62022CJ0115_RES
Věc C‑115/22
SO
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podala Unabhängige Schiedskommission Wien]
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. května 2024
„Řízení o předběžné otázce – Přípustnost – Článek 267 SFEU – Pojem ‚soud‘ – Národní rozhodčí komise pro boj proti dopingu v oblasti sportu – Kritéria – Nezávislost předkládajícího orgánu – Zásada účinné soudní ochrany – Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“
Předběžné otázky – Předložení sporu Soudnímu dvoru – Vnitrostátní soud ve smyslu článku 267 SFEU – Pojem – Unabhängige Schiedskommission Wien (Nezávislá rozhodčí komise ve Vídni, Rakousko) – Vyloučení
(Článek 267 SFEU)
(viz body 34–38, 48–50, 52–54, 56, 57 a výrok)
Předběžné otázky – Předložení sporu Soudnímu dvoru – Vnitrostátní soud ve smyslu článku 267 SFEU – Pojem – Kritérium nezávislosti – Postavení členů dotčeného vnitrostátního orgánu – Požadavek neodvolatelnosti – Rozsah
(Článek 267 SFEU)
(viz body 41–44)
Předběžné otázky – Předložení sporu Soudnímu dvoru – Vnitrostátní soud ve smyslu článku 267 SFEU – Pojem – Kritérium nezávislosti – Nestrannost – Pojem
(Článek 267 SFEU)
(viz body 45–47)
Unijní právo – Přednost – Odporující vnitrostátní právo – Národní rozhodčí komise pro boj proti dopingu v oblasti sportu – Povinnost nepoužít vnitrostátní předpisy, které nejsou v souladu s ustanoveními unijního práva, jež mají přímý účinek
(viz bod 55)
Shrnutí
Velký senát Soudního dvora zamítl žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podanou Unabhängige Schiedskommission Wien (Nezávislá rozhodčí komise ve Vídni, Rakousko, dále jen „USK“) jako nepřípustnou z důvodu, že tento orgán nesplňuje kritérium nezávislosti požadované k tomu, aby mohl být považován za „soud“ ve smyslu článku 267 SFEU.
Žalobkyně v původním řízení byla v letech 1998 až 2015 závodní atletkou. V roce 2021 podala Nationale Anti-Doping Agentur Austria GmbH (NADA), nezávislá antidopingová agentura, k Österreichische Anti-Doping Rechtskommission (Rakouská antidopingová právní komise, dále jen „ÖADR“) návrh na prošetření případu žalobkyně, neboť měla za to, že žalobkyně porušila antidopingová pravidla (
1
).
Rozhodnutím ze dne 31. května 2021 shledala ÖADR žalobkyni vinnou z tohoto porušení. Prohlásila za neplatné všechny výsledky dosažené žalobkyní v průběhu dotčeného období a odňala jí veškeré startovné a peněžité ceny. ÖADR také uložila žalobkyni zákaz účasti na sportovních soutěžích jakéhokoli druhu na dobu čtyř let. V průběhu řízení žalobkyně požádala, aby o sporném rozhodnutí nebyla informována veřejnost a zejména aby nebylo oznámeno a zveřejněno její jméno a další individuální vlastnosti. ÖADR tuto žádost zamítla.
Žalobkyně podala k USK, která je v této věci předkládajícím orgánem, návrh na přezkum a žádala, aby uvedené rozhodnutí bylo změněno v tom smyslu, že veřejnost nebude informována prostřednictvím zveřejnění jejího celého jména na volně přístupných internetových stránkách o porušeních antidopingových pravidel, jichž se dopustila, a o sankcích, které jí byly uloženy. Rozhodnutím ze dne 21. prosince 2021 USK tyto sankce potvrdila. Rozhodla však, že o žádosti, aby nebyla zveřejněna porušení antidopingových pravidel, kterých se dopustila žalobkyně, jakož i sankce, které z toho vyplývají, vydá později samostatné rozhodnutí.
Vzhledem k tomu, že USK měla pochybnosti o souladu tohoto zveřejnění s GDPR (
2
), předložila Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
Závěry Soudního dvora
Úvodem Soudní dvůr ověřuje ve světle posledního vývoje své judikatury (
3
), zda lze předkládající orgán kvalifikovat jako „soud“ ve smyslu článku 267 SFEU.
Připomíná nejprve svou ustálenou judikaturu v dané oblasti, podle níž při posuzování toho, zda je dotčený předkládající orgán svou povahou „soudem“ ve smyslu článku 267 SFEU, což je otázka, která je upravena výlučně unijním právem, přihlíží Soudní dvůr k souboru faktorů, jako je to, zda je daný orgán zřízen zákonem, zda se jedná o stálý orgán, zda má obligatorní jurisdikci, zda má řízení před ním kontradiktorní povahu, zda aplikuje právní předpisy a zda je nezávislý. Kromě toho jsou vnitrostátní soudy oprávněny obrátit se na Soudní dvůr pouze tehdy, když před nimi probíhá spor a rozhodují v rámci řízení, které má být ukončeno rozhodnutím soudní povahy. Oprávnění orgánu obrátit se na Soudní dvůr je tudíž třeba posuzovat na základě strukturálních a funkčních kritérií.
Pokud jde o tato strukturální kritéria, Soudní dvůr uvádí, že z informací uvedených ve spise, který mu byl předložen, a zejména z ustanovení spolkového zákona o antidopingu z roku 2021 (
4
) vyplývá, že USK splňuje kritéria týkající se jejího zřízení zákonem, stálosti, obligatorní povahy její jurisdikce, jakož i kontradiktorní povahy řízení, které je před ní vedeno. Naproti tomu vyvstává otázka, zda USK splňuje kritérium nezávislosti.
Stran tohoto kritéria Soudní dvůr zdůrazňuje, že nezávislost vnitrostátních soudů, která je nezbytná pro účinnou soudní ochranu, je inherentní poslání rozhodovat jako soud. Nezávislost vnitrostátních soudů je tedy klíčová pro řádné fungování systému soudní spolupráce, kterou ztělesňuje mechanismus řízení o předběžné otázce stanovený v článku 267 SFEU, v tom smyslu, že tento mechanismus může být v souladu s jeho ustálenou judikaturou aktivován pouze orgánem, který splňuje toto kritérium nezávislosti. Soudní dvůr připomíná, že pojem nezávislost má tedy dva aspekty.
První, vnější aspekt vyžaduje, aby daný orgán vykonával své funkce zcela samostatně, nebyl hierarchicky na nikoho vázán ani nebyl nikomu podřízen a od nikoho nepřijímal příkazy či pokyny jakéhokoliv původu, čímž je chráněn před vnějšími zásahy nebo tlaky, které by mohly narušit nezávislost rozhodování jeho členů a ovlivnit jejich rozhodnutí. V této souvislosti představuje neodvolatelnost členů dotčeného orgánu záruku inherentní nezávislosti soudců, jelikož má chránit osoby, jejichž úkolem je rozhodovat.
Zásada neodvolatelnosti, jejíž zásadní význam je třeba zdůraznit, zejména vyžaduje, aby soudci mohli zůstat ve funkci až do věku povinného odchodu do důchodu nebo do skončení funkčního období, bylo-li stanoveno na dobu určitou. Ač tato zásada není zcela absolutní, odchýlit se od ní lze pouze za podmínky, že to odůvodňují naléhavé legitimní důvody při dodržení zásady proporcionality. Je tedy obecně uznáváno, že soudci mohou být odvoláni, pokud nejsou schopni výkonu funkce z důvodu nezpůsobilosti nebo vážného provinění, v souladu s příslušnými postupy. Záruka neodvolatelnosti členů soudu tedy vyžaduje, aby případy odvolání členů daného orgánu byly stanoveny zvláštní právní úpravou, prostřednictvím výslovných legislativních ustanovení, jež poskytují záruky, které jdou nad rámec záruk stanovených obecnými pravidly správního a pracovního práva použitelnými v případě neoprávněného odvolání.
Druhý, vnitřní aspekt pojmu „nezávislost“, souvisí s pojmem „nestrannost“ a týká se rovného odstupu ve vztahu ke stranám sporu a jejich příslušným zájmům s ohledem na předmět sporu. Tento aspekt vyžaduje objektivitu a absenci jakéhokoliv zájmu na výsledku sporu nad rámec striktní aplikace právní normy. Pojem „nezávislost“ znamená tedy především to, že dotyčný orgán má postavení třetí osoby ve vztahu k orgánu, který přijal rozhodnutí, proti němuž byl podán opravný prostředek. Tyto záruky nezávislosti a nestrannosti vyžadují existenci pravidel, zejména pokud jde o složení orgánu, jmenování, funkční období, jakož i důvody pro zdržení se rozhodování, vyloučení pro podjatost a odvolání jeho členů, která umožní rozptýlit jakékoli legitimní pochybnosti jednotlivců o neovlivnitelnosti tohoto orgánu ve vztahu k vnějším skutečnostem a jeho neutralitě ve vztahu k zájmům střetávajícím se ve věci.
Pokud jde v tomto ohledu o USK, Soudní dvůr konstatuje, že jednací řád této komise podle ADBG stanoví, že její členové jsou při výkonu svých funkcí nezávislí a podléhají zásadě nestrannosti. Podle ADBG (
5
) jsou však členové USK jmenováni spolkovým ministrem umění, kultury, veřejné služby a sportu na čtyřleté funkční období s možností prodloužení, které může být „ze závažných důvodů“ předčasně odvoláno, aniž je tento pojem definován ve vnitrostátních právních předpisech. Konkrétně není žádným zvláštním pravidlem zaručena neodvolatelnost členů USK. Kromě toho rozhodnutí o odvolání členů USK přísluší výhradně spolkovému ministru, tj. členovi orgánu výkonné moci, aniž jsou předem stanovena přesná kritéria či záruky.
Soudní dvůr z toho vyvozuje, že použitelné vnitrostátní právní předpisy nezaručují, že členové USK nebudou vystaveni přímému, nebo nepřímému vnějšímu tlaku, který by mohl vést k pochybnostem o jejich nezávislosti, takže tento orgán nesplňuje požadavek nezávislosti inherentní soudu, pokud jde o její vnější aspekt. USK tedy nelze považovat za „soud“ ve smyslu článku 267 SFEU.
Upřesňuje však, že tato okolnost nezbavuje USK povinnosti zajistit při přijímání svých rozhodnutí uplatňování unijního práva a v případě potřeby nepoužít vnitrostátní ustanovení, která by se jevila být v rozporu s ustanoveními unijního práva, která mají přímý účinek, jelikož takové povinnosti mají všechny příslušné vnitrostátní orgány, a nikoli pouze soudní orgány.
Soudní dvůr kromě toho uvádí, že z informací, které má k dispozici, vyplývá, že žalobkyně v původním řízení podala k Österreichische Datenschutzbehörde (rakouský úřad pro ochranu údajů) stížnost pro porušení této ochrany podle čl. 77 odst. 1 GDPR. Tento orgán přijal zamítavé rozhodnutí, proti němuž byl podán opravný prostředek k Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud, Rakousko) podle čl. 78 odst. 1 GDPR (
6
). Řízení o tomto opravném prostředku bylo přerušeno do doby, než Soudní dvůr odpoví na otázky položené v projednávané věci.
(
1
) – International Association of Athletics Federations (Mezinárodní asociace atletických federací) přijala soutěžní pravidla pro roky 2014–2015 a v roce 2017 antidopingová pravidla.
(
2
) – Konkrétně s čl. 5 odst. 1 písm. a) a c), čl. 6 odst. 3, jakož i články 9 a 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1, dále jen „GDPR“).
(
3
) – Soudní dvůr ve svém posouzení odkázal zejména na rozsudky ze dne 21. ledna 2020, Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17), a ze dne 3. května 2022, CityRail (C‑453/20, EU:C:2022:341).
(
4
) – Anti-Doping-Bundesgesetz 2021 (spolkový zákon o antidopingu 2021) ze dne 23. prosince 2020 (BGBl. I, 152/2020 (dále jen „ADBG“).
(
5
) – Podle § 8 odst. 3 ADBG.
(
6
) – V této souvislosti viz rozsudek ze dne 7. prosince 2023, SCHUFA Holding (Oddlužení) (C‑26/22 a C‑64/22, EU:C:2023:958, body 52 a 70).