62024TJ0289_RES
Sag T-289/24
Brasserie Nationale (anc. Brasseries Funck-Bricher et Bofferding)ogMunhowen SA
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Sjette Udvidede Afdeling) af 2. juli 2025
»Konkurrence – fusioner – markedet for engrosdistribution af drikkevarer – artikel 22 i forordning (EF) nr. 139/2004 – anmodning om henvisning til Kommissionen fra en national konkurrencemyndighed, der i henhold til national lovgivning ikke er kompetent til at behandle fusionen – Europa-Kommissionens afgørelse om at behandle denne fusion – frist for fremsættelse af en anmodning om henvisning – begrebet »gjort bekendt med« – underretning af de deltagende virksomheder om anmodningen om henvisningen – sprogordning – frist for meddelelse af Kommissionens afgørelse om at behandle fusionen – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – fare for betydelig påvirkning af konkurrencen – spørgsmålet, om henvisningen var hensigtsmæssig«
Retslig procedure – parternes repræsentation – søgsmål anlagt af en privatretlig juridisk person – pligt til at lade sig repræsentere ved en advokat, der er tilstrækkeligt distanceret fra den juridiske person – repræsentation ved en advokat, der er bestyrelsesformand for det sagsøgende selskab – ikke tilladt
(Statutten for Domstolen, art. 19, stk. 3, og art. 53)
(jf. præmis 31-35)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens pligt til at underrette de deltagende virksomheder om anmodningen om henvisning – underretningsskrivelse affattet på et andet sprog end det officielle sprog i den berørte virksomheds medlemsstat – tilsidesættelse af den sprogordning, der finder anvendelse – ingen skadelige virkninger for den berørte virksomhed – tilsidesættelse af sprogordningen har ingen indvirkning på lovligheden af den administrative procedure
(Rådets forordning nr. 1, art. 3, og nr. 139/2004, art. 22)
(jf. præmis 38-48)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – fusion, der ikke er anmeldelsespligtig i den medlemsstat, der har fremsat anmodningen om henvisning – frist for fremsættelse af en anmodning om henvisning – begyndelsestidspunkt – den dato, hvor den pågældende medlemsstat blev gjort bekendt med fusionen – begrebet gjort bekendt med
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22, stk. 1)
(jf. præmis 52-54 og 58-76)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens pligt til at underrette de deltagende virksomheder om anmodningen om henvisning – rækkevidde
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22, stk. 2)
(jf. præmis 101-111)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens pligt til at underrette de berørte virksomheder om sin afgørelse vedrørende anmodningen om henvisning – rækkevidde
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22, stk. 3)
(jf. præmis 115-124)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens pligt til at underrette de deltagende virksomheder om anmodningen om henvisning – Kommissionens pligt til at høre de berørte virksomheder, inden den træffer afgørelse om anmodningen om henvisning
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22, stk. 2 og 3)
(jf. præmis 132 og 133)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens undersøgelse af fusionen – betingelser – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – kriterium – fusion, der må antages at kunne påvirke samhandelsmønstrene mellem medlemsstater mærkbart – Kommissionens skønsmargen – et åbenbart urigtigt skøn foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22, stk. 1 og 3)
(jf. præmis 143-170)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens undersøgelse af fusionen – betingelser – fare for en betydelig påvirkning af konkurrencen i den medlemsstat, der har fremsat anmodningen om henvisning – kriterium – reel risiko for betydeligt skadelige virkninger for konkurrencen i dette område – Kommissionens skønsmargen – et åbenbart urigtigt skøn foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22, stk. 1 og 3)
(jf. præmis 177-183, 198-201 og 213-215)
Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – anmodning fra en national konkurrencemyndighed om henvisning af en fusion til Kommissionen – anmodning om henvisning i henhold til artikel 22 i forordning nr. 139/2004 – Kommissionens undersøgelse af fusionen – de formelle og materielle betingelser er opfyldt – Kommissionens skønsmargen med henblik på at beslutte at behandle fusionen
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 22)
(jf. præmis 220-224)
Resumé
Retten i udvidet sammensætning frifandt Europa-Kommissionen i det annullationssøgsmål, der var anlagt til prøvelse af dennes afgørelse (
1
) om at imødekomme anmodningen fra Autorité de concurrence du Grand-Duché de Luxembourg (Luxembourgs nationale konkurrencemyndighed, herefter »ACL«) om at undersøge, om en fusion, som det luxembourgske selskab Brasserie Nationale havde annonceret, var forenelig med det indre marked. I denne forbindelse præciserede Retten begyndelsestidspunktet for den frist, der er fastsat i forordning nr. 139/2004 (
2
) for en national konkurrencemyndigheds indgivelse af en sådan anmodning.
Den 22. december 2023 kontaktede Brasserie Nationale, der er aktiv inden for fremstilling af øl og mineralvand, ACL for at oplyse, at dets 100%-ejede luxembourgske datterselskab, Munhowen, havde til hensigt at erhverve Boissons Heintz. Både Munhowen og Boissons Heintz, der ligeledes har hjemsted i Luxembourg, er aktive inden for engrosdistribution af drikkevarer, i Luxembourg og i naboregionerne Frankrig og Belgien for førstnævnte selskabs vedkommende, og udelukkende i Luxembourg for sidstnævntes vedkommende.
Den anmeldte fusion havde ikke EU-dimension som omhandlet i artikel 1 i forordning nr. 139/2004 og skulle derfor ikke anmeldes til Kommissionen. Eftersom der ikke fandtes en kontrolfusionsordning i Luxembourg, forelå der i denne henseende heller ingen anmeldelsespligt i den pågældende medlemsstat. Fusionen krævede heller ingen anmeldelse i en anden EU-medlemsstat eller i en af de stater, som er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS).
Efter flere udvekslinger med Brasserie Nationale, Munhowen og tredjeparter anmodede ACL den 7. februar 2024 Kommissionen om at undersøge den omhandlede fusion i henhold til artikel 22, stk. 1, i forordning 139/2004 (herefter »anmodningen om henvisning«).
Den 8. februar 2024 underrettede Kommissionen konkurrencemyndighederne i de øvrige medlemsstater og Tilsynsmyndigheden for Den Europæiske Frihandelsorganisation om anmodningen om henvisning. Der var imidlertid ingen medlemsstater eller stater, som er parter i EØS-aftalen, der havde anmodet om at slutte sig til anmodningen om henvisning.
Ved skrivelse af samme dato underrettede Kommissionen Brasserie Nationale om anmodningen om henvisning og opfordrede selskabet til at fremsætte dets bemærkninger. Den 9. februar 2024 fremsendte Kommissionen denne skrivelse til de retlige repræsentanter for Brasserie Nationale og Munhowen.
Efter at have modtaget Brasserie Nationales bemærkninger til anmodningen om henvisning imødekom Kommissionen denne anmodning ved afgørelse af 14. marts 2024.
Brasserie Nationale og dets datterselskab, Munhowen, anlagde herefter sag ved Retten med påstand om annullation af denne afgørelse.
Rettens bemærkninger
Til støtte for søgsmålet gjorde sagsøgerne bl.a. gældende, at ACL havde fremsat anmodningen om henvisning til Kommissionen efter udløbet af den frist, der fandt anvendelse i henhold til forordning 139/2004.
Retten bemærkede i denne forbindelse, at det følger af artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning 139/2004, at »[e]n [...] anmodning [om henvisning] fremsættes senest 15 arbejdsdage efter den dato, hvor fusionen blev anmeldt, eller, hvis den ikke er anmeldelsespligtig, efter den dato, hvor den pågældende medlemsstat på anden vis blev gjort bekendt med den«. Retten fastslog endvidere, at eftersom der ikke fandtes en kontrolfusionsordning i Luxembourg, var den omhandlede fusion ikke anmeldelsespligtig i denne medlemsstat. Begyndelsestidspunktet for fristen på 15 arbejdsdage var i den foreliggende sag følgelig den dato, hvor ACL blev gjort bekendt med fusionen.
I den anfægtede afgørelse bekræftede Kommissionen overholdelsen af fristen på 15 arbejdsdage med den begrundelse, at ACL tidligst var blevet gjort bekendt med den omhandlede fusion den 17. januar 2024, dvs. på den dato, hvor ACL for første gang modtog relevante oplysninger om denne fusion og dens virkninger, der gav denne myndighed mulighed for at foretage en foreløbig vurdering af, om betingelserne for en anmodning om henvisning i medfør af artikel 22, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 139/2004 var opfyldt.
Denne argumentation fra Kommissionens side blev imidlertid bestridt af sagsøgerne, som gjorde gældende, at det forhold at blive »gjort bekendt med« en fusion som omhandlet i artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 139/2004 ikke kræver en aktiv fremsendelse af relevante oplysninger, som gør det muligt for den nationale konkurrencemyndighed at foretage en foreløbig vurdering af, om betingelserne for en anmodning om henvisning er opfyldt.
Under henvisning til fast retspraksis bemærkede Retten, at betydningen af begrebet »gjort bekendt med« som omhandlet i artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 139/2004 skal fastlægges på grundlag af en ordlydsfortolkning, en kontekstuel fortolkning, en formålsfortolkning og en historisk fortolkning af bestemmelsen.
Efter at have konstateret, at de forskellige sprogversioner af denne bestemmelse ikke var overensstemmende, bemærkede Retten således, at anvendelsen af udtrykket »gjort bekendt med« ud fra et historisk synspunkt var nødvendig for at gøre det muligt for medlemsstater, der ikke har national lovgivning på området for kontrol med fusioner, at anmode Kommissionen om at kontrollere fusioner, der kan have negative virkninger på deres område, når disse fusioner ligeledes påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Ud over dette perspektiv gør den historiske fortolkning det imidlertid ikke muligt at afklare ordlyden af artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 139/2004.
En kontekstuel fortolkning af artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning 139/2004 viser derimod, at det forhold, at en medlemsstat er blevet »gjort bekendt med [fusionen]«, skal bestå i en aktiv fremsendelse af relevante oplysninger til den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat, der skal give denne mulighed for at foretage en foreløbig vurdering af de betingelser, der er fastsat i dette stykkes første afsnit, hvorunder en sådan anmodning kan fremsættes.
Denne kontekstuelle fortolkning bekræftes af en teleologisk fortolkning af artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 139/2004, for så vidt som den gør det muligt at sikre en kontrol med fusioner inden for frister, der både er forenelige med kravene til god forvaltning og erhvervslivet.
Eftersom denne fortolkning sikrer, at begyndelsestidspunktet for den frist, der er fastsat i artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 139/2004, er klart defineret, gælder den i øvrigt ligeledes i lyset af retssikkerhedsprincippet.
Retten konkluderede således, at det forhold, at en medlemsstat er blevet »gjort bekendt med [fusionen]« som omhandlet i artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 139/2004, med hensyn til formen skal bestå i en aktiv fremsendelse af relevante oplysninger til den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat og med hensyn til indholdet skal bestå af oplysninger, der er tilstrækkelige til, at denne myndighed kan foretage en foreløbig vurdering af de betingelser, der er fastsat i dette stykkes første afsnit. I denne sammenhæng er det uden betydning, om oplysningerne er blevet fremsendt af de deltagende virksomheder, af tredjeparter eller af enhver anden kilde.
Henset til det ovenstående fastslog Retten, at i mangel af bevis for en aktiv fremsendelse af alle oplysninger, der var relevante for en foreløbig vurdering af betingelserne i artikel 22, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 139/2004, før den 17. januar 2024 kunne det derfor ikke foreholdes Kommissionen, at den i den anfægtede afgørelse havde anvendt denne dato som begyndelsestidspunkt for fristen på 15 arbejdsdage som fastsat i dette stykkes andet afsnit.
Retten forkastede endvidere det annullationsanbringende, der anfægtede Kommissionens betragtning i den anfægtede afgørelse om, at det i mangel af en national fusionskontrolordning i Luxembourg var hensigtsmæssigt og i overensstemmelse med dens skønsbeføjelse at acceptere anmodningen om henvisning.
Sagsøgerne gjorde i denne forbindelse gældende, at artikel 22 i forordning nr. 139/2004 udgør en retlig ordning, hvis anvendelsesbetingelser er fastsat i artiklens stk. 3. Hensigtsmæssighedsbetragtninger har ingen plads i en sådan ordning, hvorfor spørgsmålet om, hvorvidt nævnte accept var hensigtsmæssig, ikke er relevant.
Efter at have bemærket, at artikel 22 i forordning nr. 139/2004 giver Storhertugdømmet Luxembourg mulighed for at henvise behandlingen af en fusion til Kommissionen, og det til trods for, at der ikke findes en national lovgivning på området for kontrol med fusioner i denne medlemsstat, påpegede Retten, at Kommissionen i henhold til denne artikels stk. 3 »kan« beslutte at behandle en fusion, der er genstand for en sådan anmodning om henvisning, såfremt de formelle og materielle betingelser i denne bestemmelse er opfyldt.
Selv om det heraf følger, at disse betingelser skal være opfyldt for, at en anmodning om henvisning kan accepteres, indikerer ordet »kan«, at Kommissionen ikke er forpligtet til at acceptere den, men har en skønsbeføjelse i denne henseende. I det foreliggende tilfælde havde Kommissionen derfor ret til at vurdere, om henvisningen af fusionen var hensigtsmæssig, under hensyntagen til de elementer, der var kendetegnende for den konkrete sag.
Henset til det ovenstående og efter at have forkastet sagsøgernes øvrige klagepunkter frifandt Retten Kommissionen i det hele.
(
1
) – Europa-Kommissionens afgørelse C(2024) 1788 final af 14.3.2024 vedtaget i henhold til artikel 22, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT 2004, L 24, s. 1) og til EØS-aftalens artikel 57 (herefter »den anfægtede afgørelse«).
(
2
) – Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EUT 2004, L 24, s. 1).