62024CO0001
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) NUTARTIS
2024 m. spalio 2 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis – SESV 267 straipsnis – Sąvoka „teismas“ – College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas, Nyderlandai) – Privaloma jurisdikcija – Neprivalomas sprendimas – Akivaizdus nepriimtinumas“
Byloje C-1/24
dėl College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas, Nyderlandai) 2023 m. gegužės 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 2 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
X
prieš
Achmea Schadeverzekeringen NV,
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė O. Spineanu-Matei, teisėjai J.-C. Bonichot (pranešėjas) ir S. Rodin,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į tai, kad išklausius generalinį advokatą nuspręsta priimti sprendimą motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį,
priima šią
Nutartį
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnio ir 2004 m. gruodžio 13 d. Tarybos direktyvos 2004/113/EB, įgyvendinančios vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principą dėl galimybės naudotis prekėmis bei paslaugomis ir prekių tiekimo bei paslaugų teikimo (OL L 373, 2004, p. 37), išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas per College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas, Nyderlandai) vykdomą procedūrą, kurioje nagrinėjamas X, individualios įmonės savininkės, ir draudimo bendrovės Achmea Schadeverzekeringen NV (toliau – Achmea) ginčas dėl vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principo, susijusio su darbdavių galimybe apsidrausti nuo darbuotojų nebuvimo darbe pasekmių.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2004/113 3 straipsnyje „Taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Neviršijant [Europos] Bendrijai suteiktų įgaliojimų, ši direktyva taikoma visiems asmenims, tiekiantiems prekes ir teikiantiems paslaugas, kurios yra prieinamos visuomenei, nesvarbu, ar atitinkamas asmuo priklauso valstybiniam ar privačiam sektoriui, įskaitant valstybės įstaigas, ir kurios tiekiamos arba teikiamos kitoje nei privataus ir šeimos gyvenimo bei su tuo susijusių sandorių srityje.
<…>
4.   Ši direktyva netaikoma užimtumo ir darbo klausimams. Ši direktyva netaikoma savarankiško darbo klausimams, jei jiems yra taikomi kiti Bendrijos teisės aktai.“
4
Minėtos direktyvos 5 straipsnio „Aktuariniai veiksniai“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad visose naujose sutartyse, sudarytose ne vėliau kaip po 2007 m. gruodžio 21 d., dėl to, kad į lytį atsižvelgiama kaip į veiksnį apskaičiuojant įmokas bei išmokas draudimo ir susijusių finansinių paslaugų tikslais, neatsirastų asmenų įmokų ir išmokų skirtumų.“
Nyderlandų teisė
5
1994 m. kovo 2 d.Algemene wet gelijke behandeling (Bendrasis įstatymas dėl vienodo požiūrio) (Stb. 1994, Nr. 230) (toliau – Vienodo požiūrio įstatymas) 7 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Draudžiama diskriminacija tiekiant prekes ar teikiant paslaugas arba suteikiant galimybę naudotis prekėmis ar paslaugomis, taip pat sudarant, vykdant ar nutraukiant atitinkamas sutartis, taip pat teikiant konsultacijas karjeros klausimais, teikiant patarimus arba informaciją dėl mokymosi ar profesinio orientavimo, kai tokie veiksmai atliekami:
a.
vykdant profesinę arba komercinę veiklą;
b.
valdžios institucijų;
c.
institucijų, veikiančių būsto, socialinės apsaugos, sveikatos priežiūros, kultūros ar švietimo srityse, arba
d.
fizinių asmenų, kurie nevykdo jokios profesinės ar komercinės veiklos, jeigu paslaugų teikimas vykdomas viešojoje erdvėje.“
6
2011 m. lapkričio 24 d.Wet College voor de rechten van de mens (Įstatymas dėl Žmogaus teisių instituto) (Stb. 2011, Nr. 573) 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Gavęs rašytinį prašymą, [College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas)] gali atlikti tyrimą, kad nustatytų, ar yra (arba buvo) diskriminuojama, kaip tai suprantama pagal Bendrąjį įstatymą dėl vienodo požiūrio, [Wet gelijke behandeling van mannen en vrouwen (Įstatymas dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris)] arba [Burgerlijk Wetboek (Civilinis kodeksas)] 7 knygos 646 straipsnį, ir šiuo klausimu jis gali pranešti apie savo sprendimą. Be to, [College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas)] gali savo iniciatyva ištirti, ar tokia diskriminacija vykdoma sistemingai, ir šiuo klausimu gali pranešti apie savo sprendimą.“
7
Įstatymo dėl Žmogaus teisių instituto 11 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„[College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas)] pradeda tyrimą ir raštu praneša pareiškėjui, diskriminaciją vykdžiusiam asmeniui ir, prireikus, nuo diskriminacijos nukentėjusiam asmeniui apie savo sprendimą, kuris turi būti motyvuotas.“
8
Šio įstatymo 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„[College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas)] gali kreiptis į teismą prašydamas, kad elgesys, prieštaraujantis Bendrajam įstatymui dėl vienodo požiūrio, Įstatymui dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris arba Civilinio kodekso 7 knygos 646 straipsniui, būtų pripažintas neteisėtu, uždraustas arba nurodyta panaikinti jo pasekmes.“
9
Besluit werkwijze onderzoek gelijke behandeling (Nutarimas dėl vienodo požiūrio tyrimo procedūrų) 28 straipsnyje nustatyta:
„[College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas)] sprendimas, prireikus priimtas kartu su rekomendacijomis, yra paskelbiamas viešai. Jeigu, [College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas)] nuomone, tai pateisinama siekiant apsaugoti esminius šalių, suinteresuotų asmenų ar trečiųjų asmenų interesus, pakanka įteikti anonimizuotą sprendimo kopiją.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10
X savo įmonėje įdarbina tik darbuotojas moteris.
11
Achmea verslininkams siūlo ne gyvybės draudimą, įskaitant draudimą nuo jų darbuotojų nebuvimo darbe pasekmių.
12
Pagal Nyderlandų teisę, jeigu darbuotojas dėl ligos nedirba, darbdavys privalo toliau mokėti dalį darbo užmokesčio už laikotarpį, kuris iš esmės gali trukti iki 102 savaičių. Darbdavys gali apdrausti šią riziką kreipdamasis į draudiką ir apsidraudęs draudimu nuo tokio nebuvimo darbe pasekmių. Šiame draudime numatoma, kad darbdaviui mokama draudimo išmoka, padengianti dalį sergančio darbuotojo darbo užmokesčio per pirmuosius dvejus ligos metus.
13
Achmea interneto svetainėje yra skaičiuoklė, leidžianti apskaičiuoti draudimo liudijimo (poliso) įmokos dydį. X pasinaudojo šia skaičiuokle, kai pas ją dirbo tik darbuotojos moterys, ir, remiantis ja atliktais skaičiavimais, ši įmoka sudarė apie 920,64 EUR per mėnesį. Atlikus naują skaičiavimą, darant prielaidą, kad įmonėje dirba tik darbuotojai vyrai, minėta įmoka sudarė 691,88 EUR per mėnesį.
14
Atsakydama į X prašymą Achmea paaiškino, kad įmokos dydis apskaičiuojamas pagal rizikos duomenis ir istorinius duomenis, su kuriais susiję įvairūs veiksniai, įskaitant lytį.
15
Achmea draudimo sąlygose nurodyta, kad draudimo įmokos dydis priklauso nuo įmonės veiklos, duomenų apie darbuotojų nebuvimą darbe veiklos sektoriuje (priklausomai nuo darbuotojų skaičiaus), draudimo aprėpties normos, duomenų apie darbuotojus, kaip antai garantuoto metinio darbo užmokesčio, gimimo metų ir lyties, nebuvimo darbe dienų skaičiaus ir išmokėtų darbo užmokesčių per pastaruosius trejus metus.
16
X kreipėsi į College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusią instituciją, prašydama priimti sprendimą, kuriuo būtų atsakyta į klausimą, ar pirma nurodytomis sąlygomis yra diskriminacija dėl lyties, kuri yra draudžiama. Šiuo klausimu ji mano, kad Achmea taip diskriminuoja įtraukdama lyties veiksnį apskaičiuojant draudimo nuo darbuotojų nebuvimo darbe pasekmių įmokos dydį. Iš to išplaukia, kad už vien darbuotojas moteris reikalaujama įmoka yra didesnė nei ta, kurios būtų reikalaujama už vien darbuotojus vyrus.
17
Vis dėlto Achmea prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusioje institucijoje tvirtina, kad ji didesnės draudimo liudijimo (poliso) įmokos už darbuotojų moterų draudimą prašo dėl to, kad jų vidutinis nebuvimo darbe dėl ligos lygis yra statistiškai aukštesnis. Achmea teigimu, iš Direktyvos 2004/113 tik matyti, kad dėl to, kad į lytį atsižvelgiama kaip į veiksnį draudimo tikslais, negali atsirasti privačių asmenų draudimo liudijimo (poliso) įmokų ir draudimo išmokų skirtumų. Taigi ši direktyva taikoma tik privačiam, savanoriškam ir su darbo santykiais nesusijusiam draudimui ir pensijoms. Draudimo atvejis byloje, kurią nagrinėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija, toks nėra. Vadinasi, nustatant draudimo įmokos dydį, leidžiama remtis lytimi kaip kriterijumi.
18
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija visų pirma teiraujasi, ar X gali remtis Direktyva 2004/113. Ji mano, kad X negali remtis Vienodo požiūrio įstatymo 7 straipsniu suteikiama apsauga, nes buvo diskriminuojama ne ji, o jos darbuotojai. Kadangi šis straipsnis turi būti laikomas šios direktyvos 3 straipsnio perkėlimu į Nyderlandų teisę, būtina nustatyti minėtos direktyvos taikymo sritį.
19
Antra, ši institucija teigia, kad iš Direktyvos 2004/113 5 straipsnio 1 dalies galima numanyti, jog asmenų, kurie nėra privatūs asmenys, draudimo įmokų ir jiems mokamų draudimo išmokų skirtumai, naudojant lytį kaip aktuarinį veiksnį, yra leidžiami. Ji mano, kad tuo atveju, jei Direktyva 2004/113 būtų taikoma šioje byloje, reikėtų nustatyti, ar atsižvelgimas į aktuarinius skirtumus dėl lyties, apskaičiuojant draudimo nuo darbuotojų nebuvimo darbe pasekmių įmokos dydį, reiškia netiesioginę diskriminaciją dėl lyties, nes darbdavys galbūt bus mažiau linkęs įdarbinti moteris. Šiai institucijai kyla klausimas dėl pagrindo, kuriuo remiantis galima atsižvelgti į vyrų ir moterų aktuarinius skirtumus, susijusius su įmokomis, kurias verslininkai ar darbdaviai moka už draudimą nuo darbuotojų nebuvimo darbe pasekmių, turint omenyje, kad į tokius įmokų, kurias asmenys, kaip privatūs asmenys, moka už privatų draudimą, skirtumus negalima atsižvelgti.
20
Šiomis aplinkybėmis College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1.
Ar Direktyva [2004/113] turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma ir pareiškėjos, kuri pati nėra diskriminuojama dėl lyties, bet yra mažiau palankesnėje padėtyje dėl to, kad įdarbina tik moteris, ir todėl moka didesnę įmoką, palyginti su ta, kurią mokėtų, jeigu (taip pat) įdarbintų vyrus, situacijai?
2.
Ar, atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnį ir darant prielaidą, kad Direktyva 2004/113 taikoma pareiškėjos, kaip darbdavės, situacijai, ši direktyva turi būti aiškinama taip, kad dėl to, kad į lytį atsižvelgiama kaip į veiksnį teikiant draudimo ir susijusias finansines paslaugas, darbdaviams (kurie nėra privatūs asmenys) taip pat neturėtų atsirasti draudimo įmokų ir išmokų skirtumų?“
Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
21
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį, jeigu prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas, išklausęs generalinį advokatą Teisingumo Teismas gali bet kada nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi ir netęsti proceso.
22
Šią nuostatą reikia taikyti šioje byloje.
23
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją SESV 267 straipsnyje numatyta procedūra yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė, suteikianti Teisingumo Teismui galimybę pateikti nacionaliniams teismams Sąjungos teisės išaiškinimą, būtiną priimti sprendimams pastarųjų teismų nagrinėjamose bylose (2024 m. gegužės 7 d.NADA ir kt., C‑115/22, EU:C:2024:384, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
24
Be to, siekdamas nustatyti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, Teisingumo Teismas atsižvelgia į aplinkybių visumą, t. y. kokia institucijos teisinė kilmė, ar ji yra nuolatinė, ar jos jurisdikcija privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar institucija taiko teisės normas, taip pat ar ji yra nepriklausoma (šiuo klausimu žr. 1966 m. birželio 30 d. Sprendimą Vaassen-Göbbels, 61/65, EU:C:1966:39, p. 395; 2022 m. gegužės 3 d. Sprendimo CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, 41 punktą ir 2024 m. gegužės 7 d. Sprendimo NADA ir kt., C‑115/22, EU:C:2024:384, 35 punktą).
25
Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad nacionaliniai teismai gali kreiptis į Teisingumo Teismą tik kai nagrinėja ginčą ir turi priimti sprendimą pagal teisminio pobūdžio sprendimui priimti skirtą procedūrą (2022 m. gegužės 3 d. Sprendimo CityRail, C‑453/20, EU:C:2022:341, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26
Nagrinėjamu atveju aplinkybės, kuriomis remiantis galima įvertinti, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucija yra „teismas“, matyti iš šios institucijos atsakymo į Teisingumo Teismo prašymą pateikti informacijos, kurį jis gavo 2024 m. balandžio 5 d.
27
Nors tiesa, kad College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) teisinę kilmę ir jo kompetenciją, jo atliekamą teisės normų taikymą, taip pat tai, kad procesas jame grindžiamas rungimosi principu, patvirtina Įstatymo dėl Žmogaus teisių instituto nuostatos ir šio instituto pateikti patikslinimai, to paties negalima pasakyti apie reikalavimą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija turėtų „privalomą jurisdikciją“.
28
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos, kurios kompetencija nepriklauso nuo šalių susitarimo, jurisdikcija yra privaloma, jeigu jos sprendimas šalims yra privalomas (šiuo klausimu žr. 1997 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Dorsch Consult, C‑54/96, EU:C:1997:413, 27 ir 29 punktus ir 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, 22–25 punktus).
29
Akivaizdu, kad šiuo atveju taip nėra.
30
Pirma, reikia pažymėti, kad atsakydamas į Teisingumo Teismo prašymą pateikti informacijos šis institutas patikslina, kad jo sprendimai neturi teismo sprendimo galios, kaip tai suprantama pagal Nyderlandų teisę.
31
Antra, pagal Įstatymo dėl Žmogaus teisių instituto 10 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą šis institutas, gavęs rašytinį prašymą, turi teisę atlikti tyrimą, kad nustatytų, ar yra (arba buvo) diskriminuojama, kaip tai suprantama, be kita ko, pagal Nyderlandų vienodo požiūrio įstatymą ar civilinį kodeksą. Pagal Įstatymo dėl Žmogaus teisių instituto 11 straipsnio 1 dalį minėtas institutas apie savo motyvuotą sprendimą praneša pareiškėjui, diskriminavusiam asmeniui ir, prireikus, nukentėjusiajam. Be to, pagal Nutarimo dėl vienodo požiūrio tyrimo procedūrų 28 straipsnį to paties instituto sprendimas yra paskelbiamas viešai.
32
Vis dėlto šiose nuostatose nepatikslinamos konkrečios „sprendimų“, priimtų po College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) tyrimo, teisinės pasekmės.
33
Žinoma, remiantis šio instituto atsakymu, jo sprendimai gali turėti teisinių pasekmių. Pagal šiame atsakyme nurodytą Hoge Raad (Aukščiausiasis Teismas, Nyderlandai) jurisprudenciją teismas negali nukrypti nuo Commissie gelijke behandeling (Vienodo požiūrio komisija), kuri buvo College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) pirmtakė, sprendimo, tinkamai nemotyvavęs savo pozicijos šiuo klausimu. Be to, atlikus šio instituto sprendimų „stebėjimo“ tyrimą, maždaug 74 % atvejų atsakovai priėmė šiuos sprendimus atitinkančias priemones. Be to, kadangi minėti sprendimai dažniausiai skelbiami minėto instituto interneto svetainėje nurodant šalies, dėl kurios pateiktas skundas, pavadinimą, jie turi atgrasomąjį poveikį.
34
Taigi vienintelė College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) sprendimo teisinė pasekmė yra įpareigoti teismą, kuris ginčą nagrinės iš esmės, konkrečiai motyvuoti, jeigu šis teismas nukryptų nuo tokio sprendimo.
35
Nors, atrodo, neginčijama, kad College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) sprendimų laikomasi ir su jais paprastai sutinkama, vis dėlto jie nėra privalomi šalims ir nesaisto teismų, kurie, priėmus tokį sprendimą, galimai nagrinės ginčą. Vien teismo, į kurį gali būti kreiptasi, pareiga paaiškinti motyvus, dėl kurių jis nukrypsta nuo šio instituto pozicijos, kuri laikytina sustiprinta pareiga motyvuoti, nereiškia, kad šis sprendimas yra privalomas. Taigi minėto instituto sprendimai nėra privalomi, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją.
36
Trečia, pagal Įstatymo dėl Žmogaus teisių instituto 13 straipsnį šis institutas gali kreiptis į teismą, siekdamas, kad Nyderlandų teisės aktams dėl vienodo požiūrio prieštaraujantis elgesys būtų pripažintas neteisėtu, uždraustas arba nurodyta panaikinti jo pasekmes. Be to, savo atsakyme į prašymą pateikti informacijos College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) patvirtino, kad po to, kai bus užbaigta jo nagrinėjama byla, galima kreiptis į teismą.
37
Vis dėlto ši aplinkybė ne tik neįrodo, kad College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) yra teismas, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, bet ir rodo, jog jo pozicija nėra privaloma. Iš tiesų, jei šio instituto sprendimas būtų privalomas, nebūtų būtina pradėti teismo procesą pasibaigus jo tyrimui. Taigi panašu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija labiau remiasi savo autoritetu, siekdama užtikrinti, kad jos sprendimų būtų laikomasi, ir, jei taip nėra, šis institutas arba suinteresuotosios šalys gali kreiptis į Nyderlandų civilinius teismus.
38
Ketvirta, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos pateikto atsakymo aišku, kad suinteresuotasis asmuo taip pat gali kreiptis į kompetentingus civilinius teismus ir neprivalo prieš tai kreiptis į College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas). Šis institutas šiuo klausimu patikslina, kad jo kompetencija yra „papildoma“, o ne „išimtinė“.
39
Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija gali būti laikoma „teismu“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, nepaisant jos neprivalomos jurisdikcijos tiek, kiek pareiškėja gali nuspręsti tiesiogiai kreiptis į kitą teismą (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorci Sanitari del Maresme, C-203/14, EU:C:2015:664, 23–25 punktus ir 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Montte, C-546/16, EU:C:2018:752, 23 ir 24 punktus), vis dėlto iš šios nutarties 30–37 punktų matyti, kad College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) sprendimai nėra privalomi jame vykdomos procedūros šalims.
40
Taigi akivaizdu, kad šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija neatitinka reikalavimo, kad jos jurisdikcija būtų privaloma. Darytina išvada, kad College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas) nėra „teismas“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį, ir kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
41
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti ši institucija.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nutaria:
College voor de Rechten van de Mens (Žmogaus teisių institutas, Nyderlandai) 2023 m. gegužės 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 2 d., pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.