61994TJ0337_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-337/94,
Enso-Gutzeit Oy, Helsinki, ved advokaterne Ivo Van Bael og Jean-François Bellis, Bruxelles, og solicitor Ciarán Keaney, Law Society of Ireland, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Freddy Brausch, 11, rue Goethe,
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Hans Gerald Crossland og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Goméz de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Tredje Udvidede Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,
justitssekretaer: J. Palacio González,
paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.
2 Det produkt, som beslutningen vedroerer, er karton. I beslutningen omtales tre kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«.
3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget aeskekarton (genbrugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter.
4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt daeklag, der normalt anvendes til emballering af foedevarer. GC-kvaliteter er af en bedre kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, beslutningen vedroerer, var prisforskellen mellem disse to produkter saedvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formaal.
5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. Det anvendes til emballering af foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter, men dets hovedanvendelse er grafiske formaal.
6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.
7 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.
8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.
9 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.
10 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
11 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.
12 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:
»Artikel 1
Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse
- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990
- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991
- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990
- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991
i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF
- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen
- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta
- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF
- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden
- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger
- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.
...
Artikel 3
Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:
...
iii)
Enso-Gutzeit Oy, en boede paa 3 250 000 ECU
...«
13 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.
14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).
15 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.
16 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.
17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.
18 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.
19 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.
20 Sagsoegeren Enso-Gutzeit Oy (herefter »Enso-Gutzeit«), som kun producerer SBS-kvaliteter, deltog ifoelge beslutningen i PC's moeder. Selskabet var ogsaa medlem af Nordic Paperboard Institute (herefter »NPI«). Kommissionen ansaa sagsoegeren for at have deltaget i den i beslutningens artikel konstaterede overtraedelse fra midten af 1986 til april 1991.
Retsforhandlinger
21 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. oktober 1994.
22 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94).
23 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
24 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94).
25 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
26 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.
27 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.
28 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i naervaerende sag til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.
29 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.
30 Parterne i de i praemis 26 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til den 8. juli 1997.
Parternes paastande
31 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Beslutningen annulleres, i det omfang den vedroerer sagsoegeren.
- Subsidiaert: Boeden annulleres eller nedsaettes.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
32 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Paastanden om annullation af beslutningen
33 Sagsoegeren har til stoette for sin paastand om annullation af beslutningen, i det omfang den vedroerer selskabet, gjort fire anbringender gaeldende, nemlig at beslutningen ikke burde have omfattet SBS-kvaliteter, at der ikke findes beviser for, at sagsoegeren har deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190, og at sagsoegerens ret til kontradiktion er blevet tilsidesat.
34 Retten skal foerst undersoege det andet anbringende.
Anbringendet om, at der ikke findes beviser for, at sagsoegeren har deltaget i et kartel
Sammenfatning af parternes argumentation - Sagsoegerens argumenter
35 Sagsoegeren goer gaeldende, at Kommissionen ikke har bevist, at selskabet har deltaget i et kartel.
36 Selskabet har for det foerste bestridt det i beslutningens betragtning 121 anfoerte om, at bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter, som er et notat, der blev fundet hos Rena og haevdes at vedroere et moede i NPI, som blev afholdt i Arlanda lufthavn (Sverige) den 3. oktober 1988, udgoer et bevis for, at sagsoegeren deltog i de ulovlige handlinger, der er omhandlet i beslutningen. Kommissionen konkluderede saaledes, at notatet vedroerte et ekstraordinaert bestyrelsesmoede i NPI, paa grundlag af en indkaldelse til et saadant moede (bilag 101 til meddelelsen af klagepunkter). Notatet indeholder imidlertid ingen holdepunkter for, at det vedroerte det i indkaldelsen naevnte moede.
37 Bestyrelsesmoedet i NPI den 3. oktober 1988 blev afholdt, fordi Iggesunds Bruk AB, som producerer SBS-kvaliteter og nu tilhoerer MoDo-koncernen (herefter »Iggesunds Bruk«), planlagde at standse enhver deltagelse i og finansiering af »pro-carton«-aktiviteterne. Der blev ikke diskuteret priser paa det paagaeldende moede. Henvisningen til »pro-carton«-aktiviteterne (»hvorledes produkterne skulle saelges og til hvem«) i det ovennaevnte bilag 102 viser ikke, at der var tale om NPI's ekstraordinaere moede, idet den ikke sigter til, hvad der skulle droeftes under det paagaeldende moede.
38 Hvis bilag 102 maatte skulle antages at indeholde oplysninger vedroerende prisforhoejelserne i Det Forenede Kongerige i april 1989, vedroerer disse oplysninger ikke sagsoegeren. Priserne for den af selskabet fremstillede karton blev nemlig ikke forhoejet i Det Forenede Kongerige i april 1989, men i januar 1989. Desuden angaar bemaerkningen om en prisforhoejelse for karton til cigaretindustrien ikke sagsoegeren, da denne ikke har leveret karton til cigaretindustrien siden 1987, og da prisen for sagsoegerens karton var betydeligt hoejere end den pris, der er naevnt i det paagaeldende notat. SBS-kvaliteter er i oevrigt ikke udtrykkeligt naevnt i bilag 102.
39 For det andet har sagsoegeren bestridt det i beslutningens betragtning 97, foerste afsnit, anfoerte om, at bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, som er et notat, der blev fundet hos Iggesund Board Sales Ltd, der ogsaa tilhoerer MoDo-koncernen, »tyder paa hemmelige prisaftaler mellem producenterne af coated karton til grafiske formaal ... i forbindelse med den prisforhoejelse, der skulle traede i kraft i Det Forenede Kongerige den 2. april 1990«.
40 Notatets forfatter har forklaret, at det vedroerte en telefonsamtale mellem to ansatte i Iggesund, og at ordene »presidents/Enso« i notatet sigtede til, at visse konkurrenter plejede at sende medlemmer af den oeverste ledelse fra deres hovedsaede til Det Forenede Kongerige for at forhandle priser. Denne praksis, som stadig bliver fulgt, er noedvendig for de stoerste kunder, for hvem prisforhandlingen betragtes som meget vaesentlig. Ordene »presidents/Enso« udgoer derfor ikke noget bevis for en samordning mellem virksomheder, navnlig ikke i relation til sagsoegeren.
41 Kommissionens paastande om et ulovligt samarbejde om priser mellem sagsoegeren og de andre producenter, der er naevnt i bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, stoettes ikke af tabel F i bilagene til beslutningen angaaende prisforhoejelsen i april 1990 i Det Forenede Kongerige. Baade annonceringen og gennemfoerelsen af sagsoegerens prisforhoejelse blev foretaget mere end en uge efter annonceringen og den faktiske gennemfoerelse af de andre omhandlede producenters prisforhoejelser.
42 For det tredje goer sagsoegeren gaeldende, at det ikke fremgaar af bilag 44 til meddelelsen af klagepunkter, som er et notat i en kalender tilhoerende en medarbejder hos Feldmuehle (fra Stora-koncernen), at der blev indgaaet aftaler om priser og produktionskontrol mellem Feldmuehle og andre producenter, herunder sagsoegeren, i forbindelse med prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige i januar 1987.
43 Den eneste henvisning til sagsoegerens priser i det paagaeldende notat (»Enso 86 samme gennemsnitspriser som 85«) vedroerer et forhold, der var almindelig kendt i begyndelsen af 1987, som er det tidspunkt, notatet skal dreje sig om. I oevrigt forhoejede sagsoegeren sine priser i Det Forenede Kongerige med 10 GBP pr. ton den 1. december 1986, hvilket ikke stemmer overens med Kommissionens paastande.
44 Henvisningen til sagsoegerens ordrebeholdning (»ca. to ugers beskaeftigelse«) viser ikke, at der skete en samordning. Det er normalt at have ordrer til to uger i begyndelsen af aaret, hvilket er indlysende for enhver person med kendskab til branchen. Kunder, der er stillet over for en prisforhoejelse fra deres saedvanlige leverandoers side, vil normalt forhoere sig hos andre producenter om deres leveringstid og derefter bruge de indhentede oplysninger med henblik paa at afvise eller faa udskudt den annoncerede prisforhoejelse. Hele branchen kan derfor hurtigt faa oplysninger om de forskellige producenters ordrebeholdninger.
45 For det fjerde har sagsoegeren bestridt Kommissionens paastand om, at det udgoer et bevis for selskabets deltagelse i et ulovligt samarbejde om priser, at der er en »praktisk taget noejagtig overensstemmelse« mellem selskabets prisforhoejelser og oplysningerne i bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter, som er en prisliste, der blev fundet hos Rena. Rena har forklaret, at selskabet ikke havde modtaget listen fra NPI, men fra en anden skandinavisk producent under et moede. Da der er tale om en udateret liste, som er modtaget fra en ukendt skandinavisk producent, kan den ikke bruges som bevis mod sagsoegeren. Eftersom sagsoegeren i oevrigt annoncerede sine prisforhoejelser i Det Forenede Kongerige og i Tyskland henholdsvis seks og 21 dage efter Iggesunds Bruk, bekraefter selskabets faktiske adfaerd med hensyn til priser, at det ikke deltog i en samordning paa dette omraade.
46 For det femte bestrider sagsoegeren, at Finnboard - som haevdet af Stora (bilag 38 til meddelelsen af klagepunkter) - oplyste selskabet om resultaterne af PWG's moeder. Sagsoegeren har aldrig vaeret medlem af Finnboard, og Finnboard har aldrig handlet som repraesentant for sagsoegeren. De eventuelle forbindelser mellem Finnboard, PWG, JMC og NPI er uden betydning for spoergsmaalet om, hvorvidt Finnboard oplyste sagsoegeren om udfaldet af moederne i PWG. Desuden har Stora paa intet tidspunkt udtalt, at oplysningerne - som paastaaet af Kommissionen - blev givet og droeftet inden for rammerne af NPI.
47 Desuden ansaa Kommissionen ikke det paagaeldende bilag som bevis for en forbindelse mellem PG Paperboard og flere andre producenter, som Stora havde naevnt. Blandt de virksomheder, som skulle vaere blevet orienteret om resultaterne af PWG's moeder, naevnte Stora ikke blot Stroemsdahl, et finsk medlem af NPI, men ogsaa to spanske selskaber, som beslutningen ikke omfatter.
48 For det sjette har sagsoegeren bestridt, at selskabet som foelge af sit medlemskab af NPI modtog oplysninger om moederne i PWG eller DOEU. Der kan heller ikke vaere nogen formodning for, at det modtog saadanne oplysninger.
49 For det syvende er Kommissionens paastand om, at PC udoevede ulovlig virksomhed foer 1987 (beslutningens betragtning 35), grundloes. Paastanden hviler paa en forkert fortolkning af Stora's redegoerelser fra Kommissionens side (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter).
50 I modsaetning til hvad der haevdes i beslutningens betragtning 41, er referaterne af PC's moeder ikke vildledende. Sagsoegerens repraesentanter under moederne i PC har bekraeftet, at der ikke blev droeftet priser, naar de var til stede.
51 Det notat, der blev fundet hos Mayr-Melnhof's salgsagent (bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter), kan heller ikke betragtes som bevis for, at der blev diskuteret priser i PC. Kommissionen tilkendegav saaledes i meddelelsen af klagepunkter, at den ikke engang var klar over, om notatet vedroerte et moede i PC.
52 For det ottende bestrider sagsoegeren rigtigheden af paastanden i beslutningen (betragtning 38 og 41) om, at PWG gav oplysninger til PC om den noejagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspoergsel, og at de administrerende direktoerer, der deltog i PC's moeder, blev informeret om de beslutninger om priser, der blev truffet af PWG, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsafdelinger med henblik paa at gennemfoere de aftalte prisinitiativer. Denne paastand kan ikke bevises alene med henvisning til Stora's redegoerelser.
53 De fire eksempler, Kommissionen paaberaaber sig i svarskriftet med henblik paa at godtgoere en forbindelse mellem moederne i PC, PWG og sagsoegerens adfaerd med hensyn til priser, beviser paa ingen maade den paagaeldende paastand. Det er ikke muligt at paavise nogen form for forbindelse mellem de moeder i PC, som sagsoegeren deltog i, og selskabets adfaerd med hensyn til priser.
54 Endelig har sagsoegeren for det niende anfoert, at dokumentationen vedroerende prisforhoejelserne ikke vidner om, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Dokumentationen viser tvaertimod, at sagsoegeren ikke deltog i nogen form for overtraedelse. Der kan ud fra en generel sammenligning mellem sagsoegerens prisforhoejelser og de prisforhoejelser, der blev foretaget af Iggesunds Bruk og Finnboard, konstateres betydelige forskelle med hensyn til datoerne for og stoerrelsen af prisforhoejelserne.
55 Det forhold, at der i et vist omfang er overensstemmelse mellem Iggesunds Bruk's og sagsoegerens priser i forbindelse med bestemte prisforhoejelser, skyldes de normale markedsmekanismer. Paa grund af den maade, markedet fungerer paa, faar virksomhederne mulighed for at forhoeje deres priser paa nogenlunde samme tidspunkt. For sagsoegerens vedkommende beroede prisforhoejelserne saaledes enten paa oegede produktionsomkostninger eller paa prisaendringer paa markedet. Desuden ville sagsoegeren, naar selskabet erfarede fra sine kunder og/eller fra fagpressen, at en anden producent havde annonceret en prisforhoejelse, forsoege at udnytte denne annoncering med henblik paa selv at forhoeje sine priser, hvis det skoennede, at markedet ville acceptere en saadan forhoejelse.
56 Sagsoegeren har i denne forbindelse anfoert, at en parallel adfaerd ikke kan betragtes som bevis paa en samordning, medmindre samordningen er den eneste sandsynlige forklaring paa en saadan adfaerd (Domstolens dom af 31.3.1993, forenede sager C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 - C-129/85, Ahlstroem Osakeyhtioe m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1307, praemis 71). Selv hvis Kommissionen havde andre beviser end dokumentationen vedroerende priser, hvilket bestrides, ville der stadig skulle foretages en undersoegelse af de forskellige ligheder mellem priserne med henblik paa at kontrollere, om der kunne vaere andre forklaringer herpaa end en samordning.
57 Sagsoegeren har endelig foretaget en meget detaljeret gennemgang af alle de paastaaede samordnede prisinitiativer, selskabet haevdes at have deltaget i. Sagsoegeren konkluderer, at denne gennemgang ogsaa viser, at selskabet ikke har deltaget i nogen form for ulovligt samarbejde, idet den afsloerer betydelige forskelle med hensyn til datoerne for og stoerrelsen af de enkelte prisforhoejelser.
- Kommissionens argumenter
58 Kommissionen har understreget, at den fastslog, at der var blevet begaaet en enkelt overtraedelse, som bestod i en »faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen« med prisforhoejelser, aftaler om markedsandele, samordnede foranstaltninger med henblik paa styring af udbuddet og udveksling af forretningsmaessige oplysninger til stoette for disse tiltag (beslutningens betragtning 116 ff.). Alle beslutningens adressater deltog i denne overtraedelse bestaaende i et princip om »pris frem for maengde« (beslutningens betragtning 129 ff.), som blev fulgt af samtlige producenter. Det er saaledes irrelevant, at en bestemt producent ikke deltog i et bestemt moede eller ikke gennemfoerte samtlige kartellets tiltag.
59 Sagsoegeren kan ikke splitte de beviser, Kommissionen har paaberaabt sig over for selskabet, op og haevde, at de hver for sig ikke beviser noget. Det er noedvendigt at foretage en samlet vurdering af samtlige beviser for en deltagelse i kartellet og afgoere, om der er tilstraekkelige samstemmende holdepunkter, der stoetter Kommissionens paastande (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 151, org. ref.: Rec. s. 619). Alle Kommissionens argumenter skal ses i lyset af disse generelle betragtninger, idet Kommissionen aldrig har haevdet, at hvert enkelt af de beviser, den har paaberaabt sig over for sagsoegeren, var tilstraekkeligt til at bevise samtlige de forhold, der blev lagt vaegt paa over for selskabet.
60 I relation til de af sagsoegeren fremfoerte argumenter vedroerende de enkelte beviser har Kommissionen for det foerste fastholdt, at bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter (jf. ovenfor, praemis 36) bekraefter, at sagsoegeren deltog i overtraedelsen.
61 Kommissionen har anfoert, at indkaldelsen til et moede i NPI den 3. oktober 1988 i Arlanda lufthavn (bilag 101 til meddelelsen af klagepunkter) bl.a. var rettet til hr. Paronen (Enso-Gutzeit) og hr. Kordal (Rena), og at bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter indeholder de notater, Kordal tog under dette moede. I oevrigt har sagsoegeren anerkendt, at Paronen deltog i et moede i Arlanda lufthavn den 3. oktober 1988 med henblik paa at droefte »pro-carton«-aktiviteterne. Der henvises til »pro-carton«-aktiviteterne i det paagaeldende notat.
62 Notatet naevner ganske vist paa intet sted SBS-kvaliteter som saadanne, men den af sagsoegeren fremstillede kvalitet Ensocoat konkurrerer direkte med bestemte GC 1-kvaliteter til grafiske formaal. Sagsoegeren forhoejede sine priser i visse lande i april 1989 (tabel D i bilagene til beslutningen), og selskabet behoevede ikke at forhoeje sine priser i Det Forenede Kongerige, fordi det allerede med virkning fra den 23. januar 1989 havde forhoejet sine priser i dette land med 50 GBP, dvs. praecis samme beloeb som det, der er naevnt i bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter. Denne forhoejelse blev udskudt til april 1989 for de fleste kunders vedkommende.
63 Endelig forhoejede Iggesunds Bruk sine priser med samme beloeb i Det Forenede Kongerige med virkning fra den 9. januar 1989.
64 Kommissionen har for det andet i relation til bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter (jf. ovenfor, praemis 39) anfoert, at Iggesund's konstruerede forklaring paa betydningen af ordet »presidents« i det omhandlede notat ikke er plausibel, da den ikke har nogen stoette i det skriftlige bevismateriale, Kommissionen raader over, og i realiteten er uforenelig hermed.
65 De foreliggende beviser bekraefter, at bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter viser, at der blev foretaget en samordning i forbindelse med prisforhoejelsen i april 1990 i Det Forenede Kongerige for grafiske kvaliteter. De af sagsoegeren paapegede forskelle for saa vidt angaar de virksomheder, der annoncerede prisforhoejelsen, og datoerne for disse annonceringer taler ikke imod, at der forelaa et ulovligt samarbejde. Det blev i forbindelse med hvert enkelt prisinitiativ aftalt i PWG, i hvilken raekkefoelge PWG's medlemmer skulle annoncere prisforhoejelserne, hvorimod de oevrige virksomheder selv kunne vaelge, hvornaar de annoncerede deres prisforhoejelse (beslutningens betragtning 72 og 73). Karakteren af prisforhoejelsen i april 1990 er derfor et staerkt bevis for, at der fandtes et ulovligt samarbejde.
66 Det forhold, at forfatteren af bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter deltog regelmaessigt i moederne i Paper Agents Association og navnlig i de moeder, hvor prisforhoejelsen i april 1990 blev planlagt, og det forhold, at notatets dato ligger taet paa datoen for det relevante moede i JMC, bekraefter, at notatet kan bruges som bevis for samordningen. Det er herved uden betydning, at sagsoegeren ikke deltog i JMC's moeder, og at selskabet ikke deltog i de omhandlede moeder i Paper Agents Association. Selv om sagsoegeren ikke deltog i alle kartellets tiltag, spillede selskabet en rolle i systemet som helhed (beslutningens betragtning 121).
67 De slaaende ligheder mellem de priser, der er naevnt i bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, og dem, der er naevnt i andre dokumentbeviser (bilag 113 og 130 til meddelelsen af klagepunkter), giver yderligere stoette for rigtigheden af Kommissionens paastande om et ulovligt samarbejde om priser i april 1990.
68 Alle de producenter, der er naevnt i bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, forhoejede deres katalogpriser for Det Forenede Kongerige med lignende eller samme beloeb. Prisforhoejelserne i Det Forenede Kongerige laa mellem 50 og 60 GBP for de forskellige kvaliteter (dokumenterne F-5-6, F-12-7 til F-12-9 og F-3-2 i bilagene vedroerende priserne), og der er naer sammenhaeng mellem sagsoegerens, Finnboard's og Iggesunds Bruk's procentvise prisforhoejelser for de relevante kvaliteter, hvilket maa tillaegges afgoerende betydning. Finnboard forhoejede saaledes sine priser for grafiske kvaliteter med 8,5%, hvilket svarer til sagsoegerens forhoejelse, og Iggesunds Bruk forhoejede sine priser med 8%. Ligheden mellem prisforhoejelserne er endnu mere slaaende i andre aar, idet sagsoegeren og Iggesunds Bruk forhoejede deres priser med 50 GBP i oktober 1988 og med 60 GBP i oktober 1989. I forbindelse med sidstnaevnte prisforhoejelse skal der ogsaa tages hensyn til, at sagsoegerens prisforhoejelser svarede til dem, der er naevnt i bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter (jf. ovenfor, praemis 72 ff.).
69 Kommissionen har for det tredje i relation til bilag 44 til meddelelsen af klagepunkter understreget, at sagsoegerens navn figurerer paa en liste over et stoerre antal producenter med oplysninger om priser, ordrebeholdninger og produktionsstandsninger, hvorved der er tale om oplysninger, der ikke kan anses for at have vaeret almindelig kendt. Under disse omstaendigheder kan det ikke tillaegges nogen saerlig betydning, at det maatte have vaeret kendt, at sagsoegerens priser i 1986 var identiske med priserne i 1985, og at henvisningen til sagsoegerens priser i sig selv maatte kunne betragtes som uskyldig.
70 Sagsoegeren forhoejede rent faktisk sine priser i december 1986 samtidig med de andre producenter af grafiske GC-kvaliteter og SBS-kvaliteter. Det bevis for en samordning, som notatet i kalenderen udgoer, bekraeftes saaledes af de af de relevante producenter gennemfoerte prisforhoejelser.
71 Omfanget af sagsoegerens ordrebeholdning, som er naevnt i bilag 44 til meddelelsen af klagepunkter, kan heller ikke betragtes som en almindelig kendt oplysning.
72 Kommissionen har for det fjerde i relation til den prisliste, der blev fundet hos Rena (bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter), anfoert, at denne liste ifoelge Rena blev givet til selskabets davaerende administrerende direktoer, da han moedtes i Stockholm med andre skandinaviske producenter til et moede i NPI (beslutningens betragtning 80). Listen blev fundet blandt dokumenter vedroerende NPI, og Rena kunne ikke sige, noejagtig hvor og fra hvem selskabet havde faaet listen, om end den paagaeldende person ikke mente, at han havde faaet den direkte fra NPI.
73 Denne prisliste udgoer et staerkt bevis for samordningen, idet sagsoegerens prisforhoejelser i oktober 1989 paa samtlige markeder i naesten alle tilfaelde var identiske med dem, der er naevnt i listen for coatede SBS-kvaliteter (jf. tabel E i bilagene til beslutningen). De af de oevrige producenter annoncerede prisforhoejelser svarede ogsaa til forhoejelserne i listen. Under disse omstaendigheder er de forskelle mellem datoerne for annonceringerne af prisforhoejelserne, som sagsoegeren paaberaaber sig, uden betydning.
74 For det femte har Kommissionen fastholdt, at Stora's udtalelse (bilag 38 til meddelelsen af klagepunkter) om, at Finnboard orienterede sagsoegeren om resultaterne af PWG's moeder, udgoer et yderligere bevis for selskabets deltagelse i kartellet. Finnboard's repraesentant var formand for NPI, som sagsoegeren var medlem af, og han repraesenterede NPI i PWG og JMC. Han var endog formand for PWG fra maj 1988. Stora's opfattelse af, hvorledes oplysningerne blev videregivet og droeftet i NPI, stoettes ogsaa af andre beviser saasom bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter (jf. ovenfor, praemis 60 ff.), det forhold, at der blev givet prislister til Rena i forbindelse med moeder i NPI, og Fiskeby's indroemmelse af, at der faktisk blev fulgt en saadan praksis (beslutningens betragtning 46).
75 Kommissionen har understreget, at den ikke har fastslaaet, at der er en forbindelse mellem sagsoegeren og kartellet, alene paa grundlag af selskabets medlemskab af en branchesammenslutning.
76 For det sjette har Kommissionen i relation til sagsoegerens medlemskab af NPI anfoert, at det ganske vist ikke paa grundlag af en virksomheds medlemskab af en branchesammenslutning kan konkluderes, at virksomheden har kendskab til alle de oplysninger, sammenslutningen er i besiddelse af, men at der i det foreliggende tilfaelde er adskillige beviser for, at sagsoegeren, som var medlem af NPI's bestyrelse og Marketing Committee, modtog de relevante oplysninger og handlede i overensstemmelse hermed.
77 For det syvende har Kommissionen fastholdt sin i beslutningen paa grundlag af Stora's redegoerelser fremsatte paastand om, at moederne i PC havde et konkurrencebegraensende formaal. Det er uden betydning, at referaterne af PC's moeder forekommer uskyldige, idet medlemmerne af et kartel naturligvis forsoeger at skjule dets eksistens. I det foreliggende tilfaelde fremgaar den sande karakter af droeftelserne i PC imidlertid af Stora's redegoerelser. Disse redegoerelser stoettes dels af erklaeringen fra hr. Roos (et tidligere medlem af direktionen i Feldmuehle fra Stora-koncernen), som blev givet til Kommissionen af Weig, dels af det notat, der blev fundet hos Mayr-Melnhof's salgsagent (bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter).
78 For det ottende har Kommissionen bestridt sagsoegerens paastand om, at det ikke er bevist, at resultaterne af moederne i PWG blev meddelt de andre virksomheder under moederne i PC. Ifoelge Stora droeftede PC situationen med hensyn til priser og overkapacitet. Fra 1986 orienterede PWG PC om den noejagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspoergsel paa markedet og de forholdsregler, der burde traeffes for at skabe disciplin paa markedet. Deltagerne i PC's moeder blev saaledes underrettet om de beslutninger, der blev truffet af PWG, bl.a. med hensyn til priser, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsagenter med henblik paa at gennemfoere disse beslutninger. I lyset af Stora's redegoerelser kan sagsoegeren derfor ikke haevde, at selskabet aldrig deltog i droeftelser om priser i PC.
79 Stora's forklaringer bekraeftes af hr. Roos' erklaering (jf. ovenfor, praemis 77). Det fremgaar heraf, at saafremt et moede i PWG blev efterfulgt af et moede i PC, blev der i PC redegjort for indholdet af droeftelserne i PWG's moede.
80 Kommissionen har givet eksempler paa forholdet mellem bestemte moeder i PC og PWG og sagsoegerens adfaerd med hensyn til priser. Konstateringen af, at sagsoegeren blev informeret om de beslutninger med hensyn til priser, der blev truffet af PWG, bekraeftes af de prisforhoejelser, der blev annonceret og gennemfoert af sagsoegeren efter moederne i PC.
81 Endelig har Kommissionen for det niende erindret om, at den noejagtige dato for ikrafttraedelsen af en foreslaaet prisforhoejelse kunne variere afhaengigt af kunden, produktet eller det paagaeldende nationale marked (beslutningens betragtning 72). Datoen kunne endog variere fra den ene virksomhed til den anden, fordi en af virksomhederne lagde for med prisforhoejelsen, hvorpaa de andre fulgte efter (beslutningens betragtning 73). Det kan derfor ikke undgaas, at en gennemgang af prisforhoejelserne udviser forskelle mellem virksomhederne.
82 Dommen i sagen Ahlstroem Osakeyhtioe m.fl. mod Kommissionen, a.st., som sagsoegeren paaberaaber sig, er ikke relevant i denne sag. Dommen vedroerte udelukkende spoergsmaalet om, hvorvidt en parallel adfaerd med hensyn til priser i sig selv kunne udgoere et bevis for en samordning. I det foreliggende tilfaelde maa de af PG Paperboard's medlemmer trufne prisfastsaettelsesforanstaltninger derimod ses i sammenhaeng med de oevrige beviser, og da der er adskillige beviser for et ulovligt samarbejde, bekraefter lighederne mellem priserne disse beviser, idet de ikke blot kan forklares med en parallel adfaerd.
83 Sagsoegerens meget detaljerede sammenligning mellem selskabets egne prisforhoejelser og dem, der blev foretaget af Iggesunds Bruk og Finnboard, viser kun, at der er nogle mindre betydelige forskelle mellem datoerne for annonceringen af prisforhoejelserne.
Rettens bemaerkninger
84 Ifoelge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved i referenceperioden at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, som indebar, at leverandoerer af karton i EF bl.a. »naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta«, »planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF«, »naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden« og »traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger«.
85 Kommissionen redegoer i beslutningen for, hvilke beviser der dannede grundlag for konstateringen af, at sagsoegeren deltog i de i beslutningens konklusion naevnte former for ulovligt samarbejde.
86 I betragtning 121 hedder det:
»[Sagsoegeren] deltog alene i 'Direktoerkonferencerne' og var den eneste producent, der aldrig deltog i moeder afholdt af JMC. Kommissionen anser imidlertid ikke [selskabets] deltagelse i 'Direktoerkonferencen' alene som bevis for dets medvirken ved overtraedelsen. (Bl.a.) medlemskabet af baade NPI's bestyrelse og Markedsfoeringsudvalget tjener som yderligere bevis paa dets engagement, idet NPI var et organ, hvis rolle i de hemmelige aftaler til overmaal er paavist; dets deltagelse i Arlanda-moedet blev noteret af Rena (se betragtning 58); de forskellige henvisninger i Iggesund-notatet om prisstigningen i april 1990 (se betragtning 97) og virksomhedens egne forretningspapirer (i det omfang der er til raadighed), som ikke alene viser et fortsat moenster af prisforhoejelser identiske med de prisforhoejelser, der blev foretaget af den anden store SBS-producent Iggesunds Bruk, men desuden for oktober 1989 en praktisk taget noejagtig overensstemmelse med en NPI-prisliste, som er indhentet fra Rena (se betragtning 80). Den samlede vaegt af disse forskellige baade direkte og indirekte beviser er saaledes saa stor, at der ikke foreligger rimelig tvivl om Enso-Gutzeit's deltagelse i et system af hemmelige aftaler.«
87 For at kunne afgoere, om Kommissionen har bevist, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, fra midten af 1986 til april 1991, skal Retten foerst undersoege formaalet med moederne i PC, som er det organ, sagsoegeren deltog i den omhandlede periode, og dernaest de af Kommissionens beviser, der direkte vedroerer sagsoegeren, hvorefter der skal tages stilling til, om sagsoegeren deltog i kartellet i sin egenskab af medlem af NPI, og endelig til sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser.
- Formaalet med moederne i PC
88 Det er ubestridt, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i dette organs moeder (jf. tabel 3 i bilagene til beslutningen). Kommissionen har imidlertid ikke henvist til beviser for formaalet med de moeder, som det er godtgjort, at sagsoegeren deltog i. Naar Kommissionen derfor henviser til denne deltagelse som bevis for, at virksomheden har medvirket i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, er det noedvendigvis begrundet i den generelle beskrivelse i beslutningen af formaalet med moederne i dette organ, samt i de beviser, som er naevnt i beslutningen til stoette for denne beskrivelse.
89 PC's maalsaetninger og aktiviteter er naermere beskrevet i beslutningens betragtning 41, 42 og 43 paa grundlag af Stora's redegoerelser (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter). Kommissionen anfoerer, at Stora har indroemmet, at »Direktoerkonferencen rent faktisk droeftede hemmelige prisaftaler« (betragtning 41, tredje afsnit, jf. ogsaa betragtning 75, andet afsnit). Denne indroemmelse bekraeftes af et notat, som blev fundet hos Mayr-Melnhof's salgsagent i Det Forenede Kongerige (bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter). Det hedder videre, at de administrerende direktoerer, der deltog i moederne i PC, blev informeret om de beslutninger, der blev truffet af PWG, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsafdelinger med henblik paa at gennemfoere de aftalte prisinitiativer (betragtning 41, foerste afsnit). Det naevnes ogsaa, at PWG gav PC sin vurdering af »den noejagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspoergsel paa markedet og de forholdsregler, der burde traeffes for at skabe disciplin paa markedet« (beslutningens betragtning 38, foerste afsnit).
90 Endelig fremgaar det af beslutningens betragtning 53, foerste afsnit, at et fortroligt notat dateret den 28. december 1988 fra den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof-koncernens salg i Tyskland (hr. Katzner), til koncernens administrerende direktoer i OEstrig (hr. Groeller) (bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter) bekraefter, at »der i slutningen af 1987 var opnaaet enighed i de to Direktoergrupper om de to indbyrdes afhaengige spoergsmaal maengdetilpasning og prisdisciplin«.
91 Kommissionen baserer i foerste raekke sin paastand om det konkurrencebegraensende formaal med moederne i PC paa Stora's redegoerelser. Rigtigheden af den paagaeldende paastand er imidlertid blevet bestridt af flere af de virksomheder, der deltog i moederne i PC, herunder sagsoegeren. Stora's udtalelser vedroerende PC's rolle kan derfor ikke uden stoette i andre beviser betragtes som et tilstraekkeligt bevis for formaalet med det paagaeldende organs moeder.
92 Bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter (jf. ovenfor, praemis 68) er et dokument, der vedroerer et moede i Wien den 12. og 13. december 1986. Det indeholder foelgende oplysning:
»Fastsaettelse af priser for det britiske marked
I seneste Fides-moede deltog ogsaa Weig's repraesentant, der udtalte, at de fandt 9% for hoejt for det britiske marked og havde besluttet sig for 7%! Stor skuffelse, da det indebaerer et forhandlingsniveau for alle andre. Prispolitikken for Det Forenede Kongerige overlades til RHU, med stoette fra [Mayr-Melnhof], selv om dette indebaerer et midlertidigt omsaetningstab, mens vi goer bestraebelser paa at fastholde maalet paa 9% (som man vil kunne se). [Mayr-Melnhof/FS] fastholder en vaekstpolitik i Det Forenede Kongerige, men det faldende overskud er alvorligt, og vi maa slaas for at faa kontrol med priserne igen. [Mayr-Melnhof] erkender, at det ikke hjaelper, at det er kendt, at de har oeget omsaetningen i Tyskland med 6 000!«
93 Det Fides-moede, der naevnes i indledningen af den citerede passage, maa ifoelge Mayr-Melnhof (svar paa en begaering om oplysninger, bilag 62 til meddelelsen af klagepunkter) antages at vaere PC's moede den 10. november 1986. Det fremgaar imidlertid af tabel 3 i bilagene til beslutningen, at sagsoegeren ikke var til stede under dette moede.
94 Det bemaerkes, at dokumentet bekraefter, at Weig reagerede med at give oplysninger om sin fremtidige prispolitik i Det Forenede Kongerige i forhold til prisstigningernes oprindelige omfang.
95 Dette kan imidlertid ikke anses som bevis for, at Weig reagerede paa en bestemt prisforhoejelse, som var aftalt mellem virksomhederne i PG Paperboard foer den 10. november 1986.
96 Kommissionen har ikke paa dette punkt paaberaabt sig andre beviser. Weig's henvisning til en prisforhoejelse paa »9%« kan forklares med, at Thames Board Ltd havde annonceret en prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige den 5. november 1986 (bilag A-12-1). Denne meddelelse blev offentliggjort med kort frist, hvilket fremgaar af et avisudklip (bilag A-12-3). Kommissionen har ikke fremlagt andet materiale, der umiddelbart kan tjene som direkte bevis for, at prisforhoejelserne var blevet droeftet paa PC's moeder. Det kan herefter ikke udelukkes, at Weig's udtalelse, som den fremgaar af bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter, fandt sted uden for moedet i PC den 10. november 1986, i overensstemmelse med hvad Weig gentagne gange gjorde gaeldende under retsmoedet.
97 For saa vidt angaar bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter, som Kommissionen stoetter sig til i beslutningen (jf. ovenfor, praemis 90), bemaerkes, at forfatteren til dette dokument i dets indledning henviser til det naermere samarbejde paa europaeisk plan paa »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«). Dette udtryk blev af Mayr-Melnhof fortolket som omfattende baade PWG og PC generelt, dvs. uden reference til en bestemt begivenhed eller et bestemt moede (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 2.a).
98 Det er ganske vist i naervaerende sag ubestridt, at bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter bekraefter Stora's forklaringer, dels om, at der fandtes et ulovligt samarbejde om markedsandele mellem de virksomheder, der hoerte til paa »direktoerniveau«, dels om et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem samme virksomheder, men Kommissionen har ikke foert andre beviser, der bekraefter, at bl.a. det ulovlige samarbejde om markedsandele og kontrollen med produktionens omfang skulle droeftes i PC. Udtrykket »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«) i bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter kan derfor, uanset Mayr-Melnhof's forklaring, ikke antages at henvise til andre organer end PWG.
99 Endelig kan Stora's paastand om, at PC bl.a. havde til opgave at informere de administrerende direktoerer om de beslutninger, der blev truffet af PWG, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsafdelinger med henblik paa at gennemfoere de aftalte prisinitiativer (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 8), ikke siges at blive bekraeftet af den erklaering af 22. marts 1993, der er afgivet af et tidligere medlem af Feldmuehle's direktion, hr. Roos.
100 I erklaeringen, som blev sendt til sagsoegeren under den administrative procedure, og som Kommissionen henviser til (jf. ovenfor, praemis 77), har hr. Roos bl.a. oplyst: »Indholdet af droeftelserne i PWG blev videregivet til de virksomheder, der ikke var repraesenteret i denne gruppe paa Direktoerkonferencen, der fulgte umiddelbart efter, eller hvis dette ikke var tilfaeldet, paa JMC's moede«. Dette dokument, som Kommissionen ikke udtrykkeligt har henvist til i beslutningen til stoette for sine paastande i relation til PC's moeder, kan under alle omstaendigheder ikke anses for et selvstaendigt bevis i forhold til Stora's redegoerelser. Da disse redegoerelser nemlig sammenfatter svarene fra de tre virksomheder, der indgik i Stora i overtraedelsesperioden, herunder Feldmuehle, er et forhenvaerende medlem af Feldmuehle's direktion noedvendigvis en af kilderne til Stora's redegoerelser.
101 Det er herefter ikke bevist, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, fordi selskabet var til stede under moederne i PC.
- De direkte beviser
102 Kommissionen paaberaaber sig i beslutningen med henblik paa at bevise sagsoegerens deltagelse i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, to dokumenter, hvori der udtrykkeligt henvises til sagsoegeren. Disse dokumenter, nemlig bilag 44 og 133 til meddelelsen af klagepunkter, udgoer efter Kommissionens opfattelse et direkte bevis for, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde med et konkurrencebegraensende formaal. Dokumenterne skal undersoeges saerskilt.
103 Kommissionen anser bilag 44 til meddelelsen af klagepunkter, der er et haandskrevet notat paa siderne for den 15. til den 17. januar 1987 i en kalender tilhoerende en medarbejder hos Feldmuehle (fra Stora-koncernen), for et »yderligere bevis for, at der havde fundet en samordning sted« i forbindelse med prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige i januar 1987 (beslutningens betragtning 75, tredje afsnit).
104 Notatet har imidlertid ikke den bevisvaerdi, som Kommissionen haevder. Det bestaar af haandskrevne kommentarer, der naevner flere kartonproducenter og oplysninger - normalt af historisk karakter - om priser og produktionsstandsninger. Det er imidlertid ikke muligt at fastlaegge notatets oprindelse paa grundlag af de oplysninger, det indeholder, eller om det blev udfaerdiget under et moede eller under en telefonsamtale, eller om der var tale om en huskeseddel for forfatteren.
105 Selv hvis det antages, at notatet vedroerer et moede, har dette ikke kunnet identificeres, hvorfor det ikke kan udelukkes, at det drejer sig om et internt moede i Feldmuehle. Notatet, der sandsynligvis kan dateres til midten af januar 1987, beviser endvidere ikke, at prisforhoejelsen, »ogsaa af TBM«, var en foelge af en samordning, idet oplysningen blot kan vaere en konstatering. Det fremgaar nemlig af tabel A i bilagene til beslutningen, at Thames Board Mills Ltd (»TBM«) havde annonceret en forhoejelse af sine priser i Det Forenede Kongerige den 5. november 1986 (jf. ogsaa bilag A-12-1).
106 Bestemte oplysninger i notatet maa endog antages at modsige Kommissionens paastand om, at notatet bekraefter, at der fandtes et ulovligt samarbejde om at forhoeje priserne i Det Forenede Kongerige. Specielt kan bemaerkningerne om, at Feldmuehle's direktoer havde erklaeret sig »skeptisk« over for Kopparfors (fra Stora-koncernen) og havde anset Mayr-Melnhof for »uansvarlig« (»ohne Verantwortung«), ikke antages at stoette Kommissionens teori. Det samme er tilfaeldet med hensyn til udsagnet: »Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako« (»Finnboard: prisautonomi ogsaa for Tako«).
107 Desuden anfoeres det for saa vidt angaar sagsoegeren:
»Enso produktion mindre end planlagt i 1986 Enso 86 samme gennemsnitspriser som 85 ... ca. to ugers beskaeftigelse.«
108 Den omstaendighed, at disse oplysninger angaaende sagsoegeren er indeholdt i et dokument, der - sandsynligvis i midten af januar 1987 - er udfaerdiget af en konkurrent, kan ikke udgoere et bevis for, at sagsoegeren deltog i en samordning mellem virksomheder. Oplysningerne kunne vaere indhentet fra Feldmuehle's kunder.
109 Den eneste oplysning angaaende sagsoegeren, der ikke er af historisk karakter, nemlig oplysningen om selskabets ordrebeholdning, er ikke saa praecis, at den noedvendigvis maa anses for at hidroere fra sagsoegeren. Det skal i denne forbindelse understreges, at Kommissionen uden at fremfoere noget til stoette herfor har bestridt sagsoegerens - umiddelbart plausible - paastand om, at kartonproducenternes kunder generelt var informeret om deres leverandoerers ordrebeholdninger.
110 Endelig har sagsoegeren under henvisning til et dokument, der beskriver udviklingen i de priser, selskabet anvendte over for en af sine britiske kunder, gjort gaeldende, at selskabet forhoejede sine priser for SBS-kvaliteter i Det Forenede Kongerige i december 1986 med 10 GBP pr. ton. Denne prisforhoejelse er saaledes vaesentlig mindre end den, der haevdes at vaere blevet aftalt mellem virksomhederne i PG Paperboard (jf. beslutningens betragtning 74, sidste afsnit). Da Kommissionen ikke har foert nogen beviser, der afkraefter denne udtalelse, finder Retten, at Kommissionens paastand om, at bilag 44 til meddelelsen af klagepunkter udgoer et yderligere bevis for en samordnet prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige i januar 1987, savner ethvert grundlag i relation til sagsoegeren.
111 Paa baggrund af ovenstaaende kan bilag 44 til meddelelsen af klagepunkter ikke siges at bevise, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
112 For saa vidt angaar bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, som er et dokument, der blev fundet hos Iggesund Board Sales Ltd, forklarer Kommissionen foelgende (beslutningens betragtning 97, foerste og femte afsnit):
»Endnu et notat, som blev fundet hos Iggesund Board Sales i forbindelse med undersoegelserne, tyder paa hemmelige prisaftaler mellem producenterne af coated karton til grafiske formaal (der omfatter baade SBS og fine GC-kvaliteter) i forbindelse med den prisforhoejelse, der skulle traede i kraft i Det Forenede Kongerige den 2. april 1990. Foruden flere kortfattede notater om stoerrelsen af prisforhoejelsen, to henvisninger til 'Direktoererne' og én til 'Enso/Finnboard/Stroemsdahl' indeholder notatet en liste over navnene paa overordnede marketingchefer eller -direktoerer fra Iggesund, Kopparfors, Enso-Gutzeit og Finnboard. Disse producenter er de vigtigste leverandoerer af grafikkvaliteter i Det Forenede Kongerige.
...
Der er flere eksempler paa slaaende lighed mellem de priser for Det Forenede Kongerige, der naevnes i dette notat, priserne i notatet fra [Mayr-Melnhof] vedroerende JMC-moedet den 11. januar 1990 (se betragtning 84) og Kopparfors' notat af 23. januar 1990 om moedet i [Paper Agents Association].«
113 Det bemaerkes, at dokumentet ifoelge Iggesunds Bruk blev udfaerdiget mellem den 3. og den 14. januar 1990 (beslutningens betragtning 97, fjerde afsnit). Denne periode ligger saaledes forud for de datoer, hvor Iggesunds Bruk og sagsoegeren annoncerede en prisforhoejelse, der skulle traede i kraft i april 1990, nemlig henholdsvis den 24. januar og den 9. februar 1990.
114 Det paagaeldende bilag, som er udateret, bestaar af et ark papir, der tilsyneladende er opdelt i tre dele og indeholder nogle overordentlig ustrukturerede haandskrevne notater. Der er ikke nogen aabenbar sammenhaeng mellem de ord og tal, der er skrevet paa arket, saasom »SBS«, »Presidents«, »Anything Goes«, »Buddy«, »780«, »805/850«, »£55/850«, »£815/35«. Det kan ikke udledes af arket, om notaterne er taget under et moede med konkurrenterne eller under en telefonsamtale med en af disse. Der kan saaledes vaere tale om notater af historisk karakter, som har skullet fungere som en huskeseddel. Det er i oevrigt umuligt at afgoere, om alle ordene og tallene blev noteret samme dag.
115 Under disse omstaendigheder kan bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter ikke anses for at bevise, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde i forbindelse med den prisforhoejelse, der blev gennemfoert i april 1990.
116 Brugen af ordet »presidents«, henvisningen til virksomhederne »Enso/Finnboard/Stroemsdahl« og det forhold, at dokumentet indeholder en liste over marketingchefer eller direktoerer fra Iggesunds Bruk, Kopparfors, Enso-Gutzeit og Finnboard, stoetter ikke i sig selv Kommissionens paastand om, at dokumentet beviser et ulovligt samarbejde om priser mellem de naevnte virksomheder. Selv hvis det antages, at ordet »presidents« skal forstaas som en henvisning til PC, hvilket bestrides af saavel sagsoegeren som MoDo (betragtning 97, andet afsnit), skal der blot erindres om, at Kommissionen ikke har godtgjort, at moederne i dette organ havde et konkurrencebegraensende formaal.
117 De i dokumentet indeholdte oplysninger om priserne og prisforhoejelserne for de forskellige kartonkvaliteter (GC 1, GC 2 og SBS) stoetter heller ikke Kommissionens opfattelse.
118 Dokumentet indeholder ganske vist flere tal, som kunne vedroere priserne for de forskellige kartonkvaliteter og de planlagte prisforhoejelser, men ingen specifikke tal kan henfoeres til en bestemt virksomheds priser eller prisforhoejelser. Bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter indeholder navnlig intet, der paa nogen maade kan forstaas som en henvisning til den prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige paa 69 GBP pr. ton, som sagsoegeren annoncerede den 9. februar 1990. Det naevnte beloeb, som sagsoegeren har oplyst i sine skriftlige indlaeg for Retten, er ikke blevet bestridt af Kommissionen.
119 Desuden er forskellene mellem de prisforhoejelser, Iggesunds Bruk og sagsoegeren annoncerede, saa store, at de er uforenelige med Kommissionens paastand om, at »samtlige de leverandoerer af grafikkvaliteter, der naevnes i notatet fra Iggesund, forhoejede deres listepriser for Det Forenede Kongerige med lignende eller samme beloeb« (beslutningens betragtning 97, sjette afsnit).
120 Den forhoejelse af prisen for SBS-kvaliteter paa 69 GBP pr. ton, som sagsoegeren annoncerede den 9. februar 1990, er saaledes forskellig fra den af Iggesunds Bruk den 24. januar 1990 annoncerede forhoejelse, som var paa 50 GBP pr. ton. Forskellen er saa stor, at der ikke kan siges at vaere tale om »lignende« eller »samme« beloeb.
121 Mens Kommissionen i beslutningen henviser til stoerrelsen af de annoncerede prisforhoejelser, har den i sine skriftlige indlaeg for Retten haevdet, at den prisforhoejelse, Iggesunds Bruk annoncerede i Det Forenede Kongerige, svarede til en prisforhoejelse paa 8%, og at der herved kan siges at vaere tale om en »lignende« forhoejelse i forhold til den af sagsoegeren annoncerede forhoejelse paa 8,5%. Uafhaengigt af spoergsmaalet om, hvorvidt der kan foretages en sammenligning mellem prisforhoejelserne udtryk i procent, synes Kommissionens paastand imidlertid at vaere materielt forkert. Det fremgaar nemlig af den dokumentation vedroerende priserne, der var vedlagt meddelelsen af klagepunkter (bilag F-12-6), at Iggesunds Bruk's katalogpris for SBS-kvaliteter inden den omhandlede forhoejelse var 800 GBP pr. ton. Forhoejelsen af selskabets pris for SBS-kvaliteter med 50 GBP pr. ton svarer saaledes til en prisforhoejelse paa 6,25%. Det foelger heraf, at der, selv naar de to omhandlede forhoejelser udtrykkes i procent, ikke kan siges at vaere tale om forhoejelser med »lignende« eller »samme« beloeb.
122 Endelig bemaerkes, at Kommissionens paastand om, at der er »slaaende lighed« mellem de priser, der naevnes i bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, og de priser, der naevnes dels i et notat fra Mayr-Melnhof af 11. januar 1990 angaaende et moede i JMC (bilag 113 til meddelelsen af klagepunkter), dels i et notat fra Kopparfors af 23. januar 1990 angaaende et moede i Paper Agents Association (bilag 130 til meddelelsen af klagepunkter), er irrelevant i forhold til sagsoegeren, idet denne paa intet tidspunkt deltog i de naevnte organers moeder.
123 Desuden indeholder det omhandlede dokument adskillige haandskrevne bemaerkninger, der ikke har nogen forbindelse med priserne paa kartonprodukter.
124 Paa baggrund af ovenstaaende maa det fastslaas, at bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter ikke har nogen vaerdi som bevis for, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
125 Det maa herefter konkluderes, at de dokumenter, hvori sagsoegeren naevnes udtrykkeligt, ikke udgoer holdepunkter for, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
- Medlemskabet af NPI
126 Med henblik paa at bevise sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen understreger Kommissionen i beslutningens betragtning 121, at selskabet var medlem »af baade NPI's bestyrelse og Markedsfoeringsudvalget ... [og at] NPI var et organ, hvis rolle i de hemmelige aftaler til overmaal er paavist«.
127 Det haevdes, at repraesentanter for NPI deltog i moederne i PC og DOEU (betragtning 42, andet afsnit, og tabel 3 og 6 i bilagene til beslutningen). Da NPI ikke var repraesenteret saerskilt i PWG og JMC, anfoerer Kommissionen, at Finnboard's repraesentanter i disse organer baade deltog som repraesentanter for NPI og paa egne vegne, og at Finnboard orienterede sagsoegeren om de beslutninger, der blev truffet i de naevnte organer (jf. bl.a. betragtning 38, fjerde afsnit, og betragtning 46, foerste afsnit). For saa vidt angaar DOEU synes Kommissionen at goere gaeldende, at sagsoegeren blev orienteret om resultaterne af dette organs moeder af den repraesentant for NPI, der havde deltaget i moederne (betragtning 50, fjerde afsnit).
128 Indledningsvis bemaerkes, at Kommissionen i sine skriftlige indlaeg udtrykkeligt har anerkendt, at selv om den finder, at den har bevist, hvilken rolle NPI spillede i overtraedelsen, er det forhold, at sagsoegeren tilhoerte NPI, ikke i sig selv et tilstraekkeligt bevis for, at selskabet deltog i den konstaterede overtraedelse. Kommissionen er saaledes selv af den opfattelse, at det er noedvendigt at bevise, at sagsoegeren faktisk blev orienteret om de beslutninger, der blev truffet i PWG, JMC eller DOEU af en repraesentant for NPI eller af en repraesentant for en virksomhed, der var medlem af NPI og ogsaa havde deltaget i de naevnte organers moeder. Det skal i denne forbindelse understreges, at Kommissionen heller ikke fandt, at andre medlemmer af NPI kunne siges at have deltaget i den konstaterede overtraedelse, blot fordi de var medlem af sammenslutningen. For eksempel blev Rena foerst anset for at have deltaget i den i beslutningens artikel 1 konstaterede overtraedelse fra marts 1988, selv om selskabet var medlem af NPI i hele den af beslutningen omfattede periode.
129 Under disse omstaendigheder skal de beviser, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for, at sagsoegeren blev orienteret om de beslutninger, der blev truffet i PWG, JMC eller DOEU, nemlig bilag 38, 102 og 111 til meddelelsen af klagepunkter, undersoeges et efter et.
130 Bilag 38 til meddelelsen af klagepunkter, som er en redegoerelse fra Stora, giver oplysninger om, hvilke producenter der blev informeret om resultaterne af moederne i PWG:
»De skandinaviske producenter blev som regel orienteret om resultatet af moederne af den skandinaviske repraesentant, som var Finnboard's repraesentant. Kopparfors blev orienteret paa denne maade. Det var Stora-producenternes opfattelse, at andre skandinaviske producenter, der blev informeret, var [Rena] (Norge), [Stroemsdahl] og Enso (begge Finland).«
131 Det fremgaar klart af redegoerelsens ordlyd, at Stora kun giver udtryk for en antagelse af, at sagsoegeren blev informeret om resultaterne af PWG's moeder. Det er i oevrigt ikke naevnt, hvad der danner grundlag for denne antagelse. Henset hertil kan redegoerelsen ikke anses for bevis for sagsoegerens deltagelse i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Dette resultat gaelder saa meget mere, som Stora i bilag 38 til meddelelsen af klagepunkter ikke blot anklager en anden virksomhed, der var medlem af NPI, men ikke er omfattet af beslutningen (Stroemsdahl), men ogsaa to spanske virksomheder, der var medlemmer af PG Paperboard, men som ikke i beslutningen antages at have deltaget i nogen form for overtraedelse.
132 For saa vidt angaar bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter goer Kommissionen gaeldende, at dette dokument, der blev fundet hos Rena, indeholder notater, som blev taget i forbindelse med droeftelser under det moede, som NPI's »Marketing Committee« afholdt den 3. oktober 1988 i Arlanda lufthavn. Ifoelge Kommissionen bekraefter dokumentet, at der var planlagt produktionsstandsninger i forbindelse med prisforhoejelsen i april 1989 (beslutningens betragtning 58, andet og tredje afsnit). Sagsoegeren, der deltog i det paagaeldende moede, har anfoert, at formaalet med moedet bl.a. var at droefte finansieringen af reklamekampagnen for »pro-carton«. Kommissionen har under retsmoedet forklaret, at repraesentanten for Rena, som havde givet dokumentet til Kommissionen, havde udtalt, at det var vedlagt indkaldelsen til det paagaeldende moede.
133 Med henblik paa at kunne vurdere, om dette dokument beviser, at sagsoegeren under NPI's moede den 3. oktober 1988 blev orienteret om et ulovligt samarbejde mellem virksomhederne i PG Paperboard af en repraesentant for NPI eller af en repraesentant for en virksomhed, der var medlem af NPI og deltog i PWG, JMC eller DOEU, skal der tages stilling til, om det er godtgjort, at notaterne blev taget under det naevnte moede.
134 Bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter indeholder ingen saerlige henvisninger til NPI. Det hedder imidlertid i dokumentet:
»Hvordan? PRO-CARTON i nordisk sammenhaeng. Hvilken markedsfoering og over for hvem. Skal afklares inden Helsinki-moedet.«
135 Disse angivelser kunne tyde paa, at bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter faktisk redegoer for de bemaerkninger, der blev fremsat under NPI's moede den 3. oktober 1988, paa baggrund af henvisningen til »pro-carton« og det af sagsoegeren paastaaede formaal med moedet.
136 Da sagsoegeren imidlertid har bestridt, at selskabet deltog i de konkurrencebegraensende droeftelser, der refereres i dokumentet, som paa intet sted direkte eller indirekte naevner sagsoegeren eller de af selskabet fremstillede kartonkvaliteter, kan det ikke udelukkes, at der er tale om et notat, der refererer droeftelser, som Rena foerte med en eller flere andre skandinaviske producenter uden for rammerne af NPI og uden sagsoegerens deltagelse. Der erindres herved om, at Kommissionen ikke har frembragt andre beviser for, at der blev foert konkurrencebegraensende droeftelser under moederne i NPI, og at det synes at fremgaa af de forklaringer, Rena's administrerende direktoer har givet angaaende de i bilag 110 og 111 til meddelelsen af klagepunkter indeholdte prislisters oprindelse (jf. nedenfor, praemis 139), at moederne i NPI ogsaa var en lejlighed for de virksomheder, der var medlem af sammenslutningen, til at afholde moeder med en mere begraenset deltagerkreds.
137 Under disse omstaendigheder beviser bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter ikke, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
138 Endelig indeholder bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter, som er en prisliste, der blev fundet hos Rena, oplysninger om prisforhoejelser for kartonkvaliteterne GC 1, GC 2 og SBS, der skulle gennemfoeres den 1. oktober 1989.
139 Hvad angaar oprindelsen af denne prisliste og af en anden prisliste, som blev fundet hos Rena (bilag 110 til meddelelsen af klagepunkter), har Rena's administrerende direktoer i en skrivelse af 10. juli 1992 (bilag 112 til meddelelsen af klagepunkter) anfoert foelgende:
»De prislister, De naevner, var blandt dokumenterne fra moeder i [NPI], og jeg modtog dem formentlig under et besoeg i Stockholm angaaende et moede i [NPI]. Under disse besoeg havde jeg normalt flere moeder med nogle af de andre skandinaviske producenter. Jeg var paa davaerende tidspunkt netop blevet udnaevnt til administrerende direktoer for Rena, og jeg foerte mange droeftelser med andre medlemmer af branchen. Der var tale om en meget vigtig periode for vores kartonfabrik, som havde lidt store tab det paagaeldende aar, og det var vigtigt for mig at have det bedst mulige grundlag for 1990-budgettet. Jeg fik formentlig listerne under et af disse moeder.
Jeg kan forstaa, at denne forklaring forekommer maerkvaerdig paa baggrund af omstaendighederne for Deres undersoegelse, men saa vidt jeg husker, kan jeg ikke have modtaget listerne fra [NPI].«
140 I lyset af denne forklaring finder Retten, at det ikke kan anses for bevist, at Rena modtog den paagaeldende liste under et moede i NPI eller under et andet moede, som sagsoegeren deltog i. Der er herved ingen grund til at betvivle rigtigheden af Rena's forklaring angaaende de omhandlede prislisters oprindelse.
141 De oplysninger, Kommissionen raader over, angaaende de af sagsoegeren annoncerede prisforhoejelser kan heller ikke siges at stoette Kommissionens antagelse af, at bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter beviser, at sagsoegeren deltog i det ulovlige samarbejde om priser.
142 Sagsoegeren annoncerede en forhoejelse af sine priser i Nederlandene paa 13 NLG pr. 100 kg, som skulle traede i kraft den 1. oktober 1989, men senere blev udskudt til den 1. januar 1990 (bilag E-3-3 til E-3-7 i dokumentationen vedroerende priserne). Ifoelge bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter skulle prisen for SBS-kvaliteter i Nederlandene imidlertid den 1. oktober 1989 stige med 17 NLG pr. 100 kg. Tabel E i bilagene til beslutningen viser ogsaa, at sagsoegeren annoncerede en forhoejelse af sine priser i Danmark den 25. maj 1989, dvs. naesten to maaneder inden den foerste skrivelse med annoncering af en prisforhoejelse fra en af de andre virksomheder, der anses for at have deltaget i det ulovlige samarbejde om priser (jf. tabel E i bilagene til beslutningen). Desuden blev beslutningen om at forhoeje priserne for GC- og SBS-kvaliteter med virkning fra oktober 1989 ifoelge Stora (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 34) truffet i PWG i juni samme aar, dvs. efter det tidspunkt, hvor sagsoegeren annoncerede en forhoejelse af sine priser i Danmark.
PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0337.1
143 Paa denne baggrund og selv om de prisforhoejelser, sagsoegeren annoncerede i Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige, svarer til dem, der er anfoert i bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter, kan dette dokument ikke anses for at bevise, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde om priser. Det er nemlig muligt, at oplysningerne om forhoejelserne af prisen for SBS-kvaliteter kun vedroerte Iggesunds Bruk - den anden producent af disse kartonkvaliteter, der er anset for at have deltaget i overtraedelsen.
144 Ud fra det saaledes anfoerte findes Kommissionen ikke at have bevist, at sagsoegeren blev orienteret om de beslutninger, der blev truffet i konkurrencebegraensende oejemed i PWG, JMC eller DOEU, af NPI eller af en repraesentant for en virksomhed, der var medlem af NPI og ogsaa havde deltaget i de naevnte organers moeder.
- Sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser
145 Ifoelge beslutningen viser sagsoegerens forretningspapirer, i det omfang de er til raadighed, »ikke alene ... et fortsat moenster af prisforhoejelser identiske med de prisforhoejelser, der blev foretaget af den anden store SBS-producent Iggesunds Bruk, men desuden for oktober 1989 en praktisk taget noejagtig overensstemmelse med en NPI-prisliste, som er indhentet fra Rena« (betragtning 121).
146 I relation til prisforhoejelsesinitiativet i april 1990 anfoerer Kommissionen (betragtning 86, sidste afsnit):
»Enso's annoncerede prisforhoejelse paa 8,5 % for Det Forenede Kongerige er ogsaa noejagtig den samme, som Finnboard annoncerede for sine grafiske GC-kvaliteter, der konkurrerer med Enso's SBS-produkt 'Ensocoat'. Der foreligger faktisk skriftligt bevismateriale (se betragtning 97), der tyder paa hemmelige aftaler mellem Iggesund, Enso, Kopparfors og Finnboard om prisforhoejelsen paa grafikkvaliteter, denne gang i Det Forenede Kongerige.«
147 Retten har allerede fastslaaet, at oplysningerne vedroerende forhoejelserne af sagsoegerens kartonpriser i oktober 1989 ikke frembyder saa stor lighed med oplysningerne i bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter (den prisliste, der blev fundet hos Rena, jf. ovenfor, praemis 138), at de stoetter Kommissionens paastand om, at det paagaeldende dokument beviser, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde om priser (jf. ovenfor, praemis 141 ff.).
148 Retten har ligeledes fastslaaet, at bilag 133 til meddelelsen af klagepunkter, som Kommissionen har paaberaabt sig som bevis for, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde vedroerende prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige i april 1990, ikke har nogen bevisvaerdi (jf. ovenfor, praemis 112 ff.). Det blev i samme forbindelse endvidere fastslaaet, at de prisforhoejelser, som Iggesunds Bruk og sagsoegeren annoncerede i Det Forenede Kongerige i begyndelsen af 1990, ikke kan betragtes som forhoejelser med »lignende« eller »samme« beloeb (jf. ovenfor, praemis 119, 120 og 121).
149 Endelig bemaerkes, at sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser paa tidspunktet for de prisforhoejelser, i relation til hvilke Kommissionen ikke har paaberaabt sig nogen dokumenter over for sagsoegeren, nemlig forhoejelserne i marts/april 1988, oktober 1988, april 1989 og januar 1991, ikke tyder paa, at selskabet deltog i et ulovligt samarbejde om priser i referenceperioden. Den adfaerd med hensyn til priser, som blev udvist af sagsoegeren og af Iggesunds Bruk og Finnboard, saaledes som beskrevet i tabellerne i bilagene til beslutningen (tabel B, C, D og G), er nemlig ikke saa ens, at det forekommer mindre plausibelt, at sagsoegeren tilpassede sig sine konkurrenters adfaerd paa markedet, end at selskabet deltog i et ulovligt samarbejde om priser. Det fremgaar af fast retspraksis, at selv om traktatens artikel 85 forbyder enhver hemmelig aftale, der fordrejer konkurrencen, udelukker den ikke de erhvervsdrivendes ret til at foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller antagelige adfaerd (jf. bl.a. dommen i sagen Ahlstroem Osakeyhtioe m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 71).
150 Sagsoegerens adfaerd med hensyn til priser kan herefter ikke betragtes som et bevis for, at selskabet deltog i et ulovligt samarbejde om priser.
- Konklusioner
151 De indicier, Kommissionen har paaberaabt sig i beslutningen med henblik paa at bevise, at en virksomhed har tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 1, skal ikke betragtes isoleret, men som et hele (dommen i sagen ICI mod Kommissionen, a.st., praemis 68).
152 I forbindelse med undersoegelsen af formaalet med moederne i PC, de dokumenter, hvori sagsoegeren udtrykkeligt naevnes (bilag 44 og 113 til meddelelsen af klagepunkter), betydningen af sagsoegerens medlemskab af NPI og selskabets faktiske adfaerd med hensyn til priser har Retten fastslaaet, at ingen af disse elementer isoleret betragtet kan siges at bevise, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
153 Selv naar de foreliggende dokumenter betragtes som et hele, findes de ikke at kunne bevise, at sagsoegeren har tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 1.
154 Beslutningen boer derfor annulleres, i det omfang den vedroerer sagsoegeren, uden at det er fornoedent at tage stilling til de oevrige anbringender, sagsoegeren har gjort gaeldende til stoette for sin paastand om annullation af beslutningen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
155 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med sagsoegerens paastand herom.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Tredje Udvidede Afdeling)
1) Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton) annulleres i forhold til sagsoegeren.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.