Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
26 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asia C‑120/25
Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie e.V.
vastaan
Payback GmbH
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Energia – Energiatehokkuusmerkintä – Asetus (EU) 2017/1369 – 2 artiklan 13 alakohta – Jälleenmyyjän käsite – 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohta – Velvollisuus viitata tuotteen energiatehokkuusluokkaan ja merkissä käytössä olevaan energiatehokkuusluokkien asteikkoon visuaalisissa mainoksissa tai teknisessä myynninedistämismateriaalissa – Bonuspisteohjelman ylläpitäjä – Verkossa julkaistu uutiskirje, jossa mainostetaan mahdollisuutta voittaa televisio arvonnassa – Komission delegoitu asetus (EU) 2019/2013 – 4 artiklan d alakohta
I       Johdanto
1.        Sanonta ”kaikki, mikä kiiltää, ei ole kultaa” osoittaa, että ulkonäkö voi pettää. Jokin, joka ulkoisesti näyttää houkuttelevalta tai arvokkaalta, voi todellisuudessa olla jotain muuta.
2.        Tämä pitää erityisesti paikkansa tilanteissa, joissa henkilölle tarjotaan tuotetta maksutta esimerkiksi arvonnan yhteydessä ilman, että hänelle ilmoitetaan kyseisen tuotteen ominaisuuksista ja siten sen tulevan käytön mahdollisista vaikutuksista.
3.        Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen tehtävänä on lähinnä määrittää, missä määrin yksityisille on annettava tietoa tuotteen ominaisuuksista, jotta he voivat tehdä tietoon perustuvan päätöksen.
II     Pääasian tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
4.        PAYBACK, joka on pääasian vastapuoli, ylläpitää bonuspisteohjelmaa, johon osallistuu useita yhteistyökumppaneita. Kyseisen yhtiön tavoitteena on rakentaa asiakasuskollisuutta ja houkutella uusia asiakkaita tarjoamalla ”PAYBACK-pisteitä” bonuspisteohjelman käyttäjille, jotka tekevät ostoksia joltakin sen vähittäiskauppakumppanilta. Kun käyttäjät ovat keränneet tietyn määrän pisteitä, he voivat valita, lunastavatko he pisteet rahana vai käyttävätkö he pisteet ostoihin ohjelmaan osallistuvilta kumppanuusyrityksiltä.
5.        PAYBACK mainosti 1.2.2022 verkossa julkaistussa uutiskirjeessään arvontaa, jossa oli maininta ”Täglich ein neuer Gewinn, z. B. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 Zoll” (”Joka päivä uusi voitto, esim. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 tuumaa”), johon oli liitetty kuva kyseisestä televisiosta sekä taulukkomuotoinen luettelo mahdollisista voitoista.
6.        PAYBACK ei kuitenkaan esittänyt mitään tietoja kyseisen tuotteen energiatehokkuusluokasta television kuvassa tai mahdollisten voittojen luettelossa.
7.        Pääasian valittaja, Verband Wirschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie (jäljempänä yhdistys) – joka on yhdistys, jonka tehtävänä on edistää jäsentensä etuja ja varmistaa reilu kilpailu markkinoilla oikeudellisen tutkimuksen, julkisen neuvonnan ja vilpillisen kilpailun vastaisten lakien täytäntöönpanon avulla – varoitti 7.2.2022 päivätyllä kirjeellä tuloksettomasti pääasian vastapuolta tästä tietojen puuttumisesta sen televisiota koskevassa mainonnassa.
8.        Yhdistys nosti tämän jälkeen pääasian vastapuolta vastaan kanteen Landgericht München I:ssä (München I:n alueellinen alioikeus, Saksa) ja vaati television mainostamisen kieltämistä ilman asiaankuuluvia tietoja sen energiatehokkuusluokasta.
9.        Kyseinen yhdistys väitti, että PAYBACK, asetuksen (EU) 2017/1369(2) 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna mainostetun tuotteen jälleenmyyjänä ei ollut noudattanut kyseisen asetuksen 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan,(3) luettuna yhdessä komission delegoidun asetuksen (EU) 2019/2013(4) 4 artiklan d alakohdan kanssa, mukaista velvoitettaan viitata tuotteen energiatehokkuusluokkaan ja merkissä käytössä olevaan energiatehokkuusluokkien asteikkoon visuaalisissa mainoksissa.
10.      Yhdessä näissä säännöksissä velvoitetaan jälleenmyyjät antamaan asiakkaille tietoja elektronisten näyttöjen, mukaan lukien televisiot,(5) energiatehokkuusluokasta näiden tuotteiden visuaalisissa mainoksissa tai teknisessä myynninedistämismateriaalissa.
11.      Näiden säännösten nojalla yhdistys väittää, että PAYBACK rikkoi sille asetuksen 2017/1369, luettuna yhdessä delegoidun asetuksen 2019/2013 4 artiklan d alakohdan kanssa, nojalla kuuluvaa velvollisuutta, koska se ei ole antanut asiaankuuluvia tietoja sen arvonnan yhteydessä mainostetun television energiatehokkuusluokasta. Tämän väitteen perusteella pääasian valittaja vaati kieltomääräystä ja kirjallisen varoituksen antamisesta aiheutuneiden kulujen korvaamista.
12.      PAYBACK sitä vastoin väitti, ettei se ollut asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa(6) tarkoitettu ”jälleenmyyjä” mainostettujen tuotteiden osalta ja ettei siihen näin ollen sovellettu edellä mainituissa säännöksissä säädettyjä vaatimuksia.
13.      Landgericht München I antoi 5.9.2022 valittajan hyväksi yksipuolisen tuomion ja kielsi vastapuolta visuaalisesti mainostamasta ja/tai mainostuttamasta tiettyä elektronisen näytön mallia ilman, että energiatehokkuusluokka ja vastaava merkissä käytössä oleva energiatehokkuusluokkien asteikko ilmoitetaan.
14.      PAYBACK haki yksipuolisen tuomion takaisinsaantia, jonka Landgericht München I puolestaan hylkäsi 23.1.2023 antamallaan lopullisella ratkaisulla.
15.      Kyseinen yhtiö valitti tämän jälkeen päätöksestä Oberlandesgericht Müncheniin (osavaltion ylioikeus, München, Saksa; jäljempänä toisen ylioikeus).
16.      Ylioikeus hyväksyi valituksen 14.3.2024 antamallaan tuomiolla ja kumosi yksipuolisen tuomion ja hylkäsi kanteen. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että kanne voitiin ottaa tutkittavaksi mutta että se oli perusteeton, ja hylkäsi siten valittajan kieltovaatimuksen.
17.      Ylioikeuden mukaan PAYBACKiä ei voitu pitää asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna jälleenmyyjänä eikä siihen näin ollen voitu soveltaa kyseisessä asetuksessa säädettyjä energiatehokkuusmerkintää koskevia vaatimuksia. Kyseinen tuomioistuin katsoi, ettei asiakas tarvitse tietoja arvonnassa tarjottujen energiaan liittyvien tuotteiden energiatehokkuudesta tehdäkseen perustellun kaupallisen ratkaisun, koska asiakkaat eivät valitse tuotetta vaan ainoastaan päättävät osallistua arvontaan, josta ei edellytetä vastiketta.
18.      Tämän tuomion jälkeen yhdistys teki Revisio-valituksen Bundesgerichtshofiin (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja vaati yksipuolisen tuomion pysyttämistä.
19.      PAYBACK vaati valituksen hylkäämistä.
20.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, oliko ylioikeus oikeassa hylätessään valittajan kieltovaatimuksen sillä perusteella, että arvonnan järjestänyt pääasian vastapuoli ei ollut voittoina luvattujen tuotteiden osalta jälleenmyyjä asetuksessa 2017/1369 säädettyjä energiatehokkuusmerkintää koskevia vaatimuksia sovellettaessa eikä näin ollen ollut velvollinen antamaan kuluttajille tietoja kyseisen tuotteen energiatehokkuudesta.
21.      Bundesgerichtshofissa käsiteltävän valituksen ratkaisu riippuu siis jälleenmyyjän käsitteen tulkinnasta ja tarkemmin siitä, voidaanko PAYBACKiä pitää jälleenmyyjänä asetuksen 2017/1369 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa ja delegoidun asetuksen 2019/2013 4 artiklan d alakohdassa säädettyjä energiatehokkuusmerkintää koskevia vaatimuksia sovellettaessa.
22.      Näissä olosuhteissa Bundesgerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko henkilöä, joka lupaa verkkoarvonnan yhteydessä voittona television, pidettävä asetuksen [2017/1369] 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna ’jälleenmyyjänä’, jonka on näin ollen täytettävä asetuksen [2017/1369] 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa, luettuna yhdessä [delegoidun asetuksen 2019/2013] 4 artiklan d alakohdan kanssa, säädetyt vaatimukset?’
23.      Yhdistys, PAYBACK ja Euroopan komissio esittivät kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle.
24.      Unionin tuomioistuin katsoi, että sillä oli riittävät tiedot, ja päätti ratkaista asian ilman suullista käsittelyä työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
III  Asian tarkastelu
25.      Euroopan unioni otti vuonna 1992 käyttöön useita kodinkoneita koskevat energiamerkintävaatimukset auttaakseen kuluttajia tunnistamaan energiatehokkaat tuotteet ja vähentääkseen vähemmän energiatehokkaiden tuotteiden ympäristövaikutuksia.(7) Nämä vaatimukset eivät vielä koskeneet televisioita.
26.      Energiamerkintää koskevien puitteiden, joita nykyisin säännellään asetuksella 2017/1369, soveltamisala on kuitenkin sittemmin kehittynyt ja sitä on laajennettu siten, että se kattaa paljon laajemman tuotevalikoiman.(8)
27.      Energiamerkintävaatimusten kustannusten ja hyötyjen arvioinnin perusteella mahdollisuus ottaa käyttöön elektronisten näyttöjen, mukaan lukien televisiot, monitorit ja ilmoitusnäytöt, energiatehokkuuden merkintäjärjestelmä on osoittautunut parhaaksi vaihtoehdoksi, koska sillä saavutetaan suurimmat säästöt.(9)
28.      Asetuksen 2017/1369 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, että kaikille energiaan liittyville tuotteille on otettava käyttöön standardoitu, pakollinen merkki, joka on tehokas tapa antaa asiakkaille tietoja kyseisten tuotteiden energiatehokkuudesta.(10) Lisäksi siinä täsmennetään, että eri tuoteryhmiä varten olisi otettava käyttöön yhtenäinen merkki.(11)
29.      Kuten edellä mainittiin, kyseisen asetuksen 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan mukaan tavarantoimittajien ja jälleenmyyjien on asiaankuuluvan delegoidun säädöksen mukaisesti viitattava tuotteen energiatehokkuusluokkaan visuaalisissa mainoksissa tai teknisessä myynninedistämismateriaalissa.
30.      Vastaavasti asetuksen 2017/1369 16 artiklassa siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään tätä asetusta, jotta voidaan täsmentää, millä tavoin energialuokka ja merkissä käytössä oleva energiatehokkuusluokkien asteikko on ilmoitettava eri tuoteryhmien visuaalisissa mainoksissa ja teknisessä myynninedistämismateriaalissa.
31.      Televisioiden kaltaisten elektronisten näyttöjen energiamerkinnän osalta komissio otti käyttöön delegoidun asetuksen 2019/2013, jossa vahvistetaan standardoitu energiamerkki kyseiselle tuoteryhmälle.
32.      Kuten edellä todettiin, kyseisen asetuksen 4 artiklan d alakohdassa vahvistetaan kauppiaiden velvollisuudet elektronisten näyttöjen energiatehokkuusmerkintöjen osalta ja säädetään, että jälleenmyyjien on varmistettava, että kyseisen tuotetyypin tiettyä mallia koskevassa visuaalisessa mainonnassa esitetään tiedot merkin energiatehokkuusluokasta ja merkissä käytössä olevasta energiatehokkuusluokkien asteikosta.
33.      Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisukysymys liittyy tähän velvollisuuteen.
34.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko pääasian vastapuolta verkkoarvonnan järjestäjänä pidettävä voittona luvatun television osalta asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna jälleenmyyjänä, joka näin ollen rikkoo sille kyseisen asetuksen 6 artiklan nojalla kuuluvaa tiedotusvelvollisuutta, koska se ei viittaa kyseisen television energiatehokkuusluokkaan ja käytössä olevaan energiatehokkuusluokkien asteikkoon.
35.      Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tavanomainen tulkintamenetelmä muodostuu kyseessä olevan säännöstön sanamuodon mukaisesta, teleologisesta ja asiayhteyteen perustuvasta analyysistä.(12)
36.      Ennakkoratkaisukysymystä koskeva analyysini käsittää näin ollen kolme osaa.
37.      Tarkastelen aluksi asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdan täsmällistä sanamuotoa ja siihen sisältyvää ”jälleenmyyjän” määritelmää sen selvittämiseksi, onko energiamerkintävaatimuksia sovellettava henkilöihin, jotka tarjoavat tuotteita arvonnan yhteydessä. Tämän jälkeen käsittelen laajempia poliittisia tavoitteita, joihin energiamerkintävaatimuksilla pyritään, selventääkseni jälleenmyyjän käsitteen tarkoitettua soveltamisalaa. Lopuksi tarkastelen ”jälleenmyyjän” määritelmää asetuksen 2017/1369 koko asiayhteydessä ja arvioin sen suhdetta asetuksen muihin säännöksiin.
A       Jälleenmyyjän käsitteen sanamuodon mukainen tulkinta
1.     Määritelmää koskevia yleisiä huomioita
38.      Tässä vaiheessa on syytä todeta, että asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdan sanamuoto näyttää eroavan eri kieliversiossa. Erityisesti saksankielinen versio – joka on pääasian oikeudenkäyntikieli – eroaa sanamuodoltaan muista kieliversioista.
39.      Asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 kohdan saksankielisen version mukaan ”jälleenmyyjä” (”Händler”) on henkilö, joka liiketoiminnan yhteydessä (”im Rahmen einer Geschäftstätigkeit”) joko maksua vastaan tai maksutta (”entgeltlich oder unentgeltlich”) tarjoaa (”anbietet”) tai esittelee (”ausstellt”) tuotteen myyntiä, vuokrausta tai osamaksulla myyntiä varten (”zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf”).(13)
40.      Näin ollen saksankielisen version sanamuodon mukaan tuotteen esittely näyttää liittyvän tuotteen myyntiin, vuokraukseen tai osamaksulla myyntiin. Tällainen jälleenmyyjän käsitteen tulkinta näyttää sulkevan tämän määritelmän soveltamisalan ulkopuolelle henkilöt, jotka esittelevät tuotteita muista syistä kuin suoraa vastiketta vastaan.
41.      Sitä vastoin muut kieliversiot, kuten kroaatin-,(14) ranskan-,(15) iirin-,(16) italian-(17) ja sloveeninkieliset(18) versiot, ovat sananmuodoltaan verrattavissa englanninkieliseen(19) versioon, ja niissä määritellään ”jälleenmyyjä” henkilöksi, joka myy, vuokraa, myy osamaksulla tai esittelee tuotteita liiketoiminnan yhteydessä joko maksua vastaan tai maksutta.
42.      Yhtäältä 2 artiklan 13 alakohdan saksankielinen versio voitaisiin ymmärtää siten, että siinä edellytetään, että jotta henkilö voidaan luokitella jälleenmyyjäksi, hänen on (i) esiteltävä tuotteita liiketoiminnan yhteydessä ja (ii) tehtävä niin myyntiä, vuokrausta tai osamaksulla myyntiä varten, ja molemmat ehdot ovat kumulatiivisia. Toisaalta muista kieliversioista, joihin viitattiin edellä, ilmenee, että tuotteen esittely liiketoiminnan yhteydessä vaikuttaa yksinään riittävän luokittelemaan henkilön jälleenmyyjäksi.
43.      Neuvoston asetuksen N:o 1(20) 1 artiklan mukaan kaikki kyseisessä säännöksessä luetellut Euroopan unionin viralliset kielet ovat kyseisillä kielillä laadittujen toimien todistusvoimaisia kieliä ja siksi kaikille unionin toimen kieliversiolle on lähtökohtaisesti annettava sama arvo.
44.      Näin ollen on niin, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tietyn säännöksen tai määräyksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä tai määräystä on tulkittava sen säännöstön systematiikan ja tarkoituksen mukaan, jonka osa säännös tai määräys on.(21)
45.      On siis tarpeen tarkastella asetuksen 2017/1369 yleisiä tavoitteita sen selvittämiseksi, onko 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettua tuotteiden esittelyä tulkittava siten, että se liittyy myyntiin, vuokraukseen tai osamaksulla myyntiin – jolloin nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiset mainokset jäävät sen ulkopuolelle –, vai onko tuotteiden esittely ymmärrettävä siten, ettei se liity tähän tarkoitukseen – jolloin ”jälleenmyyjän” määritelmää voitaisiin tulkita siten, että se kattaa nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiset mainokset.
46.      Ennen kuin analysoin kyseisen asetuksen tavoitteita, tarkastelen lyhyesti joitakin komission, pääasian vastapuolen ja yhdistyksen esittämiä väitteitä, jotka koskevat kyseisen asetuksen 2 artiklan 13 alakohdan sanamuotoa.
2.     Maksua koskevaan vaatimukseen liittyvät erityishuomautukset
47.      PAYBACK ja komissio väittävät asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdan saksankielisen version perusteella, että arvonnan järjestäjää ei voida pitää kyseisessä asetuksessa tarkoitettuna jälleenmyyjänä.
48.      Ne väittävät muun muassa, että koska PAYBACK ei ilmoittanut eri tuotteiden hintaa eikä kannustanut asiakkaita ostamaan niitä, se ei osallistunut kyseisen tuotteen myyntiin, vuokraamiseen tai osamaksulla myyntiin, joten se ei kuulu asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitetun jälleenmyyjän määritelmän piiriin, vaikka pääasian vastapuoli esitteli tuotteen liiketoiminnan yhteydessä.
49.      Vaikka tämä jälleenmyyjän käsitteen tulkinta on ensi näkemältä yhdenmukainen määritelmän saksankielisen version kanssa, tällainen tulkinta johtaisi lähinnä siihen, että kaikille kieliversioille yhteinen ilmaisu ”joko maksua vastaan tai maksutta” menettäisi merkityksensä.
50.      Tämän perusteella yhdistys toteaa, että jälleenmyyjän käsite ei rajoitu yrityksiin, jotka tarjoavat tuotteita myyntiin, vaan se kattaa myös yritykset, jotka tarjoavat tuotteita maksutta esimerkiksi arvontojen voittoina. Siinä tapauksessa pääasian vastapuoli olisi asetuksessa 2017/1369 tarkoitettu jälleenmyyjä.
51.      Lisätäsmennys ”joko maksua vastaan tai maksutta” viittaa siihen, että vastikkeen puuttumisella ei ole merkitystä ja että tavaroita ei tarvitse esitellä ainoastaan myynnin, vuokrauksen tai osamaksulla myynnin yhteydessä. Tämä tukee tulkintaa, jonka mukaan jälleenmyyjä käsittää henkilöt, jotka esittelevät tuotteita liiketoiminnan yhteydessä vastikkeesta riippumatta, kuten englanninkielisestä versiosta ja muista kieliversioista ilmenee.
52.      Tällaista tulkintaa tukee lisäksi asetukseen 2017/1369 sisältyvä ”asiakkaan” määritelmä. Sen 2 artiklan 16 alakohdassa ”asiakkaalla” tarkoitetaan ”luonnollista henkilö tai oikeushenkilöä, joka ostaa, vuokraa tai ottaa vastaan tuotteen omaan käyttöönsä riippumatta siitä, toimiiko kyseinen henkilö sellaisessa tarkoituksessa, joka ei kuulu sen elinkeino- tai ammattitoimintaan”.(22)
53.      Tässä määritelmässä tarkoitetun ilmaisun ”ottaa vastaan” käyttö edellyttää, että myös henkilöt, jotka ottavat vastaan tuotteita ilman, että he maksavat niistä, olipa kyseessä sitten lahja tai arvonnan voitto, voivat kuulua ”asiakkaan” määritelmän piiriin.
54.      Edellä esitetyn ja näiden säännösten nimenomaisen sanamuodon perusteella katson alustavasti, että pääasian vastapuolen kaltaista arvonnan järjestäjää, joka esittelee tuotteen liiketoiminnan yhteydessä, riippumatta siitä, onko tuote vastikkeellinen, olisi pidettävä asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna jälleenmyyjänä ja siihen olisi siten sovellettava kyseisessä asetuksessa, luettuna yhdessä delegoidun asetuksen 2019/2013 kanssa, säädettyjä energiamerkintävaatimuksia.
55.      Unionin tuomioistuimen edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon sen säännöstön tavoitteet, jonka osa säännös tai määräys on, ja sen asiayhteys.
B       Asetuksen 2017/1369 tavoitteet
56.      Jos energianmerkintävaatimusten soveltamisalaa voidaan tulkita eri tavoin sanamuodon perusteella, on tärkeää ymmärtää, miksi unionin lainsäätäjä otti alun perin käyttöön nämä vaatimukset, jotta voidaan määrittää, oliko pääasian vastapuoli tosiasiallisesti velvollinen esittämään tällaiset merkit.
57.      Asetuksen 2017/1369 johdanto-osan toisesta ja kymmenennestä perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen asetuksen keskeisenä tavoitteena on ensinnäkin antaa asiakkaille mahdollisuus tehdä tietoon perustuvia valintoja energiaan liittyvien tuotteiden energiankulutuksen osalta(23) ja toiseksi edistää innovointia kannustamalla valmistajia tuottamaan energiatehokkaampia tuotteita.
58.      Molemmat tavoitteet ovat osa kolmatta tavoitetta ja Euroopan unionin laajempia ympäristöä ja ilmastonmuutosta koskevia poliittisia tavoitteita, ja ne ovat keskeinen osa EU:n vuoteen 2030 ulottuvia ilmasto- ja energiapolitiikan puitteita. Energiaan liittyvien tuotteiden tehokkuuden parantamisella asiakkaiden tietoon perustuvien valintojen ja energiatehokkaampien tuotteiden kehittämisen avulla pyritään vaikuttamaan myönteisesti energiaan liittyvien tuotteiden ympäristötehokkuuteen.(24)
59.      Nyt käsiteltävässä asiassa tarkastelen seuraavaksi kutakin näistä kolmesta tavoitteesta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kysymyksen osalta.
1.     Asiakkaan tietoon perustuva valinta
60.      Kuten edellä todettiin, asetuksella 2017/1369 pyritään varmistamaan, että asiakkaat saavat tarkkoja, asiaankuuluvia ja vertailukelpoisia tietoja energiaan liittyvien tuotteiden täsmällisestä energiankulutuksesta, jotta heidän on helpompi valita tuotteita, jotka kuluttavat vähemmän energiaa käytön aikana, jotta he voisivat ”ennakoida valintojensa välittömän vaikutuksen energialaskuihinsa”.(25)
61.      Todisteet osoittavat, että vaikka energiatehokkaampien tuotteiden ostohinta nousisi, tällaisten tuotteiden ostaminen tuo kuitenkin taloudellista hyötyä kuluttajille.(26) Unionin lainsäätäjä on siten ennakoinut asiakkaiden halukkuutta tehdä lyhyen aikavälin taloudellisia uhrauksia valitsemalla tuotteita, jotka voivat olla kalliimpia ostohetkellä mutta jotka tuovat merkittäviä energia- ja kustannussäästöjä tuotteen elinkaaren aikana.(27)
62.      Tämän seikan tarkentamiseksi voisi olla hyödyllistä tarkastella vuonna 2014 tehtyä tutkimusta energiamerkinnän vaikutuksista. Tutkimuksesta kävi ilmi, että asiakkaat ovat valmiita tekemään lyhyen aikavälin taloudellisia uhrauksia valitsemalla tuotteita, jotka voivat olla kalliimpia ostohetkellä mutta jotka tuovat merkittäviä energia- ja kustannussäästöjä tuotteen elinkaaren aikana. Tämä tutkimus, johon komissio viittaa delegoidun asetuksen 2019/2013 perusteluissa, osoitti, että suurin osa vastaajista otti energiamerkit huomioon valintoja tehdessään ja oli valmis maksamaan enemmän energiatehokkaammasta tuotteesta.(28)
63.      Samoin kodinkoneiden energiamerkkejä koskevassa komission vaikutustenarvioinnissa suurin osa vastaajista totesi, että energiamerkkien energiatehokkuutta koskevat tiedot olivat ”erittäin tai äärimmäisen tärkeitä” ja auttoivat päätösten tekemisessä.(29)
64.      Edellä mainitut todisteet osoittavat, että asiakkaat eivät ainoastaan odota luotettavia tietoja tuotteen energiatehokkuudesta vaan myös pitävät näitä tietoja huomattavan tärkeinä päättäessään tuotteen hankkimisesta tai käytöstä. Tämä merkitsee myös sitä, että asiakkaat saattavat olla haluttomia hyväksymään vähemmän tehokkaita energiaan liittyviä tuotteita, joista voi aiheutua korkeampia käyttökustannuksia.
65.      Tästä näkökulmasta energiaan liittyvän tuotteen energiatehokkuus on olennainen tekijä, joka vaikuttaa yksityisen päätökseen osallistua arvontaan, jossa tarjotaan kyseistä tuotetta, koska kyseisen tuotteen energiatehottomuus voi vähentää osallistumista.
66.      Mutta pitäisikö ”asiakkaan tietoon perustuva valinta” ymmärtää siten, että se koskee yksinomaan tavaran ostamista vai myös asiakkaan päätöksiä osallistua arvontaan?
67.      PAYBACK ja komissio väittävät, että energiamerkinnän tarkoituksena on helpottaa kilpailevien tuotteiden tietoon perustuvaa vertailua ja että kilpailun järjestäjää ei voida pitää ”jälleenmyyjänä”, koska osallistujille ei anneta mahdollisuutta valita saman tuotteen eri mallien välillä, vaan niille annetaan ainoastaan mahdollisuus osallistua arvontaan, jossa luvataan tiettyjä voittoja.
68.      Vaikka tällä väitteellä voi olla jonkin verran merkitystä, tällainen suppea tulkinta tästä tavoitteesta vaikuttaa heikentävän energiamerkintävaatimusten laajempia ympäristönsuojelutavoitteita.
69.      Kuten edellä totesin, energiamerkintävaatimuksilla pyritään antamaan asiakkaille mahdollisuus ennakoida valintojensa ympäristövaikutukset ja taloudelliset vaikutukset energiaan liittyvän tuotteen mahdollisen tulevan käytön osalta.
70.      Vaikka termiä ”valinta” ei ole määritelty asetuksessa 2017/1369, kyseisen asetuksen yleinen tarkoitus – joka on edistää Euroopan unionin laajempia poliittisia tavoitteita, joita ovat SEUT 169 artiklan 1 kohdassa ja SEUT 191 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kuluttajansuojan ja ympäristönsuojelun korkean tason saavuttaminen – oikeuttaa kyseisen termin laajan tulkinnan, jotta energiamerkintävaatimusten täysi tehokkuus voidaan taata.
71.      Tämän perusteella asetuksen 2017/1369 tavoitetta
eli sitä, että asiakkaille annetaan mahdollisuus tehdä ”tietoon perustuvia valintoja”, ei pitäisi ymmärtää siten, että se koskee ainoastaan ostotilanteita, vaan, kuten yhdistys väittää, sen pitäisi koskea kaikkia tilanteita, joissa energiaan liittyviä tuotteita tarjotaan joko vastiketta vastaan tai arvonnan mahdollisena voittona.
72.      Edellä esitetyn perusteella asetuksen 2017/1369 tavoite, joka on antaa asiakkaille mahdollisuus tehdä energiatietoisia ja kustannustehokkaita valintoja energiaan liittyvien tuotteiden osalta energiansäästöjen lisäämiseksi ja energialaskujen pienentämiseksi, ei mielestäni rajoitu päätöksiin, joihin liittyy maksuja, vaan kattaa kaikki kuluttajien valinnat, joissa energiatehokkuutta koskevat tiedot voidaan ottaa huomioon riippumatta siitä, missä asiayhteydessä tuotetta tarjotaan tai hankitaan.
2.     Innovoinnin edistäminen
73.      Ympäristöhyötyjen ja asiakkaille koituvien taloudellisten etujen lisäksi unionin tason energiamerkintävaatimukset edistävät ja vauhdittavat innovointia ja investointeja energiatehokkaampiin tuotteiden alalla.(30)
74.      Energiamerkintävaatimuksilla – joilla tiedotetaan asiakkaille energiatehokkaampien tuotteiden valinnan mahdollisista taloudellisista hyödyistä ja siten estetään heitä valitsemasta vähemmän tehokkaita tuotteita – kannustetaan valmistajia kehittämään ja tuottamaan energiatehokkaimpia tuotteita kilpailuedun saamiseksi.(31)
75.      Näin ollen mitä kunnianhimoisempia energiamerkintävaatimuksia energiaan liittyville tuotteille asetetaan, sitä suurempia mahdollisuuksia ne antavat yrityksille erottua positiivisesti kilpailijoistaan ja erilaistaa tuotteitaan, mikä edistää innovointia.(32)
76.      Näin ollen energiamerkintävaatimuksilla pyritään palkitsemaan parhaiten suoriutuvia tuotteita pakollisella luokituksella tarjoamalla etulyöntiasemaa (first-mover advantage) yrityksille, jotka tarjoavat energiatehokkaampia tuotteita.(33)
77.      Lisäksi asetuksen 2017/1369 johdanto-osan 34 perustelukappaleessa annetaan jäsenvaltioille valtuudet luoda kannustimia kyseisten tuotteiden tuotannolle ja käytölle. Jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää tällaisten kannustimien luonteesta.
78.      Edellä esitetyn perusteella se, että asetuksessa 2017/1369 säädettyjen energiamerkintävelvoitteiden ulkopuolelle jätettäisiin kaikki henkilöt, jotka esittelevät energiaan liittyvän tuotteen muista syistä kuin suoraa vastiketta vastaan – mutta liiketoimintansa yhteydessä – heikentäisi mielestäni innovoinnin edistämistä koskevaa tavoitetta. Ulkopuolelle jättäminen heikentäisi mekanismia, jolla palkitaan energiatehokkaimmat tuotteet, niitä valmistavat valmistajat ja niitä tarjoavat jälleenmyyjät.
3.     Ilmaston- ja ympäristönsuojelun edistäminen
79.      Energiatehokkuusmerkintä paitsi vahvistaa kuluttajansuojaa ja kannustaa teollisuutta kehittämään ja tuottamaan energiatehokkaampia tuotteita myös auttaa merkittävästi saavuttamaan vuosiksi 2020 ja 2030 asetetut unionin energiatehokkuustavoitteet sekä ympäristöä ja ilmastonmuutosta koskevat unionin tavoitteet.(34)
80.      Tarjoamalla kannustimia energiatehokkaampien tuotteiden käyttöönotolle ja tuotannolle asetuksella 2017/1369 pyritään hyödyntämään paremmin energiatehokkuuteen liittyviä mahdollisuuksia ja tällä tavoin hillitsemään energiankysyntää ja vähentämään koko Euroopan unionin energiariippuvuutta.(35)
81.      Asetuksessa 2017/1369 vahvistetuilla energiamerkintävaatimuksilla pyritään sen vuoksi helpottamaan unionin energiankulutuksen ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien kunnianhimoisten ympäristöpoliittisten tavoitteiden saavuttamista.(36)
82.      Energiamerkintävaatimukset ovat perusteltuja pelkästään sen tosiseikan vuoksi, että energiaan liittyvillä tuotteilla voi olla kielteisiä ympäristövaikutuksia sen mukaan, miten ne valmistetaan, miten niitä käytetään ja miten ne hävitetään.(37)
83.      Näin ollen asetuksen 2017/1369 laajempien ympäristönsuojelutavoitteiden – erityisesti energiaan liittyvien tuotteiden tehokkuuden parantaminen asiakkaiden tietoon perustuvien valintojen avulla – saavuttamisessa onnistuminen tai epäonnistuminen riippuu olennaisesti siitä, kuinka tehokkaasti asetus estää asiakkaita käyttämästä vähemmän energiatehokkaita tuotteita. Tämä puolestaan kannustaa yrityksiä asettamaan etusijalle energiatehokkaampien tuotteiden valmistuksen, mikä vähentää vähemmän energiatehokkaiden tuotteiden käyttöä ja saatavuutta markkinoilla ja rajoittaa näiden tuotteiden ympäristövaikutuksia.
84.      Tätä varten ”asiakkaan tietoon perustuvalla valinnalla” on ymmärrettävä tarkoitettavan asiakkaan kykyä arvioida energiaan liittyvän tuotteen tulevan käytön ympäristövaikutuksia ja taloudellisia vaikutuksia ja toimia tämän tiedon perusteella kaikissa tilanteissa, joissa asiakkaille tarjotaan energiaan liittyviä tuotteita joko vastiketta vastaan tai vastikkeetta, myös mahdollisena voittona arvonnan yhteydessä.
85.      Katson näin ollen, että asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitetun jälleenmyyjän käsitteen suppea tulkinta – rajoittamalla energiamerkintävelvoitteen soveltamisala henkilöihin, jotka esittelevät tuotteen ainoastaan silloin, kun sitä tarjotaan vastiketta vastaan – heikentäisi kyseisen asetuksen tehokkuutta sen laajempien ympäristönsuojelutavoitteiden saavuttamisessa. Tällainen suppea tulkinta mahdollistaisi sen, että asiakkailta evättäisiin mahdollisuus tehdä tietoon perustuvia ympäristöystävällisiä ja energiatietoisia päätöksiä energiaan liittyvistä tuotteista, joita tarjotaan muista syistä kuin suoraa vastiketta vastaan, joko maksutta tai arvonnan voittona (kuten nyt käsiteltävässä asiassa).
86.      Edellä esitetyn perusteella katson energiamerkintävaatimusten yleistä tarkoitusta koskevan analyysini perusteella, että asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettua jälleenmyyjän käsitettä on tulkittava siten, että se kattaa henkilöt, jotka mainostavat energiaan liittyviä tuotteita liiketoiminnan yhteydessä muista syistä kuin suoraa vastiketta vastaan, esimerkiksi arvonnan yhteydessä.
87.      Energiamerkintäjärjestelmän yleisestä rakenteesta jäljempänä esittämäni analyysin tarkoituksena on kuitenkin testata tämän tulkinnan hyväksyttävyyttä.
C       Yleinen rakenne
88.      Edellä esitetystä päätelmästä huolimatta energiamerkintävelvoitteeseen liittyy edelleen useita osatekijöitä, joita on syytä tarkastella lähemmin ja jotka antavat lisätietoa unionin lainsäätäjän todellisista aikomuksista.
89.      Muistutettakoon, että PAYBACKiä on pidettävä asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna ”jälleenmyyjänä”, jos voidaan katsoa, että se esitteli kyseisen television asiakkaalle liiketoiminnan yhteydessä joko maksua vastaan tai maksutta.
1.     Asiakkaan käsite
90.      Kuten edellä on todettu, asetuksen 2017/1369 johdanto-osan kymmenennestä perustelukappaleesta ilmenee, että energiamerkintöjen pääasiallisena tarkoituksena on antaa asiakkaille tarkkoja, asiaankuuluvia ja vertailukelpoisia tietoja energiaan liittyvien tuotteiden energiankulutuksesta, jolloin asiakkaiden on helpompi valita tuotteita, jotka kuluttavat vähemmän energiaa.
91.      Vaikka asiakkaan käsite voi yleensä tarkoittaa kauppasuhdetta sen jälleenmyyjän kanssa, jolta asiakas ostaa tuotteen, asetuksessa 2017/1369 2 artiklan 16 alakohdassa asiakkaalla tarkoitetaan henkilöä, joka ostaa, vuokraa tai ottaa vastaan tuotteen.
92.      Ilmaisun ”ottaa vastaan” käyttö tässä määritelmässä viittaa siihen, että unionin lainsäätäjä ei ole halunnut rajoittaa asiakkaan käsitettä koskemaan vain niitä henkilöitä, jotka ottavat vastaan tuotteen maksua vastaan (eli ostavat kyseisen tuotteen), vaan se on halunnut sisällyttää määritelmään myös henkilöt, jotka ottavat vastaan tuotteita jälleenmyyjiltä maksutta.
93.      Tämän sanamuodon taustalla oleva lainsäätäjän tarkoitus käy erityisesti ilmi, kun sitä verrataan unionin lainsäätäjän direktiivissä 2010/30, joka on korvattu asetuksella 2017/1369, käyttämään sanamuotoon.
94.      Direktiivin 2010/30 johdanto-osan 14 perustelukappaleesta ilmeni, että siinä säädettyjen energiamerkintävaatimusten tarkoituksena oli kannustaa asiakkaita ”hankkimaan [energia]tehokkaampia tuotteita”.(38)
95.      Lisäksi kyseisen direktiivin 10 artiklassa, joka koski delegoitujen säädösten antamista, säädettiin, että tiettyjen tuotteiden energiamerkinnöissä olevien tietojen olisi ”annettava loppukäyttäjille mahdollisuus tehdä perustellumpia ostopäätöksiä”.(39)
96.      Kyseisessä direktiivissä oleva nimenomainen viittaus ”ostopäätöksiin” rajoitti energiamerkintävelvoitteiden soveltamisalan puhtaasti kaupallisiin tilanteisiin, joihin liittyi vastike.
97.      Sen sijaanala nykyisessä lainsäädännössä ja asetuksen 2017/1369 2 artiklan 16 kohdassa ”asiakkaalla” tarkoitetaan luonnollista tai oikeushenkilöä, joka ostaa, vuokraa tai ottaa vastaan tuotteen.
98.      Vastaavasti delegoitujen säädösten osalta mainitun asetuksen 16 artiklan 3 kohdan b alakohdassa viitataan myös ”asiakkaisiin” mainitsematta ”ostamista”.
99.      Tämä merkittävä ero asetuksen 2017/1369 sanamuodossa verrattuna sen edeltäjään on mielestäni osoitus yksiselitteisestä tahdosta laajentaa energiamerkintävaatimusten soveltamisalaa koskemaan henkilöitä, joille tarjotaan energiaan liittyviä tuotteita maksutta.
100. Koska tärkeimmät vastikkeelliset sopimukset eli myynti ja vuokraus on jo mainittu asetuksessa 2017/1369 ja koska muita nimenomaisia rajoituksia ei ole, katson, että ilmaisun ”ottaa vastaan” käyttö 2 artiklan 16 alakohdassa on sopusoinnussa sen ajatuksen kanssa, että asiakkaan määritelmä kattaa henkilöt, jotka ottavat vastaan tuotteen maksutta.
2.     Liiketoiminnan käsite
101. Kuten edellä todettiin, energiaan liittyvän tuotteen esittely asiakkaalle ei yksinään riitä siihen, että jälleenmyyjälle syntyy energiamerkintävelvoite, vaan tämän ”esittelyn” on myös tapahduttava ”liiketoiminnan yhteydessä joko maksua vastaan tai maksutta”.
102. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää ennakkoratkaisupyynnössään olennaisen kysymyksen siitä, riittääkö ”kaikentyyppinen liiketoiminta”, jotta henkilöä voidaan pitää asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna jälleenmyyjänä.
103. Unionin tuomioistuimelle toimittamissaan kirjallisissa huomautuksissa sekä PAYBACK että komissio muistuttavat, että voittona tarjottua televisiota ei ole mainostettu myyntiä, vuokrausta tai osamaksulla myyntiä varten, eikä PAYBACK ilmoittanut, että se olisi myytävänä yhdessäkään ohjelmaan osallistuvassa kumppaniyrityksessä. Ne väittävät näin ollen, että vastapuolen liiketoiminnan eli bonuspisteohjelman järjestämisen ja kyseessä olevan television esittelyn välillä ei ole riittävää yhteyttä, jotta jälleenmyyjän määritelmää voitaisiin soveltaa.
104. PAYBACK väittää myös, että liiketoiminnan käsitettä ei voida ”jälleenmyyjän” määrittämiseksi ymmärtää siten, että se ulottuisi ”kaikentyyppiseen liiketoimintaan”, koska tällaisessa tulkinnassa sivuutettaisiin se, että tässä määritelmässä käytetään nimenomaisesti ilmaisuja ”myy, vuokraa, myy osamaksulla”.
105. Lisäksi PAYBACK toteaa, että jos ”kaikentyyppinen liiketoiminta” riittäisi siihen, että henkilöä voidaan pitää ”jälleenmyyjänä” ja energiamerkintävaatimusten alaisena, asia ei koskisi ainoastaan arvontojen järjestäjiä. Se katsoo, että jos tällainen tulkinta olisi oikea, se johtaisi kohtuuttomaan seuraukseen, jossa kaikki tiedotusvälineet – kuten sanomalehdet, aikakauslehdet tai televisiokanavat –, jotka mainitsevat tietyn energiaan liittyvä tuotteen uutisessaan, olisivat velvollisia noudattamaan energiamerkintävaatimuksia.
106. Muistutettakoon, että PAYBACK ylläpitää usean kumppanin bonuspisteohjelmaa, jonka tarkoituksena on houkutella asiakkaita sen yhteistyökumppaneille ja säilyttää heidät asiakkaina. Tämän voidaan näin ollen katsoa olevan vastapuolen liiketoimintaa.
107. Ensinnäkin epäilen sen väitteen uskottavuutta, jonka mukaan PAYBACKin kaupallisten menettelyjen ja kyseessä olevan tuotteen mainostamisen välillä ei ole riittävää yhteyttä.
108. Kuten PAYBACK vahvistaa kirjallisissa huomautuksissaan, sen liiketoiminnan ensisijaisena tavoitteena on ”asiakkaiden houkutteleminen ja säilyttäminen”. Samalla tavoin kyseessä olevan arvonnan järjestämisellä pyritään lisäämään sen bonuspistejärjestelmän houkuttelevuutta uusille ja nykyisille asiakkaille. Arvonnan järjestämisellä pyritään siten tukemaan ja vahvistamaan sen liiketoimintaa. Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen lopullisista selvityksistä muuta johdu, television esittely ja pääasian vastapuolen liiketoiminta vaikuttavat siten liittyvän erottamattomasti toisiinsa.
109. Toiseksi liiketoiminnan käsitettä ei ole nimenomaisesti määritelty asetuksessa 2017/1369. Kyseinen asetus ja delegoitu asetus 2019/2013 ovat kuitenkin unionin oikeussääntöjä, joilla säännellään direktiivin 2005/29/EY(40) 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia.(41) Kyseisestä direktiivistä voidaan näin ollen saada joitakin ohjeita asetuksessa 2017/1369 tarkoitetun ”liiketoiminnan” määrittelemiseksi.
110. Vaikka liiketoiminnan käsitettä ei ole määritelty direktiivissä 2005/29, sen 2 artiklan d alakohdassa käsitteen ”kaupalliset menettelyt” määrittelyssä käytetty sanamuoto on erityisen laaja, ja sillä tarkoitettujen menettelyjen on oltava yhtäältä kaupallisia eli elinkeinonharjoittajien toteuttamia(42) ja toisaalta liityttävä välittömästi elinkeinoharjoittajien tuotteiden myynnin edistämiseen, myymiseen tai toimittamiseen asiakkaille.(43)
111. Tässä määritelmässä käytetty ilmaisu ”tai toimittamiseen” näyttää sisältävän tuotteiden toimittamisen vastikkeetta. Tämän määritelmän tällaista tulkintaa tukee se, että se on erillinen ja siten eroaa kyseiseen määritelmään sisältyvän tuotteen myynnistä. Näin ollen tuotteen tarjoamista asiakkaalle arvonnan voittona voidaan kohtuudella pitää tuotteen toimittamisena asiakkaalle, ja se kuuluu näin ollen direktiiviin 2005/29 sisältyvän kaupallisten menettelyjen määritelmän piiriin.
112. Tämän kaupallisten menettelyjen laajan tulkinnan soveltaminen asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohtaan sisältyvään jälleenmyyjän käsitteeseen olisi sopusoinnussa kyseisen säännöksen nimenomaisen sanamuodon (”joko maksua vastaan tai maksutta”) ja asiakkaan (”luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka – – ottaa vastaan tuotteen”) määritelmän kanssa, jotka molemmat merkitsevät sitä, että maksun puuttumisella ei ole merkitystä tulkittaessa asetuksessa 2017/1369 tarkoitettua jälleenmyyjän käsitettä.
113. Lisäksi liiketoiminnan tulkitseminen direktiivin 2005/29 2 artiklan d alakohtaan sisältyvän kaupallisten menettelyjen määritelmän valossa lieventää myös pääasian vastapuolen pelkoa siitä, että energiamerkintävaatimukset sitoisivat kaikkia tiedotusvälineitä, jotka mainitsevat energiaan liittyvän tuotteen uutisessaan. Näin ei ole, koska vaikka tuote mainitaan liiketoiminnan yhteydessä, tuotteen maininnan ei voida katsoa liittyvän välittömästi tuotteen myynnin edistämiseen, myymiseen tai toimittamiseen, joten tiedotusvälineet jäävät asetuksessa 2017/1369 säädettyjen energiamerkintävaatimusten ulkopuolelle.(44)
114. Kun edellä esitetty otetaan huomioon ja kun sitä sovelletaan nyt käsiteltävään asiaan, voidaan todeta, että vastapuoli esitteli television osana arvontaa liiketoiminnan yhteydessä ja että kyseinen television esitteleminen liittyy suoraan tämän tuotteen toimittamiseen arvonnassa voittaneelle asiakkaalle.
3.     Käsitteet ”esitellä” ja ”visuaalinen mainonta”
115. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisupyynnössään lisäksi, voidaanko katsoa, että pääasian vastapuoli on asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä ”esitellyt” television liittämällä siitä kuvan mainokseen ja kuvailemalla sen mahdollisten voittojen luettelossa.
116. Tältä osin toisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi asetuksen 2017/1369 johdanto-osan 20 perustelukappaleen perusteella, jossa viitataan ”kaupoissa esillä oleviin” tuotteisiin, että asetuksen 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitetulla ilmaisulla ”esittelee” on katsottava tarkoittavan ainoastaan tuotteiden fyysistä esittelyä, jolloin sen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaiset visuaaliset verkkomainokset.
117. Tämä tulkinta vaikuttaa kuitenkin olevan ristiriidassa asetuksen 2017/1369 useiden muiden säännösten, erityisesti sen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan, nimenomaisen sanamuodon kanssa. Kyseisen kohdan mukaan jälleenmyyjien on asetettava energiatehokkuusmerkit ”näkyvällä tavalla esille, mukaan lukien verkkomyynnissä”.
118. Lisäksi kyseisen asetuksen 11 artiklassa viitataan yhdenmukaisen uudelleenskaalatun energiatehokkuusasteikon käyttöönottoon, jonka tarkoituksena on ”uudelleenskaalatun merkin asettaminen esille sekä kaupoissa että verkossa”.(45) Samoin kyseisen asetuksen johdanto-osan 21 perustelukappaleessa mainitaan nimenomaisesti, että esillä olevissa tuotteissa olevat merkit, ”internetissä esillä olevat merkit mukaan luettuina”, olisi korvattava.(46)
119. Nämä säännökset edellyttävät, että tuotteita voidaan ”esitellä verkossa”, mikä tarkoittaa, että 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettu ”tuotteen esittely” ei välttämättä rajoitu tuotteiden fyysiseen esittelyyn, vaan se on ymmärrettävä kaikenlaisena tuotteen esittelynä, mukaan lukien verkossa esitettävät visuaaliset mainokset, joilla markkinoidaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista arvontaa.
120. Lopuksi komissio väittää, että vaikka pääasian vastapuoli kuuluisi asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitetun jälleenmyyjän määritelmän piiriin, se ei ole velvollinen pitämään energiatehokkuusmerkkiä esillä, koska tämä vaatimus koskee ainoastaan ”visuaalisia mainoksia” ja siihen sovelletaan delegoidun asetuksen 2019/2013 4 artiklan a alakohdassa säädettyä rajoitusta, jonka mukaan ainoastaan ”myyntipisteessä” tarjottavissa tuotteissa on oltava energiatehokkuusmerkki. Koska PAYBACKin tarkoituksena ei ollut myydä kyseistä tuotetta vaan tarjota sitä arvonnan voittona, kyseistä velvoitetta ei sen mukaan sovelleta.
121. Komission päinvastaisesta väitteestä huolimatta ei ole epäilystäkään siitä, että televisiota koskeva mainos vastapuolen uutiskirjeessä on delegoidun asetuksen 2019/2013 4 artiklan d alakohdassa tarkoitettua visuaalista mainontaa, joka edellyttää, kuten on todettu, että jälleenmyyjien on varmistettava, että tiettyä elektronisen näytön mallia, kuten televisiota, koskevassa visuaalisessa mainonnassa ilmoitetaan asiaankuuluvat tiedot kyseisen tuotteen energiatehokkuusluokasta. Näin ollen nyt käsiteltävässä asiassa sovelletaan delegoidun asetuksen 4 artiklan d alakohtaa eikä sen 4 artiklan a alakohtaa.
D       Loppuhuomautukset
122. Huolimatta väitetystä epäselvyydestä, joka koskee jälleenmyyjille, jotka tarjoavat energiaan liittyviä tuotteita maksutta, kuten arvonnan yhteydessä, asetettujen energiatehokkuusmerkintää koskevien velvoitteiden laajuutta, unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kun unionin oikeuden säännöstä voidaan tulkita usealla tavalla, etusija on annettava tulkinnalle, jolla voidaan varmistaa säännöksen tehokas vaikutus.(47)
123. Asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdan sanamuodosta esittämäni hermeneuttisen analyysin sekä kyseisen säännöksen laajemman asiayhteyden ja sillä tavoiteltujen päämäärien perusteella kyseisessä asetuksessa säädettyjen energiamerkintävaatimusten soveltamisalan rajaaminen vain jälleenmyyjiin, jotka tarjoavat tuotteita suoraa vastiketta vastaan, heikentäisi näillä vaatimuksilla, joiden on osoitettu tuovan lisäarvoa ohjaamalla asiakkaita kohti energiatehokkaampia tuotteita, saavutettavaa hyötyä.(48)
124. Edellä esitetyn analyysin perusteella katson, että pääasian vastapuolen kaltaista arvonnan järjestäjää, joka esittelee tuotteen liiketoiminnan yhteydessä vastikkeesta riippumatta, on pidettävä asetuksen 2017/1369 2 artiklan 13 alakohdassa tarkoitettuna ”jälleenmyyjänä” ja siihen olisi siten sovellettava kyseisessä asetuksessa, luettuna yhdessä delegoidun asetuksen 2019/2013 kanssa, vahvistettuja energiamerkintävaatimuksia.
IV     Ratkaisuehdotus
125. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Energiamerkintää koskevien puitteiden vahvistamisesta ja direktiivin 2010/30/EU kumoamisesta 4.7.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1369 2 artiklan 13 alakohtaa
on tulkittava siten, että kilpailun järjestäjää, joka tarjoaa televisiota verkkoarvonnan voittona, on pidettävä ”jälleenmyyjänä”, ja sen on näin ollen täytettävä kyseisen asetuksen 6 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa, luettuna yhdessä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1369 täydentämisestä elektronisten näyttöjen energiamerkintöjen osalta ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1062/2010 kumoamisesta 11.3.2019 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2019/2013 4 artiklan d alakohdan kanssa, säädetyt vaatimukset, jotka koskevat viittaamista kyseisen tuotteen energiatehokkuusluokkaan ja merkissä käytössä olevaan energiatehokkuusluokkien asteikkoon kaupallisessa viestinnässä.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Energiamerkintää koskevien puitteiden vahvistamisesta ja direktiivin 2010/30/EU kumoamisesta 4.7.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2017, L 198, s. 1).
3      Tämän säännöksen tarkasta sanamuodosta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.
4      Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1369 täydentämisestä elektronisten näyttöjen energiamerkintöjen osalta ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1062/2010 kumoamisesta 11.3.2019 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2019/2013 (EUVL 2019, L 315, s. 1). Sen 4 artiklan d alakohdan mukaan jälleenmyyjien on varmistettava, että ”tiettyä elektronisen näytön mallia koskevassa visuaalisessa mainonnassa, myös internetissä, ilmoitetaan energiatehokkuusluokka ja merkissä käytössä oleva energiatehokkuusluokkien asteikko liitteen VII mukaisesti”.
5      Ks. vastaavasti delegoidun asetuksen 2019/2013 1 artikla.
6      Kyseisen säännöksen mukaan ”jälleenmyyjällä” tarkoitetaan ”vähittäiskauppiasta tai muuta luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka myy, vuokraa, myy osamaksulla tai esittelee tuotteita asiakkaille tai asentajille liiketoiminnan yhteydessä joko maksua vastaan tai maksutta”.
7      Ks. vastaavasti kodinkoneiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittamisesta merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin 22.9.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/75/ETY (EYVL 1992, L 297, s. 16). Kyseiseen direktiiviin sisältyvässä kodinkoneiden luettelossa mainittiin jääkaapit, pakastimet ja niiden yhdistelmät, pesukoneet, pyykinkuivauslaitteet ja niiden yhdistelmät, astianpesukoneet, uunit, vedenlämmittimet ja kuuman veden varaajat, valonlähteet ja ilmastointilaitteet. Lisätietoja on saatavilla Euroopan komission verkkosivustolta osoitteesta https://energy-efficient-products.ec.europa.eu/ecodesign-and-energy-label/understanding-energy-label/history-energy-labelling-eu_en.
8      Energiaan liittyvien tuotteiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittamisesta merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin 19.5.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2010/30/EU (EUVL 2010, L 153, s. 1) laajennettiin kodinkoneiden energiamerkintävaatimusten soveltamisalaa kattamaan kaikki energiaan liittyvät tuotteet eli hyödykkeet, joilla on käyttönsä aikana vaikutusta energiankulutukseen.
9      Perustelut 11.3.2019 annettuun ehdotukseen delegoiduksi asetukseksi (EU) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1369 täydentämisestä elektronisten näyttöjen energiamerkintöjen osalta ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1062/2010 kumoamisesta (C(2019) 1796 final; jäljempänä delegoidun asetuksen 2019/2013 perustelut). Ks. erityisesti 2.2 kohta, jonka otsikko on ”Vaikutustenarviointi”.
10      Asetuksen 2017/1369 2 artiklan 1 kohdassa ”energiaan liittyvällä tuotteella” tarkoitetaan ”hyödykettä tai järjestelmää, jolla on käyttönsä aikana vaikutusta energiankulutukseen” ja joka saatetaan markkinoille.
11      Asetuksen 2017/1369 2 artiklan 2 kohdassa ”tuoteryhmällä” tarkoitetaan ”sellaisten tuotteiden ryhmää, joilla on sama pääasiallinen toimintatarkoitus”.
12      Ks. vastaavasti tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli (C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 91 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
13      Saksankielisen version sanamuoto on seuraava: ”’Händler’ bezeichnet einen Einzelhändler oder eine andere natürliche oder juristische Person, die im Rahmen einer Geschäftstätigkeit entgeltlich oder unentgeltlich Produkte an bzw. für Kunden oder Errichter zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf anbietet oder ausstellt”.
14      Kroaatinkielinen versio: ”’trgovac’ znači prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”.
15      Ranskankielinen versio: ”’revendeur’: un détaillant ou une autre personne physique ou morale qui vend, loue, offre en location-vente ou expose des produits à l'intention des clients ou des installateurs dans le cadre d'une activité commerciale, à titre onéreux ou gratuit”.
16      Iirinkielinen versio: ”ciallaíonn’déileálaí’ miondíoltóir nó duine nádúrtha nó dlítheanach eile a dhéanann táirgí a dhíol le custaiméirí nó le suiteálaithe, nó a fhruiliú, a thairiscint i gcomhair fruilcheannaigh nó a chur ar taispeáint do chustaiméirí nó do shuiteálaithe, le linn gníomhaíocht tráchtála, bíodh siad ar íocaíocht nó ná bíodh”.
17      Italiankielinen versio: ”’distributore’, il dettagliante o altra persona fisica o giuridica che offre in vendita, noleggio, oppure locazione-vendita o espone prodotti ai clienti o installatori nel corso di un’attività commerciale, a titolo oneroso o meno”.
18      Sloveeninkielinen versio: ”’trgovec’ pomeni prodajalca na drobno ali drugo fizično ali pravno osebo, ki izdelke strankam ponuja naprodaj, v najem ali v nakup s pridržanim lastništvom ali jih razstavlja, ali monterje, ki izvajajo gospodarsko dejavnost, bodisi odplačno ali neodplačno”.
19      Englanninkielinen versio: ”’dealer’ means a retailer or other natural or legal person who offers for sale, hire, or hire purchase, or displays products to customers or installers in the course of a commercial activity, whether or not in return for payment”.
20      Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä annettu neuvoston asetus N:o 1 (EYVL 1958, 17, s. 385), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2013 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 517/2013 (EUVL 2013, L 158, s. 1).
21      Ks. mm. tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio (C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 48 ja 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Kursivointi tässä.
23      Ks. vastaavasti määräys 5.10.2023, Verband Wirtschaft im Wettbewerb (C‑761/22, EU:C:2023:756, 45 kohta).
24      Ks. asetuksen 2017/1369 johdanto-osan ensimmäinen ja kahdeksas perustelukappale.
25      Asetuksen 2017/1369 johdanto-osan kymmenes perustelukappale.
26      Ks. komission yksiköiden valmisteluasiakirja – Vaikutustenarviointi – Oheisasiakirja ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi energiatehokkuusmerkintää koskevan kehyksen vahvistamisesta ja direktiivin 2010/30/EU kumoamisesta (SWD/2015/139 final – 2015/0149 (COD); jäljempänä asetuksen 2017/1369 vaikutustenarviointi). Katso erityisesti 4.2.2 kohta, jonka otsikko on ”Achievements of the legislative framework”.
27      Perustelut ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi energiatehokkuusmerkintää koskevan kehyksen vahvistamisesta ja direktiivin 2010/30/EU kumoamisesta (COM(2015) 341 final – 2015/0149 (COD); jäljempänä asetuksen 2017/1369 perustelut). Katso erityisesti 3.5 kohta, jonka otsikko on ”Sääntelyn tila ja yksinkertaistaminen”.
28      London Economics ja IPSOS, ”Study on the impact of the energy label – and potential changes to it – on consumer understanding and on purchase decisions – ENER/C3/2013-428 – Interim report”, 2014.
29      CentERdata, van Giesen, R. ja Elsen, M., ”Study on consumer understanding of draft energy labels for household washing machines, household washer-dryers and household dishwashers”, No FWC ENER/C3/2015-631/04 under Framework Contract No ENER/C3/2015-631.
30      Asetuksen 2017/1369 johdanto-osan toinen perustelukappale.
31      Asetuksen 2017/1369 johdanto-osan kahdeksas perustelukappale.
32      Asetuksen 2017/1369 perustelut, 3.1. kohta, jonka otsikko on ”Voimassa olevan lainsäädännön [jälkiarviointi]”.
33      Asetuksen 2017/1369 vaikutustenarviointi, 4.2.2. kohta, jonka otsikko on ”Achievements of the legislative framework”.
34      Asetuksen 2017/1369 johdanto-osan kahdeksas perustelukappale.
35      Asetuksen 2017/1369 vaikutustenarviointi, 4.1.3. kohta, jonka otsikko on ”Relationship with other energy efficiency and climate policies”.
36      Kuten asetuksen 2017/1369 perusteluissa todetaan, Eurooppa-neuvosto asetti vuonna 2014 tavoitteeksi, että energiatehokkuutta parannetaan 27 prosentilla ja kasvihuonekaasupäästöjä vähennetään 40 prosentilla vuoteen 2030 mennessä. Ks. myös energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 663/2009 ja (EY) N:o 715/2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 94/22/EY, 98/70/EY, 2009/31/EY, 2009/73/EY, 2010/31/EU, 2012/27/EU ja 2013/30/EU, neuvoston direktiivien 2009/119/EY ja (EU) 2015/652 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 525/2013 kumoamisesta 11.12.2018 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2018/1999 (EUVL 2018, L 328, s. 1).
37      Asetuksen 2017/1369 vaikutustenarviointi, 4.1.1 kohta, jonka otsikko on ”The basic problem”.
38      Kursivointi tässä. On syytä todeta, että direktiivi 2010/30 koski pikemminkin ”loppukäyttäjiä” kuin ”asiakkaita”.
39      Ks. erityisesti direktiivin 2010/30 10 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta (kursivointi tässä).
40      Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (EUVL L 149, s. 22).
41      Ks. analogisesti tuomio 25.7.2018, Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, 33 kohta).
42      On huomattava, että pääasian vastapuoli näyttää kuuluvan ”kaupallisten menettelyjen” määritelmässä tarkoitetun elinkeinonharjoittajan käsitteen piiriin. ”Elinkeinonharjoittaja” määritellään laajasti direktiivin 2005/29 2 artiklan b alakohdassa siten, että sillä tarkoitetaan ”luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka – – toimii tarkoituksessa, joka liittyy hänen elinkeino-, liike-, käsiteollisuus- tai ammattitoimintaansa, ja elinkeinonharjoittajan nimissä tai puolesta toimivaa henkilöä”.
43      Tuomio 25.7.2018, Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, 30 kohta).
44      Ks. vastaavasti tuomio RLvS, 17.10.2013 (C‑391/12, EU:C:2013:669, 37 kohta).
45      Asetuksen 2017/1369 11 artiklan 4 kohta (kursivointi tässä).
46      Kursivointi tässä.
47      Tuomio 1.8.202, Tradeinn Retail Services (C‑76/24 EU:C:2025:593, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Komission yksiköiden valmisteluasiakirja – Vaikutustenarviointi – Oheisasiakirja komission asetukseen (EU) elektronisten näyttöjen ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/125/EY nojalla, komission asetuksen (EY) N:o 1275/2008 muuttamisesta sekä komission asetuksen (EY) N:o 642/2009 kumoamisesta ja komission delegoituun asetukseen (EU) ./. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1369 täydentämisestä elektronisten näyttöjen energiamerkinnän osalta ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1062/2010 kumoamisesta (SWD(2019) 354 final). Ks. erityisesti 1.5 kohta, jonka otsikko on ”Need to act”.