62020TO0727_RES
Věc T-727/20
Nigar Kirimova
v.
Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
Usnesení Tribunálu (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 9. března 2022
„Žaloba na neplatnost – Zastoupení advokátem, který nemá postavení třetí osoby nezávislé na žalobkyni – Nepřípustnost“
Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Podpis advokátem – Pojem advokát – Autonomní výklad
(Statut Soudního dvora, čl. 19 třetí pododstavec; jednací řád Tribunálu, čl. 51 odst. 1)
(viz bod 17)
Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Podmínky týkající se osoby, která návrh podepsala – Postavení třetí osoby vůči účastníkům řízení – Zastoupení advokátem, který je členem subjektu, který je zaměstnavatelem účastníka řízení – Nedodržení požadavku nezávislosti
(Listina základních práv Evropské unie, článek 47; statut Soudního dvora, čl. 19 třetí pododstavec)
(viz body 18-22, 24-27, 31-33, 37, 46)
Soudní řízení – Návrh na zahájení řízení – Formální náležitosti – Podmínky týkající se osoby, která návrh podepsala – Postavení třetí osoby vůči účastníkům řízení – Zastoupení advokátem, který nemá postavení třetí osoby – Nepřípustnost – Odstranění vady po uplynutí lhůty pro podání žaloby – Nepřípustnost
(Statut Soudního dvora, čl. 19 třetí pododstavec; jednací řád Tribunálu, čl. 78 odst. 6)
(viz bod 47)
Shrnutí
Nigar Kirimova, která má ázerbajdžánskou státní příslušnost, byla právničkou v advokátní kanceláři. Aby mohla být zapsána do seznamu kvalifikovaných zástupců u Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), požádala o výjimku z požadavku být státním příslušníkem jednoho z členských států Evropského hospodářského prostoru. Po zamítnutí této žádosti výkonným ředitelem EUIPO podala N. Kirimova k Tribunálu žalobu. Žaloba byla podepsána advokátkou, která byla členkou téže kanceláře, v níž N. Kirimova pracovala v okamžiku podání žaloby.
Svým usnesením Tribunál rozhodující v rozšířeném senátu odmítá žalobu jako nepřípustnou. Uvádí, že žalobkyně a její advokátka měly mimořádně úzké profesní vztahy a že jak advokátka, tak i advokátní kancelář, v níž posledně uvedená pracuje, mají přímý zájem na vyřešení projednávaného sporu, který se týká přímo povolání žalobkyně v rámci advokátní kanceláře. Tribunál má tedy za to, že požadavek, aby advokát byl třetí osobou nezávislou na žalobci (
1
), není zjevně dodržen.
Závěry Tribunálu
Tribunál nejprve připomíná, že pro účely podání žaloby k Tribunálu je účastník řízení povinen využít služeb třetí osoby, která vystupuje zcela nezávisle, aby chránila a hájila co nejlépe jeho zájmy, zejména jeho právo na účinnou soudní ochranu (
2
). Zastupování před soudem vyžaduje vztah důvěry založený na soukromé volbě a smluvní volnosti, přičemž právní subjekt si může vybrat svého advokáta a tento advokát si v zásadě může svobodně vybírat své klienty. Jakýkoliv zásah do tohoto vztahu tedy musí být založen na závažných důvodech, které odhalují jednoznačnou a nezbytnou potřebu chránit žalobce před vlastním advokátem. V této souvislosti je nezávislost advokáta chápána tak, že neznamená neexistenci jakékoli vazby s klientem, ale takových vazeb, které zjevně narušují schopnost advokáta zajistit úkol obhajoby v nejlepším zájmu klienta.
Tribunál konečně uvádí, že možnost unijního soudu odmítnout žaloby jako nepřípustné je omezena pouze na případy zjevného nedostatku nezávislosti advokáta. Případy, které mohou bránit advokátovi, aby zastupoval svého zmocnitele, musí být takové povahy a stupně, že je zjevné, že advokát, třebaže je ve vztahu k žalobci formálně třetí osobou, má ekonomické nebo osobní vazby buď k předmětu sporu, nebo k jednomu z účastníků řízení, které zpochybňují jeho skutečnou nezávislost. V tomto ohledu Tribunál zdůrazňuje, že každá situace musí být přezkoumána případ od případu s přihlédnutím k profesnímu prostředí, v němž advokát vystupuje.
Konečně Tribunál konstatuje, že v projednávané věci měla žalobkyně a její advokátka obzvláště úzké profesní vztahy v rámci téže advokátní kanceláře. Kromě toho advokátní kancelář a advokátka opakovaně poukázaly na svůj zájem na žádosti, kterou žalobkyně zaslala EUIPO a na vyřešení sporu v přímé souvislosti s povoláním, které žalobkyně vykonávala v téže kanceláři, a dokonce tvrdily, že napadené rozhodnutí jim způsobilo újmu. V důsledku toho nemohla být za takových okolností advokátka žalobkyně považována za nezávislou třetí osobu, a vystupovat tak jako „advokát“ nezávislý na třetí osobě.
Kromě toho skutečnost, že zvláštní vztah, který spojoval advokátní kancelář a advokátku s žalobkyní, byl po podání žaloby přerušen a že žalobkyni je nyní nápomocen druhý advokát, který není členem uvedené advokátní kanceláře, nemá žádný vliv na přípustnost žaloby. Tribunál totiž připomíná, že přípustnost žaloby se posuzuje s ohledem na situaci v okamžiku, kdy je žaloba podána, a dále že požadavek týkající se zastupování oprávněným advokátem nemůže být odstraněn po uplynutí lhůty pro podání žaloby (
3
).
(
1
) – Tento požadavek vyplývá z čl. 19 třetího pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie.
(
2
) – Zaručeno článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie.
(
3
) – Článek 78 odst. 6 jednacího řádu Tribunálu.