62016CJ0314
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (девети състав)
25 януари 2018 година (
*1
)
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Транспорт — Директива 2006/126/ЕО — Свидетелство за управление на моторно превозно средство — Определения за категории C1 и C, както и за D1“
По дело C‑314/16
с предмет иск за установяване на неизпълнение на задължения на основание член 258 ДФЕС, подаден на 1 юни 2016 г.,
Европейска комисия, за която се явяват J. Hottiaux и Z. Malůšková, в качеството на представители,
ищец,
срещу
Чешка република, за която се явяват M. Smolek, T. Müller и J. Vláčil, в качеството на представители,
ответник,
СЪДЪТ (девети състав),
състоящ се от: E. Juhász (докладчик), изпълняващ функцията на председател на състава, K. Jürimäe и C. Lycourgos, съдии,
генерален адвокат: Y. Bot,
секретар: I. Illéssy, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 1 юни 2017 г.,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 7 септември 2017 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С исковата си молба Европейската комисия иска от Съда да установи, че:
–
като не е изпълнила задължението да включи в определението за категории С1 и С единствено моторните превозни средства, различни от тези в категория D1 или D, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 и параграф 4, букви г) и е) от Директива 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелства за управление на превозни средства (ОВ L 403, 2006 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 17, стр. 216),
–
като ограничава определението на категория D1 само до моторните превозни средства, проектирани и конструирани за превоз на повече от осем пътници, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 и параграф 4, буква з) от тази директива.
Правна уредба
Правото на Съюза
2
Директива 91/439/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 г. относно свидетелствата за управление на МПС (ОВ L 237, 1991 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 62) предвижда в член 3, параграф 2:
„В рамките на категории А, В, В+Е, С, С+Е, D и D+E, дадено свидетелство може да бъде издадено за управление на превозни средства специално от следните подкатегории:
[…]
Подкатегория D1:
–
моторни превозни средства, предназначени за превоз на пътници и разполагащи с повече от осем места плюс мястото на водача, но не повече от 16 места плюс мястото на водача; към моторните превозни средства от тази подкатегория може да се прикачва ремарке, чиято допустима максимална маса не надвишава 750 килограма,
[…]“.
3
Съгласно съображения 2 и 12 от Директива 2006/126:
„(2)
Правилата за свидетелствата за управление на превозни средства са съществен елемент на общата транспортна политика и допринасят за подобряване на пътната безопасност и улесняват свободното движение на хора, които се установяват в държава членка, различна от тази, която е издала свидетелството за управление […]. Независимо от постигнатия напредък в хармонизирането на правилата относно свидетелствата за управление, все още между държавите членки остават различия при правилата относно периодичността на подновяване на свидетелствата и относно подкатегориите на превозните средства, които е необходимо да се хармонизират по-пълно, за да допринесат за прилагането на политиките на Общността.
[…]
(12)
Определенията на категориите следва в по-голяма степен да отразяват техническите характеристики на съответните превозни средства и уменията, необходими за управление на превозно средство“.
4
Член 1, параграф 1, първо изречение от Директива 2006/126 гласи, че „[д]ържавите членки въвеждат национално свидетелство за управление на основата на образеца на Общността, уреден в приложение I, в съответствие с разпоредбите на настоящата директива“.
5
Член 4 от тази директива, озаглавен „Категории, определения и минимална възраст“, гласи:
„1.   Свидетелството за управление, предвидено в член 1, разрешава управлението на превозни средства със силово задвижване в категориите, определени по-нататък. То може да бъде използвано от минималната възраст, посочена за всяка категория. „Превозно средство със силово задвижване“ означава самоходно превозно средство, придвижващо се по шосе на собствена тяга, с изключение на релсовите превозни средства.
[…]
4.   Моторни превозни средства:
–
„моторно превозно средство“ означава превозно средство със силово задвижване, което нормално се използва за превоз на пътници или стоки по шосе или да тегли по шосе превозни средства, предназначени за превоз на пътници или стоки. Този термин включва и тролейбуси, т.е. нерелсови превозни средства, които са свързани към електрически проводник. Тук не се включват селскостопански или горски трактори;
[…]
г)
Категория С1:
моторни превозни средства, различни от тези в категории D1 или D, с максимално разрешено тегло над 3500 kg, но [не] по-голямо от 7500 kg, които са проектирани и конструирани за превоз на не повече от осем пътника плюс водача; моторните превозни средства от тази категория могат да се комбинират с ремарке с максимална допустима маса, която не надвишава 750 kg;
[…]
е)
Категория С:
моторни превозни средства, различни от тези в категории D1 или D, с максимално разрешено тегло над 3500 kg, но [не] по-голямо от 7500 kg, които са проектирани и конструирани за превоз на не повече от осем пътника плюс водача; моторните превозни средства от [настоящата] категория могат да се комбинират с ремарке с максимална допустима маса, която не надвишава 750 kg;
[…]
з)
Категория D1:
моторни превозни средства, проектирани и конструирани за превоз на не повече от 16 пътници плюс водача и с максимална [дължина] не превишаваща 8 м; към моторните превозни средства от тази категория може да се прикачва ремарке, чиято допустима максимална маса не надвишава 750 kg;
[…]
й)
Категория D
моторни превозни средства, проектирани и конструирани за превоз на повече от осем пътници плюс водача; към моторните превозни средства, които могат да се управляват със свидетелство от категория D може да се прикачва ремарке, чиято допустима максимална маса не надвишава 750 kg;
[…]“.
6
Член 16 от посочената директива, озаглавен „Транспониране“, предвижда:
„1.   Държавите членки приемат и публикуват преди 19 януари 2011 г. законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими, за да се съобразят с член 1, параграф 1, член 3, член 4, параграфи 1, 2, 3 и параграф 4, букви б) до к) […]. Те съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
2.   Те прилагат тези разпоредби от 19 януари 2013 г.
[…]“.
7
В дял I, озаглавен „Минимални изисквания към изпитите за придобиване на свидетелство за управление на превозно средство“, буква A, озаглавена „Теоретичен изпит“, точка 4, озаглавена „Специфични разпоредби относно категории C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 и D1Е“, от приложение II към Директива 2006/126, точки 4.1.9 и 4.1.10 от това приложение гласят:
4.1.9.
Фактори на безопасността, свързани с натоварването на превозното средство: контролиране на товара (товарене и закрепване), трудности при различни видове товар (например, течности, висящи товари_…), товарене и разтоварване на стоки и използване на оборудване за товарене (само за категории С, СЕ, С1 и С1Е);
4.1.10.
Отговорността на водача на превозно средство по отношение на превоза на пътници, удобство и безопасност и пътниците; транспортиране на деца; необходими проверки преди тръгване; всички видове автобуси следва да бъдат част от теоретичния изпит (градски и междуградски автобуси, автобуси със специални габарити_…) (само за категории D, DE, D1, D1E)“.
8
В същия този дял I, буква Б, озаглавена „Изпит за проверка на уменията и поведението“, точка 8, озаглавена „Подлежащи на проверка умения и поведение за категории C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 и D1E“, точки 8.1.6, 8.1.8, 8.2.3 и 8.2.4 от посоченото приложение предвиждат:
8.1.6.
Извършване проверка на факторите на безопасността, свързани с товаренето на превозното средство: каросерия, платнища, товарни врати, товарен механизъм (ако има такъв), заключване на кабината, обезопасяване на товара (само за категории С, СЕ, С1 и С1Е);
[…]
8.1.8.
Да бъде способен да предприема мерки за безопасността на специални превозни средства: контролиране на каросерията, служебните врати, аварийни изходи, оборудване за първа помощ, пожарогасители и друго оборудване за безопасност (само за категории D, DE, D1 и D1E);
[…]
8.2.3.
Безопасно паркиране за товарене/разтоварване при товарна рампа/платформа или подобни инсталации (само за категории С, СЕ, С1 и С1Е).
8.2.4.
Паркиране, за да се даде възможност за безопасно слизане на пътниците от автобуса (само за категории D, DE, D1 и D1E)“.
Чешкото право
9
Член 80а, параграф 1, букви g)-i) от Zákon č. 361/2000 Sb. o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (Закон № 361/2000 за движението по пътищата), в редакцията, приложима по настоящото дело, предвижда:
„В категория
g)
C1 се класират моторни превозни средства, без трактори, с максимално разрешено тегло над 3500 kg, но не по-голямо от 7500 kg, които са предназначени за превоз на не повече от осем пътници плюс водача и могат да се комбинират с ремарке с максимална допустима маса, която не надвишава 750 kg;
h)
C се класират моторни превозни средства, без трактори и превозни средства по буква g), с максимално разрешено тегло над 3500 kg, които са предназначени за превоз на не повече от осем пътници плюс водача и могат да се комбинират с ремарке с максимална допустима маса, която не надвишава 750 kg;
i)
D1 се класират моторни превозни средства с максимална дължина до 8 m, които са предназначени за превоз на повече от 8 и до 16 пътници плюс водача и могат да се комбинират с ремарке с максимална допустима маса, която не надвишава 750 kg“.
Досъдебната процедура
10
На 11 юли 2014 г. Комисията изпраща на Чешката република официално уведомително писмо, в което обръща внимание на тази държава членка, че някои разпоредби от вътрешното ѝ законодателство, и по-специално относно определението на категории С1, С и D1 на свидетелствата за управление, не са в съответствие с Директива 2006/126.
11
След като разглежда доводите на Чешката република в отговора ѝ от 8 октомври 2014 г., Комисията приема мотивирано писмено становище от 27 февруари 2015 г. Тя отправя също така покана към Чешката република да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази с това становище в срок от два месеца, считано от съобщаването му. По искане на Чешката република срокът е продължен до 27 май 2015 г.
12
С писмо от 22 май 2015 г. Чешката република отговаря на мотивираното становище, като във връзка с определенията за категории C, C1 и D1 на свидетелствата за управление посочва, че „за да се избегнат всякакви рискове от двусмислие и за да се постигне по-голяма правна сигурност, Чешката република [е] прие[л]а да внесе в действащите правни разпоредби частични изменения, които би следвало да отговорят на изискванията на Комисията“.
13
В отсъствието на уведомление относно евентуалното приемане на така предвидените изменения, като счита, че при всички положения твърдяното неизпълнение към датата на изтичане на предоставения с мотивираното становище срок е налице, Комисията сезира Съда с настоящия иск.
По иска
Доводи на страните
14
Комисията предявява две твърдения за нарушение. В първото твърдение за нарушение тя изтъква, че макар и определенията за категории C1 и C да предвиждат изрично, че става въпрос за „моторни превозни средства, различни от тези в категории D1 или D“, чешкото законодателство не възпроизвежда този критерий. И тъй като обаче посоченият критерий бил решаващ за правилното разграничаване между категории C1/C и D1/D, като последица от така допуснатия пропуск в разглежданата държава членка притежателят на свидетелство за управление категория C1 или C има право да управлява превозно средство, конструирано за превоз на не повече от осем пътници, независимо от това, че то е проектирано за превоз на пътници или на стоки, докато Директива 2006/126 изисква свидетелство за управление категория D1 или D, ако превозното средство е проектирано и конструирано за превоза на пътници.
15
В рамките на второто твърдение за нарушение Комисията посочва, че докато в определението на категория D1, съдържащо се в член 4, параграф 4, буква з) от Директива 2006/112, се включват моторни превозни средства, „проектирани и конструирани за превоз на не повече от 16 пътници плюс водача“, с въвеждането на долна граница от повече от осем души чешката правна уредба поставя изискване, което противоречи на член 4, параграф 4, буква з) от Директива 2006/126.
16
Във връзка с тези две твърдения за нарушение Комисията разяснява, че по традиция категория С включва моторни превозни средства, предназначени за превоз на стоки, а категория D — моторни превозни средства, предназначени за превоз на пътници. Това обаче не било пречка за възможността в моторните превозни средства от категория С да се превозват и пътници. В този случай ставало дума най-вече за екипа, превозван за обработката на товара на превозното средство, а не за пътници, които се придвижват от точка А до точка Б.
17
Тъй като определени технически характеристики на категории С и С1 са идентични с тези на категории D1 и D, Комисията подчертава необходимостта от прецизно разграничаване на категории C1 и C, от една страна, и категории D1 и D, от друга страна. Разграничението, което прави в това отношение Директива 2006/126, и по-конкретно изразът „различни от тези в категории D1 или D“, съдържащ се в дефиницията на категории C1 и C, следователно означавал, че моторните превозни средства, които отговарят на техническите критерии на категории C1/C и D1/D, но които са предназначени главно за превоз на пътници, попадат в категории D1 и D, докато превозните средства, които не принадлежат към категории D1 и D, попадат в категории C1 и C.
18
Чешката република счита, че искът на Комисията е неоснователен.
19
Според тази държава членка изобщо не е необходимо да се извърши буквално транспониране на разпоредбите на Директива 2006/126, като се има предвид, че резултатът, преследван от тези разпоредби, е постигнат. А случаят бил такъв, като се има предвид, че разграничението на национално равнище на категориите превозни средства C1, C, и D1, макар и да не е формулирано по същия начин както в тази директива, гарантирало, че никое превозно средство не може да принадлежи към няколко категории.
20
Долната граница от повече от осем пътници плюс водача, съдържаща се в чешкото законодателство, била необходима поради обстоятелството, че според посочената държава членка превозните средства, попадащи в категория D1, представляват обособена подкатегория на категория D.
21
Освен това, ако тази граница не съществувала, категория D1, доколкото включва моторните превозни средства с максимална дължина до 8 метра, които могат да превозват най-много шестнадесет пътници, фактически щяла да погълне категории C1 и C.
Съображения на Съда
22
В самото начало следва да се припомни, че съгласно съображение 2 от Директива 2006/126, правилата за свидетелствата за управление на превозни средства са съществен елемент на общата транспортна политика, допринасят за подобряване на пътната безопасност и улесняват свободното движение на хора, които се установяват в държава членка, различна от тази, която е издала свидетелството за управление.
23
С оглед на продължаващото съществуване на значителни различия между държавите членки в тази област, Директива 2006/126, която е третата директива относно свидетелствата за управление на превозни средства, има за цел, както това се установява от същото съображение, да се постигне по-пълна хармонизация, за да се допринесе за прилагането на политиките на Европейския съюз.
24
Сред предвидените в нея средства за постигане на тази цел са по-конкретно дефинициите на категориите свидетелства за управление на превозни средства, които съгласно текста на съображение 12 от тази директива „следва в по-голяма степен да отразяват техническите характеристики на съответните превозни средства и уменията, необходими за управление на превозно средство“.
25
Всъщност, докато Първа директива 80/1263/ЕИО на Съвета от 4 декември 1980 година относно въвеждане на общностно свидетелство за управление (ОВ L 375, 1980 г., стр. 1) извършва първата категоризация на превозните средства за целите на установяване на общностен образец на националните свидетелства за управление на превозни средства, Директива 91/439, която заменя тази първа директива, внася различни уточнения в определенията за категориите превозни средства и видовете свидетелства за управление на превозни средства, които се изискват за управлението на тези превозни средства, включително, по-конкретно, по-прецизно определяне и по-добро разграничаване на отделните категории и свидетелства за управление на превозни средства.
26
Като продължава хармонизацията в тази област, Директива 2006/126 уточнява по отношение на категории C и C1, че и двете се отнасят за моторните превозни средства, които са проектирани и конструирани за превоз на не повече от осем пътници, като тези две категории се различават всъщност по максимално разрешеното тегло. Що се отнася до категории D и D1, като запазва долната граница от повече от осем пътници за категория D, Директива 2006/126 същевременно премахва тази граница за категория D1, така че за тази последна категория се прилага единствено горната граница от шестнадесет пътници.
27
Тези уточнения и изменения спрямо Директива 91/439 позволяват, както разяснява Комисията в писменото си становище, някои превозни средства вече да попадат в категория D1, а не в категория C1. Като пример Комисията посочва микробусите, осигуряващи висок комфорт, или частните бронирани автомобили. Тези превозни средства, доколкото са проектирани и конструирани за превоз на не повече от 8 пътници плюс водача, и доколкото тяхната максимална дължина не надхвърля 8 метра, вече попадали в подходящата за тях категория от гледна точка на техните технически характеристики и обичайната им употреба, а именно категория D1.
28
Така при сегашното състояние на правото на Съюза категории C и C1, определенията за които съгласно член 4, параграф 1 от Директива 2006/126 се съдържат съответно в параграф 4, букви г) и е) от този член, се отнасят до моторните превозни средства, различни от тези от категория D1 или D, чието максимално разрешено тегло надвишава 3500 kg, що се отнася до превозните средства от категория C, или е над 3500 kg, без да надвишава 7500 kg, що се отнася до превозните средства от категория C1, и които са проектирани и конструирани за превоз на не повече от осем пътници плюс водача. Категория D1, определена в параграф 4, буква з) от същия член, се отнася до моторните превозни средства, проектирани и конструирани за превоз на не повече от 16 пътници плюс водача и които са с максимална дължина, ненадвишаваща 8 метра.
29
В чешкото право обаче определението за категории C и C1 не възпроизвежда разграничението между категории C/C1 и D/D1, предвидено в правото на Съюза, и изразено с думите „различни от тези в категории D1 или D“. От това следва, че чешкото право не възпроизвежда премахването на долната граница от повече от 8 пътници, която законодателят на Съюза е въвел с приемането на Директива 2006/126 в рамките на горепосоченото законодателно развитие.
30
Последица от съществуването на такива несъответствия в определенията е, че превозните средства, които попадат в категория D1, по силата на чешкото законодателство могат да бъдат управлявани от притежателите на свидетелство за управление C1, което противоречи на целта на Директива 2006/126.
31
Примерите, дадени от Комисията, а именно микробусите, осигуряващи висок комфорт, или частните бронирани автомобили, които имат техническите характеристики, посочени в точка 27 от настоящото съдебно решение, са илюстрация за такива различия. Всъщност, докато съгласно член 4, параграф 4, буква з) от Директива 2006/126 такива превозни средства попадат в категория D1, същите тези превозни средства попадат, според чешката правна уредба, с която се транспонира тази директива, в категория C1. Освен това съгласно израза „различни от тези в категории D1 или D“, с който посочената директива разграничава съответно категории C/C1 и D/D1, щом като попадат в категория D1, в правото на Съюза тези превозни средства в никакъв случай не могат да попадат в категория C1.
32
По този начин за един и същ вид превозно средство категорията свидетелство за управление, изисквано в Чешката република, се различава от това, което трябва да притежава водачът в другите държави членки. Подобно положение противоречи на първостепенните цели, които преследва Директива 2006/126.
33
Доводите, изложени от Чешката република, не могат да поставят под въпрос тази констатация и съществуването на произтичащото от това неизпълнение на задължения.
34
Първо, тази държава членка изтъква, че правото на Съюза не изисква държавите членки да извършват буквално транспониране на определенията, съдържащи се в Директива 2006/126, за да бъде постигната целта, преследвана от разпоредбите на тази директива.
35
В това отношение следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика транспонирането на дадена директива във вътрешното право, естествено, не изисква непременно формално и текстово възпроизвеждане на разпоредбите ѝ в изрична и конкретна законова или подзаконова разпоредба, и че целите им могат да бъдат постигнати чрез една обща правна уредба, при условие че същата осигурява ефективно цялостното прилагане на директивата по достатъчно ясен и точен начин (вж. решение от 30 юни 2016 г., Комисия/Полша, C‑648/13, EU:C:2016:490, т. 73 и цитираната съдебна практика).
36
Същевременно обаче, видно от точки 29—32 от настоящото съдебно решение, националните разпоредби, на които се позовава Чешката република, не позволяват да се постигне резултатът, преследван от член 4, параграф 1, и параграф 4, букви г), е) и з) от Директива 2006/126. При тези условия доводът, че не е задължително буквално транспониране, в рамките на настоящото дело е несъстоятелен.
37
Второ, Чешката република твърди, че е извършила разграничение на национално равнище между категориите превозни средства C1, C и D1, което е прецизно, ясно и което на практика не е от естество да породи какъвто и да е спор. Всъщност, като изхожда от принципа, че нито едно превозно средство не може да попада в няколко категории, тази държава членка счита, че посочената цел може да бъде постигната по два начина, а именно или като определението за дадена категория бъде формулирано по отрицателен начин спрямо другите категории, разрешение, което е възприето в Директива 2006/126, или като се определят поотделно категориите по такъв начин, че да не бъдат смесвани, разрешение, което е възприел чешкият законодател, като е определил долна граница за броя пътници, който могат да превозват попадащите в категория D1 превозни средства.
38
В това отношение е достатъчно да се посочи, че както приема самата Чешка република, за да се извърши самото разграничение, тя е предвидила в националното определение за категория D1 условие, което обаче не фигурира в член 4, параграф 4, буква з) от Директива 2006/126, в който правото на Съюза дава определение на тази категория. Както обаче беше установено в точки 29—32 от настоящото съдебно решение, съществуването на това допълнително условие води до различия между прилагането на тази директива в Чешката република в сравнение с другите държави членки, когато е необходимо да се определи към коя категория принадлежи дадено превозно средство, и вследствие на това, какъв е видът на свидетелството за управление, който се изисква за това превозно средство.
39
Следователно изборът на метод за разграничаване, който поражда такива различия в сравнение с изискванията на правото на Съюза, във всички случаи не би могъл да допринесе за пълното и правилно транспониране на Директива 2006/126.
40
Трето, Чешката република изтъква, че превозните средства, попадащи в категория D1, представляват подкатегория на категория D, както това е видно от наименованието на тази категория D1 и от законодателната история на определението за категориите на равнището на Съюза. Ставало въпрос за „олекотен“ вариант на категория D и следователно превозните средства, попадащи в категория D1, съставлявали определена част от превозните средства, попадащи в категория D, като затова, с оглед на техните характеристики, притежаването на олекотен вариант на свидетелството за управление на превозни средства от категория D било достатъчно. Щом като долната граница за броя лица, които могат да бъдат превозвани, се съдържа в определението за категория D, тя следвало да бъде възпроизведена в категория D1.
41
В това отношение следва да се отбележи, че докато член 3, параграф 2 от Директива 91/439 разглежда категория D1 като подкатегория на категория D, както сочи изразът „[в] рамките на категории А, В, В + Е, С, С + Е, D и D + E дадено свидетелство може да бъде издадено за управление на превозни средства специално от следните подкатегории“, този израз обаче не се съдържа в определението за категориите свидетелства за управление на превозни средства, предвидени в член 4, параграф 4 от Директива 2006/126. Следователно обстоятелството, че категория D1 по този начин включва и превозни средства, които не попадат в категория D, както и последиците, произтичащи от това за категоризацията на различните свидетелства за управление, представлява избор, който законодателят на Съюза е направил и ползата от който не може да бъде поставена под въпрос в рамките на настоящото производство за установяване на неизпълнение на задължения.
42
Четвърто, Чешката република твърди, че ако не съществува долната граница от повече от осем пътници, предвидена в чешкото право, категория D1, доколкото включва моторните превозни средства с максимална дължина от 8 метра, които могат да превозват най-много до шестнадесет пътници, фактически би погълнала категории C1 и C. Можело дори да се счита, че управлението на камион с дължина, по-малка от 8 метра, изисква свидетелство за управление на превозни средства от категория D1, и единствено в случай че дължината на този камион надвишава 8 метра, за него би се изисквало свидетелство за управление от категория C1.
43
В това отношение следва да се констатира, че що се отнася до категориите C/C1 и D1, определението за моторно превозно средство, без оглед на факторите за броя на пътниците, теглото и дължината, е идентично за посочените категории, по-конкретно по това, че тези моторни превозни средства са „проектирани и конструирани за превоз на […] пътници“.
44
Видно от разграничението между категориите C/C1 и D1, извършено с израза „моторни превозни средства, различни от тези в категории D1 или D“, при определянето на категорията свидетелство за управление компетентните органи на държавите членки биха били длъжни да разгледат най-напред приложимостта на категория D1, и ако случаят е такъв, би следвало да издадат свидетелство за управление за тази категория.
45
Така, въз основа единствено на буквалното тълкуване на разглежданите разпоредби от Директива 2006/126, за моторните превозни средства с дължина, която не надвишава 8 метра, категория D1 би включвала изцяло категории C/C1.
46
Вследствие на това определението за категории C/C1 и D1, което се съдържа в член 4, параграф 4 от Директива 2006/126, изглежда не осигурява подходящо разграничение между тези категории.
47
Съгласно постоянната практика на Съда обаче при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се взема предвид не само нейното съдържание, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част (решение от 12 октомври 2017 г., Kamin und Grill Shop, C‑289/16, EU:C:2017:758, т. 22 и цитираната съдебна практика).
48
Затова, с цел да се даде правилно тълкуване на посочените категории, следва да се вземе под внимание текстът на Директива 2006/126 в неговата цялост, включително и приложенията към нея, които доказват, че определяща роля има предназначението на моторните превозни средства.
49
Както посочва генералният адвокат в точка 47 от своето заключение, образецът на свидетелство за управление на превозни средства, предвиден в член 1, параграф 1 от Директива 2006/126 и съдържащ се в приложение I към нея, илюстрира ясно чрез пиктограма предназначението на превозното средство от всяка категория, по-конкретно дали то е предназначено за превоз на стоки или на пътници.
50
Също така разпоредбите на приложение II към посочената директива, цитирани в точки 7 и 8 от настоящото съдебно решение, сочат, че изискванията за получаване на свидетелство за управление на превозни средства са различни в зависимост от предназначението на съответното превозно средство.
51
От това следва, че не може да се приеме, че неспазването на разграничението между категории C/C1 и D/D1 води до резултат, обратен на търсения от Директива 2006/126, а именно този за пътната безопасност. Както посочва генералният адвокат в точка 56 от своето заключение, такъв е случаят, когато изключителният превоз на хора се осигурява от водачи с право да управляват превозни средства от категория C или C1, от които се е изисквало да докажат най-вече познания във връзка с получаването, товаренето, превоза, доставката и разтоварването на стоките.
52
Разбира се, в областта на свидетелствата за управление, в която националните администрации трябва да обработват многобройни молби, и то в разумно кратък срок, законодателното решение, което изисква представянето на доказателства, които не се съдържат в определенията за категориите свидетелства за управление, не изглежда оптимално.
53
От друга страна, не е допустимо държава членка да приеме национална правна уредба за транспониране на Директива 2006/126, която въвежда условия, непредвидени в тази директива, или която пропуска условия, предвидени в посочената директива, което би предположило изменение в категориите превозни средства, определени в Директива 2006/126, в ущърб на пътната безопасност. Евентуални редакционни неточности в посочената директива биха предизвикали, ако случаят е такъв, реакция от страна на законодателя на Съюза, но не биха могли да дадат основание на Съда да отхвърли иск за установяване на неизпълнение на задължения.
54
При тези обстоятелства доводите, изложени от Чешката република, трябва да бъдат отхвърлени.
55
Поради това следва да се установи, че:
–
като не е изпълнила задължението си да включи в определението за категории C1 и C единствено моторните превозни средства, различни от тези в категория D1 или D, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 и параграф 4, букви г) и е) от Директива 2006/126, и
–
като е ограничила определението на категория D1 само до моторните превозни средства, проектирани и конструирани за превоз на повече от осем пътници, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 и параграф 4, буква з) от тази директива.
По съдебните разноски
56
По силата на член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Комисията е направила искане за осъждането на Чешката република и неизпълнението на нейните задълженията е установено, последната следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (девети състав) реши:
1)
Като не е изпълнила задължението си да включи в определението за категории C1 и C единствено моторните превозни средства, различни от тези в категория D1 или D, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 и параграф 4, букви г) и е) от Директива 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелства за управление на превозни средства.
2)
Като е ограничила определението за категория D1 само до моторните превозни средства, проектирани и конструирани за превоз на повече от осем пътници, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 и параграф 4, буква з) от тази директива.
3)
Осъжда Чешката република да заплати съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: чешки.