Дело T‑655/19
Ferriera Valsabbia SpA
и
Valsabbia Investimenti SpA
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (четвърти разширен състав) от 9 ноември 2022 година
„Конкуренция — Картели — Пазар на арматурна стомана — Решение, с което се констатира нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС — Фиксиране на цените — Ограничаване на и контрол върху производството и продажбите — Решение, прието след отмяната на предходни решения — Провеждане на ново изслушване в присъствието на органите за защита на конкуренцията на държавите членки — Право на защита — Принцип на добра администрация — Разумен срок — Задължение за мотивиране“
1.      Жалба за отмяна — Отменително съдебно решение — Последици — Задължение за приемане на мерки за изпълнение — Обхват — Съобразяване както на мотивите, така и на диспозитива на съдебното решение — Приемане на нов акт въз основа на предходните подготвителни актове — Допустимост
(член 266, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 45—49, 103 и 104)
2.      Конкуренция — Административно производство — Консултативен комитет по ограничителни практики и господстващо положение — Задължение за допитване — Съществено процесуално изискване — Обхват
(членове 101 и 102 ДФЕС; член 14 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 52—54)
3.      Конкуренция — Административно производство — Консултативен комитет по ограничителни практики и господстващо положение — Задължение за допитване — Отмяна на решението, с което се установява нарушение — Възобновяване на процедурата от фазата, в която е установена незаконосъобразността — Ново допитване до консултативния комитет — Безпристрастност на представителите на органите за защита на конкуренцията, заседаващи в консултативния комитет
(членове 101 и 102 ДФЕС; член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 14 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 56—59, 61—64)
4.      Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Изслушване на предприятията — Право на колективно изслушване на предприятията, получили изложение на възраженията — Липса
(член 27 от Регламент № 1/2003 на Съвета; член 14, параграф 6 от Регламент № 773/2004 на Комисията)
(вж. т. 67—70)
5.      Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Изслушване на предприятията — Отмяна на решението, с което се установява нарушение — Възобновяване на процедурата от фазата, в която е установена незаконосъобразността — Ново изслушване на предприятията — Задължение да се поканят други субекти, които не са заявили интерес да участват в новото изслушване — Липса — Задължение за обвяване на решението за провеждане на ново изслушване — Липса
(член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 27 от Регламент № 1/2003 на Съвета; член 12 и член 13, параграфи 1—3 от Регламент № 773/2004 на Комисията)
(вж. т. 75—102, 105—121, 133—139)
6.      Конкуренция — Административно производство — Задължения на Комисията — Спазване на разумен срок — Отмяна на решението, с което се установява нарушение — Възобновяване на процедурата от фазата, в която е установена незаконосъобразността — Възобновяване, предхождано от анализ за съвместимостта му с принципа на разумния срок — Нарушаване на разумния срок — Липса
(член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 143—145, 149—173, 176 и 177)
7.      Конкуренция — Административно производство — Задължения на Комисията — Спазване на разумен срок — Нарушение — Последици — Отмяна на решението, с което се установява нарушение поради прекомерна продължителност на производството — Условие — Накърняване на правото на защита на съответните предприятия
(членове 101 и 102 ДФЕС; член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 180, 181, 185—201, 204—213, 216—221)
8.      Актове на институциите — Мотивиране — Задължение — Обхват — Решение за прилагане на правилата на конкуренция — Решение за установяване на нарушение, прието след отмяна на предходно решение със същия предмет — Решение, от което личат разсъжденията, обосноваващи приемането на ново решение
(членове 101 и 102 ДФЕС; член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 225—233, 233—237, 239—243)
9.      Съдебно производство — Жалба в първоинстанционно производство — Изисквания за форма — Кратко изложение на посочените основания — Правни основания, които не са изложени в исковата молба или жалбата — Недопустимост
(член 21, първа алинея и член 53, първа алинея от Статута на Съда; член 76, букви г) и д) от Процедурния правилник на Общия съд)
(вж. т. 269—271)
Резюме
Общият съд потвърждава санкциите в размер от 2,2 до 5,1 милиона евро, наложени от Комисията на четири предприятия за участието им в картел на италианския пазар на арматурна стомана
С решение от 17 декември 2002 г. Европейската комисия установява, че осем предприятия и сдружение на предприятия са нарушили член 65, параграф 1 от Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана (наричана по-нататък „ВС“), като между декември 1989 г. и юли 2000 г. са участвали в картел на италианския пазар на арматурна стомана, който има за цел или резултат фиксирането на цените и ограничаването на и контрола върху производството или продажбите (наричано по-нататък „първото решение“)(1).
Общият съд отменя това решение с мотива, че правното му основание, а именно член 65, параграфи 4 и 5 ВС, вече не е било в сила към момента на приемането му, тъй като срокът на действие на Договора за ЕОВС е изтекъл на 23 юли 2002 г.(2) При това положение на 30 септември и 8 декември 2009 г. Комисията приема ново решение, с което установява същото нарушение, но на основание на Договора за ЕО и на Регламент (ЕО) № 1/2003(3) (наричано по-нататък „второто решение“)(4).
Това второ решение, потвърдено от Общия съд с решения от 9 декември 2014 г. (наричани по-нататък „съдебните решения от 9 декември 2014 г.“)(5), е отменено от Съда. Съдът приема, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е счел, че Комисията не е била длъжна да проведе ново изслушване в рамките на процедурата, довела до приемане на второто решение(6), тъй като непровеждането на такова изслушване представлява съществено процесуално нарушение. Така Съдът приема, че първото изслушване, проведено с оглед на приемането на първото решение, не отговаря на процесуалните изисквания за приемане на решение на основание Регламент № 1/2003, тъй като органите за защита на конкуренцията на държавите членки не са участвали в него. При това положение Съдът отменя изцяло съдебните решения от 9 декември 2014 г.
Комисията възобновява производството от етапа, в който е била допусната установената от Съда незаконосъобразност, провежда ново изслушване и с решение от 4 юли 2019 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“)(7) отново установява нарушението, предмет на второто решение. Поради продължителността на производството обаче всички глоби, наложени на предприятията адресати, са били намалени с 50 %.
Четири от осемте засегнати предприятия, а именно Ferriera Valsabbia SpA и Valsabbia Investimenti SpA, Alfa Acciai SpA, Feralpi Holdings SpA и Ferriere Nord SpA (наричани по-нататък „жалбоподателите“), подават жалби за отмяна на обжалваното решение, с което им се налагат глоби в размер от 2,2 до 5,1 милиона евро(8). Четвърти разширен състав на Общия съд отхвърля всички тези жалби и в този контекст пояснява условията, при които Комисията може да приеме решение за налагане на санкции почти тридесет години след началото на деянията, съставляващи нарушението, без да наруши правото на защита на заинтересованите страни или принципа на разумния срок. Общият съд се произнася и по законосъобразността на режима на прекъсване и спиране на давността в областта на налагането на глоби, както и по условията за отчитане на повторността при изчисляването на глобите.
Съображения на Общия съд
По дела Т‑655/19, T‑656/19, T‑657/19 и T‑667/19 Общият съд отхвърля основанието, изведено от допускането на нередности в провеждането на новото изслушване от Комисията.
Като припомня, че отмяната на акт, с който се слага край на административно производство, не засяга всички етапи, предхождащи приемането му, а само тези, до които се отнасят мотивите, обосновали отмяната, Общият съд потвърждава, че в случая Комисията е могла да възобнови производството от етапа на изслушването.
В този контекст, на първо място, Общият съд отхвърля доводите на жалбоподателите, че безпристрастността на представителите на органите за защита на конкуренцията на държавите членки, заседаващи в консултативния комитет, не е била гарантирана по време на новото изслушване, тъй като тези представители са били запознати с първото и второто решение на Комисията, както и с позицията на Общия съд в решенията от 9 декември 2014 г.
В това отношение Общият съд припомня, че когато даден акт бъде отменен, той се заличава от правния ред и се счита, че никога не е съществувал. Освен това решенията на Общия съд се заличават с обратна сила от правния ред, когато бъдат отменени в производство по обжалване. Следователно както решенията на Комисията, така и съдебните решения от 9 декември 2014 г. са били заличени с обратна сила от правния ред на Съюза към момента, в който консултативният комитет е представил становището си. Освен това, тъй като познаването на съдържанието на приетите от Съда отменителни съдебни решения е иманентно присъщо на задължението да се изведат последиците от това решение, от това познаване не може да се направи извод за липса на безпристрастност на съответните органи по конкуренция.
На второ място, Общият съд отхвърля оплакването, че като не е поканила на изслушването редица субекти, които са играли важна роля в разследването по преписката, Комисията е нарушила правото на защита на жалбоподателите.
Що се отнася по-специално до отсъствието на субекти, които са се отказали да оспорват на предходен етап на производството първото или второто решение, на което са били адресати(9), Общият съд счита, че тъй като посоченото решение е влязло в сила по отношение на тези субекти, Комисията не е допуснала грешка, като ги е изключила от новото изслушване. Що се отнася до отсъствието на субект — трето лице, на който през 2002 г. е било признато право да участва в административното производство, Общият съд счита, че Комисията правилно е установила, че след като това лице е участвало в първото изслушване, но не се е явило на второто изслушване, проведено във връзка с приемането на първото решение, то е загубило интерес да участва отново.
На трето място, Общият съд отхвърля довода, че настъпилите поради изтеклото време промени в състава на участниците и в структурата на пазара не позволяват провеждането на ново изслушване при условия, подобни на тези през 2002 г. Според Общия съд Комисията е направила правилна оценка, заключавайки въз основа на съществуващите към момента на възобновяването на производството обстоятелства, че продължаването на производството все още е подходящо решение.
Основанията, изведени от нарушение на принципа на разумния срок, на свой ред също са отхвърлени. От една страна, жалбоподателите упрекват Комисията, че не е разгледала въпроса дали приемането на обжалваното решение продължава да е съвместимо с принципа на разумния срок. От друга страна, те оспорват продължителността на производството, довело до приемането му.
В това отношение, на първо място, Общият съд констатира, че преди да приеме обжалваното решение, Комисията е анализирала продължителността на административното производство, причините, които могат да обяснят продължителността на производството, и последиците, които могат да бъдат изведени от тази продължителност. По този начин тя е изпълнила задължението си да вземе предвид изискванията, произтичащи от принципа на разумния срок, когато преценява дали е уместно да започне преследване и да приеме решение в приложение на правилата на конкуренцията.
На второ място, що се отнася до продължителността на производството, Общият съд отбелязва, че превишаването на разумния срок може да доведе до отмяна на решение само при наличието на две условия — продължителността на производството да е била неразумна и превишаването на разумния срок да е възпрепятствало упражняването на правото на защита.
С оглед обаче на значението на спора за заинтересованите лица, сложността на делото и поведението на жалбоподателите и на компетентните органи, в случая продължителността на административните фази на производството не е била неразумна. Освен това общата продължителност на производството отчасти се дължи на прекъсванията поради осъществяването на съдебен контрол и следователно е свързана с големия брой жалби, подадени пред съда на Съюза във връзка с различни аспекти на делото. Освен това, тъй като в хода на цялата процедура жалбоподателите поне седем пъти са имали възможност да изразят становището си и да изтъкнат доводите си, правото им на защита не е било нарушено.
Според Общия съд Комисията е изпълнила и задължението си да изложи мотиви във връзка с отчитането на продължителността на производството. Тя е обосновала приемането на ново решение за установяване на нарушение и налагане на глоба на съответните предприятия именно с постигането на целта последните да не останат ненаказани и да бъдат възпрени да извършат подобно нарушение в бъдеще.
По дела Т‑657/19 и T‑667/19 Общият съд отхвърля и основанията, изведени от нарушение на принципа non bis in idem, както и тези, с които се оспорва законосъобразността на режима на прекъсване и спиране на давността, установен в член 25, параграфи 3—6 от Регламент № 1/2003.
Следва да се припомни, че принципът non bis in idem забранява повторното осъждане или преследване на предприятие поради антиконкурентно поведение, за което с предходно влязло в сила решение то вече е било санкционирано или е било установено, че не носи отговорност. За сметка на това, когато първото решение е било отменено на формални основания, без да е имало произнасяне по същество по укоримите деяния, този принцип допуска възобновяване на преследване, което има за предмет едно и също антиконкурентно поведение, при положение че наложените с новото решение санкции не се добавят към тези, наложени с отмененото решение, а ги заменят.
В това отношение Общият съд посочва, че както първото, така и второто решение са били отменени, без да е приета окончателна позиция по същество. Освен това, макар в решенията си от 9 декември 2014 г. Общият съд да се е произнесъл по повдигнатите от жалбоподателите основания по същество, тези решения са били отменени изцяло от Съда. От друга страна, наложените с обжалваното решение санкции са заменили наложените с второто решение санкции, които пък са заменили наложените с първото решение санкции. Оттук Общият съд стига до извода, че като е приела обжалваното решение, Комисията не е нарушила принципа non bis in idem.
Освен това, като повдигат възражение за незаконосъобразност на приложимия режим на прекъсване и спиране на давността, жалбоподателите оспорват липсата на определен от законодателя на Съюза абсолютен максимален срок, след изтичането на който е изключено всякакво преследване от Комисията, независимо от евентуалното спиране или прекъсване на първоначалния давностен срок.
Съгласно член 25 от Регламент № 1/2003 петгодишният давностен срок за налагане на глоби или периодични имуществени санкции спира да тече по време на производствата по обжалване на решението на Комисията пред Съда, като в този случай той се удължава с времето, през което давността е спряла да тече. Според Общия съд тази система е резултат от съвместяването от законодателя на Съюза на две отделни цели, а именно необходимостта да се гарантира правната сигурност и изискването да се осигури спазването на правото, като се преследват, установяват и санкционират нарушенията на правото на Съюза. При постигането на този баланс законодателят на Съюза не е превишил свободата на преценка, която трябва да му бъде призната в този контекст.
Според Общия съд, макар давностният срок да спира да тече при подаване на жалба пред съда на Съюза, това не променя факта, че за да се реализира тази възможност, е необходимо самите предприятия да предприемат определени действия. Ето защо законодателят на Съюза не може да бъде упрекнат, че вследствие на подаването на няколко жалби от съответните предприятия решението в производството е прието след изтичането на определен срок. Освен това правните субекти, които се оплакват от неразумно дълго производство, могат да оспорят продължителността му, като поискат отмяна на приетото в това производство решение, при условие че превишаването на разумния срок е възпрепятствало упражняването на правото на защита. Когато превишаването на разумния срок не е довело до нарушаване на правото на защита, правните субекти могат да предявят иск за обезщетение пред съда на Съюза.
По дела Т‑657/19 и T‑667/19, упражнявайки правомощието си за пълен съдебен контрол, Общият съд приема, че при определянето на размера на наложените на жалбоподателите глоби следва да се вземе предвид намаляването на техния възпиращ ефект поради периода от близо двадесет години, изтекъл между преустановяването на нарушението и приемането на обжалваното решение, и по този начин потвърждава посредством замяна на мотивите необходимостта от налагане на глоба на посочените жалбоподатели. В това отношение той приема, че предоставеното от Комисията намаление от 50 % на посочената сума е подходящо за постигането на тази цел.
Накрая, по дело Т‑667/19 Общият съд отхвърля основанието на Ferriere Nord SpA, изведено от незаконосъобразността на увеличението на размера на глобата поради повторност на нарушението.
Що се отнася до зачитането на правото на защита на Ferriere Nord SpA, Общия съд отбелязва, че когато Комисията възнамерява да подведе дадено юридическо лице под отговорност за нарушение на конкурентното право и в този контекст да вземе предвид повторността на нарушението като отегчаващо обстоятелство, адресираното до това лице изложение на възраженията трябва да съдържа информацията, която ще позволи на това лице да се защити, и по-специално обстоятелствата, сочещи наличието на повторност на нарушението.
След анализа на всички обстоятелства по делото обаче Общият съд констатира, че намерението на Комисията да вземе предвид във връзка с повторността адресираното по-рано до Ferriere Nord SpA решение за налагане на санкция, е достатъчно предвидимо. Впрочем последното е имало възможност да представи становището си по този въпрос в хода на процедурата, довела до приемането на обжалваното решение.
Що се отнася до оплакванията, изведени от изтеклия период от време между двете нарушения, взети предвид във връзка с повторността, Общият съд уточнява, че макар да няма давностен срок, в който да трябва да се констатира наличието на повторност, все пак, за да бъде спазен принципът на пропорционалност, Комисията не може да взима предвид без ограничение във времето предходни решения, с които е наложена санкция на дадено предприятие. Като се има предвид обаче краткият период от време, изтекъл между двете разглеждани нарушения, а именно три години и осем месеца, Комисията основателно е счела, че предвид склонността на Ferriere Nord SpA да нарушава правилата на конкуренцията, е оправдано да се увеличи основният размер на глобата поради повторност на нарушението, при това въпреки факта, че разследването е продължило известно време.
С оглед на гореизложеното жалбите на жалбоподателите се отхвърлят изцяло.
1      Решение C(2002) 5087 окончателен от 17 декември 2002 г. относно производство по член 65 от Договора за ЕОВС (COMP/37.956 — Арматурна стомана).
2      Решения от 25 октомври 2007 г., SP и др./Комисия (T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑80/03, T‑97/03, T‑79/03 и T‑98/03, EU:T:2007:317), от 25 октомври 2007 г., Ferriere Nord/Комисия (T‑94/03, непубликувано, EU:T:2007:320), от 25 октомври 2007 г., Feralpi Siderurgica/Комисия (T‑77/03, непубликувано, EU:T:2007:319) и от 25 октомври 2007 г., Riva Acciaio/Комисия (T‑45/03, непубликувано, EU:T:2007:318).
3      Регламент (CE) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
4      Решение C(2009) 7492 final от 30 септември 2009 г. относно производство по член 65 от Договора за ЕОВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), изменено с решение на Комисията от 8 декември 2009 г.
5      Решения от 9 декември 2014 г., Ferriera Valsabbia и Valsabbia Investimenti/Комисия (T‑92/10, непубликувано, EU:T:2014:1032), от 9 декември 2014 г., Alfa Acciai/Комисия (T‑85/10, непубликувано, EU:T:2014:1037), от 9 декември 2014 г., Feralpi/Комисия (T‑70/10, непубликувано, EU:T:2014:1031), от 9 декември 2014 г., Ferriere Nord/Комисия (Т‑90/10, непубликувано, EU:T:2014:1035), от 9 декември 2014 г., Riva Fire/Комисия (T‑83/10, непубликувано, EU:T:2014:1034), от 9 декември 2014 г., Lucchini/Комисия (Т‑91/10, непубликувано, EU:T:2014:1033), от 9 декември 2014 г., SP/Комисия (T‑472/09 и T‑55/10, EU:T:2014:1040), от 9 декември 2014 г., IRO/Комисия (T‑69/10, непубликувано, EU:T:2014:1030) и от 9 декември 2014 г., Leali и Acciaierie e Ferriere Leali Luigi/Комисия (T‑489/09, T‑490/09 и T‑56/10, непубликувано, EU:T:2014:1039).
6      Решения от 21 септември 2017 г., Ferriera Valsabbia и др./Комисия (C‑86/15 P и C‑87/15 P, EU:C:2017:717), от 21 септември 2017 г., Feralpi/Комисия (C‑85/15 P, EU:C:2017:709), от 21 септември 2017 г., Ferriere Nord/Комисия (C‑88/15 P, EU:C:2017:716) и от 21 септември 2017 г., Riva Fire/Комисия (C‑89/15 P, EU:C:2017:713).
7      Решение C(2019) 4969 final относно производство по член 65 от Договора за ЕОВС (дело AT.37956 — Арматурна стомана).
8      Глобата, наложена на Ferriera Valsabbia SpA и Valsabbia Investimenti SpA, възлиза на 5,125 милиона евро, глобата, наложена на Alfa Acciai SpA — на 3,587 милиона евро, глобата, наложена на Feralpi Holdings SpA — на 5,125 милиона евро, и глобата, наложена на Ferriere Nord SpA — на 2,237 милиона евро.
9      Решения от 21 септември 2017 г., Ferriera Valsabbia и др./Комисия (C‑86/15 P и C‑87/15 P, EU:C:2017:717), от 21 септември 2017 г., Feralpi/Комисия (C‑85/15 P, EU:C:2017:709), от 21 септември 2017 г., Ferriere Nord/Комисия (C‑88/15 P, EU:C:2017:716) и от 21 септември 2017 г., Riva Fire/Комисия (C‑89/15 P, EU:C:2017:713).