null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 4. září 2025(1)
Věc C‑199/24
ND
proti
Legal Newsdesk Sweden AB, dříve Garrapatica AB
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Attunda tingsrätt (soud prvního stupně, Attunda, Švédsko)]
„ Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Ochrana osobních údajů – Zpracování údajů týkajících se odsouzení v trestních věcech – Zpřístupňování informací týkajících se odsouzení v trestních věcech veřejnosti na internetu za úplatu – Vyvažování práva na ochranu osobních údajů na jedné straně a práva na svobodu projevu a informací na straně druhé“
1.         Projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Attunda tingsrätt (soud prvního stupně, Attunda, Švédsko), skýtá Soudnímu dvoru příležitost vyjasnit rozsah působnosti článku 85 nařízení (EU) 2016/679(2) v situaci, kdy provozovatel databáze odmítá vyhovět žádost osoby o výmaz jejích osobních údajů, jež se týkají jejího odsouzení za trestný čin.
I.      Právní rámec
A.      Unijní právo
2.        Předmětem článku 85 nařízení GDPR je „Zpracování a svoboda projevu a informací“. Zní následovně:
„1.      Členské státy uvedou prostřednictvím právních předpisů právo na ochranu osobních údajů podle tohoto nařízení do souladu s právem na svobodu projevu a informací, včetně zpracování pro novinářské účely a pro účely akademického, uměleckého či literárního projevu.
2.      Pro zpracování pro novinářské účely nebo pro účely akademického, uměleckého či literárního projevu členské státy stanoví odchylky a výjimky z kapitoly II (zásady), kapitoly III (práva subjektu údajů), kapitoly IV (správce a zpracovatel), kapitoly V (předávání osobních údajů do třetí země nebo mezinárodní organizaci), kapitoly VI (nezávislé dozorové úřady), kapitoly VII (spolupráce a jednotnost) a kapitoly IX (zvláštní situace, při nichž dochází ke zpracování osobních údajů), pokud je to nutné k uvedení práva na ochranu osobních údajů do souladu se svobodou projevu a informací.
3.      Každý členský stát ohlásí Komisi právní ustanovení, která přijme podle odstavce 2, a bez prodlení jakékoliv následné novely nebo změny týkající se těchto ustanovení.“
B.      Švédské právo
3.        Yttrandefrihetsgrundlagen (1991:1469) [ústavní zákon o svobodě projevu (1991:1469); dále jen „zákon o svobodě projevu“] je jedním z tzv. „mediegrundlagar“ (ústavní mediální zákony) ve Švédsku a obsahuje ustanovení týkající se ústavněprávní ochrany zejména rozhlasového a televizního vysílání, jakož i některých internetových stránek. Jeho účelem je v tomto ohledu zajistit svobodu projevu. Podle kapitoly 1 ustanovení § 4 zákona o svobodě projevu se ústavní předpisy o přenosu programů použijí na jistý typ databáze, pokud se na danou činnost vztahuje osvědčení o zákonnosti zveřejnění. V projednávané věci bylo pro Lexbase vydáno osvědčení o zákonnosti zveřejnění, což znamená, že se na tuto databázi vztahuje ústavněprávní ochrana.
4.        Podle prvního pododstavce kapitoly 1 ustanovení § 7 lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning [zákon (2018:218) o doplňkových ustanoveních k unijnímu nařízení GDPR; dataskyddslagen (dále jen „zákon o ochraně údajů“)] se nařízení GDPR nepoužije, pokud by to bylo v rozporu s tryckfrihetsförordningen (ústavní zákon o svobodě tisku; dále jen „zákon o svobodě tisku“) nebo zákonem o svobodě projevu. Podle druhého pododstavce tohoto ustanovení se některé články nařízení GDPR nevztahují na zpracování osobních údajů prováděné zejména pro novinářské účely.
5.        Z kapitoly 1 ustanovení § 14 zákona o svobodě projevu vyplývá, že veřejný subjekt nemůže přijmout opatření proti osobě, která v určitém programu zneužila svobody projevu nebo se na takovém zneužití podílela, popřípadě z takového důvodu přijmout opatření proti tomuto programu, nestanoví-li tento zákon jinak. Kromě toho z kapitoly 1 ustanovení § 11 uvedeného zákona vyplývá, že veřejný subjekt není oprávněn zakázat veřejný přenos, zveřejnění nebo šíření programu nebo takovému přenosu, zveřejnění nebo šíření bránit z důvodu jeho obsahu, ledaže by byl v tomto zákoně stanoven základ pro takové opatření.
6.        Náhrada újmy za zneužití svobody projevu z důvodu obsahu určitého programu může – podle kapitoly 9 ustanovení § 1 zákona o svobodě projevu – vycházet pouze z toho, že programem, na který se vztahuje nárok na náhradu škody, byl spáchán trestný čin týkající se svobody projevu. Identifikace určité osoby jako osoby s kriminálním způsobem života či jako pachatele trestné činnosti či jiné sdělení informací, které by mohly vystavit osobu pohrdání ostatních, naplňuje skutkovou podstatu trestného činu pomluvy a představuje porušení svobody projevu ve smyslu kapitoly 5 ustanovení § 1 zákona o svobodě projevu a kapitoly 7 ustanovení § 3 tryckfrihetsförordningen (1949:105) [nařízení o svobodě tisku (1949:105)]. Toto jednání však není postižitelné, pokud bylo sdělení informací o dané věci vzhledem k okolnostem odůvodněné s cílem poskytnout informace o dané věci a pokud osoba, která tyto informace sdělila, může prokázat, že tyto informace byly pravdivé nebo se na základě přiměřených důvodů domnívala, že mají být pravdivé informace.
II.    Skutkové okolnosti, řízení a předběžné otázky
7.        Společnost Legal Newsdesk Sweden AB (dále jen „Legal Newsdesk“), žalovaná v původním řízení, provozuje databázi Lexbase a zveřejňuje v ní osobní informace o osobách osob, které jsou účastníky trestního řízení. V uvedené souvislosti umožňuje Legal Newsdesk vyhledávání fyzických osob a společností, proti nimž je u švédských soudů vedeno trestní nebo občanskoprávní řízení. Myndigheten för press, radio och tv (švédský Úřad pro tisk a rozhlasové a televizní vysílání) [nyní Mediemyndigheten; Švédská mediální agentura] vydal pro databázi Lexbase tzv. „utgivningsbevis“ (osvědčení skutečnosti, že neexistuje žádná právní překážka zveřejnění, které zajišťuje ústavněprávní ochranu; „osvědčení o zákonnosti zveřejnění“).
8.        Dne 17. ledna 2011 byl ND, žalobce v původním řízení, odsouzen za spáchání trestného činu, přičemž příslušné rozhodnutí o odsouzení bylo k dispozici v Lexbase až do února 2024. Rozhodnutí o odsouzení bylo vyškrtnuto z veřejného rejstříku trestů. Přestože žalobce v původním řízení žádal společnost Legal Newsdesk, aby jeho osobní údaje odstranila, nebyly tyto údaje vymazány okamžitě, ale až po provedení obvyklého ověření.
9.        ND podal k Attunda tingsrätt (soud prvního stupně, Attunda), který je předkládajícím soudem, žalobu, kterou se domáhá, aby byla společnosti Legal Newsdesk uložena povinnost zaplatit náhradu újmy ve výši 300 000 kronor (SEK) (přibližně 26 000 eur), navýšenou o úroky. Společnost Legal Newsdesk uvedený nárok rozporovala a přitom tvrdila, že na obsah zveřejněný v databázi Lexbase se vztahuje osvědčení o zákonnosti zveřejnění. Podle vnitrostátního práva se ovšem za takových okolností nařízení GDPR jako takové nepoužije, neboť právo na ochranu osobních údajů je zaručeno ústavními zákony o sdělovacích prostředcích, v nichž je stanovena
pouze možnost trestněprávní odpovědnosti pachatele, který se porušení takové ochrany dopustí, za pomluvu a právo domáhat se v této souvislosti náhrady újmy.
10.      V tomto ohledu předkládající soud podotýká, že čl. 85 odst. 2 GDPR výslovně umožňuje členským státům stanovit odchylky a výjimky pro zpracování osobních údajů pro „novinářské účely“ a obecně k zajištění svobody projevu a informací. Ve vztahu ke zpracování osobních údajů pro „novinářské účely“ nicméně nařízení GDPR nedefinuje, co se takovými účely rozumí. Dále, i kdyby se takové účely měly vztahovat na jakékoli zpřístupnění informací, názorů nebo myšlenek veřejnosti, judikatura nevyjasňuje, jaký je účinek článku 85 nařízení GDPR na právní prostředky nápravy, které musí mít subjekty údajů k dispozici v souladu s články 79 a 82 uvedeného nařízení.
11.      Za těchto okolností se předkládající soud usnesením ze dne 1. března 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 13. března 2024, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Umožňuje čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR členským státům přijmout legislativní opatření nad rámec těch, která jsou povinny přijmout podle čl. 85 odst. 2 tohoto nařízení, týkající se zpracování osobních údajů pro jiné než novinářské účely nebo účely akademického, uměleckého či literárního projevu?
2)      V případě kladné odpovědi na předchozí otázku: umožňuje čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR uvedení práva na ochranu osobních údajů podle tohoto nařízení do souladu s právem na svobodu projevu a informací, čímž se rozumí, že jediným právním prostředkem nápravy, který má k dispozici osoba, jejíž osobní údaje jsou zpracovávány tak, že informace o odsouzeních v trestních věcech týkající se této osoby jsou zpřístupňovány veřejnosti na internetu za úplatu, je zahájení trestního řízení pro pomluvu nebo žaloba na náhradu újmy způsobené pomluvou?
3)      V případě záporné odpovědi na první otázku nebo záporné odpovědi na druhou otázku: může činnost spočívající ve zpřístupňování veřejných dokumentů ve formě rozhodnutí o odsouzeních v trestních věcech veřejnosti na internetu za úplatu, aniž by docházelo ke zpracování či úpravě, představovat zpracování osobních údajů pro účely stanovené v čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR?“
12.      Písemná vyjádření předložili účastníci původního řízení, bulharská, finská a švédská vláda, jakož i Evropská komise. Účastníci původního řízení, Švédské království a Komise se zúčastnili jednání konaného dne 14. května 2025.
III. Posouzení
A.      K otázkám 1 a 2 – působnost čl. 85 odst. 1 a 2 nařízení GDPR
13.      Podstatou prvních dvou otázek předkládajícího soudu, které by měly být posuzovány společně, je, zda čl. 85 odst. 1 GDPR musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž jediným právním prostředkem nápravy, který má k dispozici osoba, jejíž osobní údaje jsou zpracovávány tak, že informace o odsouzeních v trestních věcech týkající se této osoby jsou zpřístupňovány za úplatu veřejnosti na internetu, je zahájení trestního řízení pro pomluvu nebo žaloba na náhradu újmy způsobené pomluvou.
1.      Struktura článku 85 nařízení GDPR
14.      Nejprve se budu zabývat strukturou a historií vzniku článku 85 nařízení GDPR.
15.      Podle čl. 85 odst. 1 GDPR uvedou členské státy prostřednictvím právních předpisů právo na ochranu osobních údajů podle nařízení GDPR do souladu s právem na svobodu projevu a informací, včetně zpracování pro novinářské účely a pro účely akademického, uměleckého či literárního projevu.
16.      Uvedené ustanovení je odrazem tří individuálních a potenciálně protichůdných základních práv obsažených v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a usiluje o uvedení těchto práv do souladu – což je výraz, který připomíná znění použité v Úmluvě Rady Evropy č. 108(3); jedná se o: ochranu osobních údajů(4), svobodu projevu a informací(5) a svobodu umění a věd(6).
17.      Vzhledem k tomu, že v čl. 85 odst. 1 je obsaženo slovo „včetně“, mohu dovodit, že novinářská činnost představuje jednu z několika dílčích kategorií v rámci širší kategorie práva na svobodu projevu a informací.
18.      Pokud jde o uvedenou konkrétní dílčí kategorii zpracování prováděného pro novinářské účely(7), čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR upřesňuje, že členské státy stanoví odchylky a výjimky z kapitoly II (zásady), kapitoly III (práva subjektu údajů), kapitoly IV (správce a zpracovatel), kapitoly V (předávání osobních údajů do třetí země nebo mezinárodní organizaci), kapitoly VI (nezávislé dozorové úřady), kapitoly VII (spolupráce a jednotnost) a kapitoly IX (zvláštní situace, při nichž dochází ke zpracování osobních údajů), pokud je to nutné k uvedení práva na ochranu osobních údajů do souladu se svobodou projevu a informací.
19.      Pokud jde o rozdíl mezi odstavci 1 a 2 článku
85 nařízení GDPR a vzájemný vztah mezi těmito ustanoveními, upravuje odstavec 1 obecné zmocnění k přijetí právní úpravy a zásady, zatímco odstavec 2 stanoví prováděcí mechanismus týkající se konkrétního výčtu oblastí, přičemž výslovně umožňuje členským státům stanovit odchylky a výjimky z určitých kapitol nařízení GDPR.
20.      K uvedenému ustanovení je vhodné v této fázi uvést několik poznámek.
21.      Zaprvé, jak vyplývá ze znění čl. 85 odst. 1 GDPR(8), členské státy mají povinnost (nikoli pouhou možnost) uvést ochranu údajů do souladu se svobodou projevu.
22.      Zadruhé zvláštní mechanismus provedení uvedené povinnosti je stanoven pouze pro zpracování údajů pro novinářské účely nebo pro účely akademického, uměleckého či literárního projevu. Nikde v článku 85 nařízení GDPR není uvedeno, zda lze uvedený mechanismus použít i v jiných oblastech, na které se vztahuje svoboda projevu, které by však nepředstavovaly zpracování pro
výše zmíněné účely.
23.      Zatřetí podle čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR jsou členské státy povinny stanovit odchylky a výjimky z řady kapitol nařízení GDPR, čímž omezí
skutečný dosah uvedených kapitol, pokud jsou tyto odchylky a výjimky nezbytné pro účely uvedení ochrany údajů do souladu se svobodou projevu. To znamená, že
existují situace, ve kterých musí být ochrana údajů omezena, aby byla slučitelná se svobodou projevu a bylo možno ji uvést s touto svobodou do souladu.
24.      Začtvrté, pokud členské státy plní své povinnosti podle článku 85 nařízení GDPR, jednají v rámci působnosti nařízení GDPR. Uplatňují tudíž právo EU ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny, v důsledku čehož se na uvedené uvádění do souladu použije Listina(9).
25.      Zapáté úkolem skutečného uvádění do souladu jsou pověřeny členské státy. Je na nich, aby uvedený vztah nastavily v souladu se svými vlastními právními a ústavními tradicemi. To nevyhnutelně vede k určitému rozdílu v úrovních ochrany v rámci Evropské unie
z hlediska jak
ochrany údajů, tak
svobody projevu, neboť je nutno uvést do souladu dvě potenciálně protichůdná práva. Nicméně právě to unijní normotvůrce zamýšlel.
26.      Konečně článek 85 nařízení GDPR v žádném případě nestanovuje právní základ, který by členským státům umožňoval prohlásit celé nařízení GDPR za nepoužitelné na určité situace. To platí pro první i druhý odstavec uvedeného ustanovení. Ačkoli bude na předkládajícím soudu, aby tento prvek ověřil, mám za to, že článek 85 nařízení GDPR není právním základem pro švédské právní předpisy, v nichž je stanoveno, že nařízení GDPR se nepoužije v rozsahu, v němž je v rozporu se švédskými právními předpisy upravujícími svobodu projevu.
2.      Ke vztahu mezi odstavci 1 a 2 článku 85 nařízení GDPR
27.      Jak je uvedeno výše, článek 85 nařízení GDPR se nevyjadřuje k tomu, zda lze druhý odstavec tohoto ustanovení použít ve vztahu k záležitostem spadajícím do působnosti svobody projevu, které nepředstavují
zpracování pro novinářské účely(10). Může členský stát stanovit odchylky a výjimky z kapitol II až VII a IX, i když se netýkají zpracování pro novinářské účely?
28.      Podle mého názoru členské státy nemohou stanovit odchylky a výjimky z celých kapitol nařízení GDPR.
29.      Zaprvé ze skutečnosti, že čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR pečlivě vyjmenovává daný počet kapitol nařízení GDPR, které mají být omezeny, vyplývá, že uvedené ustanovení se použije pouze na konkrétní záležitost upravenou v uvedeném odstavci, tj. zpracování prováděné pro novinářské účely.
30.      Zadruhé ustanovení čl. 85 odst. 3 nařízení GDPR, které ukládá každému členskému státu povinnost ohlásit Komisi právní ustanovení, která přijal podle odstavce 2, by nemělo valného smyslu, pokud by členské státy mohly stanovit odchylky a výjimky ve vztahu ke kapitolám nařízení GDPR uvedeným v čl. 85 odst. 2 i na základě čl. 85 odst. 1. Cílem čl. 85 odst. 3 nařízení GDPR je umožnit Komisi, aby mohla důkladně
prověřovat situace, kdy se členské státy odchýlily od konkrétních kapitol nařízení GDPR. Uvedený cíl by byl ohrožen, pokud by členské státy mohly na základě čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR stanovit odchylky a výjimky, které by nepodléhaly ohlašovací povinnosti.
31.      Zatřetí určitá vodítka nabízí nahlédnutí do legislativního procesu, který vedl k přijetí nařízení GDPR. Vyplývá z něj, že Komise ve svém původním návrhu (nynějšího) článku 85 nařízení GDPR, v souladu s logikou předchůdce uvedeného ustanovení ve směrnici 95/46/ES(11), zamýšlela omezit uvedení ochrany údajů do souladu se svobodou projevu pouze na zpracování prováděná výlučně pro účely žurnalistiky. V tomto duchu navrhla, aby se dotčené ustanovení skládalo ze dvou odstavců, které obecně připomínají čl. 85 odst. 2 a 3 nařízení GDPR(12). Evropský parlament usiloval o rozšíření navrhovaného režimu na svobodu projevu obecně. Bylo navrženo, aby byl odkaz na „účely žurnalistiky“ vypuštěn a nahrazen formulací „je-li to třeba“(13). Uvedený návrh však nakonec přijat nebyl.
32.      Výsledkem je článek 85 nařízení GDPR ve své současné podobě. Pokud by členský stát mohl na základě čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR přijmout stejná opatření jako na základě čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR, pak by se ve skutečnosti uplatnil postoj Parlamentu, jenž byl již dříve odmítnut.
33.      Členské státy tudíž mohou za zvláštních okolností podle čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR omezit práva obsažená v nařízení GDPR. Přesné podmínky, za kterých je to možné, jsou v projednávané věci hypotetické a překračují rámec sporu projednávaného předkládajícím soudem.
3.      K zákazu odchylek od kapitoly VIII nařízení GDPR či výjimek z ní
34.      Kromě toho čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR – a ostatně ani žádné jiné ustanovení nařízení GDPR – nedovoluje členským státům omezit práva udělená subjektům údajů podle kapitoly VIII (týkající se právní ochrany, odpovědnosti a sankcí), neboť by se tím obešlo
výslovné neuvedení uvedené kapitoly v čl. 82 odst. 2 nařízení GDPR.
35.      Z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že právo na ochranu osobních údajů v kontextu šíření údajů týkajících se trestných činů je zaručeno pouze prostřednictvím trestní odpovědnosti za pomluvu a možností domáhat se v uvedeném ohledu náhrady újmy. V důsledku toho dotčené vnitrostátní právo přímo vylučuje několik prostředků nápravy zmíněných v kapitole VIII v případě zpracování osobních údajů chráněného svobodou projevu podle vnitrostátního práva, jako je podání stížnosti podle článku 77 nařízení GDPR, neboť dozorový úřad podle všeho nemá pravomoc ukládat trestní sankce ani přiznávat náhradu újmy. Ze stejných důvodů dotčené vnitrostátní právo podle všeho neumožňuje domáhat se přijetí soudního opatření vůči správci podle čl. 79 odst. 1 nařízení GDPR.
36.      Na základě uvedeného zjištění navrhuji odpovědět na první dvě předběžné otázky tak, že čl. 85 odst. 1 nařízení GDPR musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jediným právním prostředkem nápravy, který má k dispozici osoba, jejíž osobní údaje jsou zpracovávány tak, že informace o odsouzeních v trestních věcech týkající se této osoby jsou zpřístupňovány veřejnosti na internetu za úplatu, je zahájení trestního řízení pro pomluvu nebo uplatnění nároku na náhradu újmy způsobené pomluvou.
B.      K otázce 3 – pojem „novinářské účely“ uvedený v čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR
37.      Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda činnost spočívající ve zpřístupňování veřejných dokumentů ve formě rozhodnutí o odsouzeních v trestních věcech veřejnosti na internetu za úplatu, aniž by docházelo ke zpracování či úpravě, představuje zpracování osobních údajů pro novinářské účely podle
čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR(14).
38.      Úvodem je nutno zdůraznit, že předkládající soud žádá pouze o poskytnutí vodítka ohledně otázky, zda projednávaná věc spadá do působnosti čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR. Předkládající soud se naproti tomu netáže, zda Švédské království – pokud by se použil čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR – správně uvedlo svobodu projevu do souladu s ochranou údajů.
39.      Otázkou tedy je, zda je databáze společnosti Legal Newsdesk databází pro novinářské účely.
40.      Při neexistenci jasné definice musí být výchozím bodem pro výklad výrazu „novinářské účely“ jeho běžný význam. V tomto ohledu nabízejí běžné slovníky poměrně úzkou definici „žurnalistika“: „práce spočívající ve shromažďování a psaní zpravodajských příspěvků pro noviny, časopisy, rozhlas, televizi nebo zpravodajské stránky on-line; písemné zpravodajské příspěvky“(15); „práce spočívající v psaní článků do novin, časopisů, televize nebo rozhlasu“(16).
41.      V této fázi se můžeme do značné míry opírat o judikaturu Soudního dvora týkající se článku 9 směrnice 95/46, předchůdce článku 85 nařízení GDPR. V uvedené judikatuře Soudní dvůr rozhodl, že pojmy týkající se práva na svobodu projevu, jako je žurnalistika, musí být vykládány široce(17), čímž dal najevo, že uvedení ochrany údajů do souladu se svobodou projevu nesleduje tradiční
systém vztahu mezi pravidlem a výjimkou z něj. Kromě toho činnosti zahrnující systematické shromažďování a zveřejňování ucelených seznamů osobních údajů týkajících se daní, které byly převzaty z veřejných záznamů a následně zveřejněny, mohou být kvalifikovány jako „činnosti žurnalistiky“, jestliže je jejich účelem zpřístupnit veřejnosti informace, názory či myšlenky, ať již je způsob přenosu jakýkoli. Nejsou vyhrazeny provozovatelům sdělovacích prostředků a mohou být spojeny s výdělečným účelem(18).
42.      Dále, jak správně zdůraznila Komise, novinářské účely nemusí být nutně spojeny s tradičními sdělovacími prostředky, jako jsou noviny, rozhlas a televize(19). Soudní dvůr tak rozhodl, že odchylky a výjimky stanovené v článku 9 směrnice 95/46 se nevztahují pouze na provozovatele sdělovacích prostředků, ale také na všechny osoby, které jsou činné v oblasti žurnalistiky(20), což znamená, že druhého odstavce článku
85 nařízení GDPR se mohou rovněž v zásadě dovolávat i blogeři a jednotlivci.
43.      Kromě toho skutečnost, že by zveřejnění veřejných údajů bylo vázáno na výdělečný cíl,
a priori nevylučuje, aby bylo považováno za činnost „výlučně pro účely žurnalistiky“. Všechny podniky totiž svou činností usilují o dosažení zisku. Určitý obchodní úspěch může být dokonce podmínkou sine qua non pro profesionálního žurnalistu(21).
44.      Přesto Soudní dvůr ve věci týkající se toho, zda pořízení videozáznamu příslušníků policie při plnění jejich povinností na služebně a jeho zveřejnění na veřejně přístupných internetových stránkách spadá do působnosti článku 9 směrnice 95/46, konstatoval, že nelze mít za to, že pod pojem „činnosti v oblasti žurnalistiky“ spadá jakákoliv informace zveřejněná na internetu, která se týká osobních údajů, a že se na ni proto vztahuje nějaká odchylka či výjimka podle článku 9 směrnice 95/46(22).
45.      Konečně Soudní dvůr se snaží poskytovat předkládajícím soudům značný prostor pro uvážení při rozhodování o tom, zda v jimi projednávaných věcech skutečně dochází ke zpracování pro novinářské účely. V této souvislosti se zaměřuje na to, zda jediným účelem zveřejnění je „zpřístupnit veřejnosti informace, názory či myšlenky“(23).
46.      Ačkoli v konečném důsledku bude na předkládajícím soudu, aby uvedenou judikaturu použil na věc, kterou projednává,
na základě informací obsažených v předkládacím rozhodnutí se nedomnívám, že by účelem zpracování prováděného společností Legal Newsdesk bylo zpřístupnit veřejnosti informace, názory či myšlenky(24). Tato společnost pouze provozuje databázi, která poskytuje přístup výlučně k rozhodnutím trestních soudů, aniž uvedené údaje dále zpracovává nebo upravuje. Pochybuji o tom, že by uvedené informace o odsouzeních v trestních věcech byly zveřejňovány s cílem upozornit společnost na konkrétní problém. Spíše to vyvolává dojem, jak rovněž přesvědčivě argumentovala Komise, že Legal Newsdesk poskytuje takové informace pouze těm, kteří za ně zaplatí, aniž by cokoli nasvědčovalo tomu, že uvedená společnost obecněji usiluje o upozorňování veřejnosti na uvedené informace.
47.      S ohledem na výše uvedené úvahy shledávám za problematickou argumentaci, že by taková činnost měla být považována za činnost vykonávanou pro novinářské účely.
48.      Navrhuji tedy odpovědět na třetí předběžnou otázku tak, že čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR musí být vykládán v tom smyslu, že činnost spočívající ve zpřístupňování veřejných dokumentů ve formě rozhodnutí o odsouzeních v trestních věcech veřejnosti na internetu za úplatu, aniž by docházelo ke zpracování či úpravě, nepředstavuje zpracování osobních údajů pro novinářské účely.
IV.    Závěry
49.      S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Attunda tingsrätt (soud prvního stupně, Attunda, Švédsko) odpověděl následovně:
„1)      Článek 85 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů)
musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které jediným právním prostředkem nápravy, který má k dispozici osoba, jejíž osobní údaje jsou zpracovávány tak, že informace o odsouzeních v trestních věcech týkající se této osoby jsou zpřístupňovány veřejnosti na internetu za úplatu, je zahájení trestního řízení pro pomluvu nebo uplatnění nároku na náhradu újmy způsobené pomluvou.
2)      Článek 85 odst. 2 nařízení 2016/679
musí být vykládán v tom smyslu, že činnost spočívající ve zpřístupňování veřejných dokumentů ve formě rozhodnutí o odsouzeních v trestních věcech veřejnosti na internetu za úplatu, aniž by docházelo ke zpracování či úpravě, nepředstavuje zpracování osobních údajů pro novinářské účely.“
1–      Původní jazyk: angličtina.
2–      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1, oprava Úř. věst. 2018, L 127, s. 2, dále jen „nařízení GDPR“).
3–      Viz preambule původní Úmluvy Rady Evropy z roku 1981 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat, k dispozici na internetových stránkách https://rm.coe.int/1680078b37. Tato úmluva prošla v roce 2018 komplexní aktualizací formou protokolu, kterým se mění Úmluva o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (CETS č. 223 – k dispozici na internetových stránkách https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum= 223). V tomto protokolu byly zavedeny nové požadavky na oznamování porušení zabezpečení údajů, posílení práv jednotlivců a zdokonalené mechanismy pro přeshraniční toky údajů. Kromě toho čl. 11 odst. 1 písm. b) revidované úmluvy nyní uvádí svobodu projevu expressis verbis jako důvod pro omezení ochrany údajů. Protokol dosud nevstoupil v platnost, neboť to vyžaduje jeho ratifikaci nejméně 38 smluvními stranami úmluvy. Třicet tři smluvní strany již v současné době protokol ratifikovaly (viz https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum= 223). Do konsolidovaného znění lze nahlédnout na internetových stránkách https://rm.coe.int/convention-108-convention-for-the-protection-of-individuals-with-regar/16808b36f1.
4–      Článek 8 Listiny.
5–      Článek 11 Listiny.
6–      Článek 13 Listiny.
7–      Jakož i pro účely akademického, uměleckého či literárního projevu, což není v projednávané věci relevantní.
8–      „Uvedou“.
9–      V tomto smyslu viz též Schiedermair, St., in Ehmann, E. a Selmayr, M. (eds), Datenschutz-Grundverordnung, Kommentar, 3. vydání, 2022, C. H. Beck, Mnichov, čl. 85, bod 4.
10–      Pro zjednodušení nebudu od tohoto místa dále při odkazování na čl. 85 odst. 2 nařízení GDPR zmiňovat „akademický, umělecký či literární projev“, neboť projednávaná věc se touto problematikou nezabývá.
11–      Viz článek 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 1995, L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).
12–      Viz článek 80 návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (obecné nařízení o ochraně údajů), COM/2012/011 final – 2012/0011 (COD), přijatého dne 25. ledna 2012, který byl postoupen Evropskému parlamentu a Radě dne 27. ledna 2012.
13–      Viz článek 80 postoje Evropského parlamentu přijatého v prvním čtení dne 12. března 2014 k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. …/2014 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (obecné nařízení o ochraně údajů), který byl přijat legislativním usnesením Evropského parlamentu ze dne 12. března 2014 o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (obecné nařízení o ochraně údajů) [COM(2012)0011 – C7-0025/2012 – 2012/0011(COD)].
14–      Ačkoli výraz „novinářské“ není ve znění předběžné otázky uveden, doporučuji souladu s návrhem Komise tuto otázku v tomto smyslu drobně přeformulovat, neboť je zřejmé, že se předkládající soud táže pouze na pojem „novinářské účely“, nikoli (též) na pojem „účely akademického, uměleckého či literárního projevu“.
15–      Viz definice uváděná v Oxford Advanced Learner’s Dictionary, k dispozici na internetových stránkách https://www.oxfordlearnersdictionaries.com/definition/english/journalism?q=journalism.
16–      Viz definice uváděná v Cambridge Learner’s Dictionary, k dispozici na internetových stránkách https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner-english/journalism.
17–      Viz rozsudky ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727, bod 56), a ze dne 14. února 2019, Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, bod 51).
18–      Viz rozsudek ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727, bod 61).
19–      To se odráží i v bodě 153 odůvodnění nařízení GDPR, který je popisnou obdobou článku 85 nařízení GDPR a který výslovně zmiňuje „audiovizuální oblast“.
20–      Viz rozsudek ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727, bod 58). Viz rovněž stanovisko generální advokátky J. Kokott ve věci Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:266, bod 65).
21–      Viz rozsudek ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727, bod 59).
22–      Viz rozsudek ze dne 14. února 2019, Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, bod 58). Viz též stanovisko generální advokátky E. Sharpston ve věci Buivids (C‑345/17, EU:C:2018:780, bod 55).
23–      Viz rozsudky ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727, bod 62), a ze dne 14. února 2019, Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, bod 59).
24–      V této souvislosti je nutno mít na paměti, že v návaznosti na vydání rozsudků ze dne 16. prosince 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia (C‑73/07, EU:C:2008:727), dospěl předkládající soud v uvedené věci k závěru, že ve věci u něj projednávané nedocházelo ke zpracování pro účely žurnalistiky. Viz rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 21. června 2017, Satakunnan Markkinapörssi Oy a Satamedia Oy v. Finsko (CE:ECHR:2017:0627JUD000093113, bod 22).