62005CC0273_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (toliau − VRDT) pateikė šį apeliacinį skundą dėl 2005 m. balandžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Celltech R & D Ltd prieš VRDT (2), kuriuo buvo panaikintas VRDT antrosios apeliacinės tarybos (toliau − Apeliacinė taryba) sprendimas. Apeliacinis skundas yra susijęs su tuo, kaip teisingai aiškinti ir taikyti „skiriamojo požymio“ ir „apibūdinančio pobūdžio“ sąvokas 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo(3) (toliau − reglamentas) 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų prasme.
Reglamentas
2. Reglamento 7 straipsnio 1 dalyje išvardyti „absoliutūs“ atsisakymo registruoti prekių ženklą pagrindai. Priešingai nei „santykiniai“ pagrindai (pavyzdžiui, prašomo įregistruoti prekių ženklo ir esamo prekių ženklo panašumas), dėl kurių, atsižvelgiant į aplinkybes, prekių ženklas gali būti registruojamas arba gali būti atsisakoma jį registruoti, absoliutūs pagrindai reiškia, kad prekių ženklą automatiškai atsisakoma registruoti.
3. Tiek, kiek tai svarbu šiai bylai, 7 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Neregistruojami šie žymenys:
< ... >
b) prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių;
c) prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms.“
4. Žymenis ir nuorodas, nurodytas 7 straipsnio 1 dalies c punkte, toliau vadinsiu „apibūdinamaisiais“ žymenimis ir nuorodomis.
5. Aiškinant reglamento 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus, reikėtų atsižvelgti į Teisingumo Teismo praktiką, kurioje aiškinamos identiškos Prekių ženklų direktyvos(4) 3 straipsnio 1 dalies b ir c punktų formuluotės.
6. Reglamento 73 straipsnyje nustatyta, kad Tarnybos sprendimuose „nurodomi juos pagrindžiantys motyvai“.
Nagrinėjamos bylos aplinkybės
7. 2000 m. birželio mėn. Celltech R & D Ltd (toliau − prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo arba paraišką pateikęs asmuo) padavė paraišką įregistruoti žodinį žymenį CELLTECH kaip Bendrijos prekių ženklą. Paraiškoje šį žodinį ženklą buvo prašoma įregistruoti i) farmacijos, veterinarijos ir higienos preparatams, junginiams ir medžiagoms, kurios pagal peržiūrėtą ir pakeistą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų ženklų registravimo klasifikacijos priklauso 5 klasei, ii) chirurgijos, medicinos, stomatologijos ir veterinarijos aparatams ir instrumentams, pagal šią sutartį priklausantiems 10 klasei, ir iii) tyrimų ir projektavimo paslaugoms, konsultavimo paslaugoms, susijusioms su biologijos, medicinos ir chemijos mokslais, priklausančioms 42 klasei.
8. 2002 m. birželio mėn. VRDT ekspertė (toliau − ekspertė), remdamasi reglamento 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktais, atmetė paraišką įregistruoti prekių ženklą. Ji nurodė, kad nagrinėjamas žymuo buvo sudarytas iš gramatiškai teisingo dviejų terminų „cell“ ir „tech“ („technical“ arba „technology“ trumpinys) junginio. Todėl ekspertė nusprendė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas negali būti naudojamas kaip kilmės nuoroda paraiškoje įregistruoti nurodytoms prekėms ir paslaugoms, nes jos visos priklauso ląstelinės technologijos sričiai.
9. 2003 m. gegužės mėn. Apeliacinė taryba atmetė paraišką pateikusio asmens apeliaciją. Ji nurodė, kad žodį CELLTECH „atitinkamas vartotojas iš karto ir nedviprasmiškai gali suprasti kaip nusakantį ląstelinės technologijos sričiai priklausančią veiklą bei, vykdant tokią veiklą, naudojamas arba pagamintas prekes, aparatus ir įrangą“. Todėl prekių ir ženklo ryšys nebuvo pakankamai netiesioginis, kad prekių ženklui būtų pripažintas minimalus reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkte reikalaujamas būdingas skiriamasis požymis. Apeliacinė taryba taip pat nurodė, kad nebūtina nagrinėti, ar taikytinas ir 7 straipsnio 1 dalies c punktas, nes prekių ženklas neregistruotinas pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
10. Prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo apskundė šį sprendimą (toliau − ginčijamas sprendimas) Pirmosios instancijos teismui. Iš esmės jis pateikė „vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su < ... > 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu“(5) .
Pirmosios instancijos teismo sprendimas
11. Pirmosios instancijos teismas patenkino apeliacinį skundą.
12. Kadangi atitinkamos sprendimo ištraukos pateikiamos atitinkamose tolesnėse dalyse, aš tik bendrais bruožais apibūdinsiu šį sprendimą.
13. Pirmiausia Pirmosios instancijos teismas apibendrino Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktiką, kurioje buvo nagrinėjama esminė prekių ženklo paskirtis ir tai, kaip teisingai reikėtų aiškinti reglamento 7 straipsnio 1 dalyje išvardytus įvairius atsisakymo registruoti prekių ženklą pagrindus(6) . Jis būtent pažymėjo, kad žodinis ženklas, kuris yra apibūdinantis prekes ar paslaugas 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, yra būtinai tuo pagrindu neturintis jokio skiriamojo požymio tų pačių prekių ar paslaugų atžvilgiu 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme(7) .
14. Toliau Pirmosios instancijos teismas apibendrino ginčijamo sprendimo 10–12 punktus ir priėjo prie išvados, jog Apeliacinė taryba patvirtino, „kad žymuo CELLTECH neturi skiriamojo pobūdžio Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, nes atitinkama visuomenė jį supras kaip atitinkamų prekių ir paslaugų rūšį apibūdinantį terminą“(8) . Todėl jis nurodė, jog reikia išsiaiškinti, ar Apeliacinė taryba įrodė, kad ženklas apibūdina paraiškoje nurodytas prekes ir paslaugas. Tuo atveju, jei atsakymas būtų teigiamas, ginčijamas sprendimas, remiantis teismų praktika(9), pagal kurią bet kuris apibūdinantysis žymuo yra būtinai neturintis jokio skiriamojo požymio, turėtų būti patvirtintas. Jeigu atsakymas būtų neigiamas, remiantis 2004 m. rugsėjo 16 d. Sprendimu SAT.1 (10), reikėtų patikrinti, ar Apeliacinė taryba nurodė kitus argumentus, leidžiančius nuspręsti, kad žymuo neturi skiriamojo požymio(11) .
15. Taigi Pirmosios instancijos teismas perėjo prie klausimo, ar Apeliacinė taryba įrodė, kad ženklas yra apibūdinamasis. Jis patvirtino Apeliacinės tarybos išvadą(12), kad tikslinę visuomenę sudaro ne tik medicinos specialistai, žinantys savo veiklos srities mokslinius terminus anglų kalba, nesvarbu, kokia yra jų gimtoji kalba, bet ir paprasti vartotojai(13) . Peržiūrėjęs ginčijamą sprendimą, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Apeliacinė taryba neįrodė, jog ženklas apibūdina atitinkamas prekes ir paslaugas(14) .
16. Toliau Pirmosios instancijos teismas svarstė, ar Apeliacinė taryba pateikė kitų argumentų, įrodančių, kad ženklas neturi skiriamojo požymio. Jis priėjo prie išvados, kad Apeliacinė taryba neįrodė, jog ženklas apskritai neleistų tikslinei visuomenei atskirti ieškovės prekių ir paslaugų nuo kitos komercinės kilmės prekių ir paslaugų(15) .
17. Atsižvelgdamas į tai, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Apeliacinė taryba neįrodė, jog prekių ženklo negalima registruoti todėl, kad jis yra apibūdinamasis, taigi atmestinas pagal reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą. Kadangi Apeliacinė taryba nepateikė jokių kitų priežasčių, dėl kurių ji galėtų manyti, kad šis prekių ženklas vis dėlto neturi skiriamojo požymio 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, ji neteisingai nusprendė, jog ženklo negalima registruoti, remiantis 7 straipsnio 1 dalies b punktu. Todėl Pirmosios instancijos teismas panaikino ginčijamą sprendimą(16) .
18. VRDT pateikė apeliacinį skundą dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo, kuriame nurodė penkis apeliacinio skundo pagrindus ir teigė, kad šis sprendimas „pažeidė 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus < ... > ir yra negaliojantis, nes jame nenurodyti tinkami priėmimo motyvai“.
Apeliacijos priimtinumas
19. Prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo tvirtina, kad apeliacinis skundas yra nepriimtinas tiek, kiek jis susijęs su reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktu. Ji teigia, kad Apeliacinė taryba nepriėmė jokio sprendimo, susijusio su šia nuostata, ir atmetė ženklą CELLTECH, remdamasi tik reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktu. Be to, VRDT Pirmosios instancijos teisme neginčijo, jog ženklas neregistruotinas pagal reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą; priešingai, ji nurodė, jog CELLTECH „todėl neturi skiriamojo požymio prekių ir paslaugų atžvilgiu ir negali būti registruojamas pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą “(17) . Dažniausiai beveik visi VRDT apeliaciniai skundai Teisingumo Teismui būna susiję su 7 straipsnio 1 dalies c punktu.
20. Per posėdį paraišką pateikusio asmens advokatas toliau plėtojo šį argumentą. Jis nurodė Teisingumo Teismo praktiką, kurioje nustatyta, kad 7 straipsnio 1 dalyje išvardyti atsisakymo registruoti pagrindai yra nepriklausomi vieni nuo kitų ir privalo būti nagrinėjami atskirai(18) ir kad atsisakymo registruoti pagrindų, numatytų 7 straipsnio 1 dalies b–d punktuose, taikymo sritys akivaizdžiai iš dalies sutampa(19) bei kad žodinis ženklas, kuris yra apibūdinantis prekes ar paslaugas 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, yra būtinai tuo pagrindu neturintis jokio skiriamojo požymio tų pačių prekių ar paslaugų atžvilgiu 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme(20) . Poreikis griežtai atskirti 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus aiškiausiai buvo nagrinėjamas 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendime BioID (21), kuriame Teisingumo Teismas panaikino Pirmosios instancijos teismo sprendimą, nes pastarasis nevisiškai atskyrė šias nuostatas.
21. Paraišką pateikusio asmens advokatas pabrėžė, kad Pirmosios instancijos teismo sprendimas nagrinėjamoje byloje buvo priimtas 2005 m. balandžio 14 d., o Teisingumo Teismo sprendimas BioID
– 2005 m. balandžio 15 dieną. Jis tvirtino, jog „nekyla jokių abejonių, kad jeigu šį apeliacinį skundą (Pirmosios instancijos teismas) nagrinėtų šiandien, tai, užuot nukrypęs į 7 straipsnio 1 dalies c punktą, teismas visą dėmesį skirtų 7 straipsnio 1 dalies b punktui – dar daugiau, jis pabrėžtų „nagrinėjamą prieštaravimą pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą, nes pagal 7 straipsnio 1 dalies c punktą prieštaravimas ženklui nekyla“.
22. Manęs neįtikina nei šis teiginys, nei apskritai argumentas, kad apeliacija yra nepriimtina.
23. Man atrodo, kad sprendime BioID
Teisingumo Teismas paprasčiausiai pritaikė principus, kuriuos jis išdėstė lygiai prieš metus sprendime SAT.1 (22) . Abiem atvejais Teisingumo Teismas panaikino Pirmosios instancijos teismo sprendimus dėl to, kad šis teismas 7 straipsnio 1 dalies b punktą aiškino remdamasis kriterijumi (būtent, kad negali būti registruojami prekių ženklai, kurie gali būti apskritai naudojami prekyboje atitinkamoms prekėms ar paslaugoms žymėti), kuris yra svarbus aiškinant 7 straipsnio 1 dalies c punktą(23) . Todėl aš nemanau, kad teiktina kokia nors reikšmė tam, kada buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas BioID
bei Pirmosios instancijos teismo sprendimas nagrinėjamoje byloje.
24. Kalbant konkrečiai, Teisingumo Teismas panaikino Pirmosios instancijos teismo sprendimą BioID, nes šis teismas savo išvadas grindė tuo, kad prašomam įregistruoti prekių ženklui 7 straipsnio 1 dalies b punktas taikomas daugiausia dėl to, jog šis ženklas galėjo būti apskritai naudojamas prekyboje. Teisingumo Teismas nusprendė, kad šis kriterijus svarbus aiškinant 7 straipsnio 1 dalies c punktą, bet ne tos pačios nuostatos b punktą(24) . O nagrinėjamoje byloje Apeliacinė taryba nesirėmė kriterijumi dėl galimo naudojimo prekyboje apskritai.
25. Mano nuomone, svarbiau yra tai, kad Teisingumo Teismo sprendimas SAT.1
buvo priimtas vėliau nei ginčijamas sprendimas, bet anksčiau nei Pirmosios instancijos teismo sprendimas nagrinėjamoje byloje. Pirmosios instancijos teismas peržiūrėjo ginčijamą sprendimą, atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo sprendimą SAT.1 . Šiame sprendime Teisingumo Teismas nustatė, kad jeigu VRDT nusprendžia, jog prekių ženklas, kuris nepažeidžia 7 straipsnio 1 dalies c punkto (nes nėra visiškai apibūdinamasis), vis dėlto neturi skiriamojo požymio 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, ji turi nurodyti priežastis, dėl kurių mano, kad šis prekių ženklas neturi skiriamojo požymio(25) .
26. Nagrinėjamoje byloje taikydamas šią išvadą, Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime iš esmės nustatė, jog žymuo CELLTECH neturi skiriamojo požymio 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, nes atitinkama visuomenė jį supras kaip atitinkamų prekių ir paslaugų rūšį apibūdinantį terminą(26) . Todėl Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar Apeliacinė taryba įrodė, jog žymuo apibūdina šias prekes ir paslaugas(27) .
27. Ginčijamas sprendimas yra grindžiamas Apeliacinės tarybos išvada, kad pirmiausia atitinkamas vartotojas ženklą supras kaip nurodantį prekių ir paslaugų, kurios juo žymimos, rūšį (t. y. kaip vien apibūdinamąjį)(28) . Atsižvelgdama į tai, Apeliacinė taryba nusprendė, kad pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą ženklo registruoti negalima. Ji taip pat galėjo (ir, matyt, turėjo) nuspręsti, kad registruoti negalima pagal 7 straipsnio 1 dalies c punktą(29) . Per posėdį paraišką pateikusio asmens advokatas pripažino, kad gali būti, jog tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas turėjo susilaikyti nuo 7 straipsnio 1 dalies c punkto vertinimo. Tačiau tiek Apeliacinė taryba, tiek ekspertė faktiškai vertino tik apibūdinamąjį požymį. Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią žodinis ženklas, kuris yra apibūdinantis prekes ar paslaugas 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, yra būtinai tuo pagrindu neturintis jokio skiriamojo požymio tų pačių prekių ar paslaugų atžvilgiu 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme(30), tai, kad Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo 7 straipsnio 1 dalies c punktą, nėra nelogiška arba nederama. Netgi laikantis nuomonės, kad Pirmosios instancijos teismas turėjo nenagrinėti 7 straipsnio 1 dalies c punkto, pirmiausia kyla klausimas ne dėl apeliacijos priimtinumo, o dėl to, ar šio teismo sprendimas yra teisingas (kurio, darytina prielaida, paraišką pateikęs asmuo akivaizdžiai nenorėtų ginčyti).
28. Kad ir kaip būtų, Pirmosios instancijos teismas savo sprendimo 27–40 punktuose nagrinėja Apeliacinės tarybos išvadas, ar žymuo CELLTECH yra apibūdinamasis. 41 punkte jis nusprendė, jog „Apeliacinė taryba neįrodė, kad žodinis žymuo CELLTECH apibūdina paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytas prekes ir paslaugas“. O Pirmosios instancijos teismas nagrinėjimui, „ar Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime pateikė kitų argumentų, įrodančių, kad nagrinėjamas žodinis žymuo neturi skiriamojo požymio“ (7 straipsnio 1 dalies b punktas), skyrė tik du punktus (43 ir 44 punktai)(31) . Galiausiai sprendimo 45 punkte pateikiama bendra Pirmosios instancijos teismo išvada, jog „Apeliacinė taryba neįrodė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas atitinka < ... > 7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytus atmetimo pagrindus“.
29. Todėl manau, kad būtų nepagrįsta atmesti apeliaciją kaip nepriimtiną dėl tos priežasties, kad joje abejojama, ar Pirmosios instancijos teismas teisingai įvertino apibūdinamąjį požymį. Jeigu apeliacija būtų atmesta dėl šios priežasties, tai reikštų, kad VDRT negalėtų ginčyti sprendimo, remdamasi paties sprendimo pagrindais.
30. Atsižvelgdama į tai, manau, kad apeliacija yra priimtina.
Apeliacijos pagrindai
31. VRDT nurodo penkis konkrečius apeliacijos pagrindus. Manau, kad šiuos pagrindus būtų naudinga vertinti tokia tvarka, kokia sprendime pateikti punktai, su kuriais šie pagrindai yra susiję.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo 35–37 punktai: pirmasis ir (iš dalies) antrasis apeliacijos pagrindai
32. Pirmasis apeliacijos pagrindas yra susijęs su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 36 ir 37 punktais, o antrasis iš dalies – su 35 punktu. Akivaizdu, kad 35–37 punktai yra savarankiški, tarpusavyje susiję teiginiai. Todėl būtų nenatūralu juos išskirti. Atsižvelgiant į tai, pirmąjį ir antrąjį(32) apeliacijos pagrindus nagrinėsiu kartu.
33. Kadangi 35–37 punktai išplaukia iš 32–34 punktų, o 34 punkte daroma nuoroda į ginčijamo sprendimo 12 punktą, patogu pradėti būtent nuo šio Apeliacinės tarybos vertinimo punkto:
„Tarybos nuomone, junginį CELLTECH atitinkamas vartotojas gali iš karto ir nedviprasmiškai suprasti kaip terminą, žymintį ląstelinės technologijos sričiai priklausančią veiklą bei vykdant tokią veiklą naudojamas arba jos metu pagamintas prekes, aparatus ir įrangą. Todėl Taryba mano, kad ryšys tarp prekių ir ženklo nėra pakankamai netiesioginis, kad prekių ženklui būtų pripažintas minimalus (reglamento) 7 straipsnio 1 dalies b punkte reikalaujamas būdingo skiriamojo požymio laipsnis.“
34. Pirmosios instancijos teismo sprendimo 32–37 punktuose nustatyta:
„32. < ... > CELLTECH sudarytas iš dviejų anglų kalbos daiktavardžių, kurių antrasis yra žodžio trumpinys. Dėl elemento „cell“ akivaizdu, kad biologijos srityje jis nurodo patį mažiausią organizmo vienetą, galintį funkcionuoti savarankiškai. Elementas „tech“ yra įprastas žodžio „technology“ (technologija) trumpinys ir jis nepažeidžia anglų kalbos leksikos taisyklių (šiuo klausimu žr. sprendimo SAT.1 31 punktą).
33. Taigi konstatuotina, kad bent jau viena iš žodinio ženklo CELLTECH reikšmių yra „cell technology“. (Pataisytas vertimas)
34. Dėl egzistuojančio ryšio tarp žodinio žymens CELLTECH ir atitinkamų prekių bei paslaugų kilmės Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo 12 punkte nurodė, kad šis terminas žymi ląstelinės technologijos srities veiklą bei vykdant tokią veiklą naudojamas arba jos metu pagamintas prekes, aparatus ir įrangą.
35. Taip pat reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba įrodė, kad žodinis žymuo CELLTECH, suprantamas kaip „cell technology“, yra apibūdinamasis atitinkamų prekių ir paslaugų, priklausančių farmacijos sričiai, požymis.
36. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nei Apeliacinė taryba, nei VRDT nepateikė mokslinės ląstelinės technologijos reikšmės. Iš tikrųjų VRDT atsiliepimo į ieškinį priede pateikė tik ištrauką iš Collins English Dictionar “, paaiškinančią terminų „cell“ ir „tech“ apibrėžimus.
37. Tačiau nei Apeliacinė taryba, nei VRDT nepaaiškino, kaip šie terminai pateikia informaciją apie paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ir paslaugų paskirtį ir rūšį, ypač būdą, kuriuo šios prekės bei paslaugos būtų naudojamos ląstelinėje technologijoje ar kaip šios veiklos metu jos pagaminamos.“
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas (35 punktas)
35. Antruoju apeliacijos pagrindu VRDT teigia, kad nagrinėdamas, ar žodis CELLTECH yra sudarytas tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami atitinkamų prekių arba paslaugų savybėms žymėti, Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą, nes neatsižvelgė į savarankiškas žodžių „cell“ ir „tech“ reikšmes. Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo tik žymens CELLTECH arba apskritai „cell technology“ reikšmę. Todėl jis buvo neteisus neatsižvelgdamas į principą, kad vien elementų, iš kurių kiekvienas yra apibūdinantis atitinkamas prekes arba paslaugas, junginys, nedarant neįprastų sintaksės ar semantinių pakeitimų, išlieka apibūdinamasis šių prekių arba paslaugų atžvilgiu reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme.
36. Prekių ženklas CELLTECH yra sudarytas iš aprašomojo žodžio („cell“) ir kito aprašomojo žodžio įprasto trumpinio („tech“).
37. Akivaizdu, kad norint ženklą, sudarytą iš naujadaro, gauto sujungus elementus, pripažinti esant aprašomąjį reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto (kuris sutampa su direktyvos(33) 3 straipsnio 1 dalies c punktu) prasme, nepakanka, kad kiekviena jo sudėtinė dalis būtų pripažinta aprašomoji: pats žodis turi būti pripažintas esantis toks(34) .
38. Reikia pripažinti, kad paprastai
vien elementų, iš kurių kiekvienas yra apibūdinantis atitinkamas prekes arba paslaugas, junginys yra apibūdinantis šias prekes arba paslaugas pirmiau minėtų nuostatų prasme net tuomet, kai junginys yra naujadaras. Paprasčiausiai sujungus šiuos elementus, nedarant neįprastų, ypač sintaksės ar semantinių pakeitimų, paprastai gaunamas tik prekių ženklas, sudarytas iš žymenų ar nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami atitinkamų prekių arba paslaugų savybėms žymėti(35) .
39. Tačiau Teisingumo Teismas paaiškino, kad jeigu šis junginys sukuria pakankamai skirtingą įspūdį nei tas, kurį sukuria paprastas atskirų dalių derinys, būtent kai tarp paties naujadaro ir paprasčiausios jo dalių visumos yra pastebimas skirtumas, gautas rezultatas gali ir nebūti apibūdinamojo pobūdžio teisės aktų prasme(36) .
40. Taigi akivaizdu, kad lemiamą vaidmenį turi bendras prekių ženklo sukuriamas įspūdis. Vargu ar tai stebina. Teisingumo Teismas pabrėžė savo pirmajame sprendime dėl Prekių ženklų direktyvos (vertinta „galimybė supainioti“ panašius prekių ženklus direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, tačiau sutariama(37), kad ši išvada yra aktuali ir platesne prasme), kad „paprastas vartotojas paprastai suvokia prekių ženklą kaip visumą ir nenagrinėja jo įvairių dalių“.(38)
41. Todėl aš pritariu prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui, kad Pirmosios instancijos teismas teisingai nagrinėjo, ar visas ženklas CELLTECH yra apibūdinamojo pobūdžio.
42. Atsižvelgdama į tai, aš atmetu antrąjį apeliacijos pagrindą tiek, kiek jis yra susijęs su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 35 punktu.
Pirmasis apeliacijos pagrindas: 36 ir 37 punktai
43. Pirmuoju apeliacijos pagrindu VRDT teigia, kad, nors Pirmosios instancijos teismas ir pripažino, jog „bent jau viena iš žodinio ženklo CELLTECH reikšmių yra „cell technology“ (ląstelinė technologija)“(39), jis padarė teisės klaidą, reikalaudamas, kad, atsisakydama registruoti CELLTECH tuo pagrindu, jog jis yra apibūdinamasis, Apeliacinė taryba pateiktų „mokslinę „ląstelinės technologijos“ reikšmę“ (36 punktas) ir ypač kad paaiškintų, „kaip šie terminai pateikia informaciją apie paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ir paslaugų paskirtį ir rūšį, ypač būdą, kuriuo šios prekės ir paslaugos būtų naudojamos ląstelinėje technologijoje ar kaip šios veiklos metu jos pagaminamos“ (37 punktas).
44. VRDT pripažįsta, kad, norėdama pateisinti atsisakymą įregistruoti pagal 7 straipsnio 1 dalies c punktą, ji turi pateikti tinkamas priežastis, o ne vien tik nurodyti, jog terminas yra apibūdinamasis. Tačiau ji nemano, kad privalo pateikti mokslinį paaiškinimą.
45. Prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo teigia, kad bendra logika reikalauja, jog Apeliacinė taryba, prieš atmesdama prašomą įregistruoti prekių ženklą kaip apibūdinamąjį, paaiškintų „cell technology“ reikšmę. Jeigu teigiama, kad terminas yra apibūdinamasis, turi būti paaiškinama, ką jis apibūdina. Paraišką pateikęs asmuo pripažįsta, kad VRDT neprivalo kiekvienu atveju pateikti reikšmės įrodymų. Tačiau jeigu pripažįstama, kad žodžių junginys yra aprašomojo pobūdžio (o tai reikštų, jog jis negali būti registruojamas pagal 7 straipsnio 1 dalies c punktą), ir jo reikšmė nėra įprasta, turėtų būti pateikiama įrodymų, kaip šis junginys vartojamas kam nors apibūdinti.
46. Mano nuomone, akivaizdu, kad Pirmosios instancijos teismo sprendimo 37 punkte sprendžiama dėl ginčijamo sprendimo 12 punkto.
47. Norint nustatyti, ar Pirmosios instancijos teismas klydo kritiškai vertindamas Apeliacinę tarybą ir VRDT už tai, kad šios nepateikė „mokslinės „ląstelinės technologijos“ reikšmės“ ir nepaaiškino, „kaip šie terminai pateikia informaciją apie < ... > būdą, kuriuo (atitinkamos) prekės ir paslaugos būtų naudojamos ląstelinėje technologijoje ar kaip šios veiklos metu jos pagaminamos“, būtina apsvarstyti, kokia yra prekių ženklų institucijos pareigos motyvuoti, kai ji atsisako registruoti prekių ženklą, apimtis.
48. Reglamento 73 straipsnyje reikalaujama, kad VRDT sprendimuose būtų nurodomi juos pagrindžiantys motyvai. Teisingumo Teismas nustatė, kad šios pareigos apimtis sutampa su pareigos, kylančios pagal EB 253 straipsnį, apimtimi. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką EB 253 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atspindėti atitinkamą priemonę priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų žinoti priemonės priėmimo priežastis ir kad kompetentingas Bendrijos teismas galėtų vykdyti teisminę kontrolę. Motyvuojant nereikalaujama išvardyti visų reikšmingų faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar motyvavimas tenkina EB 253 straipsnio reikalavimus, reikia vertinti, atsižvelgiant ne tik į priemonės formuluotę, bet ir į jos kontekstą bei atitinkamą klausimą reglamentuojančių teisės normų visumą(40) .
49. Taikydamas šiuos principus, Teisingumo Teismas nusprendė, kad sprendime, kuriame atsisakoma registruoti prekių ženklą, VRDT turi pateikti „išsamius ir tikslius motyvus“(41) . Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad tokiame sprendime motyvai gali būti išdėstomi glaustai, su sąlyga, jog toks motyvavimas leidžia paraišką pateikusiam asmeniui sužinoti paraiškos dėl įregistravimo atmetimo priežastis ir veiksmingai užginčyti sprendimą(42) .
50. Šis reikalavimas nurodomas Teisingumo Teismo praktikoje, kurioje reikalaujama kiekvieno sprendimo, kuriuo nacionalinė prekių ženklų institucija atsisako suteikti Bendrijos teisėje pripažintą teisę, teisminės peržiūros teisės. Kadangi atliekant veiksmingą teisminę kontrolę privaloma peržiūrėti ginčijamo sprendimo priežasčių teisėtumą, reikalaujama, kad nacionalinė prekių ženklų institucija pateiktų sprendimo, kuriuo atsisakoma įregistruoti prekių ženklą, priežastis. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, ku rią jis taip pat taiko prekių ženklų srityje, motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti atitinkamą priemonę priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų žinoti priemonės priėmimo priežastis ir kad kompetentingas teismas galėtų vykdyti teisminę kontrolę(43) .
51. Kai prašomą įregistruoti žodinį ženklą sudarytų ne tik nedviprasmiškas tam tikrų prekių ar paslaugų apibūdinimas reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, taigi jis nebūtų akivaizdžiai apibūdinamasis, paprasčiausias VRDT teiginys, jog šis prekių ženklas yra apibūdinamasis, aiškiai neatitiktų šio reikalavimo. Todėl Teisingumo Teismas sprendime SAT.1
panaikino VRDT sprendimą remdamasis, inter alia, tuo, kad VRDT „ginčijamame sprendime tiesiog nurodė, jog elementai „SAT“ ir „2“ yra aprašomojo pobūdžio, < ... > ir nenurodė, kodėl terminas „SAT.2“, kaip visuma, neleistų atskirti apeliantės paslaugų nuo kitų įmonių paslaugų“(44) .
52. Aš manau, kad, norėdama įvykdyti pareigą motyvuoti, kai atsisakoma registruoti prekių ženklą, VRDT turi trumpai nurodyti, kaip ji supranta terminą, kurį prašoma įregistruoti. Nagrinėjamoje byloje Pirmosios instancijos teismas VRDT nustatė kur kas griežtesnę pareigą, reikalaudamas, kad Apeliacinė taryba, atsisakydama registruoti CELLTECH tuo pagrindu, jog jis yra apibūdinamasis, pateiktų „mokslinę „ląstelinės technologijos“ reikšmę“ (36 punktas) ir ypač kad paaiškintų, „kaip šie terminai („cell“ ir „tech“) pateikia informaciją apie paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ir paslaugų paskirtį ir rūšį, ypač būdą, kuriuo šios prekės ir paslaugos būtų naudojamos ląstelinėje technologijoje ar kaip šios veiklos metu jos pagaminamos“ (37 punktas).
53. Todėl aš manau, kad pirmasis VRDT apeliacijos pagrindas yra pagrįstas.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo 39 punktas: trečiasis apeliacijos pagrindas
54. Trečiasis apeliacijos pagrindas yra susijęs su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 39 punktu, kuris turi būti aiškinamas kartu su 38 punktu:
„38. Taigi prekės ir paslaugos, nurodytos paraiškoje įregistruoti prekių ženklą, iš esmės yra farmacijos prekės ir paslaugos ir dėl to yra susijusios su iš ląstelių sudarytais organizmais. Vis dėlto Apeliacinė taryba neįrodė, kad atitinkama visuomenė iš karto ir be jokių apmastymų nustatys konkretų ryšį tarp atitinkamų farmacijos prekių bei paslaugų ir žodinio žymens CELLTECH prasmės (šiuo klausimu žr. Pirmosios instancijos teismo 2001 m. birželio 7 d. sprendimo DKV prieš VRDT (EuroHealth), T‑359/99, Rink. p. II‑1645, 35 punktą).
39. Be to, net manant, kad atitinkamos prekės ir paslaugos galėtų būti naudojamos ląstelinėje technologijoje, to nepakaktų nuspręsti, kad žodinis ženklas CELLTECH apibūdina šių prekių ir paslaugų paskirtį. Iš tikrųjų toks naudojimas daugiausia galėtų būti viena iš naudojimo sričių, bet ne techninė paskirtis (minėto sprendimo CARCARD
40 punktas).“
55. VRDT teigia, kad Pirmosios instancijos teismo teiginys jog, siekiant nustatyti prekių ženklo skiriamųjų požymių buvimą arba nebuvimą, reikia apibūdinti prekių ir paslaugų „paskirtį“, teisės požiūriu yra klaidingas. Nors Pirmosios instancijos teismas ir pripažino, kad „ląstelinė technologija“ yra atitinkamų prekių ir paslaugų „naudojimo sritis“, jis neteisingai nusprendė, kad tokio „naudojimo srities“ aprašymo nepakaktų įrodyti, jog žymuo CELLTECH yra apibūdinamasis ir todėl neturi skiriamųjų požymių.
56. Konkrečiau kalbant, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą dėl to, kad laikėsi nuomonės, jog prekės ir paslaugos naudojamos „ląstelinėje technologijoje“ ne dėl šioms prekėms ir paslaugoms būdingos paskirties, bet tai yra tik viena iš sričių, kur jos gali būti taikomos arba „naudojamos“. Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog tokia „naudojimo sritis“ nepatenka į 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį. Taip Pirmosios instancijos teismas atskyrė vienas prekių ir paslaugų savybes, pavyzdžiui, „tikslas“ arba „techninė paskirtis“, kurių apibūdinimas patenka į 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, nuo kitų savybių, pavyzdžiui, „naudojimo sritis“, kurių apibūdinimas nepagrindžia 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo.
57. Prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo teigia, kad Pirmosios instancijos teismas paprasčiausiai norėjo pasakyti, jog Apeliacinė taryba nenustatė, kad terminas CELLTECH, net jeigu tartume, kad jis reiškia ląstelinę technologiją, iš karto ir nedviprasmiškai būtų suprastas kaip apibūdinantis atitinkamų prekių arba paslaugų savybes.
58. Aš manau, kad tam tikri veiksniai patvirtina, jog savybės, kurios patenka į 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį ir kurių buvimas (be kita ko) leistų nustatyti apibūdinamąjį pobūdį ir automatiškai atsisakyti registruoti prekių ženklą, turi būti aiškinamos plačiai.
59. Pirma, pačios nuostatos formuluotė akivaizdžiai pateikia labiau nebaigtinį nei baigtinį sąrašą, drausdama registruoti „prekių ženklus, sudarytus tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms“. Tokį aiškinimą patvirtina formuluotė „kurie < ... > gali
būti naudojami“(45), ilgas savybių, kurių dauguma yra bendrojo, o ne konkretaus pobūdžio, sąrašas ir bendra formuluotė „kitos savybės“.
60. Antra, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punktu, taigi tai taikoma ir reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktui(46), siekiama viešojo intereso tikslo, o būtent kad prekes ir paslaugas, kurioms prašoma registracijos, apibūdinančius žymenis ar nuorodas, įskaitant kolektyvinius prekių ženklus arba sudėtinių bei grafinių prekių ženklų dalis, visi galėtų laisvai naudoti. Todėl šios nuostatos draudžia suteikti išimtinę teisę šiuos žymenis ar nuorodas naudoti vienintelei įmonei dėl to, kad jie buvo įregistruoti kaip prekių ženklai(47) . Jas pagrindžiantis viešasis interesas reiškia, kad prekių ženklas, sudarytas tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekių ar paslaugų savybėms šių nuostatų prasme žymėti, turi būti neregistruojami ir palikti naudotis visiems(48) . Jei ši nuostata aiškinama remiantis viešuoju interesu, neabejotinai darytina išvada, kad atitinkamų prekių ir paslaugų galima „funkcinė paskirtis“ arba „naudojimo sritis“ turi būti laikomos tokiais žymenimis arba nuorodomis.
61. Teisingumo Teismas šiam viešajam interesui visuomet teikdavo svarbią reikšmę ir dėl to direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punktą jis aiškina plačiai. Taigi visai neseniai jis konstatavo, kad šią nuostatą pagrindžiantis viešasis interesas reikalauja, jog visi žymenys arba nuorodos, kurie gali būti naudojami paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytų prekių ar paslaugų savybėms žymėti, turi būti palikti laisvai naudotis visoms įmonėms, kad šios galėtų apibūdinti tokias pačias savo prekių savybes. Nėra būtina, kad prekių ženklą sudarantys žymenys ir nuorodos pateikiant paraišką įregistruoti būtų realiai naudojami paraiškoje nurodytoms prekėms ar paslaugoms arba jų savybėms žymėti; pakanka, kad šie žymenys ir nuorodos galėtų būti naudojami tokiems tikslams. Todėl turi būti atsisakoma registruoti žodinį ženklą pagal 3 straipsnio 1 dalies c punktą, jei bent viena jo galima reikšmė nusako atitinkamų prekių ar paslaugų savybę. Be to, nėra svarbu, ar prekių arba paslaugų savybės, kurias gali apibūdinti šis žodis, yra komerciškai svarbios, ar tik šalutinės. Nedaroma jokio skirtumo dėl to, kokios yra tos savybės, kurias gali apibūdinti prekių ženklą sudarantys žymenys ar nuorodos. Tiksliau tariant, atsižvelgiant į viešąjį interesą, kuriuo grindžiamas 3 straipsnio 1 dalies c punktas, kiekvienai įmonei turi būti suteikta galimybė laisvai naudoti šiuos žymenis ir nuorodas bet kokioms savo prekių savybėms apibūdinti, neatsižvelgiant į tai, ar šios savybės yra komerciškai reikšmingos(49) .
62. Mano nuomone, visi pirmiau išdėstyti svarstymai pagrindžia platų sąvokos „savybės“, kurios patenka į reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto arba direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, išaiškinimą.
63. Savo išvadai, kad prekės arba paslaugos „naudojimo sritis“ nėra tokia „savybė“, pagrįsti Pirmosios instancijos teismas savo sprendimo nagrinėjamoje byloje 39 punkte nurodė 2002 m. kovo 20 d. Sprendimą DaimlerChrysler prieš VRDT (CARCARD) (50) . Pirmosios instancijos teismas šiame sprendime konstatavo:
„atrodo, kad žodis CARCARD negalėtų nurodyti 9 klasei priklausančių prekių, išvardytų kategorijose „stacionarūs ir kilnojamieji duomenų dorojimo įrenginiai; duomenų laikmenų programos duomenims ir (arba) tekstui ir (arba) atvaizdams apdoroti“, savybių. Be to, vėlgi, net jeigu prekės galėtų būti naudojamos tokiu būdu, kuris būtų susijęs su kortomis ir automobiliais, to nepakanka, norint padaryti išvadą, kad CARCARD galėtų apibūdinti numatytą prekių naudojimą. Toks prekių naudojimas daugiausia yra viena iš daugelio naudojimo sričių, tačiau ne techninė paskirtis.“
64. Manęs neįtikina teiginys, akivaizdžiai išplaukiantis iš šio sprendimo, kad prekių, kurias žymėtų prašomas įregistruoti prekių ženklas, naudojimo sritis nėra šių prekių savybė 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme. Įdomu yra tai, kad Pirmosios instancijos teismas vieninteliame paskesniame sprendime, kuriame šis punktas buvo cituojamas, siekė nuo jo atsiriboti(51) .
65. Dėl pirmiau išvardytų priežasčių aš manau, kad nagrinėjamoje byloje Pirmosios instancijos teismas suklydo, atskirdamas vienas prekių ir paslaugų savybes, kaip antai „tikslas“ arba „techninė paskirtis“, kurių apibūdinimas patenka į 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, nuo kitų savybių, pavyzdžiui, „naudojimo sritis“, kurių apibūdinimas nepagrindžia 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo. Todėl aš manau, kad trečiasis apeliacijos pagrindas turėtų būti pripažintas pagrįstas.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo 40 punktas: ketvirtasis ir penktasis apeliacijos pagrindai
66. Ketvirtasis ir penktasis apeliacijos pagrindai yra susiję su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 40 punktu:
„Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Apeliacinė taryba neįrodė, jog terminas „celltech“, nurodytas kaip reiškiantis ląstelinę technologiją, iš karto ir nedviprasmiškai gali būti suprastas kaip terminas, žymintis ląstelinei technologijos sričiai priklausančią veiklą bei vykdant tokią veiklą naudojamas arba jos metu pagamintas prekes, aparatus ir įrangą. Ji taip pat nenustatė, kad tikslinė visuomenė jį supras tik kaip žymeniu pažymėtų prekių ir paslaugų rūšies nuorodą.“
Ketvirtasis apeliacijos pagrindas
67. Mano nuomone, ketvirtasis apeliacijos pagrindas yra sunkiai suprantamas. VRDT teigia, kad Pirmosios instancijos teismas neteisingai nustatė, jog i) gamybos proceso ar atitinkamų prekių ir paslaugų teikimo aprašymas nepatenka į reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto reguliuojamą sritį; kad Pirmosios instancijos teismas ii) pažeidė šią nuostatą, atmesdamas teiginį, jog „ląstelinė technologija“ apibūdina atitinkamų prekių mokslinį gamybos procesą ar paslaugų teikimą; kad iii) jis neapsvarstė, ar, kaip konstatavo Apeliacinė taryba, CELLTECH arba „cell technology“ bus suprastas „kaip terminas, žymintis ląstelinės technologijos sričiai priklausančią veiklą bei vykdant tokią veiklą < ... > pagamintas
prekes, aparatus ir įrangą“(52) ; kad iv) nepatikrino, ar CELLTECH arba „cell technology“ pakankamai tiksliai ir tiesiogiai apibūdina atitinkamų prekių gamybos procesą ir paslaugų teikimą, ir kad v) neteisingai atmetė tai, jog atitinkamų prekių ir paslaugų gavimo mokslinis metodas yra „apibūdinamojo pobūdžio“ 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme.
68. Tačiau man atrodo, kad savo sprendimo 40 punkte Pirmosios instancijos teismas nenusprendė nieko panašaus. Jis tiesiog priėjo prie išvados, jog Apeliacinė taryba neįrodė, kad terminas CELLTECH „iš karto ir nedviprasmiškai gali būti suprastas kaip terminas, žymintis ląstelinei technologijos sričiai priklausančią veiklą bei vykdant tokią veiklą naudojamas arba jos metu pagamintas prekes, aparatus ir įrangą“. Man kyla abejonių dėl tokio Pirmosios instancijos teismo teiginio, kuris iš esmės yra pateiktas peržiūrint Apeliacinės tarybos atliktą faktinių aplinkybių vertinimą(53) . Tačiau aš nežinau, kaip šis Pirmosios instancijos teismo teiginys galėtų būti ginčijamas VRDT pateiktos apeliacijos pagrindu.
69. Atsižvelgiant į tai, aš atmetu ketvirtąjį apeliacijos pagrindą kaip nepagrįstą.
Penktasis apeliacijos pagrindas
70. VRDT penktuoju apeliacijos pagrindu teigia, jog sprendimas yra negaliojantis dėl to, kad jame nepateikti motyvai, kurie leistų VRDT ir trečiosioms šalims suprasti, kodėl „CELLTECH“ arba „cell technology“ neapibūdina savybės, nurodančios atitinkamų prekių ir paslaugų gavimo mokslinį metodą.
71. Pirmosios instancijos teismo sprendimo 40 punktas yra suformuluotas kaip išvada, padaryta remiantis šio teismo samprotavimais (pradedama žodžiais „Iš pirmiau išdėstytų samprotavimų matyti“, kurie akivaizdžiai nurodo 36–39 punktus). Jis tvirtina, kad „Apeliacinė taryba neįrodė, jog terminas „celltech“ < ... > iš karto ir nedviprasmiškai gali būti suprastas < ... > “ ir t. t. Mano nuomone, šiame teiginyje nagrinėjamas Apeliacinės tarybos atliktas vertinimas. Kaip jau nurodžiau, aš nesu įsitikinusi, kad Pirmosios instancijos teismas buvo kompetentingas ginčyti šį vertinimą. Tačiau šios nuomonės nebuvo laikytasi. Kad ir kaip būtų, kaip teigia prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo, Pirmosios instancijos teismas pateikė priežastis, pagrindžiančias 40 punkte padarytą išvadą (36–39 punktai). Todėl aš manau, kad penktasis apeliacijos pagrindas turėtų būti atmestas kaip nepagrįstas.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo 43 punktas: antrasis apeliacijos pagrindas (iš dalies)
72. Antrojo apeliacijos pagrindo antroji dalis yra susijusi su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 43 punktu, kuris turi būti vertinamas, atsižvelgiant į kontekstą:
„41. Todėl(54) konstatuotina, kad Apeliacinė taryba neįrodė, jog žodinis žymuo CELLTECH apibūdina paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytas prekes ir paslaugas.
42. Reikia išsiaiškinti, ar Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime pateikė kitų argumentų, įrodančių, kad nagrinėjamas žodinis žymuo neturi skiriamojo požymio.
43. Šiuo klausimu primintina, kad, kalbant apie iš žodžių sudarytą prekių ženklą, galimas skiriamasis požymis gali būti nagrinėjamas iš dalies kiekvienam iš terminų ar sudedamųjų dalių atskirai, tačiau bet kuriuo atveju turi priklausyti nuo visumos, kurią jie sudaro, nagrinėjimo. Vien aplinkybė, kad kiekvienas iš šių elementų atskirai neturi skiriamojo požymio, nereiškia, kad jo negali turėti jų junginys (žr. šiuo klausimu sprendimo SAT.1
28 punktą).“
73. VRDT teigia, kad 43 punktas ir jame pateikta nuoroda į Sprendimą SAT.1 (55) yra neteisingi. Ji ginčija, kad Teisingumo Teismo sprendimas šioje byloje, kuriuo remiasi Pirmosios instancijos teismas, yra susijęs su apibūdinamojo elemento ir elemento, neturinčio skiriamojo požymio, junginiu, kuris pats neapibūdina atitinkamų prekių ir paslaugų. Todėl šis sprendimas nėra aktualus nagrinėjamoje byloje, kurioje nagrinėjamas dviejų apibūdinančiųjų elementų junginys.
74. Aš manau, kad iš tiesų sprendimas SAT.1
yra reikšmingas tam teiginiui, kuriam pagrįsti yra cituojamas. Tačiau akivaizdu(56), kad Pirmosios instancijos teismas sprendimo 43 punkte svarsto, ar Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime pateikė kitų argumentų, įrodančių, kad nagrinėjamas žodinis ženklas neturi skiriamojo požymio. Pirmosios instancijos teismas jau buvo padaręs išvadą, ar prekių ženklas yra apibūdinamasis(57) . Todėl šiame kontekste nuoroda į sprendimą SAT.1
buvo aiškiai tinkama.
75. Todėl aš manau, kad antrasis apeliacijos pagrindas turėtų būti atmestas kaip nepagrįstas tiek, kiek jis yra susijęs su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 43 punktu.
Išvada dėl apeliacijos
76. Dėl pirmiau pateiktų priežasčių aš manau, kad Pirmosios instancijos teismo sprendimas turėtų būti panaikintas. Pirma, reikalaudamas, kad Apeliacinė taryba, atsisakydama registruoti CELLTECH tuo pagrindu, jog jis yra apibūdinamasis, pateiktų „mokslinę ląstelinės technologijos reikšmę“ (sprendimo 36 punktas) ir ypač kad paaiškintų, „kaip šie terminai pateikia informaciją apie paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ir paslaugų paskirtį bei rūšį, ypač būdą, kuriuo šios prekės ir paslaugos būtų naudojamos ląstelinėje technologijoje ar kaip šios veiklos metu jos pagaminamos“ (sprendimo 37 punktas), Pirmosios instancijos teismas nustatė kur kas griežtesnę pareigą nei reikalaujama reglamento 73 straipsnyje. Antra, konstatuodamas (sprendimo 39 punktas), kad prekių ar paslaugų „naudojimo srities“ apibūdinimas nenusako šių prekių ar paslaugų „savybės“ reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, Pirmosios instancijos teismas neteisingai išaiškino šią nuostatą.
Ieškinio pirmojoje instancijoje esmė
77. Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnyje nustatyta, kad, jeigu Pirmosios instancijos teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti. Taip yra ir nagrinėjamu atveju.
78. Prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo savo ieškinyje dėl ginčijamo sprendimo tvirtina, kad Apeliacinė taryba neteisingai įvertino reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto reikalavimus dėl skiriamojo požymio ir kad dėl šios priežasties ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas visas arba, nepatenkinus šio reikalavimo, iš dalies(58) .
79. Iš esmės paraišką pateikęs asmuo tvirtina, kad Apeliacinė taryba padarė klaidą bendrai vertindama prekių ženklą.
80. Atitinkamuose ginčijamo sprendimo punktuose Apeliacinė taryba, pirmiausia pažymėjusi, kad prekių ženklas turėtų būti vertinamas kaip visuma, vėliau nustatė, kad anglų kalbos žodžio „cell“ ir angliško trumpinio „tech“, kurie abu atskirai neturi jokių skiriamųjų požymių, junginys yra tik jį sudarančių dalių visuma, nes sujungus šias dalis neatsirado joks skiriamasis požymis(59) .
81. Manau, kad šis teiginys teisingai atspindi Teisingumo Teismo praktiką. Akivaizdu, kad nors sudėtinio prekių ženklo elementų skiriamieji požymiai gali būti reikšmingi vertinant prekių ženklo, kaip visumos, skiriamąjį požymį, toks vertinimas vis tiek turi būti pagrįstas tuo, kaip atitinkama visuomenė bendrai suvoks šį prekių ženklą(60) .
82. Sprendime BioID
Teisingumo Teismas patvirtino Pirmosios instancijos teismo nuomonę, kad kai neaišku, ar yra konkrečių duomenų, pavyzdžiui, skirtingų elementų sujungimo būdas, kuris parodo, jog sudėtinis prekių ženklas, kaip visuma, yra daugiau nei vien jį sudarančių dalių visuma, toks prekių ženklas neturi skiriamojo požymio(61) . Panašiai sprendime SAT.1
Teisingumo Teismas siūlė, kad vertinant, ar skiriamąjį požymį turi prekių ženklas, sudarytas iš skiriamojo požymio neturinčių elementų, būtina atsižvelgti į fantazijos elementą(62), ir taip patvirtino požiūrį, kad norint du skiriamojo požymio neturinčius elementus sujungti į skiriamąjį požymį turintį vienetą, reikia kažko papildomo.
83. Be to, šis požiūris atitinka analogiška laikytiną Teisingumo Teismo praktiką, kurioje buvo vertinamas sudėtinio žodinio ženklo, sudaryto tik iš apibūdinamojo požymio neturinčių elementų, apibūdinamasis pobūdis(63) . Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks prekių ženklas negali būti apibūdinamasis, jeigu jis sukuria įspūdį, pakankamai skirtingą nei tas, kurį sukuria paprastas jį sudarančių elementų derinys . Tarp prekių ženklo ir jo dalių visumos
turi būti pastebimas skirtumas, kuris reiškia, kad dėl neįprasto junginio pobūdžio
prekių ženklas suteikia prekėms ar paslaugoms įspūdį, pakankamai skirtingą nei tas, kurį sukuria tik jį sudarančių elementų reikšmių derinys (64) .
84. Nagrinėjamoje byloje Apeliacinė taryba, nustačiusi, kad paraiškoje nurodytos prekės ir paslaugos skirtos vartotojams‑specialistams ir vartotojams‑ne specialistams(65), konstatavo, kad, „Tarybos nuomone, junginį CELLTECH atitinkamas vartotojas iš karto ir nedviprasmiškai gali suprasti kaip žymintį ląstelinės technologijos sričiai priklausančią veiklą bei vykdant tokią veiklą naudojamas arba jos metu pagamintas prekes, aparatus ir įrangą“(66) .
85. Teisingumo Teismas visai neseniai konstatavo, kad „konkretus prekių ženklo įtakos vartotojams, aiškiai apibrėžtiems prekių ir paslaugų, kurioms yra prašoma įregistruoti žymenį, atžvilgiu, vertinimas konstatuoja faktą“(67) . Šis teiginys buvo pateiktas nagrinėjant, ar Teisingumo Teismas turi kompetenciją peržiūrėti Pirmosios instancijos teismo nustatytas faktines aplinkybes, tačiau manau, kad jis patvirtina mano nuomonę, jog apeliacinis teismas neturėtų be rimtos priežasties ginčyti Apeliacinės tarybos (kuri jau pati nagrinėjo apeliaciją dėl VRDT ekspertės sprendimo(68) ) atliktą faktinių aplinkybių vertinimą.
86. Šį požiūrį taip pat patvirtina ir reglamento 63 straipsnio 2 dalies formuluotė, pagal kurią skundą dėl Apeliacinės tarybos sprendimų „galima pateikti dėl kompetencijos stokos, dėl esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimo, dėl Sutarties, šio reglamento arba bet kurios su jų taikymu susijusios teisės normos pažeidimo ar piktnaudžiavimo įgaliojimais“. Mano nuomone, šia formuluote aiškiai pasakyta, jog Pirmosios instancijos teismo kompetencija peržiūrėti tokius sprendimus ribojama teisiniu požiūriu. Iš to išplaukia, kad peržiūrėti VRDT Apeliacinės tarybos sprendimus šiame teisme „galima tik dėl šio sprendimo teisėtumo, todėl kontrolės dalykas nėra VRDT padalinių įvertintų faktinių aplinkybių nagrinėjimas iš naujo“(69) . Tačiau aš pripažįstu, kad šis teiginys neatspindi iki šiol Pirmosios instancijos teismo nusistovėjusios praktikos dėl apeliacijų, pateiktų dėl VRDT Apeliacinių tarybų sprendimų.
87. Nagrinėjamoje byloje man atrodo, kad Apeliacinės tarybos tvirtinimas, jog CELLTECH atitinkamas vartotojas gali suprasti kaip nusakantį ląstelinės technologijos sričiai priklausančią veiklą, yra faktinių aplinkybių įvertinimas, kuris negali būti ginčijamas, pateikiant ieškinį dėl ginčijamo sprendimo. Kalbant apskritai, iš šio sprendimo akivaizdu, jog Apeliacinė taryba įvertino prekių ženklą kaip visumą. Todėl pagrindinis prekių ženklo paraišką pateikusio asmens teiginys ieškinyje dėl ginčijamo sprendimo turi būti atmestas.
88. Vis dėlto tai, kaip atitinkama visuomenė supras prekių ženklą, yra tik vienas iš veiksnių, leidžiančių nustatyti, ar prekių ženklas turi skiriamąjį požymį. Skiriamasis požymis taip pat turi būti vertinamas, atsižvelgiant į prekes ar paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą(70) . Tai yra prekių ženklo paraišką pateikusio asmens alternatyvaus reikalavimo esmė ieškinyje dėl ginčijamo sprendimo. Paraišką pateikęs asmuo teigia, kad Apeliacinė taryba nesvarstė, ar prekių ženklas CELLTECH turėtų skiriamąjį požymį, konkrečiai atsižvelgiant į prekes ar paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą. Ji pažymi, kad šios prekės apima „farmacijos, veterinarijos ir higienos preparatus, junginius ir medžiagas“ ir „chirurgijos, medicinos, stomatologijos ir veterinarijos aparatus ir instrumentus“. Paraišką pateikęs asmuo mano, kad netgi paėmus juos atskirai terminai „cell“ ir (arba) „tech“ nėra arba nebūtų paprastai vartojami tokioms prekėms apibūdinti, ir teigia, kad Apeliacinė taryba nenagrinėjo šio aspekto.
89. Manau, kad iš dalies šis teiginys yra pagrįstas.
90. Kadangi prekių ženklą visuomet prašoma įregistruoti tam tikroms prekėms ar paslaugoms, nurodytoms paraiškoje įregistruoti, klausimas dėl to, ar prekių ženklui taikomas kuris nors iš absoliučių atsisakymo registruoti pagrindų, turi būti vertinamas, konkrečiai atsižvelgiant į šias prekes ar paslaugas(71) . Šis vertinimas turi būti visapusiškas ir išsamus(72) . Aš manau, kad jeigu yra pateikta paraiška įregistruoti prekių ženklą daugeliui prekių ir paslaugų, nėra būtina, jog sprendime, kuriuo atsisakoma registruoti, remiantis absoliučiu atsisakymo registruoti pagrindu, ši aplinkybė būtų nurodyta kiekvienai iš šių prekių ir paslaugų atskirai. Tačiau, jeigu remiantis šiuo pagrindu prekių ženklą atsisakoma registruoti visai prekių ar paslaugų grupei arba kategorijai, sprendime turi būti tinkamai paaiškinta, kodėl prekių ženklas negali būti registruojamas šiai grupei ar kategorijai(73) .
91. Mano nuomone, ginčijamo sprendimo 12 punkte toks paaiškinimas nėra pateikiamas. Kaip jau esu nurodžiusi, nemanau, kad Apeliacinė taryba turėjo pateikti „mokslinę „ląstelinės technologijos“ reikšmę“ arba paaiškinti, kaip terminai „cell“ ir „tech“ „pateikia informaciją apie paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių ir paslaugų paskirtį ir rūšį, ypač būdą, kuriuo šios prekės ir paslaugos būtų naudojamos ląstelinėje technologijoje ar kaip šios veiklos metu jos pagaminamos“(74) . Tačiau, mano nuomone, Apeliacinė taryba turėjo paaiškinti, kodėl ji mano (o tai akivaizdu), kad „farmacijos, veterinarijos ir higienos preparatai, junginiai ir medžiagos“ bei „chirurgijos, medicinos, stomatologijos ir veterinarijos aparatai ir instrumentai“ yra „vykdant (ląstelinės technologijos sričiai priklausančią) veiklą naudojamos arba pagamintos prekės, aparatai ir įranga“. Ginčijamame sprendime tokio paaiškinimo nėra. Todėl aš manau, kad jis turi būti panaikintas.
Išlaidos
92. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnio 1 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Pirmojoje instancijoje prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš VRDT, ir pastaroji, mano nuomone, turi būti pripažinta esanti pralaimėjusi šalis. Apeliacinėje instancijoje apeliantė VRDT prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš prekių ženklo paraišką pateikusio asmens, ir pastarasis, mano nuomone, turi būti pripažintas esantis pralaimėjusi šalis. Todėl aš manau, kad VRDT turėtų būti nurodyta padengti bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje, o prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui– apeliacinėje instancijoje.
Išvada
93. Aš manau, kad Teisingumo Teismas turėtų:
– panaikinti 2005 m. balandžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Celltech R & D Ltd prieš VRDT, T‑260/03,
– panaikinti 2003 m. gegužės 19 d. Antrosios apeliacinės tarybos sprendimą,
– nurodyti Vidaus rinkos derinimo tarybai padengti bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje, o Celltech R & D Ltd
– apeliacinėje instancijoje.
(1) .
(2)
–	2005 m. balandžio 14 d. Sprendimas Celltech R & D Ltd prieš VRDT, T‑260/03, Rink. p. I‑1215.
(3)
–	OL L 11, p. 1.
(4)
–	1988 m. gruodžio 21 d. Pirmoji Tarybos direktyva 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, p. 1). Nagrinėdamas kitas iš esmės identiškas Prekių ženklų direktyvos ir reglamento nuostatas, Teisingumo Teismas nurodė, kad jo pateiktas vienos nuostatos aiškinimas turi būti taikomas ir kitai nuostatai: 2000 m. birželio 22 d. Sprendimas Marca Mode, C-425/98, Rink. p. I‑4861, 26–28 punktai.
(5)
–	Pirmosios instancijos teismo sprendimo 9 punktas.
(6)
–	19–24 punktai.
(7)
–	2004 m. vasario 12 d. Sprendimo Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, Rink. p. I‑1619, 86 punktas ir 2004 m. vasario 12 d. Sprendimo Campina Melkunie, C‑265/00, Rink. p. I‑1699, 18 punktas.
(8)
–	25 ir 26 punktai.
(9)
–	Minėta 7 išnašoje.
(10)
–	2004 m. rugsėjo 16 d. Sprendimas SAT.1 Satelliten Fernsehen prieš VRDT, C‑329/02 P, Rink. p. I‑8317. Šis sprendimas painiojantis vadinamas ir sprendimu SAT.1, ir sprendimu SAT.2
(SAT.2 buvo ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti). Aš jį vadinsiu sprendimu SAT.1.
(11)
–	27 punktas.
(12)
–	Atrodo, kad šalys bendrai sutaria dėl šios išvados.
(13)
–	28–31 punktai.
(14)
–	32–42 punktai, kurių dauguma susiję su pirmuoju–ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindais.
(15)
–	42–44 punktai. 43 punktas yra apeliacinio skundo penktojo pagrindo objektas.
(16)
–	45 ir 46 punktai.
(17)
–	Išskirta prekių ženklo paraišką pateikusio asmens.
(18)
–	Žr. sprendimo Koninklijke KPN Nederland
67 ir 85 punktus ir sprendimo Campina Melkunie
18 punktą (abu sprendimai nurodyti 7 išnašoje). Pirmą kartą šis teiginys buvo pateiktas 2001 m. spalio 4 d. Sprendime Merz & Krell, C‑517/99, Rink. p. I‑6959, 35 punktas.
(19)
–	Žr. sprendimo Koninklijke KPN Nederland
67 ir 85 punktus ir sprendimo Campina Melkunie
18 punktą.
(20)
–	Žr. sprendimo Koninklijke KPN Nederland
86 punktą ir sprendimo Campina Melkunie
19 punktą.
(21)
–	Sprendimas BioID prieš VRDT, C‑37/03 P, Rink. p. I‑7975.
(22)
–	Minėtas 10 išnašoje.
(23)
–	Žr. sprendimo SAT.1 36 punktą, kurį Teisingumo Teismas nurodo sprendimo BioID
62 ir 63 punktuose.
(24)
–	61–65 punktai.
(25)
–	42 punktas.
(26)
–	24–26 punktai.
(27)
–	27 punktas.
(28)
–	Ginčijamo sprendimo 11 punktas.
(29)
–	Tačiau galima pažymėti, kad pats Teisingumo Teismas taip nemanė sprendime BioID, kuriame nustatė, jog trumpinys „BioID“, pagrindinis ženklo („BioID.®“), kurį buvo prašoma įregistruoti, elementas, buvo neatskiriamas nuo prekių ir paslaugų (biometrinio identifikavimo srityje), kurias norėta pažymėti šiuo ženklu, jo pobūdis negalėjo užtikrinti juo žymimo produkto arba paslaugos tapatumo vartotojui arba galutiniam vartotojui iš atitinkamos visuomenės pozicijų ir dėl to neturėjo jokio skiriamojo pobūdžio 7 straipsnio 1 dalies b punkto prasme (70–75 punktai). Šioje byloje nei Teisingumo Teismo vertinime, nei išvadose nebuvo nurodytas 7 straipsnio 1 dalies c punktas, nors ši nuostata (kartu su 7 straipsnio 1 dalies b punktu) buvo VRDT eksperto ir Apeliacinės tarybos sprendimų bei apeliacinio skundo Pirmosios instancijos teismui pagrindas.
(30)
–	−	Žr. sprendimus, nurodytus 7 išnašoje.
(31)
–	Tikriausiai tai nestebina. Nagrinėjamomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas neturėjo labai ilgai užtrukti, ginčijamame sprendime nagrinėdamas, ar Apeliacinė taryba nurodė kitus pagrindus nei vien apibūdinamasis požymis, kurie teisine prasme leistų prieiti prie išvados, jog ženklas neturėjo skiriamojo požymio, ir nustatydamas, kad ginčijamame sprendime nebuvo tokių papildomų pagrindų.
(32)
–	Tiek, kiek jie yra susiję su 35 punktu. Šios išvados 72–75 punktuose jie nagrinėjami tiek, kiek susiję su Pirmosios instancijos teismo sprendimo 43 punktu.
(33)
–	Žiūrėti 4 išnašą.
(34)
–	Sprendimo Campina Melkunie
37 punktas.
(35)
–	Ten pat, 39 punktas. Išskirta mano.
(36)
–	Ten pat, 40 ir 41 punktai. Sprendimo Campina Melkunie
37 ir 39–41 punktuose pakartota tai, kas faktiškai tais pačiais žodžiais pasakyta tą pačią dieną priimto sprendimo KPN
96 ir 98–100 punktuose. Mano nuomone, sprendimas Campina Melkunie
nagrinėjamoje byloje yra svarbesnis. Šis sprendimas yra susijęs su naujadaru (BIOMILD), sudarytu iš elementų, iš kurių kiekvienas buvo pripažintas apibūdinantis atitinkamas prekes arba paslaugas, o sprendime KPN
nagrinėjamas žodinis ženklas („postkantoor“ arba „paštas“) buvo savarankiškas žodis.
(37)
–	Žr., pavyzdžiui, sprendimo BioID, minėto 21 išnašoje, 29 punktą.
(38)
–	1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Sabel prieš Puma, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 23 punktas.
(39)
–	Sprendimo 33 punktas.
(40) –	2004 m. spalio 21 d. Sprendimas KWS Saat prieš VRDT, C‑447/02 P, Rink. p. I‑10107, 63–65 punktai.
(41)
–	Ten pat, 67 punktas.
(42)
–	2005 m. liepos 13 d. Sprendimas The Sunrider Corp prieš VRDT
(TOP), T‑242/02, Rink. p. II‑2793, 72–75 punktai.
(43)
–	Žr. 2006 m. liepos 6 d. mano išvados byloje BVBA Management, Training en Consultacy, C‑239/05, 40 punktą.
(44)
–	43 punktas.
(45)
–	Išskirta mano. Ši struktūra atsispindi kitose kalbinėse versijose, pavyzdžiui, prancūzų kalba – „pouvant servir“ ir vokiečių – „dienen können“.
(46)
–	Žr. 4 išnašą.
(47)
–	1999 m. gegužės 4 d. Sprendimas Windsurfing Chiemsee, sujungtos bylos C‑108/97 ir C‑109/97, Rink. p. I‑2779, 25 punktas.
(48)
–	2003 m. balandžio 8 d. Sprendimas Linde,
sujungtos bylos C‑53/01–C‑55/01, Rink. p. I‑3161, 74 ir 75 punktai.
(49)
–	Sprendimo Koninklijke KPN Nederland, minėto 7 išnašoje, 55, 97 ir 102 punktai.
(50)
–	Žr. 54 punktą.
(51)
–	Žr. 2003 m. lapkričio 26 d. Sprendimą HERON Robotunits prieš VRDT, T‑222/02, Rink. p. II‑4995, 47 punktas.
(52)
–	Išskirta mano.
(53)
–	Žr. 85 punktą.
(54)
– Būtent atsižvelgiant į 35–40 punktus.
(55)
–	Minėtas 10 išnašoje.
(56)
–	Žr. 42 punktą.
(57)
–	41 punktas.
(58)
–	Papildomai paraišką pateikęs asmuo teigia, kad turėtų būti leidžiama įregistruoti prekių ženklą 5 klasės prekėms (toliau papildomai – 5 ir 10 klasių prekėms) ir kad ginčijamas sprendimas turėtų būti panaikintas šių prekių atžvilgiu.
(59)
–	Ginčijamo sprendimo 10 punktas.
(60)
–	Žr. sprendimo SAT.1, minėto 10 išnašoje, 28 punktą ir sprendimo BioID, minėto 21 išnašoje, 29 punktą.
(61)
–	34 punktas.
(62)
–	35 punktas.
(63)
–	Žr. sprendimo SAT.1
28 punktą, nes situacijos laikomos analogiškomis.
(64)
–	Sprendimo Campina Melkunie, minėto 7 išnašoje, 40 ir 41 punktai (išskirta mano).
(65)
–	Prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo nenagrinėja klausimo, kaip Apeliacinė taryba įvertino atitinkamą vartotoją.
(66)
–	11 ir 12 punktai.
(67)
–	Sprendimo BioID,
minėto 21 išnašoje, 42 punktas.
(68)
–	Kurios galutinis sprendimas, jeigu juo siūloma atsisakyti registruoti prekių ženklą, remiantis absoliučiu atsisakymo registruoti pagrindu, gali būti priimtas, tik jeigu prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo turėjo galimybę pateikti pastabas: reglamento 38 straipsnio 3 dalis.
(69)
–	−	2006 m. liepos 18 d. Sprendimo Sergio Rossi, C‑214/05 P, 50 punktas.
(70)
–	−	2003 m. gegužės 6 d. Sprendimo Libertel, C‑104/01, Rink. p. I‑3793, 75 punktas.
(71)
–	Sprendimo Koninklijke KPN Nederland, minėto 7 išnašoje, 33 punktas.
(72)
–	Sprendimo Koninklijke KPN Nederland, minėto 7 išnašoje, 123 punktas.
(73)
–	Žr. mano išvados byloje BVBA Management, Training en Consultacy, minėtos 43 išnašoje, 39–41 punktus.
(74)
–	Žr. 47–52 punktus.