62009CP0197
GENERALINIO ADVOKATO
JÁN MAZÁK NUOMONĖ,
pateikta 2009 m. spalio 28 d. (
1
)
Byla C-197/09 RX-II
M
prieš
Europos vaistų agentūrą (EMEA)
„Sprendimo T-12/08 P peržiūrėjimas — Galėjimas priimti sprendimą toje bylos stadijoje — Teisingas bylos nagrinėjimas — Rungimosi principas — Poveikis Bendrijos teisės vienovei ir darnumui“
1.
2009 m. birželio 24 d. Sprendimu (
2
) (toliau – 2009 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimas) Teisingumo Teismas nusprendė, jog reikia peržiūrėti 2009 m. gegužės 6 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą M prieš EMEA (
3
) (toliau – 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas). Pagal šį sprendimą bus peržiūrimas klausimas, ar 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas paveikė Bendrijos teisės vienovę ir darnumą dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas, kaip apeliacinis teismas, išaiškino sąvoką „jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“ Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio ir šio statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies prasme taip, kad jis pats gali išnagrinėti bylą ir priimti sprendimą dėl esmės, neatsižvelgęs į tai, jog jam pateiktas apeliacinis skundas buvo susijęs su pirmojoje instancijoje nagrinėtu prieštaravimu dėl priimtinumo ir kad dėl bylos aspekto, kurį jis nagrinėjo iš esmės, nevyko jokių teisminių ginčų nei jame, nei Europos Sąjungos tarnautojų teisme, kaip pirmosios instancijos teisme.
2.
Kadangi šioje byloje pirmą kartą taikoma Teisingumo Teismo galimybė peržiūrėti Pirmosios instancijos teismo sprendimą, priimtą antrąja instancija (
4
), mano nuomone, būtina trumpai paaiškinti pagrindinius tokios procedūros aspektus.
3.
Pagal EB 220 straipsnio pirmąją pastraipą Teisingumo Teismas pagal savo jurisdikciją užtikrina, kad aiškinant ir taikant Sutartį būtų laikomasi teisės. Mano manymu, galimybė peržiūrėti Pirmosios instancijos teismo apeliacine tvarka priimtą sprendimą yra viena iš priemonių, leidžiančių Teisingumo Teismui įgyvendinti šį vaidmenį.
4.
Vis dėlto reikia pabrėžti, jog tai – išimtinė ir galutinė priemonė. Tai visų pirma matyti iš bendros Bendrijos teismų sistemos organizavimo sampratos, antra, iš peržiūrėjimo priimtinumo sąlygų, kurias prieš pradedant peržiūrėjimo procedūrą išnagrinėja Teisingumo Teismo procedūros reglamento 123a straipsnyje numatyta specialioji kolegija, ir galiausiai iš peržiūrėjimo, kurį, nusprendus dėl jo priimtinumo, sudaro konstatavimas, ar Pirmosios instancijos teismo sprendimas daro poveikį Bendrijos teisės vienovei ir darnumui, rezultato.
5.
Peržiūrėjimo procedūra siekiama vienintelio tikslo – apsaugoti Bendrijos teisės vienovę ir darnumą, kuriems galėtų kilti grėsmė dėl klaidingo Pirmosios instancijos teismo apeliacine tvarka priimto sprendimo (
5
). Vadinasi, šia procedūra siekiama apsaugoti ne konkrečių šalių interesus konkrečioje byloje, o Bendrijos teisės interesus.
6.
Todėl peržiūrėjimo procedūra siekiama ištaisyti ne klaidingus Pirmosios instancijos teismo apeliacine tvarka priimtus sprendimus apskritai, o tik tokius Pirmosios instancijos teismo apeliacine tvarka priimtus sprendimus, kurie daro poveikį Bendrijos teisės vienovei ir darnumui. Mano manymu, klaidingas sprendimas tokį poveikį galėtų daryti tik tuomet, jeigu jis prieštarautų vienam iš bendrųjų Bendrijos teisės principų, kurie, remiantis neseniai patvirtinta Teisingumo Teismo praktika, yra konstitucinio lygmens (
6
) ir kurių laikymasis užtikrina Bendrijos teisės vienovę ir darnumą.
7.
Kaip jau minėjau, pirmiausia glaustai priminsiu peržiūrėjimo procedūros aplinkybes. Tada išnagrinėsiu, ar 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas turi trūkumų, ir galiausiai, jei tai pasitvirtintų, spręsiu, ar 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas daro poveikį Bendrijos teisės vienovei ar darnumui.
Peržiūrėjimo procedūros aplinkybės
8.
M prašė Tarnautojų teismo panaikinti 2006 m. spalio 25 d. Sprendimą, kuriuo Europos vaistų agentūra (toliau – EMEA) atmetė jo prašymą sudaryti invalidumo komisiją, ir 2007 m. sausio 31 d. Sprendimą, kuriuo EMEA atmetė jo prašymą atlyginti žalą, bei priteisti iš EMEA sumokėti jam 100000 eurų sumą žalai, patirtai dėl administracijos neteisėtų veiksmų, atlyginti.
9.
2007 m. spalio 19 d. Nutartimi (
7
) (toliau – 2007 m. spalio 19 d. Tarnautojų teismo nutartis), Tarnautojų teismas, remdamasis prieštaravimu dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento (
8
) 114 straipsnio 1 dalį, atmetė šį ieškinį kaip nepriimtiną, nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės.
10.
M pateikė apeliacinį skundą dėl minėtos nutarties, prašydamas Pirmosios instancijos teismo panaikinti šią nutartį ir 2006 m. spalio 25 d. EMEA sprendimą tiek, kiek juo atmestas jo 2006 m. rugpjūčio 8 d. prašymas sudaryti invalidumo komisiją, ir EMEA sprendimą atmesti jo prašymą atlyginti žalą.
11.
Pirmosios instancijos teismas patenkino motyvuotą M prašymą pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 146 straipsnį ir pradėjo žodinę proceso dalį.
12.
2009 m. gegužės 6 d. Sprendimu Pirmosios instancijos teismas panaikino 2007 m. spalio 19 d. Tarnautojų teismo nutartį ir tuo pačiu remdamasis Teisingumo Teismo statuto priedo 13 straipsnio 1 dalimi pats išsprendė ginčą, t. y. panaikino 2006 m. spalio 25 d. EMEA sprendimą tiek, kiek juo atmestas jo 2006 m. rugpjūčio 8 d. prašymas sudaryti invalidumo komisiją, ir nurodė EMEA apeliantui sumokėti 3000 eurų kompensaciją.
13.
Remdamasis pirmosios generalinės advokatės siūlymu peržiūrėti 2009 m. gegužės 6 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą, Teisingumo Teismas nusprendė, jog reikia peržiūrėti šį sprendimą, siekiant nustatyti, ar Pirmosios instancijos teismo sprendimas paveikė Bendrijos teisės vienovę ar darnumą dėl to, kad pastarasis teismas, kaip apeliacinis teismas, išaiškino sąvoką „jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“ Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio ir šio statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies prasme taip, kad jis pats gali išnagrinėti bylą ir priimti sprendimą dėl esmės, neatsižvelgęs į tai, jog jam pateiktas apeliacinis skundas buvo susijęs su pirmojoje instancijoje nagrinėtu prieštaravimu dėl priimtinumo ir kad dėl bylos aspekto, kurį jis nagrinėjo iš esmės, nevyko jokių teisminių ginčų nei jame, nei Europos Sąjungos Tarnautojų teisme, kaip pirmosios instancijos teisme. Teisingumo Teismas nurodė Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje numatytiems suinteresuotiesiems asmenims ir bylos Pirmosios instancijos teisme šalims pateikti savo rašytines pastabas minėtu klausimu.
14.
Rašytines pastabas pateikė M, EMEA, Italijos bei Lenkijos vyriausybės, Europos Parlamentas, Europos Sąjungos Taryba ir Europos Bendrijų Komisija.
Dėl galimų 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo trūkumų
15.
Iš 2009 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo matyti, jog reikia išnagrinėti 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą ne materialinės teisės požiūriu, o dėl klaidingai taikytų procedūros taisyklių, konkrečiai – Teisingumo Teismo statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies, pagal kurią Pirmosios instancijos teismas, kaip apeliacinis teismas, įpareigojamas, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, grąžinti bylą Tarnautojų teismui tuo atveju, jei sprendimas negali būti priimtas toje stadijoje (
9
).
16.
Mano nuomone, sąvoka „jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“ turi būti aiškinama atsižvelgiant į Bendrijos teisminę sistemą ir pagal pirmosios instancijos teismui bei antrosios instancijos teismui, nagrinėjančiam bylą apeliacine tvarka, tenkančius vaidmenis.
17.
Nagrinėjamu atveju materialinė kompetencija spręsti ginčą tarp M ir EMEA priklausė Tarnautojų teismui. Ši kompetencija atsirado pareiškus ieškinį, ją sudarė pareiga iš pradžių išnagrinėti, ar ieškinys priimtinas, ir po to, jei jis būtų pripažintas priimtinu, – jo pagrįstumą remiantis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, nustatytomis vadovaujantis rungimosi principu.
18.
Nebūtina priminti, jog neįmanoma įsivaizduoti teismo sprendimo dėl esmės, kuris būtų priimtas nenustačius faktinių aplinkybių. Nagrinėjamu atveju Tarnautojų teismas buvo vienintelis materialinę kompetenciją nustatyti šias faktines aplinkybes turintis teismas.
19.
Tarnautojų teismas savo 2007 m. spalio 19 d. Nutartyje tik konstatavo, jog ieškinys nepriimtinas, ir nepradėjo bylos nagrinėti iš esmės. Tokia galimybė numatyta Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnyje (
10
), kuriame vadovaujamasi teisminio proceso ekonomijos principu. Vadinasi, faktinių ir teisinių aplinkybių galimam sprendimui dėl esmės priimti Tarnautojų teismas nenustatė.
20.
Pirmosios instancijos teismas įsitraukė į M ir EMEA bylą nagrinėdamas apeliacinį skundą, kuris pagal Teisingumo Teismo statuto priedo 11 straipsnio 1 dalį paduodamas tik teisės klausimais, taigi jis gali būti pagrįstas pagrindais, susijusiais su Tarnautojų teismo kompetencijos nebuvimu, procedūros pažeidimais Tarnautojų teisme, kurie daro neigiamą poveikį suinteresuotosios šalies interesams, ir su Tarnautojų teismo padarytu Bendrijos teisės pažeidimu.
21.
Iš tokio apeliacinio skundo apibrėžimo matyti, kad apeliacinis teismas saistomas pirmosios instancijos teismo, t. y. Tarnautojų teismo, nustatytų faktinių aplinkybių.
22.
Kadangi Tarnautojų teismas ginčą išsprendė nutartimi atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, mano nuomone, apeliaciniame procese tebuvo galima atsakyti į klausimą, ar ieškinys buvo priimtinas, ar ne. Kadangi faktinės bylos aplinkybės nekonstatuotos – Tarnautojų teismas nenustatė šių aplinkybių, Pirmosios instancijos teismas negalėjo priimti sprendimo dėl ginčo esmės.
23.
Mano manymu, galima bendrai daryti išvadą, jog tuo atveju, kai Tarnautojų teismas nutartimi atmetė ieškinį kaip nepriimtiną, nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės, Pirmosios instancijos teismas, nagrinėjantis bylą apeliacine tvarka, negali priimti galutinio sprendimo toje bylos stadijoje.
24.
Mano nuomone, toks Pirmosios instancijos teismo elgesys, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, rodo, kad Bendrijos teismų sistema funkcionuoja nesklandžiai.
25.
Šio trūkumo esmę sudaro materialinės teismų jurisdikcijos sutaptis. Pirmosios instancijos teismas, nagrinėjantis bylą antrąja instancija, iš esmės prisiėmė materialinę Tarnautojų teismo kompetenciją, visų pirma kompetenciją nustatyti faktines aplinkybes, būtinas sprendimui dėl esmės priimti.
26.
Todėl Pirmosios instancijos teismas tapo de facto pirmosios instancijos teismu. Per apeliacinį procesą, kuriame nagrinėjami vien teisės klausimai, negalėjo būti įgyvendintas rungimosi principas, paprastai būdingas tik pirmosios instancijos teisme. Vykstant apeliaciniam procesui galima išnagrinėti tik tai, ar per procesą pirmosios instancijos teisme nebuvo pažeistas rungimosi principas.
27.
Darytina išvada, kad pasielgdamas taip, kaip nagrinėjamoje byloje, Pirmosios instancijos teismas pažeidė „pagal įstatymą numatyto teismo“ principą, pagal kurį niekam negali būti atimta teisė į pagal įstatymą numatytą teismą (
11
). Nustatant faktines aplinkybes ir jas kvalifikuojant pagal teisės normą, tokio teismo statusą turi Tarnautojų teismas. Ši išvada glaudžiai susijusi su teismo sudėties klausimu, kuris, remiantis Teisingumo Teismo praktika, yra kertinis teisės į teisingą bylos nagrinėjimą akmuo (
12
).
28.
Be to, kadangi Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas bylą apeliacine tvarka, priėmė sprendimą dėl esmės, pralaimėjusi šalis neteko galimybės pasinaudoti teise į teisminę gynybą pateikdama apeliacinį skundą (
13
). Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką (
14
) veiksmingos teisminės gynybos principas yra bendrasis Bendrijos teisės principas, kylantis iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, įtvirtintas Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsniuose ir dar kartą patvirtintas 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje (
15
).
29.
Baigiant reikia konstatuoti, jog dėl klaidingo Teisingumo Teismo statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies aiškinimo, Pirmosios instancijos teismo sprendimas turi trūkumų.
Dėl 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo poveikio Bendrijos teisės vienovei ir darnumui
30.
Mano manymu, klaidingo Teisingumo Teismo statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies aiškinimo pasekmės peržengia bylos tarp M ir EMEA ribas. todėl 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas, priimtas vadovaujantis šiuo klaidingu aiškinimu, daro poveikį Bendrijos teisės vienovei ir darnumui.
31.
Kaip jau minėjau 6 punkte, klaidingas sprendimas galėtų kelti grėsmę Bendrijos teisės vienovei ir darnumui tik tuomet, jeigu jis prieštarautų bendriesiems Bendrijos teisės principams. Manau, kad nagrinėjamu atveju ši sąlyga yra įvykdyta.
32.
Mano nuomone, dėl klaidingo Teisingumo Teismo statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies aiškinimo buvo pažeista teisė būti išklausytam Tarnautojų teisme, kuris, nagrinėjamu atveju, buvo vienintelis teismas, turintis materialinę kompetenciją nustatyti, remdamasis rungimosi principu, faktines aplinkybes tam, kad būtų galima priimti sprendimą dėl esmės. Teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, kuri pagal Teisingumo Teismo praktiką (
16
) yra pagrindinė teisė, kurios Europos Sąjunga laikosi kaip bendrojo principo pagal ES 6 straipsnio 2 dalį, taip pat buvo pažeista, nes teisė būti išklausytam yra viena iš jos sudėtinių dalių.
33.
Be to, kaip jau nurodžiau 27 punkte, Pirmosios instancijos teismas, priimdamas sprendimą dėl esmės, taip pat pažeidė pagal įstatymą numatyto teismo principą ir teisę į teisminę gynybą pareiškiant apeliacinį skundą, kurie taip pat yra teisės į teisingą bylos nagrinėjimą išraiška.
34.
Atsižvelgiant į šią analizę, darytina išvada, kad 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas daro poveikį Bendrijos teisės vienovei ir darnumui.
Dėl 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo panaikinimo apimties
35.
Nors suprantu 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo peržiūrėjimo apimtį, kurią Teisingumo Teismas apibrėžė 2009 m. birželio 24 d. Sprendimu, vis dėlto turiu konstatuoti, kad iš šio sprendimo peržiūrėjimo rezultato matyti, jog per procesą Pirmosios instancijos teisme, kuris vyko prieš Teisingumo Teismui priimant sprendimą, buvo pažeisti keli teisės į teisingą bylos nagrinėjimą aspektai. Šios pagrindinės teisės pažeidimo pasekmės daro poveikį visam 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimui (
17
). Dėl šios priežasties siūlau Teisingumo Teismui panaikinti visą šį sprendimą ir grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui.
36.
Nemanau, kad galima nurodyti, kurie Pirmosios instancijos teismo sprendimo padariniai ginčo šalims yra laikomi galutiniais Teisingumo Teismo statuto 62b straipsnio pirmosios pastraipos prasme. Lygiai taip pat, kadangi faktinės aplinkybės nustatytos teisei į teisingą bylos nagrinėjimą prieštaraujančiu būdu, Teisingumo Teismas negali šioje byloje priimti galutinio sprendimo Teisingumo Teismo statuto 62b straipsnio pirmosios pastraipos prasme.
Išvada
37.
Atsižvelgdamas į tai, kas pirmiau išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
2009 m. gegužės 6 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (apeliacinė kolegija) sprendimas M prieš EMEA (T-12/08 P) daro poveikį Bendrijos teisės vienovei ir darnumui dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas, kaip apeliacinis teismas, išaiškino sąvoką „jei toje bylos stadijoje tai galima daryti“ Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio ir šio statuto priedo 13 straipsnio 1 dalies prasme taip, kad jis pats gali išnagrinėti bylą ir priimti sprendimą dėl esmės, neatsižvelgęs į tai, jog jam pateiktas apeliacinis skundas buvo susijęs su pirmojoje instancijoje nagrinėtu prieštaravimu dėl priimtinumo.
2.
Panaikinti 2009 m. gegužės 6 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą M prieš EMEA (T-12/08 P).
3.
Grąžinti bylą Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismui.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	C-197/09 RX, žr. C-197/09 RX-II, Rink. p. I-12033.
(
3
)	T-12/08 P
(
4
)	Ši galimybė numatyta EB 225 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje ir Teisingumo Teismo statuto 62, 62a ir 62b straipsniuose.
(
5
)	„Klaidingas sprendimas“ – tai materialinės teisės požiūriu klaidingas sprendimas arba materialinės teisės požiūriu teisingas sprendimas, tačiau priimtas klaidingai taikant procesines normas.
(
6
)	Žr. 2009 m. spalio 15 d. Sprendimą Audiolux ir kt. (C-101/08, Rink. p. I-9823, 63 punktas).
(
7
)	F-23/07, dar nepaskelbta Rink. VT.
(
8
)	Tarnautojų teismo procedūros reglamentas įsigaliojo tik 2007 m. lapkričio 1 dieną. Iki tol, remiantis 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB, Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos tarnautojų teismą, 3 straipsnio 4 dalimi, Tarnautojų teismui buvo taikomas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamentas.
(
9
)	Tokia pati pareiga Teisingumo Teismui, nagrinėjančiam bylą apeliacine tvarka, kyla iš Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio, nors šios nuostatos formuluotė šiek tiek skiriasi.
(
10
)	Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnis tuo metu buvo mutatis mutandis taikomas Tarnautojų teismui remiantis 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB, Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos tarnautojų teismą, 3 straipsnio 4 dalimi.
(
11
)	Šiuo atveju, EB sutartis ir Teisingumo Teismo statutas laikytini įstatymu.
(
12
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. vasario 19 d. Sprendimą Gorostiaga Atxalandabaso prieš Parlamentą (C-308/07 P, Rink. p. I-1059, 42 punktas).
(
13
)	Su sąlyga, kad proceso teisė aiškiai numato tokio skundo galimybę.
(
14
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. liepos 16 d. Sprendimą Mono Car Styling (C-12/08, Rink. p. I-6653, 47 punktas ir nurodyta teismų praktika).
(
15
)	OL C 364, p. 1.
(
16
)	Šiuo klausimu žr. sprendimą Gorostiaga Atxalandabaso prieš Parlementą (nurodytas 12 išnašoje, 41 punktas ir nurodyta teismų praktika).
(
17
)	Žinoma, ši išvada taip pat galioja rezoliucinės dalies punktui, susijusiam su bylinėjimosi išlaidomis.