62020CJ0577_RES
Byla C‑577/20
A
Korkein hallinto-oikeus (Suomija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą
2022 m. birželio 16 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Profesinės kvalifikacijos pripažinimas – Direktyva 2005/36/EB – 2 straipsnis – Taikymo sritis – 13 straipsnio 2 dalis – Reglamentuojamos profesijos – Sąlygos, taikomos siekiant įgyti teisę naudoti valstybėje narėje psichoterapeuto profesinį vardą remiantis kitoje valstybėje narėje įsisteigusio universiteto išduotu psichoterapijos diplomu – SESV 45 ir 49 – Judėjimo ir įsisteigimo laisvės – Aptariamo mokymo lygiavertiškumo vertinimas – ESS 4 straipsnio 3 dalis – Valstybių narių lojalaus bendradarbiavimo principas – Priimančiosios valstybės narės atliekamas teorinių žinių ir kvalifikacijų, kurias kitoje valstybėje narėje išduoto diplomo turėtojas tariamai įgijo, lygio kvestionavimas – Sąlygos“
Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Darbuotojai – Profesinės kvalifikacijos pripažinimas – Direktyvos 2005/36 taikymo sritis – Reglamentuojamos profesijos – Sąlygos, susijusios su vertimusi tam tikra profesine veikla kitoje valstybėje narėje, netenkinimas – Priimančiojoje valstybėje narėje pateiktas prašymas pripažinti – Netaikymas – Ribojimai, atsirandantys dėl priimančiosios valstybės narės teisės aktų, reglamentuojančių tam tikros veiklos vykdymą – Tos valstybės narės pareiga patikrinti pareiškėjo gautų diplomų ir kvalifikacijos atitiktį pagal nacionalinę teisę reikalaujamiems diplomams ir kvalifikacijai
(SESV 45 ir 49 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/36 13 straipsnio 2 dalis)
(žr. 34, 35, 37, 40–44 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Darbuotojai – Profesinės kvalifikacijos pripažinimas – Teisė verstis reglamentuojama profesija priimančiojoje valstybėje narėje – Šios valstybės narės kompetentinga institucija, kuri turi laikyti kitos valstybės narės institucijos išduotą diplomą autentišku – Konkrečiomis aplinkybėmis grindžiamos šios institucijos svarios abejonės dėl teorinių žinių ir kvalifikacijos, kurias tariamai įgijo pareiškėjas, lygio – Atitinkamos institucijos teisė prašyti diplomą išdavusios institucijos iš naujo persvarstyti jo išdavimo pagrįstumą – Įrodymai, kuriuos gali sudaryti informacija, pateikta kitų asmenų nei atitinkamo mokymo rengėjai ar kitos valstybės narės institucijų pagal jų funkcijas – Atitinkamą diplomą išdavusios institucijos diskrecija
(ESS 4 straipsnio 3 dalis; SESV 45 ir 49 straipsniai)
(žr. 46–52, 54, 55, 57 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
Suomijos pilietė A Suomijoje baigė suomių kalba vykusią psichologijos mokymo programą, kurią organizavo Jungtinės Karalystės universitetas kartu su Suomijos bendrove ir kurią pabaigus 2017 m. lapkričio mėn. šis universitetas jai išdavė trečiosios pakopos diplomą. Tada ji kreipėsi į Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavisasto (Socialinių reikalų ir sveikatos srityje leidimus išduodanti ir priežiūrą vykdanti institucija, Suomija, toliau – Valvira), prašydama suteikti teisę naudoti pagal Suomijos teisės aktus saugomą psichoterapeuto profesinį vardą. Anksčiau tais metais Valvira susisiekė su buvusiais šios mokymo programos dalyviais, išreiškusiais susirūpinimą dėl galimų trūkumų, susijusių su mokymo faktiniu turiniu.
2018 m. Valvira atmetė A prašymą, teigdama, kad negali įsitikinti, jog šis mokymas atitinka psichoterapijos mokymui Suomijoje taikomus reikalavimus. 2019 m. balandžio mėn. Helsingin hallinto-oikeus (Helsinkio administracinis teismas, Suomija) atmetė dėl šio sprendimo pateiktą A skundą ir patvirtino Valvira aiškinimą.
Tuomet A pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui – Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas, Suomija). Šis teismas pažymi, kad psichoterapeuto profesija Jungtinėje Karalystėje nėra reglamentuojama ir kad suinteresuotasis asmuo, kuris nedirbo pagal psichoterapeuto profesiją kitoje valstybėje narėje, kurioje ši profesija nereglamentuojama, kaip reikalaujama pagal Direktyvos 2005/36 (
1
) 13 straipsnio 2 dalį, negali remdamasis šia direktyva reikalauti teisės pradėti verstis šia profesija Suomijoje. Vis dėlto jam kyla klausimas, ar A situacija taip pat turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į laisvo darbuotojų judėjimo (
2
) ir įsisteigimo laisvės (
3
) principus, ir, jei taip, ar vertindama teorinių žinių ir kvalifikacijos lygiavertiškumą priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija gali remtis kita informacija nei ta, kurią pateikė atitinkamą diplomą išdavęs universitetas.
Teisingumo Teismas į pirmąjį iš šių klausimų atsakė teigiamai, tvirtindamas, kad šiomis sąlygomis pateiktas prašymas leisti pradėti verstis reglamentuojama profesija turi būti vertinamas atsižvelgiant į SESV 45 ar 49 straipsnį. Jis taip pat nusprendė, kad gavusi tokį prašymą priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija turi laikyti kitos valstybės narės institucijos išduotą diplomą autentišku. Tik turėdama svarių abejonių, pagrįstų tam tikrais konkrečiais įrodymais, kurių apimtį Teisingumo Teismas patikslino, ši institucija gali prašyti šį diplomą išdavusios institucijos iš naujo išnagrinėti jo išdavimo pagrįstumą ir prireikus jį atšaukti. Jeigu išduodančioji institucija, atsižvelgdama į šiuos įrodymus, iš naujo išnagrinėjo jo išdavimo pagrįstumą ir jo neatšaukė, priimančiosios valstybės narės institucija tik išimtiniais atvejais, kai nagrinėjamo atvejo aplinkybės akivaizdžiai rodo, kad atitinkamas diplomas yra nepatikimas, gali kvestionuoti jo išdavimo pagrįstumą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, Teisingumo Teismas patikslino, kad nagrinėjama situacija patenka į Direktyvos 2005/36 taikymo sritį, nes atitinkamas formalią kvalifikaciją įrodantis dokumentas buvo išduotas kitoje valstybėje narėje nei priimančioji valstybė narė. Vis dėlto suinteresuotasis asmuo neatitinka Direktyvos 2005/36 13 straipsnio 2 dalyje numatyto reikalavimo būti dirbus pagal psichoterapeuto profesiją šioje nuostatoje numatytą minimalų laikotarpį, todėl jis negali remtis jokia šioje direktyvoje nustatyta profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistema.
Vertindamas A situaciją pagal SESV 45 ir 49 straipsnius Teisingumo Teismas priminė, kad laisvas asmenų judėjimas reiškia, kad valstybės narės negali atsisakyti taikyti šiuose straipsniuose garantuojamas laisves savo piliečiams, įgijusiems profesines kvalifikacijas kitoje valstybėje narėje. Be to, valstybės narės institucijos, gavusios prašymą leisti verstis reglamentuojama profesija, privalo atsižvelgti į visus suinteresuotojo asmens diplomus, pažymėjimus ir kitus dokumentus, taip pat į reikšmingą patirtį, kai lygina šiais dokumentais ir patirtimi patvirtintą kompetenciją su žiniomis ir kvalifikacija, kurių reikalaujama pagal nacionalinės teisės aktus. Kadangi šis principas neatsiejamas nuo SESV įtvirtintų pagrindinių laisvių, priėmus direktyvas dėl diplomų tarpusavio pripažinimo, įskaitant Direktyvą 2005/36, negali būti apsunkinamas diplomų, pažymėjimų ir kitų formalią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų pripažinimas tais atvejais, kurių šios direktyvos neapima. Taigi tokiu atveju, kai negalima remtis nė viena iš Direktyvoje 2005/36 nustatytų profesinių kvalifikacijų pripažinimo sistemų, atitinkama priimančioji valstybė narė turi laikytis savo pareigų profesinių kvalifikacijų pripažinimo srityje būtent pagal SESV 45 ir 49 straipsnius.
Antra, Teisingumo Teismas nurodė, kad lyginamojo tyrimo procedūra turi leisti priimančiosios valstybės narės institucijoms objektyviai patikrinti, ar užsienio valstybėje išduotu diplomu patvirtinama, kad jo savininkas turi teorinių žinių ir kvalifikacijų, kurios, nors ir ne identiškos, vis dėlto bent jau lygiavertės toms, kurios patvirtinamos nacionaliniu diplomu. Šis užsienyje gauto diplomo lygiavertiškumo vertinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant vien į žinių ir kvalifikacijos, kurias šio diplomo turėtojas tariamai įgijo, lygį, taip pat studijų ir su ja susijusios praktikos pobūdį bei trukmę. Toks lyginimas suponuoja valstybių narių tarpusavio pasitikėjimą išduotais formalią profesinę kvalifikaciją patvirtinančiais dokumentais, todėl priimančiosios valstybės narės institucija iš principo privalo kitos valstybės narės institucijos išduotą diplomą laikyti autentišku. Tik turėdama svarių abejonių, pagrįstų visuma neprieštaringų įrodymų, leidžiančių manyti, kad diplomas, kuriuo remiasi šis pareiškėjas, neatspindi teorinių žinių ir kvalifikacijos, kurias tariamai įgijo jo turėtojas, lygio, ši institucija gali prašyti išduodančiosios institucijos iš naujo išnagrinėti tokio diplomo išdavimo pagrįstumą, atsižvelgiant į šiuos įrodymus, o prireikus išduodančioji institucija turi jį atšaukti. Tarp šių konkrečių įrodymų gali būti, be kita ko, kitų asmenų nei atitinkamo mokymo rengėjai perduota informacija. Jeigu išduodančioji institucija, atsižvelgdama į šiuos įrodymus, iš naujo išnagrinėjo šio diplomo išdavimo pagrįstumą ir jo neatšaukė, priimančiosios valstybės narės institucija tik išimtiniais atvejais, kai nagrinėjamo atvejo aplinkybės akivaizdžiai rodo, kad atitinkamas diplomas yra nepatikimas, gali kvestionuoti jo išdavimo pagrįstumą.
(
1
)	2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (OL L 255, 2005, p. 22).
(
2
)	Laisvo darbuotojų judėjimo principas įtvirtintas SESV 45 straipsnyje.
(
3
)	Įsisteigimo laisvės principas reglamentuojamas SESV 49 straipsnyje.