62024CJ0431_RES
Дело C‑431/24 [Multan] (
i
)
W
срещу
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond)
Решение на Съда (пети състав) от 29 януари 2026 година
„Преюдициално запитване — Политика относно убежището — Директива 2013/32/ЕС — Общи процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила — Член 23, параграф 1 — Достъп до информацията, събрана в досието на кандидата за международна закрила — Член 46 — Право на ефективна защита — Харта на основните права на Европейския съюз — Членове 4, 18 и член 19, параграф 2 — Принцип на забрана за връщане — Член 47, втора алинея — Право на справедлив съдебен процес — Разследване в държавата на произход на кандидата — Отхвърляне на молба за международна закрила и приемане на решение за връщане — Достъп на първоинстанционната юрисдикция и на кандидата до информацията относно начина, по който е проведено разследването в страната на произход на кандидата — Обхват на правото на защита и правото на ефективни правни средства за защита — Връзка с принципа на забрана за връщане“
Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила — Директива 2013/32 — Обжалване на решение, с което се отхвърля молба за международна закрила — Право на ефективна защита — Право на защита — Право на достъп до преписката — Информация, събрана в досието на кандидата — Понятие — Информация относно провеждането на разследването от органите на приемащата държава членка в страната на произход на кандидата — Включване — Обхват — Преценка на съда на спазването на принципа на забрана за връщане
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 47; Директива 2013/32 на Европейския парламент и на Съвета, член 23, параграф 1, членове 30 и 46)
(вж. т. 31—46 и диспозитива)
Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила — Директива 2013/32 — Обжалване на решение, с което се отхвърля молба за международна закрила — Право на ефективна защита — Право на защита — Право на достъп до преписката — Изключение — Легитимни цели, обосноваващи неразкриването на определена информация на кандидата — Задължение за държавите членки да въведат процедури, гарантиращи спазването на правото на защита — Възможност за предоставяне на достъпа до тази информация на правния съветник или на друг съветник на кандидата, който е преминал проверка за сигурност
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 47; Директива 2013/32 на Европейския парламент и на Съвета, член 23, параграф 1, втора алинея)
(вж. т. 49—54)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от rechtbank Den Haag (Първоинстанционен съд Хага, Нидерландия), Съдът внася уточнения относно информацията, която трябва да бъде предоставена на разположение на кандидата за международна закрила и взета предвид от съда, сезиран с подадената от него жалба срещу решението за отхвърляне на молбата му, както и срещу приетото спрямо него решение за връщане.
През 2014 г. жалбоподателят в главното производство, християнин с произход от Пакистан, подава молба за международна закрила в Нидерландия, която е отхвърлена.
След като срещу него е издадена фетва в страната му на произход, през 2018 г. той подава нова молба за международна закрила. Тогава minister van Buitenlandse Zaken (министър на външните работи, Нидерландия) провежда разследване в Пакистан, за да установи дали жалбоподателят в главното производство се нуждае от международна закрила. Резултатите от това разследване са отразени в индивидуален служебен доклад, връчен на Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (държавен секретар по правосъдието и сигурността, Нидерландия) (наричан по-нататък „държавният секретар“). Впоследствие този индивидуален служебен доклад, както и редактирана версия на подкрепящите го документи, включително доклад от разследването (наричани по-нататък „подкрепящите документи“) са изпратени на жалбоподателя в главното производство.
През 2022 г. държавният секретар отхвърля молбата за международна закрила на жалбоподателя в главното производство и приема решение за връщането му.
В подкрепа на жалбата си срещу тези решения пред първоинстанционния съд в Хага жалбоподателят изтъква по-специално, че държавният секретар е нарушил принципа на правото на Съюза на зачитане на правото на защита, като не му е предоставил пълен достъп до подкрепящите документи.
Министърът на външните работи предоставя на съда в Хага подкрепящите документи в оригиналната им редакция и подава искане на основание на националната правна уредба (
1
) само запитващата юрисдикция да има достъп до някои части от тези документи, което искане е уважено. Впоследствие обаче жалбоподателят в главното производство отказва запитващата юрисдикция да се запознае с подкрепящите документи в оригиналната им редакция, за да се произнесе по решението за отхвърляне на молбата му за международна закрила, с мотива че според него посочената национална правна уредба противоречи на правото на Съюза.
Тъй като изпитва съмнения относно съвместимостта с Директива 2013/32 (
2
) на такава правна уредба, ограничаваща достъпа до подкрепящите документи, първоинстанционният в Хага решава да отправи преюдициално запитване до Съда. Той иска от Съда да установи дали информацията за начина, по който е проведено разследване в рамките на молба за международна закрила, попада в обхвата на понятието „информацията, която е събрана в досието на кандидата, въз основа на която се взема или ще бъде взето решение“ по смисъла на член 23, параграф 1 от Директива 2013/32 (
3
), така че кандидатът за международна закрила и компетентната юрисдикция трябва да имат достъп до тази информация при условията, предвидени в член 23, параграф 1, втора алинея, букви а) и б) от тази директива.
Съображения на Съда
Съдът отбелязва най-напред, че основната цел на Директива 2013/32 е по-нататъшното разработване на нормите за процедурите за предоставяне и отнемане на международна закрила при спазване по-специално на принципа на забрана за връщане, който е гарантиран като основно право в член 18 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) във връзка с член 33 от Женевската конвенция за статута на бежанците (
4
), както и в член 19, параграф 2 от Хартата.
Както потвърждава член 30 от Директива 2013/32 (
5
), рискът от нарушаване на този принцип обаче може да произтича от начина, по който се провежда разследване от национален орган в държавата на произход на кандидата за международна закрила.
Кандидатът за международна закрила обаче трябва да може да се позове на правото си на защита срещу разкриване от държавите членки на информация относно молбата му на предполагаемия извършител на преследване или тежки посегателства, като се основе на релевантни данни относно начина, по който е проведено разследването в държавата му на произход. Също така националната юрисдикция, сезирана с жалба срещу решение за отхвърляне на молба за международна закрила, трябва да може да контролира спазването от държавите членки на задълженията им по член 30, буква а) от Директива 2013/32.
При това положение информация за начина, по който органите на приемащата държава членка са провели разследване в страната на произход на този гражданин, за да проверят основателността на молбата му, като например подкрепящите документи, сред които разглежданият в главното производство доклад от разследването, попадат в обхвата на понятието „информацията, която е събрана в досието на кандидата, въз основа на която се взема или ще бъде взето решение“ по смисъла на член 23, параграф 1 от Директива 2013/32, когато тази информация може да е релевантна за преценката на тази юрисдикция дали е спазен принципът на забрана за връщане.
Съдът добавя, че в случая липсата на пълен и пряк достъп до подкрепящите документи от решаващия орган, натоварен с разглеждането на молбата за международна закрила, не засяга релевантността на тази информация, за да се гарантира ефективността на жалбата, подадена срещу решението за отхвърляне на тази молба, и да се позволи на запитващата юрисдикция да прецени спазването на принципа на забрана за връщане.
Това тълкуване се потвърждава, от една страна, от член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, в който се уточнява, че юрисдикцията, пред която се обжалва решението по молбата за международна закрила, извършва цялостно и ex nunc разглеждане както на фактите, така и на правните въпроси. Съгласно постоянната съдебна практика обаче прилагателното „цялостно“ потвърждава, че съдът е длъжен да разгледа по-специално обстоятелствата, които решаващият орган е отчел или е трябвало да отчете.
От друга страна, ефективното упражняване на правото на защита, гарантирано в член 47, втора алинея от Хартата, по необходимост съпътства правото на достъп до преписката. Съдът обаче е постановил, че лицето, за което е приет увреждащ акт, има право да проучи всички документи, съдържащи се в преписката по разследването, които могат да бъдат относими към неговата защита, и че не може само органът, приел този акт, да определя необходимите за тази цел документи (
6
).
От това следва, че кандидатът за международна закрила и компетентната юрисдикция трябва да имат достъп до тази информация при условията, предвидени в член 23, параграф 1, втора алинея, букви а) и б) от Директива 2013/32. От текста на този член следва, че юрисдикцията трябва да има достъп до цялата информация, която може да е от значение за неговото решение, докато разкриването на част от тази информация може да бъде ограничено в случая на кандидата.
Всъщност държавите членки могат да направят изключение от правото на кандидата на достъп до неговото досие, когато разкриването на информация или на нейните източници би могло да застраши по-специално националната сигурност или сигурността на източниците. Когато една или повече легитимни цели оправдават неразкриването на информация на кандидата, което запитващата юрисдикция следва да провери, държавите членки предоставят достъп до тази информация или източници на юрисдикциите, сезирани с такава жалба, и гарантират зачитането на правото на защита на засегнатото лице.
Като се има предвид, че Директива 2013/32 не предписва по какъв начин държавите членки трябва да гарантират това, те са длъжни да предвидят конкретните условия на процедурите, необходими за тази цел, при условие обаче че спазват по-специално правото на ефективна правна защита, закрепено в член 47 от Хартата. Съгласно член 23, параграф 1 от Директива 2013/32 държавите членки могат по-специално да предоставят достъп до съответната информация на правния или друг съветник на кандидата, който е преминал проверка за сигурност.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Член 8:29, параграф 1 от Algemene wet bestuursrecht (Общ административен закон, Нидерландия), в редакцията, приложима към спора в главното производство, предвижда, че „[с]траните, които са длъжни да предоставят сведения или да представят доказателства, могат, ако имат сериозни основания за това, да откажат да предоставят сведения или да представят документи, или могат да посочат на административния съд, че само той може да се запознае с тези сведения или документи […]“.
(
2
)	Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).
(
3
)	Член 23, параграф 1 от Директива 2013/32 гласи: „Държавите членки гарантират, че правният или друг съветник, който е признат или оправомощен за такъв по националното право, който предоставя помощ или представлява определен кандидат по силата на националното право, получава достъп до информацията, която е събрана в досието на кандидата, въз основа на която се взема или ще бъде взето решение. Държавите членки могат да направят изключение в случаите, когато разкриването на информацията или на нейните източници би могло да застраши националната сигурност, сигурността на организациите или на лицата, които предоставят информацията, или на лицето(ата), за което(ито) се отнася тя, или когато това би попречило на следствие, което е свързано с разглеждането на молба за международна закрила от компетентните органи на държавата членка, или на международните отношения на държавите членки. В такъв случай държавите членки: а) предоставят достъп до въпросната информация или източници, които са на разположение на органите, посочени в глава V; и б) създават процедури в националното право, които гарантират, че са зачитат правата на защита на кандидата. По отношение на буква б) държавите членки могат по-специално да предоставят достъп до въпросната информация или източници на правен или друг съветник, който е преминал проверка за сигурност, доколкото информацията е от значение за разглеждането на молбата или вземането на решение за оттегляне на международна закрила“.
(
4
)	Конвенция за статута на бежанците, подписана в Женева на 28 юли 1951 г. (Recueil des traités des Nations unies, том 189, стр. 150, № 2545 (1954), допълнена и изменена с Протокола за статута на бежанците, подписан в Ню Йорк на 31 януари 1967 г.
(
5
)	Член 30 от Директива 2013/32 предвижда в буква б), че за целите на събирането на информация по индивидуални случаи държавите членки не се стремят да „получат информация от предполагаемия извършител или извършители на преследване или тежко посегателство срещу кандидата по начин, по който този извършител или извършители да бъдат пряко информирани, че е подадена молба от кандидата, и която информация може да застраши физическата неприкосновеност на кандидата или на лицата на негова издръжка, или свободата и сигурността на членовете на неговото семейство, които живеят все още в неговата страна на произход“. В същия дух буква а) от този член предвижда, че за целите на събирането на информация за индивидуални случаи държавите членки „не разкриват на предполагаемия извършител (или извършители) на преследване или тежко посегателство информация относно индивидуални молби за международна закрила или факта, че е подадена молба“.
(
6
)	Вж. в този смисъл решение от 1 декември 2022 г., Bundesrepublik Deutschland (Достъп до досието в производство по молба за убежище) (C‑564/21, EU:C:2022:951, т. 38 и 39).