62019CC0709
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA IŠVADA,
pateikta 2020 m. gruodžio 17 d. (
1
)
Byla C‑709/19
Vereniging van Effectenbezitters
prieš
BP plc
(Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 – Tarptautinė teismų jurisdikcija civilinėse ir komercinėse bylose – Teismų jurisdikcija bylose dėl deliktinės arba kvazideliktinės atsakomybės – Ginčas dėl investicijų – Žalą sukėlusio įvykio vieta – Žala, kurią sudaro išimtinai tik finansiniai nuostoliai – Ieškinys dėl pripažinimo, pareikštas kolektyvinės interesų gynybos subjekto“
1.
Vertybinių popierių savininkų asociacija pareiškė ieškinį Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) dėl nuostolių atlyginimo už Jungtinėje Karalystėje įsteigtoje bendrovėje nukritusį jų akcijų kursą dėl šios bendrovės įrenginių sukelto naftos išsiliejimo Meksikos įlankoje.
2.
Šioje byloje teismas siekia gauti Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto išaiškinimą (
2
). Kadangi žala, dėl kurios pareikštas ieškinys, yra tik turtinė, teismas susiduria su sunkumais sprendžiant dėl savo jurisdikcijos, atsižvelgiant į ankstesnius Teisingumo Teismo sprendimus, visų pirma į Sprendimus Kolassa, Universal ir Löber (
3
).
3.
Teismo a quo abejonės pabrėžia riziką, būdingą atviriems šio klausimo aiškinimams, kaip antai tam, kuris tarptautinę jurisdikciją sieja su „ypatingomis ginčo aplinkybėmis“. Tuo pačiu metu suteikia galimybę paaiškinti arba, jei reikia, patikslinti šiuos išaiškinimus.
I. Teisinis pagrindas
A. Sąjungos teisė. Reglamentas Nr. 1215/2012
4.
Šešioliktoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„[J]urisdikcija turėtų būti nustatoma ne tik pagal atsakovo nuolatinę gyvenamąją (buveinės) vietą, bet ir pagal kitą alternatyvų jurisdikcijos pagrindą, atsižvelgiant į glaudų ryšį tarp teismo ir bylos arba siekiant padėti tinkamai vykdyti teisingumą. Glaudaus ryšio reikalavimas turėtų užtikrinti teisinį tikrumą ir padėti išvengti galimybės pareikšti atsakovui ieškinį valstybės narės, kurios jis negalėjo pagrįstai numatyti, teisme. <…>“
5.
Šio reglamento 4 straipsnyje nustatyta:
„1.   Pagal šį reglamentą asmenims, kurių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškiniai turi būti pareiškiami tos valstybės narės teismuose, neatsižvelgiant į šių asmenų pilietybę.
<…>“
6.
Šio reglamento 7 straipsnyje nustatyta:
„Asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas:
<…>
2)
bylose dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto – vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismuose;
<…>“
B. Nyderlandų teisė. Burgerlijk Wetboek (
4
) (Civilinis kodeksas)
7.
BW 3 knygos 305a straipsnis (
5
) išdėstytas taip:
„1.   Bet kuri institucija ar asociacija, turinti teisinį veiksnumą, gali pareikšti ieškinį teisme, gindama panašius kitų asmenų interesus, jei tokią gynybą vykdo pagal savo įstatus.
<…>
3.   Tokiu ieškiniu, koks nurodytas pirmoje dalyje, negali būti siekiama <…> kompensacijos pinigais.
<…>“
II. Faktinės aplinkybės, ginčai nacionaliniuose teismuose ir prejudicinis klausimas
8.
Vereniging van Effectenbezitters (Vertybinių popierių savininkų asociacija; toliau – VEB) – Nyderlandų asociacija, įsteigta Hagoje (Nyderlandai), kurios įstatuose numatytas tikslas – atstovauti perleidžiamų vertybinių popierių savininkų interesams.
9.
BP plc (toliau – BP) yra visame pasaulyje veikianti naftos ir dujų bendrovė, įsteigta Londone (Jungtinė Karalystė). Jos paprastosios akcijos kotiruojamos Londono ir Frankfurto vertybinių popierių biržose.
10.
2010 m. balandžio mėnesį BP išsinuomotoje naftos platformoje Meksikos įlankoje įvyko sprogimas, padaręs didelės žalos aplinkai.
11.
2015 m. balandžio 17 d. VEB pagal BW 3:305a straipsnį rechtbank Amsterdam (Amsterdamo pirmosios instancijos teismas, Nyderlandai) pareiškė grupės ieškinį BP atžvilgiu visų asmenų, kurie nuo 2007 m. sausio 16 d. iki 2010 m. birželio 25 d. įsigijo, valdė ar pardavė BP paprastąsias akcijas naudodamiesi investicine sąskaita Nyderlanduose arba Nyderlanduose įsisteigusio banko ar investicinės bendrovės investicine sąskaita, vardu (toliau – BP akcininkai).
12.
VEB rechtbank Amsterdam (Amsterdamo pirmosios instancijos teismas) prašė konstatuoti, kad:
–
Nyderlandų teismai turi tarptautinę jurisdikciją priimti sprendimus dėl BP akcininkų ieškinių dėl žalos atlyginimo,
–
rechtbank Amsterdam (Amsterdamo pirmosios instancijos teismas) turi teritorinę jurisdikciją nagrinėti šiuos ieškinius,
–
BP savo akcininkų atžvilgiu veikė neteisėtai, nes pateikė netikslius, neišsamius ir klaidinančius pranešimus apie: i) savo saugumo ir priežiūros programas prieš 2010 m. balandžio 20 d. naftos išsiliejimą į vandenyną; ar ii) šio naftos išsiliejimo mastą; arba iii) BP vaidmenį ir atsakomybę, susijusią su šiuo naftos išsiliejimu,
–
jei BP nebūtų atlikusi šių neteisėtų veiksmų, BP akcininkai būtų galėję įsigyti ar parduoti BP akcijas palankesnėmis rinkos kainomis arba apskritai nebūtų jų įsigiję ar jas pardavę,
–
tarp neteisėtų BP veiksmų ir nuo 2007 m. sausio 16 d. iki 2010 m. birželio 25 d. BP akcininkams atsiradusių nuostolių dėl nukritusio akcijų kurso yra neišvengiamas priežastinis ryšys.
13.
BP prieštaravo Nyderlandų teismų jurisdikcijai remiantis Reglamentu Nr. 1215/2012. Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo pirmosios instancijos teismas) paskelbė neturintis jurisdikcijos, o gerechtshof Amsterdam (Amsterdamo apeliacinės instancijos teismas, Nyderlandai) šį sprendimą patvirtino.
14.
VEB pateikė kasacinį skundą Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas), o šis Teisingumo Teismui teikia šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
a)
Ar [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktas turėtų būti aiškinamas taip, kad tiesiogiai padaryta vien turtinė žala Nyderlanduose esančioje investicinėje sąskaitoje arba Nyderlanduose įsisteigusio banko ir (arba) investicinės bendrovės investicinėje sąskaitoje, kuri atsirado dėl investavimo sprendimų, priimtų remiantis visame pasaulyje skelbiama, tačiau netikslia, neišsamia ir klaidinančia tarptautinės biržinės bendrovės informacija, yra pakankamas pagrindas teigti, kad Nyderlandų teismams gali būti suteikta tarptautinė jurisdikcija toje vietoje, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis (vieta, kurioje atsirado žala)?
b)
Jei atsakymas būtų neigiamas, ar būtinos papildomos aplinkybės, kurios pateisintų Nyderlandų teismų jurisdikciją, ir kokios turėtų būti šios aplinkybės? Ar pakanka 4.2.2 punkte nurodytų papildomų aplinkybių (
6
), kad būtų galima pagrįsti Nyderlandų teismų jurisdikciją?
2.
Ar atsakymas į 1 klausimą būtų kitoks, jei kalbama apie pagal BW 3:305a straipsnį pareikštą ieškinį, kurį pareiškė asociacija, pagal savo įstatus siekianti atstovauti 1 klausime nurodytą žalą patyrusių investuotojų kolektyviniams interesams, todėl, be kita ko, negalima nustatyti nei šių investuotojų gyvenamosios vietos, nei ypatingų aplinkybių, kuriomis individualiai įsigyjamos akcijos arba priimami individualūs sprendimai neparduoti jau turimų akcijų?
3.
Jei Nyderlandų teismai pagal [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktą turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl pagal BW 3:305a straipsnį pareikšto ieškinio, ar tuomet atitinkamas teismas pagal [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktą turi teritorinę jurisdikciją tiek tarptautiniu, tiek nacionaliniu lygiu priimti sprendimą dėl visų vėlesnių individualių investuotojų, kurie patyrė 1 klausime nurodytą žalą, ieškinių dėl žalos atlyginimo?
4.
Jei atitinkamas Nyderlandų teismas, kaip apibrėžta 3 klausime, turi teritorinę jurisdikciją tarptautiniu, tačiau ne nacionaliniu lygiu priimti sprendimą dėl visų individualių investuotojų, kurie patyrė 1 klausime nurodytą žalą, ieškinių dėl žalos atlyginimo, ar tuomet nacionalinė teritorinė jurisdikcija nustatytina atsižvelgiant į žalą patyrusio investuotojo gyvenamąją vietą, banko, kuriame yra šio investuotojo asmeninė sąskaita, buveinės vietą arba banko, kuriame yra investicinė sąskaita, buveinės vietą, o gal reikia kito pagrindo?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
15.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą įregistruotas Teisingumo Teismo sekretoriate 2019 m. rugsėjo 25 d.
16.
VEB, BP ir Europos Komisija pateikė pastabas. Atšaukęs iš pradžių numatytą posėdį, Teisingumo Teismas joms pateikė klausimus raštu, į kuriuos jos atsakė 2020 m. spalio 8 d.
IV. Analizė
A. Bendrieji patikslinimai
17.
Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, šioje išvadoje nagrinėjami tik pirmieji du prejudiciniai klausimai.
18.
Prieš pradedant juos nagrinėti, manau, tikslinga priminti, kad:
–
Reglamento Nr. 1215/2012 nuostatos turėtų būti aiškinamos autonomiškai, atsižvelgiant į jo sistemą ir tikslus (
7
),
–
tiek, kiek Reglamentas Nr. 1215/2012 pakeičia Reglamentą (EB) Nr. 44/2001 (
8
) (kuris savo ruožtu pakeičia Briuselio konvenciją) (
9
), Teisingumo Teismo išaiškinimas dėl ankstesnių nuostatų, kurios yra lygiavertės galiojančiam dokumentui, tebegalioja (
10
),
–
vienintelis konkrečios vietos, kurioje padaryta žala ar kur ji atsirado, pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą nustatymo tikslas – nustatyti valstybės narės teismų jurisdikciją,
–
šis nustatymas padeda užtikrinti veiksmingą teisinę šalių apsaugą tarpvalstybiniuose privačiuose teisiniuose ginčuose, atveria galimybę nustatyti alternatyvią teismo vietą pagal atsakovo nuolatinę gyvenamąją vietą (buveinę), kad būtų patenkinti „objektyvūs poreikiai, susiję su proceso įrodymais ar tvarka“ (
11
),
–
pagal Reglamento Nr. 1215/2012 taisykles ieškovo (forum actoris) nuolatinės gyvenamosios vietos (buveinės) teismų jurisdikcijos pripažinimas yra išimtinio pobūdžio (
12
).
B. Pirminės pastabos dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą
19.
Pirmasis ir antrasis klausimai sujungia kelis klausimus, susijusius su Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktu.
20.
Šių klausimų seką galima apibūdinti taip:
–
teismas a quo nori sužinoti, ar vien finansiniai nuostoliai, tiesiogiai patirti Nyderlanduose esančioje investicinėje sąskaitoje (
13
), leidžia nustatyti šios valstybės teismų tarptautinę jurisdikciją pagal žalos atsiradimo vietą, kai nuostolius sukėlė sprendimai, priimti atsižvelgiant į visiems prieinamą informaciją, kurią paskelbė kitos valstybės narės vertybinių popierių biržoje kotiruojama tarptautinė bendrovė,
–
jei atsakymas būtų neigiamas, teiraujasi, ar būtinos papildomos aplinkybės, ir kokios jos turėtų būti,
–
prašo specialaus ypatingų ginčo aplinkybių tyrimo (
14
) ir
–
galiausiai siekia išsiaiškinti, kokį poveikį atsiliepime galėtų turėti kolektyvinis pareikšto ieškinio pobūdis.
21.
Bet kuriuo atveju reikia nurodyti klausimus, kurie nesusiję su ginču ir laikomi savaime suprantamais. Tai:
–
ieškinio priskyrimas ieškiniui dėl deliktinės atsakomybės,
–
žalą sukėlusio įvykio vietos nustatymas ne Nyderlanduose ir
–
vien ekonominis ir individualizuotas nuostolių pobūdis, kuris apskaičiuotas nuvertėjus paprastosioms BP akcijoms (
15
).
22.
Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) abejonės pagristos vadinamuoju „holistiniu požiūriu“ (
16
), kurį Teisingumo Teismas pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą taikė tam tikriems investiciniams ginčams (
17
), kur buvo laikoma, kad žala atsirado investuotojo sąskaitos buvimo vietoje (
18
).
23.
Nors tiesa, kad investuotojo sąskaitos buvimo vieta leido nustatyti jurisdikciją turintį teismą, vis dėlto privalau pažymėti, kad tai įvyko aplinkybėmis, kurias Teisingumo Teismas apibūdino kaip „ypatingas“ (
19
), nes:
–
šis klausimas buvo pateiktas labai tiksliai, kadangi reikėjo patvirtinti ieškovo gyvenamosios vietos teismų jurisdikciją,
–
sąskaitos buvimo vietos, kaip sąsajos, svarba buvo santykinė, nes kitų elementų visuma patvirtino tokios vietos tinkamumą, siekiant nustatyti teismo jurisdikciją, atsižvelgiant į ginčo ir kompetentingo teismo artumą ir pastarojo nuspėjamumą šalims.
1.
Su investicinės sąskaitos buvimo vietos, kaip žalos atsiradimo vietos, pripažinimu susiję sunkumai
24.
Nesu tikras, ar ieškovės sąskaitos buvimas valstybėje narėje, dėl kurios jurisdikcijos ginčijamasi, yra tinkamas apibrėžties punktas, net ir esant papildomų aplinkybių, bet kokiems ginčams dėl deliktinės atsakomybės už žalą, padarytą investicijoms dėl informacijos trūkumo. Veikiau manau, kad tai yra atviras klausimas, net ir atsižvelgiant į Teisingumo Teismo veikiau teigiamą požiūrį šiuo klausimu.
25.
Kadangi investicinė sąskaita atspindi turtinę vertę ir ši patiria žalą, tokios sąskaitos buvimo vieta iš esmės galėtų būti jos savininko vien ekonominio pažeidimo atsiradimo vieta. Vis dėlto šis geografinis žalos nustatymas yra labiau retorinis arba fiktyvus, kaip ir bet kokios vietos, susijusios su neturtine žala, nurodymas (
20
).
26.
Vis dėlto sprendžiant, kuri iš kelių galimų vietų yra vieta, susijusi su tokia žala, negalima pamiršti nagrinėjamos teisės normos tikslo. Šiuo požiūriu investicinės sąskaitos (arba banko sąskaitos plačiąja prasme) svarba yra ginčytina – pati Teisingumo Teismo jurisprudencija patvirtina šios sąsajos silpnumą.
27.
Sąskaitos buvimo vieta labiau atitinka akcininko interesus, ypač jeigu ji sutampa su jo nuolatine gyvenamąja ar rezidavimo vieta, o tai, kai kalbama apie vartotojus ar smulkiuosius investuotojus, atitinka materialinių normų teisėkūros politikos tikslus (
21
). Vis dėlto šios politikos negalima skatinti Reglamento Nr. 1215/2012 tikslų, kaip jie nustatyti jo galiojančioje redakcijoje, sąskaita.
28.
Sąskaitos buvimo vieta gali prisidėti prie objektyvaus ginčo ir kompetentingo teismo suartinimo, bet tai neturėtų būti pervertinta. Sąskaitos, kuriose deponuojami vertybiniai popieriai ar atsispindi jų nuvertėjimas, neturi įtakos, pavyzdžiui, nei priežastiniam ryšiui tarp įvykio ir žalos, nei nukentėjusiam subjektui.
29.
Be to, žvelgiant iš bendrovės, išleidusios kotiruojamas akcijas, perspektyvos, jos akcininkų sąskaitų vieta yra nenuspėjama, ir tai neleidžia minimaliai numatyti tarptautinę jurisdikciją turinčių teismų, kuriuose jai būtų galima pareikšti ieškinį.
30.
Tiesa, kad akcijų emitentas, priimdamas sprendimą kotiruoti kitos valstybės nei ta, kurioje yra jo buveinė, vertybinių popierių biržoje, implicitiškai sutinka, kad ieškinys jam gali būti pareikštas už jo buveinės ribų. Vis dėlto, kadangi tolesnės vertybinių popierių apyvartos kontroliuoti negalima, investuotojo sąskaitos vieta (
22
) jam yra tokia pat atsitiktinė ir nenuspėjama (
23
).
31.
Tokiomis aplinkybėmis pripažinimas, kad sąskaitos vieta yra jurisdikciją lemiantis veiksnys, „neatima galimybės pareikšti ieškinio asmeniui valstybės narės teisme, kurio nebuvo galima pagrįstai numatyti“ (
24
). Veikiau tai palengvina šią galimybę.
2.
Abejonės dėl „holistinio požiūrio“ taikymo tokiais atvejais, kaip nagrinėjamasis
32.
Savo išvadoje byloje Verein für Konsumenteninformation nurodžiau: kadangi nepadaryta fizinės žalos, nustatyti vietą, kurioje padaryta žala, sunku ir kyla abejonių, ar minėtą vietą reikia pasirinkti kaip sąsają taikant Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą (
25
).
33.
Priminiau, kad dėl šios priežasties Teisingumo Teismui kelis kartus buvo siūloma nesirinkti vienos iš vietų – žalą sukėlusio įvykio arba žalos atsiradimo vietos – tais atvejais, kai žala yra tik turtinė. Laikiausi šios pozicijos, svarstydamas, kad galėjau pritarti tam tikroms, nebūtinai visuotinio pobūdžio, hipotezėms (
26
).
34.
Taigi turiu abejonių dėl Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimo deliktinės atsakomybės už investicijas į kilnojamąjį turtą srityje, remiantis prezumpcija, kad neturtinė žala atsiranda tam tikroje vietoje, ir reikalaujant kelių ypatingų aplinkybių, siekiant jurisdikciją nustatyti tos vietos teismams (
27
).
35.
Su teisiniu tikrumu susijęs argumentas patvirtina, kad tikslinga dar kartą apsvarstyti šį požiūrį: teismas, kuriame pareikštas ieškinys, sąsajas su kompetentingo teismo valstybe, kurios pagrindžia jo tarptautinę jurisdikciją, atsižvelgiant į taikytinus teisės aktus, turi nustatyti tinkamu proceso momentu (tam tikrais atvejais net ir a limite litis). Ne tik dėl praktinio pobūdžio, bet, kartoju, dėl teisinio tikrumo priežasčių jis turi gebėti lengvai pareikšti nuomonę apie šį reikalavimą prieš nagrinėjant bylą iš esmės.
36.
Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimas, reikalaujant analizuoti ypatingas kiekvieno atvejo aplinkybes tokiais atvejais, kaip šis, negarantuoja rezultato tikrumo. Be to, pats šios sąlygos pobūdis greičiausiai sukeltų abejonių teisiniams subjektams ir vilkintų procesinius veiksmus, taip pat lemtų skirtingą aiškinimą valstybėse narėse ir naujų prašymų priimti prejudicinius sprendimus teikimą Teisingumo Teismui (
28
).
3.
Preliminari išvada
37.
Taigi tokiuose ginčuose, kaip nagrinėjamas, gali būti nebūtina taikyti kontaktų grupavimo metodo, siekiant nustatyti jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą. Tokiu atveju žalą reikėtų nustatyti tinkamesnėje vietoje, kad būtų pasiekti taisyklės tikslai, atsisakant investicinės sąskaitos buvimo vietos.
38.
Mano vertinimu, šis požiūris yra įmanomas ir, tiesą sakant, juo vadovavosi kai kurių valstybių narių teismai, kurie dėl savo jurisdikcijos sprendžia remdamiesi kitais duomenimis, skirdami pirmenybę, pavyzdžiui, rinkai, kurioje kotiruojamos akcijos (
29
). Tai vieta (nebūtinai fizinė), gerai žinoma ex ante, kurią pasirinko emitentas ir su kurios teisės aktais yra susijusi pareiga teikti informaciją; investuotojas savo ruožtu tai žino arba turėtų žinoti iš anksto, įsigydamas bendrovės akcijų (
30
).
39.
Vis dėlto atsižvelgdamas į prejudicinių klausimų formuluotę, į juos atsakysiu remdamasis jų pačių prielaidomis, t. y. atsižvelgdamas į ankstesnę Teisingumo Teismo jurisprudenciją, prireikus analizuodamas siūlomus alternatyvius sprendimus.
C. Pirmasis prejudicinis klausimas
1.
Atsakymas atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją
a)
a punktas: investicinės sąskaitos vieta kaip „pakankamas ryšys“?
40.
Iš Sprendimų Kolassa, Universal ir Löber matyti, kad banko sąskaitos (plačiąja prasme), kurioje atsispindi finansų sumažėjimas, buvimo vieta tam tikroje valstybėje narėje nėra pakankama, kad tarptautinė jurisdikcija būtų pripažinta tos valstybės teismams. Be to, turi būti tam tikrų aplinkybių, leidžiančių nustatyti šią jurisdikciją, visuma (
31
).
41.
Palikdamas kol kas nuošalyje poveikį, kurį šioje byloje galėtų turėti VEB veiksmų (kolektyvinių) rūšis (
32
), nematau joje jokio skiriamojo faktoriaus, kuris būtų toks reikšmingas, kad leistų nukrypti nuo tokios jurisprudencijos.
42.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad Sprendime Universal ekonominė žala buvo padaryta ieškovo banko sąskaitoje, kurią jis pats pasirinko savo skolai padengti; pats nukentėjusysis nusprendė, kur jam atsirado nuostolių, dėl ko sąskaitos buvimo vieta tapo ne tokia patikima kaip faktorius nustatyti tarptautinę jurisdikciją. Šiuo atveju, atvirkščiai, turtinė žala, atsirandanti dėl investicinėse sąskaitose laikomų akcijų vertės sumažėjimo, kiltų tiesiogiai šiose sąskaitose.
43.
Šis argumentas neatrodo įtikinamas dėl kelių priežasčių:
–
Teisingumo Teismas tame sprendime ieškovo pasirinktos sąskaitos nepatikimumą nurodė ne kaip pagrindinį, bet kaip papildomą argumentą (
33
).
–
Negalima atmesti akcininko įsikišimo siekiant pasirinkti sąskaitą, kurioje deponuojami jo vertybiniai popieriai, o tai jam leistų iš anksto nustatyti sąskaitos vietą, kaip sąsają su tam tikra teritorija, siekiant ateityje pareikšti ieškinį akcijų emitentui (
34
).
–
Jei akcininkas, kurio vertybiniai popieriai nuvertėjo, tokios vietos nepasirinko, kaip jau esu minėjęs, emitentui tai nėra mažiau nuspėjamas veiksnys.
44.
Šios bylos ir sprendimų Kolassa bei Löber skirtumai dėl atsakovo pateiktos tariamai klaidinančios informacijos formos ir apimties taip pat nepateisina tarptautinės jurisdikcijos nustatymo tos vietos teismams, kurioje yra investicinės sąskaitos.
45.
Iš tiesų tai, kad bendrovės emitentės informacija nėra skirta konkrečiai ar atskirai Nyderlandų investuotojams, atrodytų, patvirtina priešingą išvadą (
35
). Tačiau, kadangi šis veiksnys VEB atveju yra ypatinga aplinkybė, patvirtinanti Nyderlandų teismų jurisdikciją, jį vėliau analizuosiu iš šios perspektyvos.
46.
Apibendrindamas darau išvadą, jog negalima pripažinti, kad ekonominės žalos atsiradimas Nyderlanduose esančioje investicinėje sąskaitoje yra pakankama sąsaja siekiant tarptautinę jurisdikciją nustatyti tos valstybės teismams.
b)
b punktas: ypatingos bylos aplinkybės
47.
Jei į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų atsakyta neigiamai, Hoge
Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nori sužinoti, ar „būtinos papildomos aplinkybės, kurios pateisintų Nyderlandų teismų jurisdikciją, ir kokios jos turėtų būti“. Visų pirma teismas nori išsiaiškinti, ar pakanka tų, kurios nurodytos nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4.2.2 punkte (
36
).
48.
Kaip jau minėjau, neįmanoma abstrakčiai nurodyti ypatingų aplinkybių, kurios bendrai sukuria pakankamą ryšį tarp ginčo ir kompetentingo teismo, kai ieškinyje aprašyta žala yra vien ekonominė (
37
).
49.
Vis dėlto man atrodo tikslinga pakartoti, kad jurisdikciją lemiančios „ypatingos aplinkybės“ yra tos, kurios atskleidžia ginčo ir kompetentingo teismo sąsają, taip pat pastarojo nuspėjamumą šalims, nes tai yra principai, kuriais grindžiamas tarptautinės jurisdikcijos kriterijus „žalos vieta“ (
38
).
50.
Šios aplinkybės turėtų:
–
būti tinkamos geram teisingumo vykdymui ir tinkamam proceso organizavimui ir
–
apimti veiksnius, galinčius padėti šalims susidaryti nuomonę, kurioje vietoje turi būti bylinėjamasi arba galima pareikšti ieškinį dėl šalių veiksmų.
51.
Iš byloje esančių dokumentų matyti, kad pagrindinėje byloje nėra jokių ypatingų aplinkybių, panašių į bylų Kolassa ir Löber aplinkybes. Kita vertus, remiantis nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, gali būti ir kitų aplinkybių (
39
). Manau, kad dauguma tokių aplinkybių (kol kas nenagrinėjant susijusių su grupės ieškiniu) nėra reikšmingos jurisdikcijai nustatyti (
40
).
1) BP susitarimas su kitais akcininkais
52.
Manau, nėra svarbu, kad BP pasiekė susitarimą su savo akcininkais Jungtinės Valstijose, bet ne Europoje. Ši informacija neatskleidžia nieko, atsižvelgiant į nuspėjamumą, artumą ar gerą teisingumo vykdymą, dėl ko Nyderlandus būtų galima laikyti turinčiais jurisdikciją Europos Sąjungoje.
2) Akcininkų-vartotojų statusas
53.
Mano nuomone, taip pat nėra reikšminga, jog kai kurie nukentėjusieji turi vartotojų statusą (
41
). Galėtų būti pageidautina reglamentuoti mažmeninių investuotojų padėtį pagal Reglamento Nr. 1215/2012 II skyriaus ketvirtąjį skirsnį (
42
), bet tiesa ta, kad šiandien to nėra.
54.
Pagal Reglamentą Nr. 1215/2012 apsaugotas yra tik tas vartotojas, kuris sutartį sudaro 17 straipsnyje numatytomis aplinkybėmis (
43
). Šio reglamento galiojančioje redakcijoje nėra visuotinio vartotojų apsaugos principo, kuris teisę visais atvejais pareikšti ieškinį savo nuolatinėje gyvenamojoje vietoje (buveinėje) sietų su tokia materialine sąlyga.
55.
Nesant tokios bendros taisyklės, „vartotojo“ statusas, kaip ir visi kiti veiksniai, turi būti vertinamas atsižvelgiant į 7 straipsnio 2 punktą: t. y. vertinant kompetentingo teismo artumo ir nuspėjamumo požiūriu. Šiuo atžvilgiu nematau, kaip kai kurių BP investuotojų vartotojo statusas objektyviai priartintų kompetentingą teismą ir ginčą arba darytų Nyderlandų jurisdikciją daugiau ar mažiau nuspėjamą atsakovo atžvilgiu (
44
).
3) BP informacija apie jos akcijas
56.
BP informacija apie jos akcijas yra skirta viso pasaulio investuotojams. Taigi BP yra žinoma, kad šiuos vertybinius popierius gali įsigyti investuotojai iš kitų valstybių nei ta, kurioje yra jos buveinė arba vertybinių popierių centrinė rinka ar rinkos, kur ji nusprendė kotiruoti (
45
).
57.
Tiesa, kad ekonominės veiklos vykdytojas negali dangstytis informacijos, kurią pats platina, bendrumu, kad išvengtų ieškinio pareiškimo tam tikroje vietoje. Tačiau taip pat neatrodo pagrįsta jį priskirti prie visų ir bet kurios iš jurisdikcijų, kuriose dėl interneto prieinamumo pasiekiama ši informacija, kai jo tikslas – atskleisti biržoje kotiruojamų akcijų, paprastai perduodamų per tarpininkų grandinę, kurios emitentas negali kontroliuoti, savybes.
58.
Kitaip tariant, suprantu, kad pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą bendrovės visame pasaulyje skleidžiama informacija apie savo akcijas nedaro jokio poveikio konkrečios valstybės teismų jurisdikcijai (
46
).
59.
Šiomis aplinkybėmis nemanau, kad ypatingos aplinkybės, nurodytos antrajame prejudiciniame klausime, lemia jurisdikcijos nustatymą Nyderlandų teismams.
2.
Alternatyvus sprendimas?
60.
Komisija siūlo aiškinti išimties tvarka, kad žala atsiranda investicinėje sąskaitoje, esančioje tam tikroje valstybėje narėje, leidžiant nustatyti jurisdikciją tos valstybės teismams, o papildomų aplinkybių neprivalo būti, jeigu nėra faktorių, kurie žalos vietą leistų nustatyti kitoje valstybėje narėje.
61.
Priešingu atveju, Komisijos teigimu, ieškovė netektų galimybės, kuri jai numatyta Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte, kai aprašytoje situacijoje žalą sukėlusio įvykio vieta sutampa su atsakovės gyvenamąja vieta.
62.
Mano nuomone, šis rezultatas, nors ir nepriimtinas, neprieštarauja Reglamento Nr. 1215/2012 tarptautinės jurisdikcijos priskyrimo sistemai. Kita vertus, galėtų būti priešingai.
63.
Briuselio konvencija, o vėliau ir reglamentai, pagrįsti samprata (su juose numatytomis išimtimis), kad atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra ir turi būti pagrindinė kompetentingo teismo vieta. Specialioji jurisdikcija, kuri pripažįstama, priklauso nuo aplinkybių visumos, tarp kurių nėra tiesiogiai nustatyta, kaip savaiminis tikslas, pateikti ieškovui alternatyvų (
47
).
64.
Tiesa, kad Briuselio konvencijos 5 straipsnio 3 punkto praktinis veiksmingumas nustatomas jo aiškinimo ištakose, dėl to jis apima tiek įvykio, tiek žalos vietą. Šio veiksmingumo neliktų, jei ši nuostata būtų aiškinama tik sistemiškai, kaip žalą sukėlusio įvykio vieta, nes ji paprastai sutampa su atsakovo gyvenamąja vieta (buveine) (
48
).
65.
Be to, Teisingumo Teismas nuolat primindavo, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas turėtų būti aiškinamas siaurai, priešingu atveju, valstybės, kurios teritorijoje yra atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė), teismų jurisdikcijos bendrasis principas netektų prasmės (
49
).
66.
Šiomis aplinkybėmis priminsiu, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte kompetentingo teismo vieta nenumatyta, siekiant apsaugoti ieškovą. Paprastai su tokia išvada siejamas įspėjimas dėl nuostatos aiškinimo, kuriuo siekiama suteikti pirmenybę ieškovo nuolatinės gyvenamosios vietos (buveinės) teismų jurisdikcijai (
50
).
67.
Taigi neįmanoma, kad, siekiant teisinio tikrumo bei fizinio artumo tarp ginčo ir kompetentingo teismo, viršenybė būtų teikiama siekiui palengvinti ieškovo padėtį.
68.
Iš to, kas išdėstyta, mano nuomone, darytina išvada, kad nėra būtina (ir jokiu atveju nėra absoliutus reikalavimas) suteikti ieškovei galimybę bylinėtis ir juolab pareikšti ieškinį toje vietoje, kurioje pasireiškia žala, kai ši vieta dėl savo iš tiesų fiktyvaus pobūdžio neatspindi jokio būtinojo ryšio tarp ginčo ir kompetentingo teismo vietos.
69.
Taip pat primenu, kad, Teisingumo Teismo teigimu, suinteresuotas asmuo ieškinį turi pareikšti tos vietos, kurioje padaryta žala, teismui, kai neįmanoma ar sunku nustatyti, kur atsirado žalą lėmusi aplinkybė (
51
).
70.
Tik galiu pridurti, kad kai kuriais kitais atvejais (
52
) Teisingumo Teismas atsisakė taikyti Briuselio konvencijos 5 straipsnio 1 punktą (dabar – Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 1 punktas) prievolei, kurios „konkreti vieta negali būti nustatyta ar kurios negalima susieti su teismu, kuris būtų ypač tinkamas nagrinėti su ta prievole susijusius ginčus“ (
53
).
71.
Trumpai tariant, kadangi atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) kurioje nors valstybėje narėje yra Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sąlyga, ieškovas turi teisę bent jau kreiptis į atitinkamą teismą kiekvieną kartą, kai tik šis reglamentas yra taikomas. Todėl nėra pavojaus, kad bus atsisakyta vykdyti teisingumą (
54
).
D. Antrasis prejudicinis klausimas
72.
Teismas a quo norėtų sužinoti, ar VEB pareikšto ieškinio pobūdis (t. y. jo kolektyvinis pobūdis) turi įtakos atsakymui į pirmąjį klausimą ir ar ieškinyje reiškiamas tik reikalavimas dėl pripažinimo.
73.
Šiomis aplinkybėmis remiamasi Sprendimu CDC Hydrogen Peroxide (
55
), kuriame Teisingumo Teismas teigė, jog kiekvieno pradinio kreditoriaus reikalavimų perleidimas neturi reikšmės nustatant kompetentingą teismą pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą.
74.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, jei toks sprendimas būtų numatomas pagrindinėje byloje, grupės ieškinio mechanizmas netektų savo veiksmingumo.
1.
Grupės ieškinys ir žalos vieta
a)
Ieškinys tik dėl atsakomybės pripažinimo
75.
Pagal nacionalinės teisės aktus, galiojusius pareiškiant ieškinį, kolektyviniams interesams atstovaujanti bendrovė, kaip VEB, neturi teisės pareikšti ieškinio dėl žalos atlyginimo (grynaisiais). Reikalauti tokios kompensacijos gali tik fiziniai asmenys.
76.
Teisingumo Teismas nurodė, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas apima ieškinius tik dėl deliktinės civilinės atsakomybės pripažinimo (
56
), įskaitant tuos, kuriais siekiama pripažinti atsakomybės nebuvimą (
57
), taip pat prevencinius ieškinius, kuriais siekiama išvengti žalos ateityje (
58
).
77.
Vadovaujantis šia jurisprudencija, valstybės narės, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis arba atsirado ar gali atsirasti žala, teismai gali pagrįstai pripažinti savo jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą dėl ieškinių, kuriuose konkretaus žalos atlyginimo neprašoma (kol kas) (
59
).
78.
Sprendime DFDS Torline Teisingumo Teismas:
–
savo argumentus grindė, be kita ko, santykiu tarp pirmojo ieškinio etapo (susijusio su tam tikro elgesio pripažinimu neteisėtu) ir antrojo etapo (susijusio su žalos atlyginimu dėl tokio elgesio),
–
laikė, kad abiejų etapų išskaidymas siekiant tarptautinės jurisdikcijos įpareigotų ieškovą kreiptis į skirtingų valstybių narių teismus ir tai „prieštarautų tinkamo teisingumo vykdymo, teisinio tikrumo ir kelių teismų jurisdikcijos to paties teisinio santykio atžvilgiu vengimo principams“ (
60
).
79.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, nematau priežasčių prieštarauti, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas būtų taikomas ieškiniams dėl pripažinimo, kaip antai pareikštam VEB, iki vėlesnių ieškinių dėl žalos atlyginimo, kuriuos ateityje atskirai galės pareikšti tik asmenys, kurių tapatybė ir gyvenamoji vieta pareiškiant (pirmąjį) ieškinį buvo nežinoma.
80.
Bet kuriuo atveju ankstesniame teiginyje daroma prielaida, kad egzistuoja tam tikras ryšys, arba funkcinė orientacija, tarp VEB inicijuoto proceso dėl pripažinimo ir tų, kurie vėliau kreipsis į teismą, siekdami gauti kompensaciją (
61
). Ar ši prielaida pasitvirtina, ar ne, pagal BW 3:305a straipsnį turi išsiaiškinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
81.
Negalima pamiršti, kad žalos atsiradimo vietos nustatymas tampa sudėtingesnis tokiais dviejų etapų procedūrų atvejais, nes ši žala siejama su savininkais, kurie dar nebūtinai nustatyti. Mano vertinimu, šis veiksnys nepašalina „realios, o ne abstrakčios“ žalos (
62
).
82.
Nagrinėjamoje byloje šie sunkumai supaprastinami apibrėžiant ieškovės ginamus interesus, t. y. susijusius su Nyderlanduose esančiomis investicinėmis sąskaitomis, kuriose atsispindi akcijų nuvertėjimas.
b)
Grupės ieškinys ir kelios žalos atsiradimo vietos
83.
Žalos vieta, kaip tarptautinės jurisdikcijos nustatymo kriterijus, yra ta, kur konkrečiai pasireiškia neigiamos žalą sukėlusio įvykio pasekmės (
63
). Todėl pirmiausia reikia žinoti, kokia žala yra padaryta, o tam būtina nustatyti galimai paveiktą teisinį gėrį.
84.
Egzistuoja skirtingų rūšių materialiniai interesai, kuriems gali būti padaryta žala. Paprasčiau tariant, galima atskirti išsklaidytus (
64
), kolektyvinius (
65
) ir individualius interesus: pastaruoju atveju jų turėjimas yra žinomas ex ante arba nustatomas pareiškus ieškinį (arba priėmus teismo sprendimą).
85.
Ne Teisingumo Teismas, o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti ieškovės ginamų interesų pobūdį grupės ieškinyje pagal BW 3:305a straipsnį, kuriuo ji, atrodo, rėmėsi.
86.
Jei teismas a quo mano, kad VEB pareikštame grupės ieškinyje ginami (kaip panašu) (
66
) nustatytų arba lengvai nustatomų savininkų interesai, atsakymas į antrąjį prejudicinį klausimą turėtų būti pagrįstas šiuo klausimu iki šiol suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija.
87.
Sprendime CDC, kuriame atskirų subjektų reikalavimai buvo pergrupuoti po jų perleidimo, Teisingumo Teismas nesutiko, kad toks perdavimas turėjo įtakos nustatant tarptautinę jurisdikciją (
67
).
88.
Atsižvelgdamas į tai, kad: a) tarp žalą sukėlusio įvykio ir kompetentingo teismo ir toliau yra ypač glaudus ryšys, nors pradinis kreditorius ir perdavė reikalavimo teisę; ir b) kitoks atsakymas pažeistų reglamento tikslą, pagal kurį jurisdikcijos taisyklės turi būti ypač nuspėjamos (
68
), Teisingumo Teismas tokiais savo veiksmais patvirtino, ką jau buvo konstatavęs Sprendime ÖFAB.
89.
Vadovaujantis šia jurisprudencija, tuo atveju, kai VEB grupės ieškinyje gina investuotojų, patikėjusių jai savo apsaugą teismuose, individualius interesus, darytina išvada, jog dėl kolektyvinės gynybos nepakinta sąlygos, kad Nyderlandų teismai būtų kompetentingi pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą.
90.
Taigi toks jurisdikcijos nustatymas priklauso nuo bendrųjų sąlygų, kurių reikalauja Teisingumo Teismo jurisprudencija, įvykdymo: a) vietos ar vietų, kuriose žala konkrečiai atsirado kiekvienam nukentėjusiam asmeniui, nustatymas Nyderlanduose; ir b) ypatingų aplinkybių, kurios patvirtina glaudų ryšį tarp teismo ir ginčo, buvimas.
91.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, kad šiuo atveju „negalima nustatyti nei šių investuotojų (
69
) gyvenamosios vietos, nei ypatingų aplinkybių, kuriomis individualiai įsigyjamos akcijos ir (arba) priimami individualūs sprendimai neparduoti jau turimų akcijų“. Vis dėlto, atsižvelgiant į pareikšto procesinio ieškinio pobūdį, neatrodo, kad toks nenustatymas užkirstų kelią pripažinti Nyderlandų teismų jurisdikciją, jei būtų įvykdytos anksčiau mano jau minėtos bendrosios sąlygos.
2.
Grupės ieškinio veiksmingumas
92.
Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) teigimu, grupės ieškinys netektų veiksmingumo, jei toks subjektas, kaip VEB, turėtų pareikšti ieškinį kiekvienoje vietoje, kurioje padaryta konkreti žala.
93.
Neabejoju, kad nacionalinio teismo argumentas yra teisingas (
70
), bet nematau kitos Europos Sąjungoje galiojančios alternatyvos tarptautinės jurisdikcijos priskyrimo sistemoje, kuri šiandien yra įtvirtinta Reglamente Nr. 1215/2012.
94.
Vis dėlto neatmetu, kad jei būtų įrodyta, jog kiekviena atitinkama žala atsiranda vienoje valstybėje narėje, dėl ko yra konkretaus vietos teismo specializacija, tai leistų įveikti teritorinį susiskaidymą, atsirandantį dėl Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto siauro taikymo (
71
).
95.
Be to, pritariu tam, ką savo išvadoje byloje Schrems nurodė generalinis advokatas M. Bobek dėl to, kad Reglamente Nr. 44/2001 „nėra specialių nuostatų dėl reikalavimų perleidimo <…> ar kolektyvinio žalos atlyginimo procedūrų“: teismai, įskaitant Teisingumo Teismą, neprivalo nustatyti naujų procesinių mechanizmų, užbėgdami tokiu sudėtingu klausimu įstatymų leidėjui už akių (
72
), ir ne jų vaidmuo yra sukurti jurisdikcijos pagrindą ad hoc (
73
).
V. Išvada
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į pirmąjį ir antrąjį Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) prejudicinius klausimus:
1.
2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija) 7 straipsnio 2 punktą reikia aiškinti taip:
a)
kitų valstybių narių biržos prekybos sąrašuose esančios bendrovės akcijų nuvertėjimas, atsispindintis atitinkamos valstybės narės arba šioje valstybėje narėje įsisteigusio banko ar investicinės bendrovės investicinėse sąskaitose, kai ši žala atsirado dėl investuotojų sprendimų, priimtų remiantis tariamai netikslia, neišsamia ir klaidinančia informacija, kurią biržos prekybos sąrašuose esanti bendrovė išplatino visame pasaulyje, nėra pakankama sąsaja tam, kad būtų galima tarptautinę jurisdikciją suteikti atitinkamos valstybės narės teismams;
b)
atsakovės ir kai kurių akcininkų susitarimo trečiojoje valstybėje egzistavimas, kuris nebuvo pasiūlytas ieškovams pagrindinėje byloje, taip pat kai kurių iš ieškovų vartotojo statusas nėra ypatingos aplinkybės, siekiant suteikti tarptautinę jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą. Atsakovės visame pasaulyje išplatinta atitinkama informacija jomis taip pat nelaikoma.
2.
Asociacijos, atstovaujančios žalą patyrusių vertybinių popierių savininkų interesams, grupės ieškinio pareiškimas pagal nacionalines proceso normas nekeičia Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimo.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija) (OL L 351, 2012, p. 1).
(
3
)	2015 m. sausio 28 d. Sprendimas Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37; toliau – Sprendimas Kolassa); 2016 m. birželio 16 d. Sprendimas Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449; toliau – Sprendimas Universal); ir 2018 m. rugsėjo 12 d. Sprendimas Löber (C‑304/17, EU:C:2018:701; toliau – Sprendimas Löber).
(
4
)	Nyderlandų civilinis kodeksas; toliau – BW.
(
5
)	Toliau – BW 3:305a straipsnis.
(
6
)	Jos yra: BP kreipiasi į pasaulinę investuotojų bendruomenę, įskaitant olandus; VEB atstovauja daugelio investuotojų interesams, kurių dauguma yra Nyderlanduose; BP ir jos akcininkų Jungtinėse Valstijose susitarimas nebuvo pasiūlytas investuotojams, kurių interesams atstovauja VEB, ir nebuvo atlikta kita panaši procedūra Europoje; tarp akcininkų, kurių vardu veikia VEB, yra vartotojų, kuriems Reglamente Nr. 1215/2012 numatyta speciali teisinė apsauga.
(
7
)	Dėl specialiosios jurisdikcijos bylose dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto žr. 2011 m. spalio 25 d. Sprendimo eDate Advertising ir kt. (C‑509/09 ir C‑161/10, EU:C:2011:685) 38 punktą.
(
8
)	2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1).
(
9
)	1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32; konsoliduotas tekstas OL C 27, 1998, p. 1; toliau – Briuselio konvencija).
(
10
)	Žr. Reglamento Nr. 1215/2012 34 konstatuojamąją dalį.
(
11
)	2004 m. birželio 10 d. Sprendimo Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364; toliau – Sprendimas Kronhofer) 18 punktas.
(
12
)	1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Marinari (C‑364/93, EU:C:1995:289; toliau – Sprendimas Marinari) 13 punktas ir Sprendimo Kronhofer 20 punktas.
(
13
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šioje sąvokoje susieja „investicines sąskaitas Nyderlanduose“ ir „Nyderlanduose įsisteigusio banko ar investicinės bendrovės investicines sąskaitas“.
(
14
)	Žr. šios išvados 6 išnašą.
(
15
)	Savo pastabose BP ginčija investicijų sąskaitose nurodytos žalos priskyrimą prie „tiesioginės“, tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nekelia apie tai jokio klausimo. Jei tai reikėtų nagrinėti, manau, kad nėra jokios netiesioginės žalos, suprantamos kaip „antriniai žalos, kilusios ir patirtos tiesioginio nukentėjusiojo atžvilgiu, nuostoliai“, kaip savo 2004 m. sausio 14 d.išvados byloje Kronhofer (C 168/02, EU:C:2004:24) 45 punkte pažymėjo generalinis advokatas Ph. Léger, kai nuostolius sudaro tam tikrų akcijų nuvertėjimas, atsispindintis investicinėje sąskaitoje: grandinėje nėra dviejų skirtingų nuostolių, tik vienas. Vertybinių popierių vertės sumažėjimas ir akcininko turto nuvertėjimas, mano nuomone, nėra atskirti; sutinku dėl to su generaliniu advokatu Ph. Léger. Galiausiai pažymiu, kad nacionalinis teismas būdvardį „tiesioginis“ (ar prieveiksmį „tiesiogiai“) vartoja ne norėdamas atskirti tiesioginę ir netiesioginę žalą, bet siekdamas pabrėžti faktinių Sprendimo Universal aplinkybių skirtumą, kai pats ieškovas pasirinko sąskaitą, iš kurios gautos vėliau reikalautos lėšos (žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4.9.1 punktą).
(
16
)	Doktrina vartoja šį terminą (tą patį kaip „minimum contacts approach“ arba „théorie du groupement des points de contact“) veikimo būdui apibūdinti sprendimuose Universal, Kolassa ir Löber: M. Gargantini „Competent Courts and Applicable Law“, D. Busch, G. Ferrarini ir J. P. Franx Prospectus Regulation and Prospectus Liability, OUP, 2020, 19.27 punktas.
(
17
)	Sprendimai Kolassa ir Löber. Nebuvo nurodyta iki jų priimtame Sprendime Kronhofer, kuriame atsakovas buvo ne vertybinių popierių emitentas, o finansinis tarpininkas, palaikęs tiesioginį ryšį su ieškovu.
(
18
)	Sprendimo Kolassa 55 punktas ir rezoliucinės dalies 3 punktas; Sprendimo Löber 16 bei 35 punktai ir rezoliucinė dalis. Anksčiau netiesiogiai Sprendimo Kronhofer 18 punkte. Iš šių sprendimų, kuriuose buvo kalbama apie skirtingas sąskaitų rūšis, aiškiai neišplaukia, kuri buvo laikoma žalos padarymo vieta (ar ta, iš kurios gautos lėšos, ar ta, kurioje deponuojami vertybiniai popieriai): M. Gargantini, loc. cit., 19.21 ir 19.24 punktai.
(
19
)	Sprendimo Universal 37 punktas, nurodant Sprendimą Kolassa; ir Sprendimo Löber 29 punktas.
(
20
)	Sprendime Kronhofer Teisingumo Teismas atmetė ieškovo gyvenamosios vietos teismų jurisdikciją, nors ir pripažindamas, kad šioje vietoje buvo padaryta ekonominių nuostolių. Iš tiesų jis sutiko su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prielaida, kad dėl nuostolių nukentėjo visas jo turtas kaip visuma; sutiko, kad žalos atsiradimo vieta ir ta vieta, kur įvyko žalą sukėlęs įvykis, yra tapačios; pripažino, kad yra ir kitų tos pačios žalos atsiradimo vietų (pvz., sąskaita, iš kurios gautos lėšos), tačiau atsisakė patvirtinti ieškovo nuolatinės gyvenamosios vietos (buveinės) ir su ja sutampančios pagrindinės turto buvimo vietos teismų jurisdikciją. Žr. 17 ir paskesnius punktus bei rezoliucinę dalį.
(
21
)	Tokie, kaip 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1129 dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi viešai arba įtraukiami į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, ir kuriuo panaikinama Direktyva 2003/71/EB (OL L 168, 2017, p. 12).
(
22
)	Kai kuriais atvejais netgi investuotojo tapatybė. Valstybių narių pareiga užtikrinti, kad bendrovės turėtų teisę susipažinti su šia informacija, buvo įtvirtinta 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/36/EB dėl naudojimosi tam tikromis akcininkų teisėmis bendrovėse, kurių akcijos įtrauktos į prekybą reguliuojamoje rinkoje (OL L 184, 2007, p. 17), 3bis straipsnyje, po 2017 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2017/828, kuria iš dalies keičiamos Direktyvos 2007/36/EB nuostatos, susijusios su akcininkų ilgalaikio dalyvavimo skatinimu (OL L 132, 2017, p. 1).
(
23
)	Žr. A. Staedler „Der deliktische Erfolgsort als internationaler Gerichtsstand bei reinen Vermögensdelikten“, Festschrift für Reinhold Geimer zum 80. Geburtstag, C. H. Beck, 2017, p. 715–722. Jei sąskaita lieka kaip jurisdikcijos nustatymo kriterijus, akcijų emitentas, norintis išvengti ieškinių rizikos nenumatytose jurisdikcijose, turėtų atsisakyti vykdyti jų pardavimą mažmeniniams investuotojams.
(
24
)	Reglamento Nr. 1215/2012 16 konstatuojamoji dalis.
(
25
)	Byla C‑343/19, EU:C:2020:253; toliau – išvada byloje Verein für Konsumenteninformation, 46 ir 48 punktai.
(
26
)	Loc. ult. cit.
(
27
)	Neatmetu, kad, pavyzdžiui, kituose ginčuose dėl vien ekonominių nuostolių žalos vietą galima nustatyti paprastai, remiantis „holistiniu požiūriu“, rimtai neginčijant nei tos vietos numatomumo ar jos artumo teisminiam ginčui, nei galų gale naudingumo teisingam teisingumo vykdymui. Taip teigiau savo išvadoje byloje Verein für Konsumenteninformation (vis dėlto pabrėždamas atsargumo poreikį: žr. 70 punktą). Tas pats nutiktų ir tarpvalstybinėse bylose dėl banko sąskaitų blokavimo kaip prevencinės priemonės, kai skolininkas turėtų teisę į žalos atlyginimą, nes blokavimas buvo nepagrįstas. Vietos, kurioje yra sąskaita, areštuota be pateisinamos priežasties, teismų jurisdikcija atrodo neginčytina.
(
28
)	Prieš tai žr. prejudicinį klausimą, dėl kurio priimtas 2020 m. liepos 9 d. Sprendimas Verein für Konsumenteninformation (C‑343/19, EU:C:2020:534).
(
29
)	Žr. Cour de cassation (Aukščiausiasis Teismas, Prancūzija) 2014 m. sausio 7 d. sprendimą Nr. 11-24.157 (JurisData Nr. 2014-000040) ir Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) 2017 m. liepos 7 d. sprendimą (6Ob18/17s).
(
30
)	Vis dėlto pripažįstu, kad tai nėra nuo kritikos apsaugotas sprendimas: jis nėra palankus smulkiajam investuotojui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra kitoje valstybėje (bet 7 straipsnio 2 punktas nėra skirtas jo apsaugai), o akcijos gali būti įtrauktos į daugiau nei vienos rinkos sąrašą. Taip pat atsitinka, kad toks ryšys gali nurodyti atsakovo nuolatinę gyvenamąją vietą (buveinę), jei šis pasirenka valstybę narę, kurioje jis yra, kaip kilmės valstybę, kaip apibrėžta 2004 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/109/EB dėl informacijos apie emitentus, kurių vertybiniais popieriais leista prekiauti reguliuojamoje rinkoje, skaidrumo reikalavimų suderinimo, iš dalies keičiančioje Direktyvą 2001/34/EB (OL L 390, 2004, p. 38). Taip pat pripažįstu, kad tai gali reikšti „įvykio vietos“ ir „žalos vietos“ tapatumą. Čia darau nuorodą į tai, ką pažymėjo generalinis advokatas M. Szpunar savo išvadoje byloje Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:161), 38 punktas: „Jeigu kalbama apie <…> žalą, kai sumažėja tik finansinis turtas, nemanau, kad sąvoka „Erfolgsort“ yra visiškai aktuali. Kai kuriais atvejais sąvokos „Handlungsort“ ir „Erfolgsort“ negali būti diferencijuojamos. <…>“. Taip pat žr. šios išvados 60 ir paskesnius punktus.
(
31
)	Sprendimo Universal 36 ir 37 punktai bei Sprendimo Löber 31 punktas ir rezoliucinė dalis.
(
32
)	Šis poveikis nagrinėjamas antrajame prejudiciniame klausime.
(
33
)	38 punktas.
(
34
)	Skirtumas nuo Sprendimo Universal būtų ne dėl referencinės sąskaitos pasirinkimo, o dėl momento, kada atliekamas toks pasirinkimas.
(
35
)	Pats nacionalinis teismas pripažįsta, kad, esant šioms aplinkybėms, kompetentingo teismo vieta atsakovui būtų nenuspėjama: žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4.9.3 punktą.
(
36
)	Pakartotos šios išvados 6 išnašoje. Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo įvertinti ypatingas aplinkybes, prejudicinis klausimas, mano nuomone, nėra hipotetinis, priešingai, nei tvirtina BP savo rašytiniame atsakyme į Teisingumo Teismo klausimus (3–6 punktai).
(
37
)	Išvados byloje Verein für Konsumenteninformation 67 punktas.
(
38
)	Loc. ult. cit.
(
39
)	Žr. šios išvados 6 išnašą.
(
40
)	BP akcininkų, nukentėjusių dėl akcijų nuvertėjimo, gyvenimas Nyderlanduose gali būti vertinamas skirtingai atsižvelgiant į proceso administravimą (pavyzdžiui, pranešimų tikslais arba jeigu jų pareiškimai gali būti reikalingi kaip įrodymai). Tai turėtų įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į bylos rūšį ir jos dalyką.
(
41
)	Mano pastaba nebūtų kitokia, net jei visi nukentėjusieji būtų vartotojai. Be to, šiuo atveju patys vartotojai net nėra ieškovai, o VEB yra.
(
42
)	Tai, ką Teisingumo Teismas atmetė Sprendime Kolassa, ieškinio nepriskirdamas prie bylos dėl sutarčių, ir taip nuspręsdamas, kad šis skirsnis bei Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punktas netaikomas.
(
43
)	Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 punktu nesiekiama suteikti didesnės apsaugos silpnesnei šaliai: žr. 2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Folien Fischer ir Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664; toliau – Sprendimas Folien Fischer ir Fofitec) 46 punktą.
(
44
)	Žinoma, vartotojas paprastai yra investuotojas, turintis daugiau galimybių priklausyti „nepakankamai informuotųjų“ kategorijai, kurią Teisingumo Teismas nurodo Sprendimo Kolassa 56 punkte ir Sprendimo Löber 35 punkte kaip veiksnį, kurį turėtų įvertinti atsakovas. Tačiau ne ši informacija per se, bet prospekto išplatinimas investuotojų gyvenamosios vietos valstybėje buvo Teisingumo Teismo aiškinimą lemiantis (vienas iš lemiančių) veiksnys.
(
45
)	Informacijos sklaida be geografinių apribojimų aspektų (pavyzdžiui, geografinio blokavimo technikos ar tam tikros kalbos naudojimas, kuria kalbama išskirtinai tik tam tikroje teritorijoje) gali padėti tiksliai sužinoti apie šią aplinkybę.
(
46
)	Rašytiniame atsakyme į Teisingumo Teismo klausimus VEB, atrodo, pripažįsta savo argumentų silpnumą šiuo klausimu, kai nurodo (19 ir 21 punktai), jog informacijos sklaida visame pasaulyje gali reikšti pakankamą ryšį su Nyderlandais, „bent jau kartu su akcininko gyvenamąja vieta“ toje valstybėje.
(
47
)	Reglamento Nr. 1215/2012 15 ir 16 konstatuojamosios dalys. Teisingumo Teismas yra pabrėžęs objektyvų specialiosios jurisdikcijos pagrindimo pobūdį: žr. Sprendimo Folien Fischer ir Fofitec 45 punktą, kuriame nurodoma, kad kompetentingo teismo nuspėjamumo ir teisinio tikrumo tikslai, kurių siekiama pagal 7 straipsnio 2 punktą, „nesusiję nei su atitinkamo ieškovo ir atsakovo vaidmens priskyrimu, nei su kurio nors iš jų apsauga“.
(
48
)	1976 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Bier (C‑ 21/76, EU:C:1976:166) 20 ir 23 punktai.
(
49
)	Sprendimo Marinari 13 punktas; 1998 m. spalio 27 d. Sprendimo Réunion européenne ir kt. (C‑51/97, EU:C:1998:509) 29 punktas arba Sprendimo Universal 25 punktas ir daugelis kitų.
(
50
)	Sprendimo Marinari 13 punktas ir Sprendimo Kronhofer 20 punktas.
(
51
)	1998 m. spalio 27 d. Sprendimo Réunion européenne ir kt. (C‑51/97, EU:C:1998:509) 33 punktas.
(
52
)	Išvados byloje Verein für Konsumenteninformation 49 ir 50 punktai.
(
53
)	2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Besix (C‑256/00, EU:C:2002:99) 49 punktas. Byla buvo susijusi su prievole neveikti, netaikant geografinių apribojimų.
(
54
)	Teisingumo Teismas nuolatinę gyvenamąją vietą kaip Europos priemonės taikymo sąlygą aiškina plačiai: žr. 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Hypoteční banka (C‑327/10, EU:C:2011:745). Jei atsakovas neturi nuolatinės gyvenamosios vietos (buveinės) Sąjungoje, Reglamentas Nr. 1215/2012 netaikomas, tačiau taikoma valstybių narių numatyta vidaus tvarka.
(
55
)	2015 m. gegužės 21 d. Sprendimas CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335; toliau – Sprendimas CDC).
(
56
)	2004 m. vasario 5 d. Sprendimas DFDS Torline (C‑18/02, EU:C:2004:74; toliau – Sprendimas DFDS Torline).
(
57
)	Sprendimas Folien Fischer ir Fofitec.
(
58
)	2002 m. spalio 1 d. Sprendimas Henkel (C‑167/00, EU:C:2002:555; toliau – Sprendimas Henkel). Dabar, nuo Reglamento Nr. 44/2001, tokia galimybė įtraukta į jo tekstą.
(
59
)	Sprendimuose Henkel bei Folien Fischer ir Fofitec keliami klausimai buvo tiesiogiai susiję ne su „žalos atsiradimo vietos“ kriterijaus svarba atitinkamuose ieškiniuose, bet su jų priskyrimu ieškiniams dėl deliktinės atsakomybės. Žr. visų pirma Sprendimo Henkel 42 ir paskesnius punktus bei Sprendimo Folien Fischer ir Fofitec 39, 48 ir 52 punktus.
(
60
)	Sprendimo DFDS Torline 25 ir 26 punktai. 27 punkte Teisingumo Teismas priduria būdingą argumentą dėl ginčo dalyko artumo ir lengvesnio įrodymų rinkimo, pažymėdamas, kad „[toks išaiškinimas] taikomas ir jei ginčas susijęs su jau padaryta žala ar su ieškiniu, kuriuo siekiama sutrukdyti žalai atsirasti“. Taip pat Sprendimo Folien Fischer ir Fofitec 48 punktas. Manau, kad kai ieškinio dalykas – tam tikro elgesio pripažinimas neteisėtu, pateisinimas lengvesniu žalos įrodymų rinkimu, logiška, yra antrinis, tačiau ne neegzistuojantis, priešingai, nei savo pastabose teigia BP. Tas pats atsitinka ir su priežastiniu ryšiu, kiek jis reiškia, kaip, atrodo, yra Nyderlandų modelyje, abstraktų testą, leidžiantį suprasti, ar tarp veiksmo ir žalos yra sine qua non ryšys. Priežastinis ryšys siaurąja prasme turėtų būti nustatytas vėliau kiekviename individualiame ieškinyje. Žr. T. Bosters Collective redress and private international law in the ES, T.M.C. Asser Press, 2017, p. 41 ir 2009 m. lapkričio 27 d.Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) sprendimą LJN BH2162 (VEB/World Online).
(
61
)	Ryšio ar funkcinės orientacijos tarp procesų egzistavimas, mano nuomone, daro negaliojančią BP nuomonę, pateiktą jos rašytinio atsakymo į Teisingumo Teismo klausimus 14–18 punktuose, kur pareikšta nuomonė, kad vieta, kurioje pasireiškia žala, nėra kompetenciją nustatantis kriterijus tokiuose ieškiniuose, kaip pareikštas šioje byloje.
(
62
)	Generalinio advokato N. Jääskinen išvados byloje Folien Fischer ir Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:226) 49 punktas.
(
63
)	2009 m. liepos 16 d. Sprendimo Zuid‑Chemie (C‑189/08, EU:C:2009:475) 27 punktas; ir Sprendimo CDC, inter alia, 52 punktas.
(
64
)	Tokiais laikant bendruosius interesus, kurie iš esmės susiję su visais piliečiais ir kurių pripažinimas pateikiamas norminiame (teisės akto ar konstitucinių normų) tekste.
(
65
)	Tai yra konkrečios socialinės grupės (pavyzdžiui, vartotojų), vienijamos objektyvių savybių ar tam tikrų teisinių sąsajų, interesai, kuriems atstovauti gali būti patikėta privačiam juridiniam asmeniui ar viešajam subjektui.
(
66
)	Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neatspindimi argumentai dėl kiekvieno akcininko teisinių gėrių (kitų nei ekonominių) pažeidimo, pavyzdžiui, dėl rinkos subjektų sprendimo laisvės (kurie būtų investavę, paskatinti klaidingos (tariamai) informacijos) ar pasitikėjimo pačia rinka.
(
67
)	Rezoliucinės dalies 2 punktas.
(
68
)	2013 m. liepos 18 d. Sprendimo ÖFAB (C‑147/12, EU:C:2013:490) 57 ir 58 punktai bei rezoliucinės dalies 3 punktas.
(
69
)	Iš tiesų, paties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, sąsaja yra ne investuotojo gyvenamoji vieta, bet investicinės sąskaitos buvimo vieta.
(
70
)	Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai to nenurodo, manau, kad galimas veiksmingumo netekimas taip pat patiriamas dviem aspektais: subjektas, kuris gina kolektyvinius interesus, gali būti priverstas pareikšti ieškinius esant skirtingoms jurisdikcijoms, atsižvelgiant į žalos vietą, jeigu ji atsiranda keliose valstybėse narėse; gali būti, kad jose taip pat reikia pradėti procesus keliuose rajonuose, nes Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte nustatyta teritorinė ir tarptautinė jurisdikcija.
(
71
)	Pagal analogiją žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Sanders ir Huber (C‑400/13 ir C‑408/13
EU:C:2014:2461).
(
72
)	Byla C‑498/16, EU:C:2017:863, 119–123 punktai.
(
73
)	2020 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje (ES) 2020/1828 dėl atstovaujamųjų ieškinių siekiant apsaugoti vartotojų kolektyvinius interesus, kuria panaikinama Direktyva 2009/22/EB (OL L 409, 2020, p. 1) nustatytos tarptautinės jurisdikcijos taisyklės išlieka nepakitusios, kaip jau buvo 2018 m. balandžio 11 d. pasiūlyme dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos Nr. 1215/2012 dėl atstovaujamųjų ieškinių siekiant apsaugoti kolektyvinius vartotojų interesus, kuria panaikinama Direktyva 2009/22/EB [COM(2018) 184 final]: žr. dvidešimt pirmąją konstatuojamąją dalį ir 2 straipsnio 3 dalį. Direktyvoje numatytas automatinis vienos valstybės narės kompetentingų subjektų teisės reikšti ieškinius kitose valstybėse narėse pripažinimas, jų bendradarbiavimo skatinimas, siekiant palengvinti bylinėjimąsi dėl tarpvalstybinio masto pažeidimų: žr. trisdešimt antrąją, septyniasdešimt pirmąją konstatuojamąsias dalis ir 6 straipsnio 2 ir 3 dalis bei 20 straipsnio 4 dalį. Taip pat numatyta valstybių narių prievolė numatyti mechanizmus, kad vartotojams, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra vienoje valstybėje narėje, būtų atstovaujama kitoje valstybėje narėje pareikštuose grupės ieškiniuose dėl žalos atlyginimo: žr. trisdešimt pirmąją konstatuojamąją dalį ir 6 straipsnio 2 dalį.