62020CJ0247_RES
Asia C-247/20
VI
vastaan
The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
(Social Security Appeal Tribunalin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 10.3.2022
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – SEUT 21 artikla – Direktiivi 2004/38/CEY – 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 16 artikla – Lapsi, joka on jäsenvaltion kansalainen ja oleskelee toisessa jäsenvaltiossa – Vanhemman, joka on lapsen tosiasiallinen huoltaja, johdettu oleskeluoikeus – Kattavaa sairausvakuutusturvaa koskeva edellytys – Lapsi, jolla on pysyvä oleskeluoikeus osalle kyseessä olevia ajanjaksoja
Unionin kansalaisuus – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Direktiivi 2004/38 – Unionin oikeuteen perustuvan oleskeluoikeuden edellytykset – Alaikäinen unionin kansalainen, jolla on pysyvä oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa – Kyseisen alaikäisen vanhempi, joka on kolmannen valtion kansalainen ja joka oleskelee mainitussa jäsenvaltiossa SEUT 21 artiklan nojalla ja joka tosiasiallisesti vastaa alaikäisen huollosta – Kummallakaan heistä ei tarvitse olla kattavaa sairausvakuutusturvaa voidakseen säilyttää oleskeluoikeutensa
(SEUT 21 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 16 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 54, 56 ja 58-60 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
Unionin kansalaisuus – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Direktiivi 2004/38 – Oikeuksien haltijat – Perheenjäsen – Käsite – Takenevassa polvessa oleva sukulainen, joka ei ole riippuvainen unionin kansalaisesta – Käsitteen soveltamisalan ulkopuolelle jääminen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 alakohta)
(ks. 57 kohta)
Unionin kansalaisuus – Vapaata liikkumista ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella koskeva oikeus – Direktiivi 2004/38 – Unionin oikeuteen perustuvan oleskeluoikeuden edellytykset – Alaikäinen unionin kansalainen, jolla on pysyvä oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa – Kyseisen alaikäisen vanhempi, joka on kolmannen valtion kansalainen ja joka oleskelee mainitussa jäsenvaltiossa SEUT 21 artiklan nojalla ja joka tosiasiallisesti vastaa alaikäisen huollosta – Kummallakin on oltava kattava sairausvakuutusturva pysyvän oleskeluoikeuden saamista edeltäviltä ajanjaksoilta – Velvollisuuden täyttyminen sillä, että heidät on liitetty vastaanottavan jäsenvaltion julkiseen sairausvakuutusjärjestelmään maksutta
(SEUT 21 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohta)
(ks. tuomion 63, 65, 67, 69, 70 ja 72 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Tiivistelmä
VI ja hänen aviomiehensä ovat Pakistanin kansalaisia, jotka asuvat Pohjois-Irlannissa (Yhdistynyt kuningaskunta) lastensa kanssa. Heidän vuonna 2004 syntynyt poikansa, joka on Irlannin kansalainen, sai pysyvän oleskeluoikeuden Yhdistyneessä kuningaskunnassa viiden vuoden yhtäjaksoisen laillisen oleskelunsa vuoksi.
VI, joka hoiti ensin pariskunnan lapsia, on työskennellyt ja ollut verovelvollinen huhtikuusta 2016 lähtien, kun taas hänen aviomiehensä työskenteli ja oli verovelvollinen kaikkien pääasiassa kyseessä olevien ajanjaksojen ajan, ja heillä on itseään ja perhettään varten riittävät varat.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (vero- ja tullihallinto, Yhdistynyt kuningaskunta) katsoi, että vuoden 2006 toukokuusta vuoden 2006 elokuuhun ja vuoden 2014 elokuusta vuoden 2016 syyskuuhun VI:lla ei ollut kattavaa sairausvakuutusturvaa ja näin ollen hänellä ei ollut oleskeluoikeutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joten hänellä ei ollut oikeutta näiden ajanjaksojen osalta verotuksessa tehtävään lapsivähennykseen eikä lapsilisään.
Social Security Appeal Tribunal (Northern Ireland) (sosiaaliturva-asioita käsittelevä tuomioistuin, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) kysyy unionin tuomioistuimelta, missä määrin direktiivin 2004/38 (
1
) 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyä edellytystä kattavasta sairausvakuutusturvasta vastaanottavassa jäsenvaltiossa sovellettiin VI:hin ja hänen poikaansa näiden ajanjaksojen aikana, ja jos sitä sovellettiin, oliko se, että he kuuluivat maksutta tarjottavaan julkiseen sairausvakuutusjärjestelmään, riittävä tämän edellytyksen täyttämiseksi.
Unionin tuomioistuin katsoo, että SEUT 21 artiklaa ja direktiivin 2004/38 16 artiklan 1 kohtaa, joka koskee pysyvän oleskeluoikeuden saamista, on tulkittava siten, ettei lapsella, joka on unionin kansalainen ja joka on saanut pysyvän oleskeluoikeuden, eikä vanhemmalla, joka on lapsen tosiasiallinen huoltaja, tarvitse olla tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua kattavaa sairausvakuutusturvaa voidakseen säilyttää oleskeluoikeutensa vastaanottavassa valtiossa. Sitä vastoin silloin, kun on kyse ajanjaksoista ennen kuin lapsi, joka on unionin kansalainen, on saanut pysyvän oleskeluoikeuden vastaanottavassa valtiossa, on sekä tällä lapsella, kun hänelle haetaan oleskeluoikeutta kyseisen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella, että vanhemmalla, joka on hänen tosiasiallinen huoltajansa, oltava tässä direktiivissä tarkoitettu kattava sairausvakuutusturva.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin korostaa yhtäältä ajanjaksoista, jotka sijoittuvat sen jälkeen, kun lapsi, joka on unionin kansalainen, on saanut pysyvän oleskeluoikeuden oleskeltuaan laillisesti vastaanottavan jäsenvaltion alueella yhtäjaksoisesti viisi vuotta, että tämä oikeus ei enää koske (
2
) niitä edellytyksiä, joiden mukaan lapsella ja hänen perheellään on oltava riittävät varat ja kattava sairausvakuutusturva, joita sovellettiin ennen tällaisen pysyvän oleskeluoikeuden saamista (
3
).
Vanhemmasta, joka on kolmannen valtion kansalainen ja joka vastaa tosiasiallisesti tämän lapsen huollosta, unionin tuomioistuin toteaa, että hän ei ole direktiivissä 2004/38 tarkoitettu perheenjäsen eikä hän siis voi johtaa siitä (
4
) pysyvää oleskeluoikeutta vastaanottavassa jäsenvaltiossa, kun kyseinen lapsi on riippuvainen vanhemmastaan. Direktiivissä tarkoitettu perheenjäsenen käsite rajoittuu (
5
) nimittäin unionin kansalaisen takenevassa polvessa olevien sukulaisten osalta unionin kansalaisesta riippuvaisiin sukulaisiin suoraan takenevassa polvessa.
On kuitenkin niin, että kun unionin oikeudessa myönnetään oikeus pysyvään oleskeluun vastaanottavassa jäsenvaltiossa toisen jäsenvaltion kansalaiselle, joka on alaikäinen, on tämän oleskeluoikeuden katsottava sen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi väistämättä merkitsevän SEUT 21 artiklan nojalla vanhemman, joka on tosiasiallisesti tämän alaikäisen unionin kansalaisen huoltaja, oikeutta oleskella hänen kanssaan vastaanottavassa valtiossa riippumatta tämän vanhemman kansallisuudesta. Tästä seuraa, että muun muassa direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyjen edellytysten soveltamatta jättäminen sen jälkeen, kun kyseinen alaikäinen on saanut direktiivin 16 artiklan 1 kohdan nojalla pysyvän oleskeluoikeuden, ulottuu SEUT 21 artiklan nojalla kyseiseen vanhempaan.
Toisaalta kun on kyse ajanjaksoista ennen kuin lapsi, joka on unionin kansalainen, on saanut pysyvän oleskeluoikeuden vastaanottavassa valtiossa, direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan sanamuodosta ja kyseisen direktiivin yleisestä rakenteesta ja tarkoituksesta käy ilmi, että paitsi unionin kansalaisella myös hänen perheenjäsenillään, jotka asuvat hänen kanssaan vastaanottavassa valtiossa, sekä vanhemmalla, joka tosiasiallisesti vastaa tällaisen lapsen huollosta, on oltava kattava sairausvakuutusturva.
Tästä artiklasta, luettuna yhdessä direktiivin johdanto-osan 10 perustelukappaleen ja 14 artiklan 2 kohdan kanssa, ilmenee, että sellaisella unionin kansalaisella, joka ei ole taloudellisesti aktiivinen, on koko sen vastaanottavan jäsenvaltion alueella oleskelunsa keston, joka on yli kolme kuukautta ja alle viisi vuotta, ajan muun muassa oltava itseään ja perheenjäseniään varten kattava sairausvakuutusturva niin, etteivät he muodostu kohtuuttomaksi rasitteeksi kyseisen jäsenvaltion julkiselle taloudelle. Kun kyseessä on lapsi, joka on unionin kansalainen ja joka asuu vastaanottavassa valtiossa vanhempansa, joka on hänen tosiasiallinen huoltajansa, kanssa, tämä edellytys täyttyy sekä silloin, kun tällä lapsella on kattava sairausvakuutusturva, johon hänen vanhempansa kuuluu, että siinä päinvastaisessa mahdollisessa tilanteessa, että tällä vanhemmalla on tällainen vakuutusturva, johon lapsi kuuluu.
Tilanteessa, jossa kyseinen unionin kansalainen on alaikäinen, jonka vanhemmista toinen, joka on kolmannen valtion kansalainen, on työskennellyt ja ollut verovelvollinen vastaanottavassa valtiossa kyseisen ajanjakson aikana, olisi suhteetonta evätä kyseiseltä lapselta ja hänen huollostaan tosiasiallisesti vastaavalta vanhemmalta oleskeluoikeus pelkästään sillä perusteella, että kyseisenä ajanjaksona heidät on liitetty vastaanottavan valtion julkiseen sairausvakuutusjärjestelmään maksutta. Ei nimittäin voida katsoa, että tämä maksuton liittäminen merkitsisi pääasian olosuhteissa kohtuutonta rasitusta kyseisen valtion julkiselle taloudelle.
(
1
)	Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77). Tämän direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kolmen kuukauden ajan, jos heillä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat niin, että he eivät oleskelunsa aikana muodostu rasitteeksi vastaanottavan jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmälle, ja kattava sairausvakuutusturva vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
(
2
)	Direktiivin 2004/38 16 artiklan 1 kohdan viimeinen virke.
(
3
)	Direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan b alakohta.
(
4
)	Direktiivin 2004/38 16 artiklan 2 kohdan mukaan kyseisen artiklan 1 kohdan säännöksiä sovelletaan myös perheenjäseniin, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja jotka ovat oleskelleet vastaanottavassa jäsenvaltiossa unionin kansalaisen kanssa laillisesti ja yhtäjaksoisesti viisi vuotta.
(
5
)	Direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 alakohta.