61997CC0417_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
1 Komissio on 9.12.1997 jättämällään kannekirjelmällä nostanut EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen Luxemburgin suurherttuakuntaa vastaan. Komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 päivänä toukokuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/22/ETY(1) (jäljempänä direktiivi) 31 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka koskisivat myös mahdollisia rangaistuksia.
2 Edellä mainitun direktiivin 31 artiklan mukaan jäsenvaltioiden oli annettava viimeistään 1.7.1995 direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, joiden puolestaan oli tultava voimaan viimeistään 31.12.1995, ja jäsenvaltioiden oli ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
3 Kanteessaan komissio ilmoitti, että se ei ollut saanut Luxemburgin viranomaisilta mitään ilmoitusta direktiivin kansallisista täytäntöönpanotoimenpiteistä ja että se ei ollut saanut mistään muualtakaan tietoja, joiden perusteella se olisi voinut päätellä, että tällaiset toimenpiteet olisi pantu täytäntöön. Tämän vuoksi komissio lähetti virallisen huomautuksen Luxemburgin suurherttuakunnalle 27.10.1995.
4 Vastauksena viralliseen huomautukseen Luxemburgin viranomaiset ilmoittivat 8.1.1996 päivätyssä kirjeessään komissiolle, että edustajainhuone (chambre des députés) oli aloittanut direktiivin täytäntöönpanoa koskevan lakiehdotuksen käsittelyn ja että toinen lakiehdotus annettaisiin pian. Luxemburgin suurherttuakunnan Euroopan yhteisöissä toimiva pysyvä edustusto ilmoitti 19.8.1996 komissiolle, että tämä toinen lakiehdotus oli annettu. Myöhemmin Luxemburgin viranomaiset ilmoittivat, että direktiivin 21 artikla (joka koskee sijoittajille annettavia tietoja) oli pantu täytäntöön 27.12.1995 annetulla ministeriön asetuksella. Tämän jälkeen Luxemburgin viranomaiset eivät enää ilmoittaneet komissiolle direktiivin minkään muun säännöksen täytäntöönpanosta.
5 Näiden tosiseikkojen johdosta komissio antoi 24.2.1997 perustellun lausunnon,(2) jossa se moitti Luxemburgin suurherttuakuntaa siitä, ettei se ollut pannut täytäntöön edellä usean kerran mainittua direktiiviä. Luxemburgin viranomaiset kääntyivät 22.4.1997 päivätyllä kirjeellä komission puoleen ja ilmoittivat, että useiden direktiivissä säädettyjen seikkojen osalta ei ollut tarpeen laatia uusia säännöksiä direktiivin panemiseksi täytäntöön sisäisessä oikeudessa, sillä tällaiset säännökset olivat jo olemassa Luxemburgin oikeudessa. Luxemburgin viranomaiset eivät kuitenkaan täsmentäneet näiden säännösten sisältöä.
Tästä Luxemburgin viranomaisten kannasta komissio päätteli, että kyseiset kansalliset viranomaiset eivät olleet panneet täytäntöön suurinta osaa direktiivin säännöksistä eli että ne olivat jättäneet panematta täytäntöön kaikki ne säännökset, joita ei ollut mainittu 22.4.1997 päivätyssä kirjeessä, joten Luxemburgin suurherttuakunta ei ollut noudattanut sille direktiivin sekä perustamissopimuksen asianmukaisten määräysten mukaan kuuluvia velvoitteita.
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
6 EY:n perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen kohdan mukaan direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu. EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan jäsenvaltiot toteuttavat kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia perustamissopimuksen tai yhteisön toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi. Erityisesti direktiivin 93/22/ETY sisäisessä oikeudessa tapahtuvan täytäntöönpanon osalta on todettava, että vastaava velvoite ilmaistaan nimenomaisesti edellä mainitussa 31 artiklassa, jossa tätä varten säädetään viimeiseksi määräpäiväksi 1.7.1995 ja jossa velvoitetaan jäsenvaltiot ilmoittamaan viipymättä komissiolle niistä direktiivin noudattamisen edellyttämistä toimenpiteistä, jotka on toteutettu.
7 Luxemburgin hallitus myönsi 13.3.1998 toimittamassaan vastineessa nimenomaisesti, ettei se vielä ollut pannut direktiiviä 93/22/ETY kokonaisuudessaan täytäntöön, ja se perusteli tätä lainsäädäntömenettelyssä kohdatuilla viiveillä. Kyseinen hallitus lisäsi, että edustajainhuone oli 20.1.1998 pitämässään istunnossa hyväksynyt lakiehdotuksen, jolla direktiivi pantiin osaksi täytäntöön muuttamalla rahoitussektoria koskevaa 5.4.1993 annettua lakia samoin kuin kauppalain 113 §:ää. Lopuksi kyseinen hallitus ilmoitti, että toinen markkinavalvontaa koskeva lakiehdotus oli annettu 16.7.1996 ja että edustajainhuone hyväksyisi sen hyvin pian. Tässä tilanteessa Luxemburgin hallitus väitti, että tämä oikeudenkäynti menettäisi pian kohteensa, ja tämän johdosta vaati kanteen hylkäämistä.
8 Luxemburgin hallituksen väitettä ei voida hyväksyä. Tosiasiassa on niin, että koska vähintään tiettyjä direktiivissä säädettyjä velvoitteita ei ole pantu täytäntöön riittävän ajoissa, ei ole epäilystäkään siitä, että Luxemburgin suurherttuakunta on rikkonut perustamissopimuksen 189 artiklan ja edellä mainitun direktiivin mukaisia velvoitteitaan. Sillä seikalla, että lait, joilla direktiivi on tarkoitus panna täysimääräisesti täytäntöön, saatetaan vielä oikeudenkäynnin kuluessa antaa, kuten Luxemburgin hallitus oli ilmoittanut, ei ole merkitystä asian ratkaisun kannalta. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (ks. yhdistetyt asiat C-232/95 ja C-233/95, komissio v. Kreikka, tuomio 11.6.1998, Kok. 1998, s. I-3343, 38 kohta) on nimittäin niin, että juuri perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyminen on ratkaiseva ajankohta jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen määrittelyssä myös ajallisesti, eikä täytäntöönpano, joka tehdään myöhään eli joko ennen kanteen nostamista tai oikeudenkäynnin aikana, poista kanneoikeuden perusteena olevaa intressiä, paitsi jos komissio luopuu kanteesta, mitä tässä tapauksessa ei ole tapahtunut.
Oikeudenkäyntikulut
9 Kaikki Luxemburgin suurherttuakunnan perusteet hylätään näin ollen. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista, Luxemburgin suurherttuakunta on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
10 Kaikki edellä esitetyt seikat huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
- toteaa, että Luxemburgin suurherttuakunta ei ole noudattanut sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 päivänä toukokuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/22/ETY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, ja
- velvoittaa Luxemburgin suurherttuakunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - EYVL L 141, s. 27.
(2) - Kirje nro SG (97) D/1378.