62024CJ0643
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
27. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Právo na obhajobu – Nařízení (ES) č. 805/2004 – Evropský exekuční titul pro nesporné nároky – Článek 20 – Vykonávací řízení – Pravomoc soudů členského státu výkonu – Články 21 a 23 – Důvody pro zamítnutí, přerušení nebo omezení výkonu – Nařízení (ES) č. 1393/2007 – Doručování soudních a mimosoudních písemností – Článek 8 – Odmítnutí přijmout písemnost – Chybějící překlad do jazyka, kterému adresát rozumí, nebo do úředního jazyka členského státu výkonu nebo případně do jednoho z úředních jazyků místa doručení – Nepřipojení jednotného formuláře uvedeného v příloze II nařízení č. 1393/2007 – Důsledky – Posouzení soudy členského státu původu“
Ve věci C‑643/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Supremo Tribunal de Justiça (Nejvyšší soud, Portugalsko) ze dne 4. září 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 30. září 2024, v řízení
Manuel Costa Filhos Lda.
proti
OÜ Wine Port of Paldiski,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: O. Spineanu-Matei (zpravodajka), předsedkyně senátu, S. Rodin, a N. Fenger, soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za OÜ Wine Port of Paldiski: M. A. Brogueira a P. Moreira, advogados,
–
za portugalskou vládu: P. Barros da Costa, S. Duarte Afonso a J. Ramos, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: S. Noë a B. Rechena, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 20 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky (Úř. věst. 2004, L 143, s. 15; Zvl. vyd. 19/07, s. 38), a čl. 8 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 (Úř. věst. 2007, L 324, s. 79) ve znění nařízení Rady č. 517/2013 ze dne 13. května 2013 (Úř. věst. 2013, L 158, s. 1), (dále jen „nařízení č. 1393/2007“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Manuel Costa Filhos Lda. (dále jen „společnost Manuel Costa“), se sídlem ve Vizele (Portugalsko), a společností OÜ Wine Port of Paldiski (dále jen „Wine Port“), se sídlem v Tallinu (Estonsko), ve věci výkonu rozhodnutí, které bylo vydáno a potvrzeno jako evropský exekuční titul v Estonsku, v Portugalsku.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení č. 805/2004
3
V bodech 8, 10 až 12, 14, 18 a 21 nařízení č. 805/2004 je uvedeno:
„(8)
V závěrech ze zasedání v Tampere vyjádřila Evropská rada přesvědčení, že přístup k výkonu v jiném členském státě, než ve kterém bylo rozhodnutí vydáno, by měl být urychlen a zjednodušen tím, že rozhodnutí bude vykonáno bez mezitímních opatření přijatých před výkonem v členském státě, v němž se o výkon žádá. S rozhodnutím, které původní soud potvrdil jako evropský exekuční titul, by se mělo pro účely výkonu nakládat tak, jako kdyby bylo vydáno v členském státě, v němž se o jeho výkon žádá. […]
[…]
(10)
Pokud soud v členském státě vydal rozhodnutí o nesporném nároku v nepřítomnosti dlužníka, je zrušení jakýchkoli kontrol v členském státě výkonu nerozdílně spojeno s existencí dostatečné záruky respektování práva na obhajobu a jí podmíněno.
(11)
Toto nařízení usiluje o podporu základních práv a bere v úvahu zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie [dále jen ‚Listina‘]. Zejména usiluje o zajištění plného respektování práva na spravedlivý proces uznaného článkem 47 Listiny.
(12)
Pro řízení vedoucí k vydání rozhodnutí by měly být stanoveny minimální normy, aby bylo zajištěno, že dlužník bude o soudním řízení vedeném proti němu, o nutnosti své aktivní účasti v řízení, pokud chce popřít nárok, a o důsledcích své neúčasti informován včas a takovým způsobem, aby si mohl zajistit obhajobu.
[…]
(14)
Všechny způsoby doručování uvedené v článcích 13 a 14 jsou charakterizovány buď naprostou jistotou (článek 13), nebo velmi vysokým stupněm pravděpodobnosti (článek 14), že se doručovaný dokument dostal ke svému adresátovi. Ve druhé kategorii by mělo být rozhodnutí potvrzeno jako evropský exekuční titul pouze v tom případě, že členský stát původu má vhodný mechanismus umožňující dlužníkovi požádat o celkový přezkum rozhodnutí za podmínek stanovených v článku 19 v těch výjimečných případech, kde se navzdory splnění článku 14 dokument k adresátovi nedostal.
[…]
(18)
Ze vzájemné důvěry ve výkon spravedlnosti v členských státech vyplývá, že soud jednoho členského státu může předpokládat, že jsou splněny všechny podmínky pro potvrzení evropského exekučního titulu, aby mohlo být rozhodnutí vykonáno ve všech ostatních členských státech, i bez soudního přezkumu řádného používání minimální procesních norem v členském státě, kde má být rozhodnutí vykonáno.
[…]
(21)
Pokud má být dokument za účelem doručení odeslán z jednoho členského státu do druhého, použije se toto nařízení, a zejména pravidla o doručování v něm stanovená společně s nařízením Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech [(Úř. Věst. 2000, L 160, s. 37; Zvl. vyd. 19/01, s. 227)], a zejména článkem 14 uvedeného nařízení ve spojení s prohlášeními členských států učiněnými v souladu s článkem 23 uvedeného nařízení.“
4
V článku 1 tohoto nařízení, nadepsaném „Účel“, je stanoveno:
„Účelem tohoto nařízení je zavedení evropského exekučního titulu pro nesporné nároky, aby byl stanovením minimálních norem umožněn volný pohyb rozhodnutí, soudních smírů a úředních listin ve všech členských státech, aniž by se v členském státě výkonu musela před uznáním a výkonem konat zprostředkující řízení.“
5
V článku 5 uvedeného nařízení, nadepsaném „Zrušení doložky vykonatelnosti“, je stanoveno:
„Rozhodnutí, který bylo v členském státě původu potvrzeno jako evropský exekuční titul, je uznáno a vykonáno v ostatních členských státech, aniž je zapotřebí prohlášení o vykonatelnosti a aniž může být proti jeho uznání podán protest.“
6
V článku 10 téhož nařízení, nadepsaném „Oprava nebo zrušení potvrzení evropského exekučního titulu“, je v odstavcích 1 a 2 stanoveno:
„1.   Potvrzení evropského exekučního titulu je na žádost podanou původnímu soudu
a)
opraveno, pokud jsou z důvodu věcné chyby nesrovnalosti mezi rozhodnutím a potvrzením;
b)
zrušeno, pokud bylo uděleno zřejmě nenáležitě s ohledem na požadavky stanovené v tomto nařízení.
2.   Opravy či zrušení potvrzení evropského exekučního titulu se řídí právem členského státu původu.“
7
V článku 13 odst. 1 nařízení č. 805/2004, nadepsaném „Doručení s dokladem o přijetí dlužníkem“, který je obsažen v kapitole III tohoto nařízení, nadepsané „Minimální normy pro řízení o nesporných nárocích“, je stanoveno:
„Dokument o zahájení řízení nebo dokument s obdobnými účinky může být doručen dlužníkovi některým z těchto způsobů:
a)
osobní doručení, při němž dlužník podepíše potvrzení o přijetí s uvedením data přijetí;
b)
osobní doručení, při němž příslušná osoba, která doručení uskutečnila, podepíše dokument, v němž uvede, že dlužník dokument přijal nebo odepřel přijetí bez jakéhokoli oprávněného důvodu, a datum doručení;
c)
doručení poštou, při němž dlužník podepíše a odešle zpět potvrzení o přijetí s uvedením data přijetí;
d)
doručení elektronickými prostředky, jako je fax nebo elektronická pošta, při němž dlužník podepíše a odešle zpět potvrzení o přijetí s uvedením data přijetí.“
8
V článku 14 uvedeného nařízení, nadepsaném „Doručení bez dokladu o přijetí dlužníkem“, je stanoveno:
„1.   Dokument o zahájení řízení nebo dokument s obdobnými účinky a předvolání k soudnímu jednání mohou být dlužníkovi doručeny i některým z těchto způsobů:
a)
osobní doručení na osobní adresu dlužníka osobám, které žijí ve stejné domácnosti jako dlužník nebo jsou tam zaměstnány;
b)
v případě dlužníka, který je osobou samostatně výdělečně činnou nebo právnickou osobou, osobní doručení na obchodní adresu dlužníka osobám, které dlužník zaměstnává;
c)
uložení dokumentu v poštovní schránce dlužníka;
d)
uložení dokumentu na poště nebo u příslušných veřejných orgánů a vložení písemného oznámení o tomto uložení do poštovní schránky dlužníka za předpokladu, že je dokument v písemném oznámení jasně označen jako dokument soudu nebo že je v dokumentu poukázáno na to, že doručení se na základě uvedeného oznámení pokládá za uskutečněné a že počínají běžet lhůty;
e)
doručení poštou bez dokladu podle odstavce 3, pokud má dlužník adresu v členském státě původu;
f)
doručení elektronickými prostředky s automatickým potvrzením o doručení za předpokladu, že dlužník s tímto způsobem doručení výslovně souhlasil předem.
2.   Pro účely tohoto nařízení není doručení podle odstavce 1 přípustné, pokud není adresa dlužníka známa s jistotou.
3.   Doručení podle odst. 1 písm. a) až d) se potvrzuje pomocí
a)
dokumentu podepsaného příslušnou osobou, která doručení uskutečnila, s uvedením
i)
způsobu doručení a
ii)
data doručení a
iii)
pokud byl dokument doručen osobě jiné než dlužníkovi, jména příslušné osoby a jejího vztahu k dlužníkovi,
nebo
b)
potvrzení o přijetí osobou, jíž byl dokument doručen, pro účely odst. 1 písm. a) a b).“
9
V článku 18 uvedeného nařízení, nadepsaném „Náprava nedodržení minimálních norem“, je stanoveno:
„1.   Jestliže řízení v členském státě původu nesplnilo procesní požadavky podle článku 13 až 17, je možné takové nedodržení napravit a rozhodnutí může být potvrzeno jako evropský exekuční titul, jestliže
a)
rozhodnutí bylo doručeno dlužníkovi v souladu s článkem 13 nebo 14 a
b)
dlužník měl možnost napadnout rozhodnutí pomocí řádného opravného prostředku směřujícího k celkovému přezkumu věci a byl řádně informován v rozhodnutí nebo v poučení připojeném k rozhodnutí o procesních požadavcích pro takový opravný prostředek, včetně názvu a adresy instituce, u níž má opravný prostředek podat, a lhůty pro jeho podání a
c)
dlužník nepodal opravný prostředek proti rozhodnutí v souladu s odpovídajícími procesními požadavky.
2.   Jestliže řízení v členském státě původu nesplnilo požadavky článku 13 nebo 14, je možné takové nedodržení napravit, jestliže dlužník svým chováním při soudním řízení prokáže, že dokument obdržel osobně v dostatečném předstihu, aby mohl připravit svou obhajobu.“
10
V článku 20 téhož nařízení, nadepsaném „Vykonávací řízení“, je v odstavci 1 stanoveno:
„Aniž jsou dotčena ustanovení této kapitoly, řídí se vykonávací řízení právem členského státu výkonu.
Rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul se vykoná za týchž podmínek jako rozhodnutí vydané v členském státě výkonu.“
11
V článku 21 nařízení č. 805/2004, nadepsaném „Zamítnutí výkonu“, je stanoveno:
„1.   Výkon je na žádost dlužníka příslušným soudem v členském státě výkonu zamítnut, jestliže je rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul neslučitelné s dřívějším rozhodnutím v kterémkoli členském státě nebo ve třetí zemi, pokud
a)
se dřívější rozhodnutí týkalo téže věci mezi stejnými stranami a
b)
bylo dřívější rozhodnutí vydáno v členském státě výkonu nebo splňuje podmínky nezbytné pro jeho uznání v členském státě výkonu a
c)
proti neslučitelnosti nebyla a nemohla být při soudním řízení v členském státě původu vznesena námitka.
2.   V žádném případě nesmí být v členském státě výkonu rozhodnutí nebo jeho potvrzení jako evropského nařízení výkonu přezkoumáváno ve věci samé.“
12
V článku 23 tohoto nařízení, nadepsaném „[Přerušení] nebo omezení výkonu“, je stanoveno:
„Pokud dlužník
–
napadl rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul včetně žádosti o přezkum ve smyslu článku 19 nebo
–
požádal o opravu nebo zrušení potvrzení evropského nařízení výkonu [evropského exekučního titulu] v souladu s článkem 10,
může příslušný soud nebo orgán v členském státě výkonu na žádost dlužníka
a)
omezit vykonávací řízení na ochranná opatření nebo
b)
podmínit výkon rozhodnutí složením jistoty, kterou sám stanoví, nebo
c)
za výjimečných okolností vykonávací řízení [přerušit].“
13
V článku 28 uvedeného nařízení, nadepsaném „Vztah k nařízení (ES) č. 1348/2000“, je stanoveno:
Tímto nařízením není dotčeno uplatňování nařízení (ES) č. 1348/2000.“
Nařízení č. 1393/2007
14
Nařízení č. 1393/2007 bylo zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2020/1784 ze dne 25. listopadu 2020 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (doručování písemností) (Úř. věst. 2020, L 405, s. 40), jež se použije od 1. července 2022. Vzhledem k době rozhodné z hlediska skutkového základu sporu v původním řízení musí být nicméně žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zkoumána s ohledem na nařízení č. 1393/2007.
15
V článku 8 nařízení 1393/2007, nadepsaném „Odmítnutí přijmout písemnost“, je v odstavci 1 stanoveno:
„Přijímající subjekt vyrozumí adresáta pomocí jednotného formuláře uvedeného v příloze II o tom, že může odmítnout přijetí doručované písemnosti v okamžiku jejího doručení nebo že může vrátit písemnost přijímajícímu subjektu do jednoho týdne od doručení, pokud není vyhotovena v jednom z následujících jazyků nebo k ní není připojen překlad do některého z těchto jazyků:
a)
jazyk, kterému adresát rozumí, nebo
b)
úřední jazyk přijímajícího členského státu nebo v případě, že v daném členském státě je několik úředních jazyků, úřední jazyk nebo jeden z úředních jazyků místa doručení.“
16
Jednotný formulář, nadepsaný „Informování adresáta o právu odmítnout přijetí písemnosti“, který je obsažen v příloze II uvedeného nařízení, obsahoval mimo jiné následující poučení pro adresáta písemnosti:
„Můžete odmítnout přijetí písemnosti, není-li vyhotovena v jazyce, kterému rozumíte, nebo v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa doručení nebo k ní není přiložen překlad do jednoho z těchto jazyků.
Přejete-li si využít tohoto práva, musíte odmítnout přijetí písemnosti v okamžiku doručení přímo osobě, která písemnost doručuje, nebo písemnost zaslat zpět na níže uvedenou adresu ve lhůtě jednoho týdne s prohlášením, že tuto písemnost odmítáte převzít.“
Portugalské právo
17
V článku 191 odst. 1 Código de Processo Civil (občanský soudní řád) (dále jen „CPC“) je stanoveno:
„Aniž je dotčen článek 188, je doručení neplatné, pokud nebyly dodrženy zákonem stanovené formální náležitosti.“
18
V rámci vykonávacího řízení je v článku 696 CPC stanoveno:
„Proti pravomocnému rozhodnutí lze podat opravný prostředek pouze tehdy, pokud:
[…]
e)
řízení bylo vedeno v nepřítomnosti žalovaného z důvodu jeho naprosté neúčasti v řízení, a je prokázáno, že:
i)
žalovanému nebylo doručeno oznámení o zahájení řízení nebo je doručení neplatné;
ii)
žalovaný nevěděl o doručení z důvodů, které mu nelze přičítat;
iii)
žalovaný nemohl podat žalobní odpověď z důvodu vyšší moci.
[…]“
19
V článku 729 CPC je stanoveno:
„Je-li výkon rozhodnutí založen na rozsudku, může být námitka založena pouze na jednom z těchto důvodů:
[…]
d)
Žalovaný se prokazatelně neúčastnil nalézacího řízení z některého z důvodů uvedených v čl. 696 písm. e) občanského soudního řádu;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
20
Společnost Wine Port podala proti společnosti Manuel Costa návrh na výkon rozhodnutí v Portugalsku na základě rozhodnutí, které vydal Harju Maakohtu Tallinna kohtumaja (Soud prvního stupně Harju, Tallin, Estonsko) dne 12. dubna 2022 a které bylo potvrzeno jako evropský exekuční titul podle nařízení č. 805/2004, jímž bylo společnosti Manuel Costa uloženo zaplatit společnosti Wine Port náhradu škody ve výši 38732,84 eura, jakož i náklady řízení ve výši 2418,97 eura spolu s úroky z prodlení.
21
Společnost Manuel Costa vznesla proti tomuto výkonu rozhodnutí námitku, kterou odůvodnila tím, že nikdy nebyla řádně obeslána v řízení, v němž bylo toto rozhodnutí vydáno, a že se o uvedeném rozhodnutí dozvěděla až v okamžiku jeho výkonu, takže proti němu nemohla podat opravný prostředek.
22
Společnost Wine Port toto tvrzení zpochybňuje a tvrdí, že návrh na zahájení řízení, jakož i vyčíslení nákladů řízení byly společnosti Manuel Costa řádně doručeny do jejího sídla a že její zákonný zástupce vždy příslušná potvrzení o přijetí podepsal a opatřil datem převzetí, aniž tato společnost zpochybnila existenci, platnost nebo vymahatelnost uplatňované pohledávky.
23
Konkrétně po doručení návrhu na zahájení řízení estonský soud vyzval společnost Manuel Costa, aby vznesla své případné námitky ve lhůtě 28 dnů od potvrzení převzetí této písemnosti ze dne 21. ledna 2022, které podepsal právní zástupce této společnosti.
24
Dne 24. března 2022 uvedený soud rovněž doručil společnosti Manuel Costa vyúčtování nákladů řízení a uvedl, že má pětidenní lhůtu k předložení vyjádření nebo k podání stížnosti. K tomuto doručení došlo rovněž v sídle této společnosti, aniž se k němu tato společnost jakkoli vyjádřila.
25
Dne 22. června 2022 byla uvedená společnost doporučeným dopisem vyrozuměna o skutečnosti, že se rozhodnutí ze dne 12. dubna 2022 stalo vykonatelným.
26
Všechny takto doručené písemnosti byly vyhotoveny v estonském jazyce a nebyl k nim přiložen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007.
27
V rámci řízení o výkonu rozhodnutí portugalský soud prvního stupně námitce, kterou vznesla společnost Manuel Costa, vyhověl a nařídil přerušení výkonu rozhodnutí, neboť měl za to, že doručení této společnosti pro účely nalézacího řízení v Estonsku bylo neplatné ve smyslu čl. 191 odst. 1 CPC. Uvedený soud měl za to, že toto doručení nesplňovalo požadavky stanovené v čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1393/2007, jelikož písemnosti, jež byly doručeny uvedené společnosti, nebyly vyhotoveny v portugalském jazyce ani k nim nebyl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II tohoto nařízení, což by umožnilo, aby tato společnost byla informována o právu odmítnout přijetí uvedených písemností.
28
Společnost Wine Port podala proti rozsudku vydanému v prvním stupni odvolání k Tribunal da Relação do Porto (Odvolací soud v Portu, Portugalsko), který rozsudkem ze dne 11. dubna 2024 jejímu odvolání vyhověl a nařídil pokračování výkonu rozhodnutí. V tomto ohledu měl posledně uvedený soud za to, že z judikatury Soudního dvora, a zejména z rozsudků ze dne 16. září 2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603) a ze dne 2. března 2017, Henderson (C‑354/15, EU:C:2017:157), jakož i z usnesení ze dne 5. května 2022, ING Luxembourg (C‑346/21, EU:C:2022:368), vyplývá, že skutečnost, že spolu s doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí nebyl zaslán jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, nezakládá neplatnost tohoto doručení.
29
Společnost Manuel Costa podala proti rozsudku vyhlášenému v odvolacím řízení kasační opravný prostředek k Supremo Tribunal de Justiça (Nejvyšší soud, Portugalsko), který je předkládajícím soudem.
30
Předkládající soud upřesňuje, že z judikatury citované v bodě 28 tohoto rozsudku vyplývá, že nepřiložení jednotného formuláře uvedeného v příloze II nařízení č. 1393/2007 nemůže zakládat neplatnost doručení, ale pouze zakládá povinnost odstranit vady. Poznamenává však, že ve věcech, v nichž byla vydána tato judikatura, bylo nepřiložení tohoto formuláře konstatováno v průběhu řízení ve věci samé, ve fázi, kdy bylo ještě možné toto opomenutí napravit zasláním uvedeného formuláře zúčastněnému. Naproti tomu v projednávané věci byla vada spočívající v nepřiložení formuláře uplatněna až poté, co bylo řízení ve věci samé již ukončeno, takže ji již nelze napravit.
31
Předkládající soud si tedy klade otázku, zda v takovém případě čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1393/2007 s ohledem na neopominutelné požadavky vyplývající z dodržování práva na obhajobu, jak je zakotveno v čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie a v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, brání, aby byla konstatována neplatnost doručení doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí z toho důvodu, že k němu nebyl přiložen jednotný formulář uvedený v příloze II tohoto nařízení.
32
Předkládající soud si rovněž klade otázku ohledně výkladu čl. 20 odst. 1 nařízení č. 805/2004 a v tomto ohledu uvádí, že z tohoto ustanovení vyplývá, že rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul se vykoná za stejných podmínek jako rozhodnutí vydané v členském státě výkonu.
33
Předkládající soud upřesňuje, že ve vnitrostátní judikatuře bylo toto ustanovení vykládáno v tom smyslu, že v rámci výkonu rozhodnutí na základě evropského exekučního titulu proti němu může povinná osoba vznášet námitky totožné s těmi, které může vznášet proti výkonu rozhodnutí, jež bylo vydáno v členském státě výkonu. Článek 729 písm. d) CPC ve spojení s jeho čl. 696 písm. e) přitom umožňuje povinné osobě, aby se proti výkonu rozhodnutí bránila z důvodu, že se neúčastnila nalézacího řízení a že je doručení doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí neplatné, neboť k němu nebyl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007.
34
Předkládající soud si nicméně klade otázku, zda je takový výklad slučitelný s cílem uvedeným v článku 1 nařízení č. 805/2004 a s minimálními požadavky na doručování stanovenými v článcích 13 a 14 tohoto nařízení, vykládaných ve světle bodu 14 jeho odůvodnění, které musí být splněny v řízení, v němž bylo vydáno rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul.
35
Za těchto podmínek se Supremo Tribunal de Justiça (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
V případě, že z procesního hlediska není možné zhojit nedoručení jednotného formuláře uvedeného v příloze II nařízení [č. 1393/2007] z důvodu, že nalézací řízení již vedlo k pravomocnému rozsudku ukládajícímu povinnost, brání čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení, s ohledem na právo adresáta této písemnosti na obhajobu v souladu s požadavky spravedlivého procesu, které je zakotveno v čl. 47 druhém pododstavci [Listiny] a v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, takové vnitrostátní právní úpravě, která prohlašuje doručení doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí za neplatné, pokud k němu není připojen jednotný formulář uvedený v příloze II tohoto nařízení?
2)
Musí být čl. 20 odst. 1 nařízení [č. 805/2004], který stanoví, že ‚[r]ozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul se vykoná za týchž podmínek jako rozhodnutí vydané v členském státě výkonu‘, vykládán v tom smyslu, že povinná osoba může podat námitku proti výkonu rozhodnutí na základě evropského exekučního titulu ze stejných důvodů, které by mohla uplatnit v rámci výkonu rozhodnutí vydaného v členském státě výkonu, konkrétně z důvodu, že se neúčastnila nalézacího řízení a že doručení doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí bylo neplatné, protože k němu nebyl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007?
3)
S ohledem na cíle, které vedly k vytvoření evropského exekučního titulu (článek 1 nařízení č. 805/2004), a na minimální požadavky na doručování, které musí být splněny v řízeních, v nichž bylo vydáno rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul (články 13 a 14 uvedeného nařízení), které jsou podle bodu 14 odůvodnění uvedeného nařízení charakterizovány buď naprostou jistotou (článek 13), nebo velmi vysokým stupněm pravděpodobnosti (článek 14), že se doručovaná písemnost dostala ke svému adresátovi, brání nařízení č. 805/2004 takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava stanovená v čl. 729 písm. d) [CPC] ve spojení s jeho čl. 696 písm. e) bodem i), podle níž povinná osoba může vznést námitku proti výkonu rozhodnutí z důvodu, že se neúčastnila nalézacího řízení a že doručení doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí bylo neplatné, protože k němu nebyl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007?“
K předběžným otázkám
Ke druhé a třetí otázce
36
Podstatou druhé a třetí otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně a na prvním místě, je, zda čl. 20 odst. 1 nařízení č. 805/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu výkonu, která v rámci výkonu soudního rozhodnutí vydaného a potvrzeného jako evropský exekuční titul v členském státě původu umožňuje povinné osobě, aby se bránila tomuto výkonu z důvodu, že v řízení, které vedlo k vydání tohoto rozhodnutí, jí byl návrh na zahájení řízení doručen doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí, aniž byl vyhotoven v jazyce, kterému tato účastnice řízení rozumí, nebo v úředním jazyce členského státu výkonu, nebo případně v jednom z úředních jazyků místa, v němž má být tato písemnost doručena, nebo aniž k němu byl připojen překlad do takového jazyka a aniž k němu byl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, který umožňuje informovat uvedeného účastníka řízení o jeho právu odmítnout přijetí doručované písemnosti.
37
Je třeba připomenout, že v souvislosti s výkladem ustanovení unijního práva je podle ustálené judikatury nutné vzít v úvahu nejen znění takového ustanovení, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudky ze dne 17. listopadu 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12, a ze dne 7. července 2022, LKW WALTER, C‑7/21, EU:C:2022:527, bod 33, a citovaná judikatura).
38
Zaprvé, jak vyplývá ze znění ustanovení čl. 20 odst. 1 nařízení č. 805/2004, je v něm stanoveno, že aniž jsou dotčena ustanovení kapitoly IV tohoto nařízení, do níž spadají jeho články 21 a 23, v nichž jsou stanoveny důvody pro zamítnutí, přerušení nebo omezení výkonu rozhodnutí potvrzeného jako evropský exekuční titul, takové rozhodnutí se vykoná za týchž podmínek jako rozhodnutí vydané v členském státě výkonu.
39
Ze znění těchto ustanovení vyplývá, že vykonávací řízení se řídí právem členského státu výkonu a že soudy tohoto členského státu jsou oprávněny zamítnout, odložit nebo omezit výkon soudního rozhodnutí potvrzeného jako evropský exekuční titul z důvodů stanovených v tomto nařízení.
40
Zadruhé je třeba poznamenat, že v systematice uvedeného nařízení je stanoveno jasné rozdělení pravomocí mezi soudy a orgány členského státu původu na jedné straně a soudy a orgány členského státu výkonu na straně druhé, s nímž se pojí požadavky, které je třeba dodržovat jak v rámci řízení vedoucího k přijetí rozhodnutí o nesporném nároku, tak při výkonu tohoto rozhodnutí. Toto rozdělení pravomocí vyplývá ze skutečnosti, že nárok a evropský exekuční titul, který jej konstatuje, jsou stanoveny na základě práva členského státu původu, zatímco vykonávací řízení se v souladu s tímto ustanovením řídí právem členského státu výkonu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 38).
41
V členském státě původu proto musí potvrzení rozhodnutí o nesporném nároku jako evropského exekučního titulu dodržet minimální normy stanovené v kapitole III nařízení č. 805/2004. V tomto ohledu lze podle článku 18 tohoto nařízení zhojit nedodržení těchto norem pouze před soudy nebo orgány tohoto státu (rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 39).
42
Tyto minimální normy vyjadřují vůli normotvůrce Evropské unie dbát na to, aby postupy vedoucí k přijetí rozhodnutí o nesporném nároku poskytovaly dostatečné záruky dodržení práva na obhajobu v členském státě původu, neboť ve členském státě výkonu v zásadě není v tomto ohledu vykonávána kontrola (rozsudek ze dne 28. února 2018, Collect Inkasso a další, C‑289/17, EU:C:2018:133, bod 36), a podle bodu 12 odůvodnění uvedeného nařízení slouží k tomu, aby byl dlužník informován o soudním řízení vedeném proti němu, o nutnosti své aktivní účasti v řízení, pokud chce popřít nárok, a o důsledcích své neúčasti včas a takovým způsobem, aby si mohl zajistit obhajobu.
43
Pokud musí být písemnost pro účely tohoto vyrozumění zaslána z jednoho členského státu do jiného, z článku 28 nařízení č. 805/2004 vykládaného ve světle bodu 21 jeho odůvodnění vyplývá, že tímto nařízením není dotčeno uplatňování nařízení č. 1348/2000, které předcházelo nařízení č. 1393/2007. Doručení této písemnosti tak musí splňovat podmínky stanovené v čl. 8 odst. 1 posledně uvedeného nařízení, a proto k němu musí být připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, aby byl adresát informován o jeho právu odmítnout přijetí doručované písemnosti, pokud není vyhotovena buď v jazyce, kterému tento adresát rozumí, nebo v úředním jazyce přijímajícího členského státu, nebo případně v jednom z úředních jazyků místa doručování této písemnosti, nebo k ní není připojen překlad do takového jazyka.
44
Z tohoto důvodu je tedy nutno dbát nejen na to, aby byl dlužník řádně informován o existenci a obsahu žaloby, jež proti němu byla podána v zahraničí, a aby byl s to skutečně a v plném rozsahu pochopit význam a dosah této žaloby, ale rovněž i na to, aby bylo možné v případě nesplnění těchto požadavků podat v členském státě původu náležitý opravný prostředek.
45
Z toho vyplývá, že pokud nebyly návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost doručeny společně s tímto připojeným formulářem a toto opomenutí nebylo v průběhu řízení v členském státě původu napraveno, rozhodnutí vydané v rámci tohoto řízení nesplňuje požadavky minimálních norem stanovených v kapitole III nařízení č. 805/2004 a nemůže být potvrzeno jako evropský exekuční titul.
46
Potvrzení vydané za takových okolností bude v důsledku toho uděleno nenáležitě ve smyslu čl. 10 odst. 1 písm. b) nařízení č. 805/2004, takže by mělo být soudem členského státu původu na návrh zrušeno.
47
Pokud jde o příslušné soudy nebo orgány členského státu výkonu, ty jsou v rámci pravomoci, kterou jim svěřuje článek 20 nařízení č. 805/2004, oprávněny přezkoumat existenci skutečností odůvodňujících odmítnutí výkonu na základě čl. 21 odst. 1 tohoto nařízení nebo omezení či přerušení výkonu v souladu s článkem 23 uvedeného nařízení (rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 40).
48
Z toho vyplývá, že povinná osoba ve vykonávacím řízení může namítat proti výkonu v členském státě výkonu pouze důvody stanovené v článku 21 nařízení č. 805/2004, které se týkají existence neslučitelných rozhodnutí, a v článku 23 tohoto nařízení, které se týkají přerušení nebo omezení výkonu rozhodnutí v řízení zahájeném v členském státě původu.
49
Článek 23 písm. c) nařízení č. 805/2004 stanoví, že pokud dlužník napadl rozhodnutí potvrzené jako evropský exekuční titul včetně žádosti o přezkum ve smyslu článku 19 tohoto nařízení nebo požádal o opravu nebo zrušení potvrzení evropského exekučního titulu v souladu s článkem 10 uvedeného nařízení, může příslušný soud nebo orgán v členském státě výkonu na žádost dlužníka za výjimečných okolností vykonávací řízení přerušit.
50
Tyto možnosti podat opravný prostředek nebo žádost o zrušení nebo přezkum v členském státě původu zajišťují, že k odstranění kontroly v členském státě výkonu podle téhož nařízení dochází pouze tehdy, je-li zajištěno uplatnění záruk respektování práva na obhajobu.
51
V projednávané věci okolnost, že povinná osoba se neúčastnila nalézacího řízení, jež vedlo k vydání rozhodnutí, které bylo potvrzeno jako evropský exekuční titul, a že k písemnosti doručované v rámci uvedeného řízení doporučeným dopisem s potvrzením nebyl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, jak vyplývá z informací poskytnutých předkládajícím soudem, nespadá pod důvody stanovené v článcích 21 a 23 nařízení č. 805/2004.
52
Taková okolnost se týká řízení v členském státě původu, jakož i potvrzení rozhodnutí, které bylo vydáno na konci tohoto řízení, jako evropského exekučního titulu, takže tyto aspekty nemohou být posuzovány příslušnými soudy nebo orgány členského státu výkonu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 41).
53
Zatřetí je třeba uvést, že výklad čl. 20 odst. 1 nařízení č. 805/2004, který vyplývá ze znění a kontextu tohoto ustanovení, odpovídá cíli sledovanému tímto nařízením, kterým je podle znění jeho článků 1 a 5 ve spojení s jeho body 8, 10, 11 a 18 odůvodnění zajistit při respektování vzájemné důvěry při výkonu spravedlnosti v členských státech, o které se opírá rozdělení pravomocí mezi soudy a orgány členského státu původu na jedné straně a soudy a orgány členského státu výkonu na straně druhé, volný pohyb, zejména rozhodnutí o nesporných nárocích, a urychlit a zjednodušit jejich výkon zrušením řízení, jejichž účelem je zajistit vykonatelnost těchto rozhodnutí, a to při současném zajištění dodržování práva na obhajobu.
54
V projednávané věci podle všeho v Estonsku nebyl dosud podán žádný takový návrh, jako je žádost o zrušení potvrzení evropského exekučního titulu. Naproti tomu, jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, je nesporné, že se v Portugalsku společnost Manuel Costa brání výkonu soudního rozhodnutí, jež bylo potvrzeno jako evropský exekuční titul v Estonsku, z důvodu, že jí v řízení, které vedlo k vydání tohoto rozhodnutí, nebyl návrh na zahájení řízení doručen v souladu s čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1393/2007 v jazyce, kterému tato účastnice řízení rozumí, nebo v úředním jazyce členského státu výkonu, a s připojením jednotného formuláře uvedeného v příloze II tohoto nařízení, aby se mohla informovat o svém právu odmítnout přijetí doručované písemnosti.
55
Z výše uvedeného přitom vyplývá, že tento důvod nespadá mezi důvody stanovené v článcích 21 a 23 nařízení č. 805/2004, které umožňují odmítnout, odložit nebo omezit výkon soudního rozhodnutí potvrzeného jako evropský exekuční titul.
56
Je třeba naopak poznamenat, že uvedený důvod se týká platnosti potvrzení rozhodnutí, které má být vykonáno jako evropský exekuční titul, které lze napadnout, jak bylo připomenuto v bodech 41 a 52 tohoto rozsudku, pouze před soudy členského státu původu.
57
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na druhou a třetí otázku odpovědět tak, že čl. 20 odst. 1 nařízení č. 805/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu výkonu, která v rámci výkonu soudního rozhodnutí, které bylo vydáno a potvrzeno jako evropský exekuční titul, umožňuje povinné osobě vznášet námitky proti tomuto výkonu z důvodu, že v řízení, které vedlo k vydání tohoto rozhodnutí, jí byl návrh na zahájení řízení doručen doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí, aniž byl vyhotoven v jazyce, kterému tato osoba rozumí, nebo v úředním jazyce členského státu výkonu, nebo případně v jednom z úředních jazyků místa doručení nebo aniž k němu byl přiložen překlad do jednoho z těchto jazyků a aniž k němu byl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, který umožňuje, aby byla uvedená osoba informována o svém právu odmítnout přijetí doručované písemnosti.
K první otázce
58
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1393/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž je doručení soudní písemnosti doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí neplatné, pokud je doručovaná písemnost vyhotovena v jiném jazyce, než jsou jazyky uvedené v tomto ustanovení, a k této písemnosti není připojen jednotný formulář uvedený v příloze II tohoto nařízení, přestože řízení, které vedlo k vydání soudního rozhodnutí, jež bylo potvrzeno jako evropský exekuční titul, již bylo ukončeno, takže již není možné napravit vadu tohoto doručení.
59
Úvodem je třeba připomenout, že odmítnout rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je podle ustálené judikatury Soudního dvora možné mimo jiné pouze tehdy, pokud je zjevné, že ustanovení unijního práva, které je předmětem výkladu Soudního dvora, nelze použít (rozsudek ze dne 17. září 2015, van der Lans, C‑257/14, EU:C:2015:618, bod 20 a citovaná judikatura).
60
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že jak vyplývá z odpovědi na druhou a třetí otázku, předkládající soud, který rozhoduje o námitce proti výkonu soudního rozhodnutí, které bylo potvrzeno jako evropský exekuční titul podle nařízení č. 805/2004, má pravomoc ověřit, zda důvody uplatněné na podporu této námitky spadají pod důvody pro odmítnutí výkonu, které jsou stanoveny v článku 21 tohoto nařízení, nebo případně pod důvody pro přerušení či omezení tohoto výkonu, které jsou uvedeny v článku 23 uvedeného nařízení.
61
Naproti tomu, jak bylo připomenuto v bodech 41 a 52 tohoto rozsudku, potvrzení rozhodnutí jako evropského exekučního titulu, včetně posouzení platnosti tohoto potvrzení, spadá do výlučné pravomoci soudu členského státu původu, který toto rozhodnutí vydal, k němuž lze za tímto účelem podat podle čl. 10 odst. 1 písm. b) nařízení č. 805/2004 žádost o zrušení potvrzení, jež bylo uděleno nenáležitě.
62
Za účelem ověření, zda bylo potvrzení evropského exekučního titulu uděleno nenáležitě, by tedy soud původu měl přezkoumat, zda soudní řízení v členském státě původu, které vedlo k vydání rozhodnutí, jež bylo potvrzeno jako evropský exekuční titul, splňovalo požadavky minimálních norem stanovených v kapitole III nařízení č. 805/2004, nebo zda jsou případně splněny podmínky stanovené v článku 18 tohoto nařízení, jež umožňují napravit nedodržení minimálních norem.
63
Z toho vyplývá, že konstatování, že potvrzení evropského exekučního titulu nebylo uděleno náležitě, neboť návrh na zahájení řízení nebyl řádně doručen, protože k němu nebyl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, a tento návrh nebyl vyhotoven v jednom z jazyků stanovených v čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení, spadá do působnosti práva členského státu původu a výlučné pravomoci jeho soudů.
64
Vzhledem k tomu, že toto ustanovení nelze použít na spor, který byl předložen předkládajícímu soudu, není tedy namístě odpovídat na první otázku.
K nákladům řízení
65
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Článek 20 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky,
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání právní úpravě členského státu výkonu, která v rámci výkonu soudního rozhodnutí, které bylo vydáno a potvrzeno jako evropský exekuční titul, umožňuje povinné osobě vznášet námitky proti tomuto výkonu z důvodu, že v řízení, které vedlo k vydání tohoto rozhodnutí, jí byl návrh na zahájení řízení doručen doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí, aniž byl vyhotoven v jazyce, kterému tato osoba rozumí, nebo v úředním jazyce členského státu výkonu, nebo případně v jednom z úředních jazyků místa doručení, nebo aniž k němu byl přiložen překlad do jednoho z těchto jazyků a aniž k němu byl připojen jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ve znění nařízení Rady č. 517/2013 ze dne 13. května 2013, který umožňuje, aby byla uvedená osoba informována o svém právu odmítnout přijetí doručované písemnosti.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: portugalština.