62010CC0115_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą Fővárosi Bíróság
(Budapešto miesto teismas) (Vengrija) pateikė klausimus, susijusius su Tarybos reglamentų Nr. 3508/92 ir Nr. 1259/1999(2) išaiškinimu. Prašymas pateiktas byloje, kurią pradėjo Bábolna Mezőgazdasági Termelő és Fejlesztő Kereskedelmi Zrt. (toliau – Bábolna ) prieš Mezőgazdasági és Fejlesztő és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
(Žemės ūkio ir kaimo plėtros tarnyba, toliau – Hivatal ) dėl administracinio sprendimo teisėtumo, kiek tai susiję su 2004 m. Bábolna suteikta papildoma nacionaline parama žemės ūkiui.
I – Teisinis pagrindas
2. Stojimo akto(3) 23 straipsnyje numatyta, kad „Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, gali vieningai daryti šio Akto nuostatų, susijusių su bendra žemės ūkio politika (BŽŪP), adaptacijas, kurių gali prireikti pakeitus Bendrijos (dabar Europos Sąjunga, toliau – ES) taisykles. Tokios adaptacijos gali būti daromos iki įstojimo dienos.“
3. Remiantis to paties akto 20 straipsniu, „šio Akto II priede išvardyti aktai pritaikomi, kaip nurodyta tame priede“. Šio priedo 6A dalies „Žemės ūkio teisės aktai“ 27 punkto b papunktyje numatyta, kad į Reglamentą Nr. 1259/1999 įterpiami 1a–1c straipsniai. 1a straipsnyje numatyta (laipsniškai) įvesti tiesiogines išmokas, skiriamas pagal 1 straipsnyje minėtas paramos schemas. 1b straipsnyje naujosioms valstybėms narėms leidžiama išmokas, skiriamas pagal 1 straipsnyje minėtas paramos schemas, pakeisti vienkartine išmoka arba „vienkartine išmoka už plotą“. Galiausiai 1c straipsnyje joms suteikiama galimybė, leidus Komisijai, kartu su tiesiogine parama skirti papildomą nacionalinę paramą.
4. Nuo 2004 m. gegužės 1 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1782/2003(4) panaikino reglamentus Nr. 3508/92(5) ir Nr. 1259/1999(6) . Šio reglamento 1 straipsnyje numatyta, kad Reglamentas Nr. 1782/2003 nustato, inter alia : „(i) bendrąsias taisykles, reglamentuojančias tiesiogines išmokas pagal pajamų rėmimo schemas, numatytas (BŽŪP), kurias finansuoja Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų (EŽŪOGF) Garantijų skyrius, išskyrus numatytas Reglamente (EB) Nr. 1257/1999; ir (ii) ūkininkų pajamų rėmimą < ... > (toliau – bendrosios išmokos schema)“.
5. Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 2 straipsnio a punktą „ūkininkas“ – tai fizinis ar juridinis asmuo arba fizinių ar juridinių asmenų grupė, nepriklausomai nuo tos grupės ar jos narių juridinio statuso, suteikiamo pagal nacionalinę teisę, kurių valda yra Bendrijos teritorijoje, kaip nurodyta (EB) 299 straipsnyje, ir kurie užsiima žemės ūkio veikla“.
6. Tarybos sprendimas 2004/281/EB(7) buvo priimtas pagal Stojimo sutarties 2 straipsnio 3 dalį ir Stojimo akto 23 straipsnį. Šio sprendimo 1 straipsnio 5 punkto a papunktyje numatyta, kad Reglamento Nr. 1782/2003 1 straipsnyje po antros įtraukos įterpiama ši įtrauka: „pereinamojo laikotarpio supaprastintą ūkininkų pajamų rėmimą naujosiose valstybėse narėse (toliau – vienkartinės išmokos už plotą schema (VIPS))“.
7. Šio sprendimo 1 straipsnio 5 punkto c papunktyje numatyta į Reglamentą Nr. 1782/2003 įterpti 143a straipsnį, kuris suformuluotas taip: „Paramos schemų nustatymas < ... > Naujosiose [naujosiose] valstybėse narėse tiesioginės išmokos pradedamos taikyti pagal toliau nurodytą didėjimo, išreikšto procentine dalimi nuo tokių išmokų dydžio tokios sudėties (Sąjungoje), kokia ji yra 2004 m. balandžio 30 d., planą: (i) 25 % 2004 m., (ii) 30 % 2005 m., (iii) 35 % 2006 m., (iv) 40 % 2007 m., (v) 50 % 2008 m., (vi) 60 % 2009 m., (vii) 70 % 2010 m., (viii) 80 % 2011 m., (ix) 90 % 2012 m., (ir x) 100 % – nuo 2013 m.“
8. Minėta sprendimo nuostata taip pat buvo įterptas 143b straipsnis „Vienkartinės išmokos už plotą schema“, kurio 1 dalyje nustatyta: „Naujosios valstybės narės ne vėliau kaip iki įstojimo dienos gali nuspręsti per 9 dalyje nurodytą laikotarpį pakeisti tiesiogines išmokas vienkartine išmoka už plotą, kuri apskaičiuojama remiantis 2 dalimi“.
9. Taip pat ja buvo įterptas 143c straipsnis „Papildomos nacionalinės tiesioginės išmokos (toliau – PNTI) ir tiesioginės išmokos“, kurio 2, 4 6 ir 7 dalyse, inter alia, nustatyta:
„2. Leidus Komisijai, naujosios valstybės narės gali padidinti bet kurias tiesiogines išmokas iki:
< ... >
Bendra tiesioginė parama, kurią ūkininkas naujosiose valstybėse narėse po įstojimo gali gauti kaip atitinkamą tiesioginę išmoką, įskaitant visas (PNTI), negali viršyti tiesioginės paramos, kurią ūkininkas turėtų teisę gauti pagal atitinkamą tiesioginę išmoką, tuo metu taikomą valstybėse narėse 2004 m. balandžio 30 d. sudėties Bendrijoje, dydžio.
4. Jeigu naujoji valstybė narė nusprendžia taikyti vienkartinės išmokos už plotą schemą, ši naujoji valstybė narė gali teikti papildomą nacionalinę tiesioginę pagalbą pagal 5 ir 8 dalyse nurodytas sąlygas.
6. Naujoji valstybė narė, remdamasi objektyviais kriterijais ir leidus Komisijai, gali nuspręsti dėl papildomos nacionalinės pagalbos, kuri turi būti suteikta, dydžio.
7. Komisijos leidime: i) nurodomos atitinkamos BŽŪP analogiškos nacionalinės tiesioginių išmokų schemos, jei taikomas 2 dalies b punktas; ii) apibrėžiamas lygis, iki kurio gali būti mokama papildoma nacionalinė pagalba, šios pagalbos normos, ir prireikus jos suteikimo sąlygos; ir iii) nustatoma sąlyga, kad leidimui taikomi bet kokie patikslinimai, kurių gali prireikti dėl pokyčių (BŽŪP).“
II – Faktinės aplinkybės ir klausimai, dėl kurių pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą
10. 2004 m. gegužės 28 d. Bábolna Vengrijos valdžios institucijoms pateikė prašymą skirti vienkartinę išmoką už plotą ir su šia išmoka susijusią papildomą nacionalinę paramą (PNTI)(8) .
11. Vėliau, 2004 m. rugsėjo 1 d., buvo pradėta Bábolna
likvidavimo procedūra pagal Vyriausybės nutarimą ( Kormányhatározat ) 2186/2004 (VII.22.), kad, ruošiantis sėkmingam privatizavimui ši bendrovė būtų pergrupuota ir restruktūrizuota(9) .
12. 2005 m. gegužės 17 d. Hivatal
iš dalies patenkino Bábolna
prašymą ir sutiko jai skirti 174 410 400 HUF (šiuo metu tai atitinka 626 133 EUR sumą) kaip vienkartinę išmoką už plotą ir 70 677 810 HUF (šiuo metu tai atitinka apie 253 733 EUR sumą) kaip PNTI paramą.
13. Vėliau, sužinojusi, jog 2004 m. rugsėjo 1 d. pradėta Bábolna likvidavimo procedūra, Hivatal, veikusi kaip pirmoji administracinė instancija, savo ankstesnį sprendimą pakeitė 2006 m. balandžio 11 d. Sprendimu Nr. 1026133367, kuriuo skyrė jai 174 406 363 HUF (šiuo metu apie 626 119 EUR) kaip vienkartinę išmoką už plotą ir atmetė prašymą dėl PNTI paramos už ariamą žemę ir nurodė Bábolna grąžinti 15 829 789 HUF (šiuo metu apie 56 829 EUR) sumą, kurią jau buvo jai išmokėjusi kaip PNTI paramą.
14. Administracinė institucija rėmėsi 2004 m. sausio 22 d. Vyriausybės dekreto ( Kormányrendelet ) 6/2004 3 straipsnio 1 dalies a punktu, kuriame numatyta, jog paramą gali gauti juridiniai asmenys arba juridinio asmens statuso neturinčios komercinės bendrovės, kurių atžvilgiu nėra pradėta bankroto, likvidavimo, susitarimo su kreditoriais ar savanoriško likvidavimo procedūra.
15. Bábolna pareiškė skundą dėl šio sprendimo ir pareikalavo jo teisminio persvarstymo: panaikinti sprendimą tiek, kiek juo nurodoma grąžinti lėšas, ir palikti galioti pirminį sprendimą, kuriuo patenkintas prašymas.
16. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Bábolna tvirtina, kad šios bylos aplinkybėms taikytinuose ES teisės aktuose nėra numatyta, jog asmenys ar ūkio subjektai, kurių atžvilgiu pradėta likvidavimo procedūra, neturi teisės gauti paramos. Vienintelis reikalavimas paramai gauti yra tas, kad ūkininkų grupės ūkis (valda) turi būti ES teritorijoje, nesvarbu, koks teisinis statusas pareiškėjui yra suteiktas pagal nacionalinę teisę. Hivatal
nesutinka su tokiu aiškinimu.
17. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog prejudicinis sprendimas reikalingas tam, kad jis galėtų nuspręsti, ar teisėtai valstybėje narėje veikianti ir žemės ūkio veikla užsiimanti komercinė bendrovė, kurios atžvilgiu pradėta likvidavimo procedūra (t. y. kuri ketina ateityje nutraukti savo veiklą), turi teisę gauti PNTI, jeigu atitinka ES vienkartinės išmokos už plotą reikalavimus, atsižvelgiant į BŽŪP pagrindinius principus ir tikslus.
18. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, tokiomis aplinkybėmis reikia išsiaiškinti, ar, atsižvelgiant į BŽŪP tikslus, pobūdį ir gaires, papildomą nacionalinę paramą, pavyzdžiui, PNTI, galima reglamentuoti visiškai autonomiškai ir neatsižvelgiant į ES principus bei normas. Kitaip tariant, šis teismas klausia, ar valstybė narė gali PNTI nustatyti papildomus reikalavimus – griežtesnius ir labiau ribojančius nei nustatytieji ES paramai už plotą.
19. Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1. Ar reikalavimai (ES) paramai gauti pagal BŽŪP (iš EŽŪOGF) gali skirtis nuo papildomai nacionalinei paramai gauti taikomų reikalavimų, kitaip tariant, ar papildomai nacionalinei paramai gauti galima nustatyti skirtingus ir griežtesnius reikalavimus nei nustatytieji finansinei paramai iš EŽŪOGF?
2. Ar (Reglamento Nr. 3508/92) 1 straipsnio 4 dalyje ir (Reglamento Nr. 1259/1999) 10 straipsnio a punkte numatyta taikymo sritis paramos gavėjų atžvilgiu ( ratione personae ) gali būti aiškinama taip, kad jiems taikomi tik du reikalavimai paramai gauti: teisę gauti paramą turi: a) ūkininkų grupė (arba atskiras ūkininkas); b) kurio ūkis yra (ES) teritorijoje?
3. Ar nurodytieji reglamentai gali būti aiškinami taip, kad ūkininkas, kuris turi ūkį (ES) teritorijoje, tačiau ketina ateityje (pasinaudojęs parama) nutraukti veiklą, neturi teisės gauti paramos?
4. Kaip turėtų būti aiškinamas nacionalinės teisės aktų suteikiamas teisinis statusas, remiantis abiem anksčiau nurodytais reglamentais?
5. Ar nacionalinės teisės aktų suteikiamas teisinis statusas apima teisinį statusą, susijusį su galimu ūkininko (ar jų grupės) veiklos nutraukimo būdu? Vengrijos teisėje galimiems veiklos nutraukimo atvejams numatytos įvairios teisinio statuso rūšys (bankroto, likvidavimo ar savanoriško likvidavimo procedūros).
6. Ar reikalavimus (ES) vienkartinei išmokai už plotą gauti ir reikalavimus papildomai nacionalinei paramai gauti galima reglamentuoti skirtingai ir visiškai nepriklausomai? Koks yra (ar gali būti) ryšys tarp abiejų paramos tipų principų, sistemos ir tikslų?
7. Ar teisė gauti papildomą nacionalinę paramą gali būti atimta iš grupės (arba asmens), kuri, be kita ko, atitinka reikalavimus gauti (ES) vienkartinę išmoką už plotą?
8. Ar į (Reglamento Nr. 1259/1999) taikymo sritį, remiantis jo 1 straipsniu, taip pat patenka papildoma nacionalinė parama, turint omeny, kad tam, kas tik iš dalies finansuojama iš EŽŪOGF, vėliau skiriama papildoma nacionalinė parama?
9. Ar teisėtai ir faktiškai (ES) teritorijoje veikiantis ūkininkas turi teisę gauti papildomą nacionalinę paramą?
10. Jeigu nacionalinėje teisėje numatytas specifinis komercinių bendrovių veiklos nutraukimo reglamentavimas, ar toks reglamentavimas turi reikšmės (ES) paramos (ir su ja susijusios nacionalinės paramos) požiūriu?
11. Ar (ES) ir nacionalinės teisės nuostatas dėl BŽŪP veikimo galima aiškinti taip, kad jos turi sukurti sudėtinę teisinę sistemą, kurią būtų galima aiškinti vienodai ir kuri veiktų pagal tokius pačius principus ir reikalavimus?
12. Ar (Reglamento Nr. 3 508/92) 1 straipsnio 4 dalyje ir (Reglamento Nr. 1259/1999) 10 straipsnio a punkte nustatytą taikymo sritį galima aiškinti taip, kad paramos atžvilgiu visiškai neturi reikšmės nei ūkininko ketinimas nutraukti veiklą ateityje, nei su šiuo ketinimu susijęs teisinis statusas?“
III – Vertinimas
20. Kaip savo pastabose siūlė tiek Vengrijos vyriausybė, tiek Komisija, klausimus, dėl kurių pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, reikia nagrinėti kartu – ne tik todėl, kad šių klausimų yra daug, bet ir todėl, kad šie klausimai iš dalies sutampa ir yra logiškai susiję. Vis dėlto dėl šios išvados skaitytojų nusprendžiau klausimus daugmaž padalyti į tris grupes (kalbant apie kiekvieno iš daugybės klausimų tikrąsias formuluotes, remiuosi šios išvados 19 punktu).
21. Iš esmės pagrindinis klausimas nagrinėjamoje byloje ir dalykas, dėl kurio abejoja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra toks, ar PNTI gali būti reglamentuojamos autonomiškai ir ar valstybės narės gali PNTI nustatyti specialias sąlygas (ypač kiek tai susiję su paramos gavėjais), kurios būtų griežtesnės ir labiau ribojančios nei tos, kurios nustatytos vienkartinės išmokos už plotą schemai.
1, 6, 7, 9 ir 11 klausimai
22. Visų pirma, kaip jau buvo cituota, atitinkamose ES taisyklėse aiškiai numatyta „ūkininko“ sąvoka apibrėžta taip, kad tai yra „fizinis ar juridinis asmuo arba fizinių ar juridinių asmenų grupė, nepriklausomai nuo tos grupės ar jos narių juridinio statuso, suteikiamo pagal nacionalinę teisę, kurių valda yra (ES) teritorijoje < ... > ir kurie užsiima žemės ūkio veikla“. Iš tiesų, kaip nurodė Komisija, visiškai neatsitiktinai ši sąvoka ES teisėje apibrėžiama labai plačiai: ja siekiama apimti kuo platesnį ratą žemės ūkio srities ūkio subjektų, kad atitinkamos ES taisyklės, kiek tai susiję su nagrinėjamomis nuostatomis, būtų taikomos visam sektoriui.
23. Atsižvelgiant į 10 naujųjų valstybių narių įstojimą 2004 m., Reglamentas Nr. 1782/2003 buvo iš dalies pakeistas Tarybos sprendimu(10), kuriuo į šį reglamentą įterpta nauja IVa antraštinė dalis, kurią sudaro trys nauji straipsniai – 143a, 143b ir 143c, reglamentuojantys paramos schemų nustatymą naujosiose valstybėse narėse.
24. 143a straipsniu reglamentuojama visų tiesioginių išmokų įdiegimo naujosiose valstybėse narėse pagal laipsniško didėjimo planą sistema (toliau – tiesioginių išmokų laipsniško įdiegimo sistema)(11) .
25. Remiantis Reglamento Nr. 1782/2003 143c straipsnio 2 dalimi, leidus Komisijai, naujosios valstybės narės turi turėti galimybę, laikydamosi tam tikrų sąlygų, papildyti bet kurias tiesiogines išmokas(12) .
26. Vengrija nusprendė pakeisti ES tiesiogines išmokas vienkartine išmoka už plotą, kaip nurodyta Tarybos sprendimo 1 straipsnio 5 punkte.
27. 2004 m. gegužės 18 d. Vengrija pateikė programą, susijusią su PNTI, kuri papildytų už plotą teikiamą paramą, numatytą pagal vienkartinės išmokos už plotą schemą, arba, kitaip tariant, „kompensuotų jų skirtumą“. PNTI finansuojamos vien tiktai iš nacionalinio biudžeto.
28. 2004 m. birželio 29 d. Sprendimu C (2004) 2295 Komisija leido Vengrijai teikti PNTI už 2004 metus. Taip įgyvendintas PNTI režimas nustatė PNTI dydį, jų normą ir teikimo sąlygas.
29. Iš karto reikėtų pažymėti, kad atitinkamos ES taisyklės, o visų pirma Reglamentas Nr. 1782/2003, nereguliuoja PNTI teikimo sąlygų.
30. Šio reglamento 143c straipsnio 6 dalyje pasakyta tik tiek, kad naujosios valstybės narės, remdamosi objektyviais kriterijais ir leidus Komisijai, gali nuspręsti dėl PNTI, kurios turi būti suteiktos, dydžio. Be to, pagal 143c straipsnio 7 dalį Komisijos leidime apibrėžiamas lygis, iki kurio gali būti mokamos PNTI, PNTI normos ir prireikus jų teikimo sąlygos.
31. Šiuo požiūriu reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką, jeigu rinka tam tikrame sektoriuje yra organizuojama bendrai, iš esmės valstybės narės nebegali imtis veiksmų vienašališkai priimdamos nacionalines nuostatas(13) . Jų kompetencija priimti teisės aktus gali būti tik likutinė ir apsiriboja situacijomis, kurių nereglamentuoja ES taisyklės, taip pat atvejais, kai šios taisyklės tiesiogiai suteikia joms įgaliojimus veikti(14) .
32. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad „kai rinka tam tikrame sektoriuje yra organizuojama bendrai, valstybės narės turi pareigą susilaikyti nuo priemonių, galinčių pakenkti tokiam organizavimui, arba nustatyti jam išimtis. Su bendru rinkos organizavimu taip pat nesuderinamos taisyklės, trukdančios jam gerai veikti, net jei atitinkamo dalyko šis organizavimas išsamiai nereglamentuoja“(15) .
33. Vengrijos vyriausybės teigimu, nesant ES taisyklių, reglamentuojančių tinkamumo PNTI paramai gauti sąlygas, valstybės narės gali pačios nevaržomos nustatyti tokias sąlygas, atsižvelgdamos į Komisijos leidimą ir laikydamosi pagrindinių ES teisės principų(16) . Vengrijos vyriausybė tvirtina, kad tokią išvadą galima padaryti ir remiantis Reglamento Nr. 1782/2003 143c straipsnio 7 dalimi, kurioje nustatyta, kad Komisijos leidime paramos suteikimo sąlygos apibrėžiamos „prireikus“. Todėl ji teigia, kad a contrario darytina išvada, jog iš esmės būtent valstybės narės apibrėžia šias sąlygas.
34. Bet kuriuo atveju šiuo klausimu norėčiau pažymėti, kaip tai padarė tiek Vengrijos vyriausybė, tiek Komisija, kad PNTI yra mokamos ne iš ES šaltinių (EŽŪOGF)(17), o iš pačių valstybių narių kišenės. Todėl manyčiau, kad naujosioms valstybėms narėms turėtų būti suteikta tam tikra veikimo laisvė apibrėžti tinkamumo PNTI paramai gauti sąlygas.
35. Šiuo požiūriu Vengrijos vyriausybė teigia, kad remiantis tuo galima daryti išvadą, jog valstybei narei turi būti suteikta galimybė nustatyti specialias – labiau ribojančias – sąlygas, susiaurinančias paramos gavėjų ratą, jeigu jos atitinka bendruosius ES teisės principus(18) . Be to, Vengrijos vyriausybė teigia, kad tinkamumo paramai gauti kriterijai nėra reglamentuojami vieningai – kai kurie iš jų nustatyti ES teisėje, o prireikus kiti kriterijai nustatomi nacionalinėje teisėje. Todėl ES teisė nėra pažeidžiama, jeigu tinkamumo PNTI paramai gauti sąlygos nesutampa su tinkamumo gauti vienkartinę išmoką už plotą sąlygomis, o tai reiškia, kad asmuo, turintis teisę gauti vienkartinę išmoką už plotą, gali neturėti teisės gauti PNTI.
36. Mano nuomone, nereikėtų pamiršti (tai pripažįsta tiek Vengrijos vyriausybė, tiek Komisija), kad PNTI iš esmės yra skirtos pasirinktinai kompensuoti galimą neigiamą fiksuoto dydžio paramos poveikį konkrečiuose sektoriuose ir iš dalies sušvelninti tiesioginių išmokų laipsniško įdiegimo mechanizmą.
37. Iš tiesų su PNTI teikimu susijusios sąlygos neturėtų skatinti savavališkos kandidatų, kurie jau atitinka paramos suteikimo sąlygas, diskriminacijos. Todėl Komisija visiškai teisingai teigia, kad jeigu ji leido įgyvendinti nacionalinę programą, valstybė narė negali nuspręsti taikyti kitų papildomų, nukrypstančių sąlygų.
38. Todėl darytina išvada, kad, kiek tai susiję su PNTI, valstybės narės gali nustatyti tokias sąlygas, kaip antai prašymų pateikimo terminas, išmokamų sumų dydis, kitas sankcijas ir papildomas pareigas. Vis dėlto iš nagrinėjamų nuostatų matyti, kad šios sąlygos gali būti taikomos tik gavus Komisijos leidimą pagal Reglamento Nr. 1782/2003 143c straipsnį, be to, jos turi atitikti pagrindinius paramos režimo principus.
39. Šiuo požiūriu Komisija priduria, kad minėtos sąlygos gali būti nustatytos visoms PNTI, išskiriant jas pagal sektorius (pieno, avienos, jautienos ir ožkienos, ryžių, lauko kultūrų, tabako), arba apibrėžiant bendrai (fizinis ar juridinis asmuo).
40. Iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų matyti, kad Vengrijos nacionalinėje programoje, dėl kurios Komisija davė leidimą, nebuvo numatyta jokių sąlygų, pagal kurias paramą gali gauti tik tie juridiniai asmenys arba juridinio asmens statuso neturinčios komercinės bendrovės, kurių atžvilgiu nėra pradėta bankroto, likvidavimo, susitarimo su kreditoriais ar savanoriško likvidavimo procedūra.
41. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, nacionaliniam teismui kyla dvejonių, ar ES teisę atitinka tai, kad ūkininkas gauna vienkartinę išmoką už plotą pagal ES taisykles, t. y. nesvarbu, koks jo teisinis statusas, tačiau jam atsisakoma suteikti atitinkamą PNTI, nes jo atžvilgiu pradėta likvidavimo procedūra.
42. Panašu, kad, atsižvelgiant į paramos žemės ūkiui lėšų šaltinį, iš atitinkamo ūkininko faktiškai reikalaujama, kad jis atitiktų dvejopas skirtingas taisykles.
43. Mano nuomone, ir, priešingai tam, ką teigia Vengrijos vyriausybė, PNTI turėtų būti suprantamos ne kaip visiškai nepriklausomos išmokos, o kaip ES paramos žemės ūkiui režimo sudėtinė dalis.
44. Šiuo požiūriu reikėtų pažymėti, kad sąvokos „ūkininkas“ apibrėžimas, įtvirtintas reglamentuose Nr. 1259/1999, Nr. 3508/92 ir Nr. 1782/2003, yra taikomas visoms nagrinėjamoms teisės nuostatoms, įskaitant tas, kurios susijusios su sąlygomis PNTI gauti.
45. Iš tiesų ES parama ir atitinkama nacionalinė parama iš esmės sudaro vieną programą, kurią apibūdina bendri tarpusavyje suderinami tikslai ir pagrindiniai principai.
46. Šiuo požiūriu būtent pati Vengrijos vyriausybė pripažino, kad BŽŪP yra sudėtinė teisinė sistema, veikianti pagal tokius pačius pagrindinius principus.
47. Todėl net jeigu valstybės narės ir turi teisę nustatyti tam tikras sąlygas PNTI atžvilgiu, išlieka svarbi ta aplinkybė, kad: i) valstybės narės turi atsižvelgti į sąvoką „ūkininkas“; ii) sąlygos, susijusios su PNTI, priklauso nuo to, ar Komisija dėl jų davė leidimą(19) ; ir galiausiai iii) bet kuriuo atveju šios sąlygos turi atitikti pagrindinius paramos režimo principus.
2, 4, 5 ir 10 klausimai
48. Kaip matyti, kai kurie iš kausimų, dėl kurių pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, yra konkrečiai susiję su Reglamento Nr. 3508/92 1 straipsnio 4 dalyje ir Reglamento Nr. 1259/1999 10 straipsnyje (taip pat Reglamento Nr. 1782/2003, kuris pakeitė pastarąjį reglamentą, 2 straipsnio a punkte) įtvirtinta sąvoka „ūkininkas“.
49. Viena vertus, Vengrijos vyriausybė pripažįsta, kad iš šių nuostatų išplaukia, jog valstybės narės negali apriboti šios sąvokos taikymo srities, nustatydamos konkrečią teisinę formą. Tačiau, kita vertus, ši vyriausybė teigia, kad „teisinis statusas pagal nacionalinę teisę“ neturėtų būti aiškinamas kaip apimantis ūkininkų grupės ar jos narių, kurių atžvilgiu vyksta veiklos nutraukimo bet kuriuo būdu procedūra, situaciją. Šiuo požiūriu Vengrijos vyriausybė taip pat teigia, kad nacionalinėje teisėje nustatyta sąlyga (pagal kurią paramą turi teisę gauti tik tie asmenys, kurių atžvilgiu nevyksta veiklos nutraukimo bet kuriuo būdu procedūra) atitinka nediskriminavimo ir proporcingumo principus.
50. Mano nuomone, kiek tai susiję su „teisiniu statusu pagal nacionalinę teisę“, „teisinis statusas“ per definitionem yra „asmens arba organizacijos, pavyzdžiui, komercinės bendrovės arba bendrijos teisinė tapatybė“. Tačiau minėtuose reglamentuose apibrėžiant sąvoką „ūkininkas“ tarp šios sąvokos požymių ūkininko teisinis statusas specialiai nėra paminėtas. Faktiškai skaitant atitinkamas nuostatas matyti, kad jose išskiriami tokie sąvokos „ūkininkas“ pagrindiniai požymiai: i) kad ūkininko „valda yra (ES) teritorijoje“; ir ii) kad ūkininkas „užsiima žemės ūkio veikla“.
51. Nepaisant to, kad apie šį statusą ankstesniuose reglamentuose specialiai nebuvo užsiminta, išlieka klausimas, ar „ūkininko (ar ūkininkų grupės) likvidavimo metodas“ (arba jo (jos) ketinimas ateityje nutraukti veiklą) yra teisiškai svarbus, kalbant apie ES paramos ir atitinkamos nacionalinės paramos suteikimą. Šį klausimą reikia vertinti pripažinus, kad (pavyzdžiui) komercinės bendrovės likvidavimas, licencijos grąžinimas arba bet kuris kitas nacionalinėje teisėje numatytas veiklos nutraukimo metodas yra ne daugiau kaip tiktai ūkininko teisinės tapatybės panaikinimo (arba pagal nacionalines taisykles galimas – pakeitimo) metodas.
52. Mano nuomone, jeigu toks metodas teisiškai nėra užbaigtas ir todėl nėra įvykęs nė vienas juridinis faktas, dėl kurio ūkininkas likviduojamas, ūkininkas ir toliau teisiškai egzistuoja, o jo teisinė tapatybė iš esmės yra nepaliesta. Be to, jo subjektyvus požiūris į verslą (pavyzdžiui, ketinimas nutraukti veiklą) šiuo klausimu nieko nekeičia. Taip yra todėl, kad toks ketinimas nėra įstatyme numatytas kaip aplinkybė, dėl kurios ūkininkas yra likviduojamas arba kuri paveikia jo teisinį statusą ir todėl tampa priežastimi, dėl kurios ūkininkas netenka teisės pateikti prašymą dėl paramos žemės ūkiui.
53. Be to, remiantis Reglamento Nr. 3508/92 1 straipsnio 4 dalyje ir Reglamento Nr. 1259/1999 10 straipsnyje (taip pat Reglamento Nr. 1782/2003, kuris pakeitė pastarąjį reglamentą, 2 straipsnio a punkte) įtvirtintos sąvokos „ūkininkas“ formuluote, negalima daryti išvados, kad sąvoka „ūkininkas“ neapima teisiškai ūkininkais pripažintų fizinių ar juridinių asmenų, kurių atžvilgiu pradėtos teisinės likvidavimo procedūros, tačiau kurie šiaip atitinka visus minėtos sąvokos požymius. Norint, kad tokie asmenys nepatektų į šios sąvokos apibrėžtį, būtina tiesiogiai nurodyti, kad ūkininkai, kurių atžvilgiu pradėta bankroto, likvidavimo, susitarimo su kreditoriais ar savanoriško likvidavimo procedūra, neturi teisės gauti tokios paramos žemės ūkiui, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje. Aptariamose nuostatose tokios formuluotės nerasime, ir manau, kad šiose nuostatose jos neįmanoma įžvelgti net pasirinkus platų aiškinimą.
54. Be to, kaip matyti iš šios išvados 43 ir 47 punktų (ir prieš juos pateiktų argumentų), reikalaujama, kad įgyvendindamos PNTI valstybės narės atsižvelgtų į sąvokos „ūkininkas“ apibrėžimą.
55. Be to, remiantis pagrindiniais paramos programos principais, matyti, kad teikdamos tiesiogines išmokas valstybės narės turi užtikrinti jų darną ir nediskriminuoti ūkininkų dėl jų teisinio statuso(20) .
56. Sutinku su Komisija, kad, atsižvelgiant į PNTI tikslą (kompensuoti galimą neigiamą fiksuoto dydžio paramos poveikį konkrečiuose sektoriuose), šios išmokos turėtų būti teikiamos visiems ūkininkams, kurie turi teisę gauti vienkartines išmokas už plotą pagal reglamentus Nr. 3508/92, Nr. 1259/1999 ir Nr. 1782/2003. Bet koks kitoks aiškinimas reikštų, kad tam tikri ūkininkai negalėtų pasinaudoti kompensavimo režimo (PNTI) privalumais, ir taip praktiškai atitinkamos nuostatos būtų taikomos diskriminuojant. Kaip jau nurodyta, net jeigu valstybės narės turi teisę nustatyti tam tikras sąlygas PNTI atžvilgiu, išlieka svarbi ta aplinkybė, kad jos turi atsižvelgti į sąvoką „ūkininkas“.
3, 8 ir 12 klausimai
57. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, aiškiai matyti, kad ES taisyklėse, reglamentuojančiose paramą žemės ūkiui, nėra nuostatų, pagal kurias ūkininkas netenka teisės gauti paramą dėl to, kad ketina nutraukti veiklą. Todėl ūkininkas, nutraukęs veiklą dar iki gaunant paramą, išlaiko teisę gauti tiesiogines išmokas, jeigu prašymo pateikimo dieną tenkino atitinkamas sąlygas(21) (atsižvelgdama į tai, pati Vengrijos vyriausybė pripažino, kad prašymas dėl paramos turi būti vertinamas pagal teisines ir faktines aplinkybes, egzistavusias prašymo pateikimo dieną).
58. Mano nuomone, nacionalinės teisės norma, pagal kurią komercinė bendrovė, kurios atžvilgiu pradėta likvidavimo procedūra, jokiomis aplinkybėmis negali gauti PNTI, gali daryti didelį poveikį principams, kuriais grindžiama ES parama žemės ūkiui. Iš tiesų praktikoje ši norma gali būti faktiškai taikoma kartu su papildomais tinkamumo paramai gauti apribojimais ir galiausiai dėl jos gali būti nustatytos ES teisės neatitinkančios sąlygos.
59. Komisija teisingai pažymi, kad iš pačios ES teisėje įtvirtintos sąvokos (kurią ES teisės aktų leidėjas specialiai pasivargino apibrėžti plačiai, vartodamas formuluotę „fizinis ar juridinis asmuo“) matyti, kad ji yra taikoma, nepaisant to, koks teisinis statusas grupei ar jos nariams yra suteiktas pagal nacionalinę teisę. Kiek tai susiję su paramos žemės ūkiui režimu, ES teisės aktų leidėjas atkreipia valstybių narių dėmesį į esminį dalyką ir pabrėžia, kad valstybės narės negali riboti ūkininkų, kurie gali turėti teisę gauti paramą, rato, remiantis jų teisiniu statusu pagal nacionalinę teisę. Iš tiesų būtent nacionalinis teismas turi patikrinti, ar pagrindinės bylos atveju Bábolna faktiškai nutraukė veiklą prieš pateikdama prašymą dėl paramos.
60. Taigi iš to, kas išdėstyta, matyti, kad PNTI turėtų būti suprantamos kaip ES paramos žemės ūkiui režimo sudėtinė dalis, kuri yra pagrįsta tokiais pačiais pagrindiniais principais ir turi konkrečios programos bruožų.
61. Todėl ES ir nacionalinės teisės nuostatos dėl BŽŪP veikimo sukuria sudėtinę teisinę sistemą, kurią reikia aiškinti vienodai ir kuri veikia pagal tokius pačius principus (t. y. principus, kurie taikomi visiems BŽŪP aspektams) ir reikalavimus. ES paramos teikimui atsižvelgiant į BŽŪP (vienkartinėms išmokoms už plotą) ir atitinkamoms PNTI negali būti taikomos skirtingos sąlygos, išskyrus jeigu tokias sąlygas iš anksto savo sprendime leido taikyti Komisija. Savo sprendime Komisija patvirtina nacionalinės paramos programos principus, tikslus ir struktūrą. Iš asmenų grupės (asmens), kuri tenkina reikalavimus ES vienkartinei išmokai už plotą gauti, negali būti atimta teisė gauti PNTI, jeigu tokios taisyklės nėra nacionalinėje programoje, dėl kurios Komisija davė leidimą. Bet kuris ūkininkas, kurio ūkis (valda) teisėtai ir faktiškai veikia ES teritorijoje, turi teisę gauti PNTI, suderinamas su atitinkamomis ES teisės normomis.
62. Teisinio statuso, suteikiamo pagal nacionalinę teisę, sąvoka Reglamento Nr. 3508/92 1 straipsnio 4 dalyje ir Reglamento Nr. 1259/1999 10 straipsnio a punkte turi būti aiškinama plačiai, kad taikymo asmenims sritis būtų kuo platesnė, ir nesvarbu, kokį teisinį statusą konkretus ūkininkas turi pagal nacionalinės teisės normas. Ūkininko (ar ūkininkų grupės) likvidavimo metodas pagrindinėje byloje nagrinėjamoje situacijoje negali paveikti jo teisinio statuso (minėtų nuostatų atžvilgiu), jeigu prašymo pateikimo dieną ūkininkas veikia teisėtai ir faktiškai, nesvarbu, kokios teisinės procedūros, siekiant likvidavimo, yra pradėtos jo atžvilgiu.
63. Konkretaus ūkininko ketinimas ateityje nutraukti veiklą ateityje neturi reikšmės vertinant, ar jis turi teisę gauti paramą. Nei šio ūkininko ketinimas ateityje nutraukti veiklą, nei iš to kylantis teisinis statusas neturi reikšmės taikant reglamentus Nr. 3508/92, Nr. 1259/1999 ir Nr. 1782/2003. Galiausiai Reglamentas Nr. 1259/1999 taip pat yra taikomas PNTI.
IV – Išvada
64. Todėl manau, kad į Fővárosi Bíróság pateiktus klausimus turi būti atsakyta taip:
– Dėl 1, 6, 7, 9 ir 11 klausimų: Europos Sąjungos ir nacionalinės teisės nuostatos dėl bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) veikimo sukuria sudėtinę teisinę sistemą, kurią reikia aiškinti vienodai ir kuri veikia pagal tokius pačius principus (t. y. principus, kurie taikomi visiems BŽŪP aspektams) ir reikalavimus. ES paramos teikimui atsižvelgiant į BŽŪP (vienkartinėms išmokoms už plotą) ir atitinkamoms papildomoms nacionalinėms tiesioginėms išmokos (PNTI) negali būti taikomos skirtingos sąlygos, nebent tokias sąlygas iš anksto savo sprendime leido taikyti Komisija. Sprendime Komisija patvirtina nacionalinės paramos programos principus, tikslus ir struktūrą. Iš asmenų grupės (asmens), kuri tenkina reikalavimus ES vienkartinei išmokai už plotą gauti, negali būti atimta teisė gauti PNTI, jeigu tokios taisyklės nėra nacionalinėje programoje, dėl kurios Komisija davė leidimą. Bet kuris ūkininkas, kurio ūkis (valda) teisėtai ir faktiškai veikia ES teritorijoje, turi teisę gauti PNTI, suderinamas su atitinkamomis ES teisės normomis.
– Dėl 2, 4, 5 ir 10 klausimų: teisinio statuso, suteikiamo pagal nacionalinę teisę, sąvoka 1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3508/92, nustatančio tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą, 1 straipsnio 4 dalyje ir 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1259/1999, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendros žemės ūkio politikos taisykles, 10 straipsnio a punkte turi būti aiškinama plačiai, kad taikymo asmenims sritis būtų kuo platesnė, ir nesvarbu, kokį teisinį statusą konkretus ūkininkas turi pagal nacionalinės teisės normas. Ūkininko (ar ūkininkų grupės) likvidavimo metodas pagrindinėje byloje nagrinėjamoje situacijoje negali paveikti jo teisinio statuso (minėtų nuostatų atžvilgiu), jeigu prašymo pateikimo dieną ūkininkas veikia teisėtai ir faktiškai, nesvarbu, kokios teisinės procedūros, siekiant likvidavimo, yra pradėtos jo atžvilgiu.
– 3, 8 ir 12 klausimai: konkretaus ūkininko ketinimas ateityje nutraukti veiklą ateityje neturi reikšmės vertinant, ar jis turi teisę gauti paramą. Nei šio ūkininko ketinimas ateityje nutraukti veiklą, nei iš to kylantis teisinis statusas neturi reikšmės taikant reglamentus Nr. 3508/92, Nr. 1259/1999 ir 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1782/2003, nustatantį bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantį tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiantį Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001. Galiausiai Reglamentas Nr. 1259/1999 taip pat yra taikomas PNTI.
(1) .
(2)
–	Atitinkamai 1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3508/92, nustatantis tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (OL L 355, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 223), ir 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1259/1999, nustatantis bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal (BŽŪP) taisykles (OL L 160, p. 113; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 424).
(3)
–	Aktas dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236, 2003, p. 33).
(4)
–	2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1782/2003, nustatantis bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantis tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiantis Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269).
(5)
–	Tačiau Reglamente Nr. 1782/2003 nurodyta, kad Reglamentas Nr. 3508/92 ir toliau taikomas kalendorinių metų iki 2005 m. tiesioginių išmokų prašymams ir kad nuorodos į panaikintus reglamentus suprantamos kaip nuorodos į naująjį reglamentą.
(6)
–	Reglamentu Nr. 1782/2003 panaikintas šis reglamentas. Tačiau jis nustatė, kad „Reglamento (EB) Nr. 1259/1999 2a ir 11 straipsniai ir tam, kad jie būtų taikomi, to reglamento priedas ir toliau taikomi iki 2005 m. gruodžio 31 d. Be to, Reglamento (EB) Nr. 1259/1999 3, 4, 5 straipsniai ir tam, kad jie būtų taikomi, to reglamento priedas ir toliau taikomi iki 2004 m. gruodžio 31 d.“
(7)
–	2004 m. gegužės 22 d. Tarybos sprendimas 2004/281/EB, pritaikantis Aktą dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų pagal (BŽŪP) reformą (OL L 93, p. 1) (toliau – Tarybos sprendimas).
(8)
–	Vengrijos vyriausybė paaiškino, kad Bábolna
yra akcinė bendrovė, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso valstybei; likusi kapitalo dalis priklauso savivaldos institucijai.
(9)
–	Pagal Vyriausybės nutarimą 2295/2005 (XII.23.) ir vėlesnį visuotinio Bábolna
akcininkų susirinkimo sprendimą likvidavimo procedūra buvo baigta 2006 m. sausio 31 d.
(10)
–	Kiek tai susiję su šiuo sprendimu, žr. 2007 m. spalio 23 d. Sprendimą Lenkija prieš Tarybą
(C‑273/04, Rink. p. I‑8925). Teisingumo Teismas atmetė Lenkijos (kurią palaikė, Latvija, Lietuva ir Vengrija) ieškinį, kuriuo buvo ginčijamas tiesioginių išmokų laipsniško įdiegimo sistemos išplėtimas naujųjų valstybių narių ūkininkams, ir pripažino, kad šis sprendimas buvo Stojimo akto adaptacija, kurios prireikė reformavus BŽŪP, ir kad jis nepažeidė vienodo požiūrio ir bona fide
principų.
(11)
–	Tiesioginių išmokų laipsniško įdiegimo mechanizmas buvo įvestas, be kita ko, todėl, kad situacija žemės ūkyje naujosiose valstybėse narėse radikaliai skyrėsi nuo situacijos senosiose valstybėse narėse. Taigi tokia skirtinga situacija pateisino laipsnišką ES paramos, ypač teikiamos pagal tiesioginės paramos schemas, taikymą, siekiant nesutrikdyti tebevykstančio ir būtino žemės ūkio sektoriaus restruktūrizavimo proceso naujosiose valstybėse narėse.
(12)
–	Šią galimybę naujosios valstybės narės išlaikė ir pagal Reglamentą Nr. 73/2009. Reglamentas Nr. 1782/2003 buvo panaikintas ir pakeistas 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 73/2009 (OL L 30, p. 16).
(13)
–	Žr. 1978 m. birželio 29 d. Sprendimo Dechmann, 154/77, Rink. p. 1573, 16 punktą.
(14)
–	Žr. 1986 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, 48/85, Rink. p. 2549, 12 punktą ir 2004 m. kovo 25 d. Sprendimo Industrias de Deshidratación Agrícola, C‑118/02, Rink. p. I‑3073, 19 punktą.
(15)
–	Žr. 2002 m. sausio 8 d. Sprendimo Denkavit, C‑507/99, Rink. p. I‑169, 32 punktą; 2002 m. balandžio 18 d. Sprendimo Belgija prieš Komisiją, C‑332/00, Rink. p. I‑3609, 29 punktą; ir Sprendimo Industrias de Deshidratación Agrícola
(minėto 14 išnašoje) 20 punktą.
(16)
–	Vengrijos vyriausybė remiasi tuo pačiu sprendimu, kuris minimas 13 išnašoje.
(17)
–	Galbūt išskyrus kaimo plėtros programas, kurios įgyvendinamos bendro finansavimo būdu.
(18)
–	Čia Vengrijos vyriausybė remiasi 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo JK Otsa Talu, C‑241/07, Rink. p. I‑4323, 48 punktu.
(19)
–	Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 143c straipsnį.
(20)
– 	Konkrečiai kalbant, tai išplaukia iš Reglamento Nr. 1782/2003 143c straipsnio 2 dalies.
(21)
–	Iš tiesų, ar tenkinamos reikalaujamos sąlygos, vienkartinių išmokų už plotą atveju (skirtingai nei paramos žemės ūkiui atveju, kai reikalaujama tam tikrą veiklą vykdyti nustatytą laikotarpį, pavyzdžiui, mažiausiai 6 mėnesius užsiimti gyvulininkyste) tikrinama atsižvelgiant į situaciją prašymo pateikimo dieną.