61997CC0083_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Raadets direktiv 92/43/EOEF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt visse dyr og planter (1) (herefter »direktivet«) blev meddelt Forbundsrepublikken Tyskland den 5. juni 1992. I medfoer af direktivets artikel 23, stk. 1, skulle medlemsstaterne saette de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet inden for en frist paa to aar fra dets meddelelse og straks underrette Kommissionen herom. For Tysklands vedkommende udloeb denne frist derfor den 5. juni 1994.
2 Da intet tydede paa, at direktivet var blevet gennemfoert i tysk ret, indledte Kommissionen den administrative procedure efter artikel 169 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab (herefter »traktaten«), idet den tilsendte en aabningsskrivelse den 9. august 1994. Tyskland accepterede paatalen i sit svar af 6. oktober 1994. Kommissionen afgav en begrundet udtalelse den 28. november 1995, hvori det udtales, at Tyskland ikke havde overholdt sine forpligtelser efter direktivet, eftersom der ikke var vedtaget de noedvendige foranstaltninger; Kommissionen fastsatte en frist paa to maaneder for efterkommelsen. Denne sag blev anlagt efter traktatens artikel 169 ved en staevning registreret paa Domstolen den 24. februar 1997.
3 I staevningen bemaerkede Kommissionen, at Tyskland, for saa vidt det er den bekendt, ikke havde vedtaget eller meddelt alle de foranstaltninger, der er noedvendige for at efterkomme direktivet, og at sagsoegte hverken har besvaret eller efterkommet den begrundede udtalelse. Med henvisning hertil nedlagde Kommissionen paastand om, at Domstolen skulle fastslaa, at Tyskland ikke har overholdt sine forpligtelser efter traktaten, navnlig artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1.
4 I svarskriftet erkender Tyskland, at man ikke har vedtaget samtlige noedvendige foranstaltninger for at efterkomme sine forpligtelser efter direktivet. Det tilfoejes, at direktivet anvendes umiddelbart af de offentlige myndigheder, og at de eksisterende nationale regler fortolkes i overensstemmelse med faellesskabsretten. Endvidere har forbundsregeringen faaet forelagt et lovforslag til supplering af Bundesnaturschutzgesetz; lovgivningsproceduren kunne forventes afsluttet i efteraaret 1997.
5 Direktivet karakteriseres med udtalelsen i foerste betragtning, nemlig at »bevaring, beskyttelse og forbedring af miljoeet, herunder bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter er et yderst vigtigt maal af almen interesse som Faellesskabet forfoelger«. I fjerde betragtning udtales det, at eftersom »de truede levesteder og arter er en del af Faellesskabets naturarv, og da truslerne mod dem i mange tilfaelde er af graenseoverskridende karakter, er det noedvendigt at ivaerksaette foranstaltninger paa faellesskabsplan med henblik paa at bevare dem«. Dette direktiv er taet knyttet til Raadets direktiv 79/409/EOEF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2) (herefter »fugledirektivet«) (3). Fastlaeggelsen af forpligtelsen til at inkorporere fugledirektivet, som Domstolen har fastslaaet i sine tidligste domme paa omraadet, forekommer mig, mutatis mutandis, at vaere anvendelig paa forpligtelsen til at inkorporere naervaerende direktiv. I sagen Kommissionen mod Belgien antog Domstolen f.eks., at det i forbindelse med en gennemfoerelse »ikke er absolut noedvendigt formelt og ordret at gentage direktivets bestemmelser i udtrykkelige specielle lovbestemmelser, men at det er tilstraekkeligt, at der foreligger en generel retlig ramme, der giver en sikker hjemmel for, at direktivet anvendes fuldt ud paa en tilstraekkelig klar og praecis maade« (4). Den foejede en regel til denne almindelige udtalelse, som i ganske saerlig grad er relevant i denne sag, idet Domstolen udtalte: »En punktlig gennemfoerelse har dog en saerlig betydning i et tilfaelde som det foreliggende, hvor forvaltningen af det faelles eje er betroet medlemsstaterne paa deres respektive territorier« (5).
6 Tyskland har udtrykkeligt erkendt, at man ikke har vedtaget samtlige noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet; Tyskland har ikke haevdet, at den offentlige forvaltnings handlinger eller fortolkningen af de relevante nationale retsforskrifter sikrer en saadan efterkommelse, og der maa laegges vaegt paa, at Domstolen stedse har antaget, at »en rent administrativ praksis, som ifoelge sagens natur frit kan aendres af forvaltningen, og som ikke er bragt til offentlighedens kundskab paa passende maade, ikke kan anses for at udgoere en gyldig opfyldelse af de forpligtelser, der bestaar efter traktaten« (6). Under disse omstaendigheder finder jeg, at Kommissionen boer gives medhold i paastandene om sagens realitet og om omkostningerne.
Forslag til afgoerelse
7 I lyset af ovenstaaende bemaerkninger foreslaar jeg Domstolen, at den
»1) fastslaar, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har overholdt sine forpligtelser efter EF-traktaten, da den ikke inden for den fastsatte frist har sat de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme Raadets direktiv 92/43/EOEF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, og
2) paalaegger Forbundsrepublikken Tyskland at betale sagens omkostninger.«
(1) - EFT L 206, s. 7.
(2) - EFT L 103, s. 1.
(3) - Se punkt 70 i mit forslag til afgoerelse i sag C-44/95, Royal Society for the Protection of Birds, Sml. 1996 I, s. 3805, paa s. 3832 og 3833.
(4) - Jf. dom af 8.7.1987, sag 247/85, Sml. s. 3029, praemis 9.
(5) - A.st.
(6) - Jf. dom af 7.3.1996, sag C-334/94, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 1307, praemis 30.