62024CJ0573
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
2 päivänä lokakuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Ammattipätevyyden tunnustaminen – Direktiivi 2005/36/EY – 2 artikla – Henkilöllinen soveltamisala – Direktiivi 2004/38/EY – 3 artikla – Käsite ”henkilöt, joihin tätä direktiiviä sovelletaan” – Unionin kansalaisen, joka ei ole käyttänyt liikkumisvapauttaan, aviopuoliso, joka on kolmannen maan kansalainen – Soveltumattomuus – Tutkimatta jättäminen
Asiassa C‑573/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Verwaltungsgericht Oldenburg (Oldenburgin hallintotuomioistuin, Saksa) on esittänyt 8.8.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 27.8.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
B
vastaan
Niedersächsischer Zweckverband zur Approbationserteilung (NiZzA),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Rodin sekä tuomarit N. Piçarra ja N. Fenger (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään A. Torró Molés,
–
Ranskan hallitus, asiamiehinään B. Dourthe ja M. Guiresse,
–
Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajinaan E. Cicatelli, procuratore dello Stato, ja E. Feola, avvocato dello Stato,
–
Alankomaiden hallitus, asiamiehinään M. K. Bulterman ja H. S. Gijzen,
–
Itävallan hallitus, asiamiehinään A. Posch, J. Schmoll ja P. Selim,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään L. Armati, M. Noll-Ehlers ja J. Szczodrowski,
–
EFTAn valvontaviranomainen, asiamiehinään J. Førde, K. Isaksen ja M.-M. Joséphidès,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY (EUVL 2005, L 255, s. 22) 3 artiklan 3 kohdan, 21 artiklan 1 kohdan ja liitteessä V olevan 5.1.1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain B ja Niedersächsischer Zweckverband zur Approbationserteilung (NiZzA) (lupien myöntämisestä vastaava elin Ala-Saksissa) ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu on evännyt B:ltä luvan harjoittaa lääkärin ammattia Saksassa tai toissijaisesti evännyt häneltä mahdollisuuden osallistua kelpoisuuskokeeseen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2004/38/EY
3
Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77) 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
2)
’perheenjäsenellä’:
a)
aviopuolisoa;
– –”
4
Kyseisen direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Henkilöt, joihin tätä direktiiviä sovelletaan”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka siirtyvät toiseen jäsenvaltioon tai oleskelevat toisessa jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat, sekä heidän 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyihin perheenjäseniinsä, jotka tulevat heidän mukanaan tai seuraavat heitä myöhemmin.”
5
Direktiivin 24 artiklan, jonka otsikko on ”Tasavertainen kohtelu”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei perustamissopimuksessa ja johdetussa oikeudessa annetuista nimenomaisista erityismääräyksistä muuta johdu, kaikkia vastaanottavan jäsenvaltion alueella tämän direktiivin nojalla asuvia unionin kansalaisia on kohdeltava jäsenvaltion kansalaisten kanssa tasavertaisesti perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla. Tämä oikeus on ulotettava koskemaan perheenjäseniä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, mutta joilla on oleskeluoikeus tai oikeus pysyvään oleskeluun.”
Direktiivi 2005/36
6
Direktiivin 2005/36 2 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan niihin jäsenvaltion kansalaisiin, jotka haluavat harjoittaa säänneltyä ammattia joko itsenäisinä ammatinharjoittajina tai palkattuina työntekijöinä, vapaiden ammattien harjoittajat mukaan luettuina, muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he ovat hankkineet ammattipätevyytensä.
2.   Kukin jäsenvaltio voi antaa oman lainsäädäntönsä mukaisesti jäsenvaltioiden kansalaisille, jotka ovat hankkineet ammattipätevyyden muualla kuin jossakin jäsenvaltiossa, luvan harjoittaa alueellaan 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua säänneltyä ammattia. Tämän direktiivin III osaston III luvun soveltamisalaan kuuluvien ammattien ensimmäistä kertaa tapahtuvassa tunnustamisessa on noudatettava mainitussa luvussa tarkoitettuja koulutuksen vähimmäisvaatimuksia.”
7
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
c)
’muodollista pätevyyttä osoittavalla asiakirjalla’ jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti nimetyn viranomaisen antamia tutkintotodistuksia, todistuksia ja muita muodollista pätevyyttä osoittavia asiakirjoja pääosin yhteisössä suoritetusta ammatillisesta koulutuksesta. Kun ensimmäistä virkettä ei sovelleta, muodollista pätevyyttä osoittavaan asiakirjaan rinnastetaan 3 kohdassa tarkoitettu asiakirja;
– –
3.   Muodollista pätevyyttä osoittavaan asiakirjaan rinnastetaan kolmannessa maassa myönnetty muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja edellyttäen, että asiakirjan haltijalla on kolmen vuoden ammattikokemus kyseisestä ammatista sen jäsenvaltion alueella, joka on tunnustanut kyseisen asiakirjan 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja joka on antanut siitä todistuksen.”
8
Direktiivin 21 artiklan, jonka otsikko on ”Automaattisen tunnustamisen periaate”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on tunnustettava muodollista pätevyyttä osoittavat asiakirjat, jotka antavat oikeuden ryhtyä harjoittamaan ammattitoimintaa lääkärin peruskoulutuksen saaneena lääkärinä tai erikoislääkärinä, yleissairaanhoidosta vastaavana sairaanhoitajana, hammaslääkärinä, erikoishammaslääkärinä, eläinlääkärinä, proviisorina tai arkkitehtina ja joista säädetään liitteessä V olevissa 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 ja 5.7.1 kohdassa ja jotka täyttävät 24, 25, 31, 34, 35, 38, 44 ja 46 artiklassa tarkoitetut koulutuksen vähimmäisvaatimukset kunkin ammatin osalta. Lisäksi kyseisten asiakirjojen on annettava sen alueella samat oikeudet ammattitoiminnan aloittamiseen ja sen harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä antamat muodollista pätevyyttä osoittavat asiakirjat.
Kyseisten koulutuksesta annettujen asiakirjojen on oltava jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten antamia, ja niihin on tarvittaessa liitettävä liitteessä V olevissa 5.1.1, 5.1.2, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.6.2 ja 5.7.1 kohdassa mainitut todistukset.
– –”
9
Direktiivin 2005/36 liitteessä V olevassa 5.1.1 kohdassa, jonka otsikko on ”Lääkärin peruskoulutuksesta annettavat asiakirjat”, luetellaan kunkin jäsenvaltion osalta koulutuksesta annettavat asiakirjat, joiden perusteella henkilö voi ryhtyä harjoittamaan lääkärin ammattia, elimet, joilla on oikeus antaa tällaisia asiakirjoja, sekä tarvittaessa koulutuksesta annettuun asiakirjaan liitettävät todistukset.
Saksan oikeus
10
Lääkäreitä koskevan liittovaltion asetuksen (Bundesärzteordnung), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (jäljempänä BÄO), 3 §:n 1–3 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)   Lupa toimia lääkärinä on myönnettävä hakemuksesta, jos hakija
– –
4.
lääketieteen opintojen jälkeen – – on suorittanut tämän lain soveltamisalaan kuuluvan lääkärintutkinnon,
– –
Jossakin muussa Euroopan unionin jäsenvaltiossa – – suoritettua lääkärinkoulutusta pidetään 4 kohdassa tarkoitettuna koulutuksena – –
– –
Lupaa ei myönnetä, jos 4 §:n 1 momentissa tarkoitetussa asetuksessa säädetty lääkärintutkinto tai osa lääkärintutkinnosta on lopullisesti jäänyt läpäisemättä.
Seitsemättä virkettä ei sovelleta, jos hakijalla on muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja, joka on tunnustettava direktiivin [2005/36] mukaisesti.
(2)   Jos 1 momentin ensimmäisen virkkeen 4 kohdassa säädetty edellytys ei täyty, lupa on myönnettävä hakijoille, jotka ovat suorittaneet lääkärinkoulutuksensa muussa Euroopan unionin jäsenvaltiossa – –, jos koulutustason vastaavuus on todettu.
– –
Jos koulutuksessa on – – olennaisia eroja, hakijoiden on osoitettava, että heillä on lääkärin ammatin harjoittamiseen vaadittavat tiedot ja taidot.
Tämä on osoitettava todettuja olennaisia eroja koskevalla kelpoisuuskokeella.
– –
Toisesta yhdeksänteen virkettä sovelletaan myös hakijoihin, joilla on lääkärinkoulutuksesta annettu asiakirja, joka on myönnetty jossakin muussa kuin ensimmäisessä virkkeessä mainitussa valtiossa (kolmas valtio) ja jonka jokin toinen ensimmäisessä virkkeessä mainituista valtioista on tunnustanut.
(3)   Jos 1 momentin ensimmäisen virkkeen 4 kohdassa säädetty edellytys ei täyty, lupa on myönnettävä hakijoille, joilla on lääkärinkoulutuksesta annettu asiakirja, jonka on myöntänyt jokin muu kuin 2 momentin ensimmäisessä virkkeessä mainittu valtio (kolmas valtio), jos koulutustason vastaavuus on todettu.
Vastaavuuden arviointiin sovelletaan soveltuvin osin 2 momentin toisesta kuudenteen virkettä sekä kahdeksatta ja yhdeksättä virkettä.
Näyttö vaadittavista tiedoista ja taidoista esitetään läpäisemällä koe, joka koskee valtiollisen loppukokeen sisältöä.
– –”
11
Lääkärinä toimimista koskevasta luvasta annetun asetuksen (Approbationsordnung für Ärzte), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, 36 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”[BÄO:n] 3 §:n 2 momentin seitsemännessä virkkeessä tarkoitettu kelpoisuuskoe koskee oppiaineita – –, joiden osalta toimivaltainen viranomainen on todennut [BÄO:n] 3 §:n 2 momentin kahdeksannessa virkkeessä tarkoitettuja olennaisia eroja.
– –”
12
Kyseisen asetuksen 37 §:n 1 ja 7 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)   Koe koskee sisätautien ja kirurgian oppiaineita. – –
– –
(7)
Tietoja mittaava koe on järjestettävä vähintään kahdesti vuodessa.
Se voidaan uusia kahdesti. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
13
B on Serbian kansalainen ja naimisissa Saksan kansalaisen kanssa. Hän opiskeli yhdeksän vuoden ajan lääketiedettä Serbiassa ja suoritti serbialaisissa yliopistoissa lääkärintutkinnon vuonna 2008 ja lääketieteen tohtorin tutkinnon vuonna 2010. Vuosina 2011 ja 2012 hän työskenteli lääkäriharjoittelijana serbialaisessa sairaalassa.
14
B haki 11.4.2013 Bezirksregierung Düsseldorfilta (Düsseldorfin hallintopiirin hallintoviranomainen, Saksa) lupaa toimia lääkärinä Saksassa.
15
Kyseinen viranomainen totesi 6.12.2013 tekemällään päätöksellä, että B:n Serbiassa suorittaman lääkärinkoulutuksen taso ei vastannut tasoa, jota Saksan oikeudessa edellytetään kyseisen luvan myöntämiseksi. Näin ollen se päätti, että luvan saadakseen B:n oli läpäistävä tietoja mittaava koe.
16
B epäonnistui tässä kokeessa kolme kertaa. Niinpä Landesverwaltungsamt Sachsen-Anhalt (Saksi-Anhaltin osavaltion hallintovirasto, Saksa) hylkäsi 11.11.2016 tekemällään päätöksellä B:n jättämän lupahakemuksen sillä perusteella, että hänen epäonnistumistaan tietoja mittaavassa kokeessa oli Saksan oikeuden mukaan pidettävä lopullisena.
17
B pani kesäkuussa 2017 Itävallassa vireille menettelyn Serbiassa suorittamansa lääkärinkoulutuksen tason tunnustamiseksi.
18
Universität Wien (Wienin yliopisto, Itävalta) totesi 22.10.2018 tekemällään päätöksellä, että B:n serbialaisesta lääkärinkoulutuksesta annettu asiakirja vastasi itävaltalaista lääketieteen tutkintotodistusta. Niinpä se päätti, että B saa vedota oppiarvoon ”Doktor der gesamten Heilkunde”.
19
B haki 5. ja 10.12.2018 päivätyillä kirjeillä NiZzA:lta lupaa toimia lääkärinä ja toissijaisesti mahdollisuutta osallistua kelpoisuuskokeeseen.
20
NiZzA hylkäsi tämän hakemuksen 12.7.2019 tekemällään päätöksellä, koska Landesverwaltungsamt Sachsen-Anhalt oli 11.11.2016 tekemällään päätöksellä ratkaissut lopullisesti B:n hakemuksen luvasta toimia lääkärinä.
21
B nosti 24.7.2019 tästä päätöksestä kanteen Verwaltungsgericht Oldenburgissa (Oldenburgin hallintotuomioistuin, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
22
B aloitti 1.12.2019 työskentelyn erikoistumassa olevana lääkäriharjoittelijana Itävallassa sijaitsevassa sairaalassa. Hän on työskennellyt siellä yli kolmen vuoden ajan.
23
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevassa menettelyssä B väittää, että hänellä on direktiivissä 2005/36 tarkoitettu muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja muun muassa sillä perusteella, että hänellä on kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu kolmen vuoden ammattikokemus Itävallassa.
24
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Saksan oikeuden mukaan henkilöille, joilla on kolmannessa maassa lääkärinkoulutuksesta annettu asiakirja, voidaan myöntää lupa toimia lääkärinä Saksassa ainoastaan, jos kyseisessä kolmannessa maassa hankitun koulutuksen tason todetaan vastaavan Saksan oikeudessa kyseisen luvan myöntämiseksi edellytettyä koulutustasoa tai jos he tällaisen vastaavuuden puuttuessa läpäisevät tietoja mittaavan kokeen.
25
Kuitenkin silloin, kun jokin muu jäsenvaltio kuin Saksan liittotasavalta on tunnustanut kolmannessa maassa lääketieteen koulutuksesta annetun asiakirjan ja kun Saksan toimivaltainen viranomainen ei ole todennut asiakirjan vastaavuutta, kyseisen koulutuksesta annetun asiakirjan haltija voi saada luvan toimia lääkärinä Saksassa läpäisemällä kelpoisuuskokeen.
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää myös, että Saksan oikeuden mukaan sekä tietoja mittaavan kokeen että kelpoisuuskokeen läpäisemistä voidaan yrittää enintään kolme kertaa. Lisäksi Saksan oikeuden mukaan lupaa toimia lääkärinä ei myönnetä, jos lääkärintutkinto tai osa siitä on lopullisesti jäänyt läpäisemättä, mistä on kyse nyt käsiteltävässä asiassa.
27
Tällainen poissulkemisperuste ei Saksan oikeuden mukaan kuitenkaan ole sovellettavissa, jos hakijalla on muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja, joka on tunnustettava direktiivin 2005/36 mukaisesti.
28
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että B kuuluu mainitun direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan siitä huolimatta, että tämä soveltamisala on rajattu kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioiden kansalaisiin. Kyseisen tuomioistuimen mukaan B voi Saksan kansalaisen aviopuolisona vedota direktiiviin 2005/36 direktiivissä 2004/38 säädetyn yhdenvertaisen kohtelun perusteella.
29
Kyseinen tuomioistuin katsoo lisäksi, että B täyttää direktiivin 2005/36 3 artiklan 3 kohdassa säädetyn edellytyksen, koska muu jäsenvaltio kuin Saksan liittotasavalta eli Itävallan tasavalta on tunnustanut hänen kolmannessa maassa saamansa muodollista pätevyyttä osoittavan asiakirjansa ja koska hän on hankkinut kolmen vuoden ammattikokemuksen tässä toisessa jäsenvaltiossa.
30
Tässä asiayhteydessä kyseinen tuomioistuin pohtii, olisiko B:lle myönnettävä lupa toimia lääkärinä Saksassa direktiivin 2005/36 21 artiklan nojalla.
31
Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Oldenburg on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [2005/36] 3 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että kun jäsenvaltio on tunnustanut kolmannessa valtiossa lääketieteen koulutuksesta annetun asiakirjan ja kun tämä jäsenvaltio on antanut todistuksen vähintään kolmivuotisesta ammattikokemuksesta alueellaan, toisen jäsenvaltion on katsottava, että kyseinen tunnustaminen ja kyseinen todistus vastaavat mainitun direktiivin liitteessä V olevassa 5.1.1 kohdassa mainittuja koulutuksesta annettavia asiakirjoja, ja että tämän toisen jäsenvaltion on siis direktiivin 2005/36 21 artiklan 1 kohdassa säädetyn automaattisen tunnustamisen periaatteen nojalla annettava direktiivin 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuille asiakirjoille ammattitoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen osalta alueellaan sama vaikutus kuin sen itse myöntämille muodollista pätevyyttä osoittaville asiakirjoille?”
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
32
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa käyttöön otetussa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen periaatteessa velvollisuus antaa ennakkoratkaisu (ks. tuomio 8.11.1990, Gmurzynska-Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, 19 ja 20 kohta ja tuomio 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36 kohta).
33
Unionin tuomioistuimen on kuitenkin oman toimivaltaisuutensa taikka sille esitetyn pyynnön tutkittavaksi ottamisen arvioimiseksi tutkittava ne olosuhteet, joiden vallitessa kansallinen tuomioistuin esitti ennakkoratkaisupyynnön (tuomio 22.10.2024, Kolin Inșaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34
Unionin tuomioistuin voi muun muassa joutua tutkimaan, voidaanko niitä unionin oikeuden säännöksiä, joita ennakkoratkaisukysymykset koskevat, soveltaa pääasiassa. Jos näin ei ole, näillä säännöksillä ei ole merkitystä kyseisen asian ratkaisemisen kannalta eikä pyydetty ennakkoratkaisu ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa, joten nämä kysymykset on jätettävä tutkimatta (ks. vastaavasti tuomio 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 38 kohta ja tuomio 3.4.2025, Swiftair, C‑701/23, EU:C:2025:237, 28 kohta).
35
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimelta direktiivin 2005/36 3 artiklan 3 kohdan tulkintaa asiassa, jossa ovat vastakkain kolmannen maan kansalainen ja jäsenvaltion viranomaiset ja joka koskee sitä, että kyseiset viranomaiset ovat evänneet mainitulta kansalaiselta luvan harjoittaa lääkärin ammattia kyseisessä jäsenvaltiossa.
36
Direktiivin 2005/36 2 artiklan 1 kohdan mukaan tätä direktiiviä sovelletaan niihin jäsenvaltion kansalaisiin, jotka haluavat harjoittaa säänneltyä ammattia joko itsenäisinä ammatinharjoittajina tai palkattuina työntekijöinä, vapaiden ammattien harjoittajat mukaan luettuina, muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he ovat hankkineet ammattipätevyytensä.
37
Koska tässä säännöksessä kyseisen direktiivin henkilöllinen soveltamisala rajataan nimenomaisesti jäsenvaltioiden kansalaisiin, kolmansien maiden kansalaiset eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan.
38
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tarkastelee kuitenkin kolmannen maan kansalaisen mahdollisuutta vedota direktiivissä 2005/36 säädettyihin ammattipätevyyden tunnustamista koskeviin sääntöihin direktiivin 2004/38 24 artiklan 1 kohdassa säädetyn yhdenvertaisen kohtelun perusteella.
39
Tältä osin ei voida katsoa, että pelkästään se seikka, että kolmannen maan kansalainen on unionin kansalaisen perheenjäsen, merkitsisi sitä, että hän voisi vedota direktiivissä 2004/38 myönnettyihin oikeuksiin, joihin kuuluu tämän direktiivin 24 artiklan 1 kohdassa säädetty oikeus.
40
Direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohdan mukaan nimittäin unionin kansalaiset, jotka siirtyvät toiseen jäsenvaltioon tai oleskelevat toisessa jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat, sekä heidän kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 alakohdassa määritellyt perheenjäsenensä, jotka tulevat heidän mukanaan tai seuraavat heitä myöhemmin, kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan ja heillä on siinä myönnetyt oikeudet (tuomio 10.9.2019, Chenchooliah, C‑94/18, EU:C:2019:693, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että direktiivin 2004/38 säännösten sanamuodon mukaisesta, systemaattisesta ja teleologisesta tulkinnasta seuraa, että tämän direktiivin ainoana tarkoituksena on säännellä unionin kansalaisen maahantulon ja oleskelun edellytyksiä muissa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on, ja että johdettu oleskeluoikeus kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat unionin kansalaisen perheenjäseniä, siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen unionin kansalainen on, ei voi perustua kyseisen direktiivin säännöksiin (ks. vastaavasti tuomio 14.11.2017, Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, 33 kohta ja tuomio 5.6.2018, Coman ym., C‑673/16, EU:C:2018:385, 20 kohta).
42
Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että kyseistä direktiiviä ei sovelleta tilanteessa, jossa asianomainen unionin kansalainen ei ole koskaan käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja jossa hän on aina oleskellut siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen hän on. Siltä osin kuin unionin kansalainen ei kuulu kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”henkilö, johon tätä direktiiviä sovelletaan” piiriin, myöskään hänen perheenjäsenensä ei kuulu tämän käsitteen piiriin, koska kyseisessä direktiivissä henkilön, johon tätä direktiiviä sovelletaan, perheenjäsenille annetut oikeudet eivät ole perheenjäsenten omia oikeuksia vaan johdettuja oikeuksia, jotka he ovat saaneet henkilön, johon tätä direktiiviä sovelletaan, perheenjäseninä (ks. vastaavasti tuomio 13.9.2016, CS, C‑304/14, EU:C:2016:674, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Tästä seuraa, että kolmannen maan kansalainen ei voi vedota asemaansa unionin kansalaisen perheenjäsenenä vaatiakseen sovellettavaksi jäsenvaltiossa, jonka kansalainen kyseinen unionin kansalainen on, direktiivin 2004/38 24 artiklan 1 kohdassa säädettyä yhdenvertaista kohtelua kyseisen jäsenvaltion kansalaisten kanssa.
44
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee ensinnäkin, että pääasia koskee kolmannen maan kansalaisen hakemusta saada lupa toimia lääkärinä siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainen se unionin kansalainen on, jonka kanssa hän on naimisissa.
45
On siis katsottava, että tällainen kolmannen maan kansalainen ei voi vedota tehokkaasti direktiivin 2004/38 24 artiklan 1 kohtaan, joten tähän direktiiviin ei voida vedota sen perustelemiseksi, että direktiiviä 2005/36 sovellettaisiin pääasiaan.
46
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään viittaa mihinkään muuhun unionin oikeussääntöön eikä mihinkään rajatylittävään tekijään, jolla voitaisiin perustella direktiivin 2005/36, jonka tulkintaa se pyytää, soveltaminen pääasiaan.
47
Ennakkoratkaisupyynnössä ei myöskään ole mitään sellaista mainintaa, että kansallisessa oikeudessa viitattaisiin direktiivin 2005/36 sisältöön.
48
Unionin tuomioistuin voisi joka tapauksessa ottaa tällaisen viittauksen huomioon todetakseen, että sen on lausuttava ennakkoratkaisupyynnöstä, vain silloin, kun kyseinen viittaus ilmenee ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä (ks. vastaavasti tuomio 15.11.2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, 54 kohta).
49
Kaiken edellä esitetyn ja erityisesti sen perusteella, että pääasiassa kyseessä oleva kolmannen maan kansalainen ei kuulu direktiivin 2005/36 henkilöllisen soveltamisalan piiriin, on todettava, että kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan, 21 artiklan 1 kohdan ja liitteessä V olevan 5.1.1 kohdan tulkinta ei ole tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisunsa.
50
Tästä seuraa, että nyt kyseessä oleva ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
51
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Verwaltungsgericht Oldenburg on esittänyt 8.8.2024 tekemällään päätöksellä, jätetään tutkimatta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.