Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL ATHANASIOS RANTOS
prezentate la 5 februarie 2026(1)
Cauza C-232/25 [Idziski](i)
Z.R.,
Ś.
împotriva
U.,
Z.,
cu participarea
Prokurator Regionalny w Krakowie
[cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia)]
„ Trimitere preliminară – Cooperarea judiciară în materie civilă – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială – Articolul 5 punctul 3 – Competența specială în materie delictuală sau cvasidelictuală – Locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă – Persoane fizice și juridice care pretind o atingere adusă drepturilor referitoare la personalitate, care rezultă din difuzarea unui serial la televiziune și pe internet – Competența internațională a instanțelor dintr-un alt stat membru decât statul membru în care a fost produs acest serial – Locul materializării prejudiciului – Centrul intereselor acestor persoane – Identificare în mod individual – Cerere de reparare a întregului prejudiciu moral suferit – Cerere de emitere a unor somații de a prezenta scuze și de a preceda fiecare difuzare a serialului respectiv de o declarație adecvată ”
I.      Introducere
1.        Z.R., o persoană fizică, și Ś., o asociație (denumite în continuare „reclamantele”), ambele stabilite
în Polonia, au sesizat instanțele poloneze cu o acțiune îndreptată împotriva lui U. și a lui Z. (denumiți în continuare „pârâții”), stabiliți în Germania, susținând o atingere adusă drepturilor referitoare la personalitate care rezultă din difuzarea la televiziune în Polonia și în alte state membre, precum și pe internet a unui serial ai cărui coproducători sunt pârâții. Reclamantele au solicitat, pe de o parte, repararea prejudiciului moral suferit ca urmare a difuzării serialului respectiv în toate aceste state membre și, pe de altă parte, obligarea pârâților să prezinte scuze pe toate canalele de televiziune și pe site-urile internet în cauză, precum și ca fiecare difuzare a serialului amintit să fie precedată, indiferent de loc, de o declarație adecvată.
2.        Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001(2), care stabilește o normă de competență specială în materie delictuală sau cvasidelictuală, conferă instanțelor poloneze o competență internațională de a judeca acțiunea în totalitate, dincolo de simpla atingere adusă drepturilor referitoare la personalitate intervenită în Polonia? Aceasta este în esență întrebarea principală adresată de Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia), instanța de trimitere.
3.        În prezenta cauză, Curtea este chemată să precizeze domeniul de aplicare al Hotărârilor Shevill(3) și eDate(4)în ceea ce privește difuzarea, atât la televiziune, cât și pe internet, a unor conținuturi care aduc atingere drepturilor referitoare la personalitate, în contextul istoric al celui de Al Doilea Război Mondial și al relațiilor dintre Polonia și Germania. Aceste hotărâri au ridicat numeroase discuții în cadrul Curții(5) și în doctrină(6).
II.    Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii
1.      Regulamentul nr. 44/2001
4.        Potrivit considerentelor (2), (11), (12) și (15) ale Regulamentului nr. 44/2001:
„(2)      Anumite disparități între normele interne care reglementează competența judiciară și recunoașterea hotărârilor împiedică buna funcționare a pieței interne. Adoptarea de dispoziții care să unifice normele referitoare la conflictele de competență în materie civilă și comercială și la simplificarea formalităților în vederea recunoașterii și executării rapide și simple a hotărârilor de către statele membre legate prin prezentul regulament este indispensabilă.
[...]
(11)      Normele de competență trebuie să prezinte un mare grad de previzibilitate și să se întemeieze pe principiul conform căruia competența este determinată, în general, de domiciliul pârâtului și, astfel, trebuie să fie întotdeauna disponibilă, cu excepția câtorva situații bine definite în care materia litigiului sau autonomia părților justifică un alt factor de legătură. În cazul persoanelor juridice, domiciliul trebuie să fie definit în mod independent, în vederea ameliorării transparenței normelor comune și a evitării conflictelor de competență.
(12)      În afară de instanța domiciliului pârâtului, trebuie să existe și alte instanțe autorizate în temeiul unei legături strânse între instanță și litigiu sau în scopul bunei administrări a justiției.
[...]
(15)      În interesul administrării armonioase a justiției, este necesar să se reducă la minimum posibilitatea apariției procedurilor concurente și să se evite pronunțarea în două state membre a unor hotărâri ireconciliabile. Trebuie să fie prevăzut un mecanism clar și eficace de rezolvare a cazurilor de litispendență și de conexitate, precum și de înlăturare a problemelor care decurg în urma divergențelor interne referitoare la determinarea datei la care se consideră că o cauză este pendinte. În sensul prezentului regulament, este necesar ca data în cauză să fie definită în mod independent.”
5.        În capitolul I din regulamentul respectiv, intitulat „Domeniul de aplicare”, articolul 1 alineatul (1) din acesta prevedea:
„Prezentul regulament se aplică în materie civilă și comercială indiferent de natura instanței. El nu se aplică, în special, în materie fiscală, vamală sau administrativă.”
6.        Capitolul II din regulamentul menționat, intitulat „Competența”, conținea printre altele o secțiune 1, intitulată „Dispoziții generale”, și o secțiune 2, intitulată „Competențe speciale”.
7.        Articolul 2 alineatul (1) din același regulament, care figura în această secțiune 1, prevedea:
„Sub rezerva dispozițiilor prezentului regulament, persoanele domiciliate pe teritoriul unui stat membru sunt acționate în justiție, indiferent de naționalitatea lor, în fața instanțelor statului membru în cauză.”
8.        Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001, care făcea parte din această secțiune 2, prevedea:
„O persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru poate fi acționată în justiție într-un alt stat membru:
[...]
3.      în materie delictuală și cvasidelictuală, în fața instanțelor de la locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă.”
2.      Regulamentul (UE) nr. 1215/2012
9.        Articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012(7), care figurează în capitolul II din acesta, intitulat „Competența”, și în secțiunea 2 din capitolul menționat, intitulată „Competențe speciale”, are următorul cuprins:
„O persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru poate fi acționată în justiție într-un alt stat membru:
[...]
2.      în materie delictuală și cvasidelictuală, în fața instanțelor de la locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă.”
10.      Articolul 66 din regulamentul menționat, care face parte din capitolul VI din acesta din urmă, intitulat „Dispoziții tranzitorii”, prevede la alineatul (2):
„Fără a aduce atingere articolului 80, [Regulamentul nr. 44/2001] continuă să se aplice hotărârilor pronunțate în cadrul acțiunilor judiciare intentate, actelor autentice întocmite sau înregistrate în mod oficial și tranzacțiilor judiciare aprobate sau încheiate înainte de 10 ianuarie 2015 și care intră în domeniul de aplicare al regulamentului respectiv.”
11.      În capitolul VIII din Regulamentul nr. 1215/2012, intitulat „Dispoziții finale”, articolul 80 din acesta prevede că Regulamentul nr. 44/2001 este abrogat.
B.      Dreptul polonez
1.      Codul civil
12.      Articolul 23 din ustawa – Kodeks cywilny (Legea privind Codul civil) din 23 aprilie 1964(8), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Codul civil”), prevede:
„Drepturile referitoare la personalitatea unei persoane, cum sunt, printre altele, sănătatea, libertatea, onoarea, libertatea de conștiință, numele sau pseudonimul, imaginea, secretul corespondenței, inviolabilitatea domiciliului, creația științifică, artistică, inventivă și de raționalizare, sunt protejate de dreptul civil independent de protecția prevăzută de alte legi.”
13.      Articolul 24 alineatele 1 și 2 din Codul civil are următorul cuprins:
„1.      Persoana ale cărei drepturi referitoare la personalitate sunt amenințate prin acțiunea altei persoane poate solicita încetarea acestei acțiuni, cu excepția cazului în care aceasta nu este ilegală. În cazul unei atingeri aduse drepturilor sale referitoare la personalitate, ea poate de asemenea să impună autorului atingerii să efectueze actele necesare pentru a elimina efectele acesteia, în special să facă o declarație ale cărei conținut și formă sunt adecvate. În temeiul principiilor prevăzute de cod, titularul drepturilor referitoare la personalitate poate impune și o despăgubire pecuniară sau plata unei anumite sume de bani pentru un anumit obiectiv social.
2.      Dacă atingerea adusă unui drept inerent personalității a cauzat un prejudiciu patrimonial, persoana vătămată poate solicita repararea acestuia în conformitate cu principiile generale.”
14.      Potrivit articolului 43 din Codul civil:
„Normele referitoare la protecția drepturilor referitoare la personalitate ale persoanelor fizice se aplică mutatis mutandis persoanelor juridice.”
2.      Codul de procedură civilă
15.      Articolul 39813 din Ustawa Kodeks postępowania cywilnego (Legea privind Codul de procedură civilă) din 17 noiembrie 1964(9), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Codul de procedură civilă”), prevede la alineatele 1 și 2:
„1.      Curtea Supremă examinează recursul în limitele obiectului cererii și ale motivelor; în limitele obiectului cererii, aceasta ia însă în considerare din oficiu nulitatea procedurii.
2.      În procedura de recurs, nu pot fi invocate fapte și probe noi, iar Curtea Supremă este ținută de constatările de fapt care stau la baza deciziei atacate.”
16.      Articolul 1099 din Codul de procedură civilă prevede:
„1.      Instanța sesizată ia în considerare din oficiu lipsa competenței internaționale în orice stadiu al procedurii. În cazul în care se constată că instanțele naționale nu au competență internațională, instanța sesizată respinge acțiunea sau cererea [...]
2.      Lipsa competenței internaționale este o cauză de nulitate a procedurii.”
III. Litigiul principal, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
17.      Z.R., cu domiciliul în Polonia, era căpitan în armata poloneză. La vârsta de 16 ani acesta a fost deportat în lagărul Auschwitz-Birkenau, iar apoi a activat în cadrul Związek Walki Zbrojnej (Uniunea de luptă armată) și a servit ca soldat în cadrul formațiunii militare [X] (denumită în continuare „formațiunea militară X”). Z.R. a participat la acțiuni de salvare și de ascundere a persoanelor de etnie evreiască și a luat parte la luptele din timpul insurecției din Varșovia (Polonia). După cel de Al Doilea Război Mondial a fost arestat de Urząd Bezpieczeństwa (Biroul de securitate) și condamnat la 12 ani de închisoare pentru găzduirea unui membru al forțelor speciale poloneze. Z.R. nu s-a confruntat niciodată personal cu atitudini antisemite ale soldaților din formațiunea militară X. Acesta este preocupat
de ideea de a păstra vie memoria soldaților din formațiunea respectivă, precum și de cea a comemorării contribuției polonezilor la salvarea comunității evreiești.
18.      Ś., cu sediul în Polonia, este o asociație cu personalitate juridică ce regrupează foști soldați care au fost membri ai formațiunii militare X și care, potrivit statutului său, are ca obiect social printre altele apărarea demnității, reputației și memoriei acestei formațiuni militare, precum și a soldaților săi. Ś. numără în prezent aproximativ 5 000 de membri.
19.      La 19 noiembrie 2013(10), reclamanții au introdus o acțiune la Sąd Okręgowy w Krakowie (Tribunalul Regional din Cracovia, Polonia) împotriva pârâților, invocând o încălcare a drepturilor referitoare la personalitate care rezultă din anumite scene prezentate într-un serial de televiziune (denumit în continuare „serialul de televiziune”) ai cărui coproducători sunt pârâții. În susținerea acțiunii formulate, reclamanții au arătat că acest serial a fost difuzat la televiziunea poloneză, iar ulterior la celelalte canale de televiziune menționate în acțiunea lor. Aceștia au susținut că serialul respectiv este disponibil pe site-uri de internet, integral sau parțial. Potrivit reclamanților, același serial îi prezintă pe soldații din formațiunea militară X ca fiind antisemiți, naționaliști și de a fi colaborat cu germanii în timpul Holocaustului, împrejurare care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate, cum ar fi dreptul la mândrie națională, dreptul de a cultiva identitatea națională, dreptul la istorie nefalsificată, dreptul la demnitate și reputație, precum și dreptul la un semn, reprezentat de simbolul X.
20.      În concluziile acțiunii, reclamanții au solicitat, în primul rând, obligarea pârâților să prezinte o declarație adecvată (scuze) la televiziunea poloneză, pe postul indicat, fiind necesar ca textul acestor scuze să fie citit în direct; în al doilea rând, autorizarea lor, în temeiul Codului civil, să publice ei înșiși scuzele în cazul în care acestea nu ar fi difuzate în termenul stabilit; în al treilea rând, obligarea pârâților să difuzeze o declarație adecvată (scuze) în limba germană pe cele două site-uri internet indicate; în al patrulea rând, obligarea pârâților să facă o declarație adecvată (scuze) prin intermediul altor canale de televiziune la care a fost difuzat serialul de televiziune, și anume televiziunile germană, irlandeză, spaniolă, neerlandeză, austriacă și norvegiană, la canalele menționate și în limba țării respective; în al cincilea rând, obligarea pârâților să înceteze includerea în acest serial a simbolului X (banner care conține un element grafic în centrul căruia sunt dispuse orizontal culorile naționale); în al șaselea rând, obligarea pârâților să înceteze să mai aducă atingere drepturilor referitoare la personalitate prin intermediul unui text introductiv specificat care se afișează înaintea fiecărei transmiteri a serialului respectiv, indiferent de locul în care are loc transmisiunea, și, în al șaptelea rând, obligarea în solidar a pârâților la plata către Z.R. a sumei de 25 000 de zloți polonezi (PLN) (aproximativ 5 750 de euro) cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul suferit pentru încălcarea drepturilor referitoare la personalitate.
21.      În fața Sąd Okręgowy w Krakowie (Tribunalul Regional din Cracovia), pârâții au invocat o excepție de necompetență a instanțelor poloneze, susținând că competența internațională pentru soluționarea cererilor reclamanților aparținea instanțelor germane. Prin ordonanța din 18 iulie 2016, această instanță a respins excepția de necompetență a instanțelor poloneze. Prin ordonanța din 16 mai 2017, Sąd Apelacyjny w Krakowie (Curtea de Apel din Cracovia, Polonia) a respins apelul îndreptat împotriva acestei ordonanțe.
22.      Pe fond, prin hotărârea din 28 decembrie 2018, Sąd Okręgowy w Krakowie (Tribunalul Regional din Cracovia), după administrarea probelor, a admis în mare parte acțiunea reclamanților, atât în ceea ce privește pretențiile pecuniare, cât și pretențiile nepecuniare. În urma apelurilor formulate de ambele părți în litigiu, Sąd Apelacyjny w Krakowie (Curtea de Apel din Cracovia) a modificat, prin hotărârea din 23 martie 2021, această hotărâre și s-a pronunțat după cum urmează. În primul rând, această instanță a obligat pârâții să prezinte scuze al căror conținut este precizat în dispozitivul hotărârii respective, fiind necesar ca întregul text să fie citit,
în limba polonă, la canalul de televiziune polonez desemnat și,
în limba germană, la cele trei canale de televiziune germane menționate, precizând condițiile tehnice pentru această declarație. În al doilea rând, în lipsa publicării de scuze în termenul stabilit și în condițiile menționate mai sus, instanța respectivă a permis Ś. să le publice ea însăși la canalul de televiziune polonez indicat. În al treilea rând, a obligat pârâții să publice declarația menționată mai sus în limba germană pe site-ul lor internet, precizând detaliile tehnice ale acestei publicări. În rest, instanța respectivă a respins acțiunea formulată de Ś. și a respins în totalitate acțiunea formulată de Z.R. De asemenea aceasta a respins apelul formulat de pârâți.
23.      În această privință, aceeași instanță a considerat că intriga serialului de televiziune aducea atingere drepturilor referitoare la personalitate ale lui Z.R., în special identității sale naționale. Totuși, această atingere nu ar fi fost ilicită în raport cu articolul 24 din Codul civil, având în vedere stadiul cunoștințelor istorice, care permitea pârâților să trateze temele în litigiu din acest serial în modul în care au făcut-o. Conținutul serialului respectiv s-ar situa, așadar, în limitele libertății de exprimare artistică. În schimb, nu ar fi existat o atingere adusă onoarei lui Z.R., pentru motivul că nu era individualizat ca fiind persoana vizată de scenele defăimătoare din același serial. În ceea ce privește Ś., Sąd Apelacyjny w Krakowie (Curtea de Apel din Cracovia) a statuat că ea a suferit o atingere adusă drepturilor referitoare la personalitate legate de reputația sa și de cea a foștilor membri ai formațiunii militare X afiliați la această organizație. Instanța respectivă a subliniat că serialul de televiziune atribuia membrilor acestei formațiuni trăsături explicit antisemite pe care stadiul cunoștințelor istorice nu le justifica, depășind astfel limitele libertății de exprimare artistică.
24.      Reclamanții și pârâții au formulat recurs împotriva hotărârii pronunțate de Sąd Apelacyjny w Krakowie (Curtea de Apel din Cracovia) la Sąd Najwyższy (Curtea Supremă), instanța de trimitere. Pe lângă celelalte motive invocate în recursul formulat, pârâții au invocat nulitatea procedurii întrucât cauza fusese examinată în condițiile în care instanțele poloneze nu aveau competență internațională în această privință, în conformitate cu articolul 1099 alineatul 2 din Codul de procedură civilă coroborat în special cu articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001.
25.      Instanța de trimitere subliniază că prezenta cauză ridică îndoieli cu privire la interpretarea noțiunii de „locul unde s-a produs fapta prejudiciabilă”, în sensul acestui articol 5 punctul 3. Astfel, s-ar ridica problema dacă jurisprudența Curții întemeiată pe Hotărârea eDate(11) poate fi transpusă într-o situație în care o eventuală atingere adusă unor drepturilor referitoare la personalitate nu se produce prin încărcarea anumitor conținuturi pe internet, ci prin producerea unui serial care este difuzat la televiziune în diferite state. Răspunsul la această chestiune nu ar fi încă stabilit în măsura în care jurisprudența Curții cu privire la atingerile aduse drepturilor referitoare la personalitate ar privi exclusiv conținuturi difuzate fie în presa scrisă, fie pe internet.
26.      În această privință, dacă difuzarea unei opere cinematografice prin mijloace tradiționale cum ar fi televiziunea sau cinematograful este diferită de o difuzare pe internet și nu presupune a priori aceeași accesibilitate universală a conținutului difuzat, pe de o parte, dezvoltarea tehnologiilor de streaming și a serviciilor de mass-media audiovizuale la cerere ar avea ca efect estomparea diferențelor dintre formele de difuzare în vederea stabilirii competenței internaționale a instanțelor. Astfel, această operă ar fi disponibilă simultan sau după un anumit termen și pe internet. În plus, difuzarea unui film prin canalele tradiționale este adesea precedată sau însoțită de o campanie de publicitate și de informare pe internet. Pe de altă parte, în prezent, localizarea unei opere pe internet nu ar mai fi complet exclusă de la controlul radiodifuzorului dat fiind că, datorită posibilităților tehnice precum geoblocarea sau geolocalizarea, în primul rând, difuzarea poate fi limitată la o anumită zonă, iar, în al doilea rând, conținutul unei opere poate varia în funcție de locul în care este prezentată. În plus, a admite că o acțiune în despăgubire pentru întregul prejudiciu ar putea fi introdusă în statul membru în care se află centrul intereselor reclamantului numai ca urmare a difuzării unui serial pe internet ar conduce, în prezența unei difuzări simultane online și offline, la o fragmentare a litigiului dificil de conciliat cu cerințele bunei administrări a justiției.
27.      În aceste împrejurări, distincția după cum un film a fost difuzat prin mijloace tradiționale de difuzare a programelor de televiziune, care privează instanța unui stat membru de o competență internațională de a judeca o acțiune în răspundere pentru întregul prejudiciu cauzat, în condițiile în care ar fi dispus de o astfel de competență dacă acest film ar fi fost accesibil online în statul respectiv, nu ar fi convingătoare, iar criteriul formei tehnice a difuzării pe care se întemeiază această distincție nu ar prezenta nici un temei suficient, nici un grad de fiabilitate adecvat. În această privință, instanța de trimitere arată că soluția reținută în Hotărârea Shevill, care consacră abordarea de tip „mozaic”(12), a fost elaborată în contextul specific al presei scrise cu peste 20 de ani în urmă, și anume într-o perioadă în care posibilitățile tehnice de difuzare la distanță erau fundamental diferite de cele disponibile în prezent.
28.      Această instanță arată că, presupunând că este în principiu posibil să se recunoască o competență internațională deplină instanțelor poloneze într-un astfel de context, trebuie să se verifice dacă, în speță, sunt îndeplinite condițiile prevăzute de Hotărârea Mittelbayerischer Verlag(13). Deși, din perspectiva acestei hotărâri, identificarea persoanei prejudiciate trebuie să se efectueze „în mod individual”, intriga serialului de televiziune nu ar permite identificarea vreunuia dintre reclamanți, din moment ce este vorba despre o operă de ficțiune care nu se referă, nici direct, nici indirect, la personaje contemporane sau istorice reale. Cu atât mai puțin,
a fortiori,
ar permite identificarea individuală a lui Ś., în măsura în care această asociație a fost constituită la câteva decenii după sfârșitul celui de Al Doilea Război Mondial. În plus, nu ar fi exclus ca centrul de interese al persoanelor care fac parte dintr-un grup precum cel al foștilor soldați din cadrul formațiunii militare X să poată fi situat în orice stat membru al Uniunii Europene. În această privință, sediul unei asociații care urmărește un obiectiv statutar similar sau identic cu cel al asociației reclamante s-ar putea afla de asemenea în fiecare dintre aceste state. Cu toate acestea, spre deosebire de situația de fapt care a condus la pronunțarea Hotărârii Mittelbayerischer Verlag, serialul de televiziune ar descrie comportamentul unui grup închis și mai restrâns de persoane, și anume soldații din cadrul formațiunii X, identificând această formațiune în mod neechivoc și cert, iar Z.R. este unul dintre membrii în viață ai acestui grup. În prezent, acest grup ar putea,
în mare parte, să facă obiectul unei identificări individuale, cu atât mai mult cu cât numărul membrilor săi scade treptat în timp.
29.      Interpretarea potrivit căreia identificarea individuală a unor persoane concrete ar fi necesară pentru a putea introduce o acțiune în despăgubire pentru întregul prejudiciu ar conduce la favorizarea în mod nejustificat a autorilor de mesaje care jignesc,
generalizează în mod nejustificat și sunt stigmatizante la adresa unui grup. Astfel, aceste persoane ar putea fi acționate în justiție pentru repararea întregului prejudiciu numai la locul producerii faptei prejudiciabile, care coincide de obicei cu locul de reședință a autorului prejudiciului. O asemenea interpretare ar fi de natură să priveze forum delicti commissi de caracterul său de alternativă reală la competența internațională generală prevăzută la articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001.
30.      În plus, aplicarea abordării de tip „mozaic” ar implica un risc sistemic de multiplicare a unor proceduri judiciare paralele în mai multe state membre între aceleași părți, crescând în mod corelativ riscul pronunțării unor hotărâri judecătorești contradictorii, cu încălcarea considerentului (15) al Regulamentului nr. 44/2001. Acest risc ar fi și mai pronunțat în materie de atingere adusă drepturilor referitoare la personalitate ca urmare a lipsei unor norme armonizate privind conflictul de legi în acest domeniu(14) și ținând seama de necesitatea de a efectua o evaluare comparativă a valorilor fundamentale în conflict precum onoarea, reputația, viața privată și libertatea de exprimare, al cărei rezultat poate varia în mod semnificativ în funcție de dreptul material aplicabil și de sensibilitatea instanțelor din diferite state membre.
31.      Instanța de trimitere arată de asemenea că cerința unei identificări individuale, cel puțin indirectă, a unui reclamant prezintă o deficiență structurală, întrucât această apreciere se dovedește a fi adesea complicată și, mai important, este strâns legată de examinarea temeiniciei cauzei. Această instanță arată că, în acest stadiu al procedurii, ea nu mai poate analiza aspectele de fond legate de posibilitatea reclamanților de a se prevala de drepturile lor referitoare la personalitate, în special de „identitatea națională”, a cărei existență rămâne dezbătută pe larg în doctrina poloneză de drept civil și, până în prezent, nu a fost încă consacrată în jurisprudența sa.
32.      Potrivit instanței respective, în lipsa unei identificări individuale a anumitor persoane, ar fi oportun să se considere ca indiciu al previzibilității competenței internaționale nu numai localizarea centrului intereselor persoanelor în cauză, ci și importanța conținutului mesajului care ar putea aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate și punctul de la care mesajul are o „importanță semnificativă din punct de vedere obiectiv”. Astfel, ar trebui să se efectueze o apreciere globală pentru a stabili locul în care mesajul privind un colectiv specific – ținând seama printre altele de contextul geografic, istoric, cultural și social relevant – primo, are o importanță semnificativă din punct de vedere obiectiv, secundo, poate să suscite cele mai ferme reacții, inclusiv negative, și tertio, este extrem de sensibil și poate avea cel mai puternic impact în dezbaterea publică. În această privință, nu ar fi determinantă intenția autorului faptei prejudiciabile invocate, ci chestiunea dacă, având în vedere indiciile obiective deduse din aceste diferite contexte, pârâtul putea prevedea în mod rezonabil că o acțiune ar fi introdusă într-un anumit loc în vederea reparării întregului prejudiciu potențial cauzat de mesajul în litigiu.
33.      Aceeași instanță subliniază că, ținând seama de situația de fapt, care face obiectul unui consens istoric, de la începutul celui de Al Doilea Război Mondial, de ocupația germană a teritoriilor poloneze, de desfășurarea și natura acesteia, de numărul victimelor poloneze ale acestui război și de consecințele demografice, sociale și politice tragice pe care le-a suferit Polonia și populația sa, nu pare să existe nicio îndoială că intriga schițată în serialul de televiziune, și în special firul narativ „polonez” al acestuia, are, având în vedere perspectiva germană adoptată și caracterul retrospectiv al acestui serial, o importanță semnificativă în Polonia și pentru publicul polonez. În aceste condiții, competența internațională a instanțelor poloneze, având în vedere că serialul respectiv atribuie anumite comportamente și caracteristici soldaților din formațiunea X, ar respecta atât principiul previzibilității, cât și cerința proximității între instanță și litigiu.
34.      Instanța de trimitere adaugă că ea ridică și problema dacă unele dintre pretențiile nepecuniare formulate de reclamanți ar putea intra sub incidența competenței internaționale a instanțelor poloneze în cadrul abordării de tip „mozaic”. Într-adevăr, în speță, aceștia nu ar solicita ca serialul de televiziune să fie eliminat de pe internet sau să nu fie difuzat la televiziune, ci ar dori, pe de o parte, să împiedice o nouă încălcare a drepturilor lor referitoare la personalitate prin menționarea unor informații precise care trebuie să preceadă difuzarea acestui serial și, pe de altă parte, să elimine efectele încălcării săvârșite prin publicarea unei declarații adecvate nu numai pe site-urile internet în cauză, ci și pe canalele de televiziune poloneze și germane
pe care a fost difuzat serialul respectiv. Dacă obligarea pârâților să publice o declarație care să prezinte scuze pe site-urile internet vizate, indiferent de conținutul acestora, sau să dispună ca anumite informații să fie menționate anterior fiecărei difuzări a serialului de televiziune, indiferent de locul difuzării, ar depăși limitele competenței instanțelor poloneze definite prin abordarea de tip „mozaic”, situația nu ar fi în mod necesar aceeași în ceea ce privește, de exemplu, o cerere prin care se solicită prezentarea de scuze pe un canal de televiziune al unui radiodifuzor public polonez sau cererea ca menționarea anumitor informații să preceadă difuzarea acestui serial, cu condiția să fie vorba despre o difuzare în Polonia.
35.      Pe de altă parte, instanța de trimitere consideră că, potrivit unei semnificații autonome, fapta prejudiciabilă, în configurația examinată, nu este numai producția serialului de televiziune, ci și difuzarea sa într-un anumit stat membru. În acest cadru, instanțele din statul membru în care a fost difuzat acest serial ar putea avea o competență internațională întemeiată, cu titlu principal, pe constatarea că faptul cauzator de prejudicii s-a produs în statul respectiv și, numai cu titlu secundar, că prejudiciul menționat s-a materializat în acest stat. Cu toate acestea, îndoielile cu privire la aplicabilitatea unui asemenea raționament în prezenta cauză s-ar explica prin faptul că serialul respectiv a fost produs în Germania și că singurii pârâți în fața instanței poloneze sunt producătorii aceluiași serial, deși acesta a fost difuzat în Polonia de către un radiodifuzor public polonez, care nu este parte în cauza principală.
36.      În speță, s-ar ridica în plus problema dacă faptul că pârâții au acordat unui terț o licență completă de distribuire a drepturilor de exploatare a serialului de televiziune, acceptând astfel în mod implicit distribuirea sa și în alte state membre, inclusiv în Polonia, ar putea justifica faptul că acest comportament al pârâților să fie asimilat unei acțiuni din partea acestora în fiecare stat membru în care acest serial a fost difuzat cu consimțământul lor. Dacă aceasta ar fi
situația, ar trebui să se examineze dacă competența internațională a instanțelor poloneze care decurge de aici s-ar putea extinde și la prejudiciile rezultate din difuzarea serialului respectiv în alte state membre.
37.      În aceste condiții, Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 5 punctul 3 coroborat cu considerentele (11) și (12) ale Regulamentului [nr. 44/2001] trebuie interpretat în sensul că, într-o cauză privind atingerea adusă drepturilor referitoare la personalitate prin conținutul unei opere cinematografice, instanțele din statul membru în care a fost difuzat filmul, altul decât statul în care a fost produs filmul, au competență internațională de a judeca o acțiune având ca obiect:
a)      o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv somația de a prezenta scuze, prin intermediul canalelor de televiziune pe care a fost difuzat filmul, indiferent de locul difuzării, și pe site-uri internet, precum și somația ca fiecare difuzare a filmului, indiferent de locul difuzării, să fie precedată de o declarație având un conținut adecvat sau
b)      o prestație pecuniară (despăgubire) prin care se urmărește repararea întregului prejudiciu moral suferit din cauza atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, rezultat inclusiv ca urmare a difuzării (transmiterii) filmului în alte state membre,
având în vedere că:
–        reclamanții își au centrul intereselor și domiciliul (sediul) în statul membru respectiv [de difuzare];
–        reclamanții invocă o legătură între atingerea adusă drepturilor lor inerente personalității de modul în care sunt prezentați în film soldații [din cadrul formațiunii militare X] din statul membru respectiv, unul dintre reclamanți fiind un fost soldat al acestei formațiuni militare, iar cealaltă reclamantă fiind o asociație a foștilor soldați ai acestei formațiuni militare, al cărei obiect statutar este în special apărarea memoriei, a adevărului istoric și a demnității acestei formațiuni;
–        conținutul filmului, inclusiv modul în care sunt prezentați soldații din cadrul formațiunii militare [X], are o importanță semnificativă din punct de vedere obiectiv în contextul istoric, cultural și social al teritoriului statului membru respectiv [de difuzare]?
2)      [În] cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 5 punctul 3 coroborat cu considerentele (11) și (12) ale Regulamentului [nr. 44/2001] trebuie interpretat în sensul că, într-o cauză privind atingerea adusă drepturilor referitoare la personalitate prin conținutul unei opere cinematografice, instanțele unui stat membru în care a fost difuzat filmul, altul decât statul în care a fost produs filmul, au competența internațională de a judeca o acțiune având ca obiect:
a)      o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate ca urmare a difuzării unui film pe teritoriul statului membru în care a fost introdusă acțiunea, inclusiv somația de a prezenta scuze la canalele de televiziune la care a fost difuzat filmul, precum și somația ca fiecare difuzare a filmului să fie precedată de o declarație având un conținut adecvat sau
b)      o prestație pecuniară (despăgubire) prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit din cauza atingerii aduse drepturilor personalității, rezultat ca urmare a difuzării (transmiterii) filmului în statul membru în care este introdusă acțiunea?
ținând seama, dacă este cazul, de împrejurările menționate la prima întrebare prima, a doua și a treia liniuță?”
38.      Instanța de trimitere a solicitat ca prezenta cauză să fie judecată potrivit procedurii preliminare de urgență prevăzute la articolul 107 din Regulamentul de procedură al Curții. Prin Decizia din 10 aprilie 2025, Camera a doua a Curții a decis, la propunerea judecătorului raportor, după ascultarea avocatului general, să nu admită această cerere.
39.      Instanța de trimitere a solicitat de asemenea Curții judecarea prezentei cauze potrivit procedurii accelerate prevăzute la articolul 105 din Regulamentul de procedură al Curții. Prin Ordonanța președintelui Curții din 22 mai 2025(15), această cerere a fost respinsă. Prin aceeași decizie, președintele Curții, având în vedere natura acestei cauze și importanța problemelor pe care le ridică, i-a acordat un tratament prioritar, în temeiul articolului 53 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Curții.
40.      Z.R. și Ś., U. și Z., guvernul polonez, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise în fața Curții.
IV.    Analiză
A.      Cu privire la prima întrebare preliminară
41.      Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că instanțele unui stat membru în care a fost difuzat la televiziune și pe internet un serial care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate
ale unei persoane fizice și ale unei persoane juridice, altul decât statul membru în care a fost produs acest serial, au competență internațională de a judeca în totalitate o acțiune având ca obiect, pe de o parte, o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv somația de a prezenta scuze pe canalele de televiziune pe care a fost difuzat serialul respectiv în diferitele state membre vizate, și de a publica aceste scuze pe site-urile internet menționate, precum și ca fiecare difuzare a aceluiași serial, indiferent de locul difuzării, să fie precedată de o declarație având un conținut adecvat, și, pe de altă parte, o prestație pecuniară prin care se urmărește repararea prejudiciu moral suferit din cauza atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, rezultat inclusiv ca urmare a difuzării serialului în alte state membre.
42.      Cu titlu introductiv, amintim că reclamanții au introdus acțiunea la Sąd Okręgowy w Krakowie (Tribunalul Regional din Cracovia) la 19 noiembrie 2013. În consecință, astfel cum a arătat instanța de trimitere, Regulamentul nr. 44/2001 rămâne aplicabil litigiului principal. Astfel, deși acest regulament a fost abrogat prin Regulamentul
nr. 1215/2012, în conformitate cu articolul 80, articolul 66 alineatul (2) din acesta precizează că Regulamentul nr. 44/2001 continuă să se aplice printre altele hotărârilor pronunțate în cadrul acțiunilor judiciare intentate înainte de 10 ianuarie 2015 și care intră în domeniul de aplicare al regulamentului menționat.
43.      În această privință, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, din considerentele (2) și (11) ale Regulamentului nr. 44/2001 reiese că acesta urmărește să unifice normele referitoare la conflictele de competență în materie civilă și comercială prin norme de competență care prezintă un mare grad de previzibilitate. Regulamentul amintit urmărește astfel un obiectiv de securitate juridică ce constă în consolidarea protecției juridice a persoanelor stabilite în Uniunea Europeană, permițând atât reclamantului să identifice cu ușurință instanța pe care o poate sesiza, cât și pârâtului să prevadă în mod rezonabil instanța în fața căreia poate fi acționat în justiție(16).
44.      În acest sens, sistemul atribuirii de competențe comune prevăzute în capitolul II din regulamentul menționat se întemeiază pe norma generală enunțată la articolul 2 alineatul (1) din acesta, potrivit căreia persoanele domiciliate pe teritoriul unui stat membru sunt acționate în justiție, indiferent de naționalitatea părților, în fața instanțelor acelui stat. Capitolul II secțiunea 2 din același regulament prevede un anumit număr de norme de competență speciale, printre care figurează cea de la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001, însă numai prin derogare de la această normă generală a competenței instanțelor de la domiciliul pârâtului(17). Potrivit acestei dispoziții, o persoană care are domiciliul pe teritoriul unui stat membru poate fi acționată în justiție într-un alt stat membru, în materie delictuală și cvasidelictuală, în fața instanțelor de la locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă.
45.      Pe de altă parte, din considerentul (34)(18) al Regulamentului nr. 1215/2012 rezultă că, în măsura în care acesta a abrogat și a înlocuit Regulamentul nr. 44/2001, care a înlocuit el însuși Convenția de la Bruxelles, interpretarea dată de Curte în ceea ce privește dispozițiile unuia dintre aceste instrumente juridice este valabilă și pentru celelalte atunci când aceste dispoziții pot fi calificate drept „echivalente”. Or, o asemenea echivalență există între articolul 5 punctul 3 din Convenția de la Bruxelles, articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 și articolul 7 punctul 2 din Regulamentul nr. 1215/2012(19). În consecință, jurisprudența Curții privind una dintre aceste dispoziții se aplică în același mod și celorlalte.
1.      Cu privire la jurisprudența Curții referitoare la interpretarea articolului 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001
46.      Reiese dintr-o jurisprudență constantă a Curții că norma de competență specială prevăzută la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretată în mod autonom și strict. Această normă specială de competență se întemeiază pe existența unei legături deosebit de strânse între litigiu și instanțele de la locul unde s‑a produs fapta prejudiciabilă, care justifică atribuirea competenței în favoarea acestora din urmă pentru motive legate de buna administrare a justiției și de organizarea utilă a procesului(20). În plus, existența unei asemenea legături trebuie să asigure securitatea juridică și să evite posibilitatea de a se introduce o acțiune împotriva pârâtului în fața unei instanțe dintr‑un stat membru care nu era previzibilă în mod rezonabil de către acesta, acest lucru fiind important în special în litigiile privind obligații necontractuale care rezultă din încălcări ale intimității și ale drepturilor legate de personalitatea sa, inclusiv privind calomnia(21). În materie delictuală și cvasidelictuală, instanța de la locul unde s‑a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă este în mod normal cea mai în măsură să se pronunțe asupra cauzei, în special din motive legate de proximitatea față de litigiu și de facilitatea administrării probelor(22).
47.      Pe de altă parte, noțiunea de „loc unde s‑a produs fapta prejudiciabilă” vizează atât locul materializării prejudiciului, cât și pe cel unde s‑a produs evenimentul cauzator al acestui prejudiciu, astfel încât pârâtul poate fi acționat în justiție, la alegerea reclamantului, în fața instanței de la unul dintre cele două locuri. Aceste două locuri pot constitui o legătură semnificativă din punctul de vedere al competenței judiciare, fiecare dintre ele fiind susceptibil, în funcție de împrejurări, să furnizeze indicii deosebit de utile în ceea ce privește probele și organizarea procesului(23).
48.      Prezenta cauză privește în special normele privind
drepturile referitoare la personalitate, stabilite într-o primă etapă în Hotărârea Shevill, apoi adaptate, într-o a doua etapă, la situația specifică a internetului în Hotărârea eDate, înainte de a fi precizate în hotărâri ulterioare.
49.      În Hotărârea Shevill, Curtea a statuat că, în ipoteza unei calomnieri prin intermediul unui articol de presă difuzat pe teritoriul mai multor state membre, locul unde s-a produs evenimentul cauzator nu poate fi decât locul de stabilire a editorului publicației în litigiu, în măsura în care constituie locul de origine a faptei prejudiciabile, iar instanța de la acest loc de stabilire trebuie, așadar, să aibă competența de a judeca acțiunea în despăgubire pentru întregul prejudiciu cauzat de actul ilicit(24). În plus, trebuie să se recunoască reclamantului posibilitatea de a introduce acțiunea și în locul în care s-a materializat prejudiciul(25). Astfel, în cazul unei calomnieri internaționale prin intermediul presei, atingerea adusă onoarei, reputației și renumelui unei persoane fizice sau juridice se manifestă în locurile în care este difuzată publicarea, atunci când victima este cunoscută, și rezultă de aici că instanțele din fiecare stat membru în care a fost difuzată publicarea calomniatoare și în care victima pretinde că a suferit o atingere adusă reputației sale sunt competente să se pronunțe cu privire la prejudiciile cauzate în statul respectiv(26). În această privință, Curtea a precizat că, deși este adevărat că judecarea diverselor aspecte ale aceluiași litigiu de către instanțe diferite prezintă inconveniente, reclamantul are totuși posibilitatea să își formuleze ansamblul pretențiilor fie la instanța de la domiciliul pârâtului, fie la cea de la locul de stabilire a editorului publicației calomniatoare(27). În timp ce, într-o primă etapă, Curtea a considerat indispensabilă evitarea multiplicării instanțelor competente, care accentuează riscurile privind caracterul ireconciliabil al deciziilor(28), ea și-a adaptat, așadar, într-o a doua etapă, jurisprudența în Hotărârea Shevill, având în vedere logica Regulamentului nr. 44/2001(29).
50.      Ulterior, Hotărârea eDate a confirmat jurisprudența Shevill, precizând că considerațiile care figurează în această hotărâre, amintite la punctul anterior din prezentele concluzii, se pot aplica și altor mijloace de comunicare în masă și altor suporturi de comunicare și pot să acopere o gamă variată de încălcări ale drepturilor referitoare la personalitate prevăzute în diverse sisteme juridice(30). Curtea a adăugat în special că postarea unor informații pe un site internet se distinge de difuzarea teritorială a unui suport de comunicare, precum un imprimat, prin faptul că aceasta vizează, prin esența sa, ubicuitatea informațiilor menționate, acestea putând fi consultate instantaneu de un număr nedeterminat de utilizatori de internet pretutindeni în lume, independent de orice intenție a editorului acestora privind consultarea lor în afara statului membru în care este stabilit și în afara controlului său și că, prin urmare, criteriile referitoare la legătură trebuie adaptate în sensul că victima unei încălcări a drepturilor referitoare la personalitate prin intermediul internetului poate sesiza o instanță pentru tot prejudiciul suferit în funcție de locul materializării prejudiciului cauzat în Uniunea Europeană prin încălcarea menționată. Dat fiind că impactul unei informații postate asupra drepturilor referitoare la personalitate ale unei persoane poate fi apreciat cel mai bine de instanța de la locul unde pretinsa victimă își are centrul intereselor, atribuirea de competență acestei instanțe corespunde obiectivului unei bune administrări a justiției(31). Locul unde persoana își are centrul intereselor corespunde în general domiciliului său(32). Rezultă astfel din această hotărâre că persoana care se consideră prejudiciată poate să sesizeze cu o acțiune în răspundere, pentru întregul prejudiciu cauzat, fie instanțele din statul membru al locului de stabilire a editorului acestor informații, fie instanțele din statul membru în care se află  centrul intereselor sale. De asemenea, această persoană poate să formuleze acțiune la instanțele din fiecare stat membru pe teritoriul căruia o informație postată este sau a fost accesibilă, acestea fiind competente să se pronunțe numai asupra prejudiciului cauzat pe teritoriul statului membru al instanței sesizate(33).
2.      Cu privire la concluziile jurisprudenței Curții în contextul cauzei principale
51.      Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere ridică, în primul rând, problema dacă jurisprudența eDate, care se înscrie în contextul internetului și este bazată pe centrul intereselor persoanei în cauză, poate fi transpusă într-o situație în care o eventuală atingere adusă unor drepturi referitoare la personalitate rezultă din producerea și difuzarea unui serial la televiziune în mai multe state membre. Astfel, această instanță se întreabă dacă cauza principală trebuie examinată numai în raport cu jurisprudența eDate sau și în lumina jurisprudenței Shevill.
52.      În această privință, instanța menționată invocă mai multe argumente pentru a considera că se aplică numai jurisprudența eDate și că aceasta conduce la recunoașterea în favoarea instanțelor poloneze a unei competențe internaționale în ceea ce privește acțiunea în răspundere a reclamanților, pentru întregul prejudiciu. Ea susține astfel că soluția reținută în Hotărârea Shevill, referitoare la interpretarea articolului 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001, a fost elaborată în contextul presei scrise cu peste 20 de ani în urmă, respectiv într-o perioadă în care posibilitățile tehnice de difuzare la distanță erau fundamental diferite de cele disponibile în prezent, iar dezvoltarea tehnologiei de streaming și a serviciilor de mass-media audiovizuale la cerere ar avea ca efect estomparea diferențelor dintre formele de difuzare în vederea stabilirii competenței internaționale a instanțelor. În plus, datorită tehnologiilor precum geoblocarea sau geolocalizarea, pe de o parte, difuzarea ar putea fi limitată la un anumit teritoriu și, pe de altă parte, conținutul unei opere ar putea varia în funcție de locul difuzării. Pe de altă parte, limitarea unei acțiuni în despăgubire pentru întregul prejudiciu în statul în care reclamantul își are centrul intereselor numai în legătură cu postarea unui film pe internet ar conduce la o fragmentare greu de acceptat a litigiului în cazul difuzării simultane online și offline a conținutului în litigiu.
53.      În această privință, amintim că jurisprudența Shevill a fost reafirmată în mod constant de Curte, inclusiv în hotărârile sale recente(34). În consecință, este necesar să se ia în considerare această jurisprudență, iar nu numai jurisprudența eDate, pentru a se stabili dacă, în ceea ce privește cauza principală, instanțele poloneze au competență internațională de a se pronunța asupra întregului prejudiciu. Pe de altă parte, interpretarea dreptului Uniunii trebuie efectuată la data faptelor din litigiul principal, și anume anterior anului 2015. Dezvoltările tehnologice apărute ulterior nu sunt, așadar, relevante în cadrul prezentei cauze.
54.      Astfel cum rezultă din Hotărârea eDate, postarea unor informații pe un site internet se distinge de difuzarea teritorială a unui suport de comunicare prin faptul că aceasta vizează, prin esența sa, ubicuitatea informațiilor menționate, care pot fi consultate pretutindeni în lume, în afara controlului editorului(35). Or, constatăm că difuzarea unui serial la televiziune(36) nu îndeplinește niciuna dintre aceste condiții. Într-adevăr, pe de o parte, această difuzare, indiferent de mijloacele utilizate, cum ar fi televiziunea digitală terestră (TGT), cablul sau satelitul, este în principiu teritorială, cu alte cuvinte este limitată la aria geografică a recepționării semnalului de televiziune, și anume, în esență, o zonă națională (canal local, regional sau național). Din decizia de trimitere reiese că serialul de televiziune a fost difuzat în diferite state la canale de televiziune „naționale”, în speță televiziunea poloneză, germană, irlandeză, spaniolă, neerlandeză, austriacă și norvegiană. Pe de altă parte, difuzarea menționată nu se află în afara controlului exclusiv al titularilor drepturilor de autor, și anume producătorii, care pot defini cadrul, în special geografic, al emiterii operei lor. În speță, din decizia de trimitere reiese că pârâții sunt titularii exclusivi ai drepturilor de autor asupra serialului de televiziune și că i-au transferat parțial lui B. dreptul de a-l exploata pe anumite teritorii și, în plus, i-au acordat acestuia, pentru o perioadă de 12 luni, o licență exclusivă de distribuție a drepturilor de exploatare a acestui serial pe alte teritorii.
55.      În consecință, difuzarea unui serial la televiziune nu poate fi supusă doar jurisprudenței eDate. În acest sens, hotărârea menționată a enunțat că considerațiile care figurează în Hotărârea Shevill, referitoare la un articol de presă, se pot aplica și altor mijloace de comunicare în masă și suporturi de comunicare(37). În această privință, la punctul 44 din Hotărârea eDate, Curtea a făcut referire la Concluziile avocatului general Cruz Villalón(38), care a observat că domeniul de aplicare al jurisprudenței Shevill este larg și nu se limitează doar la presa tipărită, acesta fiind susceptibil să cuprindă și alte suporturi de comunicare precum informația audio‑vizuală sau radiofonică.
56.      Simplul fapt că un serial este difuzat simultan pe un canal de televiziune și pe internet nu este de natură să modifice această interpretare. Astfel, potrivit jurisprudenței Curții, norma de competență specială prevăzută la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretată în mod autonom și strict(39). Întrucât difuzarea pe internet este în mod semnificativ diferită de o difuzare la televiziune, nu este necesar să se extindă la televiziune soluția reținută în ceea ce privește internetul atunci când nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute de Hotărârea eDate. În plus, o asemenea abordare ar conduce la o situație de incertitudine în măsura în care, în funcție de alegerea producătorilor, nu poate fi considerat evident că orice difuzare a unui conținut la televiziune este în mod necesar însoțită de un acces la acesta pe internet, ceea ce ar implica o examinare de la caz la caz pentru a verifica condițiile de emitere a acestui conținut, care pot de asemenea să evolueze în timp.
57.      În ceea ce privește geoblocarea sau geolocalizarea în cadrul unei difuzări pe internet, acestea ar putea conduce la a se considera că nu este îndeplinită condiția privind ubicuitatea conținutului stabilită în Hotărârea eDate, cu consecința că ar trebui aplicată jurisprudența Shevill într-o asemenea situație, iar nu că această din urmă jurisprudență nu se aplică unui serial de televiziune.
58.      În ceea ce privește fragmentarea litigiului, acest argument a fost luat în considerare în Hotărârea Shevill. Astfel, Curtea a precizat că, deși este adevărat că judecarea diverselor aspecte ale aceluiași litigiu de către instanțe diferite prezintă inconveniente, reclamantul are totuși posibilitatea să își formuleze ansamblul pretențiilor fie la instanța de la domiciliul pârâtului, fie la cea de la locul de stabilire a editorului publicației calomniatoare(40). În această privință, amintim că, potrivit normei generale prevăzute la articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001, persoanele domiciliate pe teritoriul unui stat membru sunt acționate în justiție în fața instanțelor statului în cauză. Norma de competență specială stabilită la articolul 5 punctul 3 din acest regulament prezintă doar un caracter derogatoriu, care nu poate deveni norma generală, cu excepția repunerii în discuție a normelor de competență definite de regulamentul menționat.
59.      În consecință, în contextul cauzei principale, trebuie să se facă o distincție între difuzarea serialului la televiziune, care ține de jurisprudența Shevill, și difuzarea acestuia pe internet, căreia i se aplică jurisprudența eDate, care permite persoanei în cauză să introducă o acțiune în răspundere, pentru întregul prejudiciu cauzat, la instanțele statului membru în care se află centrul intereselor sale.
60.      În al doilea rând, în ceea ce privește jurisprudența eDate, instanța de trimitere ridică problema dacă, în speță, sunt îndeplinite condițiile stabilite de Hotărârea Mittelbayerischer Verlag(41). În această hotărâre, Curtea a precizat că simpla apartenență a unei persoane la un grup vast identificabil nu este de natură să permită atingerea obiectivelor de previzibilitate a normelor de competență și de securitate juridică, din moment ce, potențial, centrele de interese ale membrilor unui asemenea grup se pot afla în orice stat membru al Uniunii(42).
61.      În speță, instanța de trimitere susține în special că intriga serialului de televiziune nu permite identificarea niciunuia dintre reclamanți, întrucât este vorba despre o operă de ficțiune care nu se referă, nici direct, nici indirect, la personaje contemporane sau istorice reale. Cu atât mai puțin ar permite a fortiori identificarea individuală a lui Ś. în măsura în care această asociație a fost constituită la câteva decenii după sfârșitul celui de Al Doilea Război Mondial. Totuși, această instanță consideră că serialul respectiv descrie comportamentul unui grup restrâns și închis de persoane, și anume soldați din formațiunea X, identificând această formațiune în mod neechivoc și indubitabil, iar Z.R. este unul dintre membrii supraviețuitori ai acestui grup.
62.      Cu toate acestea, asemenea Comisiei, considerăm că, în ceea ce privește Z.R., criteriul identificării indirecte „în mod individual” presupune ca persoana să poată fi recunoscută ca urmare a anumitor caracteristici particulare, care se referă în mod clar la o anumită persoană(43). Această interpretare evocă de altfel jurisprudența Shevill, potrivit căreia victima trebuie să fie cunoscută(44). În acest sens, Curtea a recunoscut existența unei individualizări în situații în care persoanele care pretind că sunt victime ale unei încălcări a drepturilor lor referitoare la personalitate erau vizate direct în conținuturi postate pe internet, fiind menționate nominal în acestea(45). Or, în speță, serialul de televiziune prezintă personaje fictive, ceea ce înseamnă că Z.R. nu este identificat în mod individual, chiar și indirect. Pe de altă parte, astfel cum reiese din decizia de trimitere, Ś. numără în prezent aproximativ 5 000 de membri, ceea ce constituie, în opinia noastră, un grup vast, cu consecința că simpla apartenență a unei persoane la acest grup nu este de natură să permită atingerea obiectivelor de previzibilitate a normelor de competență și de securitate juridică(46). În orice caz, amintim că trebuie să ne plasăm la data faptelor din litigiul principal, cu alte cuvinte într-o perioadă în care supraviețuitorii formațiunii militare X puteau fi mai numeroși decât sunt în prezent.
63.      La nivel mai general, în ipoteza în care criteriul individualizării ar fi interpretat în mod extensiv, autorul unui conținut prejudiciabil privind drepturile referitoare la personalitate nu ar fi în măsură să cunoască centrele de interese ale persoanelor care fac obiectul acestuia, care se pot situa în diferite state membre(47). În plus, această interpretare ar putea conduce la decizii contradictorii între instanțele din diferite state membre sesizate. Interpretarea respectivă ar ridica astfel critici similare cu cele formulate de instanța de trimitere împotriva abordării de tip „mozaic”, întrucât ar implica un risc sistemic de multiplicare a unor proceduri judiciare paralele în mai multe state membre între aceleași părți.
64.      Potrivit instanței de trimitere, în lipsa individualizării, forum delicti commissi ar fi privat de caracterul său de alternativă reală la competența internațională generală care rezultă din articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001. Această instanță pare, așadar, să pornească de la premisa potrivit căreia normele de competență internațională trebuie să fie favorabile reclamantului. Cu toate acestea, pe de o parte, potrivit jurisprudenței Curții, posibilitatea ca o persoană să sesizeze cu o acțiune în răspundere, pentru întregul prejudiciu cauzat, instanțele din statul membru în care se află centrul intereselor sale se justifică în interesul bunei administrări a justiției, iar nu pentru a proteja în mod special reclamantul(48). Pe de altă parte, în aplicarea jurisprudenței Shevill, reclamantul are întotdeauna posibilitatea de a formula toate pretențiile sale doar în fața unei instanțe, și anume instanța de la sediul social al producătorilor serialului de televiziune, situat în Germania.
65.      În ceea ce privește Ś., din jurisprudența Curții rezultă că faptul că reclamantul este o persoană fizică sau juridică nu este decisiv(49). În consecință, o  persoană juridică care pretinde că drepturile sale referitoare la personalitate ar fi fost încălcate prin publicarea pe internet a unor informații inexacte referitoare la ea și prin omisiunea de a șterge comentariile în privința sa poate formula în fața instanțelor din statul membru în care se află centrul intereselor sale o acțiune având ca obiect rectificarea acestor informații, ștergerea acestor comentarii și repararea integrală a prejudiciului suferit(50). Cu toate acestea, în speță, astfel cum reiese din decizia de trimitere, întrucât asociația respectivă a fost constituită la câteva decenii după sfârșitul celui de Al Doilea Război Mondial, serialul de televiziune nu conține nicio informație în legătură cu aceasta și nu permite identificarea sa, indiferent dacă este directă sau indirectă. Simplul fapt că asociația menționată are ca obiect social, între altele, apărarea demnității, reputației și memoriei acestei formațiuni militare, precum și a soldaților săi nu poate fi suficient pentru a o individualiza, în sensul articolului 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001(51). În plus, astfel cum a arătat instanța de trimitere, sediul unei asociații care urmărește un obiect statutar similar sau identic cu cel al lui Ś. s-ar putea afla în orice stat membru al Uniunii, ceea ce ar prezenta aceleași inconveniente cu cele rezultate din jurisprudența Shevill.
66.      În al treilea rând, instanța de trimitere arată că cerința unei identificări individuale, cel puțin indirectă, a reclamantului prezintă deficiența structurală în sensul că această apreciere poate fi adesea complicată și, mai important, este strâns legată de analiza fondului cauzei. Cu toate acestea, Curtea a statuat că, în stadiul verificării competenței internaționale, instanța sesizată nu apreciază nici admisibilitatea, nici temeinicia cererii potrivit normelor de drept național, ci identifică numai factorii de legătură cu statul forului care justifică competența sa în temeiul acestei dispoziții. Chiar dacă obiectivul securității juridice impune ca instanța națională sesizată să se poată pronunța cu ușurință asupra propriei competențe, fără a fi constrânsă să efectueze o examinare pe fond a cauzei, o obligație de a proceda, deja în acest stadiu al procedurii, la o administrare detaliată a probelor în ceea ce privește elementele de fapt relevante referitoare atât la competență, cât și la fond ar risca să prejudece examinarea acestuia. Curtea a precizat de asemenea că atât obiectivul unei bune administrări a justiției, cât și respectul datorat autonomiei instanței în exercitarea atribuțiilor sale impun ca instanța sesizată să poată examina propria competență internațională în lumina tuturor informațiilor de care dispune, inclusiv, dacă este cazul, a celor furnizate de pârât(52).
67.      În consecință, este de competența instanței de trimitere să se pronunțe pe baza elementelor de care dispune. În ipoteza în care nu ar reieși în mod clar din aceste elemente că reclamanții pot fi identificați „în mod individual”, jurisprudența respectivă nu s-ar putea pronunța cu privire la întregul prejudiciu rezultat din difuzarea serialului de televiziune pe internet. În speță, ținând seama de elementele prezentate de instanța respectivă, din jurisprudența Curții reiese că serialul de televiziune nu permite identificarea acestora, nici direct, nici indirect. Pe de altă parte, în ceea ce privește considerația aceleiași instanțe potrivit căreia normele de competență internațională nu pot anticipa decizia viitoare cu privire la fondul cauzei, examinarea aspectului dacă este posibil să se identifice reclamanții în mod individual nu impune nicidecum soluționarea fondului cauzei, care constă în a se stabili dacă a fost săvârșită o încălcare a drepturilor referitoare la personalitate.
68.      În al patrulea rând, potrivit instanței de trimitere, atunci când conținutul susceptibil de a aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate nu permite identificarea individuală a unor persoane concrete, trebuie să se considere un indiciu al previzibilității competenței internaționale nu exclusiv localizarea centrului de interes al persoanelor în cauză, ci și importanța conținutului mesajului susceptibil să aducă atingere drepturilor referitoare la personalitate și punctul de la care acest mesaj, în contextul istoric, cultural și social, are o „importanță semnificativă din punct de vedere obiectiv” pe teritoriul statului membru de difuzare. Această instanță apreciază că o asemenea abordare, care scoate în evidență obiectul litigiului și relevanța acestuia într-un anumit loc, mai degrabă decât problema de a ști cine poate acționa în calitate de reclamant și unde se află centrul intereselor acestuia, pare să corespundă unei înțelegeri corecte a principiului previzibilității competenței internaționale.
69.      Cu toate acestea, în conformitate cu jurisprudența Curții, deși noțiunea de „locul unde s-a produs [...] fapta prejudiciabilă”, în sensul articolului 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001, poate viza locul unde s-a produs prejudiciul, această noțiune poate fi înțeleasă numai în sensul că desemnează locul unde fapta cauzatoare, care angajează răspunderea delictuală sau cvasidelictuală, a produs în mod direct efecte prejudiciabile în privința celui care este victima imediată a acesteia(53). În consecință, în această situație, competența internațională a unei instanțe presupune examinarea locului unde s-a materializat prejudiciul în special în ceea ce privește reclamantul, persoană fizică sau juridică, ale cărei drepturi referitoare la personalitate ar fi fost încălcate. A reține abordarea preconizată de instanța de trimitere ar echivala cu crearea unui nou criteriu de stabilire a competenței pentru instanțele naționale, separat de persoana care se pretinde victimă și care i-ar putea fi defavorabilă. Astfel, după cum a arătat Comisia, a urma această abordare ar conduce la posibilitatea ca un fost soldat care are centrul intereselor în Polonia să sesizeze instanțele poloneze pentru întregul prejudiciu suferit, ținând seama de importanța semnificativă din punct de vedere obiectiv serialului de televiziune în Polonia, în timp ce un fost soldat care are centrul intereselor în alt stat membru nu ar putea să procedeze astfel în acest stat(54).
70.      Având în vedere tot ceea ce precedă, propunem să se răspundă la prima întrebare că articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că instanțele unui stat membru în care a fost difuzat la televiziune și pe internet un serial care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate
ale unei persoane fizice și ale unei persoane juridice, altul decât statul membru în care serialul respectiv a fost produs, nu au, în ceea ce privește televiziunea, competență internațională de a judeca în totalitate acțiunea având ca obiect, pe de o parte, o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv o somație de a prezenta scuze la canalele de televiziune la care a fost difuzat serialul respectiv în diferitele state membre în cauză, precum și somația ca fiecare difuzare a aceluiași serial, indiferent de locul difuzării, să fie precedată de o declarație având un conținut adecvat și, pe de altă parte, o prestație pecuniară prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit din cauza atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, rezultat inclusiv ca urmare a difuzării serialului de televiziune în alte state membre. În ceea ce privește internetul, instanțele unui stat membru în care se află centrul intereselor unei persoane fizice sau juridice sunt competente să judece, în totalitate, o asemenea acțiune numai dacă conținutul în litigiu cuprinde elemente obiective și verificabile care permit identificarea, în mod direct sau indirect, a acestei persoane în mod individual.
B.      Cu privire la a doua întrebare preliminară
71.      Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă, în cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că instanțele unui stat membru în care a fost difuzat la televiziune un serial care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate, altul decât statul membru în care a fost produs acest serial, au competență internațională de a judeca o acțiune împotriva producătorului având ca obiect, pe de o parte, o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv somația de a prezenta scuze la canalele de televiziune la care a fost difuzat serialul respectiv, precum și somația ca fiecare difuzare a aceluiași serial în acest stat membru să fie precedată de o declarație având un conținut adecvat și, pe de altă parte, o prestație pecuniară prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit rezultat ca urmare a difuzării serialului de televiziune în statul membru respectiv.
72.      Reiese din jurisprudența Curții, la care se referă instanța de trimitere, că, având în vedere natura ubicuă a informațiilor și a conținuturilor publicate pe un site internet și faptul că întinderea difuzării lor este în principiu universală, o cerere de rectificare sau de eliminare a conținuturilor publicate pe internet este unitară și indivizibilă și, în consecință, nu poate fi formulată decât în fața unei instanțe competente să soluționeze integralitatea unei cereri de reparare a prejudiciului, iar nu în fața unei instanțe care nu are o astfel de competență(55).
73.      Instanța de trimitere arată că reclamanții nu solicită ca serialul de televiziune să fie eliminat de pe internet sau să nu fie difuzat la televiziune, ci doresc, pe de o parte, să împiedice o nouă atingere adusă drepturilor lor inerente personalității prin menționarea unor informații precise care trebuie să preceadă difuzarea acestui serial și, pe de altă parte, să elimine efectele atingerii săvârșite prin publicarea unei declarații adecvate nu numai pe site-urile de internet în cauză, ci și la canalele de televiziune poloneze și germane la care a fost difuzat serialul respectiv. Or, potrivit acestei instanțe, o cerere de eliminare a anumitor conținuturi de pe internet ar prezenta un caracter indivizibil în cazul în care reclamantul solicită eliminarea integrală a conținutului care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate.
74.      În răspunsul dat la prima întrebare preliminară, jurisprudența eDate, în cadrul căreia se înscrie jurisprudența citată la punctul 72 din prezentele concluzii, nu privește difuzarea unui conținut la televiziune, căruia i se aplică jurisprudența Shevill. Rezultă din această din urmă jurisprudență că, în conformitate cu abordarea de tip „mozaic”, instanța unui stat membru în care a fost săvârșită atingerea adusă drepturilor referitoare la personalitate este competentă să se pronunțe cu privire la prejudiciile cauzate în acest stat. Dacă reglementarea națională permite acest lucru, instanța respectivă este susceptibilă să poată impune pârâtului ca informații precise să preceadă difuzarea unui serial, în măsura în care această publicare are loc numai pe teritoriul național. În speță, instanța de trimitere subliniază că, în conformitate cu articolul 24 din Codul civil, pretenții nepecuniare pot fi concepute de așa natură încât examinarea lor să țină de competența unei instanțe limitate la aprecierea consecințelor unei atingeri survenite pe teritoriul statului instanței.
75.      În ceea ce privește o difuzare pe internet, subscriem la argumentația instanței de trimitere potrivit căreia, dacă această difuzare are legătură cu jurisprudența Shevill în lipsa unei individualizări a reclamanților, instanța sesizată, tot în măsura în care reglementarea națională permite acest lucru, ar putea impune pârâtului să publice informații precise referitoare la conținutul în litigiu într‑un alt mijloc de comunicare în masă a cărui zonă de influență este limitată la teritoriul statului membru în cauză, cum ar fi presa scrisă sau televiziunea națională, sau ca aceste informații să se raporteze doar la efectele atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate pe teritoriul statului respectiv.
76.      Pe de altă parte, instanța de trimitere consideră că fapta prejudiciabilă nu se limitează la producerea unui film, ci include și difuzarea acestuia într-un anumit stat membru. O asemenea abordare ar presupune că instanțelor din statul membru în care a fost difuzat filmul li s-ar putea recunoaște o competență internațională în esență ca urmare a apariției faptei prejudiciabile pe teritoriul lor, și, doar cu titlu secundar, ca urmare a materializării prejudiciului în statul respectiv. Cu toate acestea, amintim că, în Hotărârea Shevill, Curtea a statuat că, în ipoteza unei calomnieri prin intermediul unui articol de presă difuzat pe teritoriul mai multor state membre, locul unde s-a produs evenimentul cauzator nu poate fi decât locul de stabilire a editorului publicației în litigiu,  în măsura în care constituie locul de origine a faptei prejudiciabile(56).
77.      În speță, instanța de trimitere arată că serialul de televiziune a fost produs în Germania și doar pârâții în fața instanței poloneze sunt producătorii acestui serial, care a fost difuzat în Polonia de către un radiodifuzor public polonez care nu este parte la proces. În aceste condiții, trebuie să se considere că locul de stabilire a producătorilor serialului respectiv este locul unde s‑a produs evenimentul cauzator al acestui prejudiciu. În plus, după cum menționează instanța respectivă, potrivit jurisprudenței Curții, în împrejurări în care unul singur dintre mai mulți autori prezumați ai unui pretins prejudiciu este acționat în justiție în fața unei instanțe în a cărei rază teritorială nu a acționat, nu se poate considera că evenimentul cauzator al unui prejudiciu s‑a produs în raza teritorială a acestei instanțe în sensul articolului 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001(57).
78.      Pe de altă parte, din decizia de trimitere reiese că pârâții sunt titularii exclusivi ai drepturilor de autor asupra serialului de televiziune și i-au transferat parțial lui B. dreptul de a-l exploata pe anumite teritorii și i-au acordat acestuia o licență exclusivă de distribuție a drepturilor de exploatare a serialului respectiv pe alte teritorii(58). Un asemenea contract, în legătură cu care decizia de trimitere nu precizează că a fost încheiat în Polonia, nu este de natură să modifice locul unde s‑a produs fapta prejudiciabilă întrucât nu poate fi asimilat cu o acțiune a pârâților în orice țară în care respectivul serial a fost difuzat cu consimțământul lor. Prin urmare, în conformitate cu acest articol 5 punctul 3, instanțele poloneze nu au competență internațională de a judeca integral cererea formulată de reclamanți doar ca urmare a difuzării aceluiași serial în Polonia.
79.      În aceste condiții, propunem să se răspundă la a doua întrebare că articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că instanțele unui stat membru în care a fost difuzat la televiziune un serial care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate, altul decât statul în care a fost produs acest serial, au competență internațională de a judeca o acțiune împotriva producătorului având ca obiect, pe de o parte, o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv somația de a prezenta scuze la canalele de televiziune la care a fost difuzat serialul respectiv, precum și ca fiecare difuzare a aceluiași serial să fie precedată în acest stat membru de o declarație având un conținut adecvat, în măsura în care reglementarea națională permite acest lucru, și, pe de altă parte, o prestație pecuniară prin care se urmărește repararea prejudiciului moral rezultat ca urmare a difuzării serialului de televiziune în statul membru respectiv.
80.      Dorim să adăugăm că, asemenea instanței de trimitere, apreciem că abordarea de tip „mozaic” ridică dificultăți pentru persoanele fizice sau juridice care pretind o atingere adusă drepturilor referitoare la personalitate(59). În această privință, argumentele acestei instanțe cu privire la riscul de fragmentare a litigiului, susceptibil să conducă la hotărâri contradictorii între instanțele din diferitele state membre sesizate, nu sunt lipsite de pertinență. Cu toate acestea, jurisprudența actuală a Curții este consacrată, iar o interpretare extensivă a unei dispoziții derogatorii, și anume articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001, ar putea genera mai multe probleme decât cele pe care intenționează să le rezolve. În consecință, considerăm că, în cadrul prezentei cauze, nu este necesar să se repună în discuție această jurisprudență.
V.      Concluzie
81.      Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia) după cum urmează:
1)      Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială
trebuie interpretat în sensul că
instanțele unui stat membru în care a fost difuzat la televiziune și pe internet un serial care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate
ale unei persoane fizice sau ale unei persoane juridice, altul decât statul membru în care a fost produs acest serial, nu au, în ceea ce privește televiziunea, competență internațională de a judeca în totalitate o acțiune având ca obiect, pe de o parte, o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv somația de a prezenta scuze la canalele de televiziune la care a fost difuzat serialul respectiv în diferitele state membre în cauză, precum și somația ca fiecare difuzare a aceluiași serial să fie precedată, indiferent de locul difuzării, de o declarație având un conținut adecvat și, pe de altă parte, o prestație pecuniară prin care se urmărește repararea prejudiciului moral suferit din cauza atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv ca urmare a difuzării serialului de televiziune în alte state membre. În ceea ce privește internetul, instanțele unui stat membru în care se află centrul intereselor unei persoane fizice sau juridice sunt competente să judece, în totalitate, o asemenea acțiune numai dacă conținutul în litigiu cuprinde elemente obiective și verificate care permit identificarea, în mod direct sau indirect, a acestei persoane în mod individual.
2)      Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001
trebuie interpretat în sensul că
instanțele unui stat membru în care a fost difuzat la televiziune un serial care aduce atingere drepturilor referitoare la personalitate, altul decât statul membru în care a fost produs acest serial, au competență internațională de a judeca o acțiune împotriva producătorului având ca obiect, pe de o parte, o prestație nepecuniară prin care se urmărește eliminarea efectelor atingerii aduse drepturilor referitoare la personalitate, inclusiv somația de a prezenta scuze la canalele de televiziune la care a fost difuzat serialul respectiv, precum și somația ca fiecare difuzare a aceluiași serial să fie precedată în acest stat membru de o declarație având un conținut adecvat, în măsura în care reglementarea națională permite acest lucru, și, pe de altă parte, o prestație pecuniară prin care se urmărește repararea prejudiciului moral rezultat ca urmare a difuzării serialului de televiziune în statul membru respectiv.
1      Limba originală: franceza.
i      Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.
2      Regulamentul Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).
3      Hotărârea din 7 martie 1995, Shevill ș.a. (C-68/93, denumită în continuare „Hotărârea Shevill” sau „jurisprudența Shevill”, EU:C:1995:61).
4      Hotărârea din 25 octombrie 2011, eDate Advertising ș.a. (C-509/09 și C-161/10, denumită în continuare „Hotărârea eDate” sau „jurisprudența eDate”, EU:C:2011:685).
5      A se vedea, în favoarea menținerii jurisprudenței Shevill, Concluziile avocatului general Cruz Villalón prezentate în cauzele conexate eDate Advertising ș.a. (C-509/09 și C-161/10, EU:C:2011:192, punctele 33-41) și ale avocatului general Hogan prezentate în cauza Gtflix Tv (C-251/20, EU:C:2021:745, punctele 42-94). A se vedea în sens contrar Concluziile avocatului general Bobek prezentate în cauza Bolagsupplysningen și Ilsjan
(C-194/16, EU:C:2017:554, punctele 73-90).
6      A se vedea în special Lutzi, T., „Shevill is dead, long live Shevill!”, Law Quarterly Review, 2018, vol. 134, p. 208-213.
7      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).
8      Dz. U. din 1964, nr. 16, poziția 93.
9      Dz. U. din 1964, nr. 43, poziția 296.
10      Deși decizia de trimitere menționează data de 19 noiembrie 2023, din dosarul prezentat Curții reiese că acțiunea a fost, în realitate, formulată la 19 noiembrie 2013.
11      Potrivit acestei jurisprudențe, în cazul unei pretinse încălcări a drepturilor referitoare la personalitate prin intermediul unor informații postate pe un site internet, persoana care se consideră prejudiciată poate să sesizeze cu o acțiune în răspundere, pentru întregul prejudiciu cauzat, instanțele din statul membru în care se află centrul intereselor sale.
12      Potrivit acestei abordări, instanțele din fiecare stat membru în care a fost difuzată o publicare defăimătoare și în care victima pretinde că a suferit o atingere adusă reputației sale sunt competente să se pronunțe cu privire la prejudiciile cauzate în acest stat. A se vedea mai precis punctul 49 din prezentele concluzii.
13      Hotărârea din 17 iunie 2021 (C-800/19, denumită în continuare „Hotărârea Mittelbayerischer Verlag”, EU:C:2021:489, punctul 46), în care Curtea a declarat că instanța de la locul în care se află centrul intereselor unei persoane care pretinde că drepturile sale referitoare la personalitate au fost încălcate printr‑un conținut postat pe un site internet nu este competentă să soluționeze, în privința întregului prejudiciu invocat, o acțiune în răspundere introdusă de această persoană decât dacă acest conținut conține elemente obiective și verificabile ce permit identificarea, în mod direct sau indirect, a acelei persoane în mod
individual.
14      Instanța de trimitere se referă în această privință la articolul 1 alineatul (2) litera (g) din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale (Roma II) (JO 2007, L 199, p. 40).
15      Ordonanța Idziski (C-232/25, EU:C:2025:389).
16      Hotărârea din 9 decembrie 2021, HRVATSKE ŠUME (C-242/20, punctul 30 și jurisprudența citată).
17      A se vedea Hotărârea din 14 iulie 2016, Granarolo (C-196/15, EU:C:2016:559, punctul 17 și jurisprudența citată).
18      Potrivit acestui considerent, „[a]r trebui asigurată continuitatea între Convenția [din 27 septembrie 1968 privind competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 1972, L 299, p. 32, Ediție specială, 19/vol. 10, p. 3, denumită în continuare „Convenția de la Bruxelles”)], [Regulamentul nr. 44/2001] și prezentul regulament, fiind necesar să se prevadă unele dispoziții tranzitorii în acest sens. Aceeași necesitate a continuității este valabilă cu privire la interpretarea de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene a [Convenției de la Bruxelles] și a regulamentelor de înlocuire a acesteia”.
19      A se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2013, ÖFAB (C-147/12, EU:C:2013:490, punctul 29 și jurisprudența citată), precum și Hotărârea din 10 iulie 2025, Chmieka (C-99/24, EU:C:2025:563, punctul 43 și jurisprudența citată).
20      A se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2025, Stichting Right to Consumer Justice și Stichting App Stores Claims (C-34/24, denumită în continuare „Hotărârea Stichting Right to Consumer Justice”, EU:C:2025:936, punctele 44 și 45, precum și jurisprudența citată).
21      A se vedea în acest sens Hotărârea din 21 decembrie 2021, Gtflix Tv (C-251/20, denumită în continuare „Hotărârea Gtflix”, EU:C:2021:1036, punctul 25 și jurisprudența citată).
22      A se vedea în acest sens Hotărârea Stichting Right to Consumer Justice (punctul 46 și jurisprudența citată).
23      A se vedea în acest sens Hotărârea Stichting Right to Consumer Justice (punctul 47 și jurisprudența citată).
24      A se vedea Hotărârea Shevill (punctele 24 și 25).
25      A se vedea Hotărârea Shevill (punctul 27).
26      A se vedea Hotărârea Shevill (punctele 29 și 30).
27      A se vedea Hotărârea Shevill (punctul 32).
28      A se vedea Hotărârea din 11 ianuarie 1990, Dumez France și Tracoba (C-220/88, EU:C:1990:8, punctul 18).
29      În Concluziile prezentate în cauzele conexate eDate Advertising ș.a. (C-509/09 și C-161/10, EU:C:2011:192, punctul 38), avocatul general Cruz Villalón a subliniat că soluția dedusă din Hotărârea Shevill evită transformarea instanței cu competență specială de la articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 într‑o instanță echivalentă celei cu competență generală care să prevaleze față de instanța de la domiciliul pârâtului, permițând în același timp să se evite forum actoris.
30      A se vedea Hotărârea eDate (punctul 44).
31      A se vedea Hotărârea eDate (punctele 45 și 48).
32      A se vedea Hotărârea eDate (punctul 49).
33      A se vedea Hotărârea eDate (punctul 52).
34      A se vedea în special Hotărârile pronunțate în Marea Cameră din 17 octombrie 2017, Bolagsupplysningen și Ilsjan (C-194/16, denumită în continuare „Hotărârea Bolagsupplysningen și Ilsjan”, EU:C:2017:766, punctul 31), precum și Gtflix (punctul 29).
35      A se vedea punctul 50 din prezentele concluzii.
36      Potrivit articolului 1 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) (JO 2010, L 95, p. 1), „[î]n sensul prezentei directive, «transmisie de televiziune» sau «difuzare de televiziune» (adică un serviciu mass-media audiovizual liniar) înseamnă un serviciu mass-media audiovizual prestat de un furnizor de servicii mass-media pentru vizionarea simultană de programe pe baza unei grile de programe”.
37      A se vedea punctul 50 din prezentele concluzii.
38      Concluzii prezentate în cauzele conexate eDate Advertising ș.a. (C-509/09 și C-161/10, EU:C:2011:192, punctul 39).
39      A se vedea punctul 46 din prezentele concluzii.
40      A se vedea punctul 49 din prezentele concluzii.
41      A se vedea, cu privire la aceste condiții, punctul 28 din prezentele concluzii.
42      A se vedea Hotărârea Mittelbayerischer Verlag (punctul 43).
43      În Concluziile prezentate în cauza Mittelbayerischer Verlag (C-800/19, EU:C:2021:124, punctele 51-57), avocatul general Bobek sugerase Curții să adopte o abordare mai largă, care nu a fost însă reținută în Hotărârea pronunțată în această cauză.
44      Hotărârea Shevill (punctul 29).
45      A se vedea Hotărârea Mittelbayerischer Verlag (punctul 35).
46      A se vedea jurisprudența citată la punctul 60 din prezentele concluzii.
47      A se vedea în acest sens Hotărârea Mittelbayerischer Verlag (punctul 34 și jurisprudența citată).
48      A se vedea în acest sens Hotărârea Mittelbayerischer Verlag (punctul 32 și jurisprudența citată).
49      A se vedea Hotărârea Bolagsupplysningen și Ilsjan (punctul 38).
50      A se vedea în acest sens Hotărârea Bolagsupplysningen și Ilsjan (punctul 44).
51      Din cerința strictă a unei individualizări a persoanei care pretinde o atingere adusă drepturilor sale referitoare la personalitate
rezultă că jurisprudența
privind dreptul concurenței, potrivit căreia o asociație mandatată să apere interesele colective ale anumitor întreprinderi nu poate, în principiu, să introducă o acțiune în anulare în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE decât dacă poate invoca un interes propriu sau dacă întreprinderile pe care le reprezintă sau unele dintre acestea au calitate procesuală activă în mod individual (a se vedea Hotărârea din 21 septembrie 2023, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products ș.a./Comisia, C‑478/21 P, EU:C:2023:685, punctul 80, precum și jurisprudența citată), nu se poate aplica prin analogie.
52      A se vedea în acest sens Hotărârea din 13 februarie 2025, Athenian Brewery și Heineken (C‑393/23, EU:C:2025:85, punctele 41-43, precum și jurisprudența citată).
53      A se vedea în acest sens Hotărârea din 11 ianuarie 1990, Dumez France și Tracoba (C-220/88, EU:C:1990:8, punctul 20).
54      Adăugăm că cauza în care s-a pronunțat Hotărârea Mittelbayerischer Verlag privea utilizarea expresiei „lagărul de exterminare polonez de la Treblinka” care, în contextul istoric, cultural și social polonez, are o importanță obiectivă considerabilă. Cu toate acestea, Curtea a statuat că reclamantul trebuia identificat în mod individual, situație care nu se regăsea în speță. În consecință, importanța obiectivă considerabilă a unei cauze într-un anumit stat membru nu constituie un element suficient pentru a consacra competența internațională a instanțelor din acest stat membru în ceea ce privește întregul prejudiciu.
55      A se vedea Hotărârile Bolagsupplysningen și Ilsjan (punctul 48), precum și Gtflix (punctul 32).
56      A se vedea punctul 49 din prezentele concluzii.
57      A se vedea Hotărârea din 3 aprilie 2014, Hi Hotel HCF (C-387/12, EU:C:2014:215, punctul 31 și jurisprudența citată).
58      A se vedea punctul 54 din prezentele concluzii.
59      A se vedea, cu privire la aceste dificultăți, Concluziile avocatului general Bobek prezentate în cauza Bolagsupplysningen și Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:554).