin määritelmään ja sitä on pidettävä ”useamman käyttötarkoituksen arvosetelinä”, mistä pääasian asianosaiset ovat yhtä mieltä, kyseinen tuomioistuin tiedustelee, miten kyseessä olevien liiketoimien veron peruste määritetään arvonlisäverodirektiivin 73 a artiklan säännösten nojalla.
15
Tässä tilanteessa Högsta förvaltningsdomstolen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Muodostaako käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen pisteistä muodostuva väline arvolisäverodirektiivin 30 a artiklaan sisältyvän määritelmän mukaisen arvosetelin, kun pisteitä jaetaan sellaisen asiakasuskollisuusohjelman yhteydessä, joka on laadittu siten, että tavaroita ostava asiakas saa pisteitä ostosten suuruuden perusteella ja hänellä on tämän jälkeen tulevan ostoksen yhteydessä oikeus käyttää kyseisiä pisteitä hankkiakseen lisää myyjän valikoimaan kuuluvia tavaroita?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, miten arvonlisäverodirektiivin 73 a artiklan mukainen veron peruste on määritettävä, kun kyseisiä pisteitä käytetään tavaroiden hankkimiseen myyjältä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
16
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa määriteltyä arvosetelin käsitettä tulkittava siten, että se kattaa pisteet, jotka luovuttaja jakaa asiakkailleen asiakasuskollisuusohjelmassa, jossa nämä pisteet määritetään tavaroiden ostojen määrän perusteella ja jossa nämä asiakkaat käyttävät näitä pisteitä hankkiakseen kyseisen luovuttajan myytäväksi tarjoamia lisätavaroita luovuttajalta tehtävän uuden oston yhteydessä.
17
Aluksi on muistutettava, että vaikka ainoastaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä onkin lausua pääasian olosuhteiden perusteella siitä, luokitellaanko pääasiassa kyseessä oleva pisteiden jakamista koskeva väline arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohtaan kuuluvaksi, unionin tuomioistuimella on silti toimivalta johtaa kyseisen direktiivin säännöksistä perusteet, joita ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi tai joita sen täytyy tätä varten soveltaa (ks. vastaavasti tuomio 18.4.2024, Finanzamt O (Yhden käyttötarkoituksen arvosetelit), C‑68/23, EU:C:2024:342, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18
Lisäksi on niin, että mikään ei estä kansallista tuomioistuinta pyytämästä unionin tuomioistuinta lausumaan tällaisesta luokittelusta, kuitenkin sillä varauksella, että kansallinen tuomioistuin toteaa ja arvioi kyseisen luokittelun kannalta tarpeelliset tosiseikat kaikkien käytettävänään olevasta asiakirja-aineistosta ilmenevien seikkojen perusteella (tuomio 18.4.2024, Finanzamt O (Yhden käyttötarkoituksen arvosetelit), C‑68/23, EU:C:2024:342, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19
Kuten unionin tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus korostaa, direktiiviin 2006/112, sellaisena kuin se oli voimassa ennen direktiivillä 2016/1065 tehtyjä muutoksia, ei kuitenkaan sisältynyt erityissäännöksiä arvonlisäveron kantamiseksi arvonlisäveronalaisista liiketoimista, joissa käytettiin arvoseteleitä (ks. vastaavasti tuomio 18.4.2024, Finanzamt O (Yhden käyttötarkoituksen arvosetelit), C‑68/23, EU:C:2024:342, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Direktiivin 2016/1065 johdanto-osan ensimmäisestä ja toisesta perustelukappaleesta ilmenee, että unionin lainsäätäjä on antanut kyseisen direktiivin, jotta voidaan korjata jäsenvaltioiden valitsemia erilaisia ratkaisuja, jotka voivat muun muassa luoda epäjohdonmukaisuuksia, kilpailun vääristymistä sekä kaksinkertaisen verotuksen tai verottamatta jättämisen tilanteita, sisällyttämällä direktiivin 2006/112 tekstiin muun muassa 30 a ja 30 b artiklan, joita sovelletaan 1.1.2019 alkaen arvoseteleiden varman ja yhdenmukaisen kohtelun takaamiseksi sekä tavaroiden ja palvelujen hintaan tarkasti suhteutetun yleisen kulutusveron periaatteiden noudattamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 18.4.2024, Finanzamt O (Yhden käyttötarkoituksen arvosetelit), C‑68/23, EU:C:2024:342, 30 kohta).
21
Arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdan mukaan arvosetelillä tarkoitetaan ensinnäkin välinettä, johon ”liittyy velvoite hyväksyä se tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi tai vastikkeen osaksi”, ja toiseksi välinettä, ”johon liittyvät luovutettavat tavarat tai suoritettavat palvelut taikka niiden mahdollisten luovuttajien tai suorittajien henkilöllisyys on mainittu joko välineessä itsessään tai sitä koskevissa asiakirjoissa, mukaan lukien kyseisen välineen käyttöehdoissa”.
22
Tämä määritelmä ei siis kata kaikkia välineitä, joita kutsutaan yleisesti arvoseteleiksi, vaan ainoastaan ne, jotka täyttävät arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa säädetyt kaksi kumulatiivista edellytystä (ks. vastaavasti tuomio 28.4.2022, DSAB Destination Stockholm, C‑637/20, EU:C:2022:304, 21 kohta).
23
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä ensimmäinen kysymys koskee yksinomaan arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa säädetyn ensimmäisen edellytyksen täyttymistä eli sitä, onko kyseessä olevaan välineeseen katsottava ”liitty[vän] velvoite hyväksyä se tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi tai vastikkeen osaksi”, ja jälkimmäinen edellytys, sellaisena kuin se on palautettu mieleen tämän tuomion 21 kohdassa, nähtävästi täyttyy, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 28 kohdassa.
24
Jotta tietty väline täyttää tämän ensimmäisen edellytyksen, arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa säädetään, että siihen on liityttävä elinkeinonharjoittajalle, jolle se esitetään, asetettu ”velvoite” hyväksyä se tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi tai vastikkeen osaksi.
25
Kuten direktiivin 2016/1065 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa korostetaan, tämä edellytys merkitsee sitä, että kyseisen 30 a artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun arvosetelin määritelmän ulkopuolelle jäävät välineet, jotka eivät anna niiden haltijalle oikeutta saada tällaisia tavaroita tai palveluja vaan jotka esimerkiksi ainoastaan antavat haltijalle oikeuden alennukseen tavaroiden tai palvelujen myöhemmän ostamisen yhteydessä.
26
Kuten direktiivin 2016/1065 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa korostetaan, yksi arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun ”arvosetelin” olennaisista piirteistä on siis siihen liittyvän oikeuden luonne ja velvoite hyväksyä se tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi.
27
Nyt käsiteltävässä asiassa on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamien tietojen perusteella niin, että Lyko Operationsin asiakkaille heidän ostojensa määrän perusteella jaetut pisteet on käytettävä Lyko Operationsin pistekaupassa yhdessä tältä tehtävän tuotteiden uuden oston kanssa ja asiakkaat voivat hankkia näillä pisteillä kyseisen yhtiön myytäväksi tarjoamia arvoltaan vähäisiä tuotteita.
28
Kuten julkisasiamies on todennut lähinnä ratkaisuehdotuksensa 31–33 kohdassa, tällaiset pisteet eivät näin ollen velvoita luovuttajaa, jolle ne esitetään, hyväksymään niitä vastikkeeksi tavaroiden luovutuksesta. Näiden pisteiden haltija voi ainoastaan hankkia niillä palkkiona arvoltaan vähäisiä lisätavaroita, jos haltija päättää tehdä uuden oston kyseiseltä luovuttajalta.
29
Koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamien tietojen perusteella pääasiassa kyseessä oleva väline ei näytä täyttävän toista kahdesta kumulatiivisesta edellytyksestä, joiden on täytyttävä, jotta välinettä voidaan pitää arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuna arvosetelinä, sitä ei täten voida pitää kyseisen direktiivin 30 a artiklan 2 ja 3 alakohdassa tarkoitettuina yhden ja usean käyttötarkoituksen arvosetelinä.
30
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 30 a artiklan 1 alakohdassa määriteltyä arvosetelin käsitettä on tulkittava siten, että se ei kata pisteitä, jotka luovuttaja jakaa asiakkailleen asiakasuskollisuusohjelmassa, jossa nämä pisteet määritetään tavaroiden ostojen määrän perusteella ja jossa nämä asiakkaat käyttävät näitä pisteitä hankkiakseen kyseisen luovuttajan myytäväksi tarjoamia lisätavaroita luovuttajalta tehtävän uuden oston yhteydessä, kun mainittuihin pisteisiin ei liity luovuttajalle asetettua velvoitetta hyväksyä niitä tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi tai vastikkeen osaksi.
Toinen kysymys
31
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
32
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 27.6.2016 annetulla neuvoston direktiivillä (EU) 2016/1065, 30 a artiklan 1 alakohdassa määriteltyä arvosetelin käsitettä
on tulkittava siten, että
se ei kata pisteitä, jotka luovuttaja jakaa asiakkailleen asiakasuskollisuusohjelmassa, jossa nämä pisteet määritetään tavaroiden ostojen määrän perusteella ja jossa nämä asiakkaat käyttävät näitä pisteitä hankkiakseen kyseisen luovuttajan myytäväksi tarjoamia lisätavaroita luovuttajalta tehtävän uuden oston yhteydessä, kun mainittuihin pisteisiin ei liity luovuttajalle asetettua velvoitetta hyväksyä niitä tavaroiden luovutuksen tai palvelujen suorituksen vastikkeeksi tai vastikkeen osaksi.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.