62023CJ0398
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. lapkričio 28 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Nusikalstamos veikos ir bausmės, taikomos neteisėtos prekybos narkotikais ir kovos su organizuotu nusikalstamumu srityse – Pamatinis sprendimas 2004/757/TVR – 4 ir 5 straipsniai – Pamatinis sprendimas 2008/841/TVR – 3 ir 4 straipsniai – Nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis neįgyvendinama Sąjungos teisė – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalis – Teisė į informaciją baudžiamajame procese – Direktyva 2012/13/ES – 1 ir 6 straipsniai – Teisė į informaciją apie kaltinimus – Veiksminga teisminė gynyba – Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa ir 52 straipsnio 1 dalis – Keliems asmenims iškelta baudžiamoji byla – Vieno iš kaltinamųjų ir prokuratūros sudarytas susitarimas dėl sulygtos bausmės – Kitų kaltinamųjų sutikimas dėl tokio susitarimo patvirtinimo teisme“
Byloje C‑398/23
dėl Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) 2023 m. birželio 29 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. birželio 29 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
PT,
dalyvaujant
Sofiyska gradska prokuratura,
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro aštuntosios kolegijos pirmininko pareigas einantis devintosios kolegijos pirmininkas N. Jääskinen, teisėjai M. Gavalec ir N. Piçarra (pranešėjas)
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Wasmeier ir I. Zaloguin,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. spalio 25 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2004/757/TVR, nustatančio būtiniausias nuostatas dėl nusikalstamų veikų sudėties požymių ir bausmių neteisėtos prekybos narkotikais srityje (OL L 335, 2004, p. 8), 4 straipsnio 1 dalies ir 5 straipsnio, 2008 m. spalio 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/841/TVR dėl kovos su organizuotu nusikalstamumu (OL L 300, 2008, p. 42) 4 straipsnio, 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (OL L 142, 2012, p. 1) 6 straipsnio 1 ir 3 dalių, taip pat Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 20 straipsnio, 47 straipsnio pirmos pastraipos, 48 straipsnio 2 dalies ir 52 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas baudžiamojoje byloje, iškeltoje PT ir kitiems asmenims dėl to, kad jie vadovavo organizuotai nusikalstamai grupei ir (arba) dalyvavo jos veikloje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Chartija
3
Chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.“
4
Chartijos 52 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Bet koks šios Chartijos pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi būti numatytas įstatymo ir nekeisti šių teisių ir laisvių esmės. Remiantis proporcingumo principu, apribojimai galimi tik tuo atveju, kai jie būtini ir tikrai atitinka [Europos] Sąjungos pripažintus bendrus interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti.“
Pamatinis sprendimas 2004/757
5
Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio „Bausmės“ 1 dalyje numatyta:
„Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių, siekdama užtikrinti, kad už 2 ir 3 straipsniuose apibrėžtus nusikaltimus būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis bausmėmis.
Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių, kad užtikrintų, jog už 2 straipsnyje nurodytus nusikaltimus būtų baudžiama įkalinimo bausmėmis, kurių ilgiausias laikas ne mažiau kaip 1–3 metai.“
6
Šio pamatinio sprendimo 5 straipsnyje „Ypatingos aplinkybės“ numatyta:
„Nepaisant 4 straipsnio, kiekviena valstybė narė gali imtis reikalingų priemonių, kad užtikrintų galimybę sušvelninti 4 straipsnyje nurodytas bausmes, jei nusikaltėlis:
a)
nutraukė nusikalstamą veiklą, susijusią su narkotikų ir prekursorių prekyba, ir
b)
administracinėms ar teisminėms institucijoms pateikia informaciją, kurios jos kitaip nebūtų galėjusios gauti, padėdamas joms:
i)
užkirsti kelią nusikaltimo poveikiui arba jį sušvelninti;
ii)
nustatyti kitus nusikaltėlius ir patraukti juos atsakomybėn;
iii)
rasti įrodymus arba
iv)
užkirsti kelią kitiems 2 ir 3 straipsniuose nurodytiems nusikaltimams.“
Pamatinis sprendimas 2008/841
7
Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio „Bausmės“ 1 dalies a punkte numatyta:
„Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių užtikrinti, kad:
a)
už 2 straipsnio a punkte nurodytą nusikalstamą veiką būtų baudžiama laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė būtų bent nuo dvejų iki penkerių metų; <…>“
8
Šio pamatinio sprendimo 4 straipsnyje „Ypatingos aplinkybės“ numatyta:
„Kiekviena valstybė narė gali imtis reikalingų priemonių užtikrinti, kad 3 straipsnyje nurodytos bausmės būtų sumažintos arba kad nusikaltusiam asmeniui nebūtų taikomos bausmės, jeigu jis, pavyzdžiui:
a)
atsisako savo nusikalstamos veikos; ir
b)
administracinėms arba teisminėms institucijoms suteikia informaciją, kurios jos kitaip nebūtų galėjusios gauti, padėdamas joms:
i)
užkirsti kelią nusikaltimui arba sušvelninti ar nutraukti jo padarinius;
ii)
nustatyti kitus nusikaltėlius ir patraukti juos atsakomybėn;
iii)
surasti įrodymų;
iv)
atimti iš nusikalstamos organizacijos neteisėtai įgytus išteklius ar pajamas, gautas iš nusikalstamos veiklos; arba
v)
užkirsti kelią kitoms 2 straipsnyje nurodytoms nusikalstamoms veikoms.“
Direktyva 2012/13
9
Direktyvos 2012/13 14 ir 41 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(14)
[Šia direktyva] nustatomi bendri minimalūs standartai, taikytini informacijai apie teises ir kaltinimus, kuri turi būti pateikta asmenims, įtariamiems arba kaltinamiems įvykdžius nusikalstamą veiką, kad būtų galima stiprinti valstybių narių tarpusavio pasitikėjimą. Ši direktyva grindžiama Chartijoje, ypač jos 6, 47 ir 48 straipsniuose, nustatytomis remiantis [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos] 5 ir 6 straipsniais, kaip juos išaiškino Europos Žmogaus Teisių Teismas. <…>
<…>
(41)
šia direktyva paisoma Chartija pripažįstamų pagrindinių teisių ir principų. Šia direktyva visų pirma siekiama puoselėti teisę į laisvę, teisę į teisingą bylos nagrinėjimą ir teisę į gynybą. Ji turėtų būti atitinkamai įgyvendinama.“
10
Šios direktyvos 1 straipsnis „Dalykas“ suformuluotas taip:
„Šia direktyva nustatomos taisyklės, susijusios su įtariamųjų ar kaltinamųjų teise į informaciją apie jų teises baudžiamajame procese ir apie jiems pareikštus kaltinimus. <…>“
11
Minėtos direktyvos 6 straipsnio „Teisė į informaciją apie kaltinimus“ 1 ir 3 dalyse nurodyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems būtų pateikta informacija apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami. Ta informacija suteikiama nedelsiant ir yra tiek išsami, kiek tai yra būtina užtikrinti teisingą procesą ir veiksmingą naudojimąsi teise į gynybą.
<…>
3.   Valstybės narės užtikrina, kad ne vėliau kaip iki kaltinimų esmės perdavimo teismui [vėliausiai kai teismui perduodama spręsti dėl kaltinimų pagrįstumo] būtų suteikta išsami informacija apie kaltinimą, įskaitant nusikalstamos veikos pobūdį ir teisinį kvalifikavimą bei kaltinamųjų [kaltinamojo] dalyvavimo vykdant tą nusikalstamą veiką pobūdį.“
Bulgarijos teisė
12
Pagrindinei bylai taikytinos redakcijos Nakazatelno-protsesualen kodeks (Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – NPK) 381 straipsnyje „Susitarimas dėl sulygtos bausmės, sudarytas ikiteisminiame etape“ įtvirtinta:
„(1)   Pasibaigus tyrimui, prokuroro arba advokato siūlymu jie gali susitarti dėl sulygtos bausmės. <…>
<…>
(5)   Susitarimas sudaromas raštu ir jame turi būti sutariama tokiais klausimais:
1.
Ar buvo padaryta veika, ar ją padarė kaltinamasis ir ar ji padaryta kaltais jo veiksmais, ar ji laikoma nusikalstama veika ir koks yra jos teisinis kvalifikavimas?
2.
Koks turi būti sankcijos pobūdis ir jos dydis?
<…>
(6)   Susitarimą pasirašo prokuroras ir advokatas. Kaltinamasis pasirašo susitarimą, jei su juo sutinka, prieš tai pareiškęs, jog atsisako bylos nagrinėjimo įprasta tvarka.
(7)   Kai byla iškelta keliems asmenims arba dėl kelių nusikalstamų veikų, susitarimas gali būti sudaromas kai kurių iš šių asmenų arba dėl kai kurių iš šių nusikalstamų veikų.
<…>“
13
NPK 383 straipsnio „Susitarimo dėl sulygtos bausmės pasekmės“ 1 dalyje numatyta:
„Teismo patvirtintas susitarimas sukelia tokias pačias pasekmes kaip įsiteisėjęs nuosprendis.“
14
NPK 384 straipsnyje „Susitarimas dėl sulygtos bausmės, sudarytas teisminio nagrinėjimo etape“ nurodyta:
„(1)   Šiame skyriuje nustatytomis sąlygomis ir tvarka pirmosios instancijos teismas gali patvirtinti susitarimą dėl sulygtos bausmės, dėl kurios buvo susitarta pradėjus teisminį nagrinėjimą, bet nepasibaigus teisminio tyrimo etapui.
<…>
(3)   Tokiais atvejais susitarimas [dėl sulygtos bausmės] patvirtinamas tik gavus visų [proceso] šalių sutikimą.“
15
NPK 384a straipsnyje „Sprendimas dėl susitarimo, sudaryto su tam tikrais kaltinamaisiais arba dėl tam tikros nusikalstamos veikos“ numatyta:
„(1)   Jeigu pradėjus teisminį nagrinėjimą, bet dar nepasibaigus teisminio tyrimo etapui, buvo sudarytas susitarimas su tam tikru kaltinamuoju arba dėl tam tikros nusikalstamos veikos, teismas sustabdo bylos nagrinėjimą.
(2)   Kitos sudėties teismas priima sprendimą dėl sudaryto susitarimo <…>
(3)   Tos sudėties teismas, kuris nagrinėjo 1 dalyje nurodytą bylą, tęsia bylos nagrinėjimą po to, kai dėl susitarimo priimamas sprendimas.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
16
2020 m. kovo 25 d.Spetsializirana prokuratura (Specializuota prokuratūra, Bulgarija) Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamasis teismas, Bulgarija) iškėlė baudžiamąją bylą 41 asmeniui, įskaitant SD ir PT, dėl vadovavimo organizuotai nusikalstamai grupei, kurios tikslas – platinti narkotikus siekiant praturtėti, ir (arba) dalyvavimo jos veikloje. Pagal atitinkamas Nakazatelen kodeks (Baudžiamasis kodeksas) nuostatas PT persekiojamas už dalyvavimą šios nusikalstamos grupės veikloje ir disponavimą narkotinėmis medžiagomis turint tikslą jas platinti.
17
2020 m. rugpjūčio 19 d. byla buvo grąžinta Spetsializirana prokuratura (Specializuota prokuratūra), kad būtų pašalinti procesiniai kaltinamojo akto trūkumai.
18
Vykstant ikiteisminiam proceso etapui 2020 m. rugpjūčio 26 d. prokuroras ir SD advokatas sudarė susitarimą, pagal kurį SD buvo skirta švelnesnė bausmė, nei numatyta įstatyme, nes jis prisipažino esąs kaltas dėl jam pareikštų kaltinimų. 2020 m. rugsėjo 1 d. šį susitarimą dėl sulygtos bausmės patvirtino kitos sudėties teismas, t. y. ne tos, kurios iš pradžių nagrinėjo bylą.
19
2020 m. rugpjūčio 28 d.Spetsializirana prokuratura (Specializuota prokuratūra) pateikė pataisytą kaltinamojo akto versiją ir prasidėjo bylos teisminio nagrinėjimo etapas.
20
2020 m. lapkričio 17 d. prokuroras ir PT advokatas sudarė susitarimą dėl sulygtos bausmės, pagal kurį kaltinamajam, pripažinusiam savo kaltę dėl jam pareikštų kaltinimų, buvo skirta trejų metų laisvės atėmimo bausmė, o jos vykdymas atidėtas penkeriems metams.
21
2021 m. sausio 21 d. pagal NPK 384a straipsnį sprendimui dėl susitarimo priimti paskirtos sudėties teismas atsisakė jį patvirtinti, motyvuodamas tuo, kad kai kurie kaltinamieji nedavė sutikimo, kaip to buvo reikalaujama pagal NPK 384 straipsnio 3 dalį.
22
2022 m. gegužės 10 d. prokuroras ir PT advokatas sudarė naują tapataus turinio susitarimą dėl sulygtos bausmės ir paprašė bylą nagrinėjančios sudėties teismo priimti sprendimą dėl to susitarimo nereikalaujant kitų kaltinamųjų sutikimo.
23
Pagal NPK 384a straipsnį paskirtos sudėties teismas 2022 m. gegužės 18 d. atsisakė patvirtinti ankstesniame punkte nurodytą susitarimą dėl sulygtos bausmės, motyvuodamas tuo, kad pagal NPK 384 straipsnio 3 dalį tam reikia kitų 39 kaltinamųjų sutikimo.
24
Po šio atsisakymo patvirtinti susitarimą prokuroras, PT ir jo advokatas tą pačią dieną patvirtino, kad pageidauja sudaryti susitarimą dėl sulygtos bausmės ir kad šį susitarimą turėtų patvirtinti teismas, kuriam buvo pateikti visi įrodymai, nereikalaudamas kitų kaltinamųjų sutikimo.
25
2022 m. birželio 28 d. nutartimi Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamasis teismas), siekdamas nustatyti, ar NPK 384 straipsnio 3 dalis, taip pat jo 384a straipsnis, kiek pagal jį reikalaujama, kad susitarimą dėl sulygtos bausmės patvirtintų ad hoc sudėties teismas, atitinka Sąjungos teisę, pateikė Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, dėl kurio šiandien priimtas Sprendimas PT (Prokuroro ir nusikalstamą veiką padariusio asmens susitarimas) (C‑432/22).
26
Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija), t. y. Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamasis teismas) teises perėmęs ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pateikęs teismas, pirmiausia patikslina, kad nori pateikti klausimą dėl NPK 384 straipsnio 3 dalies atitikties ne tik Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 daliai ir 5 straipsniui, taip pat Pamatinio sprendimo 2008/841 4 straipsniui, bet ir Chartijos 20 straipsniui, kurį Teisingumo Teismas yra išaiškinęs 2023 m. birželio 6 d. Sprendime O. G. (Europos arešto orderis dėl trečiosios šalies piliečio) (C‑700/21, EU:C:2023:444), ir Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 3 daliai tiek, kiek to 384 straipsnio 3 dalyje reikalaujama kitų kaltinamųjų sutikimo, kai susitarimas dėl sulygtos bausmės sudaromas keliems asmenims iškeltos baudžiamosios bylos teisminio nagrinėjimo, o ne ikiteisminiame etape.
27
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad susitarimas dėl sulygtos bausmės yra „teisinė priemonė“, leidžianti ne tik taikyti veiksmingą, proporcingą ir atgrasančią bausmę ir nutraukti tokį susitarimą sudarančio kaltinamojo nusikalstamą veiklą, bet ir pateikti bylą nagrinėjančiam teismui kitų kaltinamųjų nusikalstamos veiklos įrodymų. Taigi tas teismas mano, kad tokiu susitarimu įgyvendinamos, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, ankstesniame šio sprendimo punkte minėtų pamatinių sprendimų 2004/757 ir 2008/841 nuostatos, todėl jam taikoma Chartija.
28
Pirma, dėl 2023 m. birželio 6 d. Sprendimo O. G. (Europos arešto orderis dėl trečiosios šalies piliečio) (C‑700/21, EU:C:2023:444) pažymėtina, jog, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, iš jo 43 punkto matyti, kad kaltinamojo padėtis ikiteisminiame etape yra analogiška kaltinamojo padėčiai tos bylos teisminio nagrinėjimo etape, net jei pastarajame etape kaltinimai suformuluoti išsamiau. Tas teismas mano, kad „nepalankus požiūris į kaltinamąjį“, kurį lemia reikalavimo gauti kitų kaltinamųjų sutikimą tam, kad teismas patvirtintų šio kaltinamojo teisminio nagrinėjimo etape sudarytą susitarimą dėl sulygtos bausmės, „neatitinka Chartijos 20 straipsnyje įtvirtinto lygybės reikalavimo“, nes toks reikalavimas netaikomas susitarimams dėl sulygtos bausmės, sudarytiems ikiteisminiame etape.
29
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, „tik Teisingumo Teismas gali įvertinti, ar Bulgarijos teisėje numatytas susitarimas [dėl sulygtos bausmės]“ yra viena iš teisių į gynybą pagal Chartijos 48 straipsnio 2 dalį, ir, jei taip, ar NPK 384 straipsnio 3 dalimi apribojamas tokios teisės veiksmingumas ir ar toks apribojimas „pagrįstas pateisinama priežastimi“ pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį. Tas teismas priduria, viena vertus, kad pagal šio 384 straipsnio 3 dalį iš tokio kaltinamojo, kaip PT, atimama teisė prašyti, kad susitarimas dėl sulygtos bausmės, kurį jis sudarė siekdamas švelnesnės bausmės, būtų išnagrinėtas iš esmės, ir, kita vertus, kad iš minėtos 384 straipsnio 3 dalies kylančios teisės sudaryti tokį susitarimą apribojimas „neturėtų būti pateisinamas būtinybe apsaugoti kitų kaltinamųjų interesus“, bet turėtų būti leidžiamas tik „jei tai būtina nukentėjusiojo interesams apsaugoti“.
30
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar NPK 384 straipsnio 3 dalis atitinka Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 dalį, nes šia nacionaline nuostata „apribojamas to direktyvos [2012/13] straipsnio veiksmingumas“, užkertant kelią kaltinamajam, pasinaudojusiam „teise pagal [minėtos] direktyvos 6 straipsnio 3 dalį gauti visą kaltinimų tekstą“, sudaryti susitarimą dėl sulygtos bausmės negaunant kitų kaltinamųjų sutikimo. Tas teismas mano, kad atsižvelgiant į tai, jog susipažinti su išsamia informacija apie kaltinimus galima tik baudžiamosios bylos teisminio nagrinėjimo etape, dėl NPK 384 straipsnio 3 dalies gavęs tokios informacijos kaltinamasis tampa „priklausomas nuo kitų kaltinamųjų ir jų advokatų sutikimo, [kad susitarimas dėl sulygtos bausmės] būtų išnagrinėtas iš esmės <…> ir prireikus patvirtintas“. Remdamasis tuo, jis daro išvadą, kad nagrinėjamu atveju pagal šią nuostatą PT trukdoma „pasinaudoti išsamios informacijos apie kaltinimus pateikimo veiksmingumu, o ši jo teisė aiškiai pripažinta Direktyvos [2012/13] 6 straipsnio 3 dalyje“.
31
Tokiomis aplinkybėmis Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar nacionalinės teisės aktas, pagal kurį susitarimui, kuriuo užbaigiama kaltinamojo baudžiamoji byla, patvirtinti reikalingas kitų kaltinamųjų ir jų gynėjų sutikimas, kai byla yra teisminiame etape, bet toks sutikimas nereikalingas, kai byla yra ikiteisminiame etape, suderinamas su Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 dalimi ir 5 straipsniu ir Pamatinio sprendimo 2008/841 4 straipsniu, siejamais su Chartijos 20 straipsniu?
2.
Ar nacionalinės teisės aktas, kuriame numatyta, kad kaltinamojo sudaryto susitarimo (pagal kurį kaltinamajam skiriama švelnesnė bausmė) nagrinėjimo iš esmės teisme galimybė ribojama būtinybe gauti kitų kaltinamųjų sutikimą, yra suderinamas su Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 dalimi, siejama su Chartijos 48 straipsnio 2 dalimi ir 52 straipsnio 1 dalimi?
3.
Ar nacionalinės teisės aktas, kuriame šis apribojimas numatytas ir kaip pasekmė to, kad kaltinamajam pateikiama išsami informacija apie kaltinimą, suderinamas su Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 3 dalimi, siejama su jo 1 dalimi[,] [siejama] su Chartijos 47 straipsnio [pirma pastraipa] ir 52 straipsnio 1 dalimi?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
32
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnis, taip pat Pamatinio sprendimo 2008/841 4 straipsnis, siejami su Chartijos 20 straipsniu, 48 straipsnio 2 dalimi ir 52 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama nacionalinės teisės nuostata, numatanti, kad siekiant keliems kaltinamiesiems iškeltoje baudžiamojoje byloje patvirtinti teisme susitarimą, kurį vienas iš kaltinamųjų ir prokuratūra sudarė teisminio nagrinėjimo etape, reikia gauti kitų kaltinamųjų, nepripažinusių savo kaltės, sutikimą, nors tokio sutikimo nereikalaujama siekiant patvirtinti tokį patį susitarimą, sudarytą ikiteisminiame etape.
33
Pagal Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą valstybės narės privalo imtis būtinų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad už šio pamatinio sprendimo 2 ir 3 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis bausmėmis, o pagal minėto pamatinio sprendimo 4 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą valstybės narės paprastai privalo imtis būtinų priemonių, kad užtikrintų, jog už jo 2 straipsnyje nurodytas nusikalstamas veikas būtų baudžiama laisvės atėmimo bausmėmis, kurių ilgiausias laikas yra ne mažiau kaip 1–3 metai. Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtintos tokios pačios nuostatos, kokios įtvirtintos Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje.
34
Pamatinio sprendimo 2004/757 5 straipsnyje ir Pamatinio sprendimo 2008/841 4 straipsnyje iš esmės numatyta galimybė valstybėms narėms ypatingomis aplinkybėmis imtis būtinų priemonių, siekiant užtikrinti, kad atitinkamai pirmojo pamatinio sprendimo 4 straipsnyje ir antrojo pamatinio sprendimo 3 straipsnyje numatytos bausmės galėtų būti sumažintos, o antruoju atveju taip pat, kad nusikalstamą veiką padariusiam asmeniui galėtų būti netaikoma bausmė.
35
Pirmiausia reikia nustatyti, ar, kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, susitarimą dėl sulygtos bausmės reglamentuojančiu Bulgarijos teisės aktu yra įgyvendinama Sąjungos teisė, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, ir ar Teisingumo Teismas turi jurisdikciją aiškinti Chartijos nuostatas, dėl kurių pateikti pirmasis ir antrasis klausimai.
36
Chartijos 51 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad jos nuostatos skirtos valstybėms narėms tik tais atvejais, kai jos įgyvendina Sąjungos teisę. Šio 51 straipsnio 2 dalyje patikslinta, kad Chartijos nuostatos niekaip neišplečia sutartyse apibrėžtų Sąjungos įgaliojimų.
37
Šios nuostatos patvirtina Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, pagal kurią Sąjungos teisės sistemoje užtikrinamos pagrindinės teisės gali būti taikomos visais atvejais, kuriuos reglamentuoja Sąjungos teisė, tačiau negali peržengti šių atvejų ribų. Taigi nagrinėdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį Teisingumo Teismas gali aiškinti Sąjungos teisę tik neviršydamas jam suteiktų įgaliojimų ribų (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 11 d. Sprendimo Hann-Invest ir kt., C‑554/21, C‑622/21 ir C‑727/21, EU:C:2024:594, 30 ir 31 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
38
Sąvoka „Sąjungos teisės įgyvendinimas“, kaip ji suprantama pagal Chartijos 51 straipsnį, suponuoja sąsają tarp Sąjungos teisės akto ir aptariamos nacionalinės priemonės, kuri turi būti daugiau nei tik sričių panašumas arba vienos srities netiesioginis poveikis kitai (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 6 d. Sprendimo Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, 24 punktą ir 2024 m. liepos 29 d. Sprendimo protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, 42 punktą).
39
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog Sąjungos pagrindinės teisės netaikomos nacionalinės teisės atžvilgiu dėl to, kad Sąjungos teisės nuostatose atitinkamoje srityje nenustatyta jokios konkrečios valstybių narių pareigos dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos situacijos (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 6 d. Sprendimo Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, 26 punktą ir 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Julián Hernández ir kt., C‑198/13, EU:C:2014:2055, 35 punktą).
40
Turint tai omenyje, reikia išnagrinėti Sąjungos teisės aktų nuostatas, į kurias atsižvelgdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ketina vertinti pagrindinėje byloje aptariamas nacionalinės teisės nuostatas.
41
Pirma, Pamatinio sprendimo 2004/757 4 straipsnio 1 dalis ir Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnis įtvirtinti aktuose, priimtuose remiantis ES 31 straipsnio 1 dalimi, kurios nuostatos buvo pakartotos SESV 83 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje. Juose yra įtvirtintos būtiniausios nuostatos dėl bausmių, taikomų už nusikalstamas veikas, patenkančias į atitinkamas jų taikymo sritis, t. y. prekybos narkotikais ir organizuoto nusikalstamumo.
42
Kaip Teisingumo Teismas pažymėjo šios dienos Sprendimo PT (Prokurоrо ir nusikalstamą veiką padariusio asmens susitarimas) (C‑432/22) 39 punkte, įgyvendindamos šias nuostatas valstybės narės turi priimti materialinės baudžiamosios teisės nuostatas. Vis dėlto baudžiamojo proceso teisės srityje, kuriai iš esmės priklauso Bulgarijos teisės nuostatos dėl nagrinėjamo susitarimo dėl sulygtos bausmės, t. y. NPK 384 straipsnio 3 dalis, remiantis ES 31 straipsniu arba SESV 82 straipsniu, kuriame apibrėžiami Sąjungos įgaliojimai baudžiamojo proceso teisės srityje, dėl tokio pobūdžio susitarimų nebuvo priimta jokio Sąjungos teisėkūros procedūra priimamo akto.
43
Darytina išvada, kad šio sprendimo 41 punkte nurodytų Sąjungos materialinės baudžiamosios teisės nuostatų ir Bulgarijos baudžiamojo proceso teisės nuostatų, reglamentuojančių susitarimą dėl pagrindinėje byloje aptariamos sulygtos bausmės, ryšys apsiriboja nuostatų panašumu ar pirmųjų nuostatų netiesioginiu poveikiu antrosioms. Šiomis aplinkybėmis neįmanoma nustatyti jų sąsajos, kaip ji suprantama pagal šio sprendimo 38 punkte primintą jurisprudenciją.
44
Antra, Pamatinio sprendimo 2004/757 5 straipsnyje ir Pamatinio sprendimo 2008/841 4 straipsnyje, pavadintuose „Ypatingos aplinkybės“, paprasčiausia numatyta, kad valstybės narės gali imtis būtinų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad šiuose pamatiniuose sprendimuose nurodytos bausmės galėtų būti sumažintos tuo atveju, kai nusikalstamą veiką padaręs asmuo nutraukia nusikalstamą veiklą, susijusią su tuose pamatiniuose sprendimuose nurodytomis sritimis, ir pateikia administracinėms ar teisminėms institucijoms informaciją, kurios jos kitaip nebūtų galėjusios gauti, be kita ko, padėdamos joms nustatyti kitus nusikalstamą veiką padariusius asmenis ar patraukti juos atsakomybėn arba rasti įrodymų. Šiose Sąjungos teisės nuostatose nesukonkretinama nei susitarimo dėl sulygtos bausmės sudarymo tvarka, nei sąlygos, o valstybės narės neįpareigojamos priimti teisės aktų šioje srityje, priešingai, nei reikalaujama pagal šio sprendimo 39 punkte nurodytą jurisprudenciją, kad būtų galima nustatyti minėtų Sąjungos teisės nuostatų ir Bulgarijos teisės nuostatų, kuriomis reglamentuojamas susitarimas dėl sulygtos bausmės, sąsają.
45
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad NPK nuostatomis dėl susitarimo dėl sulygtos bausmės sudarymo ir patvirtinimo, visų pirma NPK 384 straipsnio 3 dalimi, nėra „įgyvendinamos“ pamatinių sprendimų 2004/757 ir 2008/841 nuostatos, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį.
46
Darytina išvada, kad Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos atsakyti į pirmąjį ir antrąjį klausimus.
Dėl trečiojo klausimo
47
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 ir 3 dalys, siejamos su Chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa ir 52 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama nacionalinės teisės nuostata, numatanti, kad siekiant keliems kaltinamiesiems iškeltoje baudžiamojoje byloje patvirtinti teisme prokuratūros ir vieno iš kaltinamųjų susitarimą dėl sulygtos bausmės, kitų kaltinamųjų sutikimą reikia gauti tik tuo atveju, jei toks susitarimas sudarytas teisminio šios bylos nagrinėjimo etape.
48
Kaip matyti iš Direktyvos 2012/13 1 straipsnio, šioje direktyvoje, kuri buvo priimta remiantis SESV 82 straipsnio 2 dalimi, nustatyti bendri minimalūs standartai, susiję su asmenų, įtariamų ar kaltinamų įvykdžius nusikalstamą veiką, informavimu apie jų teises ir apie jiems pareikštus kaltinimus. Ši direktyva, kaip nurodyta jos 14 ir 41 konstatuojamosiose dalyse, grindžiama, be kita ko, Chartijoje, visų pirma jos 47 ir 48 straipsniuose įtvirtintomis teisėmis ir ja siekiama puoselėti šias teises.
49
Pagal Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo užtikrinti, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems nedelsiant būtų pateikta pakankamai išsami informacija apie nusikalstamą veiką, kurios įvykdymu jie yra įtariami arba kaltinami. Šio 6 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad išsami informacija apie kaltinimą, įskaitant nusikalstamos veikos pobūdį ir teisinį kvalifikavimą bei kaltinamojo dalyvavimo vykdant tą nusikalstamą veiką pobūdį, turi būti pateikta ne vėliau kai kompetentingo nacionalinio teismo prašoma priimti sprendimą dėl kaltinimų pagrįstumo.
50
Bet kuriuo atveju, kad ir koks būtų išsamios informacijos apie pareikštus kaltinimus pateikimo momentas pagal minėtą 6 straipsnio 3 dalį, kaltinamajam ir jo advokatui, be kita ko, laikantis rungimosi ir šalių procesinio lygiateisiškumo principų, turi būti nustatytas pakankamas terminas susipažinti su šia informacija ir užtikrinta galimybė veiksmingai pasiruošti gynybai, pateikti galimus paaiškinimus ir prireikus – bet kokius prašymus, pavyzdžiui, atlikti tyrimą, kuriuos jie gali pateikti pagal nacionalinę teisę (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Kolev ir kt., C‑612/15, EU:C:2018:392, 96 punktą; taip pat 2021 m. spalio 21 d. Sprendimo ZX (Kaltinamojo akto trūkumų pašalinimas), C‑282/20, EU:C:2021:874, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
51
Išsamios informacijos apie kaltinimus, įskaitant nusikalstamos veikos pobūdį ir teisinį kvalifikavimą, pateikimas kaltinamajam tinkamu laiku, t. y. tuo momentu, kai jis gali veiksmingai pasiruošti gynybai, yra būtinas tam, kad šis asmuo galėtų suprasti jam inkriminuojamas veikas, atitinkamai pasirengti gynybai ir prireikus ginčyti savo kaltę, stengdamasis įrodyti, kad nėra vienos ar kelių inkriminuojamos nusikalstamos veikos sudėties požymių, arba pasirinkti, ar pripažinti jo kaltę savanoriškai ir puikiai žinant faktines aplinkybes, kuriomis jis kaltinamas, ir tokio pasirinkimo teisines pasekmes (pagal analogiją žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimo BK (Nusikalstamos veikos perkvalifikavimas), C‑175/22, EU:C:2023:844, 40 punktą).
52
Vis dėlto Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 ir 3 dalyse garantuojamos teisės būti pakankamai išsamiai ir tinkamu laiku informuotam apie pareikštus kaltinimus veiksmingumas nepaneigiamas, jei siekdamas patvirtinti vieno iš kaltinamųjų ir prokuratūros sudarytą susitarimą dėl sulygtos bausmės kompetentingas nacionalinis teismas turi gauti kitų savo kaltės nepripažinusių kaltinamųjų sutikimą.
53
Iš tiesų, nors, kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, reikalavimas dėl tokio sutikimo vykstant teisminiam baudžiamosios bylos nagrinėjimui yra nacionalinės teisės aktų leidėjo numatyta išsamios informacijos apie kaltinamajam pareikštus kaltinimus pateikimo jam pasekmė, turint omenyje poveikį, kurį tokia išsamesnė nei pateikta ikiteisminiame etape informacija gali turėti savo kaltės nepripažinusių kaltinamųjų galimybei naudotis teise į teisingą bylos nagrinėjimą ir teise į gynybą, vis dėlto neįrodyta, kad toks reikalavimas gauti sutikimą trukdo kaltinamajam pasinaudoti Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 ir 3 dalyse, siejamose su Chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa ir 52 straipsnio 1 dalimi, užtikrinamomis teisėmis arba kelia joms grėsmę.
54
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2012/13 6 straipsnio 1 ir 3 dalys, siejamos su Chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa ir 52 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, numatanti, kad, siekiant keliems kaltinamiesiems iškeltoje baudžiamojoje byloje patvirtinti teisme prokuratūros ir vieno iš kaltinamųjų sudarytą susitarimą dėl sulygtos bausmės, kitų kaltinamųjų sutikimą reikia gauti tik tuo atveju, jei toks susitarimas sudarytas teisminio šios bylos nagrinėjimo etape.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
55
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese 6 straipsnio 1 ir 3 dalys, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pirma pastraipa ir 52 straipsnio 1 dalimi,
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, numatanti, kad, siekiant keliems kaltinamiesiems iškeltoje baudžiamojoje byloje patvirtinti teisme prokuratūros ir vieno iš kaltinamųjų sudarytą susitarimą dėl sulygtos bausmės, kitų kaltinamųjų sutikimą reikia gauti tik tuo atveju, jei toks susitarimas sudarytas teisminio šios bylos nagrinėjimo etape.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.