Laikina versija
BENDROJO TEISMO (prašymus priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjanti kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 15 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Muitų sąjunga – Muitinės kodeksas – Laikinojo išvežimo perdirbti procedūra – Leidimas – Reglamento (EEB) 2913/92 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka ir 85 straipsnis – Reglamento (ES) 952/2013 211 straipsnio 1 dalies a punktas – Išvežimo įforminimas prekėms leidime nenurodytoje muitinės įstaigoje, esančioje kitoje nei leidimą išdavusioje valstybėje narėje – Skolos muitinei atsiradimas dėl reikalavimų nesilaikymo – Neapmokestinimas – Reglamento Nr. 952/2013 86 straipsnio 6 dalis – Pagal Reglamento Nr. 952/2013 77 straipsnio 1 dalies a punktą atsiradusi skola muitinei “
Byloje T‑589/24
dėl Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas, Vokietija) 2024 m. rugpjūčio 6 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. spalio 30 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
A-GmbH
prieš
Hauptzollamt C
BENDRASIS TEISMAS (prašymus priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjanti kolegija),
kurį per pasitarimus sudarė pirmininkas S. Papasavvas, teisėjai T. Pynnä, J. Laitenberger, G. Hesse (pranešėjas) ir I. Dimitrakopoulos,
generalinė advokatė M. Brkan,
posėdžio sekretorius P. Cullen, administratorius,
atsižvelgęs į tai, kad 2024 m. lapkričio 15 d. Teisingumo Teismas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 50b straipsnio trečią pastraipą perdavė Bendrajam Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą,
atsižvelgęs į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 50b straipsnio pirmos pastraipos c punkte nurodytą sritį ir į tai, kad nėra savarankiško klausimo dėl išaiškinimo, kaip tai suprantama pagal minėto statuto 50b straipsnio antrą pastraipą,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
įvykus 2025 m. rugsėjo 8 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        A-GmbH, atstovaujamos Rechtsanwalt K. Felderhoff, conseillers fiscaux P. Witte ir H.‑M. Wolffgang,
–        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos S. Baeyens ir M. Jacobs,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos B. Eggers ir F. Moro,
susipažinęs su 2025 m. lapkričio 26 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307; toliau – Bendrijos muitinės kodeksas), 84 straipsnio 1 dalies b punkto penktos įtraukos, 85 straipsnio, 145 straipsnio 1 dalies ir 150 straipsnio 2 dalies bei 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas (OL L 269, 2013, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 287, 2013, p. 90; toliau – Sąjungos muitinės kodeksas), 77 straipsnio 1 dalies a punkto, 86 straipsnio 6 dalies, 211 straipsnio 1 dalies a punkto ir 259 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant A-GmbH ir Hauptzollamt C (centrinė muitinė C, Vokietija) ginčą dėl to, kad A-GmbH naudojosi centrinės muitinės C išduotu leidimu taikyti Europos Sąjungos prekėms laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, ją įforminant Nyderlanduose esančioje muitinės įstaigoje, kuri nenurodyta minėtame leidime.
Teisinis pagrindas
3        Nuo 2016 m. gegužės 1 d. Bendrijos muitinės kodeksas buvo panaikintas ir pakeistas Sąjungos muitinės kodeksu. Vis dėlto, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių susiklostymo datą, šiai bylai toliau taikomas Bendrijos muitinės kodeksas tiek, kiek šios faktinės aplinkybės susijusios su laikotarpiu nuo 2015 m. birželio 29 d. iki 2016 m. balandžio 30 d.
Bendrijos muitinės kodeksas
4        Bendrijos muitinės kodekso IV antraštinės dalies 2 skyriaus 3 skirsnis pavadintas „Sąlyginio neapmokestinimo procedūros ir ekonominio poveikio turinčios muitinės procedūros“. Šio skirsnio A dalyje buvo pateiktos „[n]uostatos, bendros kelioms procedūroms“. Į šią dalį buvo įtraukti šio kodekso 84 ir 85 straipsniai.
5        Bendrijos muitinės kodekso 84 straipsnio 1 dalies b punkto penktoje įtraukoje buvo nurodyta:
„1.      Kai 85–90 straipsniuose:
<...>
b)      vartojama sąvoka „ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra“, turi būti suprantama, kad ji apima šias procedūras:
<...>
–        laikinojo išvežimo perdirbti.“
6        Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnyje buvo numatyta:
„Bet kuri ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra gali būti atliekama tik gavus muitinės leidimą.“
7        Bendrijos muitinės kodekso 114 straipsnio 2 dalies c punkto antroje įtraukoje buvo nurodyta:
„Toliau pateiktos formuluotės apibrėžiamos taip:
<...>
c)      perdirbimo operacijos:
–        <...>
–        prekių perdirbimas“.
8        Bendrijos muitinės kodekso 145 straipsnyje buvo įtvirtinta:
„1.      Įforminus laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, nepažeidžiant konkrečias sritis reglamentuojančių nuostatų, susijusių su standartinio prekių pakeitimo sistema apibrėžta 154-159 straipsniuose, ir 123 straipsnio, leidžiama iš Bendrijos muitų teritorijos laikinai išvežti Bendrijos prekes, kad su jomis būtų atliktos perdirbimo operacijos, ir atlikus šias operacijas gautus produktus išleisti į laisvą apyvartą visai ar iš dalies neapmokestinant importo muitais.
<...>
3.      Toliau vartojamos šios sąvokos:
a)      „laikinai išvežtos prekės“ – prekėms, kurioms įforminta laikinojo išvežimo perdirbti procedūra;
b)      „perdirbimo operacijos“ – operacijos, nurodytos 114 straipsnio 2 dalies c punkto pirmojoje, antrojoje ir trečiojoje įtraukose;
c)      „kompensaciniai produktai“ – visi produktai, gauti atlikus perdirbimo operacijas;
<...>“
9        Bendrijos muitinės kodekso 148 straipsnyje buvo numatyta:
„Leidimai išduodami tik:
<...>
b)      tada, jeigu pripažįstama, kad bus įmanoma nustatyti, kad kompensaciniai produktai gauti perdirbus laikinai išvežtas prekes.
Atvejai, kada gali būti taikomos nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo šio punkto, ir tokių nuo jo nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sąlygos nustatomos taikant [Muitinės kodekso komiteto] procedūrą;
c)      jeigu leidimo taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą išdavimas negali padaryti didelės žalos esminiams Bendrijos gamintojų [perdirbėjų] interesams (ekonominės sąlygos).“
10      Bendrijos muitinės kodekso 150 straipsnio 2 dalyje buvo įtvirtinta:
„Visiškas arba dalinis neapmokestinimas importo muitais, numatytas 151 straipsn[io 1 dalyje], netaikomas, jeigu nesilaikoma bent vienos iš sąlygų arba neįvykdyta bent viena iš prievolių, susijusių su laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, išskyrus atvejus, kai pripažįstama, kad padaryti pažeidimai neturėjo esminio poveikio tinkamam minėtos procedūros taikymui.“
Įgyvendinimo reglamentas
11      1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas (OL L 92, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių
k., 2 sk., 6 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2008 m. lapkričio 17 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1192/2008 (OL L 329, 2008, p. 1; toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 1 straipsnyje buvo numatyta:
„Šiame reglamente:
<...>
13.      Bendrasis leidimas – su kelių valstybių narių muitinės administracijomis susijęs leidimas taikyti vieną iš šių procedūrų:
–        <...>
–        ekonominio poveikio turinčią muitinės procedūrą pagal [Bendrijos muitinės kodekso] 84 straipsnio 1 dalies b punktą,
<...>“
12      Įgyvendinimo reglamento 496 straipsnio f punkte „pateikimo procedūrai įstaiga“ apibrėžta kaip „muitinės įstaiga arba įstaigos, kurios leidime nurodytos kaip įgaliotos priimti deklaracijas, pateikiant prekes procedūrai įforminti“.
13      Įgyvendinimo reglamento 500 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.      Tais atvejais, kai prašoma bendro leidimo, reikalingas išankstinis suinteresuotų institucijų sutikimas, suteikiamas 2 ir 3 dalyse numatyta tvarka.
2.      Laikinojo įvežimo atveju prašymas, nepažeidžiant 580 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos, pateikiama muitinėms, atsakingoms už pirmojo panaudojimo vietą.
Kitais atvejais jis pateikiama muitinėms, atsakingoms už vietą, kurioje saugomos pagrindinės pareiškėjo sąskaitos, šitaip palengvinant auditu pagrįstą procedūrų kontrolę, ir kurioje atliekama bent dalis sandėliavimo, perdirbimo ar laikinojo išvežimo operacijų, numatytų leidime.
<...>
3.      Šios muitinės, paskirtos pagal 2 dalį, perduoda prašymą ir leidimo projektą kitoms suinteresuotoms muitinėms, kurios per 15 dienų patvirtina gavimo datą.
Kitos suinteresuotos muitinės per 30 dienų skaičiuojant nuo dienos, kai buvo gautas leidimo projektas, informuoja apie bet kokį prieštaravimą. Jeigu per šį laikotarpį informuojama apie prieštaravimus ir susitarimo pasiekti nepavyksta, prašymas atmetamas tai daliai, dėl kurios buvo pareikšti prieštaravimai.
4.      Muitinės gali išduoti leidimą, jeigu per 30 dienų negauna prieštaravimų dėl leidimo projekto.
Jos visoms suinteresuotoms muitinėms išsiunčia suderinto leidimo kopiją.“
Sąjungos muitinės kodeksas
14      Sąjungos muitinės kodekso 26 straipsnyje „Sprendimų galiojimas visoje Sąjungoje“ nustatyta:
„Išskyrus atvejus, kai sprendimas galioja tik vienoje ar keliose valstybėse narėse, sprendimai, susiję su muitų teisės aktų taikymu, galioja visoje Sąjungos muitų teritorijoje.“
15      Sąjungos muitinės kodekso 77 straipsnis „Išleidimas į laisvą apyvartą ir laikinasis įvežimas“ suformuluotas taip:
„1.      Importo skola muitinei atsiranda, kai importo muitu apmokestinamoms ne Sąjungos prekėms įforminama viena iš šių muitinės procedūrų:
a)      išleidimas į laisvą apyvartą, įskaitant atvejus, kai taikomos nuostatos, susijusios su galutiniu vartojimu;
<...>“
16      Sąjungos muitinės kodekso 79 straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
„Importo skola muitinei, susijusi su prekėmis, apmokestinamomis importo muitu, atsiranda, jei neįvykdoma:
a)      bent viena iš muitų teisės aktuose nustatytų pareigų, susijusių su ne Sąjungos prekių įvežimu į Sąjungos muitų teritoriją, jų paėmimu iš muitinės priežiūros arba su tokių prekių gabenimu, perdirbimu, saugojimu, laikinuoju saugojimu, laikinuoju įvežimu arba disponavimu jomis toje teritorijoje;
b)      bent viena iš muitų teisės aktuose nustatytų pareigų, susijusių su prekių galutiniu vartojimu Sąjungos muitų teritorijoje;
c)      kuri nors sąlyga, kurią privaloma įvykdyti įforminant ne Sąjungos prekėms muitinės procedūrą arba taikant su prekių galutiniu vartojimu susijusį neapmokestinimą muitu ar apmokestinimą taikant sumažintą importo muito normą.“
17      Sąjungos muitinės kodekso 82 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta:
„Eksporto skola muitinei, susijusi su prekėmis, apmokestinamomis eksporto muitu, atsiranda, jei neįvykdoma:
a)      bent viena iš muitų teisės aktuose nustatytų pareigų, susijusių su prekių išvežimu;
b)      kuri nors sąlyga, kurią privaloma įvykdyti, kad prekes būtų leista išvežti iš Sąjungos muitų teritorijos visai arba iš dalies jų neapmokestinant eksporto muitu.“
18      Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio „Specialiosios importo muito sumos apskaičiavimo taisyklės“ 6 dalyje nustatyta:
„Jeigu muitų teisės aktuose numatyta, kad prekėms taikomas palankus muitų tarifų režimas, atleidimas nuo importo arba eksporto muito arba visiškas ar dalinis neapmokestinimas šiuo muitu pagal šio reglamento 56 straipsnio 2 dalies d–g punktus, 203, 204, 205 ir 208 arba 259-262 straipsnius arba pagal 2009 m. lapkričio 16 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1186/2009, nustatantį Bendrijos atleidimo nuo muitų sistemą, toks palankus muitų tarifų režimas, neapmokestinimas arba atleidimas nuo muito taip pat taikomas ir tais atvejais, kai skola muitinei atsiranda pagal šio reglamento 79 arba 82 straipsnį, jeigu reikalavimų nesilaikymo, dėl kurio atsirado skola muitinei, nėra pagrindo laikyti bandymu apgauti.“
19      Sąjungos muitinės kodekso 173 straipsnyje įtvirtinta:
„1.      Deklaranto prašymu jam gali būti leista pataisyti vieną arba daugiau muitinės jau priimtos muitinės deklaracijos duomenų elementų. Šiuo taisymu muitinės deklaracija negali būti pakeista tiek, kad ji galėtų būti taikoma ne toms prekėms, kurios iš pradžių buvo joje nurodytos.
2.      Taisyti neleidžiama, jeigu prašymas pateikiamas po to, kai:
<...>
c)      muitinė išleido prekes.
3.      Per trejus metus nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos deklarantui pateikus prašymą, gali būti leista pataisyti muitinės deklaraciją ir po prekių išleidimo, kad deklarantas galėtų įvykdyti savo pareigas, susijusias su atitinkamos muitinės procedūros įforminimu prekėms.“
20      Sąjungos muitinės kodekso 211 straipsnyje nurodyta:
„1.      Muitinės leidimo reikia:
a)      norint taikyti laikinojo įvežimo perdirbti ar laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, laikinojo įvežimo ar galutinio vartojimo procedūrą;
<...>“
21      Sąjungos muitinės kodekso 259 straipsnyje numatyta:
„1.      Įforminus laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, Sąjungos prekės gali būti laikinai eksportuojamos iš Sąjungos muitų teritorijos perdirbimo operacijoms atlikti. Iš šių prekių gauti perdirbtieji produktai gali būti išleisti į laisvą apyvartą visai arba iš dalies juos atleidžiant nuo importo muito gavus prašymą, kurį pateikia leidimo turėtojas ar bet kuris kitas Sąjungos muitų teritorijoje įsisteigęs asmuo, jei tas asmuo yra gavęs leidimo turėtojo sutikimą ir įvykdytos leidime nustatytos sąlygos.
<...>
3.      Muitinė nustato laikotarpį, per kurį perdirbtųjų produktų pavidalą įgijusios laikinai eksportuotos prekės turi būti reimportuotos į Sąjungos muitų teritoriją ir per kurį jos turi būti išleistos į laisvą apyvartą tam, kad būtų galima jas visai arba iš dalies atleisti nuo importo muito. Gavusi deramai pagrįstą leidimo turėtojo prašymą, muitinė gali tą laikotarpį pratęsti iki pagrįstai reikalingos trukmės.“
Deleguotasis reglamentas
22      2015 m. liepos 28 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2015/2446, kuriuo Reglamentas Nr. 952/2013 papildomas išsamiomis taisyklėmis, kuriomis patikslinamos kai kurios Sąjungos muitinės kodekso nuostatos (OL L 343, 2015, p. 1; toliau – Deleguotasis reglamentas), 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Prašymams ir sprendimams reikalingos informacijos mainams ir saugojimui taikomi A priede nurodyti bendrieji duomenų reikalavimai.“
23      Deleguotojo reglamento A priedo I antraštinės dalies 1 skyriuje yra lentelė „Duomenų reikalavimų lentelė“. Prie šios lentelės 8b stulpelio („Prašymas ir leidimas taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą“) duomenų pavadinimo (D. E.) stulpelio 4/10 eilutėje „Įforminimo muitinės įstaiga (‑os)“ yra nurodyta „A“, kuri atitinka privalomus duomenis, t. y. „duomenis, kuriuos reikalauja pateikti kiekviena valstybė narė“.
Įgyvendinimo reglamentas
24      2015 m. lapkričio 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/2447, kuriuo nustatomos išsamios tam tikrų Reglamento Nr. 952/2013 nuostatų įgyvendinimo taisyklės (OL L 343, 2015, p. 558; toliau – Įgyvendinimo reglamentas) 261 straipsnyje numatyta:
„1.      Bet kuriuo iš toliau nurodytų atvejų sprendimą dėl prašymo kompetentinga muitinė priima nesikonsultuodama su kitomis susijusiomis muitinėmis pagal šio reglamento 260 straipsnį:
<...>
c)      vienintelis veiksmas, su kuriuo yra susijusios skirtingos valstybės narės, yra operacija, kurios atveju įforminimo muitinės įstaiga ir įvykdymą pripažįstanti muitinės įstaiga nėra tos pačios;
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
25      2014 m. gruodžio 1 d. centrinė muitinė C suteikė kasatorei pagrindinėje byloje A-GmbH leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, kad ji galėtų Šveicarijoje įsisteigusioje bendrovėje gaminti perdirbtą žemės riešutų aliejų, gaunamą atlikus perdirbimo operacijas (toliau – leidimas įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą).
26      Leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą buvo nurodytos dvi Vokietijos muitinės įstaigos (muitinė W ir muitinė Z) kaip muitinės įstaigos, turinčios teisę priimti deklaracijas dėl laikinojo išvežimo perdirbti procedūros įforminimo prekėms.
27      Nuo 2015 m. birželio mėn. iki 2017 m. rugsėjo mėn. kasatorė pagrindinėje byloje Nyderlanduose įsigijo nerafinuoto žemės riešutų aliejaus laisvoje apyvartoje. Šios Sąjungos prekės buvo deklaruotos Nyderlandų muitinės įstaigai tiesioginiam eksportui į Šveicariją, nurodant muitinės procedūros kodą 1000 (galutinis eksportas be ankstesnės procedūros). Atlikus perdirbimo operacijas Šveicarijoje, kasatorė pagrindinėje byloje perdirbtam produktui pritaikė išleidimo į laisvą apyvartą Sąjungoje procedūrą, nurodydama muitinės procedūros kodą 4000 (išleidimas vartojimui ir pateikimui į laisvą apyvartą be ankstesnės procedūros) Dėl muitinės vertės kasatorė pagrindinėje byloje nurodė Šveicarijoje atliktų perdirbimo operacijų išlaidas, o ne importuoto perdirbto žemės riešutų aliejaus vertę.
28      Nuo 2018 m. kovo 16 d. centrinė muitinė C iš dalies pakeitė leidimą taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą ir minėtą Nyderlandų muitinės įstaigą įtraukė kaip pateikimo laikinojo išvežimo perdirbti procedūrai įstaigą.
29      2018 m. liepos 25 d. pranešimu dėl nustatyto importo muito centrinė muitinė C pradėjo išieškojimą a posteriori, motyvuodama tuo, kad kasatorė pagrindinėje byloje negalėjo pasinaudoti laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, nes nebuvo deklaravusi Sąjungos prekių pagal muitinės procedūros kodą 2100 (laikinasis eksportas pagal laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą be ankstesnės procedūros) vienoje iš Vokietijos muitinės įstaigų, nurodytų leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą.
30      Kasatorė pagrindinėje byloje pateikė skundą dėl šio centrinės muitinės C vykdyto muitų išieškojimo. Be to, ji paprašė Nyderlandų muitinės įstaigos iš dalies pakeisti nerafinuoto žemės riešutų aliejaus eksporto muitinės deklaracijas, kad jose būtų nurodytas ne tik laikinojo išvežimo perdirbti muitinės procedūros kodas (37 langelyje nurodytas kodas 2100), bet ir nuoroda į leidimą perdirbti (44 langelyje). 2018 m. gruodžio 5 d. pranešimu apie nustatytą importo muitą centrinė muitinė C sumažino a posteriori išieškomų muitų sumą, o likusią skundo dalį atmetė.
31      Finanzgericht (Finansų teismas, Vokietija), į kurį kreipėsi kasatorė pagrindinėje byloje, nusprendė, kad ji negalėjo importuoti žemės riešutų aliejaus būdama iš dalies neapmokestinama importo muitais pagal Bendrijos muitinės kodekso 145 straipsnį, nes nepasinaudojo leidimu įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą ir laikinai išvežtoms prekėms nepritaikė šios procedūros.
32      Pirma, šis teismas nusprendė, kad nors Nyderlandų muitų administratoriaus sprendimai iš esmės yra privalomi centrinei muitinei C, kasatorė pagrindinėje byloje neturėjo būtinų leidimų, kad galėtų pasinaudoti neapmokestinimu iš dalies. Antra, jis konstatavo, kad šis leidimų nebuvimas turi realios įtakos tinkamam laikinojo išvežimo perdirbti procedūros veikimui, be kita ko, dėl to, kad nebuvo įmanoma užtikrinti nagrinėjamų prekių identifikavimo. Be to, Finanzgericht (Finansų teismas) nusprendė, kad kasatorė pagrindinėje byloje taip pat negalėjo prašyti iš dalies neapmokestinti pagal Bendrijos muitinės kodekso 212a straipsnį, kurį pakeitė Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalis, nes ji elgėsi akivaizdžiai aplaidžiai.
33      Kasaciniame skunde Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas, Vokietija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kasatorė pagrindinėje byloje iš esmės teigia, kad aplinkybė, jog išvežimo deklaracijos buvo pateiktos muitinės įstaigai, neturinčiai kompetencijos Vokietijoje, neturi įtakos laikinojo išvežimo perdirbti procedūros taikymui, juo labiau kad centrinė muitinė C turėjo kitų priemonių užtikrinti, kad būtų laikomasi nagrinėjamų prekių identifikavimo sąlygų.
34      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas linkęs manyti, kad Nyderlandų muitinės įstaigos sprendimai dėl išvežimo deklaracijų ištaisymo galiojo visoje Sąjungos muitų teritorijoje ir kad Nyderlandų muitinės įstaigos nenurodymas leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą buvo susijęs tik su formaliu reikalavimu. Be to, jis pažymi, kad niekas nerodo, jog kasatorė pagrindinėje byloje buvo nesąžininga.
35      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl galimybės pasinaudoti neapmokestinimu iš dalies importo muitais, kai perdirbtieji produktai, gauti atlikus laikinojo išvežimo perdirbti operacijas, išleidžiami į laisvą apyvartą, kai muitinės deklaracijos laikinojo išvežimo perdirbti procedūrai įforminti buvo pateiktos muitinės įstaigai, nenurodytai leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą.
36      Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl galimybės tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, taikyti Bendrijos muitinės kodekso 150 straipsnio 2 dalies nuostatas, susijusias su pažeidimais, kurie neturėjo įtakos tinkamam laikinojo išvežimo perdirbti procedūros taikymui, arba pagal analogiją Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalies nuostatas, pagal kurias galima ištaisyti skolos muitinei atsiradimą pažeidimo atveju.
37      Šiomis aplinkybėmis Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar draudžiama iš dalies neapmokestinti importo muitais po laikinojo išvežimo perdirbti pagal Bendrijos muitinės kodekso 145 straipsnio 1 dalį arba Sąjungos muitinės kodekso 259 straipsnio 1 dalį, jei laikinai išvežtų prekių muitinės deklaraciją priėmė muitinės įstaiga, kuri leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą pagal Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnį, taikomą kartu su šio kodekso 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka, arba pagal Sąjungos muitinės kodekso 211 straipsnio 1 dalies a punktą nėra nurodyta kaip muitinės procedūros įforminimo įstaiga?
2.      Ar Bendrijos muitinės kodekso 150 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata yra susijusi tik su prievolėmis, atsirandančiomis po to, kai laikinai išvežtoms prekėms įforminama laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, ar vis dėlto ši nuostata taikoma ir prievolėms, susijusioms su muitinės deklaracijos pateikimu, siekiant laikinai išvežamoms prekėms įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą?
3.      Ar Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalis turi būti taikoma mutatis mutandis, jei skola muitinei pagal Sąjungos muitinės kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punktą atsirado išleidžiant perdirbtuosius produktus į laisvą apyvartą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
38      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tuo atveju, kai asmuo, kuriam valstybė narė išdavė leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą,
Sąjungos prekėms, skirtoms perdirbti trečiojoje šalyje, įformina išvežimo procedūrą kitoje valstybėje narėje esančioje muitinės įstaigoje, kuri nedavė išankstinio sutikimo šiam leidimui ir kuri jame nenurodyta kaip pateikimo procedūrai įstaiga, Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnis, siejamas su šio kodekso 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka, taip pat Sąjungos muitinės kodekso 211 straipsnio 1 dalies a punktas draudžia neapmokestinimą iš dalies importo muitais pagal laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, numatytą Bendrijos muitinės kodekso 145 straipsnio 1 dalyje ir Sąjungos muitinės kodekso 259 straipsnio 1 dalyje.
39      Šiuo aspektu reikia priminti, kad įforminus laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą leidžiama iš Sąjungos muitų teritorijos laikinai išvežti prekes, kad būtų atliktos jų perdirbimo operacijos, ir atlikus šias operacijas gautus produktus, vadinamus „kompensaciniais produktais“, išleisti į laisvą apyvartą visai ar iš dalies neapmokestinant importo muitais.
40      Pirmasis klausimas susijęs tiek su Bendrijos muitinės kodekso nuostatomis, taikytinomis pagrindinėje byloje nagrinėjamoms aplinkybėms laikotarpiu nuo 2015 m. birželio 29 d. iki 2016 m. balandžio 30 d., tiek su Sąjungos muitų kodekso nuostatomis, taikytinomis toms aplinkybėms laikotarpiu nuo 2016 m. gegužės 1 d. iki 2017 m. rugsėjo 11 d. Reikėtų atskirai išnagrinėti šio klausimo dalį, susijusią su Bendrijos muitinės kodeksu, ir minėto klausimo dalį, kuri susijusi su Sąjungos muitų kodeksu.
Dėl pirmojo klausimo, kiek jis susijęs su Bendrijos muitinės kodeksu
41      Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnyje numatyta, kad bet kuri ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra gali būti atliekama tik gavus muitinės leidimą.
42      Tiksliau tariant, iš Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnio formuluotės, siejant ją su to paties kodekso 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka, matyti, kad norint pasinaudoti laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, pirmiausia būtina gauti leidimą. Pareiga gauti šį išankstinį leidimą grindžiama visų pirma būtinybe, taikant specialią kontrolę, patikrinti, ar kompensaciniai produktai yra pagaminti perdirbant laikinai išvežtas prekes.
43      Be to, Bendrijos muitinės kodekso 148 straipsnio b punkte numatyta, kad leidimas taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą iš esmės suteikiamas tik tuo atveju, jei galima nustatyti, kad kompensaciniai produktai bus pagaminti naudojant laikinai išvežtas prekes.
44      Galiausiai, iš Įgyvendinimo reglamento 496 straipsnio f punkto matyti, kad leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą nurodyta (‑os) pateikimo muitinės procedūrai įstaiga (‑os) yra ta (‑os), kuri (‑ios) yra įgaliota (‑os) priimti deklaracijas laikinojo išvežimo perdirbti procedūrai įforminti.
45      Iš tiesų reikia priminti, kad iš anksto nustačius muitinės įstaigas, kuriose laikinai išvežtoms prekėms gali būti įforminta laikinojo išvežimo procedūra, ypač susiklosčius tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai už išvežimą atsakinga muitinės įstaiga yra kitoje valstybėje narėje nei nurodyta formalumų užbaigimo įstaiga, užtikrinama, kad leidimo įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą sąlygos bus patikrintos ir prireikus po perdirbimo operacijų bus imtasi tinkamų priemonių prekių identifikavimui užtikrinti. Taigi paskiriant pateikimo procedūrai muitinės įstaigą atliekama svarbi kontrolės funkcija, kad būtų užtikrinta sklandi laikinojo išvežimo perdirbti procedūros eiga.
46      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, kuri reiškia visišką ar dalinį neapmokestinimą muitais, yra išimtinė priemonė, skirta palengvinti tam tikros ekonominės veiklos vykdymą. Kadangi ši procedūra kelia akivaizdų pavojų teisingam muitų teisės aktų taikymui ir muitų surinkimui, ją besinaudojantieji privalo griežtai laikytis iš jos kylančių pareigų. Be to, jų pareigų nevykdymo pasekmės turi būti aiškinamos siaurai (pagal analogiją žr. 2010 m. sausio 14 d. Sprendimo Terex Equipment ir kt., C‑430/08 ir C‑431/08, EU:C:2010:15, 42 punktą).
47      Be to, kaip savo išvados 29 ir 30 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, iš nuostatų, susijusių su bendruoju leidimu, visų pirma iš Įgyvendinimo reglamento 500 ir 501 straipsnių, galiojusių tuo metu, kai pagrindinėje byloje buvo išduotas leidimas įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, matyti, kad valstybės narės muitinės institucijos, kurioms pateiktas prašymas išduoti leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, privalo pranešti apie leidimo projektą kitos su laikinojo išvežimo perdirbti procedūros įgyvendinimu susijusios valstybės narės muitinės institucijoms. Šių institucijų išankstinis sutikimas šiam leidimo projektui gaunamas pagal šio reglamento 500 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytą konsultavimosi procedūrą. Tačiau bendrasis leidimas, atsižvelgiant į bendrą susijusių muitinės įstaigų susitarimą pagal Įgyvendinimo reglamento 501 straipsnį, suteikiamas tik su sąlyga, kad buvo gautas šis išankstinis sutikimas. Vadinasi, nesant tokio sutikimo, vienos valstybės narės išduotas leidimas įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą nelaikomas bendru leidimu ir todėl netaikomas kitų valstybių narių teritorijoje.
48      Taigi pagal Bendrijos muitinės kodeksą draudžiama taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą tais atvejais, kai asmuo, kuriam valstybė narė išdavė leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, Sąjungos prekėms, skirtoms perdirbti trečiojoje šalyje, įformina išvežimo procedūrą muitinės įstaigoje, kuri nėra nurodyta kaip pateikimo procedūrai įstaiga tame leidime, kuri yra kitoje valstybėje narėje ir kuri nedavė išankstinio sutikimo tokiam leidimui.
49      Dėl galimybės atgaline data pataisyti išvežimo deklaracijas siekiant prekėms įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje centrinė muitinė C paskyrė Nyderlandų muitinės įstaigą kaip pateikimo procedūrai įstaigą, kompetentingą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą nuo 2018 m. kovo 16 d. Be to, kasatorės pagrindinėje byloje prašymu Nyderlandų muitinės įstaiga pataisė nerafinuoto žemės riešutų aliejaus išvežimo deklaracijas, kad jose būtų nurodytas ne tik laikinojo išvežimo perdirbti muitinės procedūros kodas (37 langelyje nurodytas kodas 2100), bet ir nuoroda į leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą (44 langelyje).
50      Vis dėlto susiklosčius tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, valstybės narės muitinės įstaigų atliktas išvežimo deklaracijų pataisymas, siekiant atgaline data atsižvelgti į kitos valstybės narės valdžios institucijų išduotą leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, negali pakeisti išankstinio sutikimo, kaip jis suprantamas pagal Įgyvendinimo reglamento 500 straipsnį.
51      Be to, toks a posteriori eksporto deklaracijų pataisymas negali būti grindžiamas Bendrijos muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalimi.
52      Žinoma, šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tam tikrais atvejais eksporto deklaracijų taisymas išleidus prekes pagal muitų procedūros atlikimo tvarką turi būti leidžiamas. Konkrečiai kalbant, pagal Bendrijos muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį leidžiama pakartotinai patikrinti prekių išvežimo deklaraciją, jei atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija. Tačiau toks pakartotinis patikrinimas galimas tik su sąlyga, kad laikomasi nuostatų, reglamentuojančių procedūros įforminimą prekėms. Taigi neturi būti pakenkta procedūros tikslams, nagrinėjamu atveju – laikinojo išvežimo perdirbti procedūros tikslams (šiuo klausimu žr. 2010 m. sausio 14 d. Sprendimo Terex Equipment ir kt., C‑430/08 ir C‑431/08, EU:C:2010:15, 65 punktą).
53      Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija, laikinojo išvežimo perdirbti procedūros taikymo sąlygos pagrindinėje byloje nebuvo įvykdytos. Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nėra jokių įrodymų, patvirtinančių, kad kasatorė pagrindinėje byloje nagrinėjamoms prekėms ketino taikyti šią procedūrą, pateikdama atitinkamų prekių išvežimo deklaracijas arba jas reimportuodama. Atsižvelgiant į tai, nebuvo galima atlikti patikrinimų tuo metu, kai prekėms buvo įforminta minėta procedūra, ir kompensacinių produktų reimporto metu. Tokiomis aplinkybėmis, jei būtini patikrinimai negali būti atlikti po prekių išleidimo, dėl paties fakto, kad nebuvo įmanoma atlikti šių patikrinimų, gali būti pakenkta laikinojo išvežimo perdirbti procedūros tikslams, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 52 punkte nurodytą jurisprudenciją.
Dėl pirmojo klausimo, kiek jis susijęs su Sąjungos muitinės kodeksu
54      Sąjungos muitinės kodekso 211 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad norint taikyti laikinojo įvežimo perdirbti ar laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, laikinojo įvežimo ar galutinio vartojimo procedūrą, reikalingas muitinės leidimas. Taigi šios nuostatos turinys panašus į Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnio turinį, nes tam, kad būtų galima laikinai išvežtoms prekėms įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, reikalingas leidimas.
55      Tačiau, kaip prašymo priimti prejudicinį sprendimą 48 punkte nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, naujose teisės aktų nuostatose tokiomis aplinkybėmis, kokios yra nagrinėjamoje byloje, nebereikalaujama bendrojo leidimo, kuriam būtinas išankstinis kompetentingų valstybių narių, kurios susijusios su prašymu dėl leidimo, muitinės institucijų sutikimas. Iš tiesų Įgyvendinimo reglamento 261 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta, kad konsultavimosi procedūros siekiant gauti išankstinį valstybių narių, kurios susijusios su prašymu dėl leidimo, sutikimą, numatytą šio reglamento 260 straipsnyje, nereikalaujama, kai prašymas išduoti leidimą, kuriame dalyvauja skirtingos valstybės narės, yra operacija, su kuria susijusi pateikimo procedūrai įstaiga nėra ta pati įstaiga kaip formalumų užbaigimo įstaiga.
56      Vis dėlto reikėtų priminti, kad pagal Deleguotojo reglamento A priedo I antraštinės dalies 1 skyriuje pateiktą lentelę leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, numatytame Sąjungos muitų kodekso 211 straipsnio 1 dalies a punkte, būtina nurodyti pateikimo procedūrai įstaigą (‑as). Kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 54 ir 55 punktuose, laikinai išvežamų prekių pristatymas pateikimo procedūrai įstaigai (‑oms), nurodytai (‑oms) šiame leidime, yra pareiga, kurią būtina įvykdyti siekiant taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą.
57      Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės, siekiant jas išvežti, buvo pateiktos muitinės įstaigai, nenurodytai leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą.
58      Šiuo klausimu, kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 45 punkte, būtina iš anksto nustatyti pateikimo procedūrai įstaigą (‑as), atsakingą (‑as) už laikinąjį išvežimą pagal laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, kad būtų galima patikrinti, ar teisingai taikoma laikinojo išvežimo perdirbti procedūra.
59      Dėl galimybių pataisyti muitinės deklaraciją reikia pažymėti, kad jos buvo sumažintos įtvirtinus Sąjungos muitinės kodekso 173 straipsnį. Šio straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė muitinei deklaranto prašymu per trejus metus nuo muitinės deklaracijos priėmimo leisti pataisyti šią deklaraciją po prekių išleidimo, kad deklarantas galėtų įvykdyti savo pareigas, susijusias su atitinkamos muitinės procedūros įforminimu prekėms. Teisingumo Teismas šiuo aspektu nusprendė, kad nors ši galimybė šiek tiek sušvelnina muitinės deklaracijos neatšaukiamumo principą, vis dėlto ji yra šio principo išimtis, kurią reikia aiškinti siaurai (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, 43 punktą).
60      Galiausiai dėl aplinkybės, kad sprendimai, susiję su muitų teisės aktų taikymu, galioja visoje Sąjungos muitų teritorijoje pagal Sąjungos muitinės kodekso 26 straipsnį, reikia pažymėti, kaip tai padarė generalinė advokatė savo išvados 32 punkte, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas leidimas įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą nėra bendrasis leidimas. Nesant išankstinio Nyderlandų kompetentingų institucijų sutikimo, šis leidimas nebuvo taikomas kitų valstybių narių teritorijoje nei ta, kuri jį suteikė. Tokiomis aplinkybėmis galimybė vienoje valstybėje narėje esančiai muitinės įstaigai pakeisti muitinės deklaraciją, dėl kurios reikėtų pakeisti kitos valstybės narės muitinės suteiktą leidimą, pridedant leidime nenumatytą muitinės įstaigą, prieštarauja Sąjungos muitinės kodekso 26 straipsnio formuluotei. Iš tiesų, pagal šią nuostatą neleidžiama, kad kompetentingų vienos valstybės narės muitinės institucijų išduotas leidimas, kurio galiojimas apsiriboja tos valstybės narės teritorija, galiotų visoje Sąjungos muitų teritorijoje.
61      Žinoma, Vokietijos muitinės institucijos nuo 2018 m. kovo 16 d. iš dalies pakeitė leidimą taikyti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, įrašydamos Nyderlandų muitinės įstaigą kaip kompetentingą muitinės įstaigą, siekiant įforminti šią procedūrą kasatorės pagrindinėje byloje parduodamoms prekėms. Remiantis Bendrojo Teismo turima informacija, šio pakeitimo tikslas buvo suteikti šiai muitinės įstaigai įgaliojimus priimti laikinojo išvežimo perdirbti procedūros įforminimo deklaracijas ateityje, t. y. nuo 2018 m. kovo 16 d.
Taigi šis pakeitimas negali a posteriori pakeisti iki šios datos pateiktų prekių išvežimo deklaracijų, kad joms būtų įforminta laikinojo išvežimo perdirbti procedūra.
62      Šiomis aplinkybėmis į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip:
–        Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnis, siejamas su to paties kodekso 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka, turi būti aiškinamas taip, kad kai asmuo, kuriam valstybė narė išdavė leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, įformina Sąjungos prekėms, skirtoms perdirbti trečiojoje šalyje, išvežimo procedūrą muitinės įstaigoje, esančioje kitoje valstybėje narėje, kuri nedavė išankstinio sutikimo šiam leidimui ir kuri jame nėra nurodyta kaip pateikimo procedūrai įstaiga, pagal šią nuostatą draudžiama taikyti minėto kodekso 145 straipsnio 1 dalyje numatytą neapmokestinimą iš dalies muitais remiantis laikinojo išvežimo perdirbti procedūra;
–        Sąjungos muitinės kodekso 211 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai Sąjungos prekėms, skirtoms perdirbti trečiojoje šalyje, įforminama išvežimo procedūra muitinės įstaigoje, kuri leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą nėra nurodyta kaip pateikimo procedūrai įstaiga, pagal šią nuostatą draudžiama taikyti Sąjungos muitinės kodekso 259 straipsnio 1 dalyje numatytą neapmokestinimą iš dalies muitais remiantis laikinojo išvežimo perdirbti procedūra.
Dėl antrojo klausimo
63      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrijos muitinės kodekso 150 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tik po to, kai laikinai išvežtoms prekėms įforminama laikinojo išvežimo perdirbti procedūra, ar ir nuo deklaracijos dėl šios procedūros įforminimo laikinai išvežamoms prekėms pateikimo, t. y. iki šios procedūros įforminimo.
64      Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį klausimą. Iš tiesų iš šio atsakymo matyti, kad tuo atveju, kai iki 2016 m. balandžio 30 d. Sąjungos prekės išvežamos į trečiąją šalį, kad jos būtų perdirbtos, pateikimo procedūrai įstaigoje, esančioje valstybėje narėje, kurios muitinės institucija nėra davusi išankstinio sutikimo išduoti bendrąjį leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, Bendrijos muitinės kodekso 85 straipsnis, siejamas su šio kodekso 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama taikyti minėto kodekso 145 straipsnio 1 dalyje numatytą neapmokestinimą iš dalies importo muitais remiantis laikinojo išvežimo perdirbti procedūra.
65      Vadinasi, kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 38 ir 39 punktuose, Bendrijos muitinės kodekso 150 straipsnio 2 dalis, kuris susijęs tik su laikinojo išvežimo perdirbti procedūros sąlygomis ir pareigomis, netaikytinas tokiam pažeidimui, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, t. y.
išvežimo įforminimui prekėms muitinės įstaigoje, esančioje valstybės narės teritorijoje, kurioje leidimas įforminti šią procedūrą nebuvo taikytinas.
Dėl trečiojo klausimo
66      Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalis pagal analogiją taikoma, kai skola muitinei pagal šio kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punktą atsirado išleidžiant į laisvą apyvartą perdirbtus produktus.
67      Pagal Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalį tam tikromis sąlygomis leidžiama ištaisyti prekių importo ar eksporto neatitiktį. Pagrindinėje byloje, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nagrinėjamų prekių importas buvo teisėtas, todėl atitinkama skola muitinei atsirado joms įforminus išleidimo į laisvą apyvartą procedūrą pagal Sąjungos muitinės kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punktą, o tai nėra numatyta šio kodekso 86 straipsnio 6 dalyje.
68      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalies formuluotėje nėra nieko, kas rodytų, jog ši nuostata pagal analogiją galėtų būti taikoma situacijai, kaip antai numatytai šio kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punkte. Iš tiesų, Sąjungos muitų kodekso 86 straipsnio 6 dalyje aiškiai daroma nuoroda į šio kodekso 79 ir 82 straipsnius, kurie skirti kitokioms situacijoms nei išleidimas į laisvą apyvartą, numatytas minėto kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punkte. Taigi ja siekiama ištaisyti nustatytų sąlygų, pavyzdžiui, specialios muitinės procedūros įforminimo prekėms, nesilaikymą. Tokiu atveju kitos sąlygos, taikomos šiai procedūrai, turi būti jau įvykdytos, pavyzdžiui, deklaracijos pateikimas muitinės įstaigai, nurodytai leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą.
69      Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Sąjungos muitinės kodekso 86 straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji pagal analogiją netaikoma, kai skola muitinei pagal šio kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punktą atsirado išleidžiant į laisvą apyvartą perdirbtus produktus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
70      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Bendrajam Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (prašymus priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjanti kolegija)
nusprendžia:
1.      1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 85 straipsnis, siejamas su šio reglamento 84 straipsnio 1 dalies b punkto penkta įtrauka, turi būti aiškinamas taip, kad kai asmuo, kuriam valstybė narė išdavė leidimą įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, įformina Sąjungos prekėms, skirtoms perdirbti trečiojoje šalyje, išvežimo procedūrą muitinės įstaigoje, esančioje kitoje valstybėje narėje, kuri nedavė išankstinio sutikimo šiam leidimui ir kuri jame nėra nurodyta kaip pateikimo procedūrai įstaiga, pagal šią nuostatą draudžiama taikyti minėto reglamento 145 straipsnio 1 dalyje numatytą neapmokestinimą iš dalies muitais remiantis laikinojo išvežimo perdirbti procedūra.
2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, 211 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad tuo atveju, kai Sąjungos prekėms, skirtoms perdirbti trečiojoje šalyje, įforminama išvežimo procedūra muitinės įstaigoje, kuri leidime įforminti laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą nėra nurodyta kaip pateikimo procedūrai įstaiga, pagal šią nuostatą draudžiama taikyti šio reglamento 259 straipsnio 1 dalyje numatytą neapmokestinimą iš dalies muitais remiantis laikinojo išvežimo perdirbti procedūra.
2.      Reglamento Nr. 952/2013 86 straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji pagal analogiją netaikoma, kai skola muitinei pagal šio kodekso 77 straipsnio 1 dalies a punktą atsirado išleidžiant į laisvą apyvartą perdirbtus produktus.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Hesse
Dimitrakopoulos
Paskelbtas 2026 m. balandžio 15 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge
Parašai.
*      Proceso kalba: vokiečių.