62022CJ0337
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
5. února 2026 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie APE TEES – Starší nezapsané obrazové ochranné známky znázorňující opici, chráněné ve Spojeném království Velké Británie a Severního Irska – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Článek 8 odst. 4 – Relativní důvod pro zamítnutí zápisu – Námitky – Odvolání podané k odvolacímu senátu – Zamítnutí – Žaloba podaná k Tribunálu – Článek 50 odst. 1 a 3 SEU – Vystoupení Spojeného království z Unie – Články 126 a 127 Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii – Přechodné období – Uplynutí – Okolnosti, které nastaly před přijetím sporného rozhodnutí – Okamžik relevantní pro posouzení existence starší ochranné známky – Zásada teritoriality – Územní působnost ochranné známky Evropské unie – Existence konfliktu“
Ve věci C‑337/22 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 23. května 2022,
Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), zástupci: D. Gája, D. Hanf, E. Markakis a V. Ruzek, jako zmocněnci,
účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel),
podporovaný:
Spolkovou republikou Německo, zástupci: J. Möller, J. Heitz a M. Hellmann, jako zmocněnci,
International Trademark Association (INTA), se sídlem v New Yorku (Spojené státy), zástupci: A. Lubberger, A. Wenninger-Lenz, Rechtsanwälte, N. Parrotta, avvocata, a M. Perraki, dikigoros,
vedlejšími účastníky v řízení o kasačním opravném prostředku,
přičemž další účastnicí řízení je:
Nowhere Co. Ltd, se sídlem v Tokiu (Japonsko), zástupci: R. Kunze, Rechtsanwalt,
žalobkyně v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení: M. L. Arastey Sahún, předsedkyně senátu, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (zpravodaj) a B. Smulders, soudci,
generální advokátka: T. Ćapeta,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 10. dubna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Kasačním opravným prostředkem se Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 16. března 2022, Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2022:139), kterým Tribunál jednak zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. února 2021 (věc R 2474/2017-2) (dále jen „sporné rozhodnutí“) týkající se námitkového řízení mezi společností Nowhere Co. Ltd a panem Junguoem Ye a jednak žalobu ve zbývající části zamítl.
Právní rámec
Dohoda o vystoupení
2
První a čtvrtý pododstavec preambule Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 2020, L 29, s. 7, dále jen „Dohoda o vystoupení“), schválené jménem Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (ESAE) rozhodnutím Rady (EU) 2020/135 ze dne 30. ledna 2020 (Úř. věst. 2020, L 29, s. 1), jež vstoupila v platnost dne 1. února 2020, uvádí:
„Vzhledem k tomu, že dne 29. března 2017 Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen ‚Spojené království‘) v návaznosti na výsledky referenda konaného ve Spojeném království a na svrchované rozhodnutí Spojeného království opustit Evropskou unii oznámilo svůj záměr vystoupit z [Unie] […] na základě článku [50 SEU],
[…]
Připomínajíce, že podle článku [50 SEU] a s výhradou ujednání stanovených v této dohodě se právo Unie […] v celém rozsahu přestane na Spojené království uplatňovat ode dne vstupu této dohody v platnost“.
3
Dohoda o vystoupení obsahuje část třetí nadepsanou „Ustanovení o rozluce“. Hlava IV této třetí části, nadepsaná „Duševní vlastnictví“, obsahuje zejména články 54 a 59 této dohody. Tento článek 54, nadepsaný „Pokračující ochrana zapsaných nebo udělených práv ve Spojeném království“, stanoví:
„1.   Držitel jakýchkoli z níže uvedených práv duševního vlastnictví, která byla zapsána nebo udělena před koncem přechodného období, se bez jakéhokoli přezkumu stává držitelem srovnatelných zapsaných a vymahatelných práv duševního vlastnictví ve Spojeném království podle práva Spojeného království:
a)
vlastník ochranné známky Evropské unie zapsané v souladu s [nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1)] se stává vlastníkem ochranné známky ve Spojeném království se shodným označením, pro shodné výrobky nebo služby;
[…]
3.   Bez ohledu na odstavec 1 pokud je v důsledku správního nebo soudního řízení, které probíhá poslední den přechodného období, právo duševního vlastnictví uvedené v uvedeném odstavci v Unii prohlášeno za neplatné nebo zrušeno, […], je odpovídající právo ve Spojeném království rovněž prohlášeno za neplatné nebo zrušeno. Prohlášení neplatnosti nebo zrušení práva ve Spojeném království nabývá účinnosti téhož dne jako v Unii.
Odchylně od prvního pododstavce nemá Spojené království povinnost prohlásit odpovídající právo za neplatné nebo jej ve Spojeném království zrušit, pokud se důvody pro prohlášení neplatnosti nebo zrušení ochranné známky Evropské unie […] na Spojené království nevztahují.
[…]“
4
Článek 59 Dohody o vystoupení, nadepsaný „Právo přednosti v souvislosti s projednávanými přihláškami ochranných známek Evropské unie, (průmyslových) vzorů Společenství a odrůdových práv Společenství“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud osoba podala přihlášku ochranné známky Evropské unie […] v souladu s právem Unie před koncem přechodného období a pokud této přihlášce byl přiznán den podání, má tato osoba pro shodnou ochrannou známku pro výrobky nebo služby, které jsou shodné s těmi, pro které byla přihláška podána v Unii, nebo pro některé z nich, […], právo podat přihlášku ve Spojeném království ve lhůtě devíti měsíců od konce přechodného období. Přihláška podaná podle tohoto článku se považuje za přihlášku se stejným dnem podání přihlášky a dnem vzniku práva přednosti jako u odpovídající přihlášky podané v Unii a případně se senioritou ochranné známky Spojeného království uplatňované podle článku 39 nebo článku 40 nařízení [2017/1001].“
5
Část čtvrtá této dohody, nadepsaná „Přechodné období“, obsahuje zejména články 126 a 127 této dohody. Článek 126 stanoví:
„Stanoví se přechodné období nebo období provádění, které začíná dnem vstupu této dohody v platnost a končí dnem 31. prosince 2020.“
6
Článek 127 uvedené dohody, nadepsaný „Rozsah působnosti přechodného období“, v odstavcích 1, 3 a 6 stanoví:
„1.   Není-li v této dohodě stanoveno jinak, v přechodném období se na Spojené království a ve Spojeném království použije právo Unie.
[…]
3.   V průběhu přechodného období má právo Unie použitelné podle odstavce 1 s ohledem na Spojené království a ve Spojeném království stejné právní účinky jako v Unii a jejích členských státech a vykládá se a používá v souladu se stejnými metodami a obecnými zásadami, jako jsou metody a obecné zásady použitelné v Unii.
[…]
6.   Není-li v této dohodě stanoveno jinak, během přechodného období se má za to, že jakýkoli odkaz na členské státy obsažený v právu Unie použitelném podle odstavce 1, včetně práva Unie prováděného a používaného členskými státy, zahrnuje i Spojené království.“
7
Článek 185 čtvrtý pododstavec Dohody o vystoupení zní následovně:
„Části druhá a třetí […] se použijí od konce přechodného období.“
Nařízení č. 40/94
8
Článek 8 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) ve znění nařízení Rady (ES) č. 422/2004 ze dne 19. února 2004 (Úř. věst. 2004, L 70, s. 1) (dále jen „nařízení č. 40/94“), nadepsaný „Relativní důvody pro zamítnutí zápisu“, v odstavci 4 stanovil:
„Na základě námitek majitele nezapsané známky nebo jiného označení užívaného v obchodním styku, jehož význam není pouze místní, se přihlášená ochranná známka nezapíše, pokud podle právních předpisů Společenství nebo práva členského státu, které se na toto označení vztahují:
a)
práva k tomuto označení vznikla přede dnem podání přihlášky ochranné známky Společenství, případně přede dnem práva přednosti, uplatněného ve vztahu k přihlášce ochranné známky Společenství;
b)
toto označení poskytuje svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky.“
Nařízení (ES) č. 207/2009
9
Body 2 až 4, 7, 8 a 10 odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1) uváděly:
„(2)
[…] Pro vytvoření [vnitřního] trhu a posílení jeho jednotnosti musí být nejen odstraněny překážky volného pohybu zboží a služeb a vytvořen režim zajišťující, že nedojde k narušení soutěže, ale navíc musejí být vytvořeny právní podmínky umožňující podnikům přizpůsobit své činnosti rozměru Společenství, ať již v oblasti výroby a prodeje zboží nebo v oblasti poskytování služeb. Za tímto účelem by měly mít významnou úlohu mezi právními nástroji, které mají podniky k dispozici, ochranné známky umožňující rozlišit výrobky a služby podniků stejnými prostředky v rámci celého Společenství bez ohledu na hranice.
(3)
[…] se jeví nezbytným přijetí společného režimu pro ochranné známky, na jehož základě mohou podniky nabýt na základě jediného řízení ochranné známky Společenství, kterým je poskytnuta jednotná ochrana a které mají účinky na celém území Společenství. Takto vyjádřená zásada jednotné povahy ochranné známky Společenství by se měla uplatnit, nestanoví-li toto nařízení jinak.
(4)
Překážku teritoriality práv udělených majitelům ochranných známek právními předpisy členských států nelze odstranit sbližováním právních předpisů. Z toho důvodu, aby bylo podnikům umožněno vyvíjet bez omezení hospodářskou činnost na území celého vnitřního trhu, je nutné, aby existovala ochranná známka upravená právem Společenství přímo použitelným ve všech členských státech.
[…]
(7)
Práva z ochranné známky Společenství nelze nabýt jinak než zápisem a zápis je zamítnut, pokud ochranná známka […] je v rozporu se staršími právy.
(8)
[Funkcí ochrany vyplývající z ochranné známky Společenství] je zejména zajistit ochrannou známku jako označení původu […].
[…]
(10)
Není důvod chránit ochranné známky Společenství ani starší ochranné známky, které jim odporují, pokud nejsou skutečně užívány.“
10
Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Ochranná známka Společenství“, v odstavci 2 stanovil:
„Ochranná známka Společenství má jednotnou povahu. Má stejné účinky v celém Společenství […]“.
11
Článek 6 uvedeného nařízení, nadepsaný „Nabytí ochranné známky [Společenství]“, stanovil:
„Ochranné známky Společenství lze nabýt zápisem do rejstříku.“
12
Článek 8 téhož nařízení, nadepsaný „Relativní důvody pro zamítnutí zápisu“, v odstavcích 1, 2 a 4 stanovil:
„1.   Na základě námitek majitele starší ochranné známky se přihlášená ochranná známka nezapíše […].
[…]
2.   ‚Staršími ochrannými známkami‘ se pro účely odstavce 1 rozumějí:
a)
ochranné známky s dřívějším datem podání přihlášky, než je datum podání přihlášky ochranné známky Společenství, s případným přihlédnutím k právu přednosti uplatněnému ve vztahu k těmto ochranným známkám, které patří do těchto kategorií:
[…]
[…]
4.   Na základě námitek majitele nezapsané ochranné známky nebo jiného označení užívaného v obchodním styku, jehož význam není pouze místní, se přihlášená ochranná známka nezapíše, pokud podle právních předpisů Společenství nebo práva členského státu, které se na toto označení vztahují:
a)
práva k tomuto označení vznikla přede dnem podání přihlášky ochranné známky Společenství, případně přede dnem práva přednosti, uplatněného ve vztahu k přihlášce ochranné známky Společenství;
b)
toto označení poskytuje svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky.“
13
Článek 9 nařízení č. 207/2009, nadepsaný „Práva z ochranné známky Společenství“, stanovil:
„1.   Z ochranné známky Společenství vzniká jejímu majiteli výlučné právo. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím stranám užívat bez jeho souhlasu v obchodním styku:
a)
označení totožné s ochrannou známkou Společenství pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je ochranná známka Společenství zapsána;
b)
označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou Společenství a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo služeb označených ochrannou známkou Společenství a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti včetně nebezpečí asociace mezi označením a ochrannou známkou;
c)
označení totožné s ochrannou známkou Společenství nebo jí podobné pro výrobky nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je ochranná známka Společenství zapsána, pokud jde o ochrannou známku, která má v rámci Společenství dobré jméno a pokud by užívání tohoto označení bez řádného důvodu neprávem těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky Společenství nebo jim bylo na újmu.
[…]
3.   Právo z ochranné známky Společenství lze vůči třetím stranám uplatnit až po zveřejnění zápisu ochranné známky. Lze však požadovat přiměřenou náhradu za jednání učiněná po zveřejnění přihlášky ochranné známky Společenství, které by bylo po zveřejnění zápisu ochranné známky Společenství a na jeho základě zakázáno. Soud zabývající se případem může rozhodnout ve věci až po zveřejnění zápisu.“
14
Článek 41 tohoto nařízení, nadepsaný „Námitky“, v odstavcích 1 a 3 stanovil:
„1.   Námitky proti zápisu ochranné známky mohou podat ve lhůtě tří měsíců od zveřejnění přihlášky ochranné známky Společenství z důvodů, pro které nelze ochrannou známku zapsat podle článku 8:
[…]
c)
majitelé starších známek nebo označení uvedených v čl. 8 odst. 4 a osoby, které jsou oprávněny uplatňovat tato práva podle příslušných vnitrostátních právních předpisů.
[…]
3.   Námitky musejí být podány písemně a musí být odůvodněny. Za řádně podané se považují až po zaplacení poplatku za podání námitek. Ve lhůtě stanovené [Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)] může ten, kdo podal námitky, předložit na jejich podporu skutečnosti, důkazy a vyjádření.“
15
Článek 42 uvedeného nařízení, nadepsaný „Průzkum námitek“, v odstavcích 2 a 3 stanovil:
„2.   Na žádost přihlašovatele je majitel starší ochranné známky Společenství, který podal námitky, povinen předložit důkaz o tom, že po dobu pěti let před zveřejněním přihlášky ochranné známky Společenství byla starší ochranná známka na území Společenství skutečně [řádně] užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána a které uvádí pro odůvodnění námitek, nebo důkaz o existenci řádných důvodů pro její neužívání, pokud je k tomuto dni starší ochranná známka Společenství zapsána nejméně po dobu pěti let. Nejsou-li takové důkazy předloženy, námitky se zamítnou. Byla-li starší ochranná známka užívána pouze pro některé z výrobků nebo služeb, pro které je zapsána, považuje se pro účely projednání námitek za zapsanou pouze pro tyto výrobky nebo služby.
3.   Odst. 2 se vztahuje i na starší národní ochranné známky uvedené v čl. 8 odst. 2 písm. a), přičemž užívání na území Společenství je nahrazeno užíváním na území členského státu, kde požívá starší národní známka ochrany.“
16
Článek 46 téhož nařízení, nadepsaný „Doba platnosti zápisu“, stanovil:
„Doba platnosti zápisu ochranné známky Společenství je deset let ode dne podání přihlášky. […]“.
17
Nařízení č. 207/2009 bylo změněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2424 ze dne 16. prosince 2015 (Úř. věst. 2015, L 341, s. 21), které vstoupilo v platnost dne 23. března 2016. Nařízení č. 207/2009 bylo následně zrušeno a s účinností od 1. října 2017 nahrazeno nařízením 2017/1001.
Nařízení 2017/1001
18
Bod 12 odůvodnění nařízení 2017/1001 uvádí:
„Pro zajištění právní jistoty a úplného souladu se zásadou práva přednosti, podle níž má dříve zapsaná starší ochranná známka přednost před ochrannými známkami zapsanými později, je nezbytné stanovit, že vymáhání práv z ochranné známky EU by se nemělo dotýkat práv vlastníků získaných přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti této ochranné známky EU. […]“.
19
Znění čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení je obdobné znění čl. 1 odst. 2 nařízení č. 207/2009, znění čl. 8 odst. 1 a 4 tohoto nařízení je obdobné znění čl. 8 odst. 1 a 4 nařízení č. 207/2009, znění čl. 9 odst. 1 tohoto nařízení je obdobné znění čl. 9 odst. 1 první věty nařízení č. 207/2009 a znění čl. 46 odst. 1 a 4 tohoto nařízení je obdobné znění čl. 41 odst. 1 a čl. 41 odst. 3 poslední věty nařízení č. 207/2009. Článek 9 odst. 2 nařízení 2017/1001, který v podstatě odpovídá čl. 9 odst. 1 druhé větě nařízení č. 207/2009, stanoví, že „[a]niž jsou dotčena práva vlastníků získaná přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti ochranné známky EU“, je vlastník ochranné známky EU oprávněn bránit všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly označení uvedená v tomto čl. 9 odst. 2.
20
Článek 47 nařízení 2017/1001, nadepsaný „Průzkum námitek“, který je formulován obdobně jako článek 42 nařízení č. 207/2009, v odstavcích 1 a 5 stanoví:
„1.   V průběhu průzkumu námitek [EUIPO] pokaždé, kdy to bude nezbytné, vyzve účastníky, aby předložili v jím stanovené lhůtě vyjádření ke sdělení jiných účastníků nebo ke sdělení [EUIPO].
[…]
5.   Odhalí-li průzkum námitek, že ochrannou známku nelze zapsat pro výrobky nebo služby, pro které byla podána přihláška ochranné známky EU, nebo pro některé z nich, přihláška se pro tyto výrobky nebo služby zamítne. V opačném případě se zamítnou námitky.“
21
Článek 51 nařízení 2017/1001, nadepsaný „Zápis“, v odstavci 1 stanoví:
„[…] byly-li podané námitky s konečnou platností vyřízeny zpětvzetím, zamítnutím nebo jiným způsobem, ochranná známka a údaje uvedené v čl. 111 odst. 2 se zapíší do rejstříku. Zápis do rejstříku se zveřejní.“
22
Článek 70 tohoto nařízení, nadepsaný „Přezkoumání odvolání“, v odstavci 2 stanoví:
„Při přezkoumání odvolání odvolací senát pokaždé, kdy to bude nezbytné, vyzve účastníky, aby předložili v jím stanovené lhůtě vyjádření ke sdělením ostatních účastníků nebo ke sdělením odvolacího senátu.“
23
Článek 71 uvedeného nařízení, nadepsaný „Rozhodnutí o odvolání“, v odstavci 1 stanoví:
„Po přezkoumání opodstatněnosti odvolání o něm odvolací senát rozhodne. Může rozhodnout místo oddělení, které napadené rozhodnutí vydalo, nebo věc tomuto oddělení vrátit k dalšímu jednání.“
24
Článek 139 téhož nařízení, nadepsaný „Žádost o použití vnitrostátního postupu“, v odstavcích 1 až 3 stanoví:
„1.   Přihlašovatel nebo vlastník ochranné známky EU může požádat o převod své přihlášky ochranné známky EU nebo své ochranné známky EU na přihlášku národní ochranné známky:
a)
byla-li přihláška ochranné známky EU zamítnuta, vzata zpět nebo považována za vzatou zpět;
[…]
2.   K převodu nedojde:
[…]
b)
pro účely ochrany v členském státě, ve kterém se podle rozhodnutí [EUIPO] nebo vnitrostátního soudu ve vztahu k přihlášce ochranné známky EU nebo k ochranné známce EU použijí důvody zrušení nebo neplatnosti.
3.   Přihlášce národní ochranné známky, která vznikla převodem z přihlášky ochranné známky EU nebo z ochranné známky EU, je přiznán v dotčeném členském státě den podání nebo den vzniku práva přednosti spojený s touto přihláškou nebo známkou […]“.
Nařízení č. 2868/95
25
Pravidlo 19 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1995, L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1041/2005 ze dne 29. června 2005 (Úř. věst. 2005, L 172, s. 4) (dále jen „nařízení č. 2868/95“), nadepsané „Odůvodnění námitek [Skutečnosti, důkazy a argumenty předložené na podporu námitek]“, v odstavcích 1 a 2 stanovilo:
„1. [OHIM] poskytne osobě, která námitky podala, příležitost uvést skutečnosti, důkazy a argumenty na podporu svých námitek nebo na doplnění jakýchkoliv skutečností, důkazů a argumentů, které již byly předloženy podle pravidla 15 odst. 3, ve lhůtě, kterou stanoví a která bude činit alespoň dva měsíce ode dne, kdy bude námitkové řízení považováno za zahájené v souladu s pravidlem 18 odst. 1.
2. Ve lhůtě uvedené v odstavci 1 předloží osoba, která námitky podala, i důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany své starší známky nebo staršího práva a důkazy o svém oprávnění podat námitky. Osoba, která námitky podala, předloží zejména tyto důkazy:
[…]
d)
jsou-li námitky založeny na starším právu ve smyslu čl. 8 odst. 4 nařízení, důkazy o jeho nabytí, pokračující existenci a rozsahu ochrany tohoto práva;
[…]“
26
Pravidlo 20 nařízení č. 2868/95, nadepsané „Přezkoumání námitek“, v odstavci 1 stanovilo:
„Neprokáže-li do uplynutí lhůty uvedené v pravidle 19 odst. 1 osoba, která námitky podala, existenci, platnost a rozsah ochrany své starší známky nebo staršího práva a své oprávnění k podání námitek, budou námitky zamítnuty jako neodůvodněné.“
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625
27
Článek 80 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2018/625 ze dne 5. března 2018, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 o ochranné známce Evropské unie a zrušuje nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2017/1430 (Úř. věst. 2018, L 104, s. 1), nadepsaný „Přechodná opatření“, zní takto:
„Ustanovení nařízení (ES) č. 2868/95 […] se použijí i nadále na probíhající řízení, na něž se toto nařízení v souladu s jeho článkem 82 nepoužije, až do dokončení uvedených řízení.“
28
Článek 82 tohoto nařízení v přenesené pravomoci, nadepsaný „Vstup v platnost a použitelnost “, v odstavci 2 stanoví:
„[Toto nařízení se použije] ode dne vstupu v platnost, jak je uvedeno v odstavci 1, s těmito výjimkami:
[…]
b)
články 7 a 8 se nepoužijí na námitková řízení, jejichž sporná část byla zahájena před 1. říjnem 2017;
[…]
j)
hlava V se nepoužije na odvolání podaná před 1. říjnem 2017;
[…]“
Skutečnosti předcházející sporu
29
Skutkový základ sporu, jak je uveden v bodech 1 až 15 a 22 napadeného rozsudku, lze shrnout následujícím způsobem.
30
Dne 30. června 2015 podal J. Ye u EUIPO přihlášku ochranné známky Evropské unie.
31
Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je následující obrazové označení:
32
Zápis byl požadován pro výrobky a služby náležející do tříd 3, 9, 14, 18, 25 a 35 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu ochranných známek ze dne 15. června 1957 ve znění změn a doplňků.
33
Přihláška ochranné známky byla zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství č. 234/2015 ze dne 9. prosince 2015.
34
Dne 8. března 2016 podala žalobkyně v prvním stupni, společnost Nowhere, proti zápisu přihlášené ochranné známky námitky na základě článku 41 nařízení č. 207/2009 pro všechny výrobky a služby uvedené v bodě 32 tohoto rozsudku.
35
Námitky byly založeny zejména na následujících třech starších nezapsaných obrazových ochranných známkách užívaných v obchodním styku ve Spojeném království:
36
Důvodem uplatněným na podporu námitek, pokud jde o tyto starší ochranné známky, byl důvod uvedený v čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.
37
Rozhodnutím ze dne 20. září 2017 námitkové oddělení námitky zamítlo.
38
Dne 17. listopadu 2017 podala společnost Nowhere proti tomuto rozhodnutí odvolání.
39
Prvním rozhodnutím ze dne 8. října 2018 druhý odvolací senát EUIPO toto odvolání zamítl.
40
Podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 7. ledna 2019 podala společnost Nowhere žalobu na neplatnost tohoto prvního rozhodnutí.
41
Rozhodnutím ze dne 17. července 2019 [věc R 2474/2017-2 (REV)] druhý odvolací senát EUIPO zrušil uvedené první rozhodnutí z důvodu zjevného pochybení přičitatelného EUIPO.
42
Usnesením ze dne 18. prosince 2019, Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑12/19, EU:T:2019:907), Tribunál konstatoval, že již není důvodné rozhodnout o žalobě uvedené v bodě 40 tohoto rozsudku.
43
Druhý odvolací senát EUIPO druhým rozhodnutím, a sice sporným rozhodnutím, odvolání uvedené v bodě 38 tohoto rozsudku zamítl. Pokud jde konkrétně o starší ochranné známky uvedené v bodě 35 tohoto rozsudku, měl uvedený odvolací senát v podstatě za to, že po vystoupení Spojeného království z Unie a po uplynutí přechodného období dne 31. prosince 2020 již práva, která by mohla existovat ve Spojeném království, nepředstavují základ pro námitkové řízení vycházející zejména z čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009. Odvolací senát měl tedy za to, že se společnost Nowhere již nemohla domáhat na podporu svých námitek režimu žaloby týkající se neoprávněného užívání označení („action for passing off“) na základě práva Spojeného království ve smyslu čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009. Pokud jde o tyto starší ochranné známky, druhý odvolací senát EUIPO zamítnutí námitek potvrdil pouze z tohoto důvodu.
Žaloba podaná k Tribunálu a napadený rozsudek
44
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 21. května 2021 podala společnost Nowhere žalobu, kterou se domáhala zrušení a změny sporného rozhodnutí pouze v rozsahu, v němž druhý odvolací senát EUIPO tímto rozhodnutím zamítl odvolání uvedené v bodě 38 tohoto rozsudku z důvodu uvedeného v bodě 43 tohoto rozsudku.
45
Na podporu žaloby podané k Tribunálu společnost Nowhere uplatnila jediný žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009. V rámci tohoto žalobního důvodu společnost Nowhere v podstatě tvrdila, že jediným datem rozhodným pro účely určení existence staršího práva, na kterém jsou založeny námitky proti zápisu ochranné známky Evropské unie, je datum podání přihlášky této ochranné známky.
46
EUIPO tvrdil, že takové starší právo musí existovat nejen k tomuto datu, ale rovněž k datu, kdy EUIPO přijme konečné rozhodnutí o námitkách, což v projednávané věci znamená ke dni přijetí sporného rozhodnutí.
47
V prvé řadě Tribunál v bodě 24 napadeného rozsudku konstatoval, že i když se v souladu s čl. 50 odst. 3 SEU právo Unie přestalo na Spojené království uplatňovat od vstupu Dohody o vystoupení uzavřené na základě čl. 50 odst. 2 SEU v platnost, a sice dne 1. února 2020, z článku 126 ve spojení s čl. 127 odst. 1 první větou této dohody vyplývá, že není-li stanoveno jinak, v přechodném období, které začíná dnem vstupu uvedené dohody v platnost a končí dnem 31. prosince 2020, se na tento stát a v tomto státě použije právo Unie (dále jen „přechodné období“). Tribunál kromě toho v bodě 25 napadeného rozsudku uvedl, že se ustanovení článků 54 až 61 Dohody o vystoupení, obsažené v hlavě IV třetí části, týkající se duševního vlastnictví, „nevyjadřují“ k otázce námitek podaných před vstupem Dohody o vystoupení v platnost na základě staršího práva chráněného ve Spojeném království.
48
Ve druhé řadě Tribunál v bodech 26 a 27 uvedeného rozsudku poznamenal, že v projednávané věci bylo jedinou relevantní skutečností v rámci správního spisu pro věc, která mu byla předložena a která nastala po skončení přechodného období, sporné rozhodnutí, jelikož ke všem ostatním úkonům týkajícím se řízení před EUIPO od podání přihlášky k zápisu přihlášené ochranné známky došlo před vstupem Dohody o vystoupení v platnost, a tedy v každém případě před koncem přechodného období.
49
Ve třetí řadě měl Tribunál nejprve v bodě 28 uvedeného rozsudku za to, že podobně jako z judikatury Soudního dvora vyplývající z rozsudků ze dne 8. května 2014, Bimbo v. OHIM (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, bod 12) a ze dne 18. června 2020, Primart v. EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, bod 2 a citovaná judikatura), citovaných v bodě 18 napadeného rozsudku, podle níž je v podstatě pro stanovení použitelného hmotného práva rozhodující den podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, proti níž jsou podány námitky, vyplývá z „nyní již ustálené“ judikatury Tribunálu, obsažené zejména v rozsudku ze dne 30. ledna 2020, Grupo Textil Brownie v. EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, dále jen judikatura ve věci Brownie, EU:T:2020:22, bod 19), že existence relativního důvodu pro zamítnutí zápisu musí být posuzována ke dni podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, proti níž jsou námitky podány.
50
Tribunál v bodě 29 napadeného rozsudku připomněl, že podle judikatury ve věci Brownie okolnost, že by starší ochranná známka mohla ztratit status ochranné známky zapsané v členském státě v okamžiku po podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, zejména po případném vystoupení dotyčného členského státu z Unie, je v zásadě irelevantní pro rozhodnutí o námitkách.
51
Tribunál dále stále na základě této judikatury v bodě 30 uvedeného rozsudku z těchto úvah vyvodil, že okolnost, že jsou námitky na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 založeny na starších nezapsaných ochranných známkách užívaných v obchodním styku ve Spojeném království a na právu týkajícím se neoprávněného užívání označení podle práva Spojeného království, je irelevantní v případě námitek podaných proti přihlášce ochranné známky Evropské unie podané před vstupem Dohody o vystoupení v platnost a před uplynutím přechodného období.
52
Konečně Tribunál v bodě 31 téhož rozsudku dospěl k závěru, že vzhledem k tomu, že v projednávané věci byla přihláška k zápisu přihlášené ochranné známky podána před těmito okamžiky, tyto starší nezapsané ochranné známky mohly v rozsahu, v němž byly užívány v obchodním styku ve Spojeném království, v zásadě opravňovat k podání námitek v projednávané věci, což měl druhý odvolací senát EUIPO při posouzení zohlednit.
53
Ve čtvrté řadě měl Tribunál za to, že argumenty, které před ním EUIPO uplatnil, nemohou tento závěr zpochybnit.
54
Zaprvé Tribunál v bodě 34 napadeného rozsudku odmítl argument EUIPO vycházející z užívání oznamovacího způsobu přítomného času v čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, když uvedl, že pouhé použití oznamovacího způsobu přítomného času v ustanovení neumožňuje vyvodit žádný závěr ohledně jeho výkladu, a pokud jde o znění čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, které začíná slovy „[n]a základě námitek majitele nezapsané ochranné známky“, nelze vyloučit, že toto použití odkazuje spíše na okamžik podání námitek, a nikoli na okamžik přijetí sporného rozhodnutí.
55
Zadruhé, pokud jde o ustanovení pravidla 19 odst. 2 písm. d) a pravidla 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95, kterých se dovolává EUIPO, Tribunál v bodě 36 napadeného rozsudku uvedl, že ze znění posledně uvedeného pravidla vyplývá, že důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany staršího práva musí být předložen před uplynutím lhůty uvedené v prvně uvedeném pravidle. Konstatoval přitom, že v projednávané věci tato lhůta uplynula před vstupem Dohody o vystoupení v platnost a před uplynutím přechodného období. Tribunál z toho v bodě 37 uvedeného rozsudku vyvodil, že „přinejmenším v projednávané věci“ jsou tato ustanovení v rozporu s tvrzením EUIPO, podle kterého je datem rozhodným pro určení existence dotčených starších práv datum přijetí sporného rozhodnutí.
56
Zatřetí v odpověď na argument EUIPO vycházející z čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 Tribunál v bodech 38 a 39 téhož rozsudku zdůraznil, že průzkum námitek systematicky nevyžaduje přezkum řádného užívání starší ochranné známky, jelikož k posledně uvedenému přezkumu může dojít pouze na žádost přihlašovatele a v každém případě čl. 42 odst. 2 tohoto nařízení odkazuje na období pěti let předcházejících dni zveřejnění přihlášky ochranné známky Evropské unie, a nikoli na období, které končí dnem, kdy EUIPO přijme konečné rozhodnutí o námitkách.
57
Začtvrté Tribunál v bodě 40 napadeného rozsudku odmítl odkazy EUIPO na ustanovení a judikaturu týkající se návrhů na prohlášení neplatnosti, když uvedl, že tyto odkazy nejsou nutně relevantní v rámci sporu týkajícího se námitkového řízení.
58
Zapáté Tribunál v odpověď na argument EUIPO, podle něhož v podstatě od skončení přechodného období nemůže dojít k žádnému konfliktu mezi přihlášenou ochrannou známkou a staršími nezapsanými ochrannými známkami užívanými v obchodním styku ve Spojeném království, v bodě 41 napadeného rozsudku uvedl, že podle článku 51 nařízení 2017/1001 se přihlášená ochranná známka zapíše, byly-li podané námitky vyřízeny, zejména zamítnutím námitek a že z článku 52 tohoto nařízení výslovně vyplývá, že zápis platí ode dne podání přihlášky, a nikoli až ode dne, kdy byly případné námitky s konečnou platností zamítnuty.
59
Tribunál z toho v bodě 42 napadeného rozsudku vyvodil, že i kdybychom připustili, že po skončení přechodného období již nemůže dojít ke konfliktu mezi dotčenými ochrannými známkami, nic to nemění na tom, že v případě zápisu přihlašované ochranné známky by takový konflikt nicméně mohl existovat v období ode dne podání přihlášky ochranné známky Evropské unie do dne, kdy přechodné období uplyne. Tribunál přitom poznamenal, že je obtížné pochopit, proč by měla být společnosti Nowhere odepřena ochrana jejích nezapsaných starších ochranných známek užívaných v obchodním styku ve Spojeném království i během tohoto období, a je proto třeba uznat, že žalobkyně má oprávněný zájem na úspěchu svých námitek, pokud jde o uvedené období.
60
Zašesté měl Tribunál v bodech 44 a 45 uvedeného rozsudku za to, že je třeba rovněž odmítnout argument EUIPO vycházející z toho, že podle článku 139 nařízení 2017/1001 by přihlašovatel dotčené ochranné známky Evropské unie mohl svou přihlášku ochranné známky Evropské unie převést na přihlášky národních ochranných známek ve všech členských státech Unie a získat tak ochranu téže ochranné známky na témže území náročným a nákladným způsobem, zatímco překážka zápisu by již v Unii neexistovala. Tribunál totiž uvedl, že tyto úvahy v zásadě platí pro všechna námitková řízení a že vzhledem k tomu, že podle čl. 139 odst. 3 nařízení 2017/1001 je přihlášce národní ochranné známky, která vznikla převodem z přihlášky ochranné známky Evropské unie, přiznán v dotčeném členském státě den podání posledně uvedené přihlášky, by střet tedy mohl existovat v období mezi dnem podání přihlášky ochranné známky Evropské unie a dnem, kdy uplynulo přechodné období.
61
Tribunál s ohledem na vše výše uvedené v bodě 46 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že žádný z argumentů uplatněných EUIPO nemůže podpořit jeho stanovisko, že datum přijetí sporného rozhodnutí, „které je jedinou skutečností v projednávané věci, která nastala po uplynutí přechodného období“, bylo relevantním datem pro vyřešení projednávaného sporu a měl za to, že jedinému žalobnímu důvodu společnosti Nowhere je třeba vyhovět a sporné rozhodnutí zrušit. Naproti tomu z důvodů uvedených v bodech 47 a 48 zmíněného rozsudku Tribunál žalobu ve zbývající části zamítl.
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků v řízení o kasačním opravném prostředku
62
Podáním došlým dne 23. května 2022 požádal EUIPO na základě čl. 170a odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, aby byl jeho kasační opravný prostředek uznán přijatelným v souladu s čl. 58a třetím pododstavcem statutu Soudního dvora Evropské unie.
63
Usnesením ze dne 16. listopadu 2022, EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908), byl kasační opravný prostředek uznán přijatelným.
64
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 21. března 2023 bylo povoleno vedlejší účastenství Spolkové republiky Německo na podporu návrhových žádání EUIPO.
65
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 27. dubna 2023, EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409), bylo povoleno vedlejší účastenství International Trademark Association (INTA) na podporu návrhových žádání EUIPO.
66
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 3. října 2023 bylo řízení v projednávané věci přerušeno až do vyhlášení rozsudku ze dne 20. června 2024, EUIPO v. Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). Po tomto vyhlášení bylo na základě rozhodnutí předsedy Soudního dvora ze dne 20. června 2024 v tomto řízení pokračováno.
67
Kasačním opravným prostředkem EUIPO navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek v plném rozsahu;
–
zamítl žalobu podanou společností Nowhere proti spornému rozhodnutí v plném rozsahu a
–
uložil společnosti Nowhere náhradu nákladů tohoto řízení a řízení před Tribunálem.
68
Společnost Nowhere navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek a
–
uložil EUIPO náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
69
Spolková republika Německo podporuje návrhová žádání EUIPO.
70
INTA navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek a
–
rozhodl, že ponese vlastní náklady řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
71
EUIPO uplatňuje na podporu kasačního opravného prostředku jediný důvod. V rámci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku v podstatě tvrdí, že závěr Tribunálu, podle něhož byl druhý odvolací senát EUIPO povinen zohlednit v rámci posouzení dotčených námitek starší nezapsané ochranné známky v rozsahu, v němž byly užívány v obchodním styku ve Spojeném království, je stižen nedostatečným odůvodněním a nesprávným právním posouzením. Tento důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen do tří částí, z nichž první vychází z toho, že Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění, jelikož právně dostačujícím způsobem neuvedl důvody, proč se tímto závěrem odchýlil od své ustálené judikatury, druhá vychází z nesprávného právního posouzení týkajícího se výkladu čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 a třetí vychází z nezohlednění právních důsledků čl. 50 odst. 3 SEU a článků 126 a 127 Dohody o vystoupení, jakož i z porušení zásady teritoriality uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení č. 207/2009.
72
Na podporu návrhových žádání v rámci tohoto kasačního opravného prostředku Spolková republika Německo rovněž uvádí, že žaloba společnosti Nowhere podaná k Tribunálu měla být odmítnuta z důvodu nedostatku právního zájmu na jejím podání vzhledem k zániku těchto starších ochranných známek v průběhu odvolacího řízení před EUIPO.
K přípustnosti
73
Společnost Nowhere zpochybňuje přípustnost kasačního opravného prostředku v podstatě z důvodu, že nenastoluje otázku významnou pro jednotu, soulad nebo další vývoj práva Unie ve smyslu článku 58a statutu Soudního dvora Evropské unie, jelikož sporné rozhodnutí bylo stiženo porušením zásady řádné správy zakotvené v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), a za těchto podmínek by mělo být v každém případě zrušeno, přičemž výrok napadeného rozsudku musí být založen na tomto důvodu.
74
V tomto ohledu je třeba uvést, že Soudní dvůr uznal kasační opravný prostředek přijatelným v plném rozsahu, když měl za to, že návrh na uznání přijatelnosti kasačního opravného prostředku podaný EUIPO v souladu s čl. 170a odst. 1 jednacího řádu prokazuje právně dostačujícím způsobem, že kasační opravný prostředek nastoluje otázku významnou pro jednotu, soulad a další vývoj práva Unie (usnesení ze dne 16. listopadu 2022, EUIPO v. Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, body 41 a 42).
75
Dále otázka, zda výrok napadeného rozsudku může být založen na jiných právních důvodech, než jsou důvody uvedené v tomto rozsudku, nemá vliv na přípustnost kasačního opravného prostředku.
76
Argumentace společnosti Nowhere musí být tedy odmítnuta.
K argumentaci Spolkové republiky Německo týkající se nedostatku právního zájmu společnosti Nowhere na podání žaloby k Tribunálu
77
Je třeba připomenout, že účastník řízení, kterému bylo podle článku 40 statutu Soudního dvora Evropské unie povoleno vedlejší účastenství v řízení o sporu, který byl předložen k rozhodnutí Soudnímu dvoru, nemůže změnit předmět sporu, jak vyplývá z návrhových žádání a žalobních důvodů nebo důvodů kasačního opravného prostředku hlavních účastníků řízení. Z toho vyplývá, že přípustné jsou pouze ty argumenty vedlejšího účastníka, které patří do rámce vymezeného těmito návrhovými žádáními a žalobními důvody nebo důvody kasačního opravného prostředku (rozsudek ze dne 10. listopadu 2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. Komise, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, bod 114 a citovaná judikatura).
78
Vedlejší účastník řízení však tím, že uplatňuje nepominutelný důvod, který může, nebo dokonce musí být uplatněn unijním soudem i bez návrhu, nepřekračuje rámec sporu, který byl unijnímu soudu předložen (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. prosince 2009, Komise v. Irsko a další, C‑89/08 P, EU:C:2009:742, body 34 a 35, jakož i citovaná judikatura). V rámci kasačního opravného prostředku takový nepominutelný důvod představuje každá okolnost týkající se přípustnosti žaloby na neplatnost podané k Tribunálu, a zejména zájmu účastníka řízení, který tuto žalobu podal, na zrušení napadeného aktu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. června 2023, Silver a další v. Rada, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, body 38 a 40, jakož i citovaná judikatura).
79
V projednávané věci Spolková republika Německo ve spise vedlejšího účastníka na podporu návrhových žádání v rámci kasačního opravného prostředku zejména tvrdí, že žaloba společnosti Nowhere podaná k Tribunálu měla být odmítnuta z důvodu nedostatku právního zájmu na podání žaloby, jelikož z důvodu „zániku“ starší ochranné známky uplatněné na podporu námitek v průběhu odvolacího řízení před odvolacím senátem tato žaloba již nemohla společnosti Nowhere přinést žádný prospěch.
80
S ohledem na to, co bylo uvedeno v bodě 78 tohoto rozsudku, i když EUIPO v rámci kasačního opravného prostředku nedostatek právního zájmu společnosti Nowhere na podání žaloby proti spornému rozhodnutí neuplatnil, je s tím související argumentace Spolkové republiky Německo přípustná.
81
Z meritorního hlediska je třeba připomenout, že existence právního zájmu na podání žaloby na neplatnost předpokládá, že žaloba může ve výsledku osobě, která ji podala, přinést prospěch. Otázka existence takového prospěchu musí být posouzena konkrétně s ohledem na všechny důsledky, které mohou vyplývat ze zjištění případné protiprávnosti, kterou je stiženo rozhodnutí, proti němuž byla podána tato žaloba a na povahu údajně utrpěné újmy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. června 2024, EUIPO v. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, body 80 a 81, jakož i citovaná judikatura).
82
Sporné rozhodnutí přitom potvrdilo rozhodnutí námitkového oddělení o zamítnutí námitek společnosti Nowhere z důvodu, že tato společnost již nemohla ode dne, kdy uplynulo přechodné období, uplatňovat na podporu těchto námitek prospěch ze svých starších ochranných známek nezapsaných ve Spojeném království. Společnost Nowhere tedy mohla mít prospěch z konstatování protiprávnosti tohoto důvodu a ze zrušení sporného rozhodnutí.
83
Argumentace Spolkové republiky Německo týkající se nedostatku právního zájmu společnosti Nowhere na podání žaloby k Tribunálu musí být tedy odmítnuta jako neopodstatněná.
K věci samé
84
Úvodem je třeba připomenout, že vzhledem k tomu, že přihláška ochranné známky Evropské unie, o kterou jde v projednávaném sporu, byla podána dne 30. června 2015, se tento spor řídí jednak hmotněprávními ustanoveními nařízení č. 207/2009 platnými k tomuto datu a jednak procesněprávními ustanoveními nařízení 2017/1001 (obdobně viz rozsudek ze dne 20. června 2024, EUIPO v. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, bod 50 a citovaná judikatura).
Ke druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení týkajícího se výkladu čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009
– Argumentace účastníků řízení
85
V rámci druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, kterou je třeba zkoumat na prvním místě, EUIPO, podporovaný Spolkovou republikou Německo a INTA, tvrdí, že jak v rámci námitkových řízení, tak v rámci řízení o prohlášení neplatnosti je vlastník staršího práva povinen prokázat existenci, platnost a rozsah tohoto práva nejen ke dni podání přihlášky dotyčné ochranné známky Evropské unie nebo k datu vzniku práva přednosti této přihlášky, aby prokázal, že uvedené právo je starší než tato přihláška, ale rovněž ke dni, kdy EUIPO rozhoduje, aby určil jeho pokračující existenci. Zánik téhož práva ex nunc v průběhu řízení před EUIPO, zejména v případě uplynutí doby platnosti, zrušení nebo vzdání se, nutně vede k zamítnutí dotčených námitek nebo návrhu na prohlášení neplatnosti. Taková obecná pravidla byla Tribunálem uznána v bodech 30 až 34 rozsudku ze dne 13. září 2006, MIP Metro v. OHIM– Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, dále jen rozsudek ve věci Metro, EU:T:2006:254), a potvrzena v jeho pozdější judikatuře.
86
Podle EUIPO je možné tato pravidla vyvodit ze znění čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, zvláště z použití oznamovacího způsobu přítomného času a gramatické struktury tohoto znění, z jeho kontextu, zejména ze znění pravidla 19 odst. 2 písm. d) a pravidla 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95 a čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009, jakož i z obecného účelu námitkového řízení, kterým je chránit zájmy vlastníků starších práv zachováním základní funkce těchto práv proti konfliktům s ochrannými známkami Evropské unie vyplývajícím ze souběžné existence dvou platných a vymahatelných práv.
87
EUIPO přitom Tribunálu vytýká, že v bodech 28 až 31 napadeného rozsudku „vytvořil“ nové obecné pravidlo, podle něhož události týkající se starší ochranné známky, které nastaly po datu podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, nejsou pro rozhodnutí o námitkách proti tomuto zápisu relevantní. V tomto ohledu Tribunál vycházel z úvah týkajících se hmotného práva použitelného ratione temporis a posouzení existence relativního důvodu pro zamítnutí zápisu ke dni podání přihlášky k zápisu přihlášené ochranné známky Evropské unie, jakož i z judikatury Tribunálu, které nejsou relevantní. Na základě toho nesprávně dospěl k závěru, že EUIPO měl povinnost zohlednit starší práva chráněná ve Spojeném království uplatněná proti přihlášce ochranné známky Evropské unie podané před koncem přechodného období.
88
EUIPO dále tvrdí, že Tribunál v bodech 34 až 42 uvedeného rozsudku vyložil čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 v rozporu se zněním, kontextem a cíli tohoto ustanovení, když odmítl argumenty týkající se znění, kontextu a cílů, které mu předložil za účelem prokázání existence pravidel uvedených v bodě 85 tohoto rozsudku.
89
Pokud jde zaprvé o znění čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, Tribunál v bodě 34 napadeného rozsudku vyložil jeho argumentaci nesprávně a chybně pochopil gramatickou strukturu uvedeného ustanovení.
90
Zadruhé, pokud jde o kontext téhož ustanovení, Tribunál v bodech 36 a 37 uvedeného rozsudku minimalizoval svou úlohu, když měl za to, že pravidlo 19 odst. 1 a pravidlo 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95 neodkazují na datum, kdy je rozhodnutí o námitkách přijato. Kromě toho Tribunál v bodech 38 a 39 uvedeného rozsudku neprávem odmítl argumentaci EUIPO týkající se podmínek pro řádné užívání starší ochranné známky, třebaže tyto podmínky ilustrují existenci mechanismu, který brání zamítnutí přihlášky ochranné známky Evropské unie v případě absence konfliktu ke dni, kdy je vydáno rozhodnutí o námitkách. Konečně Tribunál v bodě 40 téhož rozsudku nesprávně odmítl považovat za relevantní použití ustanovení práva Unie a judikatury týkajících se řízení o prohlášení neplatnosti.
91
Zatřetí, pokud jde o cíle námitkových řízení, EUIPO tvrdí, že závěr Tribunálu v bodě 42 napadeného rozsudku, podle něhož měla společnost Nowhere oprávněný zájem na úspěchu svých námitek, spočívá na chybných úvahách. Úvaha Tribunálu týkající se existence potenciálního konfliktu v případě zápisu je založena na záměně mezi dnem podání přihlášky ochranné známky Evropské unie nebo dnem vzniku práva přednosti této přihlášky, jehož základní úlohou je určit chronologické pořadí práv v souladu se zásadou přednosti, a datem zveřejnění zápisu této ochranné známky, od kterého lze ochranné známky Evropské unie namítat vůči třetím osobám. Dále vyplývá zejména z judikatury Soudního dvora, že žaloby v oblasti porušení práv a správní řízení se liší svým předmětem a účinky. Na rozdíl od toho, co tvrdí Tribunál, tedy stanovisko EUIPO neznamená, že by společnosti Nowhere byla odepřena ochrana jejích starších ochranných známek nezapsaných ve Spojeném království v období mezi dnem podání přihlášky zpochybněné ochranné známky a dnem, kdy uplynulo přechodné období.
92
Společnost Nowhere se domnívá, že argumentace EUIPO je neopodstatněná.
93
V tomto ohledu společnost Nowhere tvrdí, že vystoupení Spojeného království z Unie nemá vliv na ochranu, které požívají její starší práva, jelikož jediným rozhodným datem pro účely průzkumu námitek, které podala, je datum podání přihlášky k zápisu přihlášené ochranné známky, tedy den, kdy Spojené království ještě bylo členským státem Unie.
94
Kromě toho tvrdí, že ke dni podání námitek požívala dotčená starší ochranná známka územní ochrany na základě práva ochranných známek v rámci Unie.
95
Dále tvrdí, že EUIPO vychází z postulátu, který nemá žádnou oporu v relevantních ustanoveních nařízení č. 207/2009, podle něhož jakékoli ukončení platnosti staršího práva, ke kterému dojde v průběhu námitkového řízení před vydáním konečného rozhodnutí o námitkách, musí vést k zamítnutí námitek.
96
Zaprvé tvrdí, že Tribunál správně rozhodl, že pouhé použití oznamovacího způsobu přítomného času v čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 tento postulát nepotvrzuje.
97
Zadruhé z relevantních ustanovení nařízení č. 207/2009, zejména z jeho článku 41, nevyplývá, že ke dni přijetí sporného rozhodnutí musí být vždy možné dotčená starší práva kvalifikovat jako taková. Důležité je pouze, zda ke dni podání přihlášky nebo ke dni vzniku práva přednosti přihlášky dotčené ochranné známky Evropské unie byly „staršími právy“ dotčené starší ochranné známky.
98
Zatřetí odkaz EUIPO na rozsudek ve věci Metro odkazuje na jinou situaci, než je situace v projednávaném sporu, jak zdůraznil Tribunál v bodě 35 napadeného rozsudku, jelikož obnovení platnosti ochranné známky nelze stavět na roveň politické události nezávislé na účastnících řízení.
99
Začtvrté úvahy EUIPO týkající se požadavků vyplývajících z čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 neberou v potaz celou řadu případů, kdy vzhledem k tomu, že starší ochranná známka nebyla zapsána po dobu pěti let, nebylo zohledněno řádné užívání této ochranné známky.
– Závěry Soudního dvora
100
Tribunál se za účelem konstatování v bodě 31 napadeného rozsudku, že starší ochranné známky nezapsané ve Spojeném království, kterých se dovolává společnost Nowhere na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, v zásadě mohly opravňovat k podání námitek, opřel o svou judikaturu ve věci Brownie připomenutou v bodech 28 až 30 tohoto rozsudku.
101
Tato judikatura vychází z předpokladu, že jelikož existence relativního důvodu pro zamítnutí zápisu uplatňovaného na podporu námitek proti zápisu ochranné známky Evropské unie musí být posuzována k datu podání přihlášky týkající se tohoto zápisu, skutečnost, že starší ochranná známka uplatněná na podporu těchto námitek ztratí po tomto datu status ochranné známky zapsané nebo chráněné v členském státě, nemá v zásadě na rozhodnutí o uvedených námitkách vliv.
102
Jak však EUIPO v podstatě tvrdí v rámci druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, takový předpoklad nemá oporu ani ve znění a kontextu čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, ani obecně v cílech námitkového řízení.
103
V tomto ohledu v prvé řadě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 stanoví, že „[n]a základě námitek majitele nezapsané ochranné známky nebo jiného označení užívaného v obchodním styku, jehož význam není pouze místní“, „se přihlášená ochranná známka nezapíše“, „pokud“ toto označení podle použitelných právních předpisů Unie nebo práva členského státu splňuje dvě podmínky, a to jednak podle tohoto čl. 8 odst. 4 písm. a), že „práva k tomuto označení vznikla přede dnem podání přihlášky ochranné známky [Evropské unie], případně přede dnem práva přednosti, uplatněného ve vztahu k [této] přihlášce“ a jednak podle uvedeného čl. 8 odst. 4 písm. b), že „toto označení poskytuje svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky“.
104
Pokud jde o podmínku uvedenou v čl. 8 odst. 4 písm. a) tohoto nařízení, jak zdůrazňuje použití minulého času a předložky „přede“, tato podmínka se výslovně vztahuje k časovému kritériu spočívajícímu v tom, že k získání práv k označení uplatněnému na podporu námitek došlo před datem podání dotčené přihlášky ochranné známky Evropské unie, případně přede dnem práva přednosti, uplatněného ve vztahu k této přihlášce.
105
Naproti tomu, třebaže podmínka stanovená v čl. 8 odst. 4 písm. b) uvedeného nařízení rovněž provádí toto kritérium dřívější existence, když vyžaduje, aby označení uplatněné na podporu námitek poskytovalo svému majiteli podle právních předpisů, které se na něj vztahují, „právo zakázat užívání pozdější ochranné známky“, je třeba uvést, že je formulována v přítomném čase oznamovacího způsobu a neodkazuje na žádné datum, ke kterému by měla být splněna.
106
Stejně tak je třeba zdůraznit, že v tomto čl. 8 odst. 4 jsou výrazy „se přihlášená ochranná známka nezapíše“, které odkazují na rozhodnutí EUIPO, kterým bylo vyhověno námitkám a kterým byla zamítnuta přihláška ochranné známky Evropské unie, formulovány rovněž v přítomném čase oznamovacího způsobu.
107
Ze znění tohoto ustanovení lze vyvodit, že je zajisté pravda, že vznik staršího práva uplatněného na podporu námitek založených na uvedeném ustanovení musí být posuzován s ohledem na den podání přihlášky dotčené ochranné známky Evropské unie, nebo případně na den vzniku práva přednosti. Z toho však rovněž vyplývá, že k tomu, aby těmto námitkám mohlo být vyhověno, je nezbytné, aby toto starší právo poskytovalo svému majiteli podle právních předpisů členského státu nebo Unie „právo zakázat užívání pozdější ochranné známky“ nejen k tomuto datu, ale rovněž k pozdějšímu datu podání těchto námitek až do dne, kdy je rozhodnuto o tom, zda „se přihlášená ochranná známka nezapíše“.
108
Ve druhé řadě je tento výklad posílen kontextem, do něhož spadá čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.
109
Je třeba uvést, že podobně jako ze znění tohoto ustanovení i ze znění čl. 8 odst. 1 a 2 tohoto nařízení, jehož struktura je srovnatelná, vyplývá, pokud jde o námitky založené na starších zapsaných ochranných známkách, na které se posledně uvedené ustanovení použije, že den podání přihlášky ochranné známky Evropské unie je sice relevantní pro účely posouzení, že tyto starší zapsané ochranné známky časově předcházejí podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, avšak k tomu, aby bylo těmto námitkám vyhověno, je vyžadována existence těchto starších zapsaných ochranných známek až do dne, kdy je o námitkách rozhodnuto. Zatímco tento čl. 8 odst. 2 definuje „starší ochranné známky“ pro účely uvedeného čl. 8 odst. 1 tak, že se vztahuje zejména na „ochranné známky s dřívějším datem podání přihlášky, než je datum podání přihlášky ochranné známky [Evropské unie], s případným přihlédnutím k právu přednosti uplatněnému ve vztahu k těmto ochranným známkám“, tentýž čl. 8 odst. 1 stanoví, že „[n]a základě námitek majitele starší ochranné známky se přihlášená ochranná známka nezapíše“, jsou-li splněny podmínky uvedené v posledně uvedeném ustanovení.
110
Dále z judikatury Soudního dvora vyplývá, že přísluší odvolacím senátům ověřit, že starší právo uplatňované na základě čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94 nebylo prohlášeno za neplatné konečným soudním rozhodnutím, proti kterému nelze podat opravný prostředek, ke dni, kdy dotyčný odvolací senát rozhoduje o odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení, aby se ujistily o tom, že toto práva má stále účinky požadované tímto ustanovením (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. března 2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, body 95 až 97 a 205).
111
Kromě toho z této judikatury vyplývá, že v případě, že takové konečné soudní rozhodnutí vydáno nebylo, a jelikož starší právo nadále existuje ke dni, kdy EUIPO s konečnou platností rozhodne o námitkách, přísluší EUIPO, aby přezkoumal, zda osoba, která podala námitky, prokázala, že dotčené označení spadá do působnosti uplatněných právních předpisů členského státu a zda umožňuje zakázat užívání pozdější ochranné známky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. března 2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, body 95 až 97 a 205 až 207).
112
Z předcházejících úvah tedy vyplývá, že otázka, zda starší právo chráněné platným způsobem stále existuje, musí být posuzována ke dni, ke kterému EUIPO vydá konečné rozhodnutí o námitkách za účelem rozhodnutí, zda „se přihlášená ochranná známka nezapíše“, a to i ve stadiu odvolání před odvolacím senátem. Jedná se o předběžnou otázku, o které tento úřad musí rozhodnout před ověřením, zda osoba, která podala námitky, prokázala, že toto starší právo splňuje mimoto hmotněprávní podmínky stanovené v čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, a zejména že poskytuje svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky.
113
Ve třetí řadě je tento výklad podpořen cíli námitkového řízení.
114
V tomto ohledu je třeba uvést, že kritéria dřívějšího zápisu či dřívější existence uvedená v čl. 8 odst. 2 písm. a) nařízení č. 207/2009, pokud jde o starší zapsané ochranné známky, a v čl. 8 odst. 4 tohoto nařízení, pokud jde o nezapsané ochranné známky, provádějí zásadu přednosti připomenutou v bodě 12 odůvodnění nařízení 2017/1001.
115
Na základě této zásady přísluší výlučné právo, které tato nařízení přiznávají vlastníkovi ochranné známky Evropské unie, té osobě, která dotčenou ochrannou známku zapsala nebo nabyla jako první. V tomto ohledu, jak vyplývá z článku 46 nařízení č. 207/2009, je rozhodující den podání přihlášky týkající se této ochranné známky, nebo případně den práva přednosti uplatněného na podporu této přihlášky. V případě kolize mezi dvěma ochrannými známkami se má za to, že ochranná známka nabytá nebo zapsaná jako první v pořadí splňuje podmínky požadované pro získání ochrany dříve než ochranná známka Evropské unie zapsaná později (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. února 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, body 39 a 40, jakož i citovaná judikatura).
116
Z tohoto hlediska námitkové řízení, které patří mezi mechanismy předběžné kontroly dostupné v rámci řízení o zápisu ochranných známek Evropské unie, odpovídá preventivnímu účelu spočívajícímu v zabránění zápisu ochranných známek Evropské unie, které by mohly kolidovat s jinými ochrannými známkami nebo jinými označeními užívanými v obchodním styku, když vlastníkovi starší ochranné známky umožňují zabránit tomu, aby bylo zapsáno označení, které může poškodit tuto ochrannou známku, aniž je dotčena možnost, kterou má tento vlastník podle nařízení č. 207/2009, podat žalobu pro porušení práv z důvodu užívání pozdější ochranné známky nebo návrh na prohlášení neplatnosti posledně uvedené ochranné známky po jejím zápisu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. února 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, body 42, 43, 45 a 48).
117
Kromě toho je obecným cílem nařízení č. 207/2009 zajistit rovnováhu mezi zájmy vlastníka ochranné známky na zachování její základní funkce, kterou je zaručit spotřebiteli nebo konečnému uživateli totožnost původu výrobku nebo služby označených uvedenou ochrannou známkou tím, že mu umožní tento výrobek nebo tuto službu odlišit bez možnosti záměny od výrobku nebo služby, které mají jiný původ, a mezi zájmy jiných hospodářských subjektů mít k dispozici označení způsobilá označovat jejich výrobky a služby (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 30. května 2018, Tsujimoto v. EUIPO, C‑85/16 P a C‑86/16 P, EU:C:2018:349, bod 90, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 16. července 2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, bod 35, jakož i citovaná judikatura).
118
Aby základní funkce ochranné známky mohla být zajištěna touto ochrannou známkou, přiznává nařízení č. 207/2009 majiteli této ochranné známky soubor práv, přičemž je omezuje na to, co je striktně nezbytné k zajištění této funkce, zejména prostřednictvím uplatnění pravidel týkajících se „řádného užívání“ ve smyslu čl. 42 odst. 2 první věty tohoto nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, bod 36 a citovaná judikatura).
119
V tomto ohledu čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 ve znění použitelném na projednávaný spor stanoví, že přihlašovatel ochranné známky Evropské unie může požadovat po majiteli starší zapsané ochranné známky důkaz o tom, že po dobu pěti let před zveřejněním přihlášky ochranné známky, která je předmětem námitek, byla tato starší ochranná známka v Unii „skutečně [řádně] užívána“. Mimoto byla-li starší ochranná známka užívána pouze pro některé z výrobků nebo služeb, pro které je zapsána, „považuje se pro účely projednání námitek za zapsanou“ pouze pro tyto výrobky nebo služby. Tato ustanovení odrážejí ve zvláštním rámci námitkových řízení obecný cíl těchto nařízení spočívající v rovnováze mezi zachováním a ochranou výlučných práv přiznaných majiteli starší ochranné známky a jejich omezením za účelem zohlednění zájmů třetích osob (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. července 2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, body 33, 38 a 39).
120
Po tomto konstatování, jak bylo uvedeno v bodě 101 tohoto rozsudku, z bodů 28 až 30 napadeného rozsudku vyplývá, že podle judikatury ve věci Brownie platí, že pokud starší ochranná známka přestane být na relevantním území chráněna po dni podání přihlášky ochranné známky Evropské unie, a tedy i před tím, než EUIPO rozhodne o námitkách proti zápisu posledně uvedené ochranné známky ve fázi námitkového řízení nebo odvolacího řízení, tento úřad nemusí tuto okolnost zohlednit pro účely určení, zda musí být těmto námitkám vyhověno. Tento výklad má nutně za následek, že je možné, že EUIPO musí zamítnout zápis ochranné známky Evropské unie z důvodu potenciální kolize se starší ochrannou známkou, třebaže ke dni tohoto rozhodnutí o zamítnutí není posledně uvedená ochranná známka na tomto území již chráněna právními předpisy nebo smluvními ustanoveními, které se na ni vztahují.
121
V situaci, kdy starší ochranná známka již takové ochrany nepožívá, však základní funkce této ochranné známky již nemůže být zápisem ochranné známky Evropské unie ohrožena, jelikož taková starší ochranná známka již není způsobilá plnit tuto základní funkci. Výklad nařízení č. 207/2009, na němž je založen závěr uvedený v bodě 31 napadeného rozsudku, je tudíž v rozporu s obecným cílem tohoto nařízení, kterým je zajistit rovnováhu mezi zájmy majitele starší ochranné známky a zájmů třetích osob mít k dispozici označení způsobilá označovat jejich výrobky a služby.
122
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 28 až 30 napadeného rozsudku vycházel z předpokladu, že existence relativního důvodu pro zamítnutí zápisu uplatňovaného na podporu námitek proti zápisu ochranné známky Evropské unie musí být posuzována pouze ke dni podání přihlášky týkající se tohoto zápisu.
123
Pokud jde o bod 42 napadeného rozsudku, v němž měl Tribunál v odpověď na argument EUIPO týkající se absence konfliktu mezi staršími ochrannými známkami společnosti Nowhere a přihlášenou ochrannou známkou po skončení přechodného období za to, že by konflikt mohl existovat přinejmenším v období ode dne podání přihlášky ochranné známky Evropské unie do uplynutí přechodného obdob, takže tato společnost měla oprávněný zájem na úspěchu svých námitek, je třeba zaprvé uvést, že řízení o prohlášení neplatnosti a námitkové řízení se liší od řízení o porušení práv svým předmětem a svými účinky.
124
Z judikatury vyplývá, že možnost vlastníka starší ochranné známky Evropské unie podat žalobu pro porušení práv proti vlastníkovi pozdější ochranné známky Evropské unie nemůže zbavit smyslu podání návrhu na prohlášení neplatnosti u EUIPO, ani mechanismy předchozí kontroly, které jsou dostupné v rámci řízení o zápisu ochranných známek Unie, včetně námitkových řízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. února 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, bod 48).
125
Symetricky podání námitek, které EUIPO může zamítnout, aniž jsou meritorně přezkoumány, nezbavuje předmětu žalobu pro porušení práv s cílem zakázat, aby se v obchodním styku užívala označení totožná se starší ochrannou známkou nebo jí podobná, a to i pozdější ochranná známka Evropské unie (obdobně viz rozsudek ze dne 21. února 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, body 45, 46 a 52), a tedy tím spíše i označení, které je podobně jako označení dotčené v projednávané věci předmětem přihlášky ochranné známky Evropské unie, která je stále projednávána.
126
Tato úvaha je použitelná mutatis mutandis na takovou starší nezapsanou ochrannou známku, jako je ochranná známka uvedená v čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, který podle svého znění „poskytuje svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky“.
127
Na rozdíl od předpokladu, na kterém jsou založeny úvahy Tribunálu uvedené v bodě 42 napadeného rozsudku, tudíž zamítnutí námitek společnosti Nowhere z důvodu, že po uplynutí přechodného období nemůže dojít k žádnému konfliktu mezi dotčenými ochrannými známkami, nemá za následek, že by této společnosti byla odepřena ochrana jejích starších nezapsaných ochranných známek užívaných v obchodním styku ve Spojeném království před uplynutím přechodného období, zejména pokud jde o případný konflikt související s užíváním ochranné známky Evropské unie.
128
Vzhledem k tomu, že společnost Nowhere měla na základě právních předpisů Spojeného království skutečně právo zakázat užívání pozdější ochranné známky ve smyslu čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, byla totiž tato společnost během tohoto období oprávněna podat k soudům Spojeného království žalobu pro porušení svých práv proti užívání ochranné známky Evropské unie, která je předmětem dotčené přihlášky k zápisu, aniž by pozdější zápis posledně uvedené ochranné známky mohl v každém případě bránit této žalobě.
129
Zadruhé je třeba uvést, že na rozdíl od řízení o porušení práv se námitková řízení týkají nikoli konfliktu souvisejícího se skutečným užíváním ochranných známek v obchodním styku, ale potenciálního konfliktu podmíněného požadovaným zápisem a souvisejícího s koexistencí dvou konkurenčních práv duševního vlastnictví, která jsou rovněž platná a vymahatelná.
130
Jak v tomto kontextu Tribunál připomněl v bodě 41 napadeného rozsudku, v souladu s článkem 46 nařízení č. 207/2009 je doba platnosti zápisu ochranné známky Evropské unie deset let ode dne podání přihlášky.
131
Na rozdíl od toho, co z toho Tribunál podle všeho vyvozuje v bodě 42 uvedeného rozsudku, však z toho nevyplývá, že nebezpečí konfliktu mezi touto ochrannou známkou a starší ochrannou známkou existuje od tohoto dne. V souladu s čl. 9 odst. 3 první větou nařízení č. 207/2009 lze totiž ochrannou známku Evropské unie uplatnit vůči třetím stranám až ode dne zveřejnění zápisu posledně uvedené ochranné známky. Z toho konkrétně vyplývá, že výlučné právo, které majiteli přiznává ochranná známka Evropské unie, jež mu zejména umožňuje zakázat třetím stranám užívat dotčenou ochrannou známku v rámci jednání, které představuje porušení ochranné známky na základě čl. 9 odst. 1 a 2 tohoto nařízení, se může týkat pouze jednání třetích stran, k němuž došlo po dni zveřejnění zápisu této ochranné známky Evropské unie (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. června 2016, Nikolajeva, C‑280/15, EU:C:2016:467, bod 37).
132
V situaci, kterou EUIPO zmínil před Tribunálem a která je uvedena v bodě 42 napadeného rozsudku, a sice situaci, kdy by starší ochranné známky chráněné ve Spojeném království již nebyly od konce přechodného období chráněny v Unii, by přitom zajisté existovalo nebezpečí potenciálního konfliktu mezi těmito staršími ochrannými známkami a ochrannou známkou Evropské unie v případě zápisu posledně uvedené ochranné známky před uplynutím tohoto období.
133
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci v tomto období probíhalo řízení o námitkách společnosti Nowhere a druhý odvolací senát EUIPO sporné rozhodnutí před uplynutím tohoto období ještě nepřijal, však tyto námitky společnosti Nowhere umožnily chránit základní funkci dotčených starších ochranných známek tím, že tomuto zápisu bránily.
134
Naproti tomu za předpokladu, že by situace uvedená v bodě 132 tohoto rozsudku byla potvrzena, jelikož ke dni uplynutí přechodného období nebyla přihlášená ochranná známka Evropské unie ještě zapsána, mohla být tato ochranná známka v každém případě zapsána až poté, co tyto starší ochranné známky přestaly vyvolávat účinky.
135
V případě zápisu se tedy tato ochranná známka Evropské unie stane platnou a vymahatelnou až ke dni, ke kterému nebude existovat žádný konflikt, byť potenciální, s uvedenými staršími ochrannými známkami. S ohledem na cíl námitkového řízení, jak je uveden v bodě 116 tohoto rozsudku, kterým je právě zabránit vzniku takového potenciálního konfliktu, tedy nelze na rozdíl od toho, co vyplývá z bodu 42 napadeného rozsudku, konstatovat, že si společnost Nowhere v této situaci zachovala „oprávněný zájem“ na zamítnutí zápisu přihlášené ochranné známky.
136
Z toho vyplývá, že Tribunál v tomto bodě napadeného rozsudku odmítl argumentaci EUIPO týkající se absence konfliktu mezi staršími ochrannými známkami a přihlášenou ochrannou známkou po skončení přechodného období, přičemž vycházel z nesprávných předpokladů.
137
Pokud jde o nesprávná právní posouzení, kterých se Tribunál údajně dopustil v bodech 34 až 40 napadeného rozsudku, v nichž tento soud odmítl argumenty EUIPO týkající se zaprvé výkladu znění čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, zadruhé relevance pravidla 19 odst. 2 písm. d) a pravidla 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95, zatřetí významu, který je třeba přiznat podmínkám týkajícím se řádného užívání starší ochranné známky, a začtvrté judikatury Tribunálu týkající se řízení o prohlášení neplatnosti, stačí uvést, že s ohledem na konstatování učiněná v bodech 102 až 136 tohoto rozsudku nemůže mít existence či neexistence těchto nesprávných právních posouzení vliv na rozhodnutí o druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku.
138
S ohledem na vše výše uvedené, aniž je třeba zkoumat ostatní argumenty uplatněné EUIPO na podporu druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba dospět k závěru, že této druhé části musí být vyhověno.
139
Argumenty uplatněné společností Nowhere a založené v podstatě na stejném předpokladu, jako je předpoklad, z něhož sám Tribunál vycházel v bodech 28 až 31 napadeného rozsudku, který byl odmítnut v bodech 102 až 122 tohoto rozsudku, nemohou tento závěr zpochybnit.
140
Kromě toho, pokud jde o relevanci odkazu EUIPO na rozsudek ve věci Metro, kterou společnost Nowhere zpochybňuje, je nutno konstatovat, jak uvedl tento úřad v replice, že Tribunál v napadeném rozsudku uplatnil na skutkové okolnosti projednávaného sporu obecné zásady týkající se data rozhodného pro posouzení existence starších práv, aniž zohlednil skutečnost, že vystoupení Spojeného království představuje, na rozdíl zejména od neobnovení platnosti starší ochranné známky, okolnost nezávislou na vůli účastníků řízení. Jak dále vyplývá zvláště z bodu 121 tohoto rozsudku, otázka, zda je pro účely průzkumu námitek relevantní skutečnost, že starší právo přestalo požívat ochrany, která je mu přiznána právem Unie, z důvodu okolnosti nezávislé na vůli jeho majitele, není rozhodující, jelikož v každém případě v takové situaci základní funkce tohoto staršího práva již nemůže být zápisem přihlášené ochranné známky ohrožena.
Ke třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku vycházející z nezohlednění právních důsledků čl. 50 odst. 3 SEU a článků 126 a 127 Dohody o vystoupení, jakož i z porušení zásady teritoriality uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení č. 207/2009
– Argumentace účastníků řízení
141
V rámci třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, kterou je třeba zkoumat na druhém místě, EUIPO úvodem tvrdí, že obecná pravidla uvedená v bodě 85 tohoto rozsudku se použijí v případě, kdy starší ochranná známka již není platná a vymahatelná v Unii z důvodu skutečného vystoupení Spojeného království z Unie po skončení přechodného období.
142
Na podporu tohoto tvrzení EUIPO zaprvé uvádí, že Dohoda o vystoupení neobsahuje výslovné ustanovení, které by odchylně od těchto obecných pravidel stanovilo zacházení v případě zániku účinku starších práv a ochranných známek chráněných ve Spojeném království, které se liší od zacházení použitelného na jakékoli starší právo.
143
Z toho podle něj vyplývá, že Tribunál v bodě 25 napadeného rozsudku nesprávně uvedl, že Dohoda o vystoupení neobsahuje ustanovení upravující otázku námitek podaných na základě staršího práva chráněného ve Spojeném království přede dnem vstupu Dohody o vystoupení v platnost, jelikož tato okolnost nemohla odůvodnit, aby se Tribunál odchýlil od uvedených obecných pravidel.
144
Kromě toho skutečnost, jak Tribunál konstatoval v bodech 26 a 27 uvedeného rozsudku, že jedinou relevantní skutečností, která nastala po skončení přechodného období, je sporné rozhodnutí, je irelevantní.
145
Zadruhé dle názoru EUIPO nelze podle čl. 9 odst. 3 druhé věty nařízení č. 207/2009 požadovat na základě přihlášené ochranné známky Evropské unie žádnou přiměřenou náhradu za skutečnosti, které nastaly ve Spojeném království, jelikož Spojené království není ke dni zveřejnění zápisu této ochranné známky členským státem. Tato skutečnost rovněž svědčí ve prospěch absence potenciálního konfliktu po uplynutí přechodného období a potvrzuje, že bod 42 napadeného rozsudku je v tomto ohledu stižen nesprávným právním posouzením.
146
Zatřetí EUIPO tvrdí, že v případě zápisu přihlášené ochranné známky Evropské unie bude tato ochranná známka platná a vymahatelná ve stávajících 27 členských státech Unie s přiznáním dne vzniku práva přednosti přihlášky této ochranné známky. V případě zamítnutí zápisu a v situaci převodu této přihlášky na 27 přihlášek národních ochranných známek by přitom přihlašovatel mohl získat národní ochranné známky ve všech těchto členských státech, vždy s přiznáním tohoto dne. Navíc má tento přihlašovatel později možnost podat novou přihlášku ochranné známky Evropské unie, přičemž na základě článku 139 nařízení 2017/1001 může požádat o takto získané národní ochranné známky, a v důsledku toho může získat jednotnou ochrannou známku na úrovni Unie, která je podobná ochranné známce Evropské unie přihlášené v projednávané věci. Společnost Nowhere tedy nemá žádný zájem na zamítnutí dotčené přihlášky ochranné známky Evropské unie, jelikož by toto zamítnutí mohlo být „legálně obcházeno“ převodem posledně uvedené přihlášky se stejnými účinky.
147
Pokud jde o území Spojeného království, společnost Nowhere má na základě čl. 59 odst. 1 Dohody o vystoupení stále případně možnost zpochybnit na základě svých starších ochranných známek nezapsaných v tomto státě případný zápis přihlášky ochranné známky, kterou přihlašovatel dotčené ochranné známky podá ve Spojeném království ve lhůtě devíti měsíců ode dne uplynutí přechodného období. Tato možnost je však oddělena od námitkového řízení před EUIPO.
148
EUIPO proto tvrdí, že na rozdíl od toho, co bylo uvedeno v bodě 45 napadeného rozsudku, úvahy, které uvedl před Tribunálem a které se týkají převodu přihlášky dotčené ochranné známky Evropské unie na přihlášky národních ochranných známek, neplatí pro všechna námitková řízení, neboť v „běžné“ situaci, kdy je starší právo chráněno právem členského státu Unie, by přihlašovatel ochranné známky Evropské unie v případě převodu nezískal ochranu rovnocennou ochraně, kterou by poskytoval zápis přihlášené ochranné známky dotčené v projednávaném sporu.
149
Kromě toho EUIPO tvrdí, že na rozdíl od toho, co uvádí Tribunál v tomto bodě, z důvodu zásady teritoriality práv duševního vlastnictví uvedené v bodě 5 odůvodnění nařízení 2017/1001 nemůže během období před uplynutím přechodného období existovat žádný konflikt mezi národní ochrannou známkou vzniklou na základě takového převodu a starší ochrannou známkou nezapsanou ve Spojeném království. Konečně EUIPO tvrdí, že Tribunál nezohlednil vůli unijního normotvůrce, zmíněnou v prvním bodě odůvodnění nařízení č. 40/94, vytvořit jednotné právo duševního vlastnictví na úrovni Unie jako alternativu k národním ochranným známkám.
150
Společnost Nowhere se domnívá, že argumentace EUIPO je neopodstatněná.
151
Uvádí jednak, že časová posloupnost událostí musí být zohledněna při přezkumu zásady proporcionality podle čl. 17 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny v rámci řízení zahájeného před vystoupením Spojeného království z Unie, či dokonce před konáním referenda o tomto vystoupení, tedy v okamžiku, kdy na základě žádné skutečnosti nebylo možné předvídat uvedené vystoupení.
152
Dále se dovolává čl. 6 odst. 3 písm. a) European Union (Withdrawal) Act 2018 [zákon o Evropské unii z roku 2018 (oznámení o vystoupení)], podle kterého jsou soudy pro ochranné známky nacházející se ve Spojeném království povinny uplatňovat vnitrostátní právo odvozené z práva Unie v souladu s právem Unie, jak existovalo na konci přechodného období, přičemž uvádí, že Dohoda o vystoupení neobsahuje žádné výslovné ustanovení o tom, že práva chráněná ve Spojeném království přestanou vyvolávat účinky v Unii.
153
Kromě toho je podle ní na základě režimu týkajícího se přechodných ustanovení Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulations 2019 [nařízení o ochranných známkách z roku 2019 (změny, atd.) (vystoupení z Evropské unie)] uznáno, že zápis ochranné známky Evropské unie, která slouží jako formální základ pro námitkové řízení, bude i nadále relevantním právem v rámci tohoto řízení. Úřad pro duševní vlastnictví Spojeného království je tudíž povinen rozhodnout o dotčených námitkách na základě práva platného ke dni podání přihlášky. Společnost Nowhere z toho vyvozuje, že za účelem uplatnění zásady proporcionality a zajištění vzájemnosti zákona je třeba zohlednit tato ustanovení, která by umožnila zmírnit důsledky toho, že práva chráněná ve Spojeném království přestanou vyvolávat účinky v Unii.
– Závěry Soudního dvora
154
V prvé řadě je třeba připomenout, že na základě čl. 50 odst. 3 SEU přestaly být ve Spojeném království Smlouvy použitelné ke dni vstupu Dohody o vystoupení v platnost, tedy ke dni 1. února 2020, takže tento stát již od tohoto data není členským státem (rozsudek ze dne 9. června 2022, Préfet du Gers a Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, bod 55, jakož i citovaná judikatura). Čtvrtý bod odůvodnění preambule této dohody však uvádí, že se právo Unie v celém rozsahu přestane na tento stát uplatňovat ode dne vstupu této dohody v platnost „s výhradou ujednání stanovených“ v této dohodě.
155
Uvedená dohoda přitom v článcích 126 a 127 stanoví přechodné období, které začíná dnem vstupu této dohody v platnost a končí dnem 31. prosince 2020 a během něhož se na Spojené království a ve Spojeném království použije právo Unie, není-li v této dohodě stanoveno jinak, přičemž jakýkoli odkaz na členské státy obsažený v právu Unie zahrnuje i tento stát.
156
Naproti tomu, jak Tribunál v podstatě konstatoval v bodě 25 napadeného rozsudku, články 54 až 61 Dohody o vystoupení, které jsou obsaženy v hlavě IV třetí části, nadepsané „Duševní vlastnictví“, a v souladu s čl. 185 čtvrtým pododstavcem této dohody se použijí od konce přechodného období, neuvádějí, jak je třeba rozhodnout v případě námitek podaných před vstupem uvedené dohody v platnost na základě staršího práva chráněného ve Spojeném království, o kterých se rozhoduje na konci tohoto období.
157
Tribunál, který konstatoval absenci takového uvedení, měl však za to, že toto konstatování svědčí ve prospěch možnosti dovolávat se, a to i po uplynutí přechodného období, ochranných známek chráněných ve Spojeném království, na jejichž základě byly námitky podány před vstupem Dohody o vystoupení v platnost, jak to vyplývá ze začlenění uvedeného konstatování do úvah uvedených v bodech 24 až 31 napadeného rozsudku. Tím se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení.
158
Jak totiž bylo uvedeno v bodě 154 tohoto rozsudku, ze čtvrtého bodu odůvodnění preambule Dohody o vystoupení vyplývá, že s výhradou ujednání stanovených v této dohodě se právo Unie přestane na Spojené království uplatňovat ode dne vstupu uvedené dohody v platnost. Dále čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 stanoví, že ochranná známka nebo starší právo uvedené v tomto ustanovení musí konkrétně „podle […] práva členského státu, které se na [tuto ochrannou známku nebo toto právo] vztahují“, poskytnout svému majiteli „právo zakázat užívání pozdější ochranné známky“. Právo Spojeného království, kterého se společnost Nowhere dovolávala na podporu svých námitek, přitom od konce přechodného období již nepředstavovalo „právo členského státu“, jelikož Dohoda o vystoupení neobsahovala žádné ustanovení, které by stanovilo jinak.
159
Tribunál tedy v bodě 25 napadeného rozsudku neprávem konstatoval, že Dohoda o vystoupení neobsahuje výslovná ustanovení týkající se otázky námitek podaných před vstupem této dohody v platnost, avšak nevyvodil z toho odpovídající právní důsledky, pokud jde o možnost dovolávat se po skončení přechodného období starších ochranných známek chráněných ve Spojeném království, na kterých jsou tyto námitky založeny.
160
Ve druhé řadě na základě zásady teritoriality připomenuté v bodech 2 až 4 odůvodnění nařízení č. 207/2009 a uplatněné ve vztahu k ochranné známce Evropské unie v čl. 1 odst. 2 druhé větě tohoto nařízení jsou právní účinky ochranné známky omezeny na území, na kterém je chráněna (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. června 1994, IHT Internationale Heiztechnik a Danzinger, C‑9/93, EU:C:1994:261, bod 22, jakož i ze dne 19. prosince 2012, Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, body 38, 40 a 41). V souladu s touto zásadou pro účely použití čl. 8 odst. 4 uvedeného nařízení použitelné právo přiznává tomuto označení výlučná práva, která mohou kolidovat s ochrannou známkou Evropské unie, jen na území ochrany dotčeného označení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. března 2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, bod 162).
161
Z článků 54 až 61 Dohody o vystoupení přitom nevyplývá, že smluvní strany této dohody odchylně od uvedené zásady teritoriality stanovily, že ochranné známce Evropské unie zapsané po uplynutí přechodného období bude přiznán účinek na území Spojeného království, a to i po dobu platnosti této ochranné známky před uplynutím přechodného období. V těchto článcích není konkrétně stanovena žádná spojitost mezi rozhodnutím o přihlášce ochranné známky Evropské unie, která byla v uvedeném období projednávána, a výsledkem obdobné přihlášky podané u orgánů Spojeného království na základě čl. 59 odst. 1 této dohody.
162
Z toho vyplývá, jak v podstatě uvedl EUIPO v rámci třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, že nemůže dojít ke kolizi mezi staršími ochrannými známkami chráněnými ve Spojeném království a ochranou známkou Evropské unie, jestliže k zápisu posledně uvedené ochranné známky dojde po uplynutí přechodného období, jelikož posledně uvedená ochranná známka bude v této situaci vyvolávat účinky na jiném území, než je území, na kterém jsou tyto starší ochranné známky chráněny.
163
Tribunál však tím, že v bodech 42 a 45 napadeného rozsudku odkázal na potenciální konflikt mezi jednak staršími ochrannými známkami chráněnými ve Spojeném království a jednak přihlášenou ochrannou známkou Evropské unie, nebo případně v případě zamítnutí zápisu posledně uvedené ochranné známky přihláškou národní ochranné známky na základě převodu přihlášky ochranné známky Evropské unie, vycházel implicitně, ale nutně z předpokladu, že pokud byla přihláška ochranné známky Evropské unie podána před uplynutím přechodného období, posledně uvedená ochranná známka zapsaná po tomto období nebo přinejmenším národní ochranná známka na základě převodu posledně uvedené ochranné známky může vyvolávat účinky na území Spojeného království. Takový předpoklad přitom implikuje existenci výslovných ustanovení v Dohodě o vystoupení, která by odchylně od zásady teritoriality ochranných známek umožňovala prodloužení platnosti takových účinků po uvedeném přechodném období, čemuž tak není.
164
Z toho vyplývá, že se Tribunál tím, že v bodech 42 a 45 napadeného rozsudku vycházel z existence takového potenciálního konfliktu, dopustil nesprávného právního posouzení, když správně nezohlednil právní důsledky konce přechodného období a zásady teritoriality ochranných známek na námitky dotčené v projednávaném sporu.
165
Třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba vyhovět, aniž je třeba zkoumat ostatní argumenty uplatněné EUIPO na její podporu.
166
Tento závěr není zpochybněn argumenty společnosti Nowhere týkajícími se zásad proporcionality a vzájemnosti. Vzhledem k tomu, že Tribunál z těchto zásad v napadeném rozsudku nevycházel, nemohou podpořit úvahy, na nichž je napadený rozsudek založen.
167
Za předpokladu, že by společnost Nowhere těmito argumenty zamýšlela navrhnout Soudnímu dvoru, aby nahradil důvody, na nichž je uvedený rozsudek založen, jinými důvody, stačí uvést, že okolnost, že námitky byly podány v den, kdy nebylo možné vystoupení Spojeného království předvídat, je irelevantní, jelikož jak v každém případě vyplývá z bodů 102 až 122 tohoto rozsudku, k tomu, aby námitkám mohlo být vyhověno, musí starší ochranná známka, která je chráněna na základě práva Unie, existovat až do dne vyhlášení konečného rozhodnutí o těchto námitkách.
168
Pokud jde dále o to, že se společnost Nowhere dovolává ustanovení práva Spojeného království týkajících se námitek založených na ochranných známkách Evropské unie, která byla přijata s vyhlídkou vystoupení tohoto státu z Unie, je třeba zaprvé připomenout, že režim ochranných známek Evropské unie je autonomním systémem, který se skládá ze souboru pravidel a sleduje cíle jemu vlastní, přičemž jeho použití je nezávislé na jakémkoli vnitrostátním systému (rozsudek ze dne 6. června 2018, Apcoa Parking Holdings v. EUIPO, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, bod 31 a citovaná judikatura). Zadruhé, jak bylo konstatováno v bodě 161 tohoto rozsudku, z článků 54 až 61 Dohody o vystoupení nevyplývá, že smluvní strany této dohody odchylně od zásady teritoriality stanovily, že ochranné známce Evropské unie zapsané po uplynutí přechodného období bude přiznán účinek na území Spojeného království. Za těchto podmínek, i kdyby se připustilo, že zásada vzájemnosti je v projednávané věci relevantní, nemůže v žádném případě vést EUIPO k tomu, aby připustil, že starší právo chráněné ve Spojeném království je možné i nadále uplatnit v rámci námitek proti zápisu takové ochranné známky po uplynutí přechodného období.
169
S ohledem na vše výše uvedené, aniž je třeba zkoumat první část jediného důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba kasačnímu opravnému prostředku vyhovět a napadený rozsudek zrušit.
K žalobě podané k Tribunálu
170
V souladu s čl. 61 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora Evropské unie platí, že pokud Soudní dvůr zruší rozhodnutí Tribunálu, může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
171
V projednávané věci soudní řízení dovoluje ve věci rozhodnout.
172
V tomto ohledu, jak bylo uvedeno v bodě 45 tohoto rozsudku, společnost Nowhere uplatnila na podporu své žaloby jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, v jehož rámci v podstatě tvrdí, že jediným datem rozhodným pro účely určení existence staršího práva, na kterém jsou založeny námitky proti zápisu ochranné známky Evropské unie, je datum podání přihlášky této ochranné známky.
173
Z důvodů uvedených v bodech 102 až 137 tohoto rozsudku musí být však tento žalobní důvod zamítnut, jelikož toto starší právo musí existovat až do dne, kdy EUIPO rozhodne o námitkách založených na uvedeném právu, a to i ve stadiu odvolání před odvolacím senátem, čemuž tak nebylo v případě ochranné známky uplatňované společností Nowhere na podporu jejích námitek.
174
V rámci projednávaného kasačního opravného prostředku společnost Nowhere tvrdí, že kromě toho uplatnila žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy zakotvené v článku 41 Listiny.
175
Jak však vyplývá z obsahu jejího návrhu na zahájení řízení, i když společnost Nowhere tvrdila, že jí z důvodu nezohlednění jejích starších práv chráněných ve Spojeném království ve sporném rozhodnutí vznikla újma, za kterou je odpovědný pouze EUIPO, zejména s ohledem na zrušení prvního rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. října 2018 uvedeného v bodě 39 tohoto rozsudku, je tato argumentace rozvinuta na podporu jejího jediného žalobního důvodu vycházejícího z porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009, a nikoli odlišného a samostatného žalobního důvodu vycházejícího z porušení zásady řádné správy.
176
Z toho vyplývá, že žaloba společnosti Nowhere musí být zamítnuta.
K nákladům řízení
177
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
178
Podle čl. 138 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
179
Vzhledem k tomu, že EUIPO v projednávané věci požadoval, aby byla společnosti Nowhere uložena náhrada nákladů řízení a společnost Nowhere neměla ve věci úspěch, je důvodné této společnosti uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené EUIPO v tomto řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení v prvním stupni.
180
Podle čl. 140 odst. 1 jednacího řádu, jenž se na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu použije na řízení o kasačním opravném prostředku, ponese Spolková republika Německo, která vstoupila do tohoto řízení jako vedlejší účastnice, vlastní náklady řízení.
181
Článek 140 odst. 3 tohoto jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku rovněž použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, stanoví, že Soudní dvůr může rozhodnout, že vlastní náklady řízení nesou i jiní vedlejší účastníci než členský stát nebo orgán.
182
V projednávané věci je důvodné rozhodnout, že INTA ponese vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. března 2022, Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139), se zrušuje.
2)
Žaloba společnosti Nowhere Co. Ltd se zamítá.
3)
Společnost Nowhere Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) v tomto řízení o kasačním opravném prostředku a v řízení v prvním stupni.
4)
Spolková republika Německo a International Trademark Association (INTA) ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.