Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 11 septembrie 2025(1)
Cauza C‑376/24
MT
împotriva
Comité de direction de l’Autorité des Services et des Marchés Financiers (FSMA)
[cerere de decizie preliminară formulată de Cour d’appel de Bruxelles (Curtea de Apel din Bruxelles, Belgia)]
„ Trimitere preliminară – Servicii financiare – Regulamentul (UE) nr. 596/2014 – Divulgarea de informații privilegiate și abuzul de piață – Caracterul neautorizat al divulgării de informații privilegiate – Excepții – Articolul 10 – Divulgarea de informații privilegiate în exercitarea normală a profesiei sau funcției – Articolul 21 – Divulgarea de informații privilegiate în cadrul activităților jurnalistice – Libertatea presei și libertatea de exprimare – Difuzarea de către un lider politic a unor informații privilegiate referitoare la privatizarea unei întreprinderi publice ”
1.        În litigiul care se află la originea prezentei trimiteri preliminare se discută validitatea sancțiunii impuse unui lider politic care, în cadrul unor interviuri în mass‑media, a făcut publice informații care se pretinde că pot fi calificate drept confidențiale, în sensul Directivei 2003/6/CE(2) și al Regulamentului (UE) nr. 596/2014(3).
2.        Informațiile în litigiu vizau privatizarea iminentă a unei importante întreprinderi publice belgiene. Persoana care le‑a dezvăluit afirmă că a acționat cu scopul de a declanșa o dezbatere cu privire la această chestiune de interes general și în cadrul exercitării funcției sale de responsabil politic.
3.        În centrul trimiterii preliminare se află confruntarea dintre dreptul fundamental la libertatea de exprimare și de informare (în speță, a unui lider politic), pe de o parte, și interesul protejării integrității piețelor financiare, concretizat prin interdicția divulgării de informații privilegiate, pe de altă parte.
I.      Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii
1.      Directiva 2003/6
4.        Potrivit considerentului (44) al acesteia:
„Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în mod deosebit de Carta drepturilor fundamentala a Uniunii Europene [(denumită în continuare «carta»)], în special la articolul 11, precum și la articolul 10 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului [(denumită în continuare «CEDO»)]. În acest sens, prezenta directivă nu împiedică în niciun fel statele membre să pună în aplicare prevederile constituționale în materie de libertate a presei și de libertate de exprimare în mijloacele de comunicare în masă”.
5.        Articolul 2 prevede:
„(1)      Statele membre interzic oricărei persoane menționate în al doilea paragraf și care deține informații confidențiale să folosească respectivele informații pentru a dobândi, a ceda sau pentru a încerca să dobândească sau să cedeze, pentru sine sau pentru o terță parte, în mod direct sau indirect, instrumentele financiare la care se referă informațiile în cauză.
Primul paragraf se aplică oricărei persoane care deține o astfel de informație:
[…]
(c)      datorită accesului său la informație prin exercitarea muncii, profesiei sau funcțiilor sau
[…]”
6.        Articolul 3 prevede:
„Statele membre interzic persoanelor care se află sub incidența prevederilor restrictive de la articolul 2:
(a)      să comunice informația confidențială altei persoane, cu excepția situației în care aceasta are loc în cadrul normal al exercitării muncii, profesiei sau funcțiilor sale;
(b)      să recomande unei alte persoane să dobândească sau să cedeze ori să dobândească sau să cedeze prin mijlocirea altei persoane, pe baza informației confidențiale, instrumentele financiare la care se referă informația în cauză”.
2.      Regulamentul nr. 596/2014
7.        Considerentul (77) stipulează:
„Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de [cartă]
[…]. În consecință, prezentul regulament ar trebui interpretat și aplicat cu respectarea acestor drepturi și principii. În special, atunci când prezentul regulament se referă la normele care reglementează libertatea presei și libertatea de exprimare în alte mijloace de comunicare în masă și la normele sau codurile care reglementează profesia de jurnalist, ar trebui să se țină seama de aceste libertăți garantate în Uniune și în statele membre și așa cum sunt recunoscute în temeiul articolului 11 din cartă și al altor dispoziții relevante”.
8.        Articolul 7 („Informații privilegiate”) reia în esență definițiile care figurau în Directivele 2003/6 și 2003/124/CE(4).
9.        Articolul 8 („Utilizarea abuzivă a informațiilor privilegiate”) prevede:
„(1)      În sensul prezentului regulament, utilizarea abuzivă a informațiilor privilegiate are loc atunci când o persoană deține informații privilegiate și utilizează aceste informații pentru a achiziționa sau a ceda, în nume propriu sau în numele unui terț, în mod direct sau indirect, instrumente financiare la care se referă informațiile respective. Utilizarea informațiilor privilegiate prin anularea sau modificarea unui ordin privind un instrument financiar la care se referă informațiile, în cazul în care acel ordin a fost emis înainte ca persoana în cauză să cunoască informațiile privilegiate, se consideră de asemenea ca fiind o utilizare abuzivă a informațiilor confidențiale.
[…]
[…]
(4)      Prezentul articol se aplică oricărei persoane care deține informații privilegiate ca urmare a faptului că:
[…]
(c)      are acces la informații prin exercitarea sarcinilor de serviciu, a profesiei sau a funcției; sau
[…]
Prezentul articol se aplică, de asemenea, oricărei persoane care este în posesia unor informații privilegiate în alte împrejurări decât cele menționate la primul paragraf, în cazul în care persoana în cauză știe sau ar trebui să știe că sunt informații privilegiate.
[…]”
10.      Articolul 10 („Divulgarea neautorizată a informațiilor privilegiate”) prevede:
„(1)      În sensul prezentului regulament, divulgarea neautorizată a informațiilor privilegiate are loc în cazul în care o persoană deține informații privilegiate și le divulgă unei alte persoane, cu excepția cazului în care divulgarea se face în exercitarea normală a sarcinilor de serviciu, a profesiei sau a funcției.
Prezentul alineat se aplică oricărei persoane fizice sau juridice în situațiile sau circumstanțele menționate la articolul 8 alineatul (4).
[…]”
11.      Articolul 21 („Divulgarea sau difuzarea informațiilor prin mass‑media”) prevede:
„În sensul aplicării articolului 10 […], în cazul în care informațiile sunt divulgate sau difuzate și în cazul în care se fac și se difuzează recomandări în scopuri(5) jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă, aceste divulgări sau difuzări de informații sunt evaluate ținând cont de normele care reglementează libertatea presei și libertatea de exprimare în alte mijloace de comunicare în masă și de normele sau codurile care reglementează profesia de jurnalist, cu excepția cazului în care:
(a)      persoanele vizate sau persoanele apropiate lor beneficiază, direct sau indirect, de un avantaj sau de profituri din divulgarea sau difuzarea respectivelor informații; sau
(b)      informațiile sunt divulgate sau difuzate cu intenția de a induce în eroare piața și de a influența oferta, cererea sau prețul instrumentelor financiare”.
B.      Dreptul național. Loi du 2 août 2002 relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers(6)
12.      Articolul 2 definește noțiunea de „informații privilegiate” în termeni identici cu cei ai Directivelor 2003/6 și 2003/124 și, prin urmare, cu cei ai Regulamentului nr. 596/2014.
13.      Potrivit articolului 25:
„§ 1.      Se interzice oricărei persoane:
1º      care dispune de informații despre care știe sau ar trebui să știe că au caracter privilegiat:
a)      să dobândească sau să cedeze ori să încerce să dobândească sau să cedeze, pentru sine sau pentru o terță parte, direct sau indirect, instrumentele financiare la care se referă informațiile respective;
b)      să comunice o astfel de informație altei persoane, cu excepția situației în care aceasta are loc în cadrul normal al exercitării muncii, profesiei sau funcțiilor sale;
[…]
4º      să difuzeze prin mass‑media, internet sau prin alte mijloace informații sau zvonuri care oferă sau sunt susceptibile de a oferi indicații false sau înșelătoare privind instrumente financiare, în cazul în care [persoana în cauză] știa sau ar fi trebuit să știe că informațiile erau false sau înșelătoare.
În cazul jurnaliștilor care acționează în cadrul profesiei lor, această difuzare de informații este evaluată ținând cont de reglementarea aplicabilă profesiei, cu excepția situației în care persoanele vizate beneficiază, direct sau indirect, de un avantaj sau de profituri din difuzarea respectivelor informații”.
II.    Situația de fapt, litigiul și întrebările preliminare
14.      În anul 2016, Bpost, societate pe acțiuni de drept public, în al cărei capital statul deținea peste 50 % din acțiuni, era principalul operator din sectorul poștal din Belgia, iar acțiunile sale erau cotate la Bursa din Bruxelles
(Belgia)
(Euronext).
15.      MT era un lider politic socialist. El fusese ministru al întreprinderilor publice în cadrul guvernului federal din ianuarie 2013 până în octombrie 2014. În urma alegerilor parlamentare din anul 2014, Partidul Socialist a intrat în opoziție, iar în anul 2016, MT deținea funcții de conducere în acest partid și în Union nationale des mutualités socialistes – Solidaris.
16.      În anul 2015, noul guvern belgian se arăta dispus să reducă sub 50 % participația statului în întreprinderile publice, chestiune care a fost dezbătută în parlamentul belgian. Aprobarea unei noi legi privind întreprinderile publice, în decembrie 2015(7), a fost criticată de un lider sindical în următorii termeni, preluați de un ziar belgian: „adoptarea ieri, joi, în Cameră, a proiectului de lege care permite privatizarea, fără a fi necesară o minoritate de blocare, a unor întreprinderi publice cotate la bursă, și anume, Bpost și Proximus, înseamnă sfârșitul întreprinderilor publice”(8).
17.      Actele statutare ale Bpost au fost modificate în cadrul adunărilor generale, ordinare și extraordinare, din 11 mai 2016, cu scopul de a permite privatizarea Bpost(9). La 12 mai 2016, comentând rezultatul acestor adunări ale acționarilor, un ziar belgian menționa „privatizarea Bpost”(10).
18.      La 27 mai 2016, răspunzând unei întrebări adresate în cadrul emisiunii de radio Matin Première de la postul RTBF, MT a arătat că Bpost urma să își piardă în mod iminent statutul public și a declarat că „statul va vinde o parte din acțiunile sale […] este într‑adevăr o chestiune de ore”. Acesta a adăugat că pierderea statutului public ar urma să aibă loc în cadrul unei operațiuni de fuziune cu un alt operator poștal european, întrucât se negocia vânzarea a 10 % din acțiunile Bpost unui operator poștal neerlandez, PostNL.
19.      MT a completat și i-a confirmat aceste informații în aceeași zi unui jurnalist al site‑ului internet www.lavenir.net și în cadrul unui interviu acordat ziarului Le Soir.
20.      La 27 mai 2016, Bpost a solicitat Autorité belge des services et des marchés financiers (FSMA) (Autoritatea pentru Servicii și Piețe Financiare, Belgia) să suspende cotarea titlurilor sale la bursă. Negocierile în vederea fuziunii dintre Bpost și PostNL au fost paralizate și, în cele din urmă, fuziunea nu a avut loc(11).
21.      La 28 iulie 2016, FSMA a deschis o investigație cu privire la declarațiile lui MT, iar acesta a fost invitat să prezinte observații, la fel ca și SL, secretarul general al sectorului poștal din cadrul Centrale Générale des Services Publics (denumită în continuare „CGSP”)(12).
22.      Potrivit deciziei de trimitere(13), FSMA i‑a reproșat lui MT faptul că, în dimineața zilei de 27 mai 2016, a dezvăluit:
„a)      existența unui proiect de privatizare iminentă a Bpost [unui] jurnalist radio în cadrul emisiunii Matin Première, difuzată în direct la RTBF și, prin urmare, tuturor ascultătorilor acestei emisiuni; și
b)      informația potrivit căreia statul se pregătea să vândă aproximativ zece puncte procentuale din Bpost în cadrul unei fuziuni cu un alt operator european, unui jurnalist al site‑ului internet www.lavenir.net și, prin urmare, tuturor cititorilor articolului care a preluat aceste declarații”.
23.      După mai multe decizii preliminare, care au fost atacate fără succes de MT, Comisia pentru sancțiuni a FSMA a decis în cele din urmă, la 11 mai 2023:
„[…]
2)      constatarea faptului că MT a încălcat articolul 25 alineatul 1 punctul 1.º litera b) din Legea din 2 august 2002 prin divulgarea, în afara exercitării muncii, profesiei sau funcțiilor sale, a unei informații despre care știa sau ar fi trebuit să știe că este privilegiată;
3)      în temeiul articolului 72 alineatul 3 din Legea din 2 august 2002, aplicarea unei amenzi de 12 500 [de euro] lui MT […]”.
24.      MT a sesizat Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Curtea de Apel din Bruxelles, Secția pentru litigii privind piețele, Belgia) cu o acțiune împotriva deciziei din 11 mai 2023. FSMA s‑a opus acestei acțiuni.
25.      Potrivit lui MT:
–        el nu a încălcat articolul 25 din Legea din 2 august 2002 întrucât difuzarea de informații privilegiate vizează divulgarea „altei persoane”, cu excepția situației în care aceasta are loc în „cadrul normal al exercitării muncii, profesiei sau funcțiilor sale”. În ceea ce îl privește, a divulgat informația publicului în mod general și nediscriminat și, a fortiori, informația astfel divulgată nu urmărea inducerea în eroare a investitorilor;
–        interdicția divulgării informațiilor privilegiate nu se aplică persoanelor care acționează în cadrul normal al exercitării funcțiilor lor, situație care se regăsește în speță;
–        chiar admițând că ar fi divulgat informații privilegiate, ar fi aplicabilă excepția de la interdicția difuzării unor astfel de informații (articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014) în scopul garantării libertății de exprimare. Divulgarea sau difuzarea de informații „prin mass‑media” trebuie interpretate în sensul că nu se limitează la publicarea de informații de către jurnaliști;
–        declarațiile publice le‑a făcut în cadrul exercitării funcțiilor sale în calitate de fost ministru al întreprinderilor publice și de membru al biroului național al Partidului Socialist. El nu a obținut niciun avantaj, ci, mai degrabă dimpotrivă, și nu a avut intenția de a induce în eroare piața. În plus, este vorba despre declarații necesare îndeplinirii funcțiilor și activităților sale politice și care implică exercitarea libertății sale de exprimare, garantată la articolul 11 din cartă și la articolul 10 din CEDO.
26.      Potrivit FSMA:
–        articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 prevede o excepție de la interdicția difuzării de informații privilegiate, care se aplică în mod exclusiv jurnaliștilor sau, cel mult, divulgărilor efectuate în scopuri jurnalistice și, prin urmare, vizează numai persoanele care, deși nu exercită profesia de jurnalist, demonstrează că exercită o activitate, o profesie sau o funcție echivalentă;
–        această excepție nu se poate extinde la discursuri sau declarații ale persoanelor care revendică statutul de politicieni și care acționează în „scopuri politice”;
–        divulgarea operațiunii pe care Bpost se pregătea să o realizeze nu era nici necesară, nici proporțională cu scopul opoziției „politice” față de o „politică” guvernamentală de privatizare a întreprinderilor publice. MT ar fi putut să se opună privatizării unei întreprinderi publice belgiene în alt mod decât prin divulgarea de informații privilegiate;
–        excepția prevăzută la articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 impune existența unei legături strânse între divulgarea informației privilegiate și exercitarea de către persoana în cauză a muncii, a profesiei sau a funcțiilor sale.
27.      În acest context, Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Curtea de Apel din Bruxelles, Secția pentru litigii privind piețele) sesizează Curtea cu următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 3 din Directiva 2003/6, citit în lumina articolelor 11 și 52 din [cartă] […], a articolului 10 din CEDO și a principiului egalității, în măsura în care se referă la interdicția de a «comunic[a] informația confidențială altei persoane, cu excepția situației în care aceasta are loc în cadrul normal al exercitării muncii, profesiei sau funcțiilor sale», trebuie interpretat în sensul că interzice comunicarea unei informații confidențiale în mijloacele de comunicare în masă (radio și site‑uri internet ale unor organe de presă scrisă) de către o persoană care are calitatea de om politic, fost ministru și membru al unui partid de opoziție care intervine în mass‑media în această calitate și care urmărește, prin această difuzare, declanșarea unei dezbateri publice cu privire la o chestiune de interes general pentru a critica un proiect de privatizare, dar în condițiile în care funcția sa nu implică în mod normal acest tip de difuzare de informații confidențiale în mijloacele de comunicare în masă?
2)      Articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 […], citit în lumina acelorași principii precum cele menționate în întrebarea care precedă, trebuie interpretat în sensul că are un domeniu de aplicare limitat la divulgarea sau difuzarea informațiilor privilegiate de către jurnaliști sau se aplică și în cazul divulgării sau difuzării unei informații privilegiate prin mass‑media de către o persoană, precum un om politic, fost ministru și membru al unui partid de opoziție, care urmărește, prin această difuzare, declanșarea unei dezbateri publice cu privire la o chestiune de interes general pentru a critica un proiect de privatizare?”
III. Procedura în fața Curții
28.      Cererea de decizie preliminară a fost înregistrată la Curte la 28 mai 2024.
29.      MT, FSMA și Comisia Europeană au prezentat observații scrise și au luat parte la ședința care s‑a desfășurat la 22 mai 2025.
IV.    Apreciere
30.      Celor două întrebări preliminare li se poate oferi un răspuns comun. În prealabil va trebui să se determine care este dispoziția de drept al Uniunii aplicabilă ratione temporis litigiului.
A.      Legislația aplicabilă
31.      Instanța de trimitere se referă în mod nediferențiat la Directiva 2003/6 și la Regulamentul nr. 596/2014.
32.      Articolele 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 sunt aplicabile de la 3 iulie 2016(14). La momentul în care a avut loc pretinsa divulgare a informațiilor privilegiate (27 mai 2016), Directiva 2003/6 era încă în vigoare, astfel încât articolul 3 din aceasta este dispoziția determinantă pentru soluționarea litigiului.
33.      Instanța de trimitere pare să sugereze posibilitatea aplicării articolelor 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 întrucât acestea prevăd un regim juridic „mai puțin sever” decât cel anterior(15).
34.      Retroactivitatea legii ulterioare mai favorabile ar fi posibilă dacă dreptul belgian ar prevedea acest aspect în legătură cu comportamentele ilegale sancționate în temeiul dreptului administrativ represiv. Această chestiune este de competența instanței de trimitere.
35.      În cazul în care dreptul intern ar prevedea această soluție, articolele 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 ar afecta, cu caracter retroactiv, situații de fapt care au avut loc înainte ca aceste dispoziții să fie aplicabile, cu condiția ca prevederile lor să fie mai favorabile decât cele ale articolului 3 din Directiva 2003/6.
36.      Articolul 3 litera (a) din Directiva 2003/6 are o formulare similară cu cea a articolului 10 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 596/2014. Ambele sancționează divulgarea neautorizată de informații privilegiate unor terțe persoane, cu excepția cazului în care divulgarea se face în exercitarea normală a sarcinilor de serviciu, a profesiei sau a funcției. Prin urmare, ambele articole prevăd, din această perspectivă, o excepție similară(16).
37.      Cu toate acestea, articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 a adăugat o prevedere care protejează într‑un grad mai ridicat divulgarea sau difuzarea de informații prin mass‑media. În evaluarea aspectului dacă o persoană a săvârșit comportamentul sancționat în temeiul articolului 10 din regulamentul menționat (divulgarea neautorizată de informații privilegiate), trebuie să se țină cont de normele care reglementează libertatea presei și libertatea de exprimare.
38.      Potrivit Curții, articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 și articolul 3 din Directiva 2003/6 nu au „același înțeles și aceeași întindere în ceea ce privește divulgarea de informații privilegiate de către un jurnalist”(17). În plus, Curtea a declarat că, în funcție de modul în care trebuie interpretat articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014, s‑ar putea aprecia dacă „dispozițiile [sale] […] sunt mai puțin severe […] decât cele prevăzute de Directiva 2003/6”(18).
39.      În opinia noastră, regimul stabilit pentru divulgarea de informații privilegiate în exercitarea activității de jurnalist (articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014) este mai favorabil decât cel aplicabil, în general, altor profesioniști în cadrul exercitării muncii, profesiilor sau funcțiilor lor(19).
40.      Prin urmare, ne vom axa pe analiza aspectului dacă, atunci când un lider politic face declarații care, eventual, dezvăluie publicului o informație privilegiată în sensul articolului 10 din Regulamentul nr. 596/2014, acesta ar putea beneficia de dispozițiile articolului 21 din regulamentul menționat.
B.      Răspunsul la întrebările preliminare
41.      Expunerea noastră va urma următoarea structură: a) în primul rând, vom analiza interpretarea articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014 ca atare și în raport cu circumstanțele din speță și b), în al doilea rând, ne vom ocupa de impactul pe care l‑ar putea avea articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 596/2014, inclusiv cerințele care decurg din protecția libertăților de exprimare și de informare(20).
1.      Interpretarea articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014
a)      Considerații generale
42.      Articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 introduce o normă specifică în evaluarea existenței unei „divulgări neautorizate de informații privilegiate”, în cazul în care informațiile sunt divulgate sau difuzate în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă.
43.      În această ipoteză, divulgarea sau difuzarea de informații se evaluează:
–        „ținând cont de normele care reglementează libertatea presei și libertatea de exprimare în alte mijloace de comunicare în masă și de normele sau codurile care reglementează profesia de jurnalist”;
–        fără a ține cont de aceste norme privind libertatea presei și libertatea de exprimare, în cazul în care persoanele vizate (sau persoanele apropiate lor) beneficiază, direct sau indirect, de un avantaj sau de profituri din divulgarea sau difuzarea respectivelor informații sau în cazul în care informațiile sunt divulgate sau difuzate cu intenția de a induce în eroare piața și de a influența oferta, cererea sau prețul instrumentelor financiare.
44.      Curtea a interpretat deja articolele 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 în legătură cu divulgarea de informații în scopuri jurnalistice(21). Curtea a declarat în esență că excepția prevăzută la articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 vizează difuzarea de informații privilegiate care are loc în cadrul activităților jurnalistice în sens larg(22).
45.      Dacă nu greșim, nu a fost pronunțată încă nicio hotărâre privind divulgarea de informații privilegiate „[…] sub altă formă de exprimare în presă”, în sensul articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014. Dat fiind că nu face trimitere la dreptul național, dispoziția impune o interpretare uniformă în dreptul Uniunii, ținând seama „nu numai de termenii săi, ci și de contextul în care se înscrie, precum și de obiectivele și de finalitatea urmărite de actul din care aceasta face parte”(23).
46.      Părțile care au formulat observații susțin poziții contradictorii în ceea ce privește fraza care face obiectul analizei:
–        MT și Comisia propun o interpretare largă, astfel încât dispoziția să se aplice nu numai jurnaliștilor, ci și divulgării de informații privilegiate de către politicieni sau experți, în cazul în care aceștia acționează în cadrul unor activități jurnalistice desfășurate în presă;
–        dimpotrivă, FSMA consideră că această frază se limitează și se aplică numai jurnaliștilor și activităților necesare și proporționale pentru desfășurarea activității lor. În opinia sa, doar jurnaliștii pot fi independenți și supuși normelor și codurilor care reglementează profesia de jurnalist.
47.      Considerăm că interpretarea propusă de Comisie și de MT este cea mai adecvată, din motivele pe care le vom expune în continuare.
48.      Din punct de vedere literal, referirea la o „altă formă de exprimare în presă”, ca alternativă la „scopuri[le] jurnalistice”, vizează difuzarea de informații care: a) are loc în mass‑media în sens larg, b) nu se limitează la cea realizată de jurnaliști și c) poate include scopuri care nu sunt strict jurnalistice, și anume „sub altă formă”.
49.      Dispoziția este concepută pentru a îngloba difuzarea de informații care, deși nu au fost comunicate de jurnaliști, sunt divulgate prin mass‑media de persoane care dețin alte calități (de exemplu, politicieni, experți sau comentatori).
50.      Din punctul nostru de vedere, un lider politic care face declarații cu caracter informativ, de interes pentru publicul larg, prin intermediul radioului, al presei scrise sau al mijloacelor digitale, declarații care sunt preluate și difuzate de oricare dintre aceste mijloace de comunicare, se încadrează în această dispoziție.
51.      Desigur, activitatea jurnalistică este realizată în principiu de jurnaliștii înșiși. Cu toate acestea, articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 nu a urmărit să limiteze la jurnaliști protecția pe care o acordă, ci a extins‑o la persoanele care divulgă anumite informații prin mass‑media.
52.      Ceea ce se protejează, în termeni obiectivi și nu subiectivi, este tocmai „divulgarea sau difuzarea informațiilor prin mass‑media”. În acest scop, este indiferent dacă divulgarea sau difuzarea este realizată în mod direct de jurnaliști ori de alte persoane care recurg la astfel de mijloace pentru a le comunica.
53.      Trimiterea la „normele sau codurile care reglementează profesia de jurnalist” nu implică, în opinia noastră, că aplicarea articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014 ar trebui să se limiteze la jurnaliști. Dispoziția se referă, într‑adevăr, la normele și codurile privind activitatea jurnalistică, dar și la cele care „reglementează libertatea presei și libertatea de exprimare în alte mijloace de comunicare în masă”. Aceste alte norme nu sunt numai cele deontologice aplicabile jurnaliștilor ca atare, ci cele care, în general, reglementează activitatea oricărui mijloc de comunicare în masă.
54.      Interpretarea sistematică și teleologică a sintagmei în discuție ne conduce la același rezultat.
55.      Obiectivul Regulamentului nr. 596/2014 este de a asigura integritatea piețelor financiare ale Uniunii Europene și de a consolida încrederea investitorilor. Această încredere se bazează între altele pe faptul că aceștia se vor situa pe picior de egalitate și vor fi protejați împotriva utilizării ilicite a informațiilor privilegiate(24).
56.      La prima vedere, acest obiectiv ar fi mai bine garantat dacă protecția (în temeiul articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014) împotriva sancțiunilor pentru divulgarea de informații privilegiate s‑ar limita la jurnaliști și ar fi refuzată persoanelor care nu au această calitate. S‑ar exclude astfel posibilitatea ca persoanele care nu sunt jurnaliști, precum liderii politici sau experții, să beneficieze de privilegiul pe care îl conferă articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014.
57.      Această perspectivă ar omite totuși faptul că obiectivele privind protecția integrității piețelor financiare ale Uniunii și a încrederii investitorilor trebuie atinse respectând „libertatea presei și libertatea de exprimare în alte mijloace de comunicare, […] garantate în Uniune și în statele membre și așa cum sunt recunoscute în temeiul articolului 11 din cartă […]”(25).
58.      Importanța libertăților fundamentale într‑o societate democratică face necesară interpretarea în sens larg a dispozițiilor care stau la baza acestora. Prin introducerea unei excepții specifice (de la interdicția difuzării de informații privilegiate) pentru divulgarea în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă, articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 o corelează cu libertatea presei și libertatea de exprimare(26).
59.      Curtea a interpretat expresia „prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată numai în scopuri jurnalistice”, care figura la articolul 9 din Directiva 95/46, utilizând criterii foarte largi(27):
–        „activitățile de jurnalism” sunt cele care au ca scop aducerea la cunoștința publicului a unor informații, opinii sau idei, indiferent de mijlocul de transmitere a acestora(28);
–        excepția nu se limitează la întreprinderile din sectorul mijloacelor de comunicare în masă, ci se aplică oricărei persoane care exercită activități jurnalistice(29);
–        împrejurarea că o persoană nu este jurnalist profesionist nu este de natură să excludă posibilitatea ca efectuarea înregistrării video, precum și publicarea acesteia pe un site internet să intre sub incidența excepției privind activitățile jurnalistice(30);
–        suportul pe care sunt transmise datele, fie clasic precum hârtia sau undele hertziene, fie electronic, precum internetul, nu este determinant pentru a se aprecia dacă este vorba despre o activitate „numai în scopuri jurnalistice”(31).
60.      Or, dacă jurisprudența menționată a fost stabilită în raport cu o dispoziție a cărei aplicare era limitată numai la scopurile jurnalistice, cu atât mai mult aceasta ar trebui extinsă la o alta (cum este articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014), care nu recurge la acest adverb și care se referă, în termeni mult mai largi, la difuzarea de informații „în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă”(32).
61.      Din această perspectivă, aplicarea articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014 liderilor politici care intervin în mass‑media (prin interviuri, conferințe de presă sau acțiuni similare) și care, în acest context, dezvăluie o informație pretins privilegiată de interes general, se întemeiază de asemenea pe jurisprudența Curții EDO referitoare la articolul 10 din CEDO.
62.      Sensul și domeniul de aplicare al articolului 10 din CEDO, în măsura în care acesta corespunde articolului 11 din cartă(33), trebuie să orienteze interpretarea acestei dispoziții din cartă, în conformitate cu articolul 52 alineatul (3) din aceasta, ca standard minim de protecție(34).
63.      Curtea EDO a recunoscut în mod repetat rolul crucial al mass‑media în facilitarea și promovarea dreptului publicului de a primi și a comunica informații și idei(35). Curtea EDO a declarat de asemenea că funcția de a crea diferite „platforme pentru dezbaterea publică nu se limitează la presa [convențională] […]”(36).
64.      La această jurisprudență ne vom referi ulterior pentru a confirma faptul că o interpretare a articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014 care ar împiedica liderii politici să divulge informații de interes public prin mass‑media, în circumstanțe precum cele din speță, nu ar fi compatibilă cu articolul 11 din cartă.
65.      Atunci când un lider politic dezvăluie o informație de interes public în cadrul unui interviu la un post de radio sau prin declarații pentru un ziar, indiferent dacă este scris sau digital, acesta realizează fie o activitate în scopuri jurnalistice (în sensul menționat anterior), fie, în ultimă instanță, o activitate sub altă formă de exprimare în presă.
b)      Considerații ad casum
66.      MT urmărea să informeze publicul cu privire la privatizarea iminentă a întreprinderii Bpost (al cărei capital era deținut în majoritate de stat) printr‑o fuziune parțială cu întreprinderea PostNL. În acest mod, MT încerca să declanșeze în cadrul opiniei publice o dezbatere cu privire la oportunitatea acestor acțiuni ale guvernului belgian.
67.      Instanța de trimitere consideră că această informație, în sine, putea fi calificată drept privilegiată, în sensul Regulamentului nr. 596/2014. Mai concret, aceasta respinge argumentele lui MT potrivit cărora privatizarea Bpost ar fi fost deja o informație publică.
68.      În opinia instanței de trimitere, modificările legii privind întreprinderile publice (decembrie 2015) și ale actelor statutare ale societății (11 mai 2016) făceau posibilă privatizarea Bpost, însă „acest lucru nu implica existența unui proiect concret pentru punerea în practică a privatizării întreprinderii”(37).
69.      Astfel cum a precizat FSMA în ședință, declarațiile lui MT au dezvăluit aspecte concrete privind privatizarea Bpost, menționând iminența acesteia, legătura sa cu un alt operator poștal european și vânzarea unei zecimi din acțiunile deținute de statul belgian în această întreprindere publică. Aceste detalii pot în principiu să susțină teza instanței de trimitere cu privire la caracterul privilegiat al informațiilor divulgate de MT.
70.      Întrucât cererea de decizie preliminară nu cuprinde nicio întrebare cu privire la natura informațiilor divulgate, Curtea trebuie să respecte aprecierea instanței de trimitere cu privire la acest aspect(38).
71.      Pornind, așadar, de la premisa că este vorba despre o informație privilegiată, divulgarea sau difuzarea acesteia prin mass‑media ar fi licită dacă ar respecta condițiile (pozitive și negative) prevăzute la articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014.
72.      Condițiile pozitive le‑am abordat deja la punctele anterioare: aceste condiții sunt îndeplinite atunci când persoana care divulgă sau difuzează informațiile face acest lucru în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă. Aceasta este situația din speță.
73.      În ceea ce privește condițiile negative, aplicarea articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014 impune: a) ca persoanele vizate sau persoanele apropiate lor să nu beneficieze, direct sau indirect, de un avantaj sau de profituri din divulgarea sau difuzarea respectivelor informații sau b) ca divulgarea sau difuzarea să nu fie efectuate cu intenția de a induce în eroare piața și de a influența oferta, cererea sau prețul instrumentelor financiare.
74.      Instanța de trimitere afirmă în mod explicit că aceste condiții negative sunt întrunite în prezenta cauză: „nu se contestă faptul că [MT] nu a obținut niciun avantaj sau beneficiu din divulgarea care îi este imputată și nici faptul că nu a făcut acest lucru cu intenția de a induce în eroare piața”(39).
75.      Instanța de trimitere pare de asemenea să excludă (în acest caz implicit) faptul că divulgarea informațiilor privilegiate ar implica pentru MT, pentru partidul său politic și pentru organizația mutuală din care acesta face parte vreun avantaj sau profituri indirecte, constând în renunțarea la operațiunea de privatizare a Bpost.
76.      Considerăm că „avantajul sau profiturile” la care se referă articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 au în special caracter financiar, și anume au impact asupra patrimoniului persoanei care difuzează știrea sau al persoanelor apropiate acesteia. Prin urmare, capitalul politic obținut eventual de MT ca urmare a difuzării știrii nu poate fi catalogat drept profit în sensul articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014. Interpretarea contrară ar restrânge în mod considerabil domeniul de aplicare al acestei excepții, deoarece aproape orice divulgare de informații poate avea un anumit profit indirect, nu neapărat financiar, pentru persoana care le comunică.
77.      Instanța de trimitere a luat în considerare teza susținută de MT pentru a ridica problema:
–        dacă „articolul 21 din Regulamentul [nr. 596/2014] i s‑ar putea aplica, cu titlu de dispoziție legală mai favorabilă și în măsura în care [MT] susține că a acționat în cadrul unei funcții de fost ministru și de lider politic al unui partid de opoziție și cu obiectivul de a avertiza opinia publică cu privire la un proiect de privatizare a unei întreprinderi publice de prim plan” sau
–        dacă, „în general, […] acesta se poate prevala de excepția referitoare la o divulgare efectuată în cadrul funcțiilor sale, ținând seama de fiecare dată că dezvăluirea care îi este reproșată este o divulgare prin mass‑media, despre care afirmă că a realizat‑o cu scopul de a declanșa o dezbatere politică”(40).
78.      Răspunsul la această dublă abordare trebuie să fie afirmativ, în cazul în care informațiile au fost divulgate cu respectarea condițiilor prevăzute la articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014.
79.      Prin dezvăluirea informației referitoare la un viitor demers al guvernului în calitate de deținător al majorității capitalului Bpost, MT acționa în calitate de lider al unui partid politic de opoziție(41) care se opunea privatizării respectivei întreprinderi publice. MT nu dezvăluia o simplă informație comercială adoptată de organele de reprezentare ale unei societăți private, ci o decizie politică iminentă a guvernului și făcea acest lucru cu intenția de a declanșa, cât încă mai era timp, o „dezbatere politică” cu privire la aceasta.
80.      Această împrejurare transferă controversa în plan politic, unde, cu excepția unor motive imperative, luările de poziție ale diferitelor partide politice cu privire la chestiuni relevante pentru viața publică nu trebuie restrânse.
2.      Impactul articolului 10 din Regulamentul nr. 596/2014
81.      Articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 este o normă specială (lex specialis), care tratează într‑un mod mai favorabil una dintre situațiile incluse în excepția generală de la articolul 10 din acesta.
82.      Articolul 10 din Regulamentul nr. 596/2014 definește ce se înțelege prin divulgarea neautorizată a informațiilor privilegiate („în cazul în care o persoană deține informații privilegiate și le divulgă unei alte persoane”) și introduce o excepție cu contururi foarte largi: „cu excepția cazului în care divulgarea se face în exercitarea normală a sarcinilor de serviciu, a profesiei sau a funcției”(42).
83.      Această excepție capătă nuanțe speciale la articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 pentru divulgarea sau difuzarea de informații în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă. Articolul 21 individualizează, datorită importanței sale speciale, o activitate (cea jurnalistică în sens larg) care trebuie să beneficieze de excepție pentru a proteja libertatea presei și libertatea de exprimare.
84.      Considerațiile Curții din Hotărârea Autorité des marchés financiers cu privire la legătura dintre articolele 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 sunt completate la punctele 78 și 81 din aceasta prin afirmația că cerințele generale de necesitate și proporționalitate (ale divulgării unei informații privilegiate)(43) trebuie respectate și acestea trebuie apreciate ținând seama de articolul 11 din cartă(44).
85.      Vom aborda ambele cerințe din această perspectivă.
a)      Necesitatea
86.      Necesitatea difuzării unei informații privilegiate în cazul în care persoana care o divulgă este un lider politic care acționează în cadrul unei activități jurnalistice va depinde de aspectul ca această difuzare să fie mijlocul cel mai adecvat pentru a aduce la cunoștința opiniei publice o informație relevantă din însăși viața politică.
87.      Nu este vorba, așadar, despre evaluarea necesității în mod abstract, ci în împrejurările specifice ale fiecărui caz în parte. Astfel, în Hotărârea Autorité des marchés financiers, Curtea a făcut referire la necesitatea verificării de către jurnalist a informațiilor de care a luat cunoștință(45).
88.      Informațiile divulgate de MT puteau avea repercusiuni asupra cotației la bursă a întreprinderii publice Bpost, cu toate că, din câte se pare, impactul efectiv a fost nesemnificativ. Alternativa la divulgarea privatizării imediate a acestei întreprinderi era să se aștepte ca Bpost să comunice acest lucru autorității financiare și opiniei publice.
89.      Or, MT era un lider politic care făcea parte dintr‑un partid de opoziție și a considerat că responsabilitățile sale în această calitate îi impuneau să dezvăluie în prealabil iminența privatizării Bpost, care urma să se realizeze printr‑o decizie guvernamentală. MT încerca astfel să declanșeze o dezbatere publică referitoare la această chestiune și, în conformitate cu convingerile sale politice, să evite privatizarea în cauză.
90.      Exercitarea normală a responsabilităților sale politice făcea necesară dezvăluirea informațiilor privilegiate pe care MT le deținea cu privire la Bpost?
91.      FSMA susține că dezvăluirea informațiilor privilegiate de către MT nu era necesară, deoarece polemica privind privatizarea întreprinderilor publice avusese loc în Belgia pe parcursul dezbaterilor premergătoare aprobării legii din 16 decembrie 2015 privind reforma întreprinderilor publice. Aceasta adaugă că MT ar fi putut „redeschide” această dezbatere în 2016 fără a fi necesar să difuzeze prin mass‑media o informație atât de specifică precum cea pe care a dezvăluit‑o.
92.      MT susține poziția contrară și consideră că cea mai potrivită modalitate de a atinge obiectivul declanșării dezbaterii publice cu privire la privatizare și la fuziunea (parțială) dintre Bpost și PostNL era scoaterea la lumină și divulgarea negocierilor secrete în curs de desfășurare.
93.      Este de competența instanței de trimitere să decidă în ultimă instanță cu privire la necesitatea divulgării știrii. Fără a urmări substituirea instanței de trimitere în efectuarea acestei aprecieri, considerăm că această divulgare ar putea fi calificată drept necesară dacă se ține seama de scopul pe care MT urmărea să îl atingă prin dezvăluirea privatizării iminente a Bpost.
94.      Privatizarea unei întreprinderi publice de o importanță atât de mare precum Bpost, principalul operator poștal din Belgia, însoțită de o reducere a capitalului social deținut de stat, era o chestiune sensibilă din punct de vedere politic, care afecta interesul general. Exercitarea normală a funcțiilor unui lider politic implică printre altele declanșarea de dezbateri cu privire la astfel de probleme.
95.      Dezvăluirea iminenței unor decizii guvernamentale de interes general care sunt ascunse opiniei publice, cu scopul de a le prezenta ulterior ca pe un fapt împlinit, este de asemenea inerentă responsabilităților unui politician aflat în opoziție. Dacă, pentru a evita realizarea acesteia, cea mai eficientă cale este să se facă publică informația prin mass‑media, divulgarea poate fi considerată necesară.
96.      În fața situației create, repunerea în discuție, în mod general, a oportunității privatizării Bpost nu ar fi avut același impact ca dezvăluirea, astfel cum a procedat MT, a faptului că guvernul intenționa să o realizeze în mod iminent.
b)      Proporționalitatea
97.      În cadrul examinării proporționalității vom utiliza aceeași abordare care a fost aplicată în Hotărârea Autorité des marchés financiers.
98.      Pentru a stabili dacă difuzarea informațiilor pretins privilegiate respectă principiul proporționalității, trebuie să „se examineze dacă restricția privind libertatea presei pe care interdicția unei astfel de divulgări ar genera‑o ar fi excesivă în raport cu prejudiciul pe care o astfel de divulgare riscă să îl aducă integrității piețelor financiare”(46).
99.      În ceea ce privește prejudiciul (adus integrității piețelor financiare), instanța de trimitere face o afirmație care, cel puțin, permite să se pună la îndoială faptul că acesta s‑ar fi produs efectiv. Deși cu anumite rezerve, aceasta evocă posibilitatea ca, în realitate, ceea ce ar fi fost pus în pericol prin difuzarea informației să nu fi fost integritatea pieței, ci interesul Bpost de a menține ascunsă, pentru moment, operațiunea pe care o planifica(47).
100. În cazul în care instanța de trimitere ar aprecia posibilitatea existenței unui prejudiciu adus integrității piețelor, îi va reveni din nou sarcina de a evalua în ce măsură interdicția de difuzare a știrii implica o restricție excesivă a libertății presei în raport cu un astfel de prejudiciu. Astfel cum am menționat, nu credem că, în fața iminenței privatizării Bpost, unui lider politic i se poate cere să păstreze tăcerea, dacă acesta consideră că operațiunea în cauză este mai prejudiciabilă decât divulgarea sa către opinia publică.
101. În ipoteza în care instanța de trimitere ar stabili, la finalul analizei sale privind criteriile de necesitate și proporționalitate, că existau motive pentru interzicerea difuzării informațiilor privilegiate, aceasta va trebui să determine dacă comportamentul în discuție era justificat de exercitarea libertății de exprimare.
c)      Prevalența libertății de exprimare
102. Aplicarea unei amenzi pentru divulgarea știrii prin mass‑media constituie o restricție a libertăților de exprimare și de informare. Lui MT i se restrânge dreptul la exercitarea acestor libertăți în cadrul „jurnalismului politic”.
103. Prin urmare, este necesar să se stabilească dacă, în conformitate cu articolul 11 din cartă și cu articolul 10 din CEDO, o astfel de restricție este justificată. Justificarea se poate întemeia în principiu atât pe articolul 10 paragraful 2 din CEDO, cât și pe articolul 52 alineatul (1) din cartă.
104. Suntem de părere că nu este necesar să insistăm asupra faptului că libertatea de exprimare constituie unul dintre fundamentele esențiale ale unei societăți democratice și pluraliste și că aceasta face parte dintre valorile pe care, conform articolului 2 TUE, se întemeiază Uniunea Europeană(48), căreia carta (articolul 11) îi conferă rangul de drept fundamental. Interpretarea acestui articol din cartă trebuie să se realizeze, astfel cum am precizat, luând în considerare articolul 10 din CEDO, foarte similar, și jurisprudența Curții EDO referitoare la acesta(49).
105. Curtea EDO s‑a arătat deosebit de exigentă în apărarea acestui drept: „libertatea de exprimare constituie unul dintre fundamentele esențiale ale [unei societăți democratice], precum și una dintre condițiile primordiale pentru progresul acesteia și pentru împlinirea fiecărei persoane. Cu respectarea dispozițiilor articolului 10 paragraful 2 [din CEDO], aceasta se aplică nu numai «informațiilor» sau «ideilor» primite favorabil sau considerate inofensive, ci și tuturor celor care ofensează, consternează sau deranjează. Acestea sunt, de fapt, cerințele pluralismului, toleranței și deschiderii spirituale fără de care o «societate democratică» nu poate exista”(50).
106. Astfel cum a amintit Curtea, făcând trimitere la diferite sentințe ale Curții EDO, aceasta din urmă „subliniază rolul fundamental pe care îl are presa într‑o societate democratică, astfel încât garanțiile care trebuie acordate acesteia prezintă o importanță deosebită. Deși presa nu trebuie să depășească anumite limite, referitoare în special la protecția reputației sau a drepturilor altora, acesteia îi revine totuși obligația de a comunica, cu respectarea obligațiilor și a responsabilităților sale, informații și idei cu privire la toate problemele de interes general. În caz contrar, presa nu și‑ar putea îndeplini rolul indispensabil de public watchdog. Astfel, este necesar să se acorde o importanță deosebită interesului societății democratice de a asigura și de a menține libertatea presei atunci când trebuie să se stabilească, astfel cum impune articolul 10 paragraful 2 din CEDO, dacă ingerința în cauză este proporțională cu scopul legitim urmărit”(51).
107. Este adevărat că exercitarea acestui drept poate fi supusă unor restricții(52), însă ingerințele admisibile trebuie să treacă printr‑un triplu filtru: să fie prevăzute de lege, să vizeze protejarea unui interes legitim dintre cele menționate la articolul 10 paragraful 2 din CEDO și să fie necesare într‑o societate democratică.
108. În ceea ce privește dreptul Uniunii, libertatea de exprimare și de informare consacrată la articolul 11 din cartă poate fi limitată în termenii prevăzuți la articolul 52 alineatul (1) din aceasta. Carta „[…] admite restrângeri ale exercitării acestor drepturi, cu condiția ca restrângerile respective să fie prevăzute de lege, să respecte substanța drepturilor și libertăților menționate și, cu respectarea principiului proporționalității, să fie necesare și să răspundă efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți”(53).
109. În prezenta cauză, restricția impusă libertății de exprimare a lui MT: a) este prevăzută de lege, și anume de Regulamentul nr. 596/2014 și de Legea din 2 august 2002, b) respectă substanța dreptului, deoarece interdicția divulgării de informații privilegiate nu este absolută(54) și c) urmărește în principiu obiectivul de interes general privind protejarea integrității piețelor financiare.
110. Îndoielile apar în ceea ce privește concilierea acestei restricții cu salvgardarea dreptului fundamental la libertatea de exprimare, care include dreptul unui lider politic de a comunica opiniei publice informații referitoare la chestiuni de interes general.
111. Restricțiile privind libertatea de exprimare a unui lider politic trebuie interpretate potrivit unor criterii deosebit de stricte, în conformitate cu jurisprudența Curții EDO. Articolul 10 paragraful 2 din CEDO „abia lasă loc restricțiilor privind libertatea de exprimare în domeniul discursului politic sau al chestiunilor de interes general”(55).
112. Pornind de la această premisă, considerăm că trebuie să prevaleze libertatea de exprimare a unui lider politic din opoziție care, prin dezvăluirea faptului că guvernul va privatiza o întreprindere publică importantă, cel mai important operator poștal din Belgia, urmărește să declanșeze o dezbatere publică
referitoare la această chestiune(56).
V.      Concluzie
113. În temeiul considerațiilor precedente, propunem să se răspundă Cour d’appel de Bruxelles, section Cour des marchés (Curtea de Apel din Bruxelles, Secția pentru litigii privind piețele, Belgia) după cum urmează:
„Articolele 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind abuzul de piață (regulamentul privind abuzul de piață) și de abrogare a Directivei 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivelor 2003/124/CE, 2003/125/CE și 2004/72/CE ale Comisiei coroborate cu articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
trebuie interpretate în sensul că:
1)      Articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 se aplică difuzării unei informații privilegiate de către un lider politic, fost ministru și membru al unui partid din opoziție, care intervine în mass‑media în această calitate și care urmărește, în acest mod, declanșarea unei dezbateri publice cu privire la o chestiune de interes general pentru a critica privatizarea iminentă a principalului operator poștal național, în al cărui capital statul deținea, până atunci, o participație majoritară.
2)      Difuzarea acestei informații prin mass‑media poate fi considerată ca fiind realizată în exercitarea normală a funcției unui lider politic, în conformitate cu articolul 10 din Regulamentul nr. 596/2014. Revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă această difuzare era necesară și proporțională pentru realizarea obiectivelor sale și, în orice caz, dacă prevalează libertatea de exprimare și de informare garantate la articolul 11 din cartă”.
1      Limba originală: spaniola.
2      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) (JO 2003, L 96, p. 16, Ediție specială, 06/vol. 5, p. 210).
3      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind abuzul de piață (regulamentul privind abuzul de piață) și de abrogare a Directivei 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului și a Directivelor 2003/124/CE, 2003/125/CE și 2004/72/CE ale Comisiei (JO 2014, L 173, p. 1).
4      Directiva Comisiei din 22 decembrie 2003 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind definiția și publicarea informațiilor confidențiale și definiția manipulărilor pieței (JO 2003, L 339, p. 70, Ediție specială, 06/vol. 5, p. 243).
5      Majoritatea versiunilor lingvistice pe care le‑am consultat pun accentul mai mult pe „scopuri” [„fines”] decât pe
„motive” [„motivos”], termenul utilizat în versiunea în limba spaniolă: în versiunea în limba engleză, „for the purpose of journalism or other form of expression in the media”, în limba franceză, „à des fins journalistiques ou aux fins d’autres formes d’expression dans les médias”, în limba germană, „für journalistische Zwecke oder andere Ausdrucksformen in den Medien”, în limba italiană, „ai fini dell’attività giornalistica o di altre forme di espressione nei mezzi d’informazione”, în limba portugheză, „para fins jornalísticos ou outra forma de expressão nos meios de comunicação social”, în limba română, „în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă”. În prezentele concluzii vom utiliza termenul „scopuri” [„fines”] în loc de „motive” [„motivos”], cu excepția citatelor textuale din dispoziție. Versiunea în limba spaniolă a altor dispoziții similare, precum articolul 9 din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO 1995, L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10), se aliniază celorlalte versiuni, utilizând sintagma „fines periodísticos” [scopuri jurnalistice] în loc de „motivos periodísticos” [motive jurnalistice].
6      Legea din 2 august 2002 privind supravegherea sectorului financiar și serviciile financiare (denumită în continuare „Legea din 2 august 2002”).
7      Decizia de trimitere (punctul 64) precizează că „o modificare legislativă care a avut loc în luna decembrie 2015 făcea posibilă privatizarea”.
8      Anexa 6 la observațiile scrise ale lui MT.
9      Decizia de trimitere, punctul 64.
10      Anexa 8 la observațiile scrise ale MT.
11      Era prevăzută publicarea unui comunicat de presă la 6 iunie 2016 pentru a anunța în mod public fuziunea.
12      SL era unul dintre cei cinci reprezentanți sindicali naționali permanenți angajați de Bpost la momentul faptelor. În această calitate, SL fusese informat de conducerea întreprinderii cu privire la existența unui proiect de fuziune între Bpost și PostNL.
13      Punctul 60, care redă punctul 53 din raportul auditeur.
14      Acest fapt este prevăzut la articolul 39 („Intrarea în vigoare și aplicarea”) din Regulamentul nr. 596/2014.
15      La punctul 72 al doilea paragraf din decizia de trimitere, instanța de trimitere citează în acest sens punctele 59, 66 și 78 din Hotărârea Curții din 15 martie 2022, Autorité des marchés financiers (C‑302/20, EU:C:2022:190, denumită în continuare „Hotărârea Autorité des marchés financiers”). La punctul 72 al treilea paragraf din aceeași decizie, instanța de trimitere se referă la articolul 21 din Regulamentul nr. 596/2014 ca fiind „dispoziția legală mai favorabilă”.
16      Astfel a statuat Curtea în Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 76.
17      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 59.
18      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 59.
19      În plus, acest regim juridic este diferit de cel stabilit de Directiva (UE) 2019/1937 a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2019 privind protecția persoanelor care raportează încălcări ale dreptului Uniunii (JO 2019, L 305, p. 17). Directiva 2019/1937 se aplică persoanelor care lucrează pentru organizații publice sau private și care au cunoștință de încălcări ale dreptului Uniunii care aduc atingere interesului public. Figura persoanelor care efectuează raportarea („whistleblowers”, „lanceurs d’alerte”) a fost abordată și în jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului (denumită în continuare „Curtea EDO”), pe baza articolului 10 din CEDO. A se vedea în special Hotărârea din 14 februarie 2023, Halet împotriva Luxemburgului (CE:ECHR:2023:0214JUD002188418).
20      Cu toate că libertatea de exprimare și libertatea de informare nu coincid în totalitate, articolul 11 din cartă include în „dreptul la libertatea de exprimare” libertatea de opinie și libertatea de a primi sau de a transmite informații sau idei fără amestecul autorităților publice și fără a ține seama de frontiere.
21      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctele 64 și 68: „termenii «în scopuri jurnalistice» vizează divulgările de informații care au ca finalitate activitatea de jurnalism și, prin urmare, nu doar divulgările de informații care constau în publicarea de informații ca atare, ci și cele care se înscriu în procesul care conduce la o altfel de publicare” (punctul 64), și „[…] nu numai publicările, ci și actele pregătitoare ale unei publicări, cum ar fi colectarea de informații, precum și activitățile de cercetare și de anchetă ale unui jurnalist sunt inerente libertății presei” (punctul 68).
22      Pentru o viziune de ansamblu a protecției libertății de exprimare a jurnaliștilor în dreptul Uniunii a se vedea Tinière, R., „La protection de la liberté d’expression des journalistes par l’Union européenne”, în Maubernard, C., Platon, S., și Tinière R. (ed.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Bruxelles, 2025, p. 174-188.
23      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 63.
24      Hotărârea din 11 martie 2015, Lafonta (C‑628/13, EU:C:2015:162), punctul 21, și Hotărârea din 23 decembrie 2009, Spector Photo Group și Van Raemdonck (C‑45/08, EU:C:2009:806), punctul 48.
25      Considerentul (77) al Regulamentului nr. 596/2014.
26      A se vedea Martucci, F., „L’équilibre bancal entre liberté de la presse et régulation financière dans la mise en œuvre du règlement MAR”, Maubernard, C., Platon, S., și Tinière, R. (ed.), Les mutations de la liberté d’expression dans l’Union européenne, Bruylant, Bruxelles, 2025, p. 275-298.
27      Hotărârea din 14 februarie 2019, Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, denumită în continuare „Hotărârea Buivids”). În cauza respectivă, Curtea a interpretat Directiva 95/46 în raport cu activitatea unei persoane care a publicat pe site‑ul internet www.youtube.com o înregistrare video efectuată în incinta unei secții de poliție.
28      Hotărârea Buivids, punctul 53, la care se citează Hotărârea din 16 decembrie 2008, Satakunnan Markkinapörssi și Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727, denumită în continuare „Hotărârea Satakunnan Markkinapörssi și Satamedia”), punctul 61. În ceea ce privește Hotărârea Buivids și Hotărârea din 29 iulie 2019, Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625), a se vedea Smartt, U., „Are bloggers and YouToubers journalists?”, European Intellectual Property Review, 2020, p. 728-737.
29      Hotărârea Buivids, punctul 52, și Hotărârea Satakunnan Markkinapörssi și Satamedia, punctul 58.
30      Hotărârea Buivids, punctul 55.
31      Hotărârea Buivids, punctul 57, și Hotărârea Satakunnan Markkinapörssi și Satamedia, punctul 60.
32      Hotărârea Buivids, punctele 51 și 57, și Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctele 66 și 67.
33      Libertatea și pluralismul mijloacelor de informare în masă sunt protejate în mod specific la articolul 11 alineatul (2) din cartă.
34      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 67, și Hotărârea din 12 ianuarie 2023, Migracijos departamentas (Motive de persecuție întemeiate pe opinii politice) (C‑280/21, EU:C:2023:13), punctul 29.
35      Curtea EDO, Hotărârea din 8 noiembrie 2016, Magyar Helsinki Bizottság împotriva Ungariei CE:ECHR:2016:1108JUD001803011, § 165.
36      Curtea EDO, Hotărârea din 8 noiembrie 2016, Magyar Helsinki Bizottság împotriva Ungariei, CE:ECHR:2016:1108JUD001803011, §§ 166 și 168, care enumeră, printre entitățile și persoanele asimilate jurnaliștilor, organizațiile neguvernamentale, cercetătorii universitari și autorii de lucrări pe teme de interes general, în măsura în care aceștia contribuie la difuzarea către public a unor opinii, informații și idei.
37      Decizia de trimitere, punctul 64.
38      S‑ar putea discuta dacă, în realitate, divulgarea știrii prin mass‑media a creat vreun tip de inegalitate între potențialii investitori, care să implice avantajarea unora în detrimentul celorlalți.
39      Decizia de trimitere, punctul 72. Este adevărat că divulgarea informațiilor privilegiate a cauzat suspendarea cotării acțiunilor Bpost, însă acest lucru nu este echivalent cu inducerea în eroare sau cu înșelarea investitorilor. În ședință, MT a explicat efectele divulgării informațiilor sale asupra cotației la bursă a acțiunilor Bpost și PostNL, precizând că prețul acțiunilor operatorului neerlandez au crescut, iar cotația acțiunilor Bpost a suferit o ușoară scădere, după care s‑a recuperat imediat.
40      Decizia de trimitere, punctul 72 al treilea paragraf.
41      În ședință s‑a confirmat faptul că MT era un politician de referință, cu importante responsabilități în Partidul Socialist belgian, precum și în organizația mutuală
și în sindicatul legate de acest partid.
42      Excepția generală este necesară, printre alte motive, pentru a nu îngreuna activitățile comerciale. De exemplu, directorul general al unei societăți trebuie să poată împărtăși informații sensibile comitetului executiv al acesteia, băncii sale, cabinetului său de avocatură, auditorului său financiar sau consultantului său fiscal, fără a fi expus sancțiunilor ca urmare a divulgării de informații privilegiate. Întrucât este imposibilă enumerarea tuturor ipotezelor care se încadrează în această excepție, legiuitorul Uniunii a optat pentru o prevedere generală.
43      Pentru a se realiza în exercitarea normală a sarcinilor de serviciu, a profesiei sau a funcției, divulgarea de informații privilegiate trebuie să urmărească un obiectiv legitim, să fie adecvată și necesară pentru atingerea acestuia și să respecte principiul proporționalității (Klöhn, L., „Financial journalism, unlawful disclosure of inside information and freedom of press: Mr A v. Autorité des marchés financiers”, Common Market Law Review, 2023, nr. 2, p. 566).
44      Punctul 80 din Hotărârea Autorité des marchés financiers subliniază că este necesar să se mențină efectul util al articolului 21 din Regulamentul nr. 596/2014 în raport cu finalitatea sa, și anume respectarea libertății de presă și a libertății de exprimare în alte mijloace de informare în masă garantate în special prin articolul 11 din cartă [citându‑se Hotărârea din 29 iulie 2019, Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625), punctul 55].
45      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 82.
46      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 84.
47      Decizia de trimitere, punctul 72: „în ceea ce privește criteriul proporționalității […]
s‑ar putea considera că scopul acestei interdicții [a divulgării informațiilor privilegiate de către MT] nu este atât garantarea protecției integrității pieței, cât, mai degrabă, [protecția] intereselor emitentului vizat (în speță, Bpost), care […] dorea să amâne comunicarea informațiilor către piețe pentru a asigura negocierea proiectului cu partenerul său fără nicio interferență”.
48      Hotărârea din 20 septembrie 2022, SpaceNet și Telekom Deutschland (C‑793/19 și C‑794/19, EU:C:2022:702), punctul 59, Hotărârea din 5 aprilie 2022, Commissioner of An Garda Síochána ș.a. (C‑140/20, EU:C:2022:258), punctele 42 și 43, și Hotărârea din 6 septembrie 2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543), punctul 31.
49      Hotărârea Autorité des marchés financiers, punctul 67, și Hotărârea din 12 ianuarie 2023, Migracijos departamentas (Motive de persecuție întemeiate pe opinii politice) (C‑280/21, EU:C:2023:13), punctul 29.
50      Hotărârea din 7 decembrie 1976, Handyside împotriva Regatului Unit, (CE:ECHR:1976:1207JUD000549372), § 24, și Hotărârea din 20 octombrie 2015, Pentikäinen împotriva Finlandei (CE:ECHR:2015:1020JUD001188210), § 87. În Hotărârea Curții din 6 martie 2001, Connolly/Comisia (C‑274/99 P, EU:C:2001:127), punctul 39, sunt citate unele dintre hotărârile Curții EDO referitoare la această chestiune.
51      Hotărârea Curții din 4 octombrie 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843), punctul 55, la care se citează Hotărârea Curții EDO din 23 septembrie 1994, Jersild împotriva Danemarcei (CE:ECHR:1994:0923JUD001589089), § 31, Hotărârea Curții EDO din 21 ianuarie 1999, Fressoz și Roire împotriva Franței (CE:ECHR:1999:0121JUD002918395), § 45, precum și Hotărârea Curții EDO din 16 iunie 2015, Delfi AS împotriva Estoniei (CE:ECHR:2015:0616JUD006456909), § 132.
52      Potrivit articolului 10 paragraful 2 din CEDO, exercitarea libertății de exprimare „ce comportă îndatoriri și responsabilități poate fi supusă unor formalități, condiții, restrângeri sau sancțiuni prevăzute de lege care constituie măsuri necesare, într‑o societate democratică, pentru securitatea națională, integritatea teritorială sau siguranța publică, apărarea ordinii și prevenirea infracțiunilor, protecția sănătății sau a moralei, protecția reputației sau a drepturilor altora pentru a împiedica divulgarea de informații confidențiale sau pentru a garanta autoritatea și imparțialitatea puterii judecătorești”.
53      Hotărârea din 4 octombrie 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843), punctul 48.
54      Astfel cum am explicat, atunci când difuzarea se face în exercitarea normală a unei activități sau a unei profesii ori în scopuri jurnalistice sau sub altă formă de exprimare în presă, articolele 10 și 21 din Regulamentul nr. 596/2014 dau prioritate libertății de exprimare.
55      Hotărârea din 22 februarie 2008, Desjardin împotriva Franței (CE:ECHR:2007:1122JUD002256703), § 47: „[…] Cu toate acestea, libertatea de exprimare, valoroasă pentru toți, este deosebit de importantă pentru partidele politice și membrii lor activi […]. De fapt, interferența în libertatea de exprimare a unui membru al opoziției, care îi reprezintă pe alegătorii săi, exprimă preocupările acestora și le apără interesele, impune instanței să exercite un control mai strict”. A se vedea de asemenea Hotărârea din 17 decembrie 2004, Pedersen și Baadsgaard împotriva Danemarcei (CE:ECHR:2004:1217JUD004901799), § 71, Hotărârea din 23 aprilie 2015, Morice împotriva Franței (CE:ECHR:2015:0423JUD002936910), §§ 124 și 125, și Hotărârea din 17 ianuarie 2017, Tavares de Almeida Fernandes și Almeida Fernandes împotriva Portugaliei (CE:ECHR:2017:0117JUD003156613), § 55.
56      La punerea în balanță a dreptului la libertatea de exprimare și a altor drepturi, Curtea EDO ia în considerare dacă tipul de „discurs” sau de informație în cauză are o relevanță specială, îndeosebi în cadrul dezbaterii politice sau al unei dezbateri care afectează interesul general. Hotărârea din 10 ianuarie 2013, Ashby Donald și alții împotriva Franței (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), § 39.