Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL ANDREA BIONDI
prezentate la 7 mai 2026(1)
Cauza C‑238/25
Land Nordrhein‑Westfalen
împotriva
Bizerba,
cu participarea:
Vertreterin des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
[cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht (Curtea Administrativă Federală, Germania)]
„ Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Directiva 2014/31/UE – Aparate de cântărit cu funcționare neautomată – Dispozitiv care înregistrează rezultatul cântăririi fără a‑l tipări sau a‑l indica optic în mod autonom – Noțiunea de «aparat de cântărit cu funcționare neautomată» – Cerințe esențiale – Indicarea valorii masei – Condiții normale de utilizare – Cerințe suplimentare pentru vânzarea directă către public – Standarde armonizate – EN 45501:2015 – Marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar – Condiții de eligibilitate ”
I.      Introducere
1.        În prezenta cauză se solicită Curții să clarifice domeniul de aplicare al Directivei 2014/31/UE(2), în special să stabilească dacă un dispozitiv care determină masa unui corp înregistrează rezultatul cântăririi și îl transmite unui dispozitiv de indicare extern poate constitui un aparat de cântărit cu funcționare neautomată și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții poate îndeplini cerințele esențiale prevăzute de directivă pentru astfel de aparate și poate purta marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar. Prezenta cauză oferă de asemenea Curții ocazia de a preciza raportul dintre dispozițiile unei directive de armonizare și standardele tehnice adoptate în cadrul său.
II.    Procedura principală și întrebările preliminare
2.        Bizerba SE & Co. KG (denumită în continuare „Bizerba”) produce modelul CS 300, un dispozitiv care determină masa și care, pentru a fi folosit în comerțul cu amănuntul, trebuie integrat în casele de marcat ale altor producători pentru a permite cântărirea la efectuarea operațiunii de încasare (denumit în continuare „modelul CS 300”). Rezultatele cântăririi sunt înregistrate de un software de cântărit care transferă datele la calculatorul casei de marcat prin intermediul unei interfețe. Valorile de cântărire sunt prezentate pentru utilizator și client pe ecranul casei de marcat prin intermediul unui modul software folosit sub licența acordată de Bizerba însăși. Modelul CS 300 nu dispune de un dispozitiv de indicare propriu.
3.        Pentru tipul de „aparat de cântărit cu funcționare neautomată de calculare a prețului utilizat pentru vânzarea directă către public”, denumirea tipului „CS 300 […]”, Physikalisch‑Technische Bundesanstalt (Institutul Federal Fizico‑Tehnic, Germania, denumit în continuare „Institutul Fizico‑Tehnic”) a eliberat inițial, în anul 2016, un certificat de aprobare CE de model valabil până în martie 2019. Pe baza acestuia, Bizerba a emis o declarație UE de conformitate. La expirarea perioadei de valabilitate a certificatului de aprobare de model, Institutul Fizico‑Tehnic a eliberat un certificat de examinare UE de tip valabil până în luna noiembrie 2028(3).
4.        Regierungspräsidium Tübingen (prezidiul guvernamental Tübingen, Germania), în calitate de organism recunoscut de evaluare a conformității, a certificat sistemul de calitate prezentat de Bizerba în conformitate cu Directiva 2014/31. Prin această certificare, Bizerba a fost autorizată să aplice marcajul metrologic în conformitate cu modulul D(4) din anexa II la Directiva 2014/31. Pe baza certificatului de examinare UE de tip eliberat de Institutul Fizico‑Tehnic și a sistemului de calitate certificat de Regierungspräsidium Tübingen (prezidiul guvernamental Tübingen), Bizerba a emis, în anul 2020, o declarație UE de conformitate pentru modelul CS 300. După finalizarea procesului de producție, dar înainte de predarea modelului CS 300 către producătorii caselor de marcat și, așadar, înainte de introducerea acestuia pe piață, Bizerba aplică pe modelul CS 300 o plăcuță pe care figurează printre altele marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar.
5.        În urma unui control efectuat în luna februarie a anului 2019 la un punct de vânzare, autoritatea de supraveghere din Land Nordrhein‑Westfalen (Landul Renania de Nord‑Westfalia, Germania) (denumit în continuare „landul”) a apreciat că dispozitivul nu putea să poarte astfel de marcaje înainte de a fi integrat într‑o casă de marcat care dispune de un dispozitiv de indicare propriu. Prin urmare, printr‑o decizie din 31 ianuarie 2020, aceasta a interzis Bizerba să comercializeze în landul amintit dispozitive care purtau marcajul CE și/sau marcajul metrologic aplicate înainte de o asemenea integrare.
6.        După anularea deciziei menționate de către Verwaltungsgericht Köln (Tribunalul Administrativ din Köln, Germania) și după confirmarea acestei soluții de către Oberverwaltungsgericht Nordrhein‑Westfalen (Tribunalul Administrativ Superior din Renania de Nord‑Westfalia, Germania), Bundesverwaltungsgericht (Curtea Administrativă Federală, Germania) a suspendat judecarea cauzei și a adresat Curții următoarea întrebare preliminară:
„Un aparat de măsurare este un aparat de cântărit cu funcționare neautomată în sensul articolului 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2014/31/UE chiar și în cazul în care rezultatul cântăririi nu este tipărit sau indicat optic, ci doar înregistrat?”
7.        Bizerba, landul, guvernele german, elen și austriac, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise; toate părțile și intervenienții au participat la ședința din 12 februarie 2026.
III. Cadrul juridic
A.      Directiva 2014/31
8.        Articolul 1 din Directiva 2014/31, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede următoarele:
„(1)      Prezenta directivă se aplică tuturor aparatelor de cântărit cu funcționare neautomată.
(2)      În sensul prezentei directive, se face distincție între următoarele domenii de utilizare a aparatelor de cântărit cu funcționare neautomată:
[…]
(f)      determinarea prețului în funcție de masă pentru comercializarea directă către populație și pentru preambalare”.
9.        Articolul 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2014/31, intitulat „Definiții”, prevede următoarele:
„1.      «aparat de cântărit» înseamnă un mijloc de măsurare utilizat pentru a determina masa unui corp utilizând acțiunea forței gravitaționale asupra acelui corp. Un aparat de cântărit cu funcționare neautomată poate, de asemenea, servi la determinarea altor mărimi, cantități, parametri sau caracteristici ale masei;
2.      «aparat de cântărit cu funcționare neautomată» sau «aparat» înseamnă un aparat de cântărit care necesită intervenția unui operator în timpul cântăririi;
[…]
11.      «standard armonizat» înseamnă standard armonizat astfel cum este definit la articolul 2 punctul 1 litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012(5)”.
10.      Articolul 4 din aceeași directivă, intitulat „Cerințe esențiale”, prevede următoarele:
„Aparatele utilizate sau care sunt destinate a fi utilizate pentru aplicațiile enumerate la articolul 1 alineatul (2) literele (a)-(f) trebuie să îndeplinească cerințele esențiale prevăzute în anexa I.
În cazul în care un aparat include sau este conectat la dispozitive care nu sunt utilizate sau destinate a fi utilizate pentru aplicațiile enumerate la articolul 1 alineatul (2) literele (a)-(f), nu este necesar ca dispozitivele respective să îndeplinească aceste cerințe esențiale.”
11.      Articolul 6 alineatul (2) din aceeași directivă, intitulat „Obligațiile producătorilor”, prevede următoarele:
„(2)      Pentru aparatele destinate a fi utilizate pentru aplicațiile enumerate la articolul 1 alineatul (2) literele (a)-(f), producătorii întocmesc documentația tehnică menționată la anexa II și efectuează procedura de evaluare a conformității relevantă menționată la articolul 13, sau dispun efectuarea acestei proceduri.
În cazul în care s‑a demonstrat conformitatea unui aparat destinat a fi utilizat pentru aplicațiile enumerate la articolul 1 alineatul (2) literele (a)-(f) cu cerințele aplicabile prin procedura menționată de evaluare a conformității, producătorii întocmesc o declarație UE de conformitate și aplică marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar.”
12.      Articolul 17 alineatele (1) și (2) din Directiva 2014/31, intitulat „Norme și condiții pentru aplicarea marcajului CE, a marcajului metrologic suplimentar și a altor marcaje”, are următorul cuprins:
„(1)      Marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar se aplică în mod vizibil, lizibil și de neșters pe aparat sau pe plăcuța de identificare a aparatului.
(2)      Marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar se aplică înainte ca aparatul să fie introdus pe piață.”
13.      Anexa I la aceeași directivă, intitulată „Cerințe esențiale”, prevede următoarele:
„Terminologia utilizată este cea a Organizației Internaționale de Metrologie Legală.
Observații preliminare
În cazul în care un aparat cuprinde sau este conectat la mai multe dispozitive de indicare sau de tipărire utilizate pentru aplicațiile enumerate în articolul 1 alineatul (2) literele (a)-(f), acele dispozitive care repetă rezultatele cântăririi și care nu pot influența funcționarea corectă a aparatului nu sunt supuse cerințelor esențiale, în cazul în care rezultatele cântăririi sunt tipărite sau înregistrate în mod corect și de neșters de o parte a aparatului care îndeplinește cerințele esențiale și în cazul în care rezultatele sunt disponibile celor două părți implicate în procesul de măsurare. Cu toate acestea, în cazul aparatelor utilizate pentru vânzare directă către public, dispozitivele de afișare și de tipărire pentru vânzător și client trebuie să îndeplinească cerințele esențiale.
Cerințe metrologice
[…]
Proiectare și construcție
8.      Cerințe generale
8.1.      Proiectarea și construirea aparatelor trebuie să fie de așa manieră încât aparatele să își mențină calitățile metrologice în cazul în care sunt utilizate și instalate corect și în cazul în care mediul în care funcționează este cel pentru care au fost proiectate. Valoarea masei trebuie indicată.
[…]
9.      Indicarea rezultatelor cântăririi și a altor valori de cântărire
Indicarea rezultatelor cântăririi și a altor valori de cântărire trebuie să fie precisă, să nu fie ambiguă și nici să nu poată induce în eroare; dispozitivul de indicare trebuie să permită citirea ușoară a indicației în condiții normale de utilizare.
[…]
14.      Aparate utilizate la vânzarea directă către public, cu o limită maximă care nu depășește 100 kg: cerințe suplimentare
Aparatele utilizate la vânzarea directă către public trebuie să afișeze toate informațiile esențiale referitoare la operațiunea de cântărire și, în cazul aparatelor care indică prețul, să afișeze clar clientului și modul de calculare a prețului pentru produsul ce urmează să fie achiziționat.
[…]
Aparatele de calculare a prețului trebuie să afișeze indicațiile esențiale suficient timp pentru a permite cumpărătorului să le citească corect.
[…]
Aparatele trebuie să nu aibă caracteristici care să poată duce în mod direct sau indirect la afișarea unor indicații a căror interpretare poate fi dificilă sau indirectă.
[…]
Aparatele similare celor utilizate în mod normal pentru vânzarea directă către public și care nu îndeplinesc cerințele prevăzute la prezentul punct trebuie să fie prevăzute lângă afișaj cu inscripția de neșters: «Interzis pentru vânzarea directă către public».”
B.      Standardul armonizat EN 45501:2015
14.      Standardul armonizat(6) relevant este EN 45501:2015 „Aspecte metrologice ale aparatelor de cântărit cu funcționare neautomată”. Acesta face distincție, din punct de vedere tehnic, între diferitele componente ale aparatului și definește printre altele „modulul de cântărit” ca fiind o parte a aparatului care nu dispune de mijloace proprii de indicare a rezultatului(7).
15.      Referințele standardului EN 45501:2015 sunt menționate în Comunicarea Comisiei în cadrul implementării Directivei 2009/23/CE(8) a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind instrumentele de cântărire neautomate(9). În anexa ZZ la standardul armonizat EN 45001:2015 sunt identificate dispozițiile standardului care pot sta la baza prezumției de conformitate în sensul articolului 12 din Directiva 2014/31(10).
16.      Punctul 4.13.6 din standardul armonizat menționat mai sus, intitulat „Visibility”, are următorul cuprins: „[a]ll primary indications (4.13.1 […]) shall be indicated clearly and simultaneously to both the vendor and the customer. If this is not possible with one display device two sets are necessary, one set each for the vendor and the customer”. Totuși, acest punct nu figurează printre dispozițiile citate în anexa ZZ.
C.      Dreptul german
17.      Dreptul german a transpus directiva în esență prin Mess- und Eichgesetz (MessEG)(11) și Mess- und Eichverordnung (MessEV)(12), care condiționează introducerea pe piață a mijloacelor de măsurare de îndeplinirea cerințelor esențiale, atestată prin evaluarea conformității și prin marcajul prevăzut, și conferă autorităților de supraveghere competențele de intervenție corespunzătoare.
IV.    Analiză
18.      Merită, probabil, să examinăm în prealabil cadrul juridic eterogen în care se înscrie prezenta cauză: pe de o parte, norma de drept primar, reprezentată de Directiva 2014/31; pe de altă parte, un ansamblu de dispoziții generale completate și precizate de izvoare de drept derivat, constituite dintr‑o serie de standarde armonizate.
19.      Importanța tot mai mare a acestor din urmă instrumente în sistemul de guvernanță al Uniunii Europene este în prezent recunoscută pe larg. Astfel, Curtea a statuat importanța acestora, evidențiind în același timp unele dintre vulnerabilitățile prin care încă se caracterizează cadrul actual. În Hotărârea James Elliott Construction(13) și, mai recent, în Hotărârea Public.Resource.Org(14), Curtea a subliniat că standardele armonizate fac parte integrantă din ordinea juridică a Uniunii și, prin urmare, sunt supuse principiilor fundamentale ale acestei ordini juridice, printre care securitatea juridică și respectarea statului de drept.
20.      Standardele armonizate, inspirate în mare măsură de standardele internaționale, nu au fost însă concepute pentru a realiza pe deplin asemenea obiective. Ele sunt elaborate de organismele europene de standardizare(15) în temeiul unui mandat acordat de Comisie, prin procese de adoptare complexe care implică mai multe părți interesate. În ceea ce privește conținutul lor, acestea constau de obicei în norme tehnice structurate pe mai multe niveluri și, întrucât adoptarea lor este deseori extrem de lungă, cu greu reușesc să țină pasul cu evoluția tehnologică(16).
21.      În realitate, departe de a fi o dezbatere abstractă, este vorba despre o problemă foarte concretă, dat fiind că respectarea standardelor armonizate este de facto obligatorie. Astfel, alinierea la aceste standarde creează o prezumție de conformitate cu dreptul Uniunii. Neconformitatea are, așadar, consecințe grave pentru producători, care trebuie să demonstreze conformitatea cu cerințele esențiale prin mijloace alternative, deseori complexe din punct de vedere tehnic și costisitoare.
22.      Astfel cum demonstrează în mare măsură prezenta cauză, complexitatea și multitudinea referințelor normative prezintă provocări importante atât pentru autoritățile naționale, cât și pentru operatorii privați. În acest context, cerința de a asigura, pe de o parte, respectarea principiilor fundamentale ale Uniunii și, pe de altă parte, protecția deplină a drepturilor particularilor și ale întreprinderilor impune, în opinia noastră, ca răspunsurile care trebuie date instanței naționale să se înscrie în continuarea Hotărârilor Curții în cauzele James Elliott Construction și Public.Resource.Org.
23.      Prin urmare, considerăm că este preferabil să efectuăm prezenta analiză nu prin prisma tradițională a raportului ierarhic dintre izvoarele de drept, ci în lumina unei interpretări uniforme a acestora.
24.      În acest context, considerăm că este util să amintim un alt element de complexitate. Cadrul comun pentru comercializarea produselor (denumit în continuare „cadrul comun”) instituit prin Decizia nr. 768/2008/CE a Parlamentului European și a Consiliului(17) și prin Regulamentul (CE) nr. 765/2008(18) referitor la acreditare și la supravegherea pieței a stabilit principii comune și dispoziții de referință comune concepute pentru a fi aplicate întregii legislații sectoriale cu scopul de a oferi o bază coerentă revizuirilor și reformărilor legislației respective.
25.      Acesta a înlocuit logica armonizării tehnice detaliate cu un model pe două niveluri: legiuitorul stabilește cerințe esențiale din punct de vedere funcțional, fără a impune soluții tehnice specifice; organismele europene de standardizare elaborează, în temeiul unui mandat acordat de Comisie(19), standarde tehnice armonizate care precizează soluții tehnice care respectă aceste standarde.
26.      Directiva 2014/31, care a înlocuit precedenta Directivă 2009/23, a respectat acest model, prevăzând, în anexa I, cerințele esențiale și, în anexa II, procedurile de evaluare a conformității.
27.      Alegerea de a redacta cerințele esențiale în termeni funcționali, fără ancorare în soluții tehnice specifice, reflectă principiul neutralității tehnologice(20) și implică faptul că cerințele esențiale respective trebuie interpretate în mod autonom, având în vedere modul de redactare a acestora și obiectivele directivei, iar nu în lumina soluțiilor tehnice stabilite în prezent prin standardele armonizate(21).
28.      Sistemul instituit prin Directiva 2014/31 face distincție, așadar, între cerințele esențiale stabilite de legiuitorul Uniunii și soluțiile tehnice elaborate de organismele europene de standardizare, a căror respectare poate sta la baza unei prezumții de conformitate cu cerințele pe care acestea le acoperă.
29.      Astfel, după cum am menționat la punctul 14 din prezentele concluzii, aparatele conforme cu standarde armonizate ale căror referințe au fost publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene(22) beneficiază, potrivit articolului 12 din directiva menționată, de o prezumție de conformitate. Totuși, aceste standarde nu pot să modifice și nici să restrângă domeniul de aplicare al dispozițiilor directivei.
30.      În cazul în care un aparat nu este în totalitate conform cu un standard armonizat, conformitatea poate fi stabilită prin una dintre procedurile de evaluare prevăzute la articolul 13 din Directiva 2014/31.
31.      Odată făcute aceste precizări, arătăm că, deși instanța de trimitere solicită în mod formal Curții să se pronunțe numai cu privire la noțiunea de aparate de cântărit cu funcționare neautomată în sensul articolului 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2014/31, din decizia de trimitere reiese că instanța menționată ridică de asemenea problema conformității dispozitivului cu cerințele esențiale prevăzute în anexa I și, în mod corelativ, a legalității aplicării marcajului CE și a marcajului metrologic suplimentar înainte de integrarea acestuia în casele de marcat.
32.      Prin urmare, pentru a furniza instanței de trimitere un răspuns util, Curtea ar trebui să examineze nu numai aspectul dacă un asemenea dispozitiv se încadrează în definiția aparatului de cântărit cu funcționare neautomată, ci și în ce condiții acesta poate să îndeplinească cerințele esențiale prevăzute la articolul 4 din aceeași directivă și definite în anexa I la aceasta și să poarte marcajul prevăzut atunci când rezultatul cântăririi este indicat printr‑un dispozitiv extern conectat.
A.      Cu privire la definiția aparatului de cântărit cu funcționare neautomată
33.      Înainte de a examina fondul problemei, este necesar să precizăm rolul standardului armonizat EN 45501: 2015 în economia Directivei 2014/31.
34.      În sistemul directivei menționate, cerințele esențiale sunt stabilite de legiuitorul Uniunii, în timp ce respectarea standardelor armonizate poate sta la baza unei prezumții de conformitate cu cerințele pe care acestea le acoperă. Rezultă că standardul armonizat poate oferi indicații tehnice utile, însă nu poate nici să modifice, nici să restrângă domeniul de aplicare al dispozițiilor directivei.
35.      Prin urmare, împrejurarea că standardul EN 45501:2015 califică modelul CS 300, din punct de vedere tehnic, drept „modul de cântărit” nu este suficientă în sine pentru a exclude posibilitatea ca acesta să se încadreze în definiția aparatului de cântărit cu funcționare neautomată în sensul articolului 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2014/31. Această problemă trebuie rezolvată, în primul rând, în lumina textului, a economiei și a finalității acesteia din urmă(23).
36.      În plus, prezumția de conformitate legată de respectarea standardului armonizat EN 45501:2015 operează numai în limitele dispozițiilor standardului menționate în anexa ZZ. Dispozițiile care nu figurează în această anexă, precum punctul 4.13.6, pot fi luate în considerare ca elemente tehnice ale contextului, însă, ca atare, nu stau la baza prezumției prevăzute la articolul 12 din Directiva 2014/31.
37.      Definiția „aparatului de cântărit” care figurează la articolul 2 punctul 1 din Directiva 2014/31 este structurată în jurul funcției de „a determina masa”. Această expresie este neutră în raport cu modalitatea de comunicare a rezultatului către utilizatori. Masa este „determinată” în momentul în care este măsurată și înregistrată, indiferent dacă valoarea este sau nu imediat perceptibilă: determinarea precedă în mod logic și funcțional „indicarea”, și nu o presupune.
38.      În mod similar, definiția „aparatului de cântărit cu funcționare neautomată” care figurează la articolul 2 punctul 2 din directiva menționată(24) nu conține nicio referire la prezența unui dispozitiv de indicare. Dat fiind că modelul CS 300 necesită intervenția unui operator, împrejurare care nu este contestată, acest aparat este conform cu definiția menționată.
39.      De altfel, în Hotărârea Marhon, deși a fost pronunțată într‑un context diferit, Curtea a clarificat că domeniul de aplicare al Directivei 2014/31 trebuie înțeles într‑un mod larg și că articolul 2 punctele 1 și 2 din această directivă definește noțiunea de „aparat de cântărit cu funcționare neautomată” făcând referire la funcția asigurată de aceste aparate, fără a lua în considerare modalitățile sau domeniile de utilizare a acestora(25).
40.      Prin urmare, și în prezenta cauză trebuie să se pornească mai întâi de la definiția normativă a aparatului, fără a acorda o importanță decisivă elementelor tehnice pe care această definiție nu le menționează.
41.      Economia Directivei 2014/31 confirmă această interpretare. Legiuitorul a utilizat termenul „vizibil” numai în contextele în care a intenționat să impună această cerință în mod expres, de exemplu la articolul 17 alineatul (1), în ceea ce privește vizibilitatea marcajului CE și a marcajului metrologic suplimentar, și la articolul 18, în ceea ce privește simbolul restrictiv de utilizare(26). Absența acestui termen la punctul 8.1 din anexa I la directiva menționată nu este întâmplătoare: legiuitorul a utilizat forma pasivă „trebuie indicată”, fără a preciza că indicația trebuie să provină direct de la dispozitiv și nici că trebuie să fie vizibilă în orice moment al perioadei de folosire a produsului.
42.      Observațiile preliminare cuprinse în anexa I se referă în mod expres la cazul în care aparatul „cuprinde sau este conectat la mai multe dispozitive de indicare sau de tipărire”. Considerând că cele două situații („cuprinde” și „este conectat la”) sunt echivalente, acestea demonstrează că legiuitorul a ținut seama de situații în care dispozitivul de indicare nu este încorporat în aparat. Conectarea la un dispozitiv extern nu reprezintă o excepție, ci o modalitate prevăzută în mod expres; observațiile preliminare cuprinse în anexa I, prezentate la punctul 13 din prezentele concluzii (denumite în continuare „observațiile preliminare”), nu impun ca fiecare aparat să conțină printre componentele sale cel puțin un dispozitiv de indicare, ci se referă la cazul în care un aparat „cuprinde” sau „este conectat la” mai multe dispozitive.
43.      Punctul 8.3 din anexa I prevede că „[d]ispozitivele electronice digitale trebuie să exercite întotdeauna un control adecvat al funcționării corecte a procesului de măsurare”, presupunând astfel existența unui dispozitiv de indicare conectat, însă fără a stabili dacă acesta trebuie să fie încorporat fizic. În mod similar, punctul 5 din anexa I, prevăzând că rezultatele cântăririi trebuie să poată fi reproduse de „alte dispozitive de indicare utilizate de aparat”, presupune un dispozitiv de indicare, însă nu impune ca acesta să fie integrat.
44.      Punctul 14 din anexa I la Directiva 2014/31 nu conduce la o concluzie diferită. Desigur, acesta presupune ca, la vânzarea directă către public, indicațiile esențiale să fie afișate cumpărătorului într‑un mod clar și suficient de comprehensibil. Totuși, această dispoziție privește modul în care aparatul trebuie să funcționeze în condiții normale de utilizare.
45.      În cazul unui modul de cântărit integrabil, asemenea condiții sunt îndeplinite atunci când modulul de cântărit este integrat în casa de marcat prevăzută, iar rezultatul este indicat pe terminalul destinat vânzătorului și clientului. Punctul 14 nu impune, așadar, ca dispozitivul de indicare să fie încorporat în modul, însă prevede că acesta trebuie să facă parte din ansamblul echipamentului a cărui conformitate a fost evaluată.
46.      A doua teză a observațiilor preliminare care figurează în anexa I la Directiva 2014/31 confirmă această interpretare, întrucât impune ca, la vânzarea directă către public, dispozitivele de afișare și de tipărire destinate vânzătorului și clientului să îndeplinească cerințele esențiale. Ele nu impun însă ca asemenea dispozitive să fie în mod necesar încorporate în modulul metrologic.
47.      Nici referirea, cuprinsă la punctul 14 din anexa menționată, la inscripția „Interzis pentru vânzarea directă către public” care trebuie aplicată „lângă afișaj” nu implică faptul că ecranul trebuie să coincidă cu modulul de cântărit; ea presupune doar existența unui ecran în cadrul concret al aparatului.
48.      Guvernele german, elen și austriac susțin că a considera eligibil un aparat de cântărit cu funcționare neautomată care nu dispune de un dispozitiv de indicare propriu ar compromite protecția publicului împotriva rezultatelor eronate ale cântăririlor și ar face mai costisitoare controalele de conformitate. Aceste aspecte merită atenție, însă nu ni se par decisive.
49.      Obiectivul de protejare a publicului nu impune ca protecția să fie realizată prin încorporarea unui dispozitiv de indicare în modul, ci ca, în condiții normale de utilizare, rezultatul cântăririi să fie accesibil și verificabil în mod clar și fără a induce în eroare. Un dispozitiv extern poate îndeplini această cerință în mod echivalent, cu condiția să fie inclus în configurația care face obiectul evaluării conformității.
50.      În ceea ce privește controalele de conformitate, este necesar ca producătorul să descrie cu precizie în certificatul de examinare UE de tip și în dosarul tehnic configurațiile autorizate, condițiile de integrare și modalitățile de verificare. Aspectul astfel invocat privește, așadar, calitatea documentației tehnice și a evaluării conformității, iar nu eligibilitatea în principiu a modulului de cântărit integrabil.
51.      Urmând raționamentul anumitor părți interesate care au prezentat observații în fața Curții, s‑ar introduce, prin interpretare, o cerință structurală – aceea privind dispozitivul de indicare încorporat în modulul însuși – pe care directiva nu o prevede. În opinia noastră, acest lucru ar fi contrar principiului neutralității tehnologice care decurge din cadrul comun(27). Reglementarea nu trebuie nici să privilegieze, nici să excludă soluții tehnice specifice, lăsând producătorului alegerea mijloacelor, cu condiția să fie îndeplinite cerințele funcționale.
52.      Analogia, evocată de Bizerba în ședință, cu arhitectura unui calculator – în care monitorul poate fi integrat (ca în cazul unui calculator portabil) sau extern, fără ca aceasta să influențeze calificarea dispozitivului – ilustrează un principiu general: funcția nu depinde de amplasarea fizică a componentei care o realizează, ci de capacitatea ansamblului de a produce rezultatul așteptat. În cazul unui aparat de cântărit, rezultatul așteptat este determinarea și indicarea masei; faptul că indicația este afișată pe un dispozitiv de indicare încorporat sau pe un terminal conectat nu schimbă natura funcțională a aparatului.
53.      În plus, trebuie să se aibă în vedere, sub aspectul consecințelor practice, că dispozitive similare cu modelul CS 300 sunt comercializate și utilizate în punctele de vânzare cu amănuntul – integrate în casele de marcat – de mai mult de 20 de ani, după cum a confirmat Bizerba în ședință, fără a fi contrazisă.
54.      Răspunsul la întrebarea dacă, în speță, aparatul nu poate fi pur și simplu certificat ca „modul de cântărit” în loc de „aparat de cântărit”, adresată de Curte în ședință, evidențiază importanța practică a diferenței de calificare. După cum a precizat Bizerba, calificarea drept simplu modul i‑ar împiedica pe producătorii de case de marcat să integreze dispozitivul fără a‑și asuma ei înșiși calitatea de producător al aparatului final, cu obligațiile subsecvente de evaluare a conformității. Ar rezulta un obstacol semnificativ în calea circulației soluțiilor modulare în cadrul pieței unice, ceea ce ar fi contrar obiectivelor de facilitare a schimburilor comerciale și de asigurare a neutralității tehnologice urmărite de cadrul comun(28), precum și, în ultimă analiză, chiar finalității Directivei 2014/31, care constă în a garanta că aparatele în discuție îndeplinesc cerințele esențiale.
55.      Prin urmare, considerăm că articolul 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2014/31 trebuie interpretat în sensul că un aparat care determină masa unui corp, înregistrează rezultatul cântăririi, îl transmite unui dispozitiv de indicare extern conectat și necesită intervenția unui operator în timpul cântăririi poate constitui un aparat de cântărit cu funcționare neautomată, chiar dacă nu tipărește și nici nu indică în mod autonom rezultatele cântăririi.
B.      Cu privire la respectarea cerințelor esențiale
56.      Punctul 8.1 din anexa I la Directiva 2014/31 impune ca valoarea masei să fie indicată; el nu prevede însă o soluție tehnică specifică pentru o astfel de indicare.
57.      De asemenea, punctul 9 din anexa menționată impune ca indicația să fie ușor de citit în condiții normale de utilizare. În cazul în care dispozitivul a fost proiectat încă de la început pentru a funcționa ca parte a unui modul de cântărit integrabil, aceste condiții sunt îndeplinite la punctul de vânzare, odată ce modulul a fost integrat în casa de marcat prevăzută.
58.      În ceea ce privește aparatele destinate vânzării directe către public, situația este aceeași cu privire la punctul 14 din anexa I: atunci când rezultatul cântăririi este indicat pe un terminal extern, respectarea cerințelor esențiale trebuie verificată nu numai pe modulul de cântărit, ci pe ansamblul format din modulul respectiv și dispozitivul de indicare. Rezultă că un dispozitiv care nu dispune de un dispozitiv de indicare propriu, proiectat pentru a funcționa într‑un modul de cântărit integrabil în care valoarea masei este indicată prin intermediul unui dispozitiv extern conectat, poate îndeplini cerințele esențiale prevăzute la punctele 8.1, 9 și, dacă este cazul, 14 din anexa I, în măsura în care un astfel de dispozitiv extern face parte din configurația aparatului a cărui conformitate a fost evaluată.
C.      Marcajul CE și marcajul metrologic: condițiile și momentul aplicării
59.      Rămâne să se stabilească dacă marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar pot fi aplicate înainte de integrarea fizică a modulului în casa de marcat. În această privință, nu trebuie să se pornească de la simpla secvență materială a operațiunilor, ci de la obiectul evaluării conformității.
60.      În cazul în care o asemenea evaluare a vizat nu numai modulul considerat în mod individual, ci întregul aparat, astfel cum este definit în certificatul de examinare UE de tip și în dosarul tehnic, inclusiv configurațiile autorizate de conectare la dispozitivul de indicare, nimic nu se opune, în principiu, ca marcajul să poată fi aplicat pe modulul respectiv înainte de integrarea sa finală.
61.      În schimb, un astfel de marcaj nu ar fi conform cu directiva dacă ar pretinde că atestă conformitatea modulului independent de orice configurație ulterioară sau în raport cu configurații care nu au fost luate în considerare în cadrul evaluării conformității.
62.      Guvernul german a precizat în ședință că nu contestă, în principiu, eligibilitatea aparatelor de cântărit modulare echipate cu un dispozitiv de indicare extern, chiar situat într‑o carcasă distinctă. Mai precis, litigiul privește momentul aplicării marcajului: potrivit Republicii Federale Germania, aceasta nu poate să preceadă realizarea ansamblului format din „modul de cântărit + dispozitiv de indicare”, deoarece numai în acel moment este posibilă verificarea conformității întregului aparat, inclusiv a exactității transmiterii semnalului către dispozitivul de indicare.
63.      Preocupările exprimate de guvernul german nu sunt lipsite de temei din punct de vedere tehnic. După cum s‑a arătat în ședință, chiar și atunci când modulul de cântărit funcționează corect, o deficiență în transmiterea semnalului – de exemplu, o eroare de cablare – ar putea determina o indicare eronată a rezultatului pe terminalul din punctul de vânzare (POS). Tocmai acest risc justifică condiția potrivit căreia evaluarea conformității trebuie să acopere ansamblul format din „modul + tipul de casă de marcat/dispozitiv de indicare”, în configurațiile menționate în certificatul de examinare UE de tip. Nu este suficient să se verifice în mod izolat funcționarea modulului, ci trebuie să se constate că rezultatul este transmis și indicat în mod corect în configurația prevăzută.
64.      Prin urmare, va reveni instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, în cazul concret, marcajul aplicat pe dispozitiv corespunde efectiv unei evaluări a conformității privind configurația integrată relevantă.
65.      În caz contrar, nu ar fi vorba despre a respinge teoretic eligibilitatea unui modul de cântărit integrabil, ci despre a constata, în speță, o neconformitate a marcajului.
66.      În definitiv, Directiva 2014/31 nu impune o anumită arhitectură tehnică a aparatului, însă prevede că cerințele esențiale trebuie îndeplinite astfel încât să poată fi verificate în ceea ce privește ansamblul echipamentului destinat utilizării.
67.      Elementul decisiv nu este, așadar, lipsa unui dispozitiv de indicare încorporat în modul, ci faptul că funcția de indicare este asigurată, în condiții normale de utilizare, de un dispozitiv extern cuprins în configurația care face obiectul evaluării conformității.
68.      În aceleași condiții, marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar pot fi aplicate înainte de integrarea fizică a modulului, fiind de la sine înțeles că acestea nu pot atesta conformitatea altor configurații decât cele luate efectiv în considerare în cadrul evaluării conformității.
V.      Concluzie
69.      Având în vedere analiza efectuată, propunem Curții să răspundă la întrebarea adresată de Bundesverwaltungsgericht (Curtea Administrativă Federală, Germania) după cum urmează:
1.      Articolul 2 punctele 1 și 2 din Directiva 2014/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la punerea la dispoziție pe piață a aparatelor de cântărit cu funcționare neautomată trebuie interpretat în sensul că un aparat care determină masa unui corp utilizând acțiunea forței gravitaționale înregistrează rezultatul cântăririi, îl transmite unui dispozitiv de indicare extern conectat și necesită intervenția unui operator în timpul cântăririi poate constitui un „aparat de cântărit cu funcționare neautomată”, chiar dacă nu tipărește și nici nu indică în mod autonom rezultatele cântăririi.
2.      Articolul 4 din Directiva 2014/31/UE coroborat cu observațiile preliminare care figurează în anexa I la această directivă și cu punctele 8.1, 9 și 14 din aceeași anexă, precum și cu articolul 6 alineatul (2) și cu articolul 17 din directiva menționată trebuie interpretat în sensul că:
un asemenea dispozitiv poate îndeplini cerințele esențiale ale directivei atunci când funcția de indicare este asigurată, în condiții normale de utilizare, de un dispozitiv de indicare extern care face parte din ansamblul echipamentului care a făcut obiectul evaluării conformității;
în cazul aparatelor destinate vânzării directe către public, dispozitivul de indicare extern nu este exceptat de la cerințele esențiale, ci trebuie să facă parte integrantă din aparatele respective, în scopul verificării conformității acestora;
marcajul CE și marcajul metrologic suplimentar pot fi aplicate pe modul înainte de integrarea fizică a acestuia numai dacă evaluarea conformității a vizat deja ansamblul echipamentului relevant în configurațiile menționate în certificatul de examinare UE de tip și în dosarul tehnic; instanței de trimitere îi revine sarcina de a verifica dacă aceasta era situația în speță.
1      Limba originală: italiana.
2      Directiva 2014/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la punerea la dispoziție pe piață a aparatelor de cântărit cu funcționare neautomată (JO 2014, L 96, p. 107, rectificare în JO 2016, L 13, p. 65).
3      Certificatul de examinare UE de tip eliberat de organismul competent atestă că un exemplar reprezentativ pentru produs respectă cerințele esențiale aplicabile și constituie baza pentru declarația de conformitate întocmită ulterior. A se vedea anexa II la Directiva 2014/31/UE, modulul B.
4      Modulul D este procedura de evaluare a conformității bazate pe asigurarea calității procesului de producție.
5      Regulamentul (UE) nr. 1025/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind standardizarea europeană, de modificare a Directivelor 89/686/CEE și 93/15/CEE ale Consiliului și a Directivelor 94/9/CE, 94/25/CE, 95/16/CE, 97/23/CE, 98/34/CE, 2004/22/CE, 2007/23/CE, 2009/23/CE și 2009/105/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Deciziei 87/95/CEE a Consiliului și a Deciziei nr. 1673/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2012, L 316, p. 12).
6      A se vedea punctul 9 din prezentele concluzii.
7      A se vedea punctul T.2.2.7 din standardul armonizat EN 45501:2015, intitulat „Weighing module”, care are următorul cuprins: „Part of the weighing instrument that comprises all mechanical and electronic devices (i.e. load receptor, load‑transmitting device, load cell, and analog data processing device or digital data processing device) but not having the means to display the weighing result. It may optionally have devices for further processing (digital) data and operating the instrument”.
8      Pentru ca analiza să fie completă, precizăm că Directiva 2009/23/CE (JO 2009, L 122, p. 6) a fost abrogată prin Directiva 2014/31.
9      JO 2015, C 300, p. 3. Printre altele, după cum se menționează în comunicarea amintită mai sus, „[s]tandardele sunt adoptate de către organismele europene de standardizare în limba engleză (CEN și Cenelec le publică, de asemenea, în franceză și germană). […]”.
10      Articolul 12 din Directiva 2014/31, intitulat „Prezumția de conformitate a aparatelor”, prevede următoarele: „[a]paratele care sunt conforme cu standardele armonizate sau cu părți ale acestora, ale căror referințe au fost publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt considerate a fi în conformitate cu cerințele esențiale prevăzute în anexa I, vizate de acele standarde sau părți ale acestora”.
11      Legea privind comercializarea și punerea la dispoziție a instrumentelor de măsurat, privind utilizarea și calibrarea lor, precum și privind preambalarea din 25 iulie 2013 (BGBl. 2013 I, p. 2722).
12      Legea privind comercializarea și punerea la dispoziție a instrumentelor de măsurat, privind utilizarea și calibrarea lor, precum și privind preambalarea din 11 decembrie 2014 (BGBl. I, p. 2010 și 2011).
13      Hotărârea din 27 octombrie 2016, James Elliott Construction (C‑613/14, EU:C:2016:821, punctele 38-40).
14      Hotărârea din 5 martie 2024, Public.Resource.Org ș.a. (C‑588/21 P, EU:C:2024:201, punctul 70).
15      Organismele europene de standardizare sunt recunoscute în mod oficial prin Regulamentul nr. 1025/2012. Acestea sunt Comitetul European de Standardizare (CEN), Comitetul European de Standardizare în Electrotehnică (Cenelec) și Institutul European de Standardizare în Telecomunicații (ETSI).
16      Este vorba despre preocupări bine cunoscute. Astfel, instituțiile Uniunii Europene sunt pe deplin conștiente de necesitatea de a regândi fundamentele acestui model de reglementare. A se vedea https://ec.europa.eu/info/law/better‑regulation/have‑your‑say/initiatives/14511-Standardisation‑Regulation‑revision_en
17      Decizia nr. 768/2008/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 iulie 2008 privind un cadru comun pentru comercializarea produselor și de abrogare a Deciziei 93/465/CEE a Consiliului (JO 2008, L 218, p. 82).
18      Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 iulie 2008 de stabilire a cerințelor de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93 (JO 2008, L 218, p. 30).
19      Acest lucru se realizează prin intermediul unui act oficial prin care Comisia însărcinează un organism de standardizare să elaboreze un standard tehnic care să acopere cerințele esențiale ale unei anumite directive.
20      A se vedea Hotărârea din 20 iunie 2024, GEMA (C‑135/23, EU:C:2024:526), în care Curtea a statuat că, în temeiul principiului neutralității tehnologice, „legea trebuie să enunțe în mod generic drepturile și obligațiile persoanelor, pentru a nu privilegia recurgerea la o tehnologie în detrimentul alteia” (punctul 37).
21      A se vedea în acest sens Comunicarea Comisiei Ghidul albastru din 2022 referitor la punerea în aplicare a normelor UE privind produsele (JO 2022, C 247, p. 1, punctul 1.1).
22      Așa cum este standardul armonizat EN 45501:2015; a se vedea nota de subsol 9 de mai sus.
23      Potrivit unei jurisprudențe constante, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte. A se vedea Hotărârea din 4 iulie 2024, Marhon (C‑283/23, EU:C:2024:569, punctul 26).
24      Pentru definiția „aparatului de cântărit cu funcționare neautomată”, a se vedea punctul 9 din prezentele concluzii.
25      A se vedea Hotărârea din 4 iulie 2024, Marhon (C‑283/23, EU:C:2024:569, punctele 27 și 30).
26      Simbolul restrictiv de utilizare este specificat la punctul 3 din anexa III la Directiva 2014/31.
27      A se vedea punctul 27 din prezentele concluzii.
28      A se vedea punctul 24 din prezentele concluzii.