Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
16 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 93/13/ETY – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Sopimusehdon kohtuuttomaksi toteamisen vaikutukset – Luottosopimuksen pätemättömyys – Palauttamiskanteet – Elinkeinonharjoittajan kanteen vanhentumisaika – Vanhentumisen katkeaminen – Tehokkuusperiaate – Oikeusvarmuuden periaate – Suhteellisuusperiaate – Oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa – Perusteeton etu
Asiassa C‑752/24 [Jangielak] (i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola) on esittänyt 30.10.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen samana päivänä, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
mBank S.A.
vastaan
KŁ ja
JŁ,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi sekä tuomarit R. Frendo (esittelevä tuomari) ja A. Kornezov,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        mBank S.A., edustajinaan
A. Cudna-Wagner, radca prawny, ja
B. Miąskiewicz, adwokat,
–        KŁ ja JŁ, edustajinaan I. Gabrysiak ja
J. Kmieć, adwokaci,
–        Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–        Portugalin hallitus, asiamiehinään A. Pimenta ja A. Rodrigues,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään P. Kienapfel ja B. Sasinowska,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 7 artiklan 1 kohdan sekä tehokkuusperiaatteen, suhteellisuusperiaatteen, oikeusvarmuuden periaatteen ja asiansa saamista tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan oikeuden tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä mBank S.A., joka on pankki, ja toisaalta kaksi kuluttajaa, eli KŁ ja JŁ, ja joka koskee sellaisen saatavan perimistä, joka perustuu kiinnelainasopimuksen pätemättömyyteen siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
4        Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.”
Puolan oikeus
5        Puolan 23.4.1964 annetun siviilikoodeksin (ustawa – Kodeks cywilny) (Dz. U. 2024,
nro 1061), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä siviilikoodeksi), 58 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Oikeustoimi, joka on lain vastainen tai jolla pyritään kiertämään lakia, on pätemätön, ellei sovellettavassa säännöksessä säädetä muusta seurauksesta, erityisesti siitä, että pätemättömien ehtojen sijasta sovelletaan lain vastaavia säännöksiä.”
6        Siviilikoodeksin 118 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ellei erityissäännöksessä toisin säädetä, vanhentumisaika on kuusi vuotta mutta toistuvia suorituksia koskevien saatavien ja liiketoiminnan harjoittamiseen liittyvien saatavien osalta kolme vuotta. Vanhentumisaika päättyy kuitenkin kalenterivuoden viimeisenä päivänä, jollei se ole kahta vuotta lyhyempi.”
7        Mainitun koodeksin 123 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vanhentumisaika katkeaa
1)      kun suoraan saatavan vaatimiseksi, vahvistamiseksi, täyttämiseksi tai turvaamiseksi toteutetaan toimi tuomioistuimessa tai viranomaisessa, joka on nimetty käsittelemään tiettyjä asioita tai panemaan täytäntöön tietyntyyppiset saatavat, taikka välimiesoikeudessa.”
8        Siviilikoodeksin 124 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen kustakin katkeamisesta.
2.      Jos vanhentumisajan katkaisee toimi tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa, joka on nimetty käsittelemään tiettyjä asioita tai panemaan täytäntöön tietyntyyppiset saatavat, tai välimiesoikeudessa, vanhentumisaika ei ala kulua uudelleen ennen kyseinen menettely on päättynyt.”
9        Siviilikoodeksin 3851 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Kuluttajan kanssa tehdyn sopimuksen ehdot, joista ei ole erikseen neuvoteltu, eivät sido kuluttajaa, jos niissä määritetään hänen oikeutensa ja velvollisuutensa hyvän tavan vastaisesti ja jos ne loukkaavat ilmeisellä tavalla hänen etujaan (lainvastaiset sopimusehdot). Tämä säännös ei koske ehtoja, joissa määritetään osapuolten keskeiset velvoitteet, mukaan luettuna hinta tai vastike, jos ne on muotoiltu yksiselitteisesti.
2.      Vaikka jokin sopimusehto ei 1 momentin mukaan sido kuluttajaa, muut sopimusehdot jäävät osapuolia sitoviksi.”
10      Kyseisen koodeksin 405 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jokaisella, joka on ilman oikeusperustetta saanut toisen kustannuksella varallisuusedun, on velvollisuus palauttaa etu luontoissuorituksena ja, jollei tämä ole mahdollista, palauttaa sen määrä.”
11      Siviilikoodeksin 410 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Edeltävien pykälien säännöksiä sovelletaan erityisesti aiheettomaan suoritukseen.
2.      Suoritus on aiheeton, jos sen tekijä ei ylipäänsä ollut velvollinen tekemään sitä tai jos velvollisuus ei kohdistunut suorituksen saajaan, jos suoritukselle ei enää ole perustetta tai jos suorituksen tavoitetta ei saavutettu tai jos suoritukseen velvoittava oikeustoimi oli pätemätön eikä siitä ole tullut pätevää suorituksen toteuttamisen jälkeen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
12      KŁ ja JŁ tekivät vuoden 2008 syyskuussa mBankin kanssa Sveitsin frangiin (CHF) indeksoidun lainasopimuksen, jonka täytäntöön panemiseksi mainittu pankki maksoi heille 226 000 Puolan zlotya (PLN) (n. 53 000 euroa).
13      Koska kyseiset kaksi kuluttajaa katsoivat, että sopimukseen sisältyi kohtuuttomia ehtoja, he vaativat Sąd Okręgowy w Łodzissa (Łodzin alueellinen tuomioistuin, Puola) lainasopimuksen toteamista pätemättömäksi 28.9.2017 mBankille tiedoksi annetulla oikeudenkäyntiasiakirjalla nostetulla ryhmäkanteella. Sen ryhmän kokoonpano, johon KŁ ja JŁ liittyivät, vahvistettiin Sąd Okręgowy w Łodzin 13.3.2018 antamalla määräyksellä.
14      mBank nosti 13.12.2021 kanteen KŁia ja JŁia vastaan Sąd Okręgowy w Warszawiessa (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola), joka on nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Pankki vaatii, että siinä tapauksessa, että lainasopimus todetaan ryhmäkanteen tuloksena pätemättömäksi, kuluttajat velvoitetaan siviilikoodeksin 405 §:n, luettuna yhdessä sen 410 §:n 1 momentin kanssa, nojalla palauttamaan sille lainapääoman laillisine viivästyskorkoineen.
15      KŁ ja JŁ vaativat tämän vaatimuksen hylkäämistä vedoten muun muassa mBankin saatavan vanhentumiseen. He korostavat, että kyseinen pankki vaatii heidän velvoittamistaan maksamaan kyseinen saatava siinä tapauksessa, että luottosopimus todetaan ryhmäkanteen yhteydessä pätemättömäksi, ja että se ei näin ollen vetoa saatavaansa suoraan asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa. Näin ollen mBankin vaatimuksen esittämisestä ei seuraa, että sen saatavan vanhentumisaika katkeaisi siviilikoodeksin 123 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla.
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että mBankin saatavan olemassaolosta ei sinänsä ole epäilystä, mutta pääasian ratkaisemiseksi on määritettävä, onko kyseisen saatavan vanhentumisaika tosiasiallisesti katkennut mBankin palauttamista koskevan vaatimuksen esittämisen vuoksi.
17      Kyseinen tuomioistuin selittää tältä osin, että Sąd Najwyższyn (ylin tuomioistuin, Puola) oikeuskäytännön mukaan elinkeinonharjoittajan saatavan kolmen vuoden vanhentumisaika alkaa kulua siitä päivästä, jona kuluttaja on ensimmäisen kerran riitauttanut elinkeinonharjoittajaa vastaan sopimusehtojen sitovuuden. Nyt käsiteltävässä asiassa kyse on ajankohdasta, jona Sąd Okręgowy w Łodzi antoi määräyksen ryhmän kokoonpanon määrittämisestä mBankia vastaan nostetun ryhmäkanteen osalta, eli 13.3.2018.
18      Jos mBankin palauttamista koskevan vaatimuksen esittämistä 13.12.2021 voidaan pitää siviilikoodeksin 123 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettuna perusteena vanhentumisajan katkeamiselle, mBankin saatava ei siis ole vanhentunut siviilikoodeksin 118 §:ssä tarkoitetulla tavalla. Jos sitä vastoin – kuten KŁ ja JŁ väittävät – kyseisen vaatimuksen esittäminen ei ole pätevästi katkaissut vanhentumisaikaa, mBankin saatava on vanhentunut.
19      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että mBank väittää ryhmäkanteen yhteydessä, ettei kyseessä oleva lainasopimus sisällä kohtuuttomia ehtoja, joten kanne, jossa vaaditaan sen toteamista pätemättömäksi, on hylättävä. Se vaatii kuitenkin pääasiassa, että kuluttajat velvoitetaan palauttamaan lainapääoma viivästyskorkoineen siinä tapauksessa, että kyseinen sopimus todetaan pätemättömäksi, ja että tämä kysymys ratkaistaan sen ryhmäkanteen yhteydessä, jonka osapuolia kuluttajat ovat.
20      Tässä tilanteessa kyseinen tuomioistuin pohtii, onko direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohta esteenä sille, että pankin palauttamisvaatimuksen esittäminen katkaisee pankin saatavan vanhentumisajan.
21      Se huomauttaa yhtäältä, että tämä vaatimus aiheuttaa epävarman tilanteen kuluttajalle, joka joutuu puolustautumaan sitä vastaan samalla, kun hänellä on intressi siihen, että hän suostuu siihen ja maksaa maksetun luoton pääoman takaisin viipymättä välttyäkseen siltä, että hänet velvoitetaan maksamaan korkoa ja kuluja siinä tapauksessa, että vaatimus luottosopimuksen pätemättömäksi toteamisesta hylätään ryhmäkanteen yhteydessä.
22      Toisaalta kyseinen tuomioistuin katsoo, että mBankin toiminta on perusteltua tarpeella katkaista sen saatavan vanhentumisaika ennen ryhmäkanteen ratkaisemista, koska kyseinen vanhentumisaika alkoi kulua 13.3.2018. Kyseiseltä elinkeinonharjoittajalta ei voida evätä mahdollisuutta vaatia tehokkaasti saatavaansa ja siten oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa. Saman tuomioistuimen mukaan näin merkittävä kyseisen elinkeinonharjoittajan prosessuaalisten oikeuksien rajoittaminen voisi mennä pidemmälle kuin kuluttajansuojan tavoite ja siten loukata suhteellisuusperiaatetta.
23      Kyseinen tuomioistuin toteaa myös, että oikeusvarmuuden periaate edellyttää siviilikoodeksin 123 §:n 1 momentin 1 kohdan yhdenmukaista tulkintaa kaikissa olosuhteissa siten, että suorituksen täytäntöönpanoa koskevan vaatimuksen esittäminen katkaisee joka tapauksessa vanhentumisajan.
24      Sąd Okręgowy w Warszawie on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [93/13] 7 artiklan 1 kohtaa sekä tehokkuusperiaatetta, suhteellisuusperiaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta ja oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisissa tuomioistuimissa omaksutulle kansallisen lainsäädännön tulkinnalle, jonka mukaan vanhentumisaika, jota sovelletaan kohtuuttomien sopimusehtojensa vuoksi pätemättömän sopimuksen täyttämiseksi tehtyjen aiheettomien suoritusten palauttamista koskevaan elinkeinonharjoittajan saatavaan kuluttajalta, katkeaa, kun pankki nostaa saatavan maksamista koskevan kanteen ennen kuin kuluttajan aiemmin vireille panema menettely, joka koskee luottosopimuksen pätemättömyyden toteamista, on lainvoimaisesti päättynyt?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
25      KŁ ja JŁ sekä Puolan hallitus väittävät, että toisin kuin ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, mBankin saatavan vanhentumisaika alkoi kansallisen oikeuskäytännön mukaan kulua siitä päivästä, jona niiden ryhmäkanteen yhteydessä esittämä lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskeva vaatimus annettiin tiedoksi tälle, eli 28.9.2017. Näin ollen pääasian kohteena oleva saatava oli jo vanhentunut kyseisen pankin palauttamisvaatimuksen esittämishetkellä, joten esitetty kysymys on hypoteettinen ja näin ollen jätettävä tutkimatta.
26      Tältä osin on riittävää palauttaa mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen tehtävänä on unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat sellaisina kuin ne on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty, joten ennakkoratkaisupyyntöä ei voida tutkia kansallisen oikeuden sellaisen tulkinnan valossa, johon jäsenvaltion hallitus tai pääasian asianosainen on vedonnut
(tuomio 21.12.2021, Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kansallisten sääntöjen mukaan mBankin saatavan vanhentumisaika alkaa kulua päivästä, jona ryhmäkanteen yhteydessä annettiin määräys sen ryhmän kokoonpanosta, johon KŁ ja JŁ liittyivät, eli 13.3.2018 alkaen, ja että mBankin saatava ei näin ollen ollut vielä vanhentunut sinä päivänä, jona se esitti palauttamisvaatimuksensa, eli 13.12.2021.
28      Tässä tilanteessa on todettava, ettei esitetty kysymys ole hypoteettinen, ja se on näin ollen otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
29      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate – tulkittava siten, että ne ovat esteenä oikeuskäytännössä omaksutulle kansallisen oikeuden säännöksen tulkinnalle, jonka mukaan se, että elinkeinonharjoittaja esittää luottosopimuksen yhteydessä suoritettujen suoritusten palauttamista koskevan vaatimuksen tilanteessa, jossa kyseinen luottosopimus on kuluttajan vireille paneman sellaisen erillisen menettelyn, jossa vaaditaan kyseisen sopimuksen toteamista pätemättömäksi siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi, kohteena, katkaisee kyseisen elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisajan ennen viimeksi mainitun menettelyn lopullista päättymistä.
30      Kyseinen tuomioistuin toteaa yhtäältä, että kolmen vuoden vanhentumisaika, jota sovelletaan mBankin oikeuteen vedota lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisen palauttamista koskeviin vaikutuksiin, on mBankin passiivisuuden vuoksi päättynyt ennen kuin kuluttajien kyseisen sopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevasta vaatimuksesta on annettu ratkaisu. Toisaalta mBankin palauttamiskanteen nostaminen pakottaa kyseisen tuomioistuimen mukaan kuluttajat puolustamaan itseään, vaikka mBank tämän edelleen vireillä olevan pätemättömäksi toteamista koskevan menettelyn yhteydessä vetoaa mainitun sopimuksen pätevyyteen.
31      Tältä osin on ensiksi palautettava mieleen, että direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus varmistaa, että niiden kansallisissa oikeusjärjestyksissä on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.
32      Seuraavaksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on lähtökohtaisesti
katsottava, että kohtuuttomaksi todettu sopimusehto ei ole koskaan ollut olemassa, minkä vuoksi sillä ei voi olla vaikutuksia kuluttajaan nähden. Siitä, että tällainen ehto todetaan kohtuuttomaksi tuomioistuimessa, on lähtökohtaisesti seurattava sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttaminen, jossa kuluttaja olisi, jos tällaista ehtoa ei olisi ollut olemassa, muun muassa ottamalla käyttöön oikeus sellaisten perusteettomien etujen palautukseen, jotka elinkeinonharjoittaja on saanut kuluttajan vahingoksi tällaisen kohtuuttoman ehdon perusteella (tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömyyden toteamisen vaikutukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sama koskee tilannetta, jossa kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehdyn sopimuksen ehtojen kohtuuttomuus johtaa paitsi näiden ehtojen pätemättömyyteen myös koko kyseisen sopimuksen pätemättömyyteen (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömyyden toteamisen vaikutukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Kyseiseen tavoitteeseen, joka koskee sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamista, jossa kuluttaja olisi ollut, ellei mainittua kohtuutonta ehtoa olisi ollut, pyrittäessä on kuitenkin noudatettava suhteellisuusperiaatetta, joka unionin yleisenä oikeusperiaatteena edellyttää, ettei kansallisella säännöstöllä, jolla kyseinen oikeus pannaan täytäntöön, ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (tuomio 23.11.2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Suhteellisuusperiaatetta loukattaisiin, jos aiemman tilanteen palauttaminen
olisi suljettava pois elinkeinonharjoittajaan nähden. Näin ollen kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisesta johtuvan palauttamisvelvollisuuden on oltava keskinäinen, mutta pankki ei kuitenkaan voi vaatia kuluttajalta hyvitystä, joka ylittää saman sopimuksen täyttämisen perusteella maksetun pääoman takaisinmaksun ja maksukehotuksesta laskettavan laillisen viivästyskoron maksamisen (ks. vastaavasti tuomio 7.12.2023, mBank (Kuluttajan ilmoitus), C‑140/22, EU:C:2023:965, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Lisäksi kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamiseen liittyvä palauttamista koskeva vaikutus, joka oikeuttaa myös pankin palauttamisvaatimuksen, mahdollistaa sen varmistamisen, että unionin oikeusjärjestyksessä taattujen oikeuksien suojaaminen ei johda siihen, että kuluttaja saa perusteetonta etua (ks. analogisesti tuomio 13.7.2006, Manfredi ym., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 94 kohta).
36      Lopuksi on palautettava mieleen, että oikeuskäytännön mukaan prosessuaalisen yhdenvertaisuuden periaate, joka on oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin käsitteen välitön seuraus ja jonka tarkoituksena on turvata oikeudenkäynnin asianosaisten välinen tasapaino, merkitsee velvollisuutta tarjota kullekin asianosaiselle kohtuullinen mahdollisuus esittää asiansa
sellaisten edellytysten vallitessa, jotka eivät saata tätä vastapuoltaan selvästi epäedullisempaan asemaan (tuomio 28.7.2016, Ordre des barreaux francophones et germanophone ym., C‑543/14, EU:C:2016:605, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), nyt käsiteltävässä myös esittämällä elinkeinonharjoittajan esittämä palauttamisvaatimus, joka on erillinen kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevaan rinnakkaiseen menettelyyn nähden ja jolla pyritään katkaisemaan elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentuminen.
37      Tällaisen vaatimuksen esittämisellä ei nimittäin lähtökohtaisesti rajoiteta kuluttajien mahdollisuutta käyttää oikeuttaan saada takaisin kyseisen elinkeinonharjoittajan kohtuuttomien ehtojen perusteella perusteettomasti saamat edut, vaan sillä myös myötävaikutetaan sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamiseen, jossa kyseiset kuluttajat olisivat, jos näitä ehtoja ei olisi ollut.
38      Oikeusvarmuuden periaatteesta, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös viittaa, on lisäksi todettava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että kyseisellä periaatteella pyritään takaamaan tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus (tuomio 16.10.2019, Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseinen periaate ei näin ollen ole esteenä siviilikoodeksin 123 §:n 1 momentin 1 kohdan kaltaiselle kansalliselle oikeussäännölle, jonka mukaan suorituksen suorittamista koskevan vaatimuksen esittäminen katkaisee joka tapauksessa kyseiseen suoritukseen liittyvän oikeuden vanhentumisajan.
39      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että siinä tapauksessa, että elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisaika katkeaa siten, että elinkeinonharjoittaja nostaa erillisen palauttamiskanteen ennen kuin menettely, joka koskee kuluttajien toisessa tuomioistuimessa aiemmin nostamaa pätemättömäksi toteamista koskevaa kannetta, on lopullisesti päättynyt, kuluttajien on jätettävä vastine ja – jos he häviävät asiansa – maksettava viivästyskorkoa ja oikeudenkäyntikuluja kyseisen elinkeinonharjoittajan vireille panemassa menettelyssä.
40      Siltä osin kuin on kyse vanhentumisajasta, jota sovelletaan elinkeinonharjoittajan palauttamissaatavaan, on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos unioni ei ole antanut asiasta erityissäännöksiä, jäsenvaltioiden asiana on säätää sisäisessä oikeusjärjestyksessään direktiivissä 93/13 säädetyn kuluttajansuojan toteuttamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla. Menettelysäännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eikä niillä saada tehdä unionin oikeusjärjestyksessä tunnustettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (tehokkuusperiaate) (tuomio 14.12.2023, Getin Noble Bank (Palauttamiskanteiden vanhentumisaika), C‑28/22, EU:C:2023:992, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41      Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että menettelysäännöistä, joista aiheutuu kuluttajalle liian suuria kustannuksia, voi seurata, että kuluttaja luopuu puolustamasta hyödyllisellä tavalla oikeuksiaan tuomioistuimessa, jonka käsiteltäväksi elinkeinonharjoittaja on saattanut asian (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, 54 kohta).
42      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siten mahdollisuuksien mukaan sovellettava kansallista oikeutta – mukaan lukien menettelysäännöt, jotka mahdollistavat tarvittaessa elinkeinonharjoittajan palauttamiskannetta koskevan menettelyn keskeyttämisen siihen saakka, kunnes kuluttajien aiemmin esittämää lainasopimuksen pätemättömäksi toteamista koskevaa vaatimusta koskeva menettely on lopullisesti ratkaistu – siten, että seuraukset, joita kyseisen oikeuden mukaan aiheutuu siitä, että mBank on katkaissut saatavansa vanhentumisen ennen kuin lainasopimus on todettu pätemättömäksi siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi, eivät vaaranna direktiivin 93/13 tavoitetta varmistaa kuluttajansuojan korkea taso. Kyseisen tuomioistuimen on lisäksi huolehdittava siitä, että pankin ennen sopimuksen pätemättömäksi toteamista nostamasta palauttamiskanteesta aiheutuneet kulut, joista kuluttajien olisi vastattava, jos he häviävät asiansa kyseisen kanteen osalta, eivät ole suhteettoman suuria siten, että kuluttajat saataisiin luopumaan vetoamasta kyseisen direktiivin mukaisiin oikeuksiinsa.
43      Siitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen korostamasta seikasta, että kuluttaja joutuisi jättämään vastineen elinkeinonharjoittajan nostamaa palauttamiskannetta koskevassa menettelyssä, on todettava, että pelkästään tämä seikka, jolla pyritään lisäksi varmistamaan kontradiktorinen periaate, ei tee unionin oikeusjärjestyksessä kuluttajalle annettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
44      Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate – on tulkittava siten, että ne eivät lähtökohtaisesti ole esteenä oikeuskäytännössä omaksutulle kansallisen oikeuden säännöksen tulkinnalle, jonka mukaan se, että elinkeinonharjoittaja esittää luottosopimuksen yhteydessä suoritettujen suoritusten palauttamista koskevan vaatimuksen tilanteessa, jossa kyseinen luottosopimus on kuluttajan vireille paneman sellaisen erillisen menettelyn, jossa vaaditaan kyseisen sopimuksen toteamista pätemättömäksi siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi, kohteena, katkaisee kyseisen elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisajan ennen viimeksi mainitun menettelyn lopullista päättymistä, edellyttäen, että kansallinen tuomioistuin toteuttaa kansallisen oikeuden huomioon ottaen kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei niiden oikeuksien käyttämisestä, joita kuluttajalla on direktiivin 93/13 nojalla, muodostu suhteettoman vaikeaa tai mahdotonta.
Oikeudenkäyntikulut
45      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate –
on tulkittava siten, että
ne eivät lähtökohtaisesti ole esteenä oikeuskäytännössä omaksutulle kansallisen oikeuden säännöksen tulkinnalle, jonka mukaan se, että elinkeinonharjoittaja esittää luottosopimuksen yhteydessä suoritettujen suoritusten palauttamista koskevan vaatimuksen tilanteessa, jossa kyseinen luottosopimus on kuluttajan vireille paneman sellaisen erillisen menettelyn, jossa vaaditaan kyseisen sopimuksen toteamista pätemättömäksi siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi, kohteena, katkaisee kyseisen elinkeinonharjoittajan saatavan vanhentumisajan ennen viimeksi mainitun menettelyn lopullista päättymistä, edellyttäen, että kansallinen tuomioistuin toteuttaa kansallisen oikeuden huomioon ottaen kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei niiden oikeuksien käyttämisestä, joita kuluttajalla on direktiivin 93/13 nojalla, muodostu suhteettoman vaikeaa tai mahdotonta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: puola.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.