Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2026(*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi (EU) 2016/343 – 3 ja 4 artikla – Syyttömyysolettama – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohta – Päätös asian käsittelyn lopettamisesta – Tuomioistuinratkaisu, jossa ei oteta kantaa syyllisyyteen – Kumoaminen ja asian palauttaminen alemman asteen tuomioistuimeen – Ylemmän asteen tuomioistuimen esittämät toteamukset rikostunnusmerkistön täyttymisestä – Alemman asteen tuomioistuimen velvollisuus noudattaa ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen arviointeja – Asianmukaiset toimenpiteet, jos syyttömyysolettamaa loukataan
Asiassa C‑748/24 [Kotaňák](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Mestský súd Bratislava I (Bratislavan kaupunkioikeus I, Slovakia) on esittänyt 25.4.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 29.10.2024, saadakseen ennakkoratkaisun rikosasiassa, jossa vastaajana on
AC
ja jossa asian käsittelyyn osallistuvat:
Okresná prokuratúra Bratislava III ja
LZ,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos (esittelevä tuomari) sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Fenger ja A. Kornezov,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: hallintovirkamies I. Illéssy,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 16.10.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        AC, edustajinaan M. Mandzák, P. Pechanec ja M. Pohovej, advokáti,
–        Slovakian hallitus, asiamiehineen,
–        Unkarin hallitus, asiamiehinään Zs. Biró-Tóth ja M. Z. Fehér,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään R. Lindenthal ja M. Wasmeier,
kuultuaan julkisasiamiehen 15.1.2026 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1) 4 ja 6 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 48 artiklan sekä tehokkuusperiaatteen ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty rikosoikeudellisessa menettelyssä, joka on pantu vireille AC:tä vastaan kunnianloukkauksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivi 2016/343
3        Direktiivin 2016/343 johdanto-osan 16 ja 48 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(16)      Syyttömyysolettamaa loukattaisiin, jos viranomaisen julkisissa lausumissa tai muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisen päätöksissä viitattaisiin epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, vaikka kyseisen henkilön syyllisyyttä ei ole laillisesti näytetty toteen. Tällaisissa lausumissa ja oikeusviranomaisten päätöksissä ei saisi antaa ymmärtää, että henkilö on syyllinen. Tämän ei pitäisi vaikuttaa syyttäjän toimiin, joiden tavoitteena on näyttää toteen epäillyn tai syytetyn syyllisyys, kuten syytteeseenpanoon, eikä oikeusviranomaisten päätöksiin, joiden seurauksena ehdollinen rangaistus pannaan täytäntöön, edellyttäen, että oikeutta puolustukseen kunnioitetaan. Tämän ei pitäisi myöskään vaikuttaa menettelyyn liittyviin ennakollisiin päätöksiin, joita oikeusviranomaiset tai muut toimivaltaiset viranomaiset tekevät ja jotka perustuvat epäilyihin tai syyllisyyttä tukevaan näyttöön, kuten tutkintavankeutta koskeviin päätöksiin, edellyttäen, että kyseisissä päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä. Toimivaltainen viranomainen voi ennen menettelyyn liittyvän ennakollisen päätöksen tekemistä joutua tarkistamaan, että epäiltyä tai syytettyä vastaan on olemassa riittävästi syyllisyyttä tukevaa näyttöä, jonka perusteella kyseinen päätös on perusteltu, ja päätöksessä voidaan viitata tähän näyttöön.
– –
(48)      Koska tässä direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jäsenvaltioiden olisi voitava laajentaa tässä direktiivissä säädettyjä oikeuksia suojan tason parantamiseksi. Jäsenvaltioiden myöntämän suojan taso ei saisi milloinkaan alittaa perusoikeuskirjassa tai [Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] määrättyjä vaatimuksia, sellaisena kuin unionin tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin niitä tulkitsevat.”
4        Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan luonnollisiin henkilöihin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä. Sitä sovelletaan rikosoikeudellisen menettelyn kaikissa vaiheissa siitä hetkestä, kun henkilöä epäillään tai syytetään rikoksesta tai väitetystä rikoksesta, kunnes on lopullisesti ratkaistu kysymys siitä, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, ja tästä päätöksestä on tullut lopullinen.”
5        Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäiltyä tai syytettyä kohdellaan syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen.”
6        Direktiivin 2016/343
4 artiklan, jonka otsikko on ”Julkiset viittaukset syyllisyyteen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että viranomaisen julkisissa lausumissa ja muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisten päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, niin kauan kuin hänen syyllisyyttään ei ole laillisesti näytetty toteen. Tämä ei vaikuta syyttäjän toimiin, joiden tavoitteena on näyttää toteen epäillyn tai syytetyn syyllisyys, eikä menettelyyn liittyviin ennakollisiin päätöksiin, joita oikeusviranomaiset tai muut toimivaltaiset viranomaiset tekevät ja jotka perustuvat epäilyihin tai syyllisyyttä tukevaan näyttöön.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä ovat tämän direktiivin ja erityisesti 10 artiklan mukaisesti asianmukaiset toimenpiteet, jos tämän artiklan 1 kohdassa säädettyä velvoitetta olla viittaamatta epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä rikotaan.”
7        Direktiivin 2016/343 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että todistustaakka epäillyn tai syytetyn syyllisyydestä on syyttäjällä. Tämä ei vaikuta tuomarin tai toimivaltaisen tuomioistuimen velvoitteeseen etsiä sekä syyllisyyden puolesta että sitä vastaan puhuvaa näyttöä eikä puolustuksen oikeuteen esittää näyttöä asiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
8        Kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä on käytössään tehokkaat oikeussuojakeinot, jos hänen tämän direktiivin mukaisia oikeuksiaan loukataan.”
Slovakian oikeus
9        Rikoslain (Trestný zákon)
373 §:n, jossa esitetään kunnianloukkauksen rikostunnusmerkistö, 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)      Joka esittää toisesta perättömän tiedon, joka on omiaan vaarantamaan merkittävästi tämän nauttimaa kunnioitusta muiden kansalaisten keskuudessa, vahingoittamaan häntä työelämässä tai liiketoiminnassa, häiritsemään hänen perhesuhteitaan tai aiheuttamaan hänelle muuta vakavaa haittaa, on tuomittava vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
(2)      Rikoksentekijä on tuomittava vankeuteen yhdestä vuodesta viiteen vuoteen, jos hän tekee 1 momentissa tarkoitetun teon
– –
c)      julkisesti”.
10      Rikosprosessilain (Trestný poriadok) 327 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tuomioistuinta, jolle asia on palautettu uudelleen
käsittelemistä ja ratkaisemista varten, sitoo oikeudellinen näkemys, jonka toisen asteen tuomioistuin on esittänyt ratkaisussaan, ja sen on ryhdyttävä toimenpiteisiin ja hoidettava todistelu siten kuin toisen asteen tuomioistuin on määrännyt.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11      Okresná prokuratúra Bratislava III (Bratislavan piirisyyttäjä III) toimitti 18.11.2020 Okresný súd Bratislava III:een (Bratislavan piirioikeus III, Slovakia) syytekirjelmän, jossa AC:tä syytettiin rikoslain 373 §:n 1 momentissa ja 2 momentin c kohdassa tarkoitetusta kunnianloukkauksesta, johon AC oli
syytteen mukaan syyllistynyt julkaisemalla verkossa useita videoita, joissa esitettiin erilaisia virheellisiä väitteitä.
12      Okresný súd Bratislava III luopui 8.11.2021 antamallaan päätöksellä syytteen käsittelystä, koska se katsoi, ettei syytekirjelmässä kuvattua käyttäytymistä voida pitää rikoksena.
13      Okresná prokuratúra Bratislava III haki kyseiseen päätökseen muutosta. Krajský súd v Bratislave (Bratislavan alueellinen tuomioistuin, Slovakia) kumosi ensimmäisen asteen tuomioistuimen päätöksen 8.2.2022 antamallaan ratkaisulla ja palautti asian kyseiseen tuomioistuimeen, jotta se ratkaisisi asian uudelleen ja arvioisi uudelleen kaikkia todisteita.
14      Krajský súd v Bratislave totesi ratkaisunsa perusteluissa muun muassa, että ”perättömät, yksinomaan yksityiselämään kuuluvat tiedot, jotka syytetty on asettanut suuren seuraajajoukon saataville julkaisemallaan videolla, ovat tietojen sisällön huomioon ottaen omiaan vahingoittamaan vakavasti asianomistajan kumppanuus-, perhe- ja ystävyyssuhteita ja heikentämään luottamusta asianomistajaa kohtaan”.
15      Okresný súd Bratislava III luopui 3.10.2022 antamallaan päätöksellä uudelleen AC:tä koskevan syytteen käsittelystä.
16      Okresná prokuratúra Bratislava III haki kyseiseen päätökseen muutosta. Krajský súd v Bratislave kumosi 18.4.2023 antamallaan ratkaisulla 3.10.2022 annetun ensimmäisen asteen tuomioistuimen päätöksen ja palautti asian kyseiseen tuomioistuimeen, jotta se ratkaisisi asian uudelleen.
17      Krajský súd v Bratislave toisti ratkaisunsa perusteluissa 8.2.2022 antamassaan ratkaisussa esitetyt arvioinnit ja totesi vielä muun muassa seuraavaa:
”Oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa esitetyistä todisteista, joihin myös [ensimmäisen asteen tuomioistuin] perustaa näkemyksensä, käy kiistattomasti ilmi, että syytetty on levittänyt valheita asianomistajasta vahingoittaakseen häntä, minkä vuoksi asianomistaja on joutunut perheensä piirissä ja lähiympäristössään erityisen epäedulliseen asemaan. Asianomistajan ja SB:n välinen intiimi suhde on syytetyn kuvitelmaa eikä mitään siitä, mitä syytetty on esittänyt julkisuudessa, ole koskaan tapahtunut – – Mitä tulee julkaistujen perättömien tietojen yksilöimiseen, kyse on erityisesti tiedosta, jonka todenperäisyys tarkistettiin oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa esitettyjen todisteiden perusteella ja joka koski asianomistajan ja todistaja SB:n välistä intiimiä suhdetta ja sukupuolikäyttäytymisen muotoja, joiden harjoittamista syytetty oli kuvannut yksiselitteisesti julkaisemassaan videossa.”
18      Slovakian tuomioistuinlaitoksen uudelleenjärjestelyn vuoksi toimivalta tutkia pääasia siirtyi 1.6.2023 Mestský súd Bratislava I:lle (Bratislavan kaupunkioikeus I, Slovakia), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
19      AC väittää kyseisessä tuomioistuimessa, että eräillä toisen asteen tuomioistuimen esittämillä arvioinneilla loukataan syyttömyysolettamaa, koska niissä ei jätetä mitään sijaa epäilykselle hänen syyllisyydestään, vaikka kyseisen tuomioistuimen ei ollut tarpeen arvioida häntä vastaan nostetun syytteen perusteltavuutta. AC katsoo tästä syystä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava asia ja sivuutettava toisen asteen tuomioistuimen esittämät arvioinnit.
20      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Slovakian menettelysääntöjen mukaan toisen asteen tuomioistuimen esittämät arvioinnit sitovat sitä. Se katsoo kuitenkin, että näillä arvioinneilla loukataan AC:hen sovellettavaa syyttömyysolettamaa ja hänen puolustautumisoikeuksiaan.
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee tältä osin muun muassa kyseisten arviointien oikeasuhteisuutta, koska Slovakian säännöstön mukaan ylemmän oikeusasteen tuomioistuin olisi voinut tyytyä toteamaan, että ensimmäisessä oikeusasteessa tehty
päätös on virheellinen, ja velvoittamaan ensimmäisen asteen tuomioistuimen toteuttamaan todistelumenettelyn. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lisäksi sen seikan merkitystä, että ylemmän oikeusasteen tuomioistuin on antanut ratkaisunsa yksinomaan oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa hankittujen todisteiden perusteella ja ilman, että syytetty olisi voinut lausua niistä.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lisäksi, mitä direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja asianmukaisia toimenpiteitä olisi tarvittaessa toteutettava syyttömyysolettaman loukkaamisen korjaamiseksi. Se pohtii erityisesti tarvetta sivuuttaa ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellisesti sitovat arvioinnit tai jopa päättää tämän lisäksi kyseisen tuomioistuimen tuomareiden esteelliseksi
toteamisesta.
23      Tässä tilanteessa Mestský súd Bratislava I päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
”1)      Onko [perusoikeuskirjan] 48 artiklan 1 kohdan mukainen oikeus syyttömyysolettamaan, tulkittuna yhdessä [direktiivin 2016/343]
4 artiklan 1 kohdan ja 6 artiklan 1 kohdan, suhteellisuusperiaatteen ja perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdan mukaisten puolustautumisoikeuksien kanssa, esteenä sille, että ylemmän oikeusasteen tuomioistuin menettelyssä, joka koskee syyttäjän tekemää valitusta ensimmäisen asteen tuomioistuimen rikosoikeudellisesta menettelystä luopumista koskevasta päätöksestä, toteaa seuraavat oikeudelliset ja tosiseikkoja koskevat päätelmät perusteluissa ennen kuin pääasiassa on annettu ratkaisu ja ilman, että tuomioistuimessa on toteutettu todistelumenettelyä:
’Perättömät, yksinomaan yksityiselämään kuuluvat tiedot, jotka syytetty on asettanut suuren seuraajajoukon saataville julkaisemallaan videolla, ovat tietojen sisällön huomioon ottaen omiaan vahingoittamaan vakavasti asianomistajan kumppanuus-, perhe- ja ystävyyssuhteita ja heikentämään luottamusta asianomistajaa kohtaan – – Oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa esitetyistä todisteista, joihin myös [ensimmäisen asteen tuomioistuin] perustaa näkemyksensä, käy kiistattomasti ilmi, että syytetty on levittänyt valheita asianomistajasta vahingoittaakseen häntä, minkä vuoksi asianomistaja on joutunut perheensä piirissä ja lähiympäristössään erityisen epäedulliseen asemaan. Asianomistajan ja SB:n välinen intiimi suhde on syytetyn kuvitelmaa eikä mitään siitä, mitä syytetty on esittänyt julkisuudessa, ole koskaan tapahtunut – – Mitä tulee julkaistujen perättömien tietojen yksilöimiseen, kyse on erityisesti tiedosta, jonka todenperäisyys tarkistettiin oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa esitettyjen todisteiden perusteella ja joka koski asianomistajan ja todistaja SB:n välistä intiimiä suhdetta ja sukupuolikäyttäytymisen muotoja, joiden harjoittamista syytetty oli kuvannut yksiselitteisesti julkaisemassaan videossa’?
2)      Vaikuttaako ensimmäiseen kysymykseen annettavaan vastaukseen se, että kansallinen lainsäädäntö ja kansallinen oikeuskäytäntö eivät velvoittaneet ylemmän oikeusasteen tuomioistuinta arvioimaan kumoamisratkaisun perusteluissa esitettyjä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja ja että tämä voi rajoittua pelkästään toteamaan, että alemman oikeusasteen tuomioistuimen antama ratkaisu on virheellinen, koska ensimmäisen
asteen tuomioistuin on velvollinen toteuttamaan todistelumenettelyn pääkäsittelyssä ja ratkaisemaan asian todistelumenettelyn tulosten perusteella?
3)      Vaikuttaako ensimmäiseen kysymykseen annettavaan vastaukseen se, että ylemmän oikeusasteen tuomioistuin on antaessaan ratkaisua syyttäjän tekemästä valituksesta perustanut ratkaisunsa pelkästään sellaisiin oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa esitettyihin todisteisiin, joita ei ole vielä esitetty ensimmäisen asteen tuomioistuimessa?
4)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko seuraavat menettelyt ja ratkaisut direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja asianmukaisia toimenpiteitä syyttömyysolettaman turvaamiseksi:
–        kansallisen ensimmäisen asteen tuomioistuimen menettely, kun se vetoamalla unionin oikeuden ensisijaisuuteen ja tehokkuuteen jättää ottamatta huomioon ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisunsa perusteluissa esittämät oikeudelliset ja tosiseikkoja koskevat johtopäätökset siltä osin kuin ne ovat unionin oikeuden vastaisia, vaikka nämä johtopäätökset olisivat muutoin oikeudellisesti sitovia kansallisen lainsäädännön nojalla, ja antaa asiassa ratkaisun itse sen jälkeen, kun asianmukainen todistusmenettely on toteutettu, tai
–        kansallisen ensimmäisen asteen tuomioistuimen menettely, kun se vetoamalla unionin oikeuden ensisijaisuuteen ja tehokkuuteen jättää ottamatta huomioon ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisunsa perusteluissa esittämät oikeudelliset ja tosiseikkoja koskevat johtopäätökset siltä osin kuin ne ovat unionin oikeuden vastaisia, vaikka nämä johtopäätökset olisivat muutoin oikeudellisesti sitovia kansallisen lainsäädännön nojalla, ja tekee asiassa itse uudelleen ratkaisun samalla rikosoikeudellisesta menettelystä luopumista koskevalla ratkaisulla, jonka ylemmän oikeusasteen tuomioistuin on jo kumonnut, tai
–        ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen tuomareiden sulkeminen menettelyn ulkopuolelle syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden loukkaamisen vuoksi syytetyn esittämän puolueellisuutta koskevan väitteen perusteella?”
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
24      Slovakian hallitus väittää, ettei ennakkoratkaisupyyntöä voida ottaa tutkittavaksi.
25      Kyseinen hallitus väittää yhtäältä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole täsmentänyt niitä syitä, joiden vuoksi se on päättänyt esittää tämän pyynnön, joten unionin tuomioistuimella ei ole riittäviä tietoja esitettyihin kysymyksiin liittyvistä tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista.
26      Kyseinen hallitus väittää toisaalta, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyytämä unionin oikeuden tulkinta ei ole tarpeen pääasian ratkaisemiseksi. Pääasian menettely ei näet ole oikeussuojakeino, jolla vaaditaan direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen asianmukaisten toimenpiteiden toteuttamista. Vaikka tässä yhteydessä todettaisiin, että toisen asteen tuomioistuimen ratkaisun perusteluissa loukataan syyttömyysolettamaa, tällaisella toteamuksella ei olisi vaikutusta kyseisen ratkaisun, jonka arvioinnit eivät myöskään ole esteenä sille, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi antaa ratkaisun syytetyn syyllisyydestä tai syyttömyydestä
sen jälkeen, kun se on toteuttanut todistelumenettelyn kontradiktorisesti, sääntöjenmukaisuuteen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään ole toimivaltainen ottamaan kantaa toisen asteen tuomioistuimen tuomareiden esteelliseksi toteamiseen.
27      On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen lähtökohtaisesti velvollisuus antaa ennakkoratkaisu (ks. tuomio 21.4.1988, Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, 8 kohta ja tuomio 24.7.2023, Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 61 kohta).
28      Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos on ilmeistä, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. tuomio 13.7.2000, Idéal tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, 20 kohta ja tuomio 24.7.2023, Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 62 kohta).
29      Tältä osin on ensinnäkin huomautettava argumenteista, jotka perustuvat ennakkoratkaisupyynnön oletettuun puutteellisuuteen, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön – jota sen työjärjestyksen 94 artiklan a ja b alakohta nyttemmin ilmentävät – mukaan on niin, että jotta unionin oikeutta voitaisiin tulkita kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisellä tavalla, kansallisen tuomioistuimen on määritettävä esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset perustuvat. On lisäksi välttämätöntä, että – kuten työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa todetaan – ennakkoratkaisupyyntöön sisältyy selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä (ks. tuomio 26.1.1993, Telemarsicabruzzo ym., C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, 6 kohta; määräys 28.6.2000, Laguillaumie, C‑116/00, EU:C:2000:350, 16 kohta ja tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 48 kohta).
30      Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että ennakkoratkaisupyynnössä selostetaan esitettyihin kysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat. Kuten tämän tuomion 20–22 kohdasta ilmenee, ennakkoratkaisupyynnössä mainitaan lisäksi ne syyt, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä tiettyjen unionin oikeuden säännösten tulkinnasta.
31      Tästä seuraa, että ennakkoratkaisupyyntö täyttää työjärjestyksen 94 artiklassa vahvistetut vaatimukset ja sisältää siis riittävästi tietoja, jotta unionin tuomioistuin voi vastata näihin kysymyksiin.
32      On toiseksi todettava argumenteista, joiden mukaan unionin tuomioistuimelta ei ole tarpeen saada vastausta esitettyihin kysymyksiin ratkaisun antamiseksi pääasian menettelyssä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on täsmentänyt, että sen on Slovakian säännöstön mukaan noudatettava pääasiaa tutkiessaan toisen asteen tuomioistuimen esittämiä arviointeja.
33      Esitetyillä kysymyksillä pyritään tässä yhteydessä siihen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi määrittää, ovatko nämä arvioinnit yhteensopivia direktiivistä 2016/343 ja perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdasta johtuvan syyttömyysolettaman noudattamista koskevan vaatimuksen kanssa, ja tarvittaessa tehdä johtopäätökset siitä, että kyseiset arvioinnit ovat yhteensopimattomia tämän vaatimuksen kanssa.
34      Ei siis ole ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei yleisesti olisi mitään yhteyttä pääasian menettelyn tosiseikkoihin tai kohteeseen.
35      Siltä osin kuin on erityisesti kyse neljännen kysymyksen kolmannesta osasta on sitä vastoin todettava, ettei ennakkoratkaisupyynnöstä ilmene, että Mestský súd Bratislava I, joka on ensimmäisen asteen tuomioistuin, olisi toimivaltainen lausumaan toisen asteen tuomioistuimen tuomareiden mahdollisesta esteelliseksi toteamisesta tai että se voisi jollain tavoin tehdä johtopäätöksiä mahdollisesta velvollisuudesta, jonka väitetään perustuvan unionin oikeuteen,
todeta tällaiset tuomarit esteellisiksi.
36      On siis ilmeistä, että unionin sääntöjen tulkitsemisella, jolla pyritään arvioimaan, asetetaanko niissä tällainen velvollisuus, ei ole mitään yhteyttä pääasian menettelyn kohteeseen.
37      Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että neljäs kysymys on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se liittyy
toisen asteen tuomioistuimen tuomareiden esteelliseksi toteamiseen ja että esitetyt kysymykset on muilta osin otettava tutkittaviksi.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäisestä kolmanteen kysymys
38      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmella ensimmäisellä kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, pääosin, onko direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 48 artiklan kanssa,
syyttömyysolettaman osalta tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että rikostuomioistuin, joka ratkaisee valituksen päätöksestä, jolla syytteen käsittelystä luovutaan sillä perusteella, ettei rikosta ole tapahtunut, ottaa yksityiskohtaisesti kantaa syyllisyyttä tukeviin todisteisiin ja esittää tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevan arvioinnin siitä, täyttyykö kyseessä olevan rikoksen tunnusmerkistö, vaikka kyseisen tuomioistuimen ei kansallisen säännöstön mukaan tarvitse tehdä näin
ratkaistakseen asian ja vaikka kyseinen arviointi perustuu pelkästään todisteisiin, jotka on hankittu
oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa, ilman että syytetty olisi voinut lausua niistä.
39      Direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että viranomaisen julkisissa lausumissa ja muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisten päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, niin kauan kuin hänen syyllisyyttään ei ole laillisesti näytetty toteen. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että tämä ei vaikuta syyttäjän toimiin, joiden tavoitteena on näyttää toteen epäillyn tai syytetyn syyllisyys, eikä menettelyyn liittyviin ennakollisiin päätöksiin, joita oikeusviranomaiset tai muut toimivaltaiset viranomaiset tekevät ja jotka perustuvat epäilyihin tai syyllisyyttä tukevaan näyttöön.
40      Kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että todistustaakka epäillyn tai syytetyn syyllisyydestä on syyttäjällä. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että tämä ei vaikuta tuomarin tai toimivaltaisen tuomioistuimen velvoitteeseen etsiä sekä syyllisyyden puolesta että sitä vastaan puhuvaa näyttöä eikä puolustuksen oikeuteen esittää näyttöä asiassa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
41      Näiden säännösten ulottuvuuden määrittämiseksi siltä osin kuin on kyse siitä tutkinnasta, jonka rikostuomioistuin voi suorittaa kolmessa ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun kaltaisessa tilanteessa, on heti alkuun muistutettava, että direktiivillä 2016/343 toteutetaan vain tiettyjä syyttömyysolettamaan liittyviä näkökohtia ja oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä koskeva vähimmäistason yhdenmukaistaminen (ks. vastaavasti tuomio 19.9.2018, Milev, C‑310/18 PPU, EU:C:2018:732, 45 ja 46 kohta).
42      Tämän vähimmäistason yhdenmukaistamisen yhteydessä kyseisessä direktiivissä erotetaan ne tuomioistuinratkaisut, jotka annetaan väistämättä rikosoikeudenkäynnin päätteeksi ja joissa lausutaan syyllisyydestä, muista menettelytoimista, kuten syytetoimista ja menettelyyn liittyvistä ennakollisista päätöksistä (ks. vastaavasti tuomio 28.11.2019, Spetsializirana prokuratura, C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, 32 kohta).
43      Nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäiset kolme kysymystä liittyvät rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaiheeseen, jonka kuluessa toisen asteen tuomioistuimen on lausuttava ensimmäisessä oikeusasteessa tehdyn päätöksen, jolla määritetään, onko syytekirjelmä riittävä perusta oikeudenkäynnin toimittamiselle, sääntöjenmukaisuudesta.
44      Tällaista toisen asteen tuomioistuimen ratkaisua on sen kohteen perusteella pidettävä direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna muuna kuin syyllisyyttä koskevana tuomioistuinratkaisuna.
45      Kyseiseen direktiiviin ei kuitenkaan sisälly sääntöjä, joissa täsmennetään tällaisen ratkaisun antamisen aineelliset ja menettelylliset edellytykset.
46      Siinä ei etenkään määritä niiden seikkojen luonnetta, jotka ovat edellytyksenä kyseisen ratkaisun antamiselle, eikä sitä, millä tavoin on suoritettava todisteiden arviointi, joka voidaan mahdollisesti toimittaa kyseisen ratkaisun antamiseksi.
47      Tältä osin on etenkin huomautettava, että vaikka direktiivin 2016/343 6 artiklassa vahvistetaan tiettyjä todistustaakan jakamista rikosoikeudellisissa menettelyissä koskevia sääntöjä, nämä säännöt liittyvät epäiltyjen ja syytettyjen syyllisyyden toteamiseen, joten niiden tarkoituksena ei ole säännellä todistelua tehtäessä pääasiassa kyseessä olevan kaltaista ennakollista päätöstä (ks. vastaavasti tuomio 28.11.2019, Spetsializirana prokuratura, C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, 33 kohta).
48      Koska pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ratkaisun antamisen aineelliset ja menettelylliset edellytykset määräytyvät yksinomaan kansallisen oikeuden perusteella (ks. vastaavasti tuomio 28.11.2019, Spetsializirana prokuratura, C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, 38 kohta), tällaisen ratkaisun
antamiseen johtavan rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaihetta sääntelevien yleisten menettelysääntöjen ei voida katsoa kuuluvan perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun unionin oikeuden soveltamisen alaan. Perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohtaa, jossa määrätään puolustautumisoikeuksien kunnioittamisesta, ei siis voida soveltaa tähän rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaiheeseen.
49      Kun otetaan huomioon direktiivin 2016/343 2 artiklassa esitetty kyseisen direktiivin soveltamisalan määritelmä ja sen 3 artiklassa ilmaistun periaatteen yleisyys, on sitä vastoin katsottava, että 3 artiklaa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäiltyä tai syytettyä kohdellaan syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen, sovelletaan ilman erityistä rajoitusta luonnollisiin henkilöihin kohdistetun rikosoikeudellisen menettelyn kaikissa vaiheissa ja myös pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaiheessa.
50      Direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan, jossa kielletään se, että epäiltyyn tai syytettyyn viitataan syyllisenä niin kauan kuin hänen syyllisyyttään ei ole laillisesti näytetty toteen, sanamuodosta ilmenee
myös, että tätä säännöstä sovelletaan muun muassa muihin kuin syyllisyyttä koskeviin tuomioistuinratkaisuihin.
51      Kyseisen direktiivin 3 artiklan ja 4 artiklan 1 kohdan ulottuvuudesta pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa menettelyssä on todettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että nämä säännökset, luettuina yhdessä direktiivin johdanto-osan 16 perustelukappaleen kanssa, eivät ole esteenä sellaisten menettelyyn liittyvien ennakollisten päätösten tekemiselle, jotka perustuvat epäilyihin tai syyllisyyttä tukevaan näyttöön, kunhan kyseisissä päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä (ks. vastaavasti tuomio 19.9.2018, Milev, C‑310/18 PPU, EU:C:2018:732, 44 ja 48 kohta).
52      Edellä esitetystä seuraa ensinnäkin, että direktiivi 2016/343 ei ole esteenä sille, että rikostuomioistuin arvioi menettelyyn liittyvän ennakollisen päätöksen tekemiseksi asianomaisen syyllisyyttä tukevaa näyttöä määrittääkseen, voidaanko tietyssä asiassa katsoa, että rikoksen tunnusmerkistö täyttyy.
53      Kyseisessä direktiivissä ei myöskään suljeta pois sitä, että tällainen ennakollinen päätös voidaan tehdä ilman, että todistelua olisi toimitettu kattavasti, ja ilman, että syytetty olisi voinut esittää näkemyksensä tältä osin.
54      Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 80 kohdassa korostanut, mikään kyseisen direktiivin säännös ei lopuksi ole esteenä sille, että tällaisessa ennakollisessa päätöksessä tukeudutaan yksityiskohtaisiin perusteluihin.
55      Nämä perustelut on kuitenkin direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan mukaan muotoiltava noudattamalla velvollisuutta olla viittaamatta epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä.
56      Vaikka kyseisessä 4 artiklan 1 kohdassa annetaan jäsenvaltioille harkintavaltaa tämän säännöksen kannalta tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisessa, on kuitenkin niin, kuten direktiivin johdanto-osan 48 perustelukappaleesta ilmenee, että jäsenvaltioiden myöntämän suojan taso ei saisi milloinkaan alittaa perusoikeuskirjassa tai Euroopan ihmisoikeussopimuksessa määrättyjä vaatimuksia, muun muassa syyttömyysolettamaa koskevia vaatimuksia (tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama), C‑377/18, EU:C:2019:670, 40 kohta).
57      Tältä osin on huomautettava, että syyttömyysolettama vahvistetaan perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdassa, joka vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaletta, kuten perusoikeuskirjan selityksistä ilmenee. Tästä seuraa perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan nojalla, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappale on otettava huomioon perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan tulkinnassa suojan vähimmäistasona (ks. vastaavasti tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama),
C‑377/18, EU:C:2019:670, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      Tulkittaessa kyseistä 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan kanssa, on siis aiheellista tukeutua Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaletta koskevaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön (ks. vastaavasti tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama), C‑377/18, EU:C:2019:670, 42 kohta).
59      Kyseisestä oikeuskäytännöstä ilmenee, että syyttömyysolettamaa koskevaa periaatetta loukataan, jos syytettyä koskevassa tuomioistuinratkaisussa tai virallisessa lausumassa esitetään selvä lausuma siitä, että asianomainen henkilö on syyllistynyt kyseessä olevaan rikokseen, kun lopullista langettavaa tuomiota ei ole annettu (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.2.2014, Karaman v. Saksa, CE:ECHR:20140227JUD001710310, 63 kohta ja tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama), C‑377/18, EU:C:2019:670, 43 kohta).
60      Tältä osin on erotettava toisistaan tällaiset ratkaisut tai lausumat, jotka luovat vaikutelman asianomaisen henkilön syyllisyydestä ja jotka loukkaavat syyttömyysolettamaa, ja sellaiset ratkaisut tai lausumat, joissa vain kuvataan epäilyä (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.11.2002, Marziano v. Italia, CE:ECHR:2002:1128JUD004531399, 31 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 15.10.2013, Gutsanovi v. Bulgaria, CE:ECHR:2013:1015JUD003452910, 192 kohta). Syyttömyysolettamaa voidaan kuitenkin loukata silloinkin, kun syyllisyyttä ei ole muodollisesti todettu, koska syyttömyysolettamaa loukataan jo sellaisilla perusteluilla, joiden perusteella voidaan ajatella, että tuomari pitää asianomaista henkilöä syyllisenä (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.9.2006, Matijasevic v. Serbia, CE:ECHR:2006:0919JUD002303704, 45 kohta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.3.2023, Rigolio v. Italia, CE:ECHR:2023:0309JUD002014809, 94 kohta).
61      Sen arvioimiseksi, onko kyse tällaisesta syyttömyysolettaman loukkaamisesta, on kiinnitettävä huomiota sekä oikeusviranomaisten käyttämien ilmaisujen valintaan että niihin erityisiin olosuhteisiin, joissa ilmaisut on muotoiltu, sekä kyseessä olevan menettelyn luonteeseen ja asiayhteyteen (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.2.2014, Karaman v. Saksa, CE:ECHR:20140227JUD001710310, 63 kohta ja tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama), C‑377/18, EU:C:2019:670, 43 kohta).
62      Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 53 kohdassa
korostanut, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on siis voinut katsoa, että asiayhteydessä, jossa on kyse sellaisten ilmaisujen ”valitettavasta” käyttämisestä, jotka näyttävät viittaavan siihen, että asianomaisen henkilön syyllisyys on osoitettu, saattaa olla mahdollista katsoa, ettei syyttömyysolettamaa ole loukattu (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 10.10.2000, Daktaras v. Liettua, CE:ECHR:2000:1010JUD004209598, 44 ja 45 kohta).
63      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kuitenkin myös selventänyt, että sen menettelyn huomioon ottaminen, jonka yhteydessä lausuma esitetään, edellyttää tuomareiden lausumien perusteellisempaa tutkintaa (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.09.2006, Pandy v. Belgia, CE:ECHR:2006:1010JUD004209598, 43 ja 45 kohta).
64      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että syyttömyysolettaman kunnioittamisen valvomiseksi on aina analysoitava tuomioistuinratkaisu ja sen perustelut kokonaisuudessaan, koska tuomioistuinratkaisun
joihinkin kohtiin sisältyvä nimenomainen viittaus henkilön syyttömyyteen jäisi vaille merkitystä, jos ratkaisun muut kohdat voidaan ymmärtää ennenaikaisena ilmauksena hänen syyllisyydestään (ks. vastaavasti tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama), C‑377/18, EU:C:2019:670, 46 kohta).
65      Lisäksi tiettyjä toteamuksia, jotka koskevat henkilön osallistumista rikokseen tai tällaisen rikoksen tunnusmerkistön täyttymistä, voidaan esittää syyttömyysolettamaa loukkaamatta, jos nämä toteamukset ovat tarpeen sen ratkaisun kannalta, joka asianomaisen tuomioistuimen on annettava, kunhan ilmoitetaan selvästi se, ettei kyseisen henkilön syyllisyyttä ole laillisesti näytetty toteen (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.2.2014, Karaman v. Saksa, CE:ECHR:20140227JUD001710310, 64 ja 65 kohta; Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.3.2023, Rigolio v. Italia, CE:ECHR:2023:0309JUD002014809, 97, 125 ja 126 kohta sekä tuomio 5.9.2019, AH ym. (Syyttömyysolettama), C‑377/18, EU:C:2019:670, 45 kohta).
66      Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on viime kädessä selvitettävä, onko direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan kanssa, noudatettu toisen asteen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä, unionin tuomioistuin voi kuitenkin SEUT 267 artiklalla perustetussa tuomioistuinten välisessä yhteistyössä esittää käytössään olevan asiakirja-aineiston
perusteella kyseiselle tuomioistuimelle sellaisia unionin oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, jotka voivat olla sille hyödyllisiä sen arvioidessa kyseisten säännöksen ja määräyksen vaikutuksia (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2024, Vivacom Bulgaria, C‑369/23 PPU, EU:C:2024:1043, 41 kohta).
67      Tätä varten on korostettava edellä esitetystä seuraavan, että voidakseen lausua syyttömyysolettaman kunnioittamisesta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kiinnitettävä huomiota sekä Krajský súd v Bratislaven käyttämien ilmaisujen valintaan että niihin erityisiin olosuhteisiin, joissa niitä on käytetty, sekä pääasian menettelyn luonteeseen ja asiayhteyteen sen selvittämiseksi, luodaanko kyseisen tuomioistuimen riitautetuissa arvioinneissa vaikutelma siitä, että AC on syyllistynyt siihen rikokseen, josta häntä syytetään.
68      Tältä osin on huomautettava
ensinnäkin, että sellaisten ilmaisujen käyttäminen, jotka osoittavat
toisen asteen tuomioistuimen vakuuttuneen siitä, että kyseessä olevan rikoksen tunnusmerkistö täyttyy kokonaisuudessaan, olisi, jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa sen, selvä osoitus siitä, että kyseinen tuomioistuin antaa sen vaikutelman, että syytetty on syyllistynyt kyseiseen rikokseen.
69      Julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 59 kohdassa esiin tuomien kaltaisten ilmaisujen valinta näyttää tältä osin osoittavan – jollei niistä selvityksistä muuta johdu, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä –, että toisen asteen tuomioistuin on mennyt syytettyyn kohdistuvien epäilyjen ilmaisemista pidemmälle.
70      Siltä osin kuin toiseksi on kyse niistä erityisistä olosuhteista, joissa pääasiassa kyseessä olevia ilmaisuja on käytetty, sekä pääasian menettelyn luonteesta ja asiayhteydestä on korostettava ensinnäkin, että koska Krajský súd v Bratislave on tuomioistuin, sen ratkaisun perusteluja on tutkittava perusteellisemmin, kuten tämän tuomion 63 kohdasta ilmenee.
71      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on toiseksi otettava huomioon se, että – kuten tämän tuomion 43 kohdassa on muistutettu – toisen asteen tuomioistuimen ratkaisu liittyy rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaiheeseen, jonka kuluessa toisen asteen tuomioistuimen on lausuttava ensimmäisessä oikeusasteessa tehdyn päätöksen, jolla määritetään, onko syytekirjelmä riittävä perusta oikeudenkäynnin toimittamiselle, sääntöjenmukaisuudesta.
72      Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee tässä yhteydessä, että toisen asteen tuomioistuin on ratkaisunsa
ratkaisuosassa ainoastaan määrännyt asian palautettavaksi ensimmäisen asteen tuomioistuimeen, jotta tämä arvio todisteet uudelleen ja ratkaisee asian uudelleen. Tällä seikalla voi olla merkitystä määritettäessä kyseisen ratkaisun perusteluissa käytettyjen ilmaisujen ulottuvuutta etenkin, jos olisi katsottava, että nämä ilmaisut ovat jossain määrin moniselitteisiä.
73      Pelkästään kyseisen ratkaisun
ratkaisuosan muotoilun perusteella ei voida kuitenkaan sinällään katsoa, ettei syyttömyysolettamaa ole loukattu.
74      Yhtäältä – kuten tämän tuomion 64 kohdassa on muistutettu – on näet otettava huomioon kyseessä olevan ratkaisun perustelut kokonaisuudessaan ilman, että olisi mahdollista kiinnittää huomiota yksinomaan siihen seikkaan, että kyseisen ratkaisun tietyt kohdat antavat ymmärtää, ettei syytetyn syyllisyyttä ole näytetty toteen.
75      Toisaalta – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 63 kohdassa todennut – se, että pelkästään sen perusteella, että ratkaisu on annettu rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaiheessa, jossa ei ole tarkoitus lausua syytetyn syyllisyydestä, olisi mahdollista katsoa, ettei syyttömyysolettamaa ole loukattu, olisi suoraan ristiriidassa sen periaatteen kanssa, jonka mukaan syyttömyysolettamaa sovelletaan rikosoikeudelliseen menettelyyn kokonaisuudessaan. Tällainen lähestymistapa johtaisi lisäksi siihen, että direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohta jää suurelta osin tarkoituksettomaksi.
76      On korostettava kolmanneksi, että siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on täsmentänyt, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ratkaisun antaminen ei edellytä kansallisen säännöstön nojalla millään tavoin sen toteamista, että kyseessä olevan rikoksen tunnusmerkistö täyttyy, tällaista toteamusta ei voida pitää tarpeellisena, jotta toisen asteen tuomioistuin voisi ratkaista asian.
77      Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevaa tilannetta ei voida verrata tämän tuomion 65 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuihin tilanteisiin.
78      Neljänneksi on niin, että – kuten Slovakian hallitus ja Euroopan komissio korostavat –
toisen asteen tuomioistuimen valitsemia ilmaisuja on tulkittava ottamalla huomioon se, että kyseinen tuomioistuin, jota sitoo kansallisen säännöstön nojalla perusteluvelvollisuus, on kumonnut kahdesti ensimmäisen asteen tuomioistuimen päätökset, joilla syytteen käsittelystä luovuttiin, joten se saattoi katsoa tarpeelliseksi ilmaista kantansa tiukemmin ja perusteellisemmin.
79      Tällä seikalla ei kuitenkaan missään tapauksessa voida perustella sellaisten ilmaisujen käyttämistä, joilla luodaan vaikutelma siitä, että syytetty on syyllistynyt rikokseen, josta häntä syytetään, vaikka – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 66 kohdassa korostanut – rikosoikeudellisen menettelyn ennakkovaiheessa on täysin sallittua käyttää muotoiluja, jotka syyttömyysolettamaa kunnioittaen ovat riittävän vakuuttavia oikeuttamaan sen, että syytettyä koskeva asia palautetaan ratkaisun antavaan tuomioistuimeen.
80      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäisestä kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2016/343 3 artiklaa, 4 artiklan 1 kohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 48 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että rikostuomioistuin, joka ratkaisee valituksen päätöksestä, jolla syytteen käsittelystä luovutaan sillä perusteella, ettei rikosta ole tapahtunut, ottaa yksityiskohtaisesti kantaa syyllisyyttä tukeviin todisteisiin ja esittää tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevan arvioinnin siitä, täyttyykö kyseessä olevan rikoksen tunnusmerkistö, vaikka kyseisen tuomioistuimen ei kansallisen säännöstön mukaan tarvitse tehdä näin ratkaistakseen asian ja vaikka kyseinen arviointi perustuu pelkästään todisteisiin, jotka on hankittu
oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa, ilman että syytetty olisi voinut lausua niistä, kunhan tässä arvioinnissa ei luoda vaikutelmaa siitä, että syytetty on syyllistynyt kyseiseen rikokseen.
Neljäs kysymys
81      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään pääosin, onko direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä tehokkuusperiaatteen ja unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen kanssa, tulkittava siten, että ensimmäisen asteen tuomioistuimen on yhtäältä sivuutettava toisen asteen tuomioistuimen, joka on kumonnut päätöksen asian käsittelyn lopettamisesta ja määrännyt asian palautettavaksi kyseiseen ensimmäisen asteen tuomioistuimeen, arvioinnit, kun nämä arvioinnit ovat ristiriidassa syyttömyysolettaman kanssa, vaikka kansallisen säännöstön mukaan kyseisen ensimmäisen asteen tuomioistuimen on noudatettava näitä arviointeja, ja toisaalta pidätyttävä ryhtymästä toimiin kyseisen toisen asteen tuomioistuimen määräämien menettelyllisten toimenpiteiden johdosta.
82      Direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä ovat kyseisen direktiivin ja erityisesti 10 artiklan mukaisesti asianmukaiset toimenpiteet, jos direktiivin 4 artiklan 1 kohdasta ilmenevää velvoitetta olla viittaamatta epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä ei noudateta.
83      Kyseisen 10 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyillä ja syytetyillä on tehokkaat oikeussuojakeinot siinä tapauksessa, että kyseisessä direktiivissä säädettyjä oikeuksia loukataan.
84      Vaikka direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohdan mukaan on otettava käyttöön ”asianmukaiset toimenpiteet”, on kuitenkin todettava, ettei siinä täsmennetä näiden toimenpiteiden luonnetta. Koska tätä kysymystä ei ole yhdenmukaistettu, jäsenvaltioiden asiana on menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla määritellä kyseiset toimenpiteet. Näiden toimenpiteiden on kuitenkin täytettävä kaksi edellytystä, eli ne eivät saa olla epäedullisempia kuin toimenpiteet, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeudessa kuluttajille tunnustettujen oikeuksien käyttäminen on mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (ks. analogisesti tuomio 24.6.2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, 56 kohta).
85      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä mitään tietoja toimenpiteistä, joita Slovakian lainsäädännön nojalla voidaan toteuttaa, jos syyttömyysolettamaa loukataan.
86      Vaikka Slovakian hallitus on vedonnut tiettyihin kansallisessa säännöstössä tässä tarkoituksessa käyttöön otettuihin toimenpiteisiin, on lisäksi todettava ilman, että on tarpeen ottaa kantaa siihen, ovatko tällaiset toimenpiteet riittäviä direktiivin 2016/343 4 artiklan 2 kohdan vaatimusten täyttämiseksi tai vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteen noudattamiseksi, että näiden toimenpiteiden tarkoituksena tai vaikutuksena ei missään tapauksessa ole rajoittaa toisen asteen tuomioistuimen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa menettelyssä tekemien arviointien ulottuvuutta ensimmäisen asteen tuomioistuimeen nähden.
87      Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 99 kohdassa todennut, sellaisista asianmukaisista toimenpiteistä riippumatta, jotka jäsenvaltion on toteutettava korjatakseen syyttömyysolettaman loukkaamisen kyseisen 4 artiklan 2 kohdan nojalla, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa olevalla ensimmäisen asteen tuomioistuimella voi olla velvollisuus toteuttaa toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on varmistaa syyttömyysolettaman kunnioittaminen.
88      Tällaisen tuomioistuimen on näet yleisesti
noudatettava direktiivin 2016/343 3 artiklaa, jonka mukaan epäiltyä tai syytettyä on kohdeltava syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen.
89      Ensimmäisen asteen tuomioistuin ei kuitenkaan voi kyseistä 3 artiklaa rikkomatta noudattaa silloin, kun se tekee menettelyyn liittyvän ennakollisen päätöksen, toisen asteen tuomioistuimen esittämää arviointia, jonka mukaan syytettyä
pidetään syyllisenä ennen kuin hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen, siltä osin kuin kyseinen ensimmäisen asteen tuomioistuin joutuisi tällaisessa tilanteessa pitämään kyseistä henkilöä itse ennenaikaisesti syyllisenä.
90      Koska kyseinen 3 artikla on riittävän selvä, täsmällinen ja ehdoton, jotta sillä voidaan katsoa olevan välitön oikeusvaikutus, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen nojalla tarvittaessa jätettävä soveltamatta kansallista säännöstöä, joka estäisi kyseisen artiklan soveltamisen sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa (ks. vastaavasti tuomio 22.2.2022, RS (Perustuslakituomioistuimen tuomioiden vaikutus), C‑430/21, EU:C:2022:99, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
91      Tässä yhteydessä on lisäksi muistutettava, että unionin oikeus on esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on ratkaista asia, jonka ylempi oikeusaste, johon asiassa on valitettu, on palauttanut sen käsiteltäväksi, on sidottu kansallisen prosessioikeuden mukaisesti ylemmän oikeusasteen oikeuskysymyksistä tekemiin arviointeihin, vaikka se katsookin ottaen huomioon tulkinnan, jota se on pyytänyt unionin tuomioistuimelta, että kyseiset arvioinnit eivät ole unionin oikeuden mukaisia (ks. tuomio 5.10.2010, Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, 32 kohta ja tuomio 22.2.2022, RS (Perustuslakituomioistuimen tuomioiden vaikutus), C‑430/21, EU:C:2022:99, 75 kohta).
92      Tästä seuraa, että jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo kolmeen ensimmäiseen kysymykseen annetun vastauksen perusteella, että tietyt toisen asteen tuomioistuimen arvioinnit ovat ristiriidassa direktiivin 2016/343 3 artiklassa ja 4 artiklan 1 kohdassa, luettuina yhdessä perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan kanssa, vahvistetun syyttömyysolettaman kanssa, sen on
annettava ratkaisu pääasian menettelyssä sivuuttamalla nämä arvioinnit, eikä kansallinen sääntö, jonka mukaan sen on noudatettava näitä arviointeja, voi olla tälle esteenä.
93      Tämän perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa olevan tuomioistuimen olisi siivutettava toisen asteen tuomioistuimen ratkaisu kokonaisuudessaan.
94      Se, että toisen asteen tuomioistuimen
tietyissä arvioinneissa ei oteta huomioon syyttömyysolettamaa, ei näet merkitse
välttämättä sitä, että ratkaisu, johon nämä arvioinnit sisältyvät, olisi kokonaisuudessaan ristiriidassa syyttömyysolettaman kanssa.
95      Ei etenkään voida katsoa, että toisen asteen tuomioistuimen siinä ratkaisussa, jota on perusteltu osittain tällaisilla arvioinneilla, määräämien menettelyllisten toimenpiteiden olisi sinänsä katsottava olevan syyttömyysolettaman vastaisia.
96      Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa toimenpide, jolla asia palautetaan ensimmäisen asteen tuomioistuimeen sen jälkeen, kun kyseisen tuomioistuimen määräämä asian käsittelyn lopettaminen on kumottu, jotta tämä tutkisi kyseisen asian uudelleen, ei siis sisällä sellaisenaan mitään kannanottoa asianomaisen henkilön syyllisyyteen.
97      Ei siis voida katsoa, että direktiivin 2016/343 3 artiklasta seuraava velvollisuus sivuuttaa arvioinnit, jotka ovat ristiriidassa syyttömyysolettaman kanssa, olisi esteenä sille, että ensimmäisen asteen tuomioistuimen on kansallisen säännöstön mukaan ryhdyttävä toimiin toisen asteen tuomioistuimen määräämien menettelyllisten toimenpiteiden johdosta, myös silloin, kun viimeksi mainitun ratkaisua on perusteltu osittain tällaisilla arvioinneilla.
98      Neljänteen kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 2016/343 3 artiklaa, luettuna yhdessä unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatteen kanssa, on tulkittava siten, että ensimmäisen asteen tuomioistuimen on sivuutettava toisen asteen tuomioistuimen, joka on kumonnut päätöksen asian käsittelyn lopettamisesta ja määrännyt asian palautettavaksi kyseiseen ensimmäisen asteen tuomioistuimeen, arvioinnit, kun nämä arvioinnit ovat ristiriidassa syyttömyysolettaman kanssa, vaikka kansallisen säännöstön mukaan kyseisen ensimmäisen asteen tuomioistuimen on noudatettava näitä arviointeja, mutta kyseinen 3 artikla ei kuitenkaan ole esteenä sille, että ensimmäisen asteen tuomioistuimen on ryhdyttävä toimiin kyseisen toisen asteen tuomioistuimen määräämien menettelyllisten toimenpiteiden johdosta.
Oikeudenkäyntikulut
99      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 3 artiklaa, 4 artiklan 1 kohtaa ja 6 artiklan 1 kohtaa, luettuina yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä sille, että rikostuomioistuin, joka ratkaisee valituksen päätöksestä, jolla syytteen käsittelystä luovutaan sillä perusteella, ettei rikosta ole tapahtunut, ottaa yksityiskohtaisesti kantaa syyllisyyttä tukeviin todisteisiin ja esittää tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevan arvioinnin siitä, täyttyykö kyseessä olevan rikoksen tunnusmerkistö, vaikka kyseisen tuomioistuimen ei kansallisen säännöstön mukaan tarvitse tehdä näin ratkaistakseen asian ja vaikka kyseinen arviointi perustuu pelkästään todisteisiin, jotka on hankittu oikeudenkäyntiä edeltäneessä vaiheessa, ilman että syytetty olisi voinut lausua niistä, kunhan tässä arvioinnissa ei luoda vaikutelmaa siitä, että syytetty on syyllistynyt kyseiseen rikokseen.
2)      Direktiivin 2016/343 3 artiklaa, luettuna yhdessä unionin oikeuden ensisijaisuusperiaatteen kanssa,
on tulkittava siten, että
ensimmäisen asteen tuomioistuimen on sivuutettava toisen asteen tuomioistuimen, joka on kumonnut päätöksen asian käsittelyn lopettamisesta ja määrännyt asian palautettavaksi kyseiseen ensimmäisen asteen tuomioistuimeen, arvioinnit, kun nämä arvioinnit ovat ristiriidassa syyttömyysolettaman kanssa, vaikka kansallisen säännöstön mukaan kyseisen ensimmäisen asteen tuomioistuimen on noudatettava näitä arviointeja, mutta kyseinen 3 artikla ei kuitenkaan ole esteenä sille, että ensimmäisen asteen tuomioistuimen on ryhdyttävä toimiin kyseisen toisen asteen tuomioistuimen määräämien menettelyllisten toimenpiteiden johdosta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: slovakki.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.