62004CJ0123_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve spojených věcech C‑123/04 a C‑124/04,
jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 150 AE podané rozhodnutími Oberlandesgericht Oldenburg (Německo) ze dne 4. února 2004 došlými Soudnímu dvoru dne 8. března 2004, v řízeních
Industrias Nucleares do Brasil SA,
Siemens AG
proti
UBS AG (C‑123/04),
Texas Utilities Electric Corporation (C‑124/04),
SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans (zpravodaj), A. Rosas a K. Schiemann, předsedové senátů, S. von Bahr a J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, E. Juhász, G. Arestis, A. Borg Barthet a M. Ilešič, soudci,
generální advokát: M. Poiares Maduro,
vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc-Sławiczek, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 17. ledna 2006,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Industrias Nucleares do Brasil SA E. Wagnerem a J. Curschmannem, Rechtsanwälte,
– za Siemens AG R. Schultz-Süchtingem a L. Krönerem, Rechtsanwälte,
– za UBS AG U. Hornungem, F. Bellenem a D. Scharmou, Rechtsanwälte,
– za Texas Utilities Electric Corporation P.-S. Freilingem, Rechtsanwalt, a C. Petersonem, AL,
– za německou vládu C.-D. Quassowskim a C. Schulze-Bahr, jako zmocněnci, ve spolupráci s W. Hertelem, Rechtsanwalt,
– za francouzskou vládu G. de Berguesem a E. Puisaisem, jakož i S. Gasri, jako zmocněnci,
– za nizozemskou vládu S. Terstal a D. J. M. de Gravem, jako zmocněnci,
– za Komisi Evropských společenství M. Patakia, jakož i A. Bouquetem a B. Schimou, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 6. dubna 2006,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu článků 57 AE, 73 AE, 75 AE, 86 AE, 87 AE, 196 AE a 197 AE.
2. Tyto žádosti byly předloženy v rámci dvou sporů mezi společnostmi Industrias Nucleares do Brasil SA (dále jen „INB“) a Siemens AG (dále jen „Siemens“) a jednak společností UBS AG (dále jen „UBS“), a jednak společností Texas Utilities Electric Corporation (dále jen „TUEC“) ve věci vrácení válců obohaceného uranu.
Právní rámec
3. Článek 2 AE obsažený v hlavě I s názvem „Poslání Společenství“ Smlouvy o ESAE stanoví:
„K naplnění svého poslání má Společenství za podmínek stanovených touto smlouvou:
[…]
d) dbát na pravidelné a rovnoměrné zásobování všech uživatelů ve Společenství rudami a jadernými palivy,
[…]“.
4. Články 57 AE, 73 AE a 75 AE jsou součástí kapitoly 6 s názvem „Zásobování“, hlavy II s názvem „Podpora vývoje v oblasti jaderné energie“ Smlouvy o ESAE (dále jen „kapitola 6“).
5. Článek 73 AE stanoví:
„Jestliže dohoda nebo smlouva mezi členským státem, osobou nebo podnikem na jedné straně a třetí zemí, mezinárodní organizací nebo příslušníkem třetí země na straně druhé zahrnuje rovněž dodávky produktů spadajících do pravomoci [Zásobovací] [a]gentury, je k uzavření nebo k prodloužení takové dohody nebo smlouvy nutný předchozí souhlas Komise, a to v rozsahu, v jakém se dohody nebo smlouvy týkají dodávek těchto produktů.“
6. Článek 75 AE stanoví:
„Ustanovení této kapitoly se nepoužije na závazky, jejichž předmětem je úprava, přepracování nebo opracování rudy, výchozích materiálů nebo zvláštních štěpných materiálů, uzavřené mezi:
a) více osobami nebo podniky, pokud mají být upravené, přepracované nebo opracované materiály vráceny původní osobě nebo podniku,
b) osobou nebo podnikem a mezinárodní organizací nebo příslušníkem třetí země, pokud jsou materiály upravovány, přepracovány nebo opracovány mimo Společenství a vráceny původní osobě nebo podniku,
c) osobou nebo podnikem a mezinárodní organizací nebo příslušníkem třetí země, pokud jsou materiály upravovány, přepracovány nebo opracovány uvnitř Společenství a vráceny původní organizaci nebo původnímu příslušníku nebo jakémukoli jinému příjemci jimi určenému, který se nachází rovněž vně Společenství.
Zúčastněné osoby nebo podniky jsou však povinny oznámit [Zásobovací] [a]gentuře existenci těchto závazků a po podepsání smluv množství materiálů, které je předmětem tohoto pohybu. Komise se může ohradit proti závazkům uvedeným v písmenu b), má-li za to, že přepracování nebo opracování nemůže být provedeno účinně, bezpečně a bez ztrát materiálu ke škodě Společenství.
Materiály, které jsou předmětem těchto závazků, podléhají na územích členských států kontrolním opatřením uvedeným v kapitole 7. Ustanovení kapitoly 8 se však nepoužije na zvláštní štěpné materiály, které jsou předmětem závazků podle písmene c).“
7. Kapitola 7 hlavy II Smlouvy o ESAE (dále jen „kapitola 7“) se nazývá „Dozor nad bezpečností“.
8. V kapitole 8 s názvem „Vlastnictví“ hlavy II Smlouvy o ESAE (dále jen „kapitola 8“) jsou obsaženy zejména články 86 AE a 87 AE.
9. Podle článku 86 AE:
„Zvláštní štěpné materiály jsou vlastnictvím Společenství.
Vlastnické právo Společenství se vztahuje na veškeré zvláštní štěpné materiály vyprodukované nebo dovezené některým členským státem, osobou nebo podnikem a podléhající dozoru nad bezpečností upravenému v kapitole 7.“
10. Články 196 AE a 197 AE jsou součástí hlavy V Smlouvy o ESAE s názvem „Obecná ustanovení“.
11. Podle článku 196 EA:
„Nestanoví-li tato smlouva jinak, pro její účely se:
a) ‚osobou‘ rozumí každá fyzická osoba vykonávající na území členských států zcela nebo zčásti svou činnost v oblasti vymezené příslušnou kapitolou smlouvy;
b) ‚podnikem‘ rozumí jakýkoli podnik nebo instituce vykonávající zcela nebo zčásti svou činnost za stejných podmínek, bez ohledu na jeho veřejnoprávní či soukromoprávní postavení.“
12. Článek 197 AE stanoví:
„Pro účely této smlouvy se:
1. ‚zvláštním štěpným materiálem‘ rozumí plutonium 239, uran 233, uran obohacený uranem 235 nebo 233, jakož i každý produkt obsahující jeden nebo více výše uvedených izotopů a jiné štěpné materiály, které určí Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise; za ‚zvláštní štěpný materiál‘ se však nepovažují výchozí materiály;
2. ‚uranem obohaceným uranem 235 nebo 233‘ rozumí uran obsahující buď uran 235, nebo uran 233, či oba izotopy v takovém množství, že poměr mezi součtem těchto dvou izotopů a izotopem 238 je vyšší než poměr mezi izotopem 235 a 238 v přírodním uranu;
3. ‚výchozími materiály‘ rozumí uran zahrnující směs izotopů vyskytující se v přírodním uranu; uran ochuzený o izotop 235; thorium; veškeré výše uvedené materiály ve formě kovu, slitiny, chemické sloučeniny nebo koncentrátu; veškerý jiný materiál obsahující jednu nebo více výše uvedených látek v koncentraci, kterou určí na návrh Komise Rada kvalifikovanou většinou;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
13. Z předkládacích rozhodnutí vyplývá, že INB je společností se sídlem v Brazílii, jejíž úlohou je zejména obstarávat jaderné palivo brazilským jaderným elektrárnám.
14. INB udržovala trvalé obchodní vztahy s Urenco Limited (dále jen „Urenco“), jejíž sídlo je ve Spojeném království. INB dodávala Urenco výchozí uran a nízko obohacený uran, který URENCO na účet INB obohacovala. Smlouva upravující jejich obchodní vztahy upravovala převod vlastnického práva k uranu v okamžiku jeho dodání.
15. V roce 1984 Urenco obohatila pro INB uran, který byl navrácen INB, která jej převezla do Německa a skladovala v prostorech v Hanau patřících společnosti Siemens na základě smlouvy o skladování uzavřené mezi INB a touto společností. Skladování bylo poté provedeno v prostorech Advanced Nuclear Fuels GmbH, dceřiné společnosti Siemens, v Lingen (Německo).
16. Jelikož INB dočasně dotyčný obohacený uran nepotřebovala, zveřejnila v roce 1993 výzvu k podání nabídek s cílem postoupení jaderných paliv (včetně uranu obohaceného v roce 1984 Urenco a skladovaného v prostorech Siemens).
17. Nuexco Exchange AG (dále jen „NEAG“), se sídlem v Olten (Švýcarsko), předložila nabídku, v důsledku které byla dne 7. března 1994 uzavřena smlouva o půjčce a převodu uranu.
18. Podle této smlouvy, která se řídila brazilským právem, měla INB postupně dodat NEAG celkem pět zásilek obohaceného uranu. NEAG se zavázala vrátit INB šest zásilek obohaceného uranu stejného druhu k pozdějšímu dni a v mezidobí jí platit odměnu jako protihodnotu za užívání uranu.
19. Následně společnost Nuexco Trading Corporation (dále jen „NTC“) se sídlem v Denveru (Spojené státy) konala na účet NEAG. NTC, která patřila ke stejné skupině podniků jako NEAG, byla zplnomocněna zastupovat NEAG ve všech záležitostech.
20. NEAG zaplatila INB dohodnutou zálohu nájemného, jak stanovila smlouva. Krom toho došlo podle zjištění předkládajícího soudu k předání některých zásilek obohaceného uranu společností INB společnosti NTC převodem na materiálový účet Siemens Power Corporation (jejíž všechny obchodní podíly patří Siemens) a poté převodem na materiálový účet NTC.
21. Koncem léta roku 1994 nemohla NEAG již splnit svůj závazek vrátit uran INB, neboť nebyla schopna zaplatit uran, který měl být dodán jednou ruskou společností.
22. NTC se ocitla v úpadku v únoru 1995 a NEAG v dubnu 1996.
23. INB podala žalobu k Landgericht Osnabrück (Německo) a požaduje po Siemens vrácení několika válců obsahujících obohacený uran, skladovaných v jejích prostorách. INB uplatňuje vlastnické právo k uvedeným válcům, zatímco Siemens tvrdí, že není „v tomto okamžiku“ povinna válce vrátit.
24. UBS, banka se sídlem ve Švýcarsku, podala návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastnice, neboť tvrdí, že nabyla na základě smlouvy uzavřené s NEAG v roce 1989 zástavní právo ke čtrnácti uvedeným válcům.
25. Společnost TUEC je podnikem, který dodává elektrickou energii některým částem území Texasu (Spojené státy), a provozuje za tímto účelem jadernou elektrárnu. Tato společnost rovněž podala návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastnice, neboť tvrdí, že nabyla vlastnictví jedenácti těchto válců. TUEC se v tomto ohledu odvolává na smlouvu uzavřenou dne 30. června 1992 s NTC. Dodávky TUEC společnosti NTC měly rovněž vést, podle této smlouvy, k vrácení odpovídajících materiálů, ke kterému mělo dojít formou převodu mezi materiálovými účty.
26. Rozsudky ze dne 17. března 2000 Landgericht Osnabrück rozhodl, že INB nemá vůči Siemens nárok na vrácení dotčených válců obohaceného uranu, a uložil Siemens vrátit čtrnáct válců obohaceného uranu společnosti UBS a jedenáct válců obohaceného uranu společnosti TUEC.
27. INB se proti těmto rozsudkům odvolala k Oberlandesgericht Oldenburg.
28. Tento soud uvádí, že má v úmyslu zamítnout odvolání INB jako neopodstatněné, ledaže by ustanovení Smlouvy o ESAE bránila tomu, aby UBS nabyla zástavní právo k obohacenému uranu, což je předmětem původního řízení ve věci C‑123/04, a tomu, aby TUEC nabyla vlastnictví obohaceného uranu, což je předmětem původního řízení ve věci C‑124/04.
29. Předkládající soud uvádí, že každý z dotčených dispozičních aktů, a sice převod vlastnictví obohaceného uranu z Urenco na INB, převod vlastnictví uranu z INB na NEAG, jakož i zastavení uranu NEAG ve prospěch UBS a převod vlastnictví uranu z NEAG na TUEC, by mohl být dotčen ustanoveními Smlouvy o ESAE.
30. Předkládající soud rovněž podotýká, že účastníci původních řízení neuvedli, že orgány Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Společenství“) byly předem o jednotlivých operacích informovány.
31. Podle předkládajícího soudu Zásobovací agentura Společenství (dále jen „Agentura“) dopisem ze dne 30. května 1995 prohlásila, že otázka občanskoprávního vlastnictví nespadá do pravomoci ani Komise, ani Agentury a že spor o vlastnictví materiálů musí být řešen podle občanského práva.
32. Za těchto podmínek se Oberlandesgericht Oldenburg rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky, v obou věcech totožné:
„1) Zahrnují pojmy ‚úprava, přepracování nebo opracování‘, uvedené v čl. 75 prvním pododstavci [AE] také obohacování uranu?
2) Vykonává podnik se sídlem mimo území působnosti Smlouvy o ESAE zcela nebo zčásti svou činnost ve smyslu čl. 196 písm. b) [AE] na území Společenství [...], pokud udržuje obchodní vztahy s podnikem, jehož sídlo se nachází na území Společenství, a předmětem těchto vztahů je:
a) poskytnutí výchozích materiálů za účelem produkce obohaceného uranu a zásobování se obohaceným uranem u podniku, jehož sídlo se nachází na území Společenství;
b) skladování uvedeného obohaceného uranu u jiného podniku, jehož sídlo se nachází na území Společenství?
3) a)	Vyžaduje čl. 75 první pododstavec písm. c) [AE] bez ohledu na fyzické změny související se zpracováním, aby materiály poskytnuté za účelem jejich úpravy, přepracování nebo opracování byly tytéž jako materiály, které jsou následně vráceny?
b)	Nebo postačuje, aby zpracované materiály kvalitativně a kvantitativně odpovídaly poskytnutým materiálům?
c)	Brání skutečnost, že není možné přiřadit vráceným materiálům materiály poskytnuté příjemcem použití čl. 75 prvního pododstavce písm. c) [AE]?
d)	Brání skutečnost, že podnik pověřený zpracováním nabývá vlastnictví výchozích materiálů při jejich dodání, a musí tedy převést na druhou smluvní stranu vlastnictví obohaceného uranu poté, co jej zpracoval, použití čl. 75 prvního pododstavce písm. c) [AE]?
4) a)	Brání skutečnost, že zúčastněné osoby nebo podniky nesplní svou povinnost oznámení […] Agentuře, kterou jim ukládá čl. 75 druhý pododstavec [AE], použití článku 75 [AE]?
b)	V případě, že povinnost oznámení […] Agentuře stanovená v čl. 75 druhém pododstavci [AE] nebyla dodržena, může být tento nedostatek zhojen, pokud zúčastněné osoby nebo podniky splní svou povinnost oznámení dodatečně nebo pokud je […] Agentura informována dodatečně jiným způsobem?
5) a)	Je dohoda nebo smlouva ve smyslu článku 73 [AE] zbavena účinnosti z důvodu, že si strany nevyžádaly předchozí souhlas Komise […] požadovaný uvedeným článkem?
b)	Může být případně neúčinnost aktu zhojena, pokud zúčastněné osoby nebo podniky obdrží tento souhlas dodatečně nebo pokud orgány Společenství zůstanou nečinné poté, co byly informovány jiným způsobem?
6) a)	Je v důsledku skutečnosti, že zúčastněný producent nesplní svou povinnost nabídnout […] Agentuře materiály uvedené v čl. 57 odst. 1 [AE], kterou má na základě čl. 57 odst. 2 druhého pododstavce [AE], tomuto producentovi zakázáno nakládat s těmito materiály?
b)	Lze zhojit porušení povinnost nabídnout materiály […] Agentuře, kterou má producent na základě čl. 57 odst. 2 druhého pododstavce [AE], pokud producent tuto povinnost splní dodatečně nebo pokud je […] Agentura informována dodatečně jiným způsobem a nevykoná své opční právo?
7) Zahrnuje pojem ‚produkce‘ uvedený v článku 86 [AE] také obohacování uranu?
8) Patří výchozí uran a nízko obohacený uran mezi výchozí materiály ve smyslu čl. 197 bodu 1 in fine
[AE]?
9) a)	Mohou být materiály, které se staly vlastnictvím […] Společenství na základě čl. 86 prvního pododstavce [AE], předmětem občanského vlastnického práva ve smyslu článku 903 Bürgerliches Gesetzbuch (německý občanský zákoník) a může být toto vlastnické právo převedeno?
b)	Představuje nejširší užívací právo a právo na spotřebu, které mají právní subjekty podle článku 87 [AE], věcné právo sui generis rovné nebo obdobné vlastnickému právu, které se připojuje k věcným právům upraveným [německým občanským zákoníkem]?
10) Vykonává podnik zčásti svou činnost na území členských států Společenství ve smyslu čl. 196 písm. b) [AE], pokud prodává nebo nabývá obohacený uran, který je na těchto územích skladován?
11) Je článek 73 [AE] obdobně použitelný na smlouvy týkající se obohaceného uranu skladovaného na území Společenství, jejichž stranami jsou výhradně příslušníci třetích zemí?“
33. Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 30. června 2004 byly věci C‑123/04 a C‑124/04 spojeny pro účely písemné a ústní části řízení a rozsudku.
K předběžným otázkám
K první otázce
34. Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda je nutno čl. 75 první pododstavec AE vykládat v tom smyslu, že pojmy „úprava“, „přepracování“ nebo „opracování“ obsažené v uvedeném ustanovení zahrnují rovněž obohacování uranu.
35. V tomto ohledu je zaprvé třeba připomenout, že podle čl. 75 prvního pododstavce AE se „[u]stanovení [kapitoly 6] nepoužije na závazky, jejichž předmětem je úprava, přepracování nebo opracování rudy, výchozích materiálů nebo zvláštních štěpných materiálů“, uzavřené jedním ze způsobů uvedených v písm. a) až c) téhož ustanovení.
36. Zadruhé, jak vyplývá z vyjádření předložených Soudnímu dvoru, spočívá obohacování uranu v operaci oddělení izotopů buď plynovou difúzí, nebo centrifugací s cílem zvýšit obsah uranu 235, a tím učinit uran použitelným v reaktoru.
37. Jak správně podotýkají Siemens, UBS, TUEC a vlády, které předložily Soudnímu dvoru vyjádření, představuje taková operace oddělení, o které se netvrdí, že ovlivňuje celkovou bilanci materiálů, operaci přepracování ve smyslu článku 75 AE.
38. Tato operace totiž jednak způsobuje vrácení uranu v jiné formě, a tedy, v obecném smyslu tohoto pojmu, jeho přepracování. Kromě toho, jak uvádí generální advokát v bodě 53 svého stanoviska, jsou pojmy „úprava“, „přepracování“ nebo „opracování“ obecnými pojmy. Samy o sobě neumožňují dojít k závěru, že určité formy úpravy, přepracování nebo opracování rudy, výchozích materiálů nebo zvláštních štěpných materiálů jsou vyloučeny z  působnosti článku 75 AE, například z důvodu některých technických vlastností vlastních uvedené úpravě, přepracování nebo opracování nebo přidané hodnotě jimi vytvořené.
39. Předcházející výklad je potvrzen obecnou strukturou a účelem kapitoly 6, jejíž součástí je článek 75 AE. Uvedená kapitola je totiž provedením obecné povinnosti stanovené orgánům Společenství v čl. 2 písm. d) AE dbát na pravidelné a rovnoměrné zásobování všech uživatelů rudami a jadernými palivy (rozsudek ze dne 14. prosince 1971, Komise v. Francie, 7/71, Recueil, s. 1003, bod 22). Účinkem článku 75 AE je vynětí materiálů, které jsou předmětem operací zpracování, uvedených v tomto ustanovení, z ustanovení týkajících se režimu zásobování (viz usnesení ze dne 14. listopadu 1978, 1/78, Recueil, s. 2151, bod 16).
40. Z toho vyplývá, že článek 75 AE se týká situací, o kterých se má za to, že neovlivňují pravidelné a rovnoměrné zásobování všech uživatelů ve Společenství rudami a jadernými palivy nebo je neovlivňují natolik, aby bylo odůvodněno plné použití režimu upraveného v kapitole 6. To je přitom případ takové operace, která je upravena v čl. 75 prvním pododstavci písm. c) AE, která spočívá v tom, že se uvnitř Společenství obohacuje uran pocházející ze třetí země, který je určen k vrácení do třetí země. Taková operace je totiž sama o sobě neutrální, pokud jde o zásobování uživatelů se sídlem ve Společenství uranem.
41. Tento výklad není vyvrácen argumentem Komise, podle kterého smlouvy sjednané na oligopolním trhu obohacování uranu mají potenciálně závažné účinky na dlouhodobé zabezpečení zásobování Společenství a na rovné zacházení s uživateli. Pokud by totiž toto tvrzení bylo správné, znamenal by takový argument, že výklad článku 75 AE závisí na podmínkách na trhu. Takový výklad ustanovení týkajících se mechanismu zásobování však nelze připustit (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Komise v. Francie, bod 43).
42. Krom toho nelze přijmout argument INB, podle kterého předcházející výklad pojmů „úprava“, „přepracování“ a „opracování“ uvedených v čl. 75 prvním pododstavci AE zbavuje smyslu pojem produkce zvláštních štěpných materiálů ve smyslu čl. 86 druhého pododstavce AE. Ani z jednoho z těchto ustanovení totiž nevyplývá, že se tři dříve uvedené pojmy a posledně uvedený pojem vzájemně vylučují. Ostatně vztah mezi článkem 75 AE a článkem 86 AE, který je součástí kapitoly 8, je zvláště upraven v čl. 75 třetím pododstavci AE, nezávisle na jakémkoliv odkazu na tyto pojmy.
43. Stejně tak, na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, článek 197 AE, který se omezuje na definování paliv v jednotlivých po sobě následujících stadiích, nebrání tomu, aby obohacený uran byl považován za produkt, který je výsledkem procesu přepracování.
44. Co se týče rozsudku ze dne 22. dubna 1999, Kernkraftwerke Lippe-Ems v. Komise (C‑161/97 P, Recueil, s. I‑2057) a rozsudku Soudu ze dne 25. února 1997, Kernkraftwerke Lippe-Ems v. Komise (T‑149/94 a T‑181/94, Recueil, s. II‑161), na které se INB a Komise odvolávají na podporu svého názoru, podle kterého se na závazky uzavřené za účelem obohacení uranu nevztahuje článek 75 AE, postačuje konstatovat, že jak vyplývá z bodu 2 posledně uvedeného rozsudku, netýkala se tato věc smlouvy o úpravě, přepracování nebo opracování ve smyslu uvedeného ustanovení, ale smlouvy o dodání uranu.
45. Konečně je třeba dodat, jak uvedl generální advokát v bodě 57 svého stanoviska, že skutečnost, že obohacování uranu představuje úpravu, přepracování nebo opracování ve smyslu článku 75 AE, neznamená, že takový proces nepodléhá žádné kontrole. Podle čl. 75 druhého pododstavce AE totiž existuje ve věci závazků, na které se vztahuje toto ustanovení, povinnost oznámení Agentuře a Komise se může ohradit proti závazkům uvedeným v čl. 75 prvním pododstavci písm. b) AE. Nadto z čl. 75 třetího pododstavce AE vyplývá, že materiály, které jsou předmětem závazků uvedených v tomto článku, podléhají každopádně na územích členských států kontrolním opatřením uvedeným v kapitole 7.
46. Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 75 první pododstavec AE musí být vykládán v tom smyslu, že pojmy „úprava“, „přepracování“ nebo „opracování“ obsažené v uvedeném ustanovení zahrnují rovněž obohacování uranu.
Ke druhé otázce
47. Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 196 písm. b) AE vykládán v tom smyslu, že podnik, jehož sídlo se nenachází na území členských států, vykonává „zcela nebo zčásti svou činnost“ ve smyslu uvedeného ustanovení na těchto územích, pokud udržuje s podnikem, jehož sídlo se nachází na těchto územích, obchodní vztahy, jejichž předmětem je buď poskytování výchozích materiálů za účelem produkce obohaceného uranu a zásobování obohaceným uranem, nebo skladování uvedeného obohaceného uranu.
48. Z předkládacích rozhodnutí vyplývá, že předmětem této otázky je, zda je možno INB považovat za podnik ve smyslu čl. 196 písm. b) AE z důvodu jejích obchodních vztahů jednak s Urenco, pokud jde o obohacování uranu, a jednak se Siemens, pokud jde o skladování obohaceného uranu. Cílem této otázky je umožnit předkládajícímu soudu určit, zda se čl. 75 první pododstavec písm. a) AE, který se týká zejména závazků uzavřených mezi podniky, nebo čl. 75 první pododstavec písm. c) AE, který se týká zejména závazků uzavřených mezi podniky a příslušníky třetích zemí, použije na výše uvedené závazky uzavřené INB.
49. Podnikem ve smyslu čl. 196 písm. b) AE je každý podnik nebo instituce vykonávající na území členských států zcela nebo zčásti svou činnost v oblasti vymezené odpovídající kapitolou Smlouvy o ESAE.
50. Tato podmínka musí být přitom vykládána v tom smyslu, že podnik musí vykonávat na území členských států zcela nebo zčásti svou vlastní činnost v oblasti jaderné energie, neboť jinak by byl čl. 75 první pododstavec písm. c) AE ve velké míře zbaven svého smyslu. Pokud by totiž z důvodu pouhé existence obchodních vztahů s podnikem se sídlem na území členských států příslušník se sídlem ve třetí zemi vykonával svou činnost na uvedených územích, a stal by se tak podnikem ve smyslu čl. 196 písm. b) AE, nebylo by již třeba prostřednictvím čl. 75 prvního pododstavce písm. c) AE zvláště upravovat závazky mezi podnikem a příslušníkem třetí země, neboť na takový případ by se již vztahoval čl. 75 první pododstavec písm. a) AE.
51. Na druhou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 196 písm. b) AE musí být vykládán v tom smyslu, že podnik, jehož sídlo se nenachází na území členských států, nevykonává ve smyslu uvedeného ustanovení zcela nebo zčásti svou činnost na uvedených územích, pokud udržuje s podnikem, jehož sídlo se nachází na týchž územích, obchodní vztahy, jejichž předmětem je buď poskytování výchozích materiálů za účelem produkce obohaceného uranu a zásobování obohaceným uranem, nebo skladování uvedeného obohaceného uranu.
Ke třetí otázce
52. Předmětem třetí otázky předkládajícího soudu je, zda musí být ve smyslu čl. 75 prvního pododstavce písm. c) AE materiály poskytnuté za účelem jejich úpravy, přepracování nebo opracování totožné s materiály, které jsou následně vráceny, nebo zda postačuje, aby vrácené materiály kvalitativně a kvantitativně odpovídaly poskytnutým materiálům, aniž by bylo případně možné poskytnuté materiály přiřadit vráceným materiálům. Předkládající soud se rovněž táže, zda skutečnost, že podnik pověřený zpracováním nabývá vlastnictví výchozích materiálů při jejich dodání, a musí tedy převést na druhou smluvní stranu vlastnictví obohaceného uranu poté, co jej zpracoval, brání použití čl. 75 prvního pododstavce písm. c) [AE].
53. Co se týče první části této otázky, z vyjádření předložených Soudnímu dvoru vyplývá, že je v praxi nemožné ověřit, zda jsou materiály poskytnuté za účelem obohacení a obohacené materiály následně vrácené totožné. Kromě toho, jak uvádí generální advokát v bodě 66 svého stanoviska, je mezinárodní praxí přijímána a ve vnějších vztazích Společenství uznávána zásada zastupitelnosti, podle které jsou vstupní jaderné materiály považovány za vzájemně zaměnitelné.
54. Má-li tedy být podán užitečný výklad čl. 75 prvního pododstavce písm. c) AE, nelze mít za to, že materiály poskytnuté za účelem jejich úpravy, přepracování nebo opracování musí být totožné s materiály následně vrácenými. Takový výklad je ostatně v souladu s obecnou strukturou a účelem kapitoly 6. Jestliže totiž vrácené materiály odpovídají kvalitativně a kvantitativně poskytnutým materiálům, není zásobování uživatelů se sídlem ve Společenství uranem ovlivněno.
55. Pokud jde o druhou část otázky, je namístě konstatovat, jak správně podotýkají UBS, TUEC a vlády, které předložily vyjádření, že čl. 75 první pododstavec písm. c) AE stanoví, že dotyčné materiály „jsou upravovány, přepracovány nebo opracovány uvnitř Společenství a vráceny“ příjemci vně Společenství, aniž by podřizoval tyto operace nějaké právní formě. Uvedené ustanovení se tedy použije rovněž tehdy, pokud tyto operace zahrnují dvojí převod vlastnictví, což je situace, která ostatně neovlivňuje zásobování uživatelů se sídlem ve Společenství uranem.
56. Na třetí otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 75 první pododstavec písm. c) AE musí být vykládán v tom smyslu, že materiály poskytnuté za účelem své úpravy, přepracování nebo opracování nemusí být totožné s těmi, které jsou následně vráceny, a že postačuje, že vrácené materiály odpovídají kvalitativně a kvantitativně poskytnutým materiálům, aniž by bylo případně možné poskytnuté materiály přiřadit vráceným materiálům. Krom toho musí být uvedené ustanovení vykládáno v tom smyslu, že skutečnost, že podnik pověřený zpracováním nabývá vlastnictví výchozích materiálů při jejich dodání, a musí tedy převést na druhou smluvní stranu vlastnictví obohaceného uranu poté, co jej zpracoval, nebrání použití čl. 75 prvního pododstavce písm. c) AE.
Ke čtvrté otázce
57. Svou čtvrtou otázkou se předkládající soud táže Soudního dvora na následky neoznámení Agentuře ve smyslu čl. 75 druhého pododstavce AE a na možnost zhojit takový nedostatek. Uvádí, že pokud může tuto skutečnost ověřit s ohledem na argumentaci účastníků původního řízení, k oznámení smlouvy uzavřené mezi INB a Urenco ve smyslu čl. 75 druhého pododstavce AE nedošlo.
58. Jak uvádí generální advokát v bodě 69 svého stanoviska, potvrdila Komise při jednání, že k takovému oznámení došlo. Z toho vyplývá, že odpověď na čtvrtou otázku není nezbytná pro řešení sporů v původním řízení.
K páté až deváté otázce
59. Svou pátou až devátou otázkou předkládající soud požaduje, aby Soudní dvůr vyložil články 57 AE, 73 AE, 86 AE, 87 AE a 197 bod 1 AE v kontextu závazků uzavřených INB týkajících se obohacování uranu.
60. Z odpovědí podaných na první tři otázky nicméně vyplývá, že odpověď na uvedené otázky není nezbytná pro řešení sporů v původním řízení.
61. Články 57 AE, 73 AE, 86 AE a 87 AE jsou totiž součástí kapitol 6 a 8. Z článku 75 prvního a třetího pododstavce AE přitom vyplývá, že se ustanovení těchto kapitol nepoužijí na závazky, na které se vztahuje čl. 75 první pododstavec písm. c) AE. Co se týče čl. 197 bodu 1 AE, který je předmětem osmé položené otázky, z předkládacích rozhodnutí vyplývá, že uvedená otázka se týká pouze použití článku 86 AE ve sporech v původním řízení.
62. Z toho vyplývá, že není třeba odpovídat na tyto otázky.
K desáté otázce
63. Předmětem desáté otázky předkládajícího soudu je, zda podnik „vykonává zčásti svou činnost“ na území členských států, ve smyslu čl. 196 písm. b) AE, pokud prodává nebo nabývá obohacený uran, který je na těchto územích skladován.
64. Z předkládacích rozhodnutí vyplývá, že se předkládající soud touto otázkou snaží zjistit, zda mohou být INB a NEAG považovány za podniky ve smyslu čl. 196 písm. b) AE z důvodu svého postavení prodejce a kupujícího obohaceného uranu skladovaného na území členských států.
65. V tomto ohledu, jak vyplývá z bodu 50 tohoto rozsudku, je podnik podnikem ve smyslu čl. 196 písm. b) AE pouze tehdy, pokud vykonává zcela nebo zčásti svou vlastní činnost v  oblasti jaderné energie na území členských států. To není případ podniku, který se omezuje na prodej nebo nabývání obohaceného uranu, který je skladován na území členských států.
66. Na desátou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že čl. 196 písm. b) AE musí být vykládán v tom smyslu, že podnik nevykonává zčásti svou činnost na území členských států ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud prodává nebo nabývá obohacený uran, který je na těchto územích skladován.
K jedenácté otázce
67. Předmětem jedenácté otázky předkládajícího soudu, která se týká smluv uzavřených jednak mezi UBS a NEAG, a jednak mezi TUEC a NTC, je, zda je článek 73 AE použitelný na smlouvy týkající se obohaceného uranu skladovaného na území Společenství, jejichž stranami jsou výhradně příslušníci třetích zemí.
68. V tomto ohledu je namístě uvést, že podle článku 73 AE se tento článek použije na dohody a smlouvy mezi členským státem, osobou nebo podnikem na jedné straně a třetí zemí, mezinárodní organizací nebo příslušníkem třetí země na straně druhé, zahrnující rovněž dodávky produktů spadajících do pravomoci Agentury. Z toho vyplývá, že se toto ustanovení nepoužije na dohody uzavřené mezi příslušníky třetích zemí, což jsou dohody, které ostatně nemohou ovlivnit cíl zabezpečení zásobování ve Společenství.
69. Na jedenáctou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že článek 73 AE musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na smlouvy týkající se obohaceného uranu skladovaného na území Společenství, jejichž stranami jsou výhradně příslušníci třetích zemí.
K nákladům řízení
70. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
1) Článek 75 první pododstavec AE musí být vykládán v tom smyslu, že pojmy „úprava“, „přepracování“ nebo „opracování“ obsažené v uvedeném ustanovení zahrnují rovněž obohacování uranu.
2) Článek 196 písm. b) AE musí být vykládán v tom smyslu, že podnik, jehož sídlo se nenachází na území členských států, nevykonává ve smyslu uvedeného ustanovení zcela nebo zčásti svou činnost na uvedených územích, pokud udržuje s podnikem, jehož sídlo se nachází na týchž územích, obchodní vztahy, jejichž předmětem je buď poskytování výchozích materiálů za účelem produkce obohaceného uranu a zásobování obohaceným uranem, nebo skladování uvedeného obohaceného uranu.
3) Článek 75 první pododstavec písm. c) AE musí být vykládán v tom smyslu, že materiály poskytnuté za účelem jejich úpravy, přepracování nebo opracování nemusí být totožné s těmi, které jsou následně vráceny, a že postačuje, že vrácené materiály odpovídají kvalitativně a kvantitativně poskytnutým materiálům, aniž by bylo případně možné poskytnuté materiály přiřadit vráceným materiálům. Krom toho musí být uvedené ustanovení vykládáno v tom smyslu, že skutečnost, že podnik pověřený zpracováním nabývá vlastnictví výchozích materiálů při jejich dodání, a musí tedy převést na druhou smluvní stranu vlastnictví obohaceného uranu poté, co jej zpracoval, nebrání použití čl. 75 prvního pododstavce písm. c) EA.
4) Článek 196 písm. b) AE musí být vykládán v tom smyslu, že podnik nevykonává zčásti svou činnost na území členských států ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud prodává nebo nabývá obohacený uran, který je na těchto územích skladován.
5) Článek 73 AE musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na smlouvy týkající se obohaceného uranu skladovaného na území Evropského společenství pro atomovou energii, jejichž stranami jsou výhradně příslušníci třetích zemí.