62021CJ0559
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
9. november 2023 (
*1
)
»Appel – udarbejdelse af en liste over stoffer, der er identificeret med henblik på senere at blive optaget i bilag XIV til forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH-forordningen) – opførelse af octamethylcyclotetrasiloxan (D4), af decamethylcyclopentasiloxan (D5) og af dodecamethylcyclohexasiloxan (D6) på denne liste – persistente, bioakkumulerende og toksiske stoffer – stoffer, der er meget persistente og meget bioakkumulerende – bioakkumulering – biokoncentrationsfaktor – organiske metalforbindelser«
I sag C-559/21 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 8. september 2021,
Global Silicones Council, Washington (De Forenede Stater),
Dow Silicones UK Ltd, Barry (Det Forenede Kongerige),
Elkem Silicones Frankrig SAS, Lyon (Frankrig),
Evonik Operations GmbH, Essen (Tyskland),
Momentive Performance Materials GmbH, Leverkusen (Tyskland),
Shin-Etsu Silicones Europe BV, Almere (Nederlandene),
Wacker Chemie AG, München (Tyskland),
ved avocats R. Cana, E. Mullier og Z. Romata,
appellanter,
de øvrige parter i appelsagen:
Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) ved W. Broere, A. Hautamäki og M. Heikkilä, som befuldmægtigede,
sagsøgt i første instans,
Forbundsrepublikken Tyskland, først ved J. Möller og D. Klebs, som befuldmægtigede, derefter ved J. Möller, som befuldmægtiget,
Europa-Kommissionen ved L. Haasbeek, R. Lindenthal og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede,
American Chemistry Council Inc. (ACC), Washington, først ved avocate A. Moroni, advocaat B. Natens og advokat K. Nordlander, derefter ved advocaat S. De Knop, avocate A. Moroni og advocaat B. Natens, og endelig ved advocaat S. De Knop og avocate A. Moroni,
intervenienter i første instans,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei (refererende dommer), J.-C. Bonichot, S. Rodin og L.S. Rossi,
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 20. april 2023,
afsagt følgende
Dom
1
Global Silicones Council, Dow Silicones UK Ltd, Elkem Silicones France SAS, Evonik Operations GmbH, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV og Wacker Chemie AG (herefter samlet »appellanterne«) har i appelskriftet nedlagt påstand om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 30. juni 2021, Global Silicones Council m.fl. mod ECHA (T-519/18, herefter »den appellerede dom«, EU:T:2021:404), hvorved Retten frifandt ECHA i det søgsmål, som de havde anlagt med påstand om hel eller delvis annullation af Det Europæiske Kemikalieagenturs (ECHA) afgørelse af 27. juni 2018 om at optage octamethylcyclotetrasiloxan (D4), decamethylcyclopentasiloxan (D5) og docamethylcyclohexasiloxan (D6) på listen over stoffer, der er identificeret med henblik på senere at blive optaget i bilag XIV til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1, berigtiget i EUT 2007, L 136, s. 3), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2018/589 af 18. april 2018 (EUT 2018, L 99, s. 7) (herefter »REACH-forordningen«).
Retsforskrifter
REACH-forordningen
2
REACH-forordningens artikel 1, stk. 1, fastsætter:
»Formålet med denne forordning er at sikre såvel et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet, herunder fremme af alternative metoder til vurdering af stoffers farlighed, som fri bevægelighed for stoffer i det indre marked og samtidig styrke konkurrenceevne og innovation.«
3
Denne forordnings artikel 13, stk. 3, bestemmer:
»Hvis forsøg er påkrævet til fremskaffelse af oplysninger om stoffers iboende egenskaber, skal disse udføres i henhold til de forsøgsmetoder, der er fastlagt i en [forordning fra Europa-Kommissionen], eller i henhold til andre internationale forsøgsmetoder, som Kommissionen eller [ECHA] har anerkendt som værende hensigtsmæssige. Kommissionen vedtager denne forordning beregnet til at ændre de ikke-væsentlige bestemmelser i nærværende forordning ved at supplere den, efter proceduren i artikel 133, stk. 4.
Oplysninger om stoffers iboende egenskaber kan fremskaffes i henhold til andre forsøgsmetoder, forudsat at betingelserne i bilag XI er opfyldt.«
4
Den nævnte forordnings artikel 57, litra d) og e), har følgende ordlyd:
»Følgende stoffer kan optages i bilag XIV i henhold til proceduren i artikel 58:
[…]
d)
stoffer, der er persistente, bioakkumulerende og toksiske i henhold til kriterierne i denne forordnings bilag XIII
e)
stoffer, der er meget persistente og meget bioakkumulerende i henhold til kriterierne i denne forordnings bilag XIII.«
5
Bilag XIII til samme forordning (herefter »bilag XIII«) med overskriften »Kriterier for identifikation af persistente, bioakkumulerende og giftige stoffer og meget persistente og meget bioakkumulerende stoffer« opstiller kriterierne for identifikation af persistente, bioakkumulerende og giftige stoffer (herefter »PBT-stoffer«) og meget persistente og meget bioakkumulerende stoffer (herefter »vPvB-stoffer«) samt de oplysninger, der skal tages hensyn til ved vurderingen af et stofs P- (persistente), B- (bioakkumulerende) og T- (giftige) egenskaber.
Forordning (EU) nr. 253/2011
6
Den 15. marts 2011 vedtog Kommissionen forordning (EU) nr. 253/2011 om ændring af bilag XIII til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 vedrørende registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) (EUT 2011, L 69, s. 7).
7
Femte og sjette betragtning til forordning nr. 253/2011 har følgende ordlyd:
»(5)
Erfaringer viser, at en passende identifikation af PBT- og vPvB-stoffer kun er [mulig], hvis alle relevante oplysninger integreres og vægtes, når de sammenholdes med kriterierne i punkt 1 i bilag XIII.
(6)
Det er [særligt] relevant at foretage en vægtning i de tilfælde, hvor de foreliggende oplysninger ikke uden videre kan sammenholdes med kriterierne i punkt 1 i bilag XIII.«
8
I bilag XIII, som ændret ved forordning nr. 253/2011, er følgende anført i præamblen:
»Dette bilag indeholder kriterierne for identifikation af [PBT-stoffer] og [vPvB-stoffer] samt de oplysninger, der skal tages hensyn til ved vurderingen af et stofs P-, B- og T-egenskaber.
Ved identifikation af PBT- og vPvB-stoffer skal der foretages en ekspertvurdering, hvor alle relevante tilgængelige oplysninger under punkt 3.2 vægtes og sammenholdes med kriterierne i punkt 1. Dette gælder navnlig, hvis kriterierne i punkt 1 ikke umiddelbart kan sammenholdes med de foreliggende oplysninger.
Ved vægtning af oplysninger forstås, at alle tilgængelige oplysninger, der har betydning for identifikation af et PBT- eller vPvB-stof, vurderes samlet, som f.eks. resultaterne af overvågning og modelberegning, egnede in vitro-forsøg, relevante data fra dyreforsøg, oplysninger fra anvendelse af kategorisering (gruppering, read-across), (Q)SAR-resultater [(kvalitative eller kvantitative struktur-aktivitets-relationer (Qualitative or Quantitative structure-activity relationship)], erfaringer fra mennesker, såsom arbejdsmiljødata og data fra ulykkesdatabaser, epidemiologiske og kliniske undersøgelser samt veldokumenterede case-rapporter og observationer. Dataenes kvalitet og konsistens vægtes på passende vis. De tilgængelige resultater skal, uanset hvilke konklusioner de hver for sig har ført til, samles i en enkelt vægtet vurdering.
De oplysninger, der lægges til grund for en vurdering af stoffers PBT- og vPvB-egenskaber, skal baseres på data, der er fremkommet under relevante forhold.
Ved identifikationen skal der også tages højde for PBT- og vPvB-egenskaberne af stoffets relevante bestanddele og relevante omdannelses- og/eller nedbrydningsprodukter.
Dette bilag finder anvendelse på alle organiske stoffer, herunder organiske metalforbindelser.«
9
Punkt 1.1.2 og 1.2.2 i bilag XIII, som ændret ved forordning nr. 253/2011, har følgende ordlyd:
»1.1.2. Bioakkumulering
Et stof opfylder bioakkumuleringskriteriet (B), når biokoncentrationsfaktoren i akvatiske arter er på over 2000.
[…]
1.2.2. Bioakkumulering
Et stof opfylder kriteriet for at være »meget bioakkumulerende« (vB), hvis biokoncentrationsfaktoren i akvatiske arter er på over 5000.«
10
Punkt 3.2 og 3.2.2 i bilag XIII, som ændret ved forordning nr. 253/2011, har følgende ordlyd:
»3.2 Oplysninger, der tages i betragtning ved vurderingen af et stofs egenskaber
Følgende oplysninger tages i betragtning ved vurderingen af P-, vP- [(meget persistent)], B-, vB- og T-egenskaber, idet der foretages en vægtning af disse:
[…]
3.2.2. Vurdering af B- eller vB-egenskaber:
a)
Resultater af undersøgelser af biokoncentration eller bioakkumulering i akvatiske arter.
b)
Andre oplysninger om bioakkumuleringspotentiale, forudsat at deres egnethed og pålidelighed er tilstrækkeligt dokumenteret […]
[…]
c)
Oplysninger om stoffets evne til at ophobe sig i fødekæden, om muligt udtrykt ved hjælp af biomagnificeringsfaktorer eller trofiske magnificeringsfaktorer.«
Forordning (EF) nr. 440/2008
11
Den 30. maj 2008 vedtog Kommissionen på grundlag af REACH-forordningens artikel 13, stk. 3, forordning (EF) nr. 440/2008 om fastlæggelse af forsøgsmetoder i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) (EUT 2008, L 142, s. 1).
12
Punkt C.13 i bilaget til forordning nr. 440/2008, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2017/735 af 14. februar 2017 (EUT 2017, L 112, s. 1), vedrører »[b]ioakkumulering i fisk: eksponering i vand eller føde«.
13
Første afsnit i introduktionen til dette punkt C.13 er affattet som følger:
»Denne forsøgsmetode svarer til OECD’s [Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling] testvejledning (Test Guideline (TG)) 305 (2012). Det overordnede mål med denne revision af forsøgsmetoden er dobbelt. For det første er det hensigten at medtage en test af bioakkumulering i føde […], der kan anvendes til at bestemme bioakkumuleringspotentialet for stoffer med meget lav vandopløselighed. […]«
Sagens baggrund
14
Sagens baggrund er gengivet på følgende måde i den appellerede doms præmis 7-21:
»7
[…] Global Silicones Council er en sammenslutning, der er etableret i De Forenede Stater, som repræsenterer virksomheder, der fremstiller og sælger silikone i hele verden. De øvrige [appellanter] er virksomheder, som fremstiller, sælger og leverer kemikalierne octamethylcyclotetrasiloxan (herefter »D4«), decamethylcyclopentasiloxan (herefter »D5«) og docamethylcyclohexasiloxan (herefter »D6«) som sådan eller indeholdt i en blanding.
8
Den 14. oktober 2014 anmodede [ECHA’s] direktør Medlemsstatsudvalget, som er tilknyttet ECHA (herefter »Medlemsstatsudvalget«), om at afgive en udtalelse vedrørende D4’s og D5’s persistens og bioakkumulering på grundlag af de kriterier, der er fastsat i bilag XIII.
9
Den 17. april 2015 fremsendte Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland til ECHA et dossier som omhandlet i bilag XV til [REACH-]forordningen (herefter »bilag XV«), hvori det foreslog en begrænsning, der skulle begrænse brugen af D4 og D5 i kosmetiske produkter, der blev vasket af under normale anvendelsesbetingelser. Den foreslåede begrænsning var støttet på D4’s formodede [P-, B-, T-, vP- og vB-]egenskaber og på D5’s formodede vP- [og] vB-egenskaber.
10
Den 22. april 2015 vedtog Medlemsstatsudvalget en udtalelse om, at både D4 og D5 opfyldte kriterierne i bilag XIII for så vidt angår identifikationen af vP- et vB-[egenskaber].
11
Den 10. marts 2016 vedtog ECHA’s Udvalg for Risikovurdering (herefter »RAC«) en udtalelse på grundlag af en undersøgelse af Det Forenede Kongeriges forslag om begrænsning og Medlemsstatsudvalgets udtalelse. RAC anførte under henvisning til Medlemsstatsudvalgets udtalelse af 22. april 2015, at udvalget ikke havde revurderet D4 og D5’s vP- og vB-egenskaber, men at det havde undersøgt disse stoffers T-egenskaber. RAC konkluderede, at D4 opfyldte kriterierne for identifikation af PBT- og vPvB-stoffer i bilag XIII, og at D5 opfyldte kriterierne for identifikation af vPvB-stoffer, men at D5 på grundlag af den dokumentation, der var til rådighed, ikke opfyldte kriterierne, der var fastsat i bilag XIII vedrørende toksicitet.
12
Kommissionen vedtog den 10. januar 2018 en begrænsning med hensyn til D4 og D5 (forordning (EU) 2018/35 om ændring af bilag XVII til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) for så vidt angår octamethylcyclotetrasiloxan (»D4«) og decamethylcyclopentasiloxan (»D5«) (EUT 2018, L 6, s. 45)). Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 2. april 2018 anlagde størstedelen af [appellanterne] i det foreliggende søgsmål sag med påstand om annullation af denne begrænsning. ECHA intervenerede til støtte for Kommissionen i denne sidstnævnte sag.
13
Den 1. marts 2017 fremsendte den kompetente myndighed i Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til artikel 59, stk. 3, i [REACH-forordningen] dossierer i overensstemmelse med bilag XV med forslag om, at D4 og D5 skulle identificeres som særligt problematiske stoffer på grund af deres [P-, B-, T-, vP- og vB-]egenskaber. Den 21. december 2017 anmodede Kommissionen i henhold til denne forordnings artikel 59, stk. 2, ECHA om at udarbejde et dossier i overensstemmelse med bilag XV med henblik på identifikationen af D6 som særligt problematisk stof. ECHA konkluderede i dette dossier, at D6 opfyldte [P-, B-, T-, vP- og vB-]kriterierne.
14
Den 8. marts 2018 offentliggjorde ECHA de tre dossierer, der var udarbejdet i overensstemmelse med bilag XV vedrørende henholdsvis D4, D5 og D6 […]. Samme dag opfordrede ECHA alle interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til disse dossierer i overensstemmelse med [REACH-forordningens] artikel 59, stk. 4. ECHA modtog bemærkninger, herunder bemærkninger fra [appellanterne] den 23. april 2018.
15
Derpå udfærdigede den kompetente tyske myndighed og ECHA tre dokumenter […], som er dateret den 12. juni 2018, og som indeholder disse myndigheders svar på alle de kommentarer, som ECHA modtog under den offentlige høring.
16
Da der var modtaget kommentarer vedrørende identifikationen af de tre omhandlede stoffer, fremsendte ECHA i overensstemmelse med [REACH-forordningens] artikel 59, stk. 7, dossierne til Medlemsstatsudvalget. I overensstemmelse med Medlemsstatsudvalgets arbejdsprocedurer for identifikationen af særligt problematiske stoffer modtog Medlemsstatsudvalget et dossier, der var udarbejdet i overensstemmelse med bilag XV, et udkast til aftale fra Medlemsstatsudvalget og et udkast til støttedokument for hvert af de tre stoffer.
17
Medlemsstatsudvalget nåede på sit 60. møde, der blev afholdt fra den 12. til den 14. juni 2018, frem til enstemmige aftaler om identifikationen af D4, D5 og D6 som særligt problematiske stoffer med den begrundelse, at disse stoffer opfyldte kriterierne for identifikation som PBT- og vPvB-stoffer i overensstemmelse med [REACH-forordningens] artikel 57, litra d) og e). Begrundelserne for disse aftaler er anført i de respektive støttedokumenter.
18
Støttedokumenterne vedrørende D4 og D5 henviser flere gange, herunder i resuméerne vedrørende de to stoffers persistens og bioakkumulering, til Medlemsstatsudvalgets udtalelse af 22. april 2015 om D4 og D5 og –vedrørende D4’s toksicitet – til RAC’s udtalelse af 10. marts 2016. Dataene suppleres i støttedokumenterne vedrørende D4 og D5 med henvisninger til nye undersøgelser, der offentliggøres efter disse udtalelser. I støttedokumentet vedrørende D4 konkluderes det, at D4 har [P-, B-, T-, vP- og vB-]egenskaber i overensstemmelse med bilag XIII. I støttedokumentet vedrørende D5 foretages ikke en vurdering af data om dette stofs toksicitet for menneskers sundhed eller miljøet. I dette dokument konkluderes det, at D5 er et vPvB-stof, og at det, når det indeholder D4 i en koncentration på 0,1 vægtprocent eller derover, også er PBT.
19
Støttedokumentet vedrørende D6 indeholder bl.a. vurderinger vedrørende nedbrydning og distribution af dette stof og henviser til data i støttedokumenterne vedrørende D4 og D5. I dette dokument vurderes det ikke, om D6 er giftigt for miljøet og menneskers sundhed. Det konkluderes deri, at D6 er et vPvB-stof, og konstateres, at det også opfylder kriterierne for PBT-stoffer, når det indeholder D4 i en koncentration på 0,1 vægtprocent eller derover. Eftersom D4 og D5 er blevet identificeret som urenheder i D6, konkluderes det desuden under henvisning til Medlemsstatsudvalgets udtalelse af 22. april 2015 og RAC’s udtalelse af 10. marts 2016, at D6 ligeledes opfylder kriterierne for vPvB-stoffer, når det indeholder D4 eller D5 i en koncentration på 0,1 vægtprocent eller derover.
20
Den 27. juni 2018 vedtog ECHA i overensstemmelse med [REACH-forordningens] artikel 59, stk. 8, afgørelse ED/61/2018 om optagelse af D4, D5 og D6 på listen over stoffer, der er identificeret med henblik på senere at blive optaget i bilag XIV til [REACH-forordningen], som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 59, stk. 1 (herefter »kandidatlisten«), med den begrundelse, at de var blevet identificeret som PBT- og vPvB-stoffer som omhandlet i [REACH-forordningens] artikel 57, litra d) og e), [(herefter »den omtvistede afgørelse«)], som blev offentliggjort samme dag på ECHA’s websted.
21
Samme dag blev den kandidatliste, der blev offentliggjort på ECHA’s websted i overensstemmelse med denne forordnings artikel 59, stk. 10, ajourført for at medtage oplysningerne vedrørende D4, D5 og D6. Det angives i bemærkningerne til de respektive oplysninger på kandidatlisten, at D5 opfylder kriterierne i artikel 57, litra d), i [REACH-forordningen] som PBT-stof, når det indeholder en mængde D4 på 0,1 vægtprocent eller derover. For D6 angives det, at dette stof opfylder kriterierne i [REACH-forordningens] artikel 57, litra d), som PBT-stof, når det indeholder en mængde D4 på 0,1 vægtprocent eller derover. Hvad angår D6 er det desuden anført, at dette stof ud over dets iboende egenskaber også opfylder kriterierne i [REACH-forordningens] artikel 57, litra e), som vPvB-stof, når det indeholder en mængde D4 eller D5 på 0,1 vægtprocent eller derover.«
Sagsbehandlingen for Retten og den appellerede dom
15
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 3. september 2018 anlagde appellanterne sag med påstand om hel eller delvis annullation af den omtvistede afgørelse.
16
Ved afgørelse af 10. januar 2019 imødekom formanden for Rettens Femte Afdeling Forbundsrepublikken Tysklands anmodning om at måtte intervenere til støtte for ECHA’s påstande.
17
Ved kendelse af 1. februar 2019 imødekom formanden for Rettens Femte Afdeling Kommissionens anmodning om at måtte intervenere til støtte for ECHA’s påstande.
18
Ved kendelse af 8. april 2019 imødekom formanden for Rettens Femte Afdeling anmodningen fra American Chemistry Council, Inc. (ACC) om at måtte intervenere til støtte for appellanternes påstande.
19
Til støtte for søgsmålet fremsatte appellanterne to anbringender.
20
Det første anbringende vedrørte et åbenbart urigtigt skøn, som ECHA havde anlagt i forbindelse med vurderingen af D4, D5 og D6’s B-egenskab samt i forbindelse med vurderingen af D5 og D6’s T-egenskab, en overskridelse af rammerne for ECHA’s beføjelser og en tilsidesættelse af REACH-forordningens artikel 59. Dette anbringende var opdelt i otte led, hvoraf det første led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som ECHA havde taget hensyn til udtalelserne fra Medlemsstatsudvalget og RAC uden selv at vurdere de oplysninger, som agenturet rådede over, og ved således at »importere« de fejl, som disse udtalelser var behæftet med, det andet led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som agenturet konkluderede, at D4, D5 og D6 opfyldte kriterierne for at blive identificeret som PBT- og vPvB-stoffer, der er anført i bilag XIII, mens P- og B-egenskaberne ikke var blevet fastslået for det samme miljø, det tredje led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som agenturet ikke tog hensyn til D4, D5 og D6’s hybride natur, det fjerde led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som agenturet baserede sine konklusioner om D4 og D5’s bioakkumuleringen på beviser, der ikke kunne underbygge sådanne konklusioner, det femte led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som agenturet undlod at vurdere de nye beviser vedrørende bioakkumulering (B- og vB-egenskaber) for D4 og D5, som ECHA rådede over efter vedtagelsen af Medlemsstatsudvalgets og RAC’s udtalelser, det sjette led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som agenturet undlod at tage hensyn til alle de relevante oplysninger med henblik på vurderingen af D6’s bioakkumulering, og det syvende og ottende led vedrørte ECHA’s åbenbart urigtige skøn, for så vidt som agenturet undlod at tage hensyn til oplysningerne om D5 og D6’s toksicitet som sådan, og for så vidt som agenturet identificerede disse stoffer som PBT-stoffer som følge af forekomsten i de nævnte stoffer af D4 som urenhed, og dette uden at tage hensyn til de specifikke grænser vedrørende mængden af D4 som defineret af Medlemsstatsudvalget.
21
Det andet anbringende vedrørte en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
22
Ved den appellerede dom forkastede Retten begge fremsatte anbringender og frifandt følgelig ECHA i det hele.
Parternes påstande for Domstolen
23
Appellanterne, støttet af ACC, har i appelskriftet nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Den omtvistede afgørelse annulleres.
–
Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse i annullationssøgsmålet.
–
ECHA tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten og intervenienternes omkostninger.
24
ECHA, støttet af Forbundsrepublikken Tyskland og Kommissionen, har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Appellanterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Om appellen
25
Appellanterne har til støtte for appellen fremsat fire anbringender.
–
Det første anbringende vedrører en fejlagtig fortolkning af bilag XIII og af forordning nr. 253/2011, for så vidt som Retten i forbindelse med vurderingen af et stofs B/vB-egenskaber fastslog, at dataene vedrørende biokoncentrationsfaktoren (herefter »BKF«) havde »prioritet« eller havde en »større beviskraft« end de andre data, der var til rådighed.
–
Det andet anbringende vedrører en fejlagtig fortolkning af bilag XIII, for så vidt som Retten fastslog, at ECHA ikke havde begået en åbenbar fejl ved ikke at tage hensyn til D4 og D5 og D6’s hybride natur, en urigtig gengivelse af anbringender og beviser samt en tilsidesættelse af retten til at blive hørt.
–
Det tredje anbringende vedrører en fejlagtig fortolkning af bilag XIII, for så vidt som Retten fastslog, at ECHA ikke havde begået en åbenbar fejl ved ikke at tage hensyn til de data, der var indhentet under de relevante forhold, en urigtig gengivelse af anbringender og beviser samt en tilsidesættelse af retten til at blive hørt.
–
Det fjerde anbringende vedrører en materiel urigtighed af Rettens konstateringer og en urigtig gengivelse af beviserne.
Det første anbringende
Parternes argumentation
26
Appellanterne, støttet af ACC, har gjort gældende, at »vægtningen« som omhandlet i REACH-forordningen betyder, at der ved undersøgelsen af, om et stof opfylder B og vB-kriterierne, ikke kan tages hensyn til de data om BKF, der er fastsat i afsnit 3.2.2, litra a), i bilag XIII, alene, men at der ligeledes skal tages hensyn til andre oplysninger, såsom biomagnificeringsfaktoren (herefter »BMF«) eller den trofiske magnificeringsfaktor (herefter »TMF«), der udtrykkeligt er nævnt i dette punkts litra c). Alle data vedrørende de undersøgte stoffer skal således vurderes samlet på grundlag af de kriterier, der er fastsat i det nævnte bilags punkt 1, og ingen særlige data, såsom BKF, har forrang frem for andre tilgængelige relevante data, såsom BMF og TMF, således som det bl.a. fremgår af en ordlydsfortolkning af punkt 3.2.2 i bilag XIII, af femte og sjette betragtning til forordning nr. 253/2011 samt af ECHA’s »Vejledning om informationskrav og kemikaliesikkerhedsvurdering«.
27
Appellanterne har for det første gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den i den appellerede doms præmis 71 fastslog, at EU-lovgiver valgte at give prioritet til resultaterne af pålidelige BKF-undersøgelser, hvis værdier havde en større beviskraft end beviskraften af de øvrige foreliggende data, og da den i denne doms præmis 68 konstaterede, at den prioritering, der var givet dataene om BKF, understøttes af afsnit 1.1.2 og 1.2.2 i bilag XIII, der fastsætter kriterierne for identifikation af et stofs B- og vB-egenskaber i forhold til stoffets BKF i akvatiske arter, og i nævnte doms præmis 69 og 70 konstaterede, at vægtningen ikke finder anvendelse, hvis oplysningerne om BKF kan anvendes »uden videre« på de kriterier, der er fastsat i bilagets afsnit 1.
28
En accept af, at en bestemt kategori af data gives »prioritet«, en »større beviskraft« (den appellerede doms præmis 71) eller en vis »betydning« (den appellerede doms præmis 72) i forhold til andre data, er i strid med selve begrebet »beviskraft« som defineret i bilag XIII, som kræver, at alle tilgængelige resultater samles, »uanset hvilke konklusioner de hver for sig har ført til«, og fratager dette begreb dets effektive virkning.
29
Efter appellanternes opfattelse fastslog Retten, idet den anførte, at de data, der er omhandlet i punkt 3.2.2 i bilag XIII, får større betydning, når dataene om BKF ikke uden videre kan sammenholdes med de foreliggende oplysninger, i realiteten, at de data, der er omhandlet i dette punkts litra b) og c), ikke skal tillægges nogen særlig relevans eller virkning, når der foreligger resultater som omhandlet i det nævnte punkts litra a).
30
Denne vurdering fra Rettens side støttes imidlertid hverken af andet afsnit i præamblen til bilag XIII eller af femte eller sjette betragtning til forordning nr. 253/2011, hvoraf det ikke fremgår, at vægtning er relevant, når det ikke er muligt uden videre at anvende B/vB-kriterierne på dataene om BKF, men som fastsætter, at denne vægtning er særlig relevant, når det ikke er muligt uden videre at sammenholde B/vB-kriterierne med alle de foreliggende oplysninger. Denne fortolkning er ligeledes i overensstemmelse med tredje afsnit i præamblen i dette bilag, hvori det fremhæves, at det er nødvendigt at tage hensyn til alle tilgængelige oplysninger, uanset hvilke konklusioner de hver for sig har ført til. Den appellerede dom giver med urette prioritet til dataene om BKF netop på grund af muligheden for at anvende disse data numerisk på de kriterier, der er fastsat i punkt 1 i det nævnte bilag. Der burde imidlertid i det foreliggende tilfælde have været anvendt en tilgang baseret på vægtningen for at vurdere de pågældende stoffers B- og vB-egenskaber, uafhængigt af, om Retten fandt, at dataene om BKF kunne anvendes direkte/numerisk på de kriterier, der er fastsat i dette punkt.
31
Ifølge appellanterne kræver bilag XIII, at der tages hensyn til dataene om BKF og om BMF og/eller TMF uden prioriteringsrækkefølge. Når resultaterne fra disse data er tilgængelige, men de er modstridende, således som det er tilfældet i den foreliggende sag, og når det undersøgte stofs egenskaber viser, at en kategori af data ikke er relevant, således som det også er tilfældet for BKF, er det i overensstemmelse med dette bilags indre sammenhæng, at en vægtning af andre data end dataene vedrørende BKF, som har samme vigtighed, principielt tillægges særlig betydning.
32
Det er imidlertid underforstået i den appellerede dom, at resultaterne vedrørende BKF i sig selv er tilstrækkelige til at fastslå en formodning om »betænkelighed« med hensyn til B/vB-egenskaber, som kun kan afkræftes, hvis andre data »tilbageviser« (den appellerede doms præmis 73), »ugyldiggør« (den appellerede doms præmis 74), »modsiger« (den appellerede doms præmis 83 og 130) eller »afkræfter« (den appellerede doms præmis 129 og 155) disse resultater.
33
For det andet har appellanterne gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 74 vendte bevisbyrden om, idet den fastslog, at fraværet af biomagnificering af et stof i en fødekæde ikke beviser, at der ikke findes biomagnificering af dette stof i andre fødekæder. Herved så Retten bort fra, at REACH-forordningen ikke kræver, at der føres bevis for, at der ikke findes biomagnificering i alle mulige fødekæder, men derimod pålægger ECHA at godtgøre, at et stof opfylder kriterierne for at blive identificeret som et stof med B-egenskab eller vB-egenskab, hvilket ECHA ikke har gjort i det foreliggende tilfælde.
34
For det tredje har Retten ligeledes anlagt et urigtigt skøn i den appellerede doms præmis 76 og 77, idet den ikke udøvede sin kontrol med den proces, der førte til vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, eftersom den for det første med urette forkastede resultaterne af en undersøgelse af BMF, der blev udført i et laboratorium, hvor fiskene blev eksponeret gennem føden, og som viste en meget lav BMF, og uden gyldigt grundlag lagde Medlemsstatsudvalgets forklaringer – hvorefter disse resultater ikke kunne sammenlignes med det, der sker i det faktiske miljø, hvor fiskene både eksponeres gennem føden og gennem vandet – til grund, og for det andet ikke underkendte ECHA’s tilgang, hvorved data vedrørende andre stoffer med en lav BMF og en høj BKF blev kvalificeret som relevante, uden at der blev foretaget en sammenligning mellem egenskaberne ved disse stoffer og egenskaberne ved de i den foreliggende sag omhandlede stoffer.
35
ECHA, støttet af Forbundsrepublikken Tyskland, er af den opfattelse, at den tilgang, der er baseret på beviskraften i bilag XIII, ikke udelukker muligheden for at tillægge forskellige data en særskilt vægt, således at klagepunktet vedrørende den fejlagtige fortolkning af dette bilag og af forordning nr. 253/2011 skal forkastes som ugrundet. Hvad angår de andre fejl, som Retten angiveligt begik, har ECHA principalt gjort gældende, at appellanternes argumentation ikke kan antages til realitetsbehandling, idet de tilsigter at opnå en ny bedømmelse af de faktiske omstændigheder. Denne argumentation er under alle omstændigheder ugrundet.
36
Forbundsrepublikken Tyskland har tilføjet, at BKF ikke alene skal gives en »vis prioritet«, men at det endvidere kunne lægges til grund, at FBC var afgørende, for så vidt som koncentrationen af D4, D5 og D6 hos fisk i det foreliggende tilfælde var 5000 gange højere end i det omgivende vand.
37
Hvad særligt angår den appellerede doms præmis 71 har Kommissionen tilføjet, at for så vidt som appellanterne har anfægtet Rettens vurderinger vedrørende BKF’s beviskraft, tilsigter deres argumentation reelt, at der foretages en ny bedømmelse af de faktiske omstændigheder, og den skal derfor afvises. For så vidt som appellanternes argumentation derimod vedrører en fortolkningsfejl, som Retten skulle have begået ved at give prioritet til resultaterne fra pålidelige undersøgelser vedrørende BKF, er denne uvirksom. Selv hvis Retten havde begået en retlig fejl ved principielt at prioritere disse resultater, hvilket ikke er tilfældet, kan dens vurdering ikke drages i tvivl, eftersom Medlemsstatsudvalget i det foreliggende tilfælde uden at anlægge et åbenbart urigtigt skøn fandt, at BKF’s værdier har en større beviskraft end beviskraften af de andre data, som appellanterne har henvist til.
Domstolens bemærkninger
38
I forbindelse med det første anbringende har appellanterne, støttet af ACC, i det væsentlige gjort gældende, at den appellerede doms præmis 68-72, 74, 76 og 77 er behæftet med flere retlige fejl vedrørende for det første en fejlagtig fortolkning af bilag XIII for så vidt angår den prioritet, der blev tillagt oplysningerne om BKF, for det andet en omvendt bevisbyrde, og for det tredje en tilsidesættelse fra Rettens side af grænserne for sin kontrol.
39
Hvad for det første angår Rettens tildeling af prioritet i den appellerede doms præmis 68-72 til resultaterne fra pålidelige undersøgelser vedrørende BKF af et stof i akvatiske arter følger det af opbygningen af bilag XIII, som ændret ved forordning nr. 253/2011, at vægtningen af dataene forudsætter, at alle tilgængelige oplysninger, der har indvirkning på identifikationen af et PBT- eller et vPvB-stof, tages i betragtning under ét, uanset hvilke konklusioner de hver for sig har ført til, idet dataenes kvalitet og sammenhæng skal tillægges en passende vægt.
40
I henhold til andet afsnit i præamblen til dette bilag skal der med henblik på identifikationen af PBT- og vPvB-stoffer i forbindelse med vægtningen foretages en sammenholdelse af alle relevante og tilgængelige oplysninger under det nævnte bilags punkt 3.2, dvs. bl.a. de relevante og tilgængelige data om BKF, BMF og TMF, med de kriterier, der er fastsat i bilagets punkt 1.
41
I henhold til punkt 1 i bilag XIII vedrørende kriterierne for identifikation af PBT- og vPvB-stoffer defineres bioakkumulering i forhold til BKF i akvatiske arter. Et stof er således »bioakkumulerende« (B), når BKF for dette stof er på over 2000, og »meget bioakkumulerende« (vB), når BKF for stoffet er på over 5000.
42
Det fremgår af andet afsnit i præamblen til dette bilag, at der navnlig skal vægtes, hvis kriterierne i bilagets punkt 1, herunder bl.a. BKF, ikke umiddelbart kan sammenholdes med de foreliggende oplysninger. Dette følger ligeledes af sjette betragtning til forordning nr. 253/2011, hvorefter det er særligt relevant at foretage en vægtning i de tilfælde, hvor de foreliggende oplysninger ikke uden videre kan sammenholdes med kriterierne i dette punkt 1.
43
Som generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 44-50 i forslaget til afgørelse, fremgår det af denne præambel og af denne sjette betragtning, at vægtningen under hensyntagen til alle de foreliggende oplysninger, der er opregnet i punkt 3.2 i bilag XIII, i første omgang skal afklare, om de tilgængelige studier har fastlagt BKF’en på en relevant og pålidelig måde. Hvis dette er tilfældet, indtager de relevante og pålidelige data om BKF’en en privilegeret stilling i opbygningen af bilag XIII, for så vidt som bioakkumulering er direkte forbundet med disse data. Denne fortolkning kan ikke drages i tvivl af indarbejdelsen ved forordning 2017/735, der ændrede forordning nr. 440/2008, af forsøgsmetoden gennem føden, dvs. gennem biomagnificering eller gennem trofisk magnificering, som er tilpasset stoffer med meget lav vandopløselighed, som en metode, der anvendes til at bestemme bioakkumulering i fisk i lighed med eksponering gennem vand.
44
Retten kunne følgelig uden at begå en retlig fejl i den appellerede doms præmis 71 og 72 konkludere, at EU-lovgiver gav resultaterne fra pålidelige studier om BKF af et stof i akvatiske arter prioritet. Som Retten rigtigt fastslog i den appellerede doms præmis 68-71, berører denne prioritet ikke anvendelsen af vægtningen. Det var i denne sammenhæng, at Retten fastslog, at Medlemsstatsudvalget ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at dataene om BKF havde en større beviskraft end beviskraften for andre data, som appellanterne havde henvist til, nemlig dataene om BMF og TMF. Appellanternes argumentation om, at det fremgår af den appellerede dom, at de data, der er omhandlet i punkt 3.2.2, litra b) og c), i bilag XIII, ikke skal tillægges nogen særlig relevans eller virkning, når der foreligger resultater vedrørende biokoncentrationen, vidner følgelig om en fejlagtig læsning af denne dom og skal derfor forkastes som ugrundet.
45
For så vidt som det første anbringende, i det omfang det vedrører en fejlagtig fortolkning af bilag XIII, vedrører Rettens bedømmelse af den konkrete måde, hvorpå der blev vægtet i det foreliggende tilfælde, og af den bevisværdi, der blev tillagt dataene om BKF i forbindelse med vægtningen af forskellige beviser, skal dette anbringende, da der ikke er blevet anført noget om en urigtig gengivelse, i øvrigt afvises.
46
Hvad for det andet angår det forhold, at Retten angiveligt vendte bevisbyrden om i den appellerede doms præmis 74, for så vidt som den implicit fastslog, at appellanterne skulle føre bevis for fraværet af biomagnificering i alle fødekæder, skal det bemærkes, at Retten i denne præmis anførte, at »[d]e oplysninger, der [fulgte] af feltundersøgelser, hvoraf det fremgik, at der ikke [fandtes] trofisk magnificering i visse fødenet [var] blevet taget i betragtning« af Medlemsstatsudvalget, som fandt, at »disse data [imidlertid] ikke [gjorde] de andre beviser, der underbyggede konklusionen om bioakkumulering, ugyldige«. Det var i denne sammenhæng, at Retten anførte for det første, at fraværet af bioakkumulering ved biomagnificering ikke udelukkede muligheden for bioakkumulering gennem biokoncentration, og for det andet, at fraværet af biomagnificering af et stof i en fødekæde ikke beviste, at der ikke fandtes biomagnificering af dette stof i andre fødekæder.
47
En omvendt bevisbyrde ville have medført, at appellanterne i mangel af beviser for bioakkumulering af et stof skulle have godtgjort, at der ikke var tale om bioakkumulering, hvilket ikke var tilfældet i den foreliggende sag. Som generaladvokaten har anført i punkt 91 i forslaget til afgørelse, skal den part, der påberåber sig det pågældende EU-organs utilstrækkelige undersøgelse af de relevante aspekter eller åbenbart urigtige skøn, som dette organ har anlagt, derimod angive de argumenter, der kan begrunde sandsynligheden af en sådan utilstrækkelighed eller sådanne urigtige skøn, og det påhviler i givet fald dette organ at afkræfte denne sandsynlighed, uden at dette udgør en omvendt bevisbyrde.
48
Hvad for det tredje angår den angiveligt utilstrækkelige kontrol, som Retten foretog i den appellerede doms præmis 76 og 77 af visse af Medlemsstatsudvalgets og ECHA’s konstateringer, skal det indledningsvis bemærkes, således som Retten anførte i den appellerede doms præmis 51 og 52, at Unionens kompetente myndigheder råder over et vidt skøn inden for en kompleks teknisk ramme i udvikling som den, der er omhandlet i den foreliggende sag, og Unionens retsinstansers kontrol skal begrænses til en undersøgelse af, om udøvelsen af dette skøn er behæftet med en åbenbar fejl, om der foreligger magtfordrejning, eller om disse myndigheder åbenbart har overskredet grænserne for deres skøn (jf. i denne retning dom af 21.7.2011, Etimine, C-15/10, EU:C:2011:504, præmis 60, og af 9.3.2023, PlasticsEurope mod ECHA, C-119/21 P, EU:C:2023:180, præmis 46).
49
Det fremgår ikke af appellanternes argumentation, at Retten har overskredet grænserne for sin kontrol. Appellanterne synes derimod, uden at påberåbe sig den mindste urigtige gengivelse, at rejse tvivl om Rettens vurdering af resultaterne af det forsøg gennem føden, som de havde nævnt, og om Medlemsstatsudvalgets henvisning til andre stoffer med henblik på at illustrere, at det ikke var usædvanligt, at et stof med en TMF på under 1, der var resultatet af et forsøg gennem føden, kunne have en BKF, der opfyldte kriteriet for identifikaiton af B- eller vB-egenskaber.
50
Herved søger appellanterne reelt at opnå, at Domstolen foretager en fornyet prøvelse af de beviser, der blev fremlagt for Retten. I overensstemmelse med artikel 256, stk. 1, TEUF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er en appel imidlertid begrænset til retsspørgsmål. Det er alene Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de relevante faktiske omstændigheder og til at vurdere beviserne. Det følger heraf, at Domstolen i forbindelse med en appel ikke har kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og principielt heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder (dom af 9.3.2023, PlasticsEurope mod ECHA, C-119/21 P, EU:C:2023:180, præmis 84).
51
Det første anbringende skal derfor forkastes, idet det delvis er ugrundet, delvis ikke kan antages til realitetsbehandling.
Det andet anbringende
Parternes argumentation
52
Appellanterne, støttet af ACC, har gjort gældende, at bilag XIII finder anvendelse på organiske stoffer, herunder organiske metalforbindelser, og ikke på uorganiske stoffer. Et stof er organisk, hvis det kun indeholder kulstof, hydrogen og ilt og eventuelt kvælstof. D4, D5 og D6 har unikke egenskaber på grund af deres hybride natur, som giver sig udslag i forskellige egenskaber med hensyn til opløselighed og fordeling mellem de miljøer, der påvirker deres distribution og tilbliven i miljøet. Appellanterne har præciseret, at der i forbindelse med D4, D5 og D6 indtræder biodilution, at deres koncentration mindskes med stigende trofisk niveau, og at de metaboliseres, når de absorberes af organismer gennem føden, dvs. at de ikke akkumuleres i fødekæden.
53
Ifølge appellanterne følger det heraf, at dataene om BKF ikke er direkte relevante med henblik på at vurdere disse stoffers B- og vB-egenskaber, idet undersøgelserne af biokoncentrationen foretages under kunstige omstændigheder, hvorunder ikke blot stofferne forhindres i at sprede sig i luften eller i sedimenterne, men også koncentrationen af stoffer i vand er bevaret konstant. Resultaterne af disse undersøgelser afspejler således ikke stoffernes adfærd i miljøet under »relevante forhold« som omhandlet i fjerde afsnit i præamblen i bilag XIII. Derimod udgør BMF og TMF relevante parametre.
54
I denne sammenhæng har appellanterne for det første gjort gældende, at Retten ikke besvarede de argumenter, som de havde fremført i første instans vedrørende de konsekvenser, der følger af de pågældende stoffers hybride natur med henblik på anvendelsen af kriterierne i bilag XIII. Derimod begrænsede Retten sig til i den appellerede doms præmis 140, 141 og 150 at fastslå, at et stof med en organisk/uorganisk hybridstruktur ikke er udelukket fra dette bilags anvendelsesområde.
55
For det andet vendte Retten i den appellerede doms præmis 151 dels bevisbyrden om ved at fastslå, at appellanterne ikke havde fremlagt noget bevis, der kunne godtgøre, at ECHA havde undladt at tage hensyn til et stofs specifikke egenskaber, dels så den bort fra de beviser, som de havde fremlagt med henblik på at godtgøre denne undladelse. Efter appellanternes opfattelse har ECHA ikke godtgjort, at agenturet havde taget hensyn til de pågældende stoffers hybride natur i forbindelse med deres vurdering i henhold til dette bilag, og Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at denne undladelse ikke udgjorde et åbenbart urigtigt skøn.
56
I den appellerede doms præmis 156 vendte Retten igen bevisbyrden om ved at fastslå, at appellanterne ikke havde godtgjort, at ECHA havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til ECHA’s hensyntagen til eksponeringen gennem føden i hele fødekæden. Appellanterne gør gældende, at de var fremkommet med detaljerede bemærkninger, der godtgjorde, at ECHA ikke havde taget hensyn til de specifikke egenskaber ved D4, D5 og D6, der fulgte af deres hybride natur, som begrundede anvendelsen af data om BMF med henblik på at vurdere deres B- og vB-egenskaber, således at det påhvilede ECHA at godtgøre, at agenturet rent faktisk havde taget hensyn til disse specifikke egenskaber ved vedtagelsen af den omtvistede afgørelse.
57
For det tredje har appellanterne anfægtet Rettens vurderinger i den appellerede doms præmis 117, 126, 152, 153 og 155, for så vidt som de i det væsentlige hviler på en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder.
58
Hvad for det første angår den appellerede doms præmis 117 og 152 fastslog Retten med urette deri, at D4, D5 og D6 ifølge appellanterne hverken befandt sig i vandet eller i miljøet. Appellanterne har bestridt, at de har fremsat så absolutte påstande i denne henseende, og de har som illustration henvist til replikken og til deres svar på Rettens spørgsmål med henblik på at godtgøre, at de har anført og godtgjort, at de hybride egenskaber ved D4, D5 og D6 påvirker deres adfærd og deres tilbliven i miljøet på et sådant niveau, at der bør gælde en anden konklusion end Rettens hvad angår deres B/vB-egenskaber.
59
Hvad for det andet angår metaboliseringen af D4, D5 og D6 fastslog Retten i den appellerede doms præmis 126 først med urette, at der ikke forelå tilstrækkeligt konkrete og håndgribelige beviser for det af appellanterne anførte om, at D4, D5 og D6 metaboliseres af organismerne. Appellanterne har imidlertid anført, at de i stævningen i første instans fremlagde videnskabelige beviser i denne retning, såsom bl.a. undersøgelserne »Domoradzki m.fl. (2017)« og »Gobas et al. (2015)« vedrørende metabolisering hos fisk.
60
I den appellerede doms præmis 153 fastslog Retten dernæst med urette, at det af appellanterne anførte om metaboliseringen af stoffer i bentiske arter, pelagiske arter og landarter ikke var underbygget. Ifølge appellanterne så Retten, selv om den ganske vist i den appellerede doms præmis 128 tog hensyn til undersøgelsen »Selck m.fl. (2018)«, som appellanterne havde påberåbt sig, imidlertid bort fra denne undersøgelses hovedkonklusion, hvorefter de omhandlede stoffer metaboliseres selv i organismer, der lever i sedimenter, i et sådant omfang, at der ikke kan ske bioakkumulering.
61
Endelig foretog Retten i den appellerede doms præmis 155 fejlagtige konstateringer. Appellanterne har således anført, at de ikke har gjort gældende, at de omhandlede stoffer er fuldt ud metaboliserede, og de er af den opfattelse, at den konklusion, som Retten nåede frem til i den appellerede doms præmis 127, om, at »[s]elv om en sådan metabolisering sker, ville den ikke være tilstrækkelig stærk til at udelukke enhver bioakkumulering ved biokoncentration«, savner grundlag. Rettens konstatering i samme præmis 155 om, at ECHA’s konklusion vedrørende D4, D5 og D6’s vB-egenskab understøttes af data om biomagnificering fra undersøgelser af føden, afkræftes ligeledes af »Gobas (2018)«-undersøgelsen.
62
ECHA, støttet af Kommissionen, har anført, at det andet anbringende skal afvises eller under alle omstændigheder forkastes som ugrundet.
63
Appellanterne har i replikken vedrørende tilsidesættelsen af retten til at blive hørt tilføjet, at den blotte omstændighed, at deres argumenter er blevet forvansket og ikke er blevet behandlet af Retten, udgør en sådan tilsidesættelse.
Domstolens bemærkninger
64
Det andet anbringende vedrører Rettens bedømmelse af de konsekvenser, der følger af de iboende egenskaber ved D4, D5 og D6, som følger af deres hybride natur i forhold til de vurderingskriterier, der er fastsat i bilag XIII.
65
Appellanterne har for det første kritiseret den appellerede doms præmis 140, 141 og 150, hvori Retten gengav deres argumentation urigtigt. Appellanterne har anført, at de ikke har gjort gældende, at D4, D5 og D6 bør udelukkes fra REACH-forordningens anvendelsesområde på grund af deres hybride natur, men at disse stoffers iboende egenskaber kan påvirke anvendelsen af de kriterier, der er fastsat i bilag XIII med henblik på deres identifikation som PBT- eller vPvB-stoffer.
66
I denne henseende bemærkes, således som generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 77-81 i forslaget til afgørelse, at selv om det fremgår af stævningen i første instans, at appellanterne kritiserede »den måde, hvorpå kriterierne i bilag XIII til REACH-forordningen skal anvendes«, skader Rettens konstatering vedrørende anvendelsen af dette bilag på de pågældende stoffer ikke appellanternes interesser.
67
I denne doms opbygning udgør denne konstatering nemlig et trin, der går forud for analysen af D4, D5 og D6’s iboende egenskaber, som følger af deres hybride natur, og af deres indflydelse på vurderingen af disse stoffers P-, B-, T-, vP- eller vB-egenskaber. Som ECHA har gjort gældende uden at være blevet modsagt af appellanterne, begrænsede Retten sig imidlertid ikke til at konstatere, at D4, D5 og D6 er omfattet af REACH-forordningens anvendelsesområde, men analyserede ligeledes appellanternes indsigelser, der var baseret på betydningen af de nævnte stoffers hybride natur i forhold til anvendelsen af bilag XIII. Kritikken af den appellerede doms præmis 140, 141 og 150 skal derfor forkastes som uvirksom.
68
Hvad for det andet angår klagepunktet om, at Retten vendte bevisbyrden om, idet den i den appellerede doms præmis 151 og 156 fastslog, at appellanterne ikke havde fremlagt beviser, der kunne godtgøre, at ECHA havde undladt at tage hensyn til oplysningerne om D4, D5 og D6’s hybride natur, og at ECHA havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn for så vidt angår eksponeringen gennem føden i fødekæden, skal det forkastes som ugrundet. Som nævnt i denne doms præmis 47, fastslog Retten nemlig blot med føje, at det påhvilede appellanterne at fremlægge oplysninger for Retten, der kunne underbygge sandsynligheden af de utilstrækkeligheder eller åbenbare fejl, som de havde påberåbt sig.
69
Hvad for det tredje angår de konsekvenser, der følger af de specifikke egenskaber ved D4, D5 og D6, skal det, som ECHA ligeledes har gjort gældende, og som det fremgår af den appellerede doms præmis 151, bemærkes, at Retten ikke fastslog, at sådanne egenskaber ikke kunne kvalificeres som relevante oplysninger som omhandlet i punkt 3.2 i bilag XIII, der kan lægges til grund i forbindelse med vægtningen. Derimod konkluderede Retten, at de af appellanterne fremførte oplysninger i det foreliggende tilfælde ikke kunne godtgøre, at ECHA havde undladt at tage hensyn til disse egenskaber, og at en sådan undladelse havde haft en indvirkning på identifikationen af D4, D5 og D6 som PBT- eller vPvB-stoffer.
70
Appellanterne har anfægtet Rettens konklusion, idet de har anført, at konstateringerne i den appellerede doms præmis 117, 126, 152, 153 og 155 hviler på en urigtig gengivelse af deres argumentation og af de beviser, der er fremlagt til støtte herfor.
71
Hvad indledningsvis angår den urigtige gengivelse af argumentation har appellanterne gjort gældende, dels at de ikke havde fremsat sådanne absolutte udsagn om, at »D4, D5 og D6 ikke findes i vand«, dels at de ikke havde anført, at disse stoffer var metaboliseret fuldt ud i visse organismer.
72
Det skal for det første bemærkes, at appellanterne ikke har bestridt, at Retten kunne fortolke deres skriftlige indlæg således, at D4, D5 og D6 ikke fandtes i vandet. En urigtig gengivelse skal fremgå klart af den appellerede dom, hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag. I øvrigt nævnte Retten i den appellerede doms præmis 118 ligeledes den situation, hvor de omhandlede stoffer ikke overgår »fra sedimenter til vandet ud over opløselighedsniveauet«, og bemærkede, at selv en svag vandopløselighed ikke betyder, »at der ikke er nogen biokoncentration i vandområderne«.
73
For det andet skal det fastslås, at appellanterne ikke har underbygget det anførte om en urigtig gengivelse af deres argumentation for så vidt angår D4, D5 og D6’s metabolisering i visse organismer. Den appellerede doms præmis 155, som appellanterne har anfægtet, er i øvrigt et led i Rettens argumentation i denne doms præmis 153-155. Efter at have gengivet appellanternes synspunkt korrekt i den appellerede doms præmis 153 konstaterede Retten således dels, at de omhandlede stoffers metabolisme i fisk og organismer, der lever i sedimenter, var blevet undersøgt i forbindelse med det første anbringendes andet led, dels, at argumentationen om disse stoffers metabolisme i andre organismer ikke var underbygget. Det var udelukkende subsidiært, at Retten i den appellerede doms præmis 155 undersøgte det tilfælde, hvor »de omhandlede stoffer [er] fuldt ud metaboliseret i visse organismer«, for at konkludere, at »dette ikke rejser tvivl om ECHA’s konklusion vedrørende D4 og D5 og D6’s vB[-egenskab], der er beror på de høje BKF-værdier og understøttes af en lang række datakilder om biomagnificering udledt af undersøgelser af føden«.
74
Hvad dernæst angår den urigtige gengivelse af beviserne, for så vidt som Retten skulle have undladt at tage hensyn til de undersøgelser, som appellanterne havde fremlagt vedrørende bl.a. D4, D5 og D6’s metabolisering hos fisk, skal det bemærkes, at dette klagepunkt er støttet på en selektiv læsning af den appellerede dom, eftersom – således som det fremgår af den appellerede doms præmis 170-172 – undersøgelserne »Domoradzki m.fl. (2017)« og »Gobas m.fl. (2015)«, som appellanterne har henvist til i appelskriftet, var blevet behandlet i støttedokumenterne vedrørende D4 og D5 og taget i betragtning i beslutningsprocessen.
75
Det følger af det ovenstående, at appellanternes klagepunkter om en urigtig gengivelse af argumenter og beviser reelt har til formål at opnå en anden fortolkning af disse fra Domstolen end den fortolkning, som Retten anlagde i den appellerede dom, og at de derfor skal afvises.
76
Hvad for det fjerde angår tilsidesættelsen af retten til at blive hørt bemærkes, at denne ret indebærer, at den pågældende person sættes i stand til på hensigtsmæssig måde at tilkendegive sit synspunkt vedrørende de omstændigheder, som den kompetente myndighed påtænker at støtte sin afgørelse på. Appellanternes kritik vedrører imidlertid Rettens forkastelse af de klagepunkter, der var fremsat mod den omtvistede afgørelse. Overholdelsen af retten til at blive hørt inden for rammerne af en retslig procedure indebærer i øvrigt ikke, at retsinstansen i sin afgørelse fuldt ud skal gengive alle de anbringender, der er fremført af hver af parterne, men at den, efter at have hørt parternes anbringender og efter at have undersøgt beviserne, skal tage stilling til søgsmålets påstande og begrunde sin afgørelse (dom af 11.1.2007, Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen, C-404/04 P, EU:C:2007:6, præmis 125).
77
Det følger heraf, at det andet anbringende skal forkastes, idet det delvist er uvirksomt, delvist er ugrundet og delvist skal afvises.
Det tredje anbringende
Parternes argumentation
78
Med det tredje anbringende har appellanterne, støttet af ACC, navnlig anfægtet den appellerede doms præmis 88-90 og 116-119 og gjort gældende, at Retten begik en fejl ved at foretage en for formalistisk sondring mellem risikovurderingen og vurderingen af farligheden.
79
De har således gjort gældende, at det følger af fjerde afsnit i præamblen til bilag XIII, at de oplysninger, der lægges til grund for en vurdering af et stofs PBT- og vPvB-egenskaber, »skal baseres på data, der er fremkommet under relevante forhold«. De har ligeledes henvist til punkt 114 i ECHA’s Klageudvalgs afgørelse af 7. december 2016 (sag A-013-2014), hvoraf fremgår, at selv om de »relevante forhold« ikke nødvendigvis svarer til »de faktiske levevilkår«, kræver fjerde afsnit i præamblen til bilag XIII ikke desto mindre, at ECHA tager hensyn til det pågældende stofs iboende egenskaber for at gøre det muligt at foretage en korrekt vurdering af dets adfærd i miljøet.
80
I den appellerede doms præmis 88 forkastede Retten imidlertid med urette deres argumenter om stoffernes tilbliven og adfærd i miljøet med den begrundelse, at de var uden relevans, da de vedrørte risikovurderingen snarere end vurderingen af farligheden. Denne sondring mellem risikovurderingen og vurderingen af farligheden kan imidlertid ikke føre til, at betragtningerne vedrørende de miljøforhold, der reelt finder anvendelse, dvs. de »relevante forhold« som omhandlet i fjerde afsnit i præamblen til bilag XIII, forkastes med den begrundelse, at der er tale om en vurdering af eksponeringen for disse stoffer, som ECHA ikke er forpligtet til at undersøge i forbindelse med en vurdering af farligheden. Ifølge appellanterne indebærer en vurdering af, om et stof opfylder P‑, B- T-, vP- eller vB-kriterierne under »relevante forhold«, nødvendigvis en undersøgelse af dette stofs adfærd i miljøet under hensyntagen til dets iboende egenskaber.
81
Retten anlagde derfor en fejlagtig fortolkning af fjerde afsnit i bilag XIII, og ved at forkaste disse argumenter tilsidesatte den appellanternes ret til at blive hørt.
82
ECHA har gjort gældende, at det tredje anbringende skal forkastes som ugrundet. Agenturet har i denne henseende gjort gældende, at den af appellanterne anlagte fortolkning af fjerde afsnit i præamblen til bilag XIII hverken understøttes af ECHA’s Klageudvalgs afgørelse af 7. december 2016 (sag A-013-2014) eller af OECD’s testvejledning 305, som fastsætter den standardiserede testmetode til måling af et stofs biokoncentration.
83
Ifølge Kommissionen udgør det tredje anbringende et nyt anbringende, for så vidt som appellanterne i første instans gjorde gældende, at de »relevante forhold« kræver, at hver enkelt egenskab (P, B og T) skal vurderes i det samme miljømæssige omgivelser. Påberåbelsen af dette anbringende under appellen kan derfor ikke antages til realitetsbehandling. Kommissionen er under alle omstændigheder af den opfattelse, at det nævnte anbringende er ugrundet, for så vidt som det hviler på en fejlagtig forståelse af identifikationen af farerne ved et kemikalie.
Domstolens bemærkninger
84
Det skal indledningsvis fastslås, at appellanterne med det tredje anbringende har kritiseret den sondring, som Retten foretog mellem risikovurderingen og vurderingen af farligheden, samt de konsekvenser, der følger deraf med hensyn til identifikationen af et stof som særligt problematisk som omhandlet i REACH-forordningens artikel 57 og 59. Dette anbringende kan derfor ikke anses for at være nyt i appelsagen.
85
Appellanterne har nærmere bestemt anfægtet den appellerede doms præmis 88-90 og 116-119, som i det væsentlige vedrører begrebet »relevante forhold« som omhandlet i fjerde afsnit i præamblen til bilag XIII, hvori det anføres, at »[d]e oplysninger, der lægges til grund for en vurdering af stoffers PBT- og vPvB-egenskaber, skal baseres på data, der er fremkommet under relevante forhold«.
86
Det skal i denne henseende bemærkes, at Domstolen allerede flere gange i forbindelse med REACH-forordningen har fastslået sondringen mellem en vurdering af farligheden og en risikovurdering. Den har således fastslået, at kriterierne i bilag XIII er baseret på vurderingen af farerne ved PBT- og vPvB-stofferne, som er omhandlet i denne forordnings artikel 57, litra d) og e), og ikke kræver, at der i forhold til de pågældende stoffer foretages en risikovurdering, der svarer til den, der kræves inden for rammerne af vurderingsproceduren i punkt 6 i bilag I til REACH-forordningen eller inden for rammerne af godkendelsesproceduren i den nævnte forordnings artikel 64, stk. 4, eller for så vidt angår begrænsningsproceduren i samme forordnings artikel 70 (jf. i denne retning dom af 15.3.2017, Polynt mod ECHA, C-323/15 P, EU:C:2017:207, præmis 24 og 25).
87
Det følger heraf, at Retten korrekt i den appellerede doms præmis 89, idet den støttede sig på sondringen mellem risikovurderingen og vurderingen af farligheden, fastslog, at den måde, hvorpå et stof opfører sig i miljøet, snarere henhører under risikovurderingen. I forbindelse med bilag XIII vedrører begrebet »relevante forhold« således ikke den måde, hvorpå det pågældende stof opfører sig i miljøet, men spørgsmålet om, hvorvidt forsøgsmetoderne er egnede til at identificere stoffets iboende farlige egenskaber.
88
Som generaladvokaten har anført i punkt 68 i forslaget til afgørelse, er den appellerede dom derfor ikke behæftet med en retlig fejl af den grund, at Retten afviste at forstå begrebet »relevante forhold« således, at forsøgsmetoderne til bedømmelse af bioakkumuleringen skal svare til de pågældende stoffers faktiske optræden i miljøet.
89
Hvad angår den urigtige gengivelse af de anbringender og beviser, som appellanterne ligeledes har påberåbt sig til støtte for det tredje anbringende, skal det bemærkes, at appellanterne har begrænset sig til formelt at påberåbe sig denne uden at underbygge den med beviser, der gør det muligt at identificere, hvilket anbringende eller bevis Retten skulle have gengivet urigtigt.
90
For så vidt angår den angivelige tilsidesættelse af retten til at blive hørt kan appellanternes argumentation ikke tiltrædes af de samme grunde som dem, der er anført i denne doms præmis 76.
91
Det tredje anbringende må følgelig forkastes som ugrundet.
Det fjerde anbringende
92
Det fjerde anbringende er opdelt i tre led, hvoraf det første vedrører Rettens hensyntagen til oplysningerne om D5 og D6’s toksicitet på grundlag af tilstedeværelsen af D4 som urenhed, det andet vedrører beviserne vedrørende D4 og D5’s bioakkumuleringen efter Medlemsstatsudvalgets og RAC’s udtalelser, og det tredje vedrører en hensyntagen til alle de relevante oplysninger i forbindelse med vurderingen af D6’s bioakkumulering.
Det første led
– Parternes argumentation
93
Appellanterne, støttet af ACC, har gjort gældende, at ECHA identificerede D5 og D6 som PBT-stoffer med den begrundelse, at D5 og D6 indeholder D4 som urenhed, og at D4 har P-, B- og T-egenskaber. På baggrund af de foreliggende data vedrørende disse stoffer tog ECHA imidlertid ikke hensyn til den omstændighed, at hverken D5 eller D6 som sådan har T-egenskab.
94
Appellanterne har ikke bestridt, at D4 forekommer som urenhed i D5 og D6. De har imidlertid anført, at hverken D5 eller D6 er giftige for miljøet, når de undersøges direkte. Selv om femte afsnit i præamblen til bilag XIII fastsætter, at der skal tages hensyn til oplysninger om urenheder/bestanddele, bør identifikationen af et stof baseres på oplysninger om selve stoffet og »også« på grundlag af de relevante bestanddele af dette stof.
95
For det første begik Retten en fejl i den appellerede doms præmis 256, da den konkluderede, at »ordet »også« ikke indikerer, at ECHA burde have vurderet D5 og D6’s toksicitet som sådan«.
96
For det andet fastslog Retten i den appellerede doms præmis 270, at ECHA’s forklaringer vedrørende D5 og D6’s toksicitet var »plausible«, mens den i den nævnte doms præmis 271 anførte, at appellanternes argument om, at D4, for så vidt som stoffet udledes i miljøet som urenhed i D5 eller D6, aldrig når toksicitetsniveauet på grund af dets lave vandopløselighed og dets høje vandfordelingskoefficient, »ikke er overbevisende«. Ifølge appellanterne underbyggede Retten ikke dette anførte og den fratog dem således deres ret til at blive hørt.
97
For det tredje gengav Retten i den appellerede doms præmis 272 appellanternes argumenter urigtigt ved at fastslå, at D4 ikke blev udledt til miljøet. I realiteten anførte appellanterne i stævningen i første instans og i deres replik for Retten, at for så vidt som D4 blev udledt i form af urenheder fra D5 eller D6, nåede udledningerne af D4 ikke giftige niveauer på grund af stoffets iboende egenskaber.
98
Ifølge appellanterne foretog Retten således en vurdering af D5 og D6’s toksicitet uden at fremlægge det mindste grundlag for denne vurdering med henblik på at underbygge den, hvilket er i strid med grænserne for dens kontrolbeføjelse.
99
ECHA har gjort gældende, at det fjerde anbringende skal afvises, for så vidt som appellanterne med deres argumentation reelt søger at opnå, at Domstolen foretager en ny vurdering af de beviser og faktiske omstændigheder, som Retten allerede har undersøgt.
100
Ifølge ECHA skal dette anbringendes første led forkastes som uvirksomt, for så vidt som D5 og D6’s toksicitet ikke har nogen indvirkning på vurderingen af disse stoffers vP- og vB-egenskaber og ikke afsvækker konklusionen om, at D5 og D6 klassificeres som særligt problematiske stoffer, henset til deres vP- og vB-egenskaber.
101
Under alle omstændigheder er den argumentation, som appellanterne har fremført inden for rammerne af dette led, ligeledes ugrundet.
102
Ifølge Kommissionen fremgår det af femte afsnit i præamblen til bilag XIII, at identifikationen af et PBT- eller vPvB-stof ligeledes kan baseres på tilstedeværelsen af P-, B-, T- vP- eller vB-egenskaber i en hvilken som helst af dets bestanddele, herunder i urenheder eller i dette stofs omdannelses- eller nedbrydningsprodukter.
– Domstolens bemærkninger
103
Appellanterne har for det første anfægtet Rettens fortolkning af femte afsnit i præamblen til bilag XIII, hvorefter identifikationen af et PBT- eller vPvB-stof ligeledes skal tage hensyn til P-, B-, T-, vP- eller vB-egenskaberne ved et stofs relevante bestanddele og til dets omdannelses- og/eller nedbrydningsprodukter.
104
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 256, som appellanterne har anfægtet, fastslog, at adverbiet »også« ikke indikerer, at ECHA burde have vurderet D5 og D6’s toksicitet som sådan, selv om ECHA vidste, at dataene ikke var fuldstændige i denne henseende, eller at disse to stoffers toksicitet allerede fremgik af andre tilgængelige data, bl.a. data vedrørende D4, der findes som urenheder i D5 og D6. Appellanterne har ikke godtgjort, at denne påstand er fejlagtig. Desuden er den appellerede doms præmis 256 i overensstemmelse med det formål, der forfølges med REACH-forordningen, således som det fremgår af forordningens artikel 1, og som Retten mindede om i denne doms præmis 257, nemlig formålet om at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet.
105
For det andet har appellanterne gjort gældende, at Retten ikke underbyggede sine vurderinger af bevisværdien af de forklaringer, som ECHA og appellanterne selv havde afgivet, og begrænsede sig til i den appellerede doms præmis 270 og 271 at kvalificere dem som henholdsvis »plausible« og i det væsentlige som ikke overbevisende. Selv om appellanterne formelt har påberåbt sig en urigtig gengivelse af beviserne, fremgår det af deres argumentation, at de reelt har gjort gældende, at Retten tilsidesatte sin begrundelsespligt. Den appellerede doms præmis 270 og 271 skal imidlertid læses i sammenhæng med den appellerede doms præmis 267-271, hvori der redegøres for grundene til, at ECHA ikke tog hensyn til toksicitetsdata fra forsøg udført med D5 og D6 som sådanne. Af de samme grunde som dem, der er anført i denne doms præmis 76, viser Rettens konstateringer i den appellerede doms præmis 270 og 271 desuden ikke nogen tilsidesættelse af retten til at blive hørt.
106
Hvad for det tredje angår appellanternes kritik af den appellerede doms præmis 272 skal det fastslås, at Retten ikke så bort fra eller gengav de beviser, som appellanterne havde fremlagt, urigtigt, men kvalificerede dem som uvæsentlige beviser. Appellanterne har anfægtet dette punkt og anført, at de ikke havde gjort gældende, at D4 ikke var blevet udledt i miljøet, men at udledningen af dette stof ikke ville nå de niveauer, der godtgør dets toksicitet på grund af dets iboende egenskaber. Det skal imidlertid bemærkes, at dette argument fra appellanternes side blev undersøgt og forkastet af Retten i den appellerede doms præmis 271, og præmis 272 er anført for fuldstændighedens skyld, hvilket bekræftes af anvendelsen af udtrykket »desuden«. Klagepunktet, der er rettet imod den appellerede doms præmis 272, skal derfor forkastes som uvirksomt.
107
Det fjerde anbringendes første led skal derfor forkastes, idet det delvis er ugrundet, delvis er uvirksomt.
Det andet led
– Parternes argumentation
108
Ifølge appellanterne, støttet ACC, undersøgte ECHA ikke de nye oplysninger vedrørende D4 og D5, som ganske vist blev tilgængelige efter vedtagelsen af Medlemsstatsudvalgets udtalelse, men før vedtagelsen af den omtvistede afgørelse. Retten konkluderede imidlertid for det første med urette i den appellerede doms præmis 170, 171, 175 og 177, at undersøgelserne blev »behandlet« af ECHA og undersøgt med et »kritisk øje«, uden at begrunde det ræsonnement, der førte den til denne konstatering.
109
For det andet anlagde Retten i den appellerede doms præmis 178 og 180 et urigtigt skøn, dels idet den fandt, at appellanterne ikke havde nævnt noget konkret eksempel på oplysninger, med hensyn til hvilke det havde været umuligt for dem at vide, hvordan de var blevet vurderet, dels idet den lagde til grund, at appellanterne havde fremlagt flere eksempler, der efter deres opfattelse godtgjorde, at ECHA ikke havde undersøgt nye oplysninger omhyggeligt.
110
Hvad for det tredje angår de vækstkorrektioner, der blev anvendt på BFK’s værdier, lagde Retten i den appellerede doms præmis 200 med urette til grund, at »Gobas et coll. (2015)«-undersøgelsen blev anvendt med henblik på at afgøre, om der var blevet foretaget en vækstkorrektion. Ifølge appellanterne fremgår det imidlertid ikke af denne undersøgelse, at der blev anvendt en vækstkorrektion på BMF-værdierne. Derimod har »Gobas (2018)«-undersøgelsen påvist problemer i forbindelse med den vækstkorrektion, som ECHA anvendte.
111
For det fjerde begik Retten i den appellerede doms præmis 208 en fejl ved vurderingen af de faktiske omstændigheder og de argumenter, som appellanterne havde fremført. Ifølge appellanterne er ECHA ikke forpligtet til for hver undersøgelse at vurdere, om prøverne eventuelt er blevet kontamineret. Når der konstateres et kontamineringsproblem, således som det er tilfældet i den foreliggende sag, skal agenturet imidlertid i forbindelse med vægtningen tage hensyn hertil.
112
ECHA har gjort gældende, at appellanterne med det fjerde anbringendes andet led reelt søger at opnå en ny vurdering af de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag, og at deres argumentation derfor skal afvises. Denne argumentation er ligeledes ugrundet.
– Domstolens bemærkninger
113
Med det første klagepunkt, der er fremsat til støtte for det fjerde anbringendes andet led, har appellanterne i det væsentlige foreholdt Retten, at den uden tilstrækkelige forklaringer fastslog, at ECHA havde taget behørigt hensyn til nye undersøgelser vedrørende D4 og D5’s bioakkumulering, der lå efter Medlemsstatsudvalgets og RAC’s udtalelser.
114
Dette klagepunkt vedrører således i det væsentlige Rettens tilsidesættelse af sin begrundelsespligt. I denne henseende skal det bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at den begrundelsespligt, der påhviler Retten i medfør af artikel 36 og artikel 53, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, ikke pålægger den at foretage en udtømmende gennemgang af hvert enkelt af de argumenter, der er fremført af parterne i sagen. Begrundelsen kan således fremgå indirekte, forudsat at de berørte parter kan få kendskab til begrundelsen for, at Retten ikke har godtaget deres argumenter, og således, at Domstolen kan råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udøve sin prøvelsesret (dom af 2.9.2021, Ja zum Nürburgring mod Kommissionen, C-647/19 P, EU:C:2021:666, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
115
Henset til denne retspraksis skal det fastslås, at den appellerede doms præmis 170, 171, 175 og 177, hvorved Retten i det væsentlige fastslog, at forskellige videnskabelige undersøgelser var blevet undersøgt kritisk under beslutningsprocessen, ikke er behæftet med en begrundelsesmangel, idet disse præmisser skal læses i sammenhæng med den appellerede dom. Som generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 97 og 98 i forslaget til afgørelse, undersøgte Retten bl.a. i den appellerede doms præmis 185-188 den måde, hvorpå ECHA og Medlemsstatsudvalget havde taget hensyn til visse af disse undersøgelser.
116
Hvad angår det andet klagepunkt, der er fremsat til støtte for dette led af det fjerde anbringende, som i det væsentlige vedrører en angivelig selvmodsigelse mellem den appellerede doms præmis 178 og 180, skal det fastslås, at dette klagepunkt hviler på en urigtig læsning af disse præmisser. I den appellerede doms præmis 178 konstaterede Retten nemlig efter at have redegjort for det af appellanterne anførte om, at det ikke var tilstrækkeligt blot at citere undersøgelser med henblik på at godtgøre, at ECHA havde taget hensyn til nye oplysninger, at appellanterne ikke havde nævnt nogen oplysninger, med hensyn til hvilke det var umuligt for dem at vide, hvordan de var blevet vurderet. Derimod besvarede den appellerede doms præmis 180 et andet argument om ECHA’s angivelige åbenbart urigtige skøn i forbindelse med vurderingen af visse undersøgelser. Det var i denne henseende, at Retten fastslog, at appellanterne havde fremlagt eksempler, der skulle godtgøre, at ECHA ikke omhyggeligt havde undersøgt de nye oplysninger, som ECHA rådede over, og Retten forkastede disse eksempler i de præmisser, der fulgte efter den nævnte præmis 180.
117
For så vidt angår det tredje klagepunkt om den urigtige gengivelse, som den appellerede doms præmis 200 angiveligt er behæftet med, fremgår det af sagsakterne, at spørgsmålet om den vækstkorrektion, der blev anvendt på værdierne for BKF i D4 og D5, ikke blev behandlet af appellanterne i forbindelse med det første anbringendes femte led, der blev gjort gældende i første instans. Det var først i replikken, der blev indleveret til Retten, navnlig i den del, der vedrører D6’s bioakkumulering, således som det er anført i den appellerede doms præmis 201, at appellanterne foreholdt ECHA at have anvendt en korrigeret BKF i forhold til væksten i forbindelse med vurderingen af D4, D5 og D6.
118
Følgelig forkastede Retten i den appellerede doms præmis 200 korrekt appellanternes argument om en angivelig korrektion af væksten i BKF’s værdier som fremsat for sent, også selv om dette argument allerede blev fremført i replikken og ikke kun under retsmødet. Som det fremgår af artikel 84, stk. 2, i Rettens procesreglement, er fremsættelse af nye anbringender kun tilladt i replikken, hvis betingelsen i denne artikels stk. 1 er opfyldt, dvs. hvis disse anbringender støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under sagens behandling, hvilket appellanterne ikke har gjort gældende i den foreliggende sag.
119
Hvad angår det fjerde klagepunkt om en fejl ved vurderingen af de faktiske omstændigheder og af appellanternes argumenter vedrørende den potentielle kontaminering af prøverne, der blev undersøgt i den appellerede doms præmis 208, skal det fastslås, at dette klagepunkt, idet der ikke er blevet anført noget om en urigtig gengivelse, ikke kan antages til realitetsbehandling, idet det, som anført i denne doms præmis 50, alene er Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de relevante faktiske omstændigheder og til at bedømme beviserne.
120
Det følger heraf, at det fjerde anbringendes andet led dels skal afvises, dels skal forkastes som ugrundet.
Det tredje led
– Parternes argumentation
121
Appellanterne, støttet af ACC, har for det første gjort gældende, at Retten i den appellerede doms præmis 96 og 225 med urette fraveg sin praksis, idet den fastslog, at afsnit 1.1.1.3 i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16. december 2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1) ikke er relevant for identifikationen af PBT- og vPvB-stoffer. I dom af 7. marts 2013, Bilbaína de Alquitranes m.fl. mod ECHA (T-93/10, EU:T:2013:106), anerkendte Retten imidlertid, at visse bestemmelser i forordning nr. 1272/2008 fandt anvendelse på proceduren for identifikation af et stof som særligt problematisk.
122
For det andet anlagde Retten i den appellerede doms præmis 226 et urigtigt skøn for så vidt angår forholdet mellem oplysningerne om BMF og TMF og for så vidt angår den større betydning, der er tillagt BKF’s værdier. Appellanterne har således i det væsentlige særligt for så vidt angår D6 gentaget deres opfattelse i forbindelse med det første anbringende om en fejlagtig fortolkning af bilag XIII, for så vidt som Retten gav oplysningerne om BKF prioritet.
123
For det tredje afviste Retten i den appellerede doms præmis 231, 234 og 237 med urette de indsigelser, som appellanterne var fremkommet med vedrørende de vækstkorrektioner, der blev anvendt i forbindelse med »CERI-undersøgelsen (2010)«, med den begrundelse, at de først blev fremsat i retsmødet. I realiteten var disse indsigelser blevet rejst i replikken. Appellanterne har ligeledes gjort gældende, at der er sket en urigtig gengivelse af deres argumentation i den appellerede doms præmis 234, da de ikke har anfægtet gyldigheden af den metode, der er anført i OECD’s testvejledning 305 for så vidt angår den vækstkorrektion, som ECHA har anvendt, men ECHA’s anvendelse af de muligheder, der er fastsat i denne testvejledning, med henblik på at normalisere væksten.
124
For det fjerde fastslog Retten i den appellerede doms præmis 241 med urette, at appellanterne havde anført, at ECHA som almindelig praksis skulle foretage en statistisk analyse af de forskellige undersøgelser vedrørende dataene om BKF. Appellanterne har anført, at de gjorde gældende, at ECHA i forbindelse med vægtningen skulle tage hensyn til disse oplysninger, når de forelå, hvilket var tilfældet i den foreliggende sag, og tillægge dem den betydning, som de krævede.
125
ECHA, støttet af Kommissionen, har gjort gældende, at det fjerde anbringendes tredje led skal forkastes. Hvad navnlig angår anvendelsen af forordning nr. 1272/2008 er det Kommissionens opfattelse, at appellanternes argumentation under alle omstændigheder er uvirksom, for så vidt som ECHA foretog vægtningen i overensstemmelse med bilag XIII.
– Domstolens bemærkninger
126
Hvad for det første angår den appellerede doms præmis 96 og 225, hvori Retten forkastede en analog anvendelse af punkt 1.1.1.3 i bilag I til forordning nr. 1272/2008, som indeholder en forklaring på vægtningen svarende til den, der fremgår af andet og tredje afsnit i præamblen til bilag XIII, skal det fastslås, at appellanterne ikke har godtgjort, hvorledes en samlet læsning af REACH-forordningen og forordning nr. 1272/2008 kunne have ført til en anden konklusion end den, der fremgår af den omtvistede afgørelse, hvilket generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 71 og 72 i forslaget til afgørelse. Dette klagepunkt må derfor forkastes som uvirksomt.
127
Hvad for det andet angår den prioritet, der er tillagt oplysningerne om BKF i forhold til dataene vedrørende TMF og BMF ved identifikationen af D6 som et bioakkumulerende stof, skal det fastslås, at Retten ikke begik en fortolkningsfejl, da den i den appellerede doms præmis 226 fastslog »den betydning, der tillægges de højere BKF-værdier«. Følgelig skal appellanternes klagepunkt i denne henseende forkastes som ugrundet. Hvad angår de øvrige aspekter vedrørende forholdet mellem oplysningerne om BMF og TMF skal det bemærkes, at appellanterne har begrænset sig til at anføre en anden fortolkning af dette forhold end den, som Retten lagde til grund, uden at godtgøre, at der foreligger en urigtig gengivelse.
128
Hvad angår klagepunktet vedrørende den vækstkorrektion, der blev anvendt i forbindelse med »CERI (2010)«-undersøgelsen, forholder det sig – selv om det er korrekt, at dette klagepunkt i det væsentlige blev fremført i replikken for Retten og ikke udelukkende i retsmødet – ikke desto mindre således, at afvisningen af dette klagepunkt som anført for sent i den appellerede doms præmis 231 ikke er behæftet med en retlig fejl af de samme grunde som dem, der er anført i denne doms præmis 117 og 118.
129
Hvad angår de øvrige klagepunkter, som appellanterne har påberåbt sig vedrørende den appellerede doms præmis 234, 237 og 241, skal det fastslås, at appellanterne med deres argumentation har begrænset sig til at anfægte vægtningen af beviserne i forbindelse med vægtningen af D6’s bioakkumulering uden at godtgøre, at de hævdede urigtige gengivelser foreligger. De har således i realiteten blot til formål at opnå, at de beviser, der er fremlagt for Retten, undersøges endnu en gang, hvilket af de grunde, der er anført i denne doms præmis 50, falder uden for Domstolens kompetence.
130
Det fjerde anbringendes tredje led skal derfor forkastes, idet det delvist er ugrundet, delvist er uvirksomt og delvist skal afvises.
131
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at appellen skal forkastes i sin helhed.
Sagsomkostninger
132
I henhold til artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostninger, såfremt appellen ikke tages til følge. I henhold til dette reglements artikel 138, stk. 1, der i medfør af dets artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
133
Artikel 184, stk. 4, i Domstolens procesreglement fastsætter, at en intervenient i første instans, som ikke selv har iværksat appel, kun kan pålægges at betale sagsomkostninger i appelsagen, hvis den pågældende har deltaget i den skriftlige eller den mundtlige del af retsforhandlingerne for Domstolen. Deltager en intervenient i første instans i appelsagen, kan Domstolen bestemme, at den pågældende skal bære sine egne omkostninger.
134
I henhold til artikel 140, stk. 1, i dette procesreglement bærer medlemsstater og institutioner, der er indtrådt i en sag, deres egne omkostninger.
135
Da ECHA har nedlagt påstand om, at appellanterne pålægges at betale sagsomkostningerne, og appellanterne har tabt sagen, bør det pålægges dem at betale sagsomkostningerne.
136
Forbundsrepublikken Tyskland og Kommissionen, der var intervenienter i første instans, bærer deres egne omkostninger.
137
Da ACC, der var intervenient i første instans, har deltaget i den skriftlige del af retsforhandlingerne for Domstolen, bærer ACC sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):
1)
Appellen forkastes.
2)
Global Silicones Council, Dow Silicones UK Ltd, Elkem Silicones France SAS, Evonik Operations GmbH, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV og Wacker Chemie AG bærer deres egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) afholdte omkostninger.
3)
Forbundsrepublikken Tyskland, Europa-Kommissionen og American Chemistry Council, Inc. (ACC) bærer hver deres egne omkostninger.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.