62015CC0351
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NILS WAHL
21 päivänä heinäkuuta 2016 (
1
)
Asia C‑351/15 P
Euroopan komissio
vastaan
Total SA,
Elf Aquitaine SA
”Muutoksenhaku — Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Metakrylaattimarkkinat — Sakot — Emoyhtiöiden ja niiden tytäryhtiön yhteisvastuu tytäryhtiön kilpailusääntöjä rikkovasta toiminnasta — Tytäryhtiö maksaa sakon välittömästi ja kokonaisuudessaan — Tytäryhtiön sakon määrän alentaminen unionin yleisen tuomioistuimen tuomion seurauksena — Euroopan komission tilinpitäjän kirjeet, joissa emoyhtiöitä vaaditaan maksamaan komission tytäryhtiölle palauttama summa viivästyskorkoineen — Kumoamiskanne — Kannekelpoiset toimet — Tehokas oikeussuoja”
1.
Valituksellaan Euroopan komissio vaatii kumoamaan 29.4.2015 annetun unionin yleisen tuomioistuimen tuomion Total ja Elf Aquitaine v. komissio; (
2
) kyseisellä tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin on osittain kumonnut komission kirjeet, (
3
) jotka koskivat komission päätökseen K(2006) 2098 lopullinen (
4
) perustuvia Total SA:n ja Elf Aquitainen sakko- ja viivästyskorkomaksuja.
2.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään erityisesti ratkaisemaan, ovatko – ja tarvittaessa, missä määrin ovat – kannekelpoisia toimia komission tilinpitäjän kirjeet, joissa emoyhtiöitä vaaditaan maksamaan viivästyskorkoineen sakot, jotka niille oli määrätty yhteisvastuullisesti niiden tytäryhtiön kanssa kilpailusääntöjen rikkomisesta, sen jälkeen, kun sakkoja oli alennettu ja ne oli osittain palautettu sakot alun perin maksaneen tytäryhtiön osalta. Asiassa on tarkemmin sanottuna selvitettävä, vaikuttavatko nämä kirjeet kyseisiin yrityksiin epäedullisesti siinä mielessä, että niillä on muutettu kyseisten yritysten oikeusasemaa komission alkuperäiseen päätökseen verrattuna, koska niissä on ilmeisesti määrätty kyseisille yrityksille mainittuun päätökseen nähden ylimääräinen maksu. Näin ollen unionin tuomioistuinta pyydetään tehokkaan oikeussuojan periaatteen valossa selventämään, miten unionin tuomioistuinten toimivalta ja kansallisten tuomioistuinten toimivalta jakautuvat sakkojen perintätoimenpiteiden tutkimisessa.
I Asian tausta
3.
Unionin yleinen tuomioistuin esittää asian taustan valituksenalaisen tuomion 2–28 kohdassa seuraavasti:
”2
Euroopan yhteisöjen komissio velvoitti [metakrylaattipäätöksellä] Arkema SA:n ja sen tytäryhtiöt Altuglas International SA:n ja Altumax Europe SAS:n (jäljempänä yhdessä Arkema) maksamaan yhteisvastuullisesti 219131250 euron suuruinen sakko kartelliin osallistumisen vuoksi (jäljempänä alkuperäinen sakko).
3
[Vastapuolten], jotka olivat metakrylaattipäätöksessä vahvistetun rikkomisajanjakson aikana Arkeman emoyhtiöitä, katsottiin olevan yhteisvastuussa alkuperäisen sakon, jonka suuruus ensin mainitun osalta oli 181350000 euroa ja viimeksi mainitun osalta 140400000 euroa, maksamisesta.
4
Arkema maksoi 7.9.2006 alkuperäisen sakon kokonaisuudessaan ja nosti tämän jälkeen – kuten [vastapuolet] olivat samanaikaisesti ja itsenäisesti tehneet – kanteen metakrylaattipäätöksestä (jäljempänä metakrylaattioikeudenkäynti).
Metakrylaattioikeudenkäynti unionin yleisessä tuomioistuimessa
5
[Vastapuolet] nostivat 4.8.2006 ja Arkema nosti 10.8.2006 metakrylaattipäätöstä koskevan kumoamiskanteen.
6
Asiassa T-206/06 [vastapuolet] vaativat ensisijaisesti unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan metakrylaattipäätöksen.
7
Kyseisessä asiassa [vastapuolet] vaativat toissijaisesti unionin yleistä tuomioistuinta myös alentamaan Arkemalle ja [vastapuolille] yhteisvastuullisesti määrätyn alkuperäisen sakon määrää.
8
Komissio lähetti 24.7.2008 Arkemalle kirjeen, jossa se kehotti Arkemaa vahvistamaan, että sen 7.9.2006 suorittama maksu oli tehty ’kaikkien yhteisvastuullisten velallisten nimissä’, täsmentäen yhtäältä, että ’jos tällainen vahvistus puuttuu ja jos [metakrylaatti-]päätös kumotaan sen yrityksen osalta, jonka nimissä maksu tehtiin’, se ’palauttaa 219131250 euron määrän korkoineen’ ja toisaalta, että ’jos unionin tuomioistuin vahvistaa sakon kokonaisuudessaan tai osittain minkä tahansa muun yhteisvastuullisen velallisen osalta’, se ’vaatii tältä maksamatta olevaa summaa kokonaisuudessaan lisättynä 6,09 prosentin viivästyskorolla’.
9
Arkema ilmoitti komissiolle 25.9.2008 päivätyllä kirjeellä, että se oli maksanut 219131250 euron suuruisen summan ’yhteisvastuullisen velallisen ominaisuudessaan ja että kyseisestä maksusuorituksesta lähtien komission vaatimukset sekä Arkemaa että kaikkia yhteisvastuullisia velallisia kohtaan oli täytetty kokonaisuudessaan’. Tästä syystä Arkema ’ei valitettavasti voinut sallia komission pidättävän mitään summaa siinä tapauksessa, että sen kanne yhteisöjen tuomioistuimessa menestyy’.
10
Komissio lähetti [vastapuolille] 24.11.2008 kirjeen, jossa se ilmoitti näille erityisesti Arkeman 25.9.2008 päivätystä kirjeestä ja siitä, että Arkema oli kieltäytynyt täyttämästä komission esittämän yhteisen maksuilmoituksen.
11
[Vastapuolten] kanne hylättiin asiassa Total ja Elf Aquitaine v. komissio7.6.2011 annetulla tuomiolla (T-206/06, – – EU:T:2011:250).
12
Sitä vastoin Arkeman metakrylaattipäätöksestä erikseen nostama kanne hyväksyttiin osittain asiassa Arkema France ym. v. komissio7.6.2011 annetulla tuomiolla (T-217/06, – – EU:T:2011:251) siten, että Arkemalle määrätyn sakon määrää alennettiin 113343750 euroon.
13
[7.6.2011 annetussa tuomiossa Arkema France ym. v. komissio (T-217/06, EU:T:2011:251)] unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että sen oli alennettava täyttä harkintavaltaansa käyttämällä sakon korotusta, jota metakrylaattipäätöksessä oli sovellettu Arkemaan varoittavan vaikutuksen vuoksi, sen huomioimiseksi, ettei Arkema enää ollut [vastapuolten] määräysvallassa sakon määräämisajankohtana ([tuomio 7.6.2011, Arkema France ym. v. komissio, T-217/06, EU:T:2011:251], 338 ja 339 kohta).
14
[7.6.2011 annetusta tuomiosta Arkema France ym. v. komissio (T-217/06, EU:T:2011:251)] ei valitettu, ja se on näin ollen lainvoimainen.
15
Komissio palautti Arkemalle 5.7.2011 määritetyn arvopäivän mukaisen 119247033,72 euron suuruisen summan (105787500 euron pääoma lisättynä 13459533,72 euron koroilla).
Riidanalaiset kirjeet
24.6.2011 päivätty kirje
16
Komissio ilmoitti [vastapuolille] 24.6.2011 päivätyssä kirjeessä, että ’[7.6.2011 annetun tuomion Arkema France ym. v. komissio (T-217/06, EU:T:2011:251)] täytäntöön panemiseksi [se] palauttaa Arkemalle määrän, joka vastaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun mukaista sakon alentamista’.
17
Samassa 24.6.2011 päivätyssä kirjeessä komissio vaati myös [vastapuolia] ’samanaikaisesti ja siinä tapauksessa, että [7.6.2011 annetusta tuomiosta Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T-206/06, EU:T:2011:250)] valitetaan unionin tuomioistuimeen, suorittamaan maksamatta olevan summan 8.9.2006 lähtien kertyneine 6,09 prosentin viivästyskorkoineen’ eli 68006250 euroa, jonka maksamisesta Total oli ’yhteisvastuussa’27056250 euroon saakka, viivästyskoroilla lisättynä eli 88135466,52 euron kokonaismäärän.
18
Komissiolle lähetetyssä 29.6.2011 päivätyssä kirjeessä [vastapuolet] väittivät lähinnä, että 7.9.2006 lähtien komission ’kaikki vaatimukset oli täytetty’, ja ne esittivät komissiolle useita kysymyksiä saadakseen selvennystä moniin 24.6.2011 päivätyn kirjeen kohtiin.
8.7.2011 päivätty kirje
19
Komissio vastasi 8.7.2011 päivätyllä kirjeellä muun muassa, että ’[vastapuolten] käsityksestä poiketen komissio ei suinkaan luovu maksamatta olevien summien perinnästä, jos [vastapuolet] luopuvat valituksestaan unionin tuomioistuimessa’, ja täsmensi, että ’[vastapuolten] vastuu ei lakkaa [7.6.2011 annetussa tuomiossa Arkema France ym. v. komissio (T-217/06, EU:T:2011:251)] tarkennettujen ja Arkeman maksamien summien pidättämiseen’.
20
Samassa 8.7.2011 päivätyssä kirjeessä komissio myönsi erehtyneensä määrästä, jota se aikoi vaatia, ja täsmensi, että metakrylaattipäätöksen ja [7.6.2011 annetun tuomion Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T-206/06, EU:T:2011:250) sekä 7.6.2011 annetun tuomion Arkema France ym. v. komissio (T-217/06, EU:T:2011:251)] täytäntöön panemiseksi Elf Aquitainen maksettavana oleva määrä oli 137099614,58 euroa ‐ mukaan lukien 31312114,58 euron viivästyskorot (jäljempänä viivästyskorot) ‐, josta Total oli yhteisvastuussa 84028796,03 euroon saakka.
21
Komissio täsmensi 8.7.2011 päivätyssä kirjeessä myös, että jos [vastapuolet] valittaisivat [7.6.2011 annetusta tuomiosta Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T-206/06, EU:T:2011:250)], ne voisivat antaa pankkivakuuden sakon maksamisen sijaan.
22
[Vastapuolet] maksoivat 18.7.2011 komissiolle 8.7.2011 päivätyssä kirjeessä vaaditun summan eli 137099614,58 euroa.
Metakrylaattioikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa valituksen johdosta
23
[Vastapuolet] valittivat 10.8.2011 [7.6.2011 annetusta tuomiosta Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T‑206/06, EU:T:2011:250)].
– –
25
Valitus hylättiin asiassa Total ja Elf Aquitaine v. komissio7.2.2012 annetulla määräyksellä (C‑421/11 P, [ei julkaistu], EU:C:2012:60), jossa unionin tuomioistuin hylkäsi kaikki [vastapuolten] vaatimukset.
– –
28
Toissijaisesti esitetyistä vaatimuksista, jotka koskivat vapautusta viivästyskorkojen maksamisesta, unionin tuomioistuin totesi seuraavaa:
’89
Kyseinen vaatimus on hylättävä, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, sillä se ei kohdistu – – [7.6.2011 annettuun tuomioon Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T-206/06, EU:T:2011:250)] vaan [8.7.2011päivättyyn kirjeeseen], joka on lisäksi [vastapuolten] unionin yleisessä tuomioistuimessa nostaman ja unionin yleisen tuomioistuin kirjaamoon numerolla T-470/11 kirjatun kanteen kohteena.’”
II Oikeudenkäyntimenettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
4.
Vastapuolet nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 1.9.2011 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen riidanalaisten kirjeiden kumoamiseksi unionin yleisessä tuomioistuimessa ja vaativat toissijaisesti kirjeissä vaadittujen summien alentamista sekä vielä toissijaisemmin niissä vaadittujen korkojen kumoamista.
5.
Komissio esitti unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan nojalla oikeudenkäyntiväitteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 17.11.2011 toimittamallaan asiakirjalla. Se väitti etenkin, että riidanalaiset kirjeet olivat kannekelvottomia toimia siinä mielessä, ettei niillä ole sellaisia sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voisivat vaikuttaa vastapuoliin ja että näiden maksuvelvollisuus johtuu ainoastaan metakrylaattipäätöksestä.
6.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki aluksi tämän oikeudenkäyntiväitteen valituksenalaisen tuomion 72–101 kohdassa.
7.
Vastapuolilta riidanalaisissa kirjeissä vaaditusta pääoman määrästä unionin yleinen tuomioistuin katsoi erityisesti, etteivät riidanalaiset kirjeet olleet vaikuttaneet vastapuolten etuihin muuttaen niiden oikeusasemaa selvästi SEUT 263 artiklassa tarkoitetulla tavalla metakrylaattipäätöksen seurauksena.
8.
Viivästyskorkojen maksuvelvollisuudesta unionin yleinen tuomioistuin sitä vastoin katsoi, ettei kyseinen velvollisuus johdu millään tavalla metakrylaattipäätöksestä eikä 7.6.2011 annetusta tuomiosta Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T-206/06, EU:T:2011:250), kuten ei myöskään 7.6.2011 annetusta tuomiosta Arkema France ym. v. komissio (T-217/06, EU:T:2011:251), koska Arkema oli maksanut välittömästi kyseisen päätöksen jälkeen alkuperäisen sakon kokonaisuudessaan, joten riidanalainen toimi muutti niiden oikeusasemaa korottaen vastapuolten kyseisen päätöksen nojalla maksettavana olevaa summaa.
9.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kanne on otettava tutkittavaksi siltä osin kuin se kohdistui vastapuolilta riidanalaisissa kirjeissä vaadittuihin viivästyskorkoihin.
10.
Sen jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 107–118 kohdassa kanteen asiakysymyksen siltä osin kuin kanne kohdistui vastapuolilta vaadittuihin viivästyskorkoihin, ja hyväksyi sen tältä osin.
11.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaiset kirjeet siltä osin kuin komissio vaati niissä vastapuolilta viivästyskorkoja ja hylkäsi kanteen muilta osin.
III Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa
12.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa valituksenalaisen tuomion
—
jättää unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkimatta ja
—
velvoittaa vastapuolet korvaamaan oikeudenkäyntikulut, myös kanteen käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut.
13.
Vastapuolet vaativat, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valituksen ja
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
14.
Unionin tuomioistuimen presidentin 17.2.2016 antamalla päätöksellä EFTAn valvontaviranomainen hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia. Koska väliintulohakemus tehtiin kuitenkin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 190 artiklan 2 kohdassa asetetun määräajan päätyttyä, kyseiselle osapuolelle annettiin työjärjestyksen 129 artiklan 4 kohdan nojalla lupa esittää huomautuksiaan ainoastaan asianosaisten kuulemiseksi 9.6.2016 pidetyssä istunnossa.
IV Valituksen arviointi
15.
Komissio on esittänyt valituksensa tueksi kolme valitusperustetta, jotka koskevat ensinnäkin sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalaisilla kirjeillä oli sitovia oikeusvaikutuksia, toiseksi vireilläolovaikutusta ja oikeusvoimaa koskevien periaatteiden loukkaamista ja kolmanneksi perustelujen ristiriitaisuutta.
A Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalaisilla kirjeillä oli sitovia oikeusvaikutuksia
1. Asianosaisten lausumat
16.
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalaisilla kirjeillä oli sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa vastapuolten etuihin. Komissio tarkoittaa erityisesti valituksenalaisen tuomion 81–87 kohdassa esitettyjä näkökohtia.
17.
Valitusperuste jakautuu kolmeen osaan.
18.
Ensimmäisessä osassa komissio väittää, että riidanalaiset kirjeet ovat pelkkiä maksuvaatimuksia, jotka koskevat metakrylaattipäätöksen täytäntöönpanoa ja joilla valmistellaan päätöksen mahdollista pakkotäytäntöönpanoa 7.6.2011 annetun tuomion Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T‑206/06, EU:T:2011:250) (vastapuolille määrättyjen sakkojen pysyttäminen voimassa) ja 7.6.2011 annetun tuomion Arkema France ym. v. komissio (T‑217/06, EU:T:2011:251) (Arkemalle määrättyjen sakkojen alentaminen) perusteella. Komission mukaan kirjeet eivät kuitenkaan ole vielä ”pakkotäytäntöönpanotoimenpiteitä” eikä niissä siten vahvisteta komission lopullista kantaa.
19.
Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa komissio korostaa, että riidanalaisten kirjeiden sisältö osoittaa, ettei niillä ole sitovia oikeusvaikutuksia. Kirjeissä esitetään komission mukaan tilinpitoyksiköiden mielipide metakrylaattipäätöksellä määrätyn sakon perinnästä, ja niissä ainoastaan muistutetaan maksutavoista eli ”sakon maksamisesta ajallaan”, mikä on komission mielestä selvästi mainitun päätöksen täytäntöönpanon yhteydessä toteutettu toimenpide.
20.
Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa komissio korostaa, ettei riidanalaisissa kirjeissä ole esitetty metakrylaattipäätöksen sisältöä täydentäviä näkökohtia. Komissio katsoo, että vastapuolten velvollisuus maksaa sakko ja siihen liittyvät viivästyskorot on – ja voi olla – seurausta ainoastaan metakrylaattipäätöksestä, sellaisena kuin sitä on tulkittu 7.6.2011 annetulla tuomiolla Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T‑206/06, EU:T:2011:250), 7.6.2011 annetulla tuomiolla Arkema France ym. v. komissio (T‑217/06, EU:T:2011:251) ja 7.2.2012 annetulla määräyksellä Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:60). Komissio korostaa, ettei sillä ole asiassa harkintavaltaa, koska viivästyskorkojen vahvistaminen perustuu asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (
5
) ja sen soveltamisasetuksen, delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (
6
) merkityksellisiin säännöksiin. Toisin sanoen riidanalaiset kirjeet ovat vain osoitus komission aikomuksesta soveltaa metakrylaattipäätöstä eikä niillä ole muita kuin kyseisen päätöksen tuottamia oikeusvaikutuksia. Nämä toimet ovat komission mukaan erottamaton osa päätöstä, jonka täytäntöönpanoa niillä valmistellaan.
21.
Vastapuolten mielestä ensimmäinen valitusperuste on hylättävä, koska se ei osittain täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ja koska se on osittain perusteeton.
22.
Valitusperusteen toisessa ja kolmannessa osassa esitetään vastapuolten mielestä pääasiallisesti vain lyhyesti uudelleen perustelut, jotka unionin yleiselle tuomioistuimelle on jo esitetty – ja joihin tämä on vastannut valituksenalaisen tuomion 82–87 kohdassa –, eikä niillä pyritä osoittamaan, että tämä on tehnyt arvioinneissaan oikeudellisia virheitä. Nämä osat on siis vastapuolten mielestä hylättävä, koska niiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi tämän valituksen yhteydessä.
23.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on vastapuolten mielestä hylättävä perusteettomana.
24.
Vastapuolten mukaan varainhoitoasetuksen merkityksellisistä säännöksistä (ks. erityisesti 78 artiklan 4 kohta) ja sen soveltamisasetuksen, delegoidun asetuksen N:o 1268/2012 säännöksistä (ks. 80 ja 83 artikla) sekä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan rikkomisen vuoksi määrättävien sakkojen yhteydessä vahvistettavien viivästyskorkojen ratio legiksenä on välttää se, ettei EUT-sopimuksen määräysten tehokas vaikutus häviä käytännöillä, joita sakkoihin velvoitetut yritykset ovat käyttäneet yksipuolisesti maksaessaan sakon myöhässä, ja sulkea pois se mahdollisuus, että mainitut yritykset saavat etua niihin yrityksiin nähden, jotka ovat maksaneet sakkonsa määräajassa.
25.
Vastapuolten mielestä komissiokin on myöntänyt tässä tapauksessa vastapuolten maksaneen niille määrätyn sakon selvästi ennen määräajan umpeutumista. Sen vuoksi riidanalaisten kirjeiden päiväysajankohtana, joka on myöhempi kuin 7.6.2011 annetun tuomion Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T‑206/06, EU:T:2011:250) sekä 7.6.2011 annetun tuomion Arkema France ym. v. komissio (T‑217/06, EU:T:2011:251) ajankohta mutta aikaisempi kuin unionin tuomioistuimelle tehdyn valituksen ajankohta, ei ollut mitään oikeudellista perustetta vaatia vastapuolia maksamaan 31312114,58 euroa viivästyskorkoina.
26.
Vastapuolet katsovatkin, ettei kyseisissä kirjeissä näin ollen pelkästään vahvistettu viivästyskorkoja koskevia järjestelyjä, joihin komissio oli ryhtynyt metakrylaattipäätöksen 23 artiklan perusteella. Niiden mielestä kirjeisiin sisältyy uusi seikka eli korkojen määrääminen vastapuolille, vaikka vakavia maksuviivästyksiä ei ollut ilmennyt eikä niitä ollut edes väitetty ilmenneen.
2. Asian arviointi
a) Valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen
27.
Koska vastapuolet ovat kyseenalaistaneet muodollisesti ensimmäisen valitusperusteen toisen ja kolmannen osan tutkittavaksi ottamisen edellytykset, on ratkaistava, toistetaanko – kuten vastapuolet väittävät – komission kyseisissä osissa esittämissä perusteluissa vain unionin yleiselle tuomioistuimelle jo esitettyjä argumentteja, joita ei pidä tutkia uudelleen nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä.
28.
Tältä osin ei voida kieltää, etteikö komissio olisi ensimmäisessä valitusperusteessaan todellakin toistanut eräitä perusteluja, jotka se on esittänyt unionin yleiselle tuomioistuimelle valituksenalaiseen tuomioon johtaneessa oikeudenkäynnissä tekemässään oikeudenkäyntiväitteessä.
29.
Komission tarkoituksena on kuitenkin nimenomaan kyseenalaistaa oikeudellinen arviointi, jonka perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että riidanalaisilla kirjeillä voi olla sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat muuttaa kyseisten yritysten asemaa.
30.
Vakiintuneesti on katsottu, että ensimmäisessä oikeusasteessa tutkittuja oikeuskysymyksiä voidaan valitusasiassa käsitellä uudelleen, jos valittaja riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen tekemän unionin oikeuden tulkinnan tai soveltamisen. Muutoksenhakumenettelyn tarkoitus jäisi nimittäin osaksi toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, jotka on esitetty jo unionin yleisessä tuomioistuimessa. (
7
)
31.
Lisäksi komissio on mielestäni yksilöinyt oikeudellisesti riittävällä tavalla unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa esitettyä kehotusta noudattaen ne valituksenalaisen tuomion perustelujen kohdat, joissa on sen mielestä tehty oikeudellisia virheitä.
32.
Tutkimatta jättämistä koskevat perusteet, jotka vastapuolet ovat esittäneet nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä, on siis mielestäni hylättävä.
b) Valitusperusteen perusteltavuus
33.
Ensimmäisessä valitusperusteessa, jolla on nyt käsiteltävässä valitusasiassa keskeinen asema, pyydetään unionin tuomioistuinta ratkaisemaan, oliko unionin yleinen tuomioistuin oikeassa katsoessaan, että riidanalaiset kirjeet olivat SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kannekelpoisia toimia siltä osin kuin komissio vaati niissä viivästyskorkojen maksua.
34.
Esillä olevassa tapauksessa on esitetty kaksi vastakkaista näkemystä.
35.
Komissio väittää EFTAn valvontaviranomaisen tukemana pääosin, että koska viivästyskorkojen maksuvelvollisuus johtui ainoastaan metakrylaattipäätöksestä sekä merkityksellisistä asetusten säännöksistä, riidanalaisilla kirjeillä ainoastaan valmistellaan tulevaa pakkotäytäntöönpanopäätöstä eikä niillä voida muuttaa kyseisten yritysten oikeusasemaa.
36.
Vastapuolet puolestaan väittävät pääosin, ettei voida katsoa, että kyseiset kirjeet vahvistavat tietyn aiemman päätöksen. Vastapuolet korostavat, että Arkema on maksanut 7.9.2006 kokonaisuudessaan 219131250 euron suuruisen alkuperäisen sakon – mitä komissiokaan ei ole kiistänyt – ja katsovat, että kyseistä maksua on pidettävä vastapuolten lukuun suoritettuna maksuna, ja ne ovat sitä mieltä, että kyse ei ole ollut missään vaiheessa maksun viivästymisestä ja että näin ollen niiden ei olisi pitänyt joutua maksamaan riidanalaisissa kirjeissä vaadittuja viivästyskorkoja.
37.
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia ovat vain sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi. (
8
)
38.
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä katsotaan myös, että määriteltäessä, voiko kumottavaksi vaadittu toimenpide olla kumoamiskanteen kohteena, tarkastelun kohteeksi on otettava toimenpiteen asiasisältö, ja toimenpiteen muodolla ei sen sijaan ole lähtökohtaisesti merkitystä. (
9
)
39.
Silloin, kun on kyse toimista tai päätöksistä, jotka tehdään monivaiheisessa menettelyssä ja varsinkin sisäisen menettelyn päätteeksi, kannekelpoisia toimia ovat pääsääntöisesti (
10
) ainoastaan sellaiset toimenpiteet, joissa vahvistetaan lopullisesti toimielimen kanta kyseisen menettelyn päätteeksi; sen sijaan menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, joilla valmistellaan lopullista päätöstä, eivät ole kannekelpoisia. (
11
) Kannekelpoisina ei siis voida pitää etenkään toimenpiteitä, joilla valmistellaan lopullista päätöstä ja joilla ei ole tällaisia vaikutuksia, eikä toimia, joilla pelkästään vahvistetaan aikaisempi toimi, jota ei ole riitautettu määräajassa. (
12
)
40.
Miten sitten pitäisi suhtautua maksukehotuksiin, joita komission tilinpitoyksiköt laativat kilpailusääntöjen rikkomisesta asetuksen (EY) N:o 1/2003 (
13
) 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan (
14
) nojalla annettujen komission päätösten perusteella, kuten nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan metakrylaattipäätöksen perusteella?
41.
Ehdotan, että tähän ensi näkemältä yksinkertaiseen kysymykseen annetaan monia seikkoja huomioiva vastaus.
42.
Totean aluksi muun muassa 6.12.2007 annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa komissio v. Ferriere Nord (
15
) esiin tuotujen periaatteiden mukaisesti seuraavaa: vaikka näillä kirjeillä ei lähtökohtaisesti pitäisi olla itsenäisiä oikeudellisia vaikutuksia verrattuna siihen komission alkuperäiseen päätökseen, jossa katsottiin kilpailuoikeutta rikotun ja määrättiin sen vuoksi sakko, aion kannattaa – jäljempänä esitettävistä syistä – valituksen hylkäämistä nyt käsiteltävän asian muodostaman erityisen kokonaisuuden vuoksi. Koska mainittuihin kirjeisiin sisältyy uusi seikka, joka voi vaikuttaa kyseisiin yrityksiin epäedullisesti, tehokkaan oikeussuojan vaatimukset voivat saada unionin tuomioistuimet pitämään niitä toimina, jotka voivat olla kumoamiskanteen kohteena SEUT 263 artiklan nojalla.
i) Komission tilinpitoyksiköiden kirjeillä, joissa asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla annetun päätöksen addressaatteja vaaditaan maksamaan sakko mahdollisine viivästyskorkoineen, ei pyritä lähtökohtaisesti tuottamaan sitovia vaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kyseisten yritysten etuihin.
43.
Komission tilinpitoyksiköiden lähettämät kirjeet ovat lähtökohtaisesti vain maksukehotuksia aiemman päätöksen täytäntöön panemiseksi. Asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla tehtyjä päätöksiä koskevilta osin nämä kirjeet ovat sekä rikkomisen – ja samanaikaisesti sakon määräämisen – toteavan päätöksen vahvistuksia että mahdollisten pakkotäytäntöönpanotoimien valmisteluja.
44.
Kun tarkastellaan kirjeiden asiasisältöä eli ainoaa ratkaisevaa seikkaa, jonka perusteella voidaan lausua toimen kannekelpoisuudesta unionin tuomioistuimissa, näissä maksukehotuksissa lähtökohtaisesti vain muistutetaan mahdollisista maksutavoista ja komission tilinpitäjän mielestä maksamatta olevasta määrästä, joka kirjeiden vastaanottajina olevien yritysten on suoritettava. Koska komission tilinpitoyksiköillä ei ole valtuuksia vahvistaa oikeudellisesti sitovia toimia, niiden kyseisille yrityksille osoittamiin kirjeisiin ei nimittäin voi sisältyä komission alkuperäisestä – unionin tuomioistuinten mahdollisesti muuttamasta – päätöksestä peräisin olevien seikkojen lisäksi muita päätösluonteisia seikkoja, jotka voivat vaikuttaa epäedullisesti näihin yrityksiin.
45.
Tämä pätee sekä sen sakon määrään, jonka komissio määrää asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla antamansa päätöksen perusteella, että viivästyskorkoihin, jos viivästyksen pituutta ei ole riitautettu.
46.
Vahvistaessaan viivästyskorkojen määrän komission on sovellettava voimassa olevan varainhoitoasetuksen soveltamissääntöjä, kuten se on metakrylaattipäätöksessä tehnytkin.
47.
Varainhoitoasetuksen 71 artiklan 4 kohdassa nimittäin säädetään, että unionille maksettavan viivästyskoron edellytyksistä säädetään yksityiskohtaisesti soveltamissäännöissä, jotka vahvistetaan saman asetuksen 183 artiklan nojalla. Varainhoitoasetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY, Euratom) N:o 1248/2006, (
16
) 86 artiklan 2–5 kohdassa esitetään korot, joita tarvittaessa sovelletaan unionin oikeuden rikkomisen vuoksi määrättyjen sakkojen maksun viivästyessä.
48.
6.12.2007 annetussa tuomiossa komissio v. Ferriere Nord (
17
) on annettu selkeä ratkaisu kirjeestä, jossa vaadittiin maksamaan sakon jäljellä oleva summa, jonka maksamista komissio ei voinut enää vaatia sakon määräämisestä annetun päätöksen täytäntöönpanotoimen vanhentumisen vuoksi; ratkaisussa katsottiin, ettei tällaisella maksukehotuksella voida katsoa olevan sitovia oikeusvaikutuksia.
49.
Kyseisessä tuomiossa katsottiin, että riidanalaiset toimet eli komission kirjeet, jotka koskivat Ferriere Nord SpA:lle päätöksen 89/515/ETY (
18
) nojalla määrätyn sakon maksamatonta osuutta, ovat tosiasiassa – riippumatta siitä, toteutetaanko ne ennen mahdollista vanhentumista vai sen jälkeen – vain täytäntöönpanotoimien valmistelutoimia. (
19
) Huomautettakoon, että kyseisessä tuomiossa on korostettu tarkasti, ettei komissio ollut riidanalaisilla toimilla antanut Ferriere Nordille tiedoksi päätöstä, ”jolla on muutettu sakon, seuraamusmaksun tai uhkasakon alkuperäistä määrää” asetuksen (ETY) N:o 2988/74 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla. (
20
)
50.
On korostettava, että unionin yleinen tuomioistuin on antanut hiljattain samankaltaisen ratkaisun todetessaan, että riidanalaisella kirjeellä eli kehotuksella maksaa sakko viivästyskorkoineen komissio ainoastaan vahvisti tilanteen, joka oli aiheutunut sakon määräävästä komission alkuperäisestä päätöksestä, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin oli sitä tuomioillaan ja komissio myöhemmillä kirjeillään muuttanut. (
21
)
51.
Unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt tutkimatta myös sellaista kirjettä koskevan kumoamiskanteen, jolla ilmoitettiin tarkka summa, jonka kilpailua rajoittavaan kartelliin osallistumisesta aiemmin sakkoon velvoitetun yrityksen oli vielä maksettava, eli sekä sakosta jäljellä oleva määrä että sille kertyneet viivästyskorot. Katsottuaan, että korkojen alainen summa perustui loppujen lopuksi voimassa olevan varainhoitoasetuksen soveltamissääntöihin, unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei kyseinen kirje ollut päätösluonteinen siltä osin kuin siinä oli kyse asianomaisten säännösten moitteettomasta tulkinnasta ja soveltamisesta kyseisessä tapauksessa. (
22
)
52.
Nämä kannanotot voidaan mielestäni rinnastaa 9.9.2015 annetussa äskettäisessä tuomiossa Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. komissio (
23
) esitettyihin näkemyksiin; kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi sopimussuhteen yhteydessä, että veloitusilmoitus ”on – – ymmärrettävä [maksukehotuksena], jossa mainitaan eräpäivä ja maksuehdot ja jota ei voida rinnastaa täytäntöönpanokelpoiseen toimenpiteeseen, vaikka siinä mainitaan SEUT 299 artiklan mukainen täytäntöönpano yhtenä mahdollisena vaihtoehtona, johon komissio voi turvautua silloin, kun velallinen ei ole vahvistettuna eräpäivänä suorittanut velvollisuuksiaan”.
53.
Tältä osin ei pidä unohtaa, että kansalliset tuomioistuimet ovat EY 256 artiklan (josta on tullut SEUT 299 artikla) nojalla (
24
) velvollisia tutkimaan, onko maksuvelvollisuuden sisältävä komission päätös pantu täytäntöön oikeassa järjestyksessä. Unionin tuomioistuin on tältä osin korostanut, että vaikka edellytystä sitovista oikeusvaikutuksista, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi, onkin tulkittava tehokkaan oikeussuojan periaatteen valossa, tällainen tulkinta ei voi johtaa kyseisen edellytyksen sivuuttamiseen ilman, että ylitettäisiin unionin tuomioistuimille perussopimuksilla myönnetty toimivalta. (
25
)
54.
Tämä unionin tuomioistuimille ja kansallisille tuomioistuimille myönnettyjen toimivaltuuksien jakautuminen perustuu ajatukseen siitä, että kun on määritelty maksuvelvollisuus, joka yksityishenkilöille lankeaa komission päätöksen nojalla, tämän tarkasti määritellyn velvollisuuden täytäntöönpanotoimenpiteiden laillisuuden tutkiminen kuuluu kansallisille tuomioistuimille yleisesti sovellettavaa lainsäädäntöä tulkitsevina unionin tuomioistuimina.
55.
Tämä ei mielestäni tarkoita, ettei tietty toimi – vaikka se olisikin komission aiemmin antaman päätöksen täytäntöönpanotoimi – voisi olla SEUT 263 artiklassa tarkoitetulla tavalla kannekelpoinen, siltä osin kuin siihen sisältyy uusi seikka, jolla voi olla kyseisiin henkilöihin vaikuttavia sitovia oikeusvaikutuksia. Tällaisessa tapauksessa on nimittäin katsottava, ettei kyseessä ole maksuvelvollisuuden sisältävän komission päätöksen täytäntöönpano vaan itse maksuvelvollisuuden määritteleminen.
56.
Juuri sen vuoksi, että unionin tuomioistuimen on taattava tehokas oikeussuoja, ei siis voi olla poissuljettua, että sakon ja mahdollisten viivästyskorkojen maksukehotuksena olevalla toimella voi tietyissä olosuhteissa – kuten nyt käsiteltävän asian taustalla olevan riidan olosuhteissa – olla sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kyseisten oikeushenkilöiden etuihin.
57.
Tarkastelen seuraavaksi tätä kysymystä.
ii) Unionin tuomioistuimen tulisi vahvistaa valituksenalainen tuomio nyt käsiteltävän asian hyvin erityisten olosuhteiden vuoksi
58.
Nyt käsiteltävän valituksen taustalla on jokseenkin monimutkainen tosiasiallinen ja menettelyllinen tilanne, jonka olennaiset piirteet on hyvä palauttaa mieliin.
59.
Metakrylaattipäätöksellä Arkemalle määrättiin 219131250 euron suuruinen sakko, josta vastapuolet määrättiin – vain sen vuoksi, että ne ovat Arkeman emoyhtiöitä – ”yhteisvastuullisesti” 140,4 miljoonan euron ja 181,35 miljoonan euron suuruisiin sakkoihin.
60.
7.6.2011 annetulla tuomiolla Arkema France ym. v. komissio (T‑217/06, EU:T:2011:251) Arkemalle määrättyä sakkoa alennettiin 113343750 euroon. Vastapuolille määrätty sakko pysyi sen sijaan ennallaan 7.6.2011 annetun tuomion Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T‑206/06, EU:T:2011:250) seurauksena, ja kyseinen tuomio vahvistettiin lisäksi 7.2.2012 annetulla määräyksellä Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:60).
61.
On ensinnäkin kiistatonta, että Arkema maksoi 7.9.2006 alkuperäisen 219131250 euron suuruisen sakon kokonaisuudessaan myös vastapuolina olevien yhtiöiden lukuun. Vaikka komissio onkin kolmannessa valitusperusteessaan – johon palaan jäljempänä – kyseenalaistanut 25.9.2008 päivätyn kirjeen tulkinnan, joka esitettiin valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa ja jonka mukaan Arkema oli todella täyttänyt yhteisen maksuilmoituksen ja oli näin ollen myös suorittanut alkuperäisen sakon kokonaisuudessaan myös vastapuolten lukuun, komissio ei ole todennut eikä edes väittänyt, että tämä arviointi johtuisi siitä, että tosiseikat on otettu vääristyneellä tavalla huomioon tai että tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa on tehty virhe.
62.
Tällaisesta tilanteesta on esitettävä kaksi toteamusta. Ensimmäinen liittyy unionin tuomioistuimen ottamaan kantaan asiassa C‑421/11 P, joka koski viivästyskorkojen maksamista. Toinen koskee yleisemmin sen selvittämistä, voidaanko vastapuolia tosiasiallisesti syyttää maksuviivästyksestä oikeuskäytäntö huomioon ottaen.
63.
Totean ensinnäkin, että 7.2.2012 antamallaan määräyksellä Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012, 89 kohta) unionin tuomioistuin on implisiittisesti mutta väistämättä vahvistanut, että vastapuolten mielestä virheellisesti viivästyskorkoja määrääviä riidanalaisia kirjeitä vastaan nostetun kanteen ja toisaalta metakrylaattipäätöstä vastaan nostetun kanteen välillä on erityinen ja perusteltavissa oleva ero. Kun unionin tuomioistuin katsoi, että toissijaisesti esitetty vaatimus, joka koskee vapautusta viivästyskorkojen maksamisesta, on hylättävä, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, sillä se ”ei kohdistu [7.6.2011 annettuun tuomioon Total ja Elf Aquitaine v. komissio (T‑206/06, EU:T:2011:250)] vaan [8.7.2011 päivättyyn kirjeeseen], joka on lisäksi [vastapuolten] unionin yleisessä tuomioistuimessa nostaman ja unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon numerolla T‑470/11 kirjatun kanteen kohteena”, se vaikuttaa myöntäneen, etteivät riidanalaiset kirjeet olleet asiakirjoja, joilla vahvistettiin metakrylaattipäätös, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin oli sitä muuttanut.
64.
Toiseksi totean, että tällä hetkellä on vielä oikeudellista epävarmuutta siitä, mitä johtopäätöksiä komission pitäisi konkreettisesti tehdä tytäryhtiöille ja niiden emoyhtiöille ainoastaan tytäryhtiöiden kilpailunvastaisen menettelyn vuoksi ”yhteisvastuullisesti” määrättyjen sakkojen perinnästä. Tarkemmin sanottuna vaikka unionin tuomioistuin on voinut katsoa, että tällaisessa tapauksessa emoyhtiön tai emoyhtiöiden vastuu oli ”johdettu täysin” (
26
) niiden tytäryhtiöiden vastuusta, se ei ole kuitenkaan antanut selkeitä ohjeita siitä, mitä johtopäätöksiä tästä pitäisi tehdä silloin, kun kyseiset tytäryhtiöt maksavat kokonaisuudessaan sakon, joka niille on määrätty niiden emoyhtiöiden kanssa yhteisvastuullisesti.
65.
Onko komissiolla oikeus katsoa, ettei emoyhtiö ole täyttänyt täysin tai osittain maksuvelvollisuuttaan tällaisessa tapauksessa, jossa tytäryhtiö maksaa kokonaisuudessaan ”yhteisvastuullisesti” määrätyn sakon, ja riippumatta siitä, onko tämä aikonut suorittaa ”yhteisen maksun”?
66.
Mielestäni ei ole.
67.
Se, että vastapuolina olevat emoyhtiöt ja niiden tytäryhtiöt olivat rikkomisajanjakson aikana yhteisvastuullisia kilpailunvastaisesta menettelystä, johon olivat syyllistyneet ainoastaan tytäryhtiöt, vahvistaa mielestäni, että Arkema suoritti alkuperäisen sakonmaksun omissa nimissään mutta myös yhteisvastuullisten velallistensa lukuun riippumatta siitä, oliko ”yhteinen maksuilmoitus” tehty. Jos nimittäin emoyhtiön vastuu on täysin sen tytäryhtiön, joka yksin on jättänyt ottamatta huomioon SEUT 101 artiklan 1 kohdan kartellikiellon, vastuusta johdettua vastuuta ja jos kyseiset kaksi yhtiötä on lisäksi velvoitettu maksamaan sakko yhteisvastuullisesti, komission emoyhtiöltä vaatiman sakon määrä ei voi olla suurempi kuin se lopullinen määrä, joka määrätään tytäryhtiön maksettavaksi. (
27
)
68.
Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut, että tilanteessa, jossa emoyhtiön vastuu on johdettu täysin sen tytäryhtiön vastuusta ja jossa mikään muu tekijä ei yksilöi sitä käyttäytymistä, josta emoyhtiötä moititaan, emoyhtiön vastuu ei voi olla suurempi kuin sen tytäryhtiön vastuu. (
28
) Unionin tuomioistuin onkin katsonut, että koska tietyt menettelylliset edellytykset täyttyvät, emoyhtiön, jonka vastuu on täysin sen tytäryhtiön vastuusta johdettua vastuuta, vastuuta on lähtökohtaisesti pienennettävä samalla tavalla kuin on mahdollisesti pienennetty sitä sen tytäryhtiön vastuuta, jonka on katsottu kuuluvan emoyhtiölle. (
29
) Unionin tuomioistuin on saanut myös tilaisuuden täsmentää, että koska unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta määrättyjen sakkojen maksamisessa noudatetun yhteisvastuujärjestelmän erityisenä tavoitteena on tehostaa sakkojen perintätoimintaa, yhteisvastuullisten velallisten välistä ulkoista suhdetta koskevalla mahdollisella riidalla ”ei ole komissiolle lähtökohtaisesti enää mitään merkitystä siltä osin kuin yksi tai useampi mainituista yhteisvelallisista on maksanut sille sakon kokonaisuudessaan”. (
30
)
69.
Tästä huolimatta unionin tuomioistuin on katsonut asiassa C‑421/11 P, että tytäryhtiölle määrätyn sakon alentamisen ei pidä automaattisesti hyödyttää sen emoyhtiötä, jonka vastuu on täysin johdettua. Vastapuolten tapauksessa unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että koska niihin sovelletaan eri korotuskerrointa kuin Arkemaan, pelkästään se, että ne ovat joutuneet maksamaan sakon, josta ne ovat yhteisvastuussa, ei voi olla seikka, jonka perusteella voitaisiin laajentaa 7.6.2011 annetun tuomion Arkema France ym. v. komissio (T‑217/06, EU:T:2011:251) oikeusvoimaa. (
31
) Unionin tuomioistuin ei siis ole varsinaisesti todennut, että yhden yhteisvastuullisen velallisen maksaessa sakon kokonaisuudessaan komissio ei voi konkreettisesti enää katsoa, että jokin toinen yhteisvastuullisista velallisista on vielä vastuussa sakosta osittain.
70.
Vaikka tästä kysymyksestä ei ole syytä lausua suoraan nyt käsiteltävässä asiassa, sen olosuhteissa voidaan kuitenkin mielestäni epäillä, että vastapuolten syyksi voidaan lukea jonkinlainen metakrylaattipäätöksen nojalla määrätyn sakon maksuviivästys, ellemme sitten kiellä koko yhteisvastuusäännön ydintä. Koska riidanalaisissa kirjeissä vaaditaan maksamaan viivästyskorkoja, jotka eivät perustu mainittuun päätökseen, sellaisena kuin se on muutettuna 7.6.2011 annetulla tuomiolla Arkema France ym. v. komissio (T‑217/06, EU:T:2011:251), saati varainhoitoasetuksen soveltamissääntöihin, kirjeitä ei voida siis pitää pelkkinä aiempien toimien vahvistuksina.
71.
Kyseisiin kirjeisiin sisältyy kiistatta uusi seikka, koska niissä vaaditaan vastapuolia maksamaan osa sakosta, joka niille oli määrätty yhteisvastuullisesti Arkeman kanssa, sekä viivästyskorkoja huolimatta siitä, että Arkema on maksanut sakon välittömästi ja kokonaisuudessaan. Nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä ei siis ole komission päätöksen täytäntöönpanotoimi, jonka oikeudellinen valvonta kuuluu kansallisille tuomioistuimille, vaan toimi, jolla kyseenalaistetaan koko yritykselle asetetun maksuvelvollisuuden määritelmä.
72.
Mielestäni onkin hieman paradoksaalista, että komissio pitää tärkeänä 25.9.2008 päivätyn kirjeen tulkintaa siitä, onko kyseessä metakrylaattipäätöksen nojalla yhteisvastuullisesti määrätyn sakon ”yhteinen maksu”, ja siis kyseisen kirjeen oikeudellisia seurauksia, mutta toisaalta puolustaa ajatusta siitä, että päätösluonteinen on ainoastaan kyseinen päätös, sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on sitä muuttanut.
73.
Edellä esitetyn perusteella katson, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä luonnehtiessaan riidanalaiset kirjeet SEUT 263 artiklan nojalla kannekelpoisiksi toimiksi siltä osin kuin komissio vaati niissä viivästyskorkojen maksua.
B Toinen valitusperuste, jonka mukaan 7.2.2012 annetun määräyksen Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:60) johdosta on loukattu vireilläolovaikutusta ja oikeusvoimaa koskevia periaatteita
1. Asianosaisten lausumat
74.
Toisella valitusperusteellaan komissio väittää pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut vireilläolovaikutusta ja oikeusvoimaa koskevia periaatteita siltä osin kuin se on muun muassa valituksenalaisen tuomion 80 ja 93–101 kohdassa erottanut maksettavia viivästyskorkoja koskevan kysymyksen metakrylaattipäätöksen muista osista.
75.
Metakrylaattipäätöksen 2 artiklassa oli säännöksiä ensisijaisesti määrättävästä sakosta ja maksun laiminlyöntitapauksessa maksettavista koroista, jotka lisätään sakkoon. Kun valituksenalaiseen tuomioon johtaneessa asiassa nostettiin kanne, kyseistä päätöstä koskevan valitusasian C‑421/11 P käsittely unionin tuomioistuimessa oli kuitenkin vielä kesken. Lisäksi viimeksi mainitussa asiassa 7.2.2012 annetun määräyksen Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:60) jälkeen kyseisestä päätöksestä tuli vastapuolille lopullinen kaikilta osin, siis myös korkoja koskevaa kysymystä koskevilta osin.
76.
Vastapuolet vaativat valitusperusteen hylkäämistä.
2. Asian arviointi
77.
Nyt käsiteltävässä asiassa olen taipuvainen katsomaan, että koska unionin yleisessä tuomioistuimessa asiassa T-470/11 nostettu kanne koski muodollisesti toimea, joka vaikuttaa eroavan 7.2.2012 annettuun määräykseen Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:60) johtaneen asian kohteena olevasta toimesta, vireilläolovaikutusta ja oikeusvoimaa koskevia periaatteita käsittelevä valitusperuste on hylättävä.
78.
Vain tämä menettelytapa sopii nimittäin mielestäni kyseisen määräyksen 89 kohdassa esitettyyn unionin tuomioistuimen toteamukseen, joka koskee yhtäältä mahdollisesti virheellisesti viivästyskorkoja määrääviä riidanalaisia kirjeitä vastaan nostetun kanteen ja toisaalta metakrylaattipäätöstä vastaan nostetun kanteen välistä erityistä ja perusteltavissa olevaa eroa.
79.
Toista valitusperustetta ei siis mielestäni voida hyväksyä.
C Kolmas valitusperuste, jossa vedotaan ristiriitaisiin perusteluihin
1. Asianosaisten lausumat
80.
Toissijaisesti esittämässään kolmannessa valitusperusteessa komissio väittää, että valituksenalaisen tuomion perustelut ovat ristiriitaiset.
81.
Komission mielestä unionin yleinen tuomioistuin toteaa virheellisesti kyseisen tuomion 113 kohdassa komission täyttäneen vaatimukset sekä Arkemaa että yhteisvastuullisia velallisia kohtaan kokonaisuudessaan, vaikka se huomautti saman tuomion 9 kohdassa perustellusti, että Arkema ”ei valitettavasti voinut sallia komission pidättävän mitään summaa siinä tapauksessa, että sen kanne yhteisöjen tuomioistuimessa menestyy”.
82.
Tämä Arkeman täsmennys tarkoitti nimittäin komission mielestä väistämättä, ettei yhteistä maksuilmoitusta ollut. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei voinut komission mielestä väittää komission täyttäneen vaatimukset sekä Arkemaa että kaikkia yhteisvastuullisia velallisia kohtaan.
83.
Vastapuolet väittävät, että kolmas valitusperuste on hylättävä, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat selvästi ja koska se on joka tapauksessa perusteeton.
2. Asian arviointi
84.
Perustelut, joita komissio esittää kolmannessa valitusperusteessaan, eivät ole vakuuttavia, ja ne on mielestäni hylättävä tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisen vuoksi.
85.
Aluksi on huomautettava, että valituksenalaisen tuomion 9 kohta ei liity tarkalleen ottaen tuomion perusteluihin vaan tosiseikat esittelevään valituksenalaisen tuomion osaan, joka ei sinänsä sisällä yhtäkään unionin yleisen tuomioistuimen esittämää arviointia.
86.
Vaikuttaa lisäksi siltä, että komissio haluaa perustelujen väitetyn ristiriitaisuuden varjolla tosiasiassa kyseenalaista tulkinnan, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt 25.9.2008 päivätystä kirjeestä, jonka Arkema lähetti komissiolle vastauksena 24.7.2008 päivättyyn kirjeeseen.
87.
Vaikka kysymys unionin yleisen tuomioistuimen tuomion perustelujen ristiriitaisuudesta onkin oikeuskysymys, minkä vuoksi se voi olla muutoksenhaun kohteena, (
32
) tosiseikkojen arviointi ei ole tällainen kysymys, sillä se ei ole unionin tuomioistuimen tarkistettavissa, jollei tosiseikkoja ole otettu vääristyneellä tavalla huomioon (
33
).
88.
Tosiseikkojen vääristelyä ei mielestäni ole osoitettu eikä edes väitetty tapahtuneen. Katson, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 113 kohdassa esittämä tulkinta, jonka mukaan ”komissio ei voi tehokkaasti väittää, ettei Arkema ole täyttänyt yhteistä maksuilmoitusta, koska [tämä] oli selvästi ilmoittanut 25.9.2008 päivätyssä kirjeessä, että komission ’vaatimukset sekä [Arkemaa] että kaikkia yhteisvastuullisia velallisia kohtaan oli täytetty kokonaisuudessaan’”, on täysin puolustettavissa eikä siis ilmeisen virheellinen.
V Ratkaisuehdotus
89.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Total SA:n ja Elf Aquitaine SA:n oikeudenkäyntikulut.
3)
EFTAn valvontaviranomainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	T‑470/11, EU:T:2015:241; jäljempänä valituksenalainen tuomio.
(
3
)	24.6.2011 päivätty kirje BUDG/DGA/C4/BM/s746396 (jäljempänä 24.6.2011 päivätty kirje) ja 8.7.2011 päivätty kirje BUDG/DGA/C4/BM/s812886 (jäljempänä 8.7.2011 päivätty kirje ja yhdessä riidanalaiset kirjeet).
(
4
)	Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia N:o COMP/F/38.645 – Metakrylaatit) 31.5.2006 tehty päätös (jäljempänä metakrylaattipäätös).
(
5
)	Unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta 25.10.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL L 2012, L 298, s. 1; jäljempänä varainhoitoasetus).
(
6
)	Asetuksen N:o 966/2012 soveltamissäännöistä 29.10.2012 annettu komission asetus (EUVL 2012, L 362, s. 1).
(
7
)	Ks. vastaavasti tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 46 ja 47 kohta); tuomio 4.9.2014, Espanja v. komissio (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, 44 ja 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 14.6.2016, Marchiani v. parlamentti (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
8
)	Ks. tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio (60/81, EU:C:1981:264, 9 kohta); tuomio 12.9.2006, Reynolds Tobacco ym. v. komissio (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, 54 kohta) ja tuomio 6.12.2007, komissio v. Ferriere Nord (C‑516/06 P, EU:C:2007:763, 27 kohta).
(
9
)	Ks. tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio (60/81, EU:C:1981:264, 9 kohta) ja tuomio 17.7.2008, Athinaïki Techniki v. komissio (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 42 ja 43 kohta).
(
10
)	Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä täsmennetään tältä osin, että monivaiheisessa menettelyssä toimielimet voivat vahvistaa erillisiä toimia, jotka voivat olla kannekelpoisia siinä määrin kuin niillä on omia oikeusvaikutuksia ja erityisesti sen vuoksi, että ne ovat erillisen erityismenettelyn viimeinen vaihe (ks. muun muassa tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 11 kohta).
(
11
)	Ks. tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio (60/81, EU:C:1981:264, 10 kohta); tuomio 22.6.2000, Alankomaat v. komissio (C‑147/96, EU:C:2000:335, 26 kohta) ja tuomio 17.7.2008, Athinaïki Techniki v. komissio (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 42 ja 43 kohta).
(
12
)	Ks. tuomio 26.1.2010, Internationaler Hilfsfonds v. komissio (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
13
)	[EY 81 ja EY 82] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).
(
14
)	Tämän säännöksen nojalla komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta rikkovat EY 81 tai EY 82 artiklan (joista on tullut SEUT 101 ja SEUT 102 artikla) määräyksiä.
(
15
)	C‑516/06 P, EU:C:2007:763.
(
16
)	7.8.2006 annettu komission asetus (EUVL 2006, L 227, s. 3).
(
17
)	C‑516/06 P, EU:C:2007:763, 27 kohta.
(
18
)	ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta 2.8.1989 tehty komission päätös (IV/31.553 – Betoniteräsverkot) (EYVL 1989, L 260, s. 1).
(
19
)	Tuomio 6.12.2007, komissio v. Ferriere Nord (C‑516/06 P, EU:C:2007:763, 29 kohta).
(
20
)	Vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26.11.1974 annettu neuvoston asetus (EYVL 1974, L 319, s. 1).
(
21
)	Ks. tuomio 12.5.2016, Trioplast Industrier v. komissio (T‑669/14, ei julkaistu, EU:T:2016:285, 65–78 kohta).
(
22
)	Ks. määräys 19.11.2013, 1. garantovaná v. komissio (T‑42/13, ei julkaistu, EU:T:2013:621, 26 ja 27 kohta). Ks. myös vastaavasti määräys 10.6.1998, Cementir v. komissio (T‑116/95, EU:T:1998:120, 20–24 kohta) ja määräys 12.3.2012, Universal v. komissio (T‑42/11, ei julkaistu, EU:T:2012:122, 20–32 kohta).
(
23
)	C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 23 kohta.
(
24
)	Metakrylaattipäätöksen 4 artiklassa täsmennetään, että päätös on sovellettavissa EY 256 artiklan mukaisesti.
(
25
)	Ks. vastaavasti tuomio 6.12.2007, komissio v. Ferriere Nord (C‑516/06 P, EU:C:2007:763, 32 ja 33 kohta).
(
26
)	Ks. tuomio 17.9.2015, Total v. komissio (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 38 ja 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
27
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Total v. komissio (C‑597/13 P, EU:C:2015:207, 31–46 kohta).
(
28
)	Ks. tuomio 22.1.2013, komissio v. Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2013:29, 37, 39, 43 ja 49 kohta) ja tuomio 17.9.2015, Total v. komissio (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 38 kohta).
(
29
)	Ks. tuomio 17.9.2015, Total v. komissio (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 41 kohta).
(
30
)	Ks. tuomio 10.4.2014, komissio ym. v. Siemens Österreich ym. (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 59 ja 60 kohta).
(
31
)	Ks. määräys 7.2.2012, Total ja Elf Aquitaine v. komissio (C‑421/11 P, ei julkaistu, EU:C:2012:60, 83 kohta).
(
32
)	Ks. muun muassa tuomio 13.12.2001, Cubero Vermurie v. komissio (C‑446/00 P, EU:C:2001:703, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 8.2.2007, Groupe Danone v. komissio (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
33
)	Ks. tuomio 11.9.2014, CB v. komissio (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).