62016CC0652
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2018. június 28. (
1
)
C‑652/16. sz. ügy
Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova,
Rauf Emin Ogla Ahmedbekov
kontra
Zamestnik‑predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
(az Administrativen sad Sofia‑grad [szófiai közigazgatási bíróság, Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Határok, menedék és bevándorlás – A menekült jogállás megadására vonatkozó szabályok – A 2005/85 és 2011/95 irányelv – A menekült jogállás elismerését kérelmező személy családtagjai által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek – A menekült jogállást a menekültként elismert személy családtagjai részére elismerő nemzeti rendelkezés – 2013/32 irányelv – Hatékony jogorvoslathoz való jog”
1.
A jelen indítvány tárgyát képező előzetes döntéshozatal iránti kérelemben az Administrativen sad Sofia‑Grad (szófiai közigazgatási bíróság, Bulgária) egy kilenc kérdésből álló kérdéssorozatot terjeszt előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé a 2011/95 irányelv (
2
) és a 2013/32 irányelv (
3
) különböző rendelkezéseinek értelmezése tárgyában. E kérdések nagy része az ugyanazon család tagjai (
4
) által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatához kapcsolódó, eljárási vagy anyagi jogi kérdésekre vonatkozik. A második, a harmadik, a nyolcadik és a kilencedik kérdés ezzel szemben a nemzetközi kérelem elfogadhatóságának vizsgálatára és a védelmet megtagadó határozatok elsőfokú bíróság általi vizsgálatának terjedelmére vonatkozó kérdéseket érint, amelyeket – még ha részben más szempontok alapján is – az Administrativen sad Sofia‑Grad (szófiai közigazgatási bíróság, Bulgária) már előterjesztett az Alheto ügyben, amelyben idén május 17‑én ismertettem indítványomat (C‑585/16, EU:C:2018:327).
A. Jogi háttér
2.
A jelen indítvány könnyebb olvashatósága érdekében a vonatkozó uniós és nemzeti jogi rendelkezésekre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett egyes kérdéseknél fogok utalni. Elegendő itt arra emlékeztetni, hogy Bulgáriában a nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálását a Zakon za ubezhishteto i bezhantsite (a menedékjogról és a menekültekről szóló törvény, a továbbiakban: ZUB) szabályozza, amely a nemzetközi védelem két formáját írja elő: az egyik a menekült jogállás elismeréséhez kapcsolódik (a ZUB 8. cikke), a másik a 2011/95 irányelvben előírt kiegészítő védelemnek megfelelő humanitárius jogállás megadásából ered (a ZUB 9. cikke). Ez utóbbi irányelvet és a 2013/32 irányelvet a ZUB‑nak a 2015. október 16‑án, illetve 2015. december 28‑án hatályba lépő két törvénnyel való módosítása révén ültették át a bolgár jogba. (
5
)
II.
Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
3.
A kérdést előterjesztő bíróság az alábbi módon foglalta össze az alapeljárás tényállását az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben. 2012. december 16‑án N. Ahmedbekova és családja jogszerűen hagyta el Azerbajdzsánt Törökországon keresztül és utazott be Ukrajnába. A két év és két hónap időtartamú ukrajnai tartózkodásuk során N. Ahmedbekova és családja nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, és őket az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztossága (UNHCR) regisztrálta. Anélkül, hogy megvárták volna a kérelmük tárgyában való döntést, 2014. január 19‑én jogszerűen elhagyták Ukrajnát, hogy Törökországba utazzanak tovább, és onnan jogellenesen Bulgáriába utaztak. Ugyanezen a napon őrizetbe vették őket, amikor görög útlevelekkel próbálták meg elhagyni Bulgáriát. (
6
)
4.
2014. január 20‑án N. Ahmedbekova és Emin Ahmedbekov külön‑külön menedékjog iránti kérelmet nyújtottak be a Bolgár Köztársaság elnökéhez. N. Ahmedbekova a kérelmét egyben a pár 2007. október 5‑én született kiskorú fia nevében is benyújtotta. 2014. november 4‑én mindkét kérelmet elutasították.
5.
2014. november 19‑én E. Ahmedbekova nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be a Darzhavna agentsia za bezhantsitéhez (nemzeti menekültügyi hivatal, a továbbiakban: DAB), amelyet a 2015. május 12‑i határozattal elutasítottak. Az E. Ahmedbekov által e határozat megsemmisítése iránt indított keresetet 2015. november 2‑án az elsőfokú bíróság elutasította. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtásának időpontjában még folyamatban volt a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária) előtt az ezen ítélet hatályon kívül helyezése iránt benyújtott jogorvoslati kérelem elbírálása.
6.
2014. november 25‑én N. Ahmedbekova maga is nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be a DAB‑hoz a saját és a fia nevében. Ezeket a kérelmeket is elutasították a 2015. május 12‑i határozattal. E határozattal szemben N. Ahmedbekova megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. E keresetben N. Ahmedbekova megjelöli, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmét egyrészt a politikai véleménye miatti üldözéstől való megalapozott félelem miatt személyes okból, másrészt olyan személy családtagjaként – a jelen ügyben házastársaként – nyújtotta be, akit saját országában üldöztek.
7.
A kérdést előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy N. Ahmedbekovával és fiával szemben a 2008/115 irányelv (
7
) szerinti kiutasítási határozatot hoztak.
8.
2016. december 5‑i határozatával az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Az következik‑e az [EUMSZ] 78. cikk (1) bekezdéséből és (2) bekezdésének a), d) és f) pontjából, valamint a [2013/32] irányelv (12) preambulumbekezdéséből és 1. cikkéből, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek elfogadhatatlanságának az említett irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontjában rögzített oka olyan közvetlen hatállyal bíró rendelkezés, amelynek alkalmazását a tagállamok nem mellőzhetik többek között oly módon, hogy a nemzeti jog azon kedvezőbb rendelkezéseit alkalmazzák, amelyek szerint az első nemzetközi védelem iránti kérelmet az irányelv 10. cikkének (2) bekezdése által előírtaknak megfelelően először abból a szempontból kell megvizsgálni, hogy a kérelmező menekültnek minősül‑e, majd ezt követően abból a szempontból, hogy jogosult‑e kiegészítő védelemre?
2)
Az következik‑e a 2013/32 irányelv 7. cikkének (3) bekezdésével és 2. cikkének a), c) és g) pontjával, valamint (60) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 33. cikke (2) bekezdésének e) pontjából, hogy az alapügy körülményei között elfogadhatatlan a kísérővel rendelkező kiskorú nevében az egyik szülő által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem, ha a kérelmet azzal indokolják, hogy a gyermek a nemzetközi védelmet azzal az indokkal kérelmező személy családtagja, hogy e személy a menekültek helyzetére vonatkozó [1951. július 28‑án, Genfben megkötött és 1954. április 22‑én hatályba lépő] Genfi Egyezmény [kihirdette: 1989. évi 15. törvényerejű rendelet] (a továbbiakban: Genfi Egyezmény) (
8
) 1. cikkének A. pontja szerinti menekült?
3)
Az következik‑e a 2013/32 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésével és 2. cikkének a), c) és g) pontjával, valamint (60) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 33. cikke (2) bekezdésének e) pontjából, hogy az alapügy körülményei között elfogadhatatlan a felnőtt korú személy nevében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem, ha a kérelmet a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező közigazgatási hatóság előtti eljárásokban kizárólag azzal indokolják, hogy a kérelmező a nemzetközi védelmet azzal az indokkal kérelmező személy családtagja, hogy e személy a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja szerinti menekült, és a kérelmező a kérelem benyújtásának időpontjában nem jogosult jövedelemszerző tevékenységet folytatni?
4)
A [2011/95] irányelv (36) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése alapján kizárólag a kérelmezővel kapcsolatos tények és körülmények alapján értékelhető‑e az üldöztetéstől való megalapozott félelem, illetve a súlyos sérelem tényleges veszélyének fennállása?
5)
Megengedett‑e a 2011/95 irányelvnek az ezen irányelv (36) preambulumbekezdésével és a 2013/32 irányelv 31. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 4. cikke alapján valamely tagállam olyan nemzeti ítélkezési gyakorlata, amely:
а)
arra kötelezi a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságot, hogy egy és ugyanazon család tagjainak nemzetközi védelem iránti kérelmeit közös eljárásban vizsgálja meg, ha e kérelmeket ugyanazokkal a tényekkel, konkrétan azzal az állítással indokolják, hogy csak a családtagok egyike menekült;
b)
arra kötelezi a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságot, hogy felfüggessze az azon családtagok által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek tárgyában folyamatban lévő eljárást, akik személyesen nem teljesítik az ilyen védelemre vonatkozó feltételeket, és erre a családtag azon indokkal benyújtott kérelme tárgyában folyamatban lévő eljárás lezárásáig kerüljön sor, hogy az érintett a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja szerinti menekült;
a gyermek mindenek felett álló érdekével, a család egységének fenntartásával és a magán‑ és a családi élethez való jog tiszteletben tartásával, valamint a kérelem megvizsgálásáig a tagállamban maradás jogával kapcsolatos megfontolások alapján is megengedett‑e az ilyen ítélkezési gyakorlat, mégpedig az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7., 18. és 47. cikke, a 2013/32 irányelv (12) és (60) preambulumbekezdése, valamint 9. cikke, a 2011/95 irányelv (16), (18) és (36) preambulumbekezdése, valamint 23. cikke és a nemzetközi védelmet kérelmezők befogadására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i 2013/33/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
9
) (9), (11) és (35) preambulumbekezdése, valamint 6. és 12. cikke alapján?
6)
Az következik‑e a 2011/95 irányelv (24) preambulumbekezdésével és 2. cikkének d) és j) pontjával, 13. cikkével és 23. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett (16), (18) és (36) preambulumbekezdéséből, valamint 3. cikkéből, hogy megengedett a [ZUB] alapügyben szóban forgó 8. cikkének (9) bekezdéséhez hasonló olyan nemzeti jogszabályi rendelkezés, amelynek alapján azon külföldi családtagjai is menekültnek minősülnek, akinek esetében elismerték a menekült jogállást, amennyiben mindez összeegyeztethető a családtagok személyes jogállásával, és nem állnak fenn a menekült jogállás elismerését kizáró nemzeti jogi okok?
7)
Az következik‑e az üldöztetési okoknak a 2011/95 irányelv 10. cikkében foglalt szabályozásából, hogy az érintett származási országával szemben az Emberi Jogok Európai Bírósága előtt előterjesztett kérelem megalapozza az érintettnek az említett irányelv 10. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozását, illetve hogy a kérelem előterjesztése az irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti politikai véleménynek tekintendő?
8)
Az következik‑e a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdéséből, hogy a bíróság köteles érdemben megvizsgálni a nemzetközi védelemre való jogosultság alátámasztására a bírósági eljárás során előadott, de a nemzetközi védelem megtagadásáról szóló határozattal szemben benyújtott keresetlevélben nem hivatkozott új indokokat?
9)
Az következik‑e a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdéséből, hogy a bíróság ezen irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontja alapján köteles értékelni a nemzetközi védelem megtagadásáról szóló határozat megtámadása miatt indult bírósági eljárásban a nemzetközi védelem iránti kérelem elfogadhatóságát, amennyiben a megtámadott határozat a kérelmet – az irányelv 10. cikkének (2) bekezdése által előírtaknak megfelelően – először abból a szempontból értékelte, hogy a kérelmező menekültnek minősül‑e, majd ezt követően abból a szempontból, hogy jogosult‑e kiegészítő védelemre?”
9.
A Görög Köztársaság, a Cseh Köztársaság, az Egyesült Királyság, Magyarország és a Bizottság nyújtott be a Bíróságnak írásbeli észrevételeket.
III.
Elemzés
A. Előzetes megjegyzések
10.
Emlékeztetni kell előzetesen arra, hogy az Alheto ügyre vonatkozó 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327) 58–61. pontjában megjelöltekkel azonos indokok alapján – amelyekre itt csak utalok – a 2013/32 irányelv időbeli hatálya alapján nem alkalmazható az alapeljárás tárgyát képező tényállásra. Mivel ugyanis N. Ahmedbekova saját és fia nevében eljárva 2014. november 25‑én nyújtotta be a nemzetközi védelem iránti kérelmet, amely megelőzi mind a 2013/32 irányelvet a bolgár jogba átültető törvény hatálybalépésének napját (2015. december 28.), mind az ezen irányelv 52. cikke első bekezdésének első mondata által előírt napot (2015. július 20.), azokat mind a nemzeti jog (a 2013/32 irányelvet átültető törvény 37. cikke) (
10
), mind az uniós jog (a 2013/32 irányelv 52. cikke első bekezdésének első mondata) alapján a bolgár jogba a 2013/32 irányelvet megelőző 2000/85 irányelvet (
11
) átültető rendelkezések alapján kell vizsgálni. E körülmények között – amennyiben lehetséges – az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket átfogalmazom, úgy tekintve azokat, hogy a 2005/85 irányelvre vonatkoznak.
11.
Ami a 2011/95 irányelvet illeti, az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) által az Alheto ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretében nyújtott információk alapján ezt az irányelvet egy 2015. október 16‑án hatályba lépő, visszamenőlegesen nem alkalmazható törvény ültette át a bolgár jogba. E törvény tehát nem alkalmazható N. Ahmedbekovának a saját és a fia nevében előterjesztett nemzetközi védelem iránti kérelmére – amelyeket 2014. november 25‑én nyújtottak be, és a 2015. május 12‑i határozattal utasítottak el –, ahogyan azt nem alkalmazhatták az S. Alheto által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelemre sem. (
12
) Az Alheto ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemtől eltérően ugyanakkor az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) a jelen ügy tárgyát képező előzetes döntéshozatalra utaló végzésében nem foglalt kifejezetten állást e törvény alkalmazhatatlanságát illetően, és nem adott iránymutatást sem a ZUB vonatkozó rendelkezéseinek egyes változataiban fellelhető azon esetleges eltérésekre vonatkozóan, amelyek a 2011/95 irányelvet és ez utóbbi irányelvet megelőző 2004/83 irányelv átültetését követően következtek be. (
13
) Másrészt a 2011/95 irányelv bizonyosan alkalmazható az alapeljárás tárgyát képező tényállásra, és mindenesetre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett, az ezen irányelv rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó kérdésekre adandó válaszok nem térnek el abban az esetben sem, ha a 2004/83 irányelv megfelelő rendelkezéseit vennénk figyelembe. Úgy vélem tehát, hogy nem szükséges e kérdések átfogalmazása.
B. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második és harmadik kérdésről
12.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első három kérdés a 2013/32 irányelv 33. cikke (2) bekezdése e) pontjának értelmezésére vonatkozik, és azokat együttesen kell vizsgálni.
13.
A 2013/32 irányelv 33. cikkének (1) bekezdése értelmében: „[…] a tagállamok akkor sem kötelesek megvizsgálni, hogy a kérelmező a [2011/95] irányelv értelmében nemzetközi védelemre jogosultnak minősülhet‑e, ha egy kérelem e cikk értelmében elfogadhatatlannak minősül”. E cikk (2) bekezdésének e) pontja pontosítja, hogy „[a] tagállamok e cikk értelmében csak akkor minősíthetik elfogadhatatlannak a nemzetközi védelem iránti kérelmet, ha: […] e) a kérelmező egy eltartottja kérelmet nyújtott be azt követően, hogy a 7. cikk (2) bekezdésével összhangban hozzájárult ahhoz, hogy az ügye az ő nevében benyújtott kérelem részét képezze, és nincs az eltartott személy helyzetére vonatkozó olyan tény, amely a külön kérelmet indokolná”.
14.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés alapján a ZUB‑ban nem létezik a 2013/32 irányelv 33. cikke (2) bekezdése e) pontjának megfelelő rendelkezés. Következésképpen a DAB anélkül folytatta le az alapeljárás tárgyát képező nemzetközi védelem iránti kérelmek érdemi vizsgálatát, hogy az e rendelkezés által előírt indok alapján először az elfogadhatóságot vizsgálta volna.
15.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem elfogadhatóságának a 2013/32 irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontja alapján történő vizsgálata kötelező‑e, és hogy e rendelkezés közvetlen hatállyal rendelkezik‑e. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy az alapeljárás körülményei között minősülhet‑e elfogadhatatlannak a nemzetközi védelem iránti kérelem a fent hivatkozott rendelkezés alapján, amennyiben azt azzal indokolják, hogy az azt benyújtó személy a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja szerint menedéket kérelmező személy családtagja. E kérdés egyrészt arra az esetre utal, amikor a kérelmet a menedékkérő házastársa a pár kiskorú gyermeke nevében nyújtotta be (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés), és másrészt arra az esetre, amikor a kérelmet a házastárs saját nevében nyújtotta be (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés).
16.
Mivel – ahogyan arra a jelen indítvány 10. pontjában már utaltam – a 2013/32 irányelv nem alkalmazható időbeli hatálya miatt az alapeljárás tárgyát képező tényállásra, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett, fent ismertetett kérdéseket át kell fogalmazni abban az értelemben, hogy azok a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdésének g) pontjára vonatkoznak, amelynek szövegét szinte teljesen megegyező tartalommal vette át a 2005/85 irányelvet átdolgozó 2013/32 irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontja.
17.
Ahogyan azt már volt alkalmam az Alheto ügyre vonatkozó 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327) 78–80. pontjában kiemelni, a 2005/85 irányelv 25. cikke (1) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a tagállamoknak lehetőségük és nem kötelezettségük volt a menedékjogi iránti kérelmek elbírálására irányuló megfelelő nemzeti eljárásukban előírni az e cikk (2) bekezdésében foglalt elfogadhatatlansági okokat, miközben ezen irányelv (22) preambulumbekezdéséből az tűnik ki, hogy ez utóbbi irányelv 25. cikke kivételt képez azon szabály alól, amely szerint a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak a menedékjog iránti valamennyi kérelmet érdemben kell vizsgálniuk. (
14
)
18.
Más szóval: a 2005/85 irányelv 25. cikkének (1) bekezdése arra korlátozódott, hogy feljogosítsa a tagállamokat arra, hogy ne folytassák le a menedékjog iránti kérelmek érdemi vizsgálatát, amennyiben az e cikk (2) bekezdésében előírt elfogadhatatlansági okok valamelyike fennáll, de nem írta elő számukra sem a hatáskörrel rendelkező hatóságok azon kötelezettségének a vonatkozó szabályozásukba történő bevezetését, hogy lefolytassák a menedékjog iránti kérelmek elfogadhatóságának vizsgálatát, sem pedig annak a fenti okok valamelyikének fennállása esetén történő előírását, hogy érdemi vizsgálat nélkül automatikusan utasítsák el a kérelmet.
19.
Ebből az következik, hogy a 2005/85 irányelv átültetésekor a bolgár jogalkotó jogszerűen dönthetett arról, és jogszerűen határozott úgy, hogy nem ülteti át a menedékjog iránti kérelem elfogadhatatlanságának a 2005/85 irányelv 25. cikkének (2) bekezdésében előírt valamennyi vagy egyes okait, és különösen az e rendelkezés g) pontjából eredő okot.
20.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett, átfogalmazott első kérdés azon részére tehát, amelyben azt kérdezi a Bíróságtól, hogy kötelező‑e a nemzetközi védelem iránti kérelmek elfogadhatóságának a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdésének g) pontja alapján történő vizsgálata, azt a választ kell adni, hogy ezen irányelvnek a (22) preambulumbekezdésével együttesen értelmezett 25. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem írja elő a tagállamok részére, hogy a menedékjog iránti kérelem elfogadhatóságának vizsgálatát az e cikk (2) bekezdésében előírt okok alapján lefolytassák, és azt sem, hogy e kérelmeket elutasítsák, ha ezen okok egyike fennáll.
21.
E válasz fényében ezzel szemben nem szükséges határozni az előzetes döntéshozatalra előterjesztett, átfogalmazott első kérdés azon részéről, amelyben annak tisztázását kérik a Bíróságtól, hogy a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdésének g) pontja közvetlen hatállyal bír‑e.
22.
Ami az előzetes döntéshozatalra előterjesztett, átfogalmazott második és harmadik kérdést illeti, figyelemmel arra, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésből az következik, hogy az N. Ahmedbekova és fia nemzetközi védelem iránti kérelmének vizsgálatára alkalmazandó bolgár jog alapján e kérelmeket semmi esetre sem nyilváníthatták a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt ok alapján elfogadhatatlannak, e kérdések nyilvánvalóan feltételes jellegűek, és így elfogadhatatlanok. (
15
) Így csak másodlagosan térek ki azok rövid vizsgálatára.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy nem állandó a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária) azon kérdéssel kapcsolatos ítélkezési gyakorlata, hogy a valamely másik családtag üldözésétől való megalapozott félelemre alapított, nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálható‑e az e személy által benyújtott menedékjog iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő eljárástól külön eljárásban. Az administrativnoprotsesualen Kodeks (a közigazgatási eljárásról szóló törvénykönyv) 32. cikke ugyanis – amelyet 2. cikkének (1) bekezdése alapján eltérő törvényi rendelkezés hiányában valamennyi bolgár hatóság előtt folyamatban lévő közigazgatási eljárásra alkalmazni kell – úgy rendelkezik, hogy amennyiben eltérő eljárások keretében „a felek jogai és kötelezettségei ugyanabból a tényállásból erednek, és egyetlen közigazgatási hatóság rendelkezik hatáskörrel, a felekkel szemben lefolytatható kizárólag egyetlen eljárás”. Az alapeljárás körülményeire figyelemmel az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) kiemeli, hogy az N. Ahmedbekova által a kiskorú fia nevében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet az E. Ahmedbekov által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem részének kellene tekinteni, mivel azt az utóbbira vonatkozó indokok igazolják, és felteszi a kérdést, hogy e kérelmet ezen indok alapján nem kell‑e elfogadhatatlannak tekinteni a 2013/32 irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontja [az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések átfogalmazott változatában a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdésének g) pontja] alapján. (
16
) Ami az N. Ahmedbekova által saját nevében benyújtott kérelmet illeti, a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az benyújtható‑e E. Ahmedbekova kérelmétől elkülönülten, amennyiben N. Ahmedbekova kérelmének alátámasztásaként arra hivatkozik, hogy E. Ahmedbekova családtagja.
24.
A 2005/85 irányelv 6. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok biztosítják, hogy minden cselekvőképes (
17
) nagykorú jogosult legyen a saját nevében menedékjog iránti kérelmet benyújtani”. E cikk (3) bekezdése alapján amennyiben a tagállamok úgy rendelkeznek, hogy a kérelmező az általa eltartottak nevében is benyújthatja a menedékjog iránti kérelmet, biztosítják, „hogy a felnőtt korú eltartottak hozzájáruljanak a kérelem nevükben történő benyújtásához; ellenkező esetben lehetővé kell tenni számukra, hogy azt a saját nevükben nyújthassák be”. (
18
)
25.
E rendelkezésekből az következik, hogy az a személy, aki elérte nagykorúságát, és cselekvőképességgel rendelkezik, jogosult a saját nevében nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtani, függetlenül azon körülménytől, hogy a kérelmének alátámasztásaként hivatkozott egyedüli indok az, hogy a menekült jogállás elismerését kérelmező személy családtagja. E rendelkezésekből az következik továbbá, hogy a kérelmező nem nyújthatja be a nemzetközi védelem iránti kérelmet cselekvőképes nagykorú személy nevében, kivéve ha e személy az eltartottja (
19
), kifejezetten hozzájárult az ily módon való eljáráshoz, és lemondott azon jogáról, hogy saját nevében nyújtsa be a kérelmet.
26.
Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből sem az nem tűnik ki, hogy N. Ahmedbekovát férje eltartottjának kell tekinteni, (
20
) sem az, hogy hozzájárult ahhoz, hogy férje nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtson be nevében. Nem vitatott egyebekben, hogy E. Ahmedbekov nem nyújtott be ilyen kérelmet felesége nevében. Ezzel szemben a házastársak mindig külön‑külön indítottak eljárást, akkor is, amikor a Bolgár Köztársaság elnökéhez fordultak, és akkor is, amikor kérelmüket a DAB‑hoz benyújtották.
27.
Ilyen körülmények között, amikor a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdése g) pontjának alkalmazási feltételei – különösen az érintett hozzájárulására vonatkozó feltétel – nem teljesülnek, N. Ahmedbekova kérelme még akkor sem nyilvánítható elfogadhatatlannak az e rendelkezés által előírt indok alapján, ha ez utóbbi rendelkezést átültették volna a bolgár jogba, az említett kérelem továbbá nem tekinthető E. Ahmedbekov kérelme részének sem, hanem azt érdemben elkülönülten kell vizsgálni, ahogyan azt a DAB tette.
28.
Ami az N. Ahmedbekova által a kiskorú fia nevében benyújtott kérelmet illeti, megjegyzem, hogy a 2005/85 irányelv 6. cikkének (3) bekezdése ebben az esetben sem teszi a kérelem alátámasztásaként felhozott indokok típusától függővé a kérelmező azon lehetőségét, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmet az eltartott kiskorú nevében nyújthassa be. Ebből az következik, hogy amennyiben N. Ahmedbekova fia az ő eltartottjának tekinthető, az előbbi által az utóbbi nevében benyújtott kérelmet nem lehetett elfogadhatatlannak tekinteni a 2005/85 irányelv 25. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt indok alapján – még annak feltételezése esetén sem, hogy e rendelkezést átültették volna a bolgár jogba – kizárólag azon megfontolásra tekintettel, hogy az e kérelmet alátámasztó indokok E. Ahmedbekova menekült jogállására vonatkoznak. (
21
)
C. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésről
29.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2011/95 irányelv 4. cikkének (4) bekezdését, hogy az üldöztetéstől való megalapozott félelemnek (a menekült jogállás elismerése céljából való) és a súlyos sérelem tényleges veszélyének (a kiegészítő védelem elismerése céljából való) értékelése kizárólag a kérelmező személyével kapcsolatos tények és körülmények alapján végezhető el.
30.
A kérdést előterjesztő bíróság megfontolásaiból és az alapeljárás körülményeiből kitűnik, hogy e kérdés annak tisztázására irányul, hogy összeegyeztethető‑e a 2011/95 irányelv rendszerével a menekült jogállásnak a tagállam által a nemzetközi védelmet kérelmező részére való elismerése kizárólag azon körülmény alapján, hogy e kérelmező a menekültként elismert személy családtagja.
31.
A 2011/95 irányelv 2. cikkének d) pontjával összhangban „»menekült«: harmadik ország olyan állampolgára, aki faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, politikai meggyőződése, avagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása miatti üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni; […]”. Ezen irányelv 4. cikkének (3) bekezdése értelmében „[a] nemzetközi védelem iránti kérelem értékelése egyedi alapon történik”, és e rendelkezés előírja az a)–e) pontjában megjelölt valamennyi tényező értékelését, így különösen a c) pontja értelmében „a kérelmező egyéni helyzetének és személyes körülményeinek értékelését annak megállapítása érdekében, hogy a személyes körülményeit figyelembe véve a vele szemben elkövetett cselekmények, vagy azon cselekmények, amelyeket vele szemben elkövethetnek, üldöztetésnek, illetve súlyos sérelemnek minősülnek‑e”. A 2011/95 irányelv 4. cikkének (4) bekezdése alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazásában szereplő egyedüli hivatkozás, az a „tény, hogy a kérelmező korábban már üldöztetésnek vagy súlyos sérelemnek volt kitéve, illetve vele szemben ilyen üldöztetés vagy súlyos sérelem közvetlen veszélye állt fenn, komoly alátámasztásául szolgál a kérelmező üldöztetéstől való megalapozott félelmének, valamint a súlyos sérelem tényleges veszélyének, kivéve, amennyiben alapos okból feltételezhető, hogy a kérelmezőt nem fogják újból üldözni, illetve hogy a súlyos sérelem veszélye vele szemben már nem áll fenn”. A 2011/95 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése meghatározza azokat a kritériumokat, amelyeknek a cselekménynek meg kell felelnie ahhoz, hogy az a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja szerint üldözésnek minősüljön, míg e cikk (2) bekezdése példákat hoz fel arra, hogy a cselekmények milyen formában jelenhetnek meg. A 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének a)–e) pontja felsorolja azokat a tényezőket, amelyeket a tagállamoknak figyelembe kell venniük az ezen irányelv 2. cikkének d) pontja szerinti üldöztetési ok értékelésénél. Végezetül az irányelv 9. cikkének (3) bekezdése alapján az e cikk (1) bekezdése értelmében üldöztetésnek minősülő cselekmények és a következő 10. cikk szerinti okok között összefüggésnek kell fennállnia.
32.
A fent hivatkozott rendelkezések megkövetelik, hogy a menekült jogállás elismerésére vonatkozó feltételek fennállását a menedékkérő személyére figyelemmel értékeljék. E rendelkezések ugyanakkor nem zárják ki, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy e feltételek teljesülnek a kérelmező és a 2011/95 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerinti üldöztetés áldozatának minősülő azon személy között létező családi kötelékre figyelemmel, aki az ezen irányelv 2. cikkének d) pontjában megjelölt okokból történő üldöztetés miatt fél. Még ha önmagában nem is elegendő e célból az, hogy a menedékkérő kérelmének alátámasztásaként a családtagja üldöztetésére hivatkozik, a menekült jogállást el kell ismerni a menekült azt kérelmező családtagja részére, amennyiben egyéni helyzetének és személyes körülményeinek vizsgálata alapján, valamint a releváns – így különösen a származási országában fennálló helyzetre és az üldöztetés forrásának eljárására vonatkozó – tényezők összességének fényében (
22
) úgy tűnik, hogy az említett családi kötelék miatt személyesen tart megalapozottan az üldöztetés áldozatává válástól, és nem állnak fenn vele szemben az e jogállás elismerését kizáró okok. (
23
) Ilyen körülmények között az üldöztetésnek minősített cselekmények és az üldöztetési okok közötti, a 2011/95 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében megkövetelt összefüggés – a kérelmező családtagja üldöztetésének alapját képező okokra figyelemmel – közvetett módon biztosított.
33.
Ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság kiemelte, ezzel a helyzettel kifejezetten foglalkozik a 2011/95 irányelv (36) preambulumbekezdése, amelynek értelmében „[a] menekültek családtagjai azon puszta tényből kifolyólag, hogy a menekült személlyel rokonsági kapcsolatban állnak, általában olyan fokú üldöztetésnek vannak kitéve, ami a menekültjogállás elismeréséhez alapul szolgálhat. (
24
) Annak kockázatát tehát, hogy a családtag üldöztetésnek lenne kitéve, jelentősnek ítéli az uniós jogalkotó.
34.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdésre azt a választ adja, hogy a 2011/95 irányelvet – különösen a (36) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének d) pontját és 4. cikkének (3) bekezdését – úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a menekült jogállásnak a nemzetközi védelmet kérelmező részére való elismerése azon személlyel való családi köteléke miatt, aki az ezen irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerinti üldöztetés áldozatának minősült, vagy aki az ezen irányelv 2. cikkének d) pontjában megjelölt okokból történő üldöztetés miatt fél, amennyiben a kérelmező egyéni helyzetének és személyes körülményeinek vizsgálata alapján, valamint a releváns tényezők összességének fényében úgy tűnik, hogy az említett családi kötelék miatt személyesen fél megalapozottan az üldöztetés áldozatává válástól.
D. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdésről
35.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2011/95 irányelv 4. cikkével és a 2013/32 irányelv 31. cikkének (1) bekezdésével, továbbá különösen a gyermek mindenek felett álló érdekéhez, a család egységének fenntartásához, valamint a magán‑ és a családi élet tiszteletben tartásához kapcsolódó megfontolásokkal ellentétes‑e az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely arra kötelezi a hatáskörrel rendelkező és illetékes hatóságot, hogy egy és ugyanazon család tagjainak nemzetközi védelem iránti azon kérelmeit közös eljárásban vizsgálja meg, amelyek azon az állításon alapulnak, hogy csak a családtagok egyike esetében teljesülnek a menekült jogállás elismerésével kapcsolatos feltételek, illetve amely ítélkezési gyakorlat arra kötelezi a hatáskörrel rendelkező és illetékes hatóságot, hogy felfüggessze a többi családtag által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek tárgyában folyamatban lévő eljárást a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja értelmében benyújtott kérelem tárgyában folyamatban lévő eljárás lezárásáig.
36.
A jelen indítvány 10. pontjában megjelölt indokok alapján ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést nem a 2013/32 irányelv, hanem az azt megelőző 2005/85 irányelv rendelkezéseinek fényében kell vizsgálni.
37.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első három kérdés vizsgálatából, és különösen a jelen indítvány 27. pontjából kitűnik, hogy az alapeljárás körülményei között N. Ahmedbekova nemzetközi védelem iránti kérelmét az általa a 2005/85 irányelv 6. cikkének (3) bekezdése értelmében adott hozzájárulás hiányában a férje kérelmétől elkülönülten, vagyis az e kérelem alátámasztásaként hivatkozott indokoktól függetlenül kell vizsgálni.
38.
Ezzel összefüggésben a 2005/85 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése egyértelmű, amikor megállapítja, hogy csak ezen irányelv 6. cikke (3) bekezdésének alkalmazásában, vagyis csak abban az esetben „hozhatnak a tagállamok valamennyi eltartottra kiterjedően egyetlen határozatot”, amikor a kérelmet egy vagy több személy nevében nyújtották be, és ha „a kérelem azonos ténybeli alapon nyugszik”. (
25
)
39.
Ennélfogva, ha a 2005/85 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének alkalmazási feltételei nem teljesülnek – ahogyan N. Ahmedbekova esetében – a hatáskörrel rendelkező és illetékes hatóság külön eljárásokban köteles megvizsgálni a család különböző tagjai által saját nevükben benyújtott kérelmeket.
40.
Célszerű hangsúlyozni, hogy a fentiek érvényesek abban az esetben is, amikor – ahogyan arra az előzetes döntéshozatalra utaló végzés egyes pontjai utalnak – N. Ahmedbekovának a DAB részére benyújtott kérelme kizárólag azon alapul, hogy ő a menekült jogállást kérelmező személy házastársa, és abban az esetben is, amikor – ahogyan a végzés más pontjaiból levezethető – e kérelem indoka a férj helyzete miatti üldöztetéstől való személyes félelem.
41.
Az Ahmedbekov házaspár kiskorú gyermeke nevében N. Ahmedbekova által benyújtott és az ez utóbbi által felhozott ugyanazon jogalapokon alapuló kérelmet ezzel szemben az anya kérelmével együttesen kell vizsgálni a 2005/85 irányelv 6. cikkének (3) bekezdésével és 9. cikkének (3) bekezdésével összhangban.
42.
Amennyiben úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az ugyanazon család tagjai nemzetközi védelem iránti kérelmeinek elkülönült vizsgálata sértheti a család egységének fenntartását, vagy sértheti a kiskorú mindenek felett álló érdekét, például abban az esetben, ha a kérelmeket eltérő időpontokban utasítják el, megjegyzem, hogy e megfontolások nem korlátozhatják a kérelmezőnek a 2005/85 irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében foglalt azon jogát, hogy a családja többi tagjától elkülönülten nyújtsa be nemzetközi védelem iránti kérelmét. Az érintett tagállam feladata a fent említett elvek tiszteletben tartásának biztosítása az egyes családtagok nemzetközi védelem iránti kérelmeinek végleges elutasítását követően indított esetleges kiutasítási eljárások keretében. (
26
) Egyebekben emlékeztetek arra, hogy – amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben tette – mindaddig, amíg a 2005/85 irányelv 2. cikkének c) pontja értelmében vett „kérelmezők” vannak, vagyis ameddig nem hoztak jogerős határozatot a menedékjog iránti kérelmük tárgyában, N. Ahmedbekova és a gyermek élvezik az e jogálláshoz kapcsolódó, különösen a 2003/9 irányelvben (
27
) és a 2013/33 irányelvben előírt előnyöket.
43.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a 2005/85 irányelvvel ellentétes az, hogy a menedékkérő családtagja által a saját nevében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet – függetlenül az e kérelmet igazoló okoktól – az említett kérelmező kérelmének szerves részének tekintik, és azt azzal együttesen kell kezelni.
44.
Úgy tűnik ezzel szemben, hogy sem a 2005/85 irányelvvel, sem a 2011/95 irányelvvel nem ellentétes az, hogy az ugyanazon család tagjai által elkülönülten benyújtott, az e csoport egyik tagjának helyzete miatti üldöztetéstől való félelemmel indokolt, nemzetközi védelem iránti kérelmekre vonatkozó eljárásokat fel kell függeszteni az azon családtag kérelmének tárgyában folyamatban lévő eljárás lezárásáig, akinek helyzete a család üldöztetéstől való félelmét eredményezte (a továbbiakban:elsődleges kérelmező).
45.
Mindazonáltal a felfüggesztés lehetőségéhez véleményem szerint három feltételnek kell teljesülnie. Először is – ahogyan azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben állította –, a felfüggesztés alapjául e kérelmek megfelelő és teljes körű vizsgálatának kell szolgálnia, a felfüggesztésnek a család egységének fenntartásához vagy a gyermek mindenek felett álló érdekéhez kötődő megfontolásokra kell reagálnia, és az nem sértheti az érintett személyek magán‑ és családi életének tiszteletben tartásához való jogát. Másodszor, a felfüggesztés nem sértheti az elsődleges kérelmező családtagjai által benyújtott kérelmek önálló jellegét. Harmadszor, a felfüggesztés nem eredményezheti annak kizárását, hogy e kérelmek érdemi vizsgálata egyéni, tárgyilagos és pártatlan legyen, ahogyan azt a 2005/85 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja előírja, mégpedig függetlenül az elsődleges kérelmező kérelmének elbírálásától, vagyis függetlenül attól, hogy a kérelemnek helyt adnak, vagy elutasítják azt.
46.
A fenti megfontolások összessége alapján véleményem szerint úgy kell megválaszolni az előzetes döntéshozatalra előterjesztett ötödik kérdést, hogy a 2005/85 irányelvet, és különösen 6. cikkének (2) és (3) bekezdését, valamint 9. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy a menekült jogállás elismerését kérelmező személy családtagjai által saját nevükben benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek az e személy által benyújtott kérelem szerves részét képezik, és azokat egyetlen eljárásban bírálják el, abban az esetben is, amikor azok kizárólag az említett személyhez kapcsolódó, a menedékjog iránti kérelmet igazolókkal azonos okokon alapulnak. A 2005/85 irányelvet és a 2011/95 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az, hogy az ugyanazon család tagjai által elkülönülten benyújtott, az e csoport egyik tagjának helyzete miatti üldöztetéstől való félelemmel indokolt nemzetközi védelem iránti kérelmekre vonatkozó eljárást fel kell függeszteni az azon családtag kérelmének tárgyában folyamatban lévő eljárás lezárásáig, akinek helyzete a család üldöztetéstől való félelmét eredményezte. E felfüggesztés ugyanakkor nem sértheti az azon kérelmező családtagjai által benyújtott kérelmek önálló jellegét, akinek helyzete az üldöztetéstől való félelmet eredményezte, és nem akadályozhatja meg azok érdemi vizsgálatát sem az említett kérelmező által benyújtott kérelem vizsgálatára irányuló eljárás lezárását követően, függetlenül ezen eljárás eredményétől.
E. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdésről
47.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2011/95 irányelvvel ellentétes‑e az a nemzeti szabályozás, amely előírja, hogy pusztán azon családi kötelék alapján el kell ismerni a menekült jogállást a menekült családtagjai részére, amely őket a menekültként elismert személyhez köti.
48.
A ZUB 8. cikkének (9) bekezdése alapján „azon külföldi családtagjai (
28
) is menekültnek minősülnek, akinek esetében elismerték a menekült jogállást”. (
29
) Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből levezethető, hogy a rendelkezés értelmében a menekült jogállásnak a menekültként elismert személy családtagjai részére való elismerése automatikus, és nem írja elő e családtagok esetében az egyénileg őket érintő üldöztetéstől való félelem fennállásának vizsgálatát. A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint felmerülhet, hogy e rendelkezés összeegyeztethetetlen az ilyen automatizmus előírását mellőző 2011/95 irányelvvel.
49.
Mindenekelőtt megjegyzem, hogy – amint azt egyébként maga a kérdést előterjesztő bíróság is teszi az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében – a ZUB 8. cikkének (9) bekezdése csak akkor alkalmazható N. Ahmedbekovára (és fiára), ha E. Ahmedbekov menedékjog iránti kérelmét helybenhagyják. Márpedig a Bíróság által az eljárási szabályzat 101. cikke alapján kért pontosításokra adott válaszként a kérdést előterjesztő bíróság pontosította, hogy 2017. január 25‑i ítéletével a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság) elutasította az E. Ahmedbekov által a menedékjog iránti kérelem elutasítását helybenhagyó ítélettel szemben benyújtott jogorvoslati kérelmet, és így az elutasítás jogerőssé vált. Ebből az következik, hogy a ZUB 8. cikkének (9) bekezdésében előírt automatizmus kedvezménye nem érvényesülhet N. Ahmedbekova és fia esetében, amennyiben figyelembe vesszük E. Ahmedbekov helyzetét a jelen rendelkezés alkalmazása szempontjából. Mindazonáltal úgy vélem, hogy ez nem jelenti azt, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdés elfogadhatatlanná vált. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből ugyanis kitűnik, hogy N. Ahmedbekova nemzetközi védelem iránti kérelmének alátámasztásaként a bírósági eljárás során a saját személyes helyzetére vonatkozó kiegészítő okokat hozott fel. Márpedig amennyiben ezen okoknak a kérdést előterjesztő bíróság általi vizsgálata azt eredményezné, hogy el kell ismerni N. Ahmedbekova részére a menekült jogállást, a ZUB 8. cikkének (9) bekezdése alkalmazható lenne ez utóbbi fia érdekében is, amely jogállásnak a DAB általi elutasítása ugyancsak vita tárgyát képezte az alapeljárásban. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdés tehát nem pusztán hipotetikus jellegű, és elegendő kapcsolatot képez a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvitával.
50.
E kérdés érdemben azon nemzeti szabályozásnak a 2011/95 irányelvvel való összeegyeztethetőségére vonatkozik, amely lehetővé teszi a menekült jogállásnak a menekültként való elismerés feltételeit teljesítő személy családtagjai részére származékos jelleggel történő automatikus átruházását.
51.
Meg kell jegyezni, hogy még ha e „származékos jogállást” nem is tartalmazza a Genfi Egyezmény, (
30
) amely nem építi be a „menekült” fogalmának meghatározásába a család egységének elvét, (
31
) az Egyesült Nemzetek meghatalmazottainak az egyezmény szövegét kidolgozó konferenciája által elfogadott végső aktus ugyanakkor kifejezetten elismerte a menekülteknek a család egységéhez való „alapvető jogát”, és azt javasolta az aláíró államoknak, hogy fogadjanak el olyan intézkedéseket, amelyek ennek betartásához és még általánosabban a menekültek családjának védelméhez szükségesek. Ezen ajánlásokat az évek során több alkalommal megújították az UNCHR szervei. (
32
) Így például egy 1999. június 4‑i dokumentumban az UNCHR állandó bizottsága megállapította, hogy „a család egységének elvéből az következik, hogy amennyiben a családfő esetében teljesülnek a menekült jogállás elismeréséhez szükséges feltételek, az általa eltartott családtagok részére főszabály szerint ugyanúgy el kell ismerni a menekült jogállást. (
33
) Újabban az UNCHR a menekült jogállás származékos jelleggel való elismerését írta elő a női nemi szerv megcsonkítása lehetséges áldozatainak családtagjai esetében, elismerve annak lehetőségét, hogy a kísérővel rendelkező kiskorú is elsődlegesen érvényesíthesse a család egységéhez való jogát. (
34
) A „származékos menekült jogállásra” való utalás megtalálható a kiskorúak által benyújtott kérelmekkel összefüggő nemzetközi védelmi iránymutatásban is. (
35
) Végezetül e jogállás elismerésére rendszerint a menekült jogállás meghatározására irányuló eljárás keretében kerül sor, amely az UNCHR megbízatásának hatálya alá tartozik. (
36
)
52.
A Genfi Egyezményhez hasonlóan a 2011/95 irányelv sem írja elő a menekült jogállás származékos jelleggel való elismerését a menekültként elismert személy családtagjai tekintetében.
53.
Ezen irányelv „A család egységének fenntartása” címet viselő 23. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a nemzetközi védelemben részesülő személy azon családtagjai, akik személyükben nem jogosultak ilyen védelemre, (
37
) igényelhetik az említett irányelv 24–35. cikkében említett ellátásokat, amelyek tartalma lényegében azonos a menekültként elismert személyek ellátásának tartalmával. (
38
) Az e rendelkezés alapján biztosított védelem ugyanakkor nem tartalmazza a menekült jogálláshoz kapcsolódó legjellemzőbb védelmi formát, vagyis a 2011/95 irányelv 21. cikkében előírt, visszaküldéssel szembeni védelmet, és így nem hasonlítható a „származékos menekült jogállás” elismeréséhez. Ennek ellenére a 2011/95 irányelv 23. cikke (2) bekezdésének jogalapja ugyanaz, azaz a menekültnek a család egységének fenntartásához való joga, amelynek tiszteletben tartására az említett irányelv 23. cikkének (1) bekezdése felhívja a tagállamokat. (
39
)
54.
A 2011/95 irányelv (14) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikke felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy az irányelvvel összeegyeztethető kedvezőbb nemzeti rendelkezéseket fogadjanak el vagy tartsanak fenn azon harmadik országbeli állampolgárok vagy hontalan személyek vonatkozásában, akik nemzetközi védelmet keresnek, „amennyiben az ilyen kérelem alapjául az szolgál, hogy az érintett személy a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja értelmében menekült […]”. (
40
) A ZUB 8. cikkének (9) bekezdésében előírthoz hasonló rendelkezés véleményem szerint az e cikkben előírt fenntartás alkalmazási körébe tartozik.
55.
Igaz, hogy az a kérelem, amelyben a menekült jogállás elismerésének feltételeit teljesítő személy családtagja azt kéri, hogy ismerjék el részére a menekült jogállást – függetlenül az őt személyesen érintő üldöztetéstől való megalapozott félelem fennállásától – nem tekinthető szigorú értelemben megalapozottnak a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja értelmében, ahogyan azt ugyanakkor a 2011/95 irányelv (14) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikke megköveteli.
56.
Mindazonáltal emlékeztetek arra, hogy azokban az esetekben, amikor a Bíróság kizárta, hogy a 2004/83 irányelv 3. cikke szerinti fenntartásra hivatkozzanak a menekült jogállás elismerésére vonatkozó kritériumok meghatározásakor alkalmazandó kedvezőbb nemzeti rendelkezések elfogadásának igazolása érdekében, nem azon megállapításra támaszkodott, hogy a menedékkérő kérelme nem vezethető vissza a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontjára, hanem azt emelte ki, hogy e kérelem nem egyeztethető össze ezen egyezmény rendszerével, vagy hogy az teljes mértékben kívül esik annak körén, jelezve, hogy e fenntartás értelmezése és alkalmazása során az anyagi jogi kritériumot előnyben részesíti az alakival szemben.
57.
A 2010. november 9‑iB ítéletben (C‑57/09 és C‑101/09, EU:C:2010:661, 114. és 115. pont) a Bíróság ennek megfelelően úgy vélte, hogy a 2004/83 irányelv 3. cikke nem alkalmazható azokra a nemzeti rendelkezésekre, amelyek menekültként ismerik el az ezen irányelv 12. cikkének (2) bekezdése értelmében annak elismerése alól kizárt személyt, és arra figyelemmel igazolja az alkalmazás mellőzését, hogy a menekült jogállás elismeréséből való kizárás okainak célja az ezen irányelvben előírt „védelmi rendszer hitelességének megőrzése”. Ugyanígy a 2014. december 18‑iM’Bodj‑ítéletben (C‑542/13, EU:C:2014:2452, 42–44. pont) a Bíróság megállapította, hogy „ellentétes a 2004/83 irányelv általános rendszerével és célkitűzéseivel az, ha az irányelvben meghatározott jogállásokat a nemzetközi védelem logikájával egyáltalán össze nem függő helyzetben lévő, harmadik országbeli állampolgároknak biztosítják”. (
41
)
58.
Márpedig ahogyan azt a fentiekben láttuk, egyrészt a menekült jogállásnak a menekültként elismert személy családtagjai részére származékos jelleggel való elismerése nem összeegyeztethetetlen a Genfi Egyezmény rendszerével, sőt az UNCHR javasolja is azt, és főszabály szerint engedélyezik azt az e szervezet megbízatásának hatálya alá tartozó, a menekültek jogállásának meghatározására irányuló eljárásokban. (
42
) Másrészt az elismerés a 2011/95 irányelvvel összhangban lévő célkitűzéseket követ, amely irányelv 23. cikkének (1) bekezdése kifejezetten előírja a tagállamok részére, hogy biztosítaniuk kell a menekült családja egységének fenntarthatóságát, (
43
) de a tagállamokra bízza az e célból elfogadandó intézkedések meghozatalát, még ha e cikk (2) bekezdésében rögzíti is a családtagokra alkalmazandó rendszer minimális tartalmát. Emellett a menekültként elismert személy családtagjaival szembeni bánásmód azokra a helyzetekre vonatkozik, amelyek teljes mértékben a „nemzetközi védelem logikájába” illeszkednek, ahogyan az kitűnik mind a Genfi Egyezmény záróokmányából, mind az UNCHR gyakorlatából, ahogyan azt az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) különösen a Mugenzi kontra Franciaország ítéletben kiemelte. (
44
)
59.
A végkövetkeztetés megtétele előtt hozzáteszem, hogy a 2011/95 irányelvvel való összeegyeztethetőséghez az ezen irányelv 3. cikkében előírt fenntartást alkalmazva a ZUB 8. cikkének (9) bekezdésében előírthoz hasonló rendelkezésnek lehetővé kell tennie, hogy a menekült családtagja az érintett tagállamban kérhesse és megszerezhesse a menekült jogállás önálló jogcímen és nem származékos jelleggel való elismerését, amennyiben esetében egyénileg teljesülnek az e jogállás megszerzéséhez szükséges feltételek.
60.
A fenti megfontolások összessége alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdésre véleményem szerint azt a választ kell adni, hogy a 2011/95 irányelv 3. cikkében foglalt fenntartás alkalmazásában ezen irányelv rendelkezéseivel összeegyeztethető az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló azon nemzeti rendelkezés, amely alapján a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja értelmében menekültként elismert személy családtagjait menekültként kell elismerni, függetlenül azon körülménytől, hogy esetükben egyénileg teljesülnek‑e az e cikk által előírt kritériumok, amennyiben az összeegyeztethető személyes jogállásukkal, és nem állnak fenn az ezen irányelv 12. cikke értelmében vett kizáró okok. E nemzeti rendelkezés csak akkor tartozik a 2011/95 irányelv 3. cikke szerinti fenntartás körébe, ha a menekült családtagjai szabadon kérhetik és szerezhetik meg a menekült jogállás elismerését önálló jogcímen, amennyiben esetükben egyénileg teljesülnek az e jogállás megszerzéséhez szükséges feltételek.
F. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hetedik kérdésről
61.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hetedik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a menedékkérő által a saját származási országával szemben az EJEB‑hez benyújtott kérelem megalapozza‑e az érintettnek az említett irányelv 10. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti, meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozását, illetve hogy a kérelem benyújtása a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti politikai véleménynek tekintendő‑e.
62.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből – még ha nem is teljesen egyértelműen – kitűnik, hogy N. Ahmedbekova az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság, Bulgária) előtt először olyan üldöztetési okokra hivatkozott, amelyek őt személyesen – és nem E. Ahmedbekov családtagjaként – érintették, és amelyek a politikai véleményéhez és az azerbajdzsáni kormány által üldözött személyeket segítő tevékenységéhez kapcsolódtak. Az N. Ahmedbekova által a kérdést előterjesztő bíróság előtt említett körülmények között szerepel az EJEB előtt Azerbajdzsánnal szemben benyújtott kérelemmel való érintettsége (nem derül ki, hogy felperesként vagy csak egyszerűbben a tényleges felperesekhez közel álló személyként). A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy e körülmény lehetővé teszi‑e önmagában a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének d) és e) pontjában meghatározott fogalmak N. Ahmedbekovára való alkalmazását.
63.
Egyetértek a Bíróság elé írásbeli észrevételeket terjesztő valamennyi tagállammal és a Bizottsággal abban, hogy a Bíróságnak azt kell javasolni, hogy adjon nemleges választ a szóban forgó előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre.
64.
A 2011/95 irányelv 2. cikkének d) pontja alapján „menekült” olyan harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan, aki az e cikkben előírt körülmények között faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, politikai meggyőződése, avagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása miatti üldöztetéstől megalapozottan fél. Ezen irányelv 10. cikkének (1) bekezdése megjelöli azokat a tényezőket, amelyeket a tagállamoknak figyelembe kell venniük az üldöztetési okok értékelésénél.
65.
E rendelkezés d) pontjában meghatározza a „meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozás” fogalmát. E meghatározás értelmében valamely csoport akkor minősül „meghatározott társadalmi csoportnak”, ha az adott esetben két feltétel együttesen teljesül. Egyrészt a csoport tagjai „veleszületett jellemzőkkel” vagy „meg nem változtatható közös háttérrel” rendelkeznek, vagy „olyan közös meggyőződésük, illetve jellemzőik vannak, amelyek olyannyira alapvetők az identitás, illetve lelkiismeret szempontjából, hogy az érintett személyeket nem lehetne azok feladására kényszeríteni”. Másrészt a csoportnak az érintett harmadik országban egyértelműen elkülöníthető identitással kell rendelkeznie, mivel a csoportot az azt körülvevő társadalom másként kezeli. (
45
) Márpedig nyilvánvalónak tűnik, hogy e fogalom nem alkalmazható a személyek e csoportjára kizárólag azon körülmény alapján, hogy azok származási országukkal szemben egyénileg vagy együttesen kérelmet nyújtottak be valamely nemzetközi bíróság előtt. E körülmény ugyanis önmagában nem teszi lehetővé sem annak megerősítését, hogy e személyek bizonyos közös politikai meggyőződésük miatt az említett rendelkezések értelmében „veleszületett jellemzőkkel” vagy „meg nem változtatható közös háttérrel” vagy „alapvető lelkiismerettel” rendelkeznek, sem pedig azon feltételezést, hogy őket származási országukban úgy tekintik, hogy elkülöníthető identitással rendelkező csoport részét képezik, mivel e csoportot másként kezelik.
66.
Ami a „politikai meggyőződés” fogalmát illeti, a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja pontosítja, hogy az különösen azt foglalja magában, hogy „a kérelmező egy olyan ügyben, amely a […] potenciális üldözőt, annak politikáját vagy eljárását érinti, meghatározott véleményt, gondolatokat vagy meggyőződést képvisel, függetlenül attól, hogy a kérelmező az adott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés alapján cselekedett‑e”. Még ha előre nem is zárható ki, hogy egy kérelemnek az EJEB előtt történő benyújtása „a […] potenciális üldözőt, annak politikáját vagy eljárását érintő ügyben képviselt meghatározott vélemény, gondolatok vagy meggyőződés” alapján való cselekvést jelenti (amennyiben az üldöztetés azon államnak róható fel, amellyel szemben a keresetet indították), vagy olyanként kezelhető, úgy vélem, hogy önmagában ez a körülmény nem eredményezheti automatikusan annak az érintett tagállam hatóságai általi megállapítását, hogy fennáll a kérelmező politikai véleményéhez kapcsolódó üldöztetési ok.
67.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a 2011/95 irányelv 4. cikkének (3) bekezdésével összhangban a nemzetközi védelem iránti kérelmek értékelését különösen a menedékkérőre vonatkozó valamennyi releváns tényre és körülményre figyelemmel kell elvégezni, és ennélfogva e tények és körülmények fényében kell értékelni, hogy a kérelmező a származási országának hatóságai által el nem tűrt politikai véleményt képvisel‑e, és hogy e véleménye miatt megalapozottan fél‑e az üldöztetéstől az ezen országba való visszatérése esetén. (
46
)
68.
A fenti megfontolások alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hetedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a menedékkérő által a származási országával szemben az EJEB‑hez benyújtott kérelem nem eredményezi automatikusan a kérelmezőnek a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozását, illetve az ezen irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében vett politikai vélemény elfogadását.
G. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett nyolcadik kérdésről
69.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett nyolcadik kérdéssel a Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a nemzetközi védelmet megtagadó határozattal szemben benyújtott keresetet elbíráló elsőfokú bíróság köteles megvizsgálni az e védelem elismerésének alátámasztásaként a kérelmező által először a bírósági eljárás során előadott és sem a megtámadott határozattal elutasított nemzetközi védelem iránti kérelemben, sem a keresetlevélben nem hivatkozott új indokokat. (
47
)
70.
A jelen indítvány 10. pontjában megjelölt indokok alapján ezt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést véleményem szerint elfogadhatatlannak kell tekinteni, mivel az Alheto ügyre vonatkozó 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327) 65. pontjában megjelölt indokok alapján nem tekinthető úgy, hogy az a 2005/85 irányelv 39. cikkére vonatkozik. Az alábbi megfontolásokat tehát csak másodlagosnak kell tekinteni.
71.
A 2013/32 irányelv 46. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontjával összhangban „[a] tagállamok biztosítják a kérelmezők részére a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jogot […] a nemzetközi védelem iránti kérelem ügyében hozott határozattal szemben, beleértve ha […] a menekült jogállás és/vagy kiegészítő védelmi jogállás tekintetében megalapozatlannak ítéli a kérelmet”. E cikk (3) bekezdése előírja, hogy „[a]z (1) bekezdésnek való megfelelés érdekében a tagállamok biztosítják, hogy a hatékony jogorvoslat mind a tények, mind a jogi szempontok teljes körű és ex nunc megvizsgálását tartalmazza – ideértve adott esetben a nemzetközi védelem iránti igényeknek a [2011/95/EU] irányelv szerinti vizsgálatát is –, legalább az elsőfokú bíróság előtti fellebbezési [helyesen: jogorvoslati] eljárásokban”.
72.
Amikor a kérdést előterjesztő bíróság kifejti azokat az okokat, amelyek miatt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett nyolcadik kérdést a Bíróság elé terjesztette, megjegyzi, hogy az eljárás során N. Ahmedbekova a politikai véleménye miatti üldöztetéstől való megalapozott félelemre hivatkozott, és annak alátámasztásaként az EJEB‑hez Azerbajdzsánnal szemben kérelmet benyújtó személyekkel fennálló kapcsolatára, (
48
) valamint az azerbajdzsáni hatóságok által üldözött személyek védelme érdekében folytatott tevékenységre utalt. (
49
)
73.
Még ha az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből egyértelműnek is tűnik, hogy e megállapításokat először a bírósági eljárás során adta elő, az már nem ilyen nyilvánvaló, hogy – amint azt a jelen indítvány 40. pontjában már módom volt megjegyezni –, az N. Ahmedbekovának a DAB által elutasított nemzetközi védelem iránti kérelme nem jelentette‑e már az egyénileg őt érintő üldöztetés kockázatát, arra figyelemmel, hogy politikailag üldözött személy házastársa, illetve a különösen a férje fogva tartása idején általa kifejtett vélemény miatt. (
50
)
74.
Amennyiben az egyéni üldöztetés e kockázatára (még ha a férj helyzetéhez is kötődik) már hivatkoztak a DAB előtt, aminek megállapítása a kérdést előterjesztő bíróság feladata, az N. Ahmedbekova által első alkalommal a bírósági eljárásban felhozott tényeket és körülményeket, valamint benyújtott dokumentumokat véleményem szerint olyan új elemeknek kell tekinteni, amelyek e kockázat bizonyítására irányulnak, és azok nem tekinthetők „a menedékjog elismerése új okának”. (
51
) Függetlenül ugyanis minden más megfontolástól, az N. Ahmedbekova által mind a DAB, mind a kérdést előterjesztő bíróság előtt felhozott valamennyi tényező egyetlen (közvetlen vagy közvetett) üldöztetési okra vezethető vissza, (
52
) amely az N. Ahmedbekova (és/vagy férje) által az azerbajdzsáni kormánnyal szemben kifejezett véleményekhez, és az azon személyek jogainak védelmével összefüggő tevékenységéhez kapcsolódik, akiket ő a kormány által üldözött személyeknek tekint. (
53
)
75.
Márpedig – ahogyan azt már az Alheto ügyre vonatkozó 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327) 69. pontjában volt alkalmam kifejteni –, a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdését, amikor az úgy rendelkezik, hogy a nemzetközi védelmet elutasító határozattal szemben felhozott kereseti jogalapok ténybeli és jogi vizsgálatát „ex nunc” kell lefolytatni, úgy kell értelmezni, hogy e vizsgálatot nem azon körülmények alapján kell lefolytatni, amelyekről a megtámadott határozatot hozó hatóságnak tudomása volt vagy kellett volna, hogy legyen a határozat meghozatalakor, hanem amelyek a bíróság határozatának meghozatalakor fennálltak. (
54
) Ez egyrészt azt eredményezi, hogy a kérelmező hivatkozhat olyan új tényezőkre, amelyeket a nemzetközi védelem iránti kérelmet vizsgáló hatóság előtt nem terjesztett elő, (
55
) másrészt hogy a keresetet vizsgáló bíróság jogosult hivatalból összegyűjteni a kérelmező helyzetének értékelésére vonatkozó tényezőket. (
56
)
76.
Ebből az következik, hogy az alapeljáráshoz hasonló helyzetben, amennyiben úgy tekinthető, hogy az N. Ahmedbekova által első alkalommal a bírósági eljárásban felhozott tények és körülmények, valamint benyújtott dokumentumok a kérdést előterjesztő bíróság előtt megtámadott határozattal elutasított nemzetközi védelem iránti kérelemben már hivatkozott egyéni üldöztetéstől való megalapozott félelem bizonyítására irányulnak, e bíróság figyelembe veheti, sőt köteles figyelembe vennie azokat, és e tények, körülmények és dokumentumok alapján kell eljárnia N. Ahmedbekova nemzetközi védelme szükségességének vizsgálatakor, amennyiben a rendelkezésére álló tényezők összessége lehetővé teszi azt számára, a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdésével összhangban, anélkül hogy vissza kellene utalnia az ügy iratait a hatóság elé. (
57
)
77.
Ezzel szemben amennyiben az N. Ahmedbekova által a DAB elé terjesztett kérelem nem utalt semmilyen egyéni üldöztetéstől való félelemre – akár az üldöztetésnek kitett vagy azt kockáztató személy családtagjaként –, hanem csak arra korlátozódik, hogy az alkalmazandó nemzeti rendelkezések alapján kéri a menekült jogállásnak a fentiekben vizsgálthoz hasonló, származékos jelleggel történő elismerését, úgy tekinthető, hogy az N. Ahmedbekova által felhozott tények és benyújtott dokumentumok valójában – a kérdést előterjesztő bíróság feltételezésének megfelelően – arra irányulnak, hogy első alkalommal terjesszenek az eljáró bíróság elé a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontján alapuló nemzetközi védelem iránti kérelmet. (
58
)
78.
Ebben az esetben, amennyiben a nemzeti jog vonatkozó rendelkezései alapján e bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a kérelem vizsgálatára vonatkozóan, úgy vélem, hogy e hatáskör nem vezethető le a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdéséből, amely meghatározza azon bírósági felülvizsgálat terjedelmét, amelyet a 2011/95 irányelv értelmében a nemzetközi védelmet megtagadó határozat vonatkozásában a tagállamoknak biztosítaniuk kell, és amely így kizárólag azokra a helyzetekre vonatkozik, amikor létezik ilyen határozat, és megtámadták azt.
H. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kilencedik kérdésről
79.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kilencedik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az arra kötelezi a nemzetközi védelmet megtagadó határozattal szemben benyújtott keresetet elbíráló elsőfokú bíróságot, hogy abban az esetben is határozzon a nemzetközi védelem iránti kérelem elfogadhatatlanságának az ezen irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontjában előírt indokáról, ha a kérelmet a hatáskörrel rendelkező és illetékes hatóság érdemben vizsgálta.
80.
A jelen indítvány 10. és 70. pontjában megjelölt indokok alapján ezt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést is elfogadhatatlannak kell minősíteni. Érdemét tekintve az adandó válasz a jelen indítvány 17–19. pontjában már ismertetett indokok alapján nemleges.
IV.
Végkövetkeztetés
81.
A fenti megfontolások összessége alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy nyilvánítsa elfogadhatatlannak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második, harmadik, nyolcadik és kilencedik kérdést, és az alábbiak szerint válaszolja meg az előzetes döntéshozatalra előterjesztett, átfogalmazott többi kérdést:
„A menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól szóló, 2005. december 1-jei 2005/85/EK tanácsi irányelvnek a (22) preambulumbekezdésével együttesen értelmezett 25. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem írja elő a tagállamok részére, hogy a menedékjog iránti kérelem elfogadhatóságának vizsgálatát az e cikk (2) bekezdésében előírt okok alapján lefolytassák, és azt sem, hogy e kérelmet elutasítsák, ha ezen okok egyike fennáll.
A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet – különösen a (36) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének d) pontját és 4. cikkének (3) bekezdését – úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a menekült jogállásnak a nemzetközi védelmet kérelmező részére való elismerése azon személlyel való családi köteléke miatt, aki az ezen irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerinti üldöztetés áldozatának minősült, vagy aki az ezen irányelv 2. cikkének d) pontjában megjelölt okokból történő üldöztetés miatt fél, amennyiben a kérelmező egyéni helyzetének és személyes körülményeinek vizsgálata alapján, valamint a releváns tényezők összességének fényében úgy tűnik, hogy az említett családi kötelék miatt személyesen fél megalapozottan az üldöztetés áldozatává válástól.
A 2005/85 irányelvet, és különösen 6. cikkének (2) és (3) bekezdését, valamint 9. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy a menekült jogállás elismerését kérelmező személy családtagjai által saját nevükben benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek az e személy által benyújtott kérelem szerves részét képezik, és azokat egyetlen eljárásban bírálják el, abban az esetben is, amikor azok kizárólag az említett személyhez kapcsolódó, a menedékjog iránti kérelmet igazolókkal azonos okokon alapulnak. A 2005/85 irányelvet és a 2011/95 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az, hogy az ugyanazon család tagjai által elkülönülten benyújtott, az e csoport egyik tagjának helyzete miatti üldöztetéstől való félelemmel indokolt nemzetközi védelem iránti kérelmekre vonatkozó eljárást fel kell függeszteni az azon családtag kérelmének tárgyában folyamatban lévő eljárás lezárásáig, akinek helyzete a család üldöztetéstől való félelmét eredményezte. E felfüggesztés ugyanakkor nem sértheti az azon kérelmező családtagjai által benyújtott kérelmek önálló jellegét, akinek helyzete az üldöztetéstől való félelmet eredményezte, és nem akadályozhatja meg azok érdemi vizsgálatát sem az említett kérelmező által benyújtott kérelem vizsgálatára irányuló eljárás lezárását követően, függetlenül ezen eljárás eredményétől.
A 2011/95 irányelv 3. cikkében foglalt fenntartás alkalmazásában ezen irányelv rendelkezéseivel összeegyeztethető az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló azon nemzeti rendelkezés, amelynek alapján a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja értelmében menekültként elismert személy családtagjait menekültként kell elismerni, függetlenül azon körülménytől, hogy esetükben egyénileg teljesülnek‑e az e cikk által előírt kritériumok, amennyiben az összeegyeztethető személyes jogállásukkal, és nem állnak fenn az ezen irányelv 12. cikke értelmében vett kizáró okok. E nemzeti rendelkezés csak akkor tartozik a 2011/95 irányelv 3. cikke szerinti fenntartás körébe, ha a menekült családtagjai szabadon kérhetik és szerezhetik meg a menekült jogállás elismerését önálló jogcímen, amennyiben esetükben egyénileg teljesülnek az e jogállás megszerzéséhez szükséges feltételek.
A menedékkérő által a származási országával szemben az EJEB‑hez benyújtott kérelem nem eredményezi automatikusan a kérelmezőnek a 2011/95 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozását, illetve az ezen irányelv 10. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében vett politikai vélemény elfogadását.”
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról (átdolgozás) szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítés: HL 2017. L 167., 58. o.).
(
3
)	A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról (átdolgozás) szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.; helyesbítés: HL 2016. L 198., 50. o.).
(
4
)	A 2011/95 irányelv értelmében családtagnak minősülnek az ezen irányelv 2. cikkének j) pontjában felsorolt, a nemzetközi védelemben részesülő személy olyan családtagjai, akik a nemzetközi védelem iránti kérelemmel összefüggésben a kérdéses tagállamban tartózkodnak, amennyiben a családi kötelék már a származási országban is fennállt. Ami a jelen ügy szempontjából jelentőséggel bír, e személyek körébe tartoznak a nemzetközi védelemben részesülő személy házastársa és a pár kiskorú gyermekei.
(
5
)	Egyrészt a ZUB módosításáról és kiegészítéséről szóló, a DV 2015. évi 80. számában közzétett, illetve a ZUB módosításáról és kiegészítéséről szóló, a DV 2015. évi 101. számában közzétett kiegészítő rendelkezésekről van szó.
(
6
)	A 2014. november 25‑i meghallgatáson N. Ahmedbekova nyilatkozott, hogy megállapodott egy kereskedővel, hogy családjával együtt Németországba vezeti. Ez utóbbi személy ugyanakkor anélkül, hogy tájékoztatta volna őket, Bulgáriában hagyta őket.
(
7
)	A harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 348., 98. o.). E határozatot 2014. január 20‑án hozták, vagyis azon a napon, amikor N. Ahmedbekovát, férjét és gyermekét a bolgár hatóságok megállították.
(
8
)	A Genfi Egyezményt kiegészítette a menekültek helyzetére vonatkozó, 1967. január 31‑i jegyzőkönyv, amely 1967. október 4‑én lépett hatályba.
(
9
)	HL 2013. L 180., 96. o.
(
10
)	Ahogyan azt az Alheto ügyre vonatkozó 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327) 61. pontjában már jeleztem, a 2015. december 28‑án hatályba lépő 2013/32 irányelvet a bolgár jogba átültető törvény 37. cikke azt írja elő, hogy az e dátumot megelőzően indított eljárásokat a korábban hatályos rendelkezések alapján kell lefolytatni.
(
11
)	A menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól szóló, 2005. december 1‑jei 2005/85/EK irányelv (HL 2005. L 326., 13. o.; helyesbítés: HL 2006. L 236., 35. o.).
(
12
)	Lásd: az Alheto ügyre vonatkozó, 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327) 50. pontja és 39. lábjegyzete.
(
13
)	A harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29‑i 2004/83/EK tanácsi irányelv (HL 2004. L 304., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 7. kötet, 96. o.).
(
14
)	Ugyanez elmondható jelenleg a 2013/32 irányelv 33. cikkének (1) bekezdéséről is (lásd ezen irányelv (43) preambulumbekezdését, amelynek szövege megegyezik a 2005/85 irányelv (22) preambulumbekezdésének szövegével). Ezzel szemben kiemelem, hogy az Unión belüli nemzetközi védelemre vonatkozó közös eljárások létrehozásáról, valamint a 2013/32/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat (COM/2016/0467 final) kötelezővé teszi a nemzetközi védelem iránti kérelem elfogadhatóságára vonatkozó vizsgálatot (lásd az e javaslathoz csatolt, az ezen utóbbi célkitűzéseire, így különösen „az egyszerűbb, egyértelműbb és rövidebb eljárások” biztosítására irányuló célkitűzésre vonatkozó indokolás 1. pontját, 4. o.). Ami a jelen ügy szempontjából jelentőséggel bír: a fent említett rendeletre irányuló javaslat 36. cikke (1) bekezdésének d) pontja a következőképpen szól: „[a]z eljáró hatóság a II. fejezetben meghatározott alapelvekkel és biztosítékokkal összhangban értékeli a kérelem elfogadhatóságát, és a kérelmet elfogadhatatlanság okán elutasítja, amennyiben a következő okok bármelyike fennáll: […] d) egy házastárs, élettárs vagy kísérővel rendelkező kiskorú kérelmet nyújtott be azt követően, hogy hozzájárult ahhoz, hogy az ügye az ő nevében benyújtott kérelem részét képezze, és nincs a házastárs, élettárs vagy kiskorú helyzetére vonatkozó olyan tény, amely a külön kérelmet indokolná”.
(
15
)	Lásd többek között: 2017. június 22‑iFondul Proprietatea végzés (C‑556/15 és C‑22/16, nem tették közzé, EU:C:2017:494, 20. és 21. pont).
(
16
)	A kérdést előterjesztő bíróság továbbá kérdést tesz fel az „eltartottnak” a 2013/32 irányelv 33. cikke (2) bekezdésének e) pontjában szereplő fogalmára vonatkozóan is, figyelemmel arra, hogy úgy tűnik, hogy sem N. Ahmedbekova, sem E. Ahmedbekov nem tudja önállóan kielégíteni a saját és fia igényeit.
(
17
)	Lásd ugyanebben az értelemben a 2013/32 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését, amelynek olasz nyelvi változata célszerűen felváltotta a „capacità giuridica” [jogképes] kifejezést a „capacità d’agire” [cselekvőképes] kifejezéssel.
(
18
)	Lásd ugyanebben az értelemben a 2013/32 irányelv 7. cikkének (3) bekezdését.
(
19
)	Utalok arra, hogy noha a kérelmező „eltartottságára” vonatkozó kritérium szerepel a 2013/32 irányelv 7. cikkében, az Unión belüli nemzetközi védelemre vonatkozó közös eljárások létrehozásáról, valamint a 2013/32/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, a jelen indítvány 14. lábjegyzetében hivatkozott európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat már elhagyja azt, amely javaslat 31. cikkének (1) és (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy valamely kérelmező benyújthat kérelmet hozzájárulásuk esetén házastársa, valamint vele állandó és tartós kapcsolatban élő élettársa nevében, illetve kiskorúak és cselekvőképtelen eltartott nagykorúak nevében.
(
20
)	A kérdést előterjesztő bíróság utal arra, hogy úgy tűnik, sem N. Ahmedbekova, sem E. Ahmedbekov nem tudja önállóan kielégíteni a saját és fia igényeit.
(
21
)	A 2013/32 irányelv 7. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok biztosítják, hogy a kiskorúak saját nevükben nemzetközi védelemért folyamodhassanak – amennyiben az érintett tagállam joga szerinti eljárásokban cselekvőképességgel rendelkeznek –, illetve szüleik vagy egyéb felnőtt hozzátartozóik […] által”, feloldva így a kérelem kiskorú gyermek nevében való benyújtásának szülői jogát azon körülmény alól, hogy az eltartottja legyen, és így egyenlő jogokat biztosít mindkét szülőnek e tekintetben. Ugyanebben az értelemben az Unión belüli nemzetközi védelemre vonatkozó közös eljárások létrehozásáról, valamint a 2013/32/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, a jelen indítvány 14. lábjegyzetében hivatkozott európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat 31. cikkének (6) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] kiskorúak saját nevükben kérelmet nyújthatnak be, amennyiben az érintett tagállam joga szerinti eljárásokban cselekvőképességgel rendelkeznek, illetve kísérővel rendelkező kiskorú esetén szüleik vagy egyéb törvényes vagy szokásos gondviselőjük, vagy nagykorú hozzátartozójuk által […]”.
(
22
)	Az „üldöztetés forrásának” fogalmára lásd a 2011/95 irányelv 6. cikkét.
(
23
)	A menekült jogállást kizáró okokat a 2011/95 irányelv 12. cikke sorolja fel. A kizáró okok hiányán túl továbbá az is szükséges, hogy a családtag jogállása ne akadályozza meg a menekült jogállás elismerését (például mert olyan harmadik ország állampolgárságával rendelkezik, amelytől védelmet kérhet).
(
24
)	Kiemelés tőlem.
(
25
)	Ugyanezt a rendelkezést tartalmazza jelenleg a 2013/32 irányelv 11. cikkének (3) bekezdése az ezen irányelv 7. cikkének (2) bekezdése értelmében más személyek nevében benyújtott kérelmek esetére utalva. Mindazonáltal bevezet az egyetlen határozat meghozatala alóli kivételt arra az esetre, amikor „a határozat meghozatala a kérelmezővel kapcsolatban olyan sajátos körülmények nyilvánosságra hozatalához vezet, amelyek veszélyeztethetik a kérelmező érdekeit, különösen a nemen, szexuális irányultságon, nemi identitáson és/vagy koron alapuló üldözést érintő esetekben”. Ezekben az esetekben a hatáskörrel rendelkező és illetékes hatóság köteles az érintett kérelmező részére külön határozatot kiadni.
(
26
)	Lásd a 2008/115 irányelv 5. cikkét és (22) preambulumbekezdését, amelyek alapján az irányelv végrehajtása során a tagállamok elsődleges szempontjának „a gyermek mindenek felett álló érdekének” és a családi élet tiszteletben tartásának kell lennie.
(
27
)	A menedékkérők befogadása minimumszabályainak megállapításáról szóló, 2003. január 27‑i 2003/9/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 31., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 101. o.).
(
28
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben adott magyarázat alapján a ZUB értelmében „családtag” a nemzetközi védelmet kérelmező házastársa, vagy az a személy, akivel a kérelmezőnek hosszan tartó állandó kapcsolata áll fenn, a pár nőtlen/hajadon kiskorú gyermekei, valamint azon nőtlen/hajadon nagykorú gyermekei, akik súlyos egészségügyi okból nem képesek szükségleteik kielégítésére. A kérdést előterjesztő bíróság nem ad útmutatást a ZUB 8. cikke (9) bekezdésének hatálya alá tartozó esetlegesen figyelembe veendő további kategóriákra vonatkozóan.
(
29
)	Amennyiben ez összeegyeztethető személyes jogállásukkal, és nem állnak fenn a ZUB‑ban előírt kizáró okok.
(
30
)	Ezen egyezmény alapján csak az minősül menekültnek, aki az 1. cikk A. pontja értelmében egyénileg és megalapozottan fél az üldöztetéstől.
(
31
)	Lásd: UNHCR, Kézikönyv a menekült státusz meghatározására szolgáló eljárásról és az azzal kapcsolatos követelményekről a menekültek helyzetéről szóló 1951. évi Egyezmény és az 1967. évi Jegyzőkönyv alapján (HCR/1P/4/FRE/REV.1), 1992, 183. pont.
(
32
)	Lásd például: az UNCHR végrehajtó bizottságának az 1998. évi 49. ülésén elfogadott, nemzetközi védelemre vonatkozó következtetései (A/AC.96/911, 21. pont) és a 88 (L) következtetés, 1999, b.iii) pont, amelyek elérhetőek az alábbi címen: http://www.unhcr.org/excom/exconc/3ae68c4340/protection-refugees-family.html.
(
33
)	Lásd: „A család védelmére vonatkozó kérdések” címet viselő dokumentum (EC/49/SC/CRP.14), elérhető: http://www.unhcr.org/fr/excom/standcom/4b30a618e. Az UNCHR már a Kézikönyv a
menekült státusz meghatározására szolgáló eljárásról és az azzal kapcsolatos követelményekről a menekültek helyzetéről szóló 1951. évi Egyezmény és az 1967. évi Jegyzőkönyv alapján címet viselő dokumentumban utalt arra, hogy a Genfi Egyezményben részes és nem részes államok többsége igazodott az Egyesült Nemzetek meghatalmazottainak konferenciája által elfogadott, fent említett záróokmányban megfogalmazott ajánláshoz, lásd a 183. és 184. pontot. E dokumentumok alapján a házastárs és a kiskorú gyermekek főszabály szerint azon családtagok körébe tartoznak, akiknek javára érvényesül a család egységének elve.
(
34
)	Lásd: UNHCR, Note di orientamento sulle domande di asilo relative alle mutilazioni genitali femminili [A női nemi szerv megcsonkításával összefüggő menedékjog iránti kérelmekre vonatkozó iránymutatás], 2009. május, elérhető az alábbi internetes címen: http://www.refworld.org/docid/4d70cff82.html, 11. pont.
(
35
)	Lásd: UNHCR, Linee guida dell’UNHCR in materia di protezione internazionale n. 8: richieste di asilo di minori [8. számú nemzetközi védelmi iránymutatás: Gyermekek által benyújtott menedékkérelmek], 2009. december 22., elérhető az alábbi címen: http://www.unhcr.org/fr/publications/legal/4fd736c99/principes‑directeurs‑no‑8‑demandes‑dasile‑denfants‑cadre‑larticle‑1a2‑larticle.html, 9. pont.
(
36
)	Lásd: UNHCR, Linee guida dell’UNHCR in materia di protezione internazionale n. 8: richieste di asilo di minori [Az UNCHR megbízatásának hatálya alá tartozó, a menekültek jogállásának meghatározására irányuló eljárásra vonatkozó normák], 2003. november 20., 5.1.1. pont.
(
37
)	A nemzeti eljárásokkal összhangban, és amennyiben mindez összeegyeztethető a személyes jogállásukkal.
(
38
)	Az egyedüli különbséget a 2011/95 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének második albekezdése írja elő a tartózkodási engedély érvényességi idejét illetően, amely kevesebb lehet három évnél, nem sértve ugyanakkor az irányelv 23. cikkének (1) bekezdésében a család egységének fenntarthatóságára vonatkozóan előírt követelményt.
(
39
)	E rendelkezéssel összhangban „[a] tagállamok biztosítják a család egységének fenntarthatóságát”.
(
40
)	Lásd a 2011/95 irányelv (14) preambulumbekezdését. A 2011/95 irányelv 3. cikke alapján „[a] tagállamok kedvezőbb szabályokat vezethetnek be, illetve tarthatnak fenn annak meghatározására, hogy ki minősül menekültnek, illetve kiegészítő védelemre jogosult személynek, valamint a nemzetközi védelem tartalmának meghatározására, amennyiben e vonatkozó szabályok összeegyeztethetők ezen irányelvvel”. Ugyancsak lásd ebben az értelemben a 2004/83 irányelv 3. cikkét és (8) preambulumbekezdését.
(
41
)	Kiemelés tőlem. Az ügyben a kiegészítő védelemre jogosult személy jogállásának egy súlyos betegségben szenvedő harmadik országbeli állampolgár részére arra tekintettel való elismeréséről volt szó, hogy fennáll a veszélye, hogy az egészségi állapota a megfelelő kezelésnek a származási országban való hiánya következtében romlik.
(
42
)	A 2011/95 irányelv (22) preambulumbekezdése elismeri az UNCHR azon szerepének fontosságát, hogy a Genfi Egyezmény értelmében döntsön a menekült jogállás elismeréséről.
(
43
)	Lásd még a 2011/95 irányelv (16) preambulumbekezdését, amely szerint az irányelv biztosítani kívánja különösen a menedékkérők és az őket kísérő családtagjaik menedékhez való jogát, valamint elő kívánja mozdítani az Európai Unió Alapjogi Chartája családi élet tiszteletben tartását előíró 7. cikkének alkalmazását.
(
44
)	EJEB, 2014. július 10‑i ítélet (ECLI:CE:ECHR:2014:0710JUD005270109, 54. §).
(
45
)	Lásd: 2013. november 7‑iX és társai ítélet (C‑199/12–C‑201/12, EU:C:2013:720, 45. pont).
(
46
)	Lásd: UNHCR, Handbook and guidelines on procedures and criteria for determining refugee status, 2011. december, az alábbi címen érhető el: http://www.refworld.org/docid/4f33c8d92.html, 80–86. o.
(
47
)	Megjegyzem, hogy ugyanezt a kérdést vetették fel a Raad van State, Afdeling Bestuursrechtspraak (az államtanács közigazgatási tanácsa, Hollandia) által a még folyamatban lévő C‑586/17. sz. D. és I. ügyben a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésben. Abban az ügyben a kérdés tárgyát a holland államtanács állandó ítélkezési gyakorlata által a közigazgatási bíróságok részére előírt arra vonatkozó tilalomnak a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdésével való összeegyeztethetősége képezte, hogy a nemzetközi kérelmet megtagadó határozattal szemben benyújtott kereset keretében vizsgálhassa a közigazgatási hatóság előtt a védelem érdekében korábban fel nem hozott okokat.
(
48
)	A kérdést előterjesztő bíróság megemlíti az E. Ahmedbekov által 2008‑ban benyújtott első keresetet, majd az N. Ahmedbekova által 2010‑ben benyújtott második keresetet. E kereseteket később egyesítették.
(
49
)	N. Ahmedbekova e tekintetben a törökországi székhelyű, „Azerbyydzhanski chas” elnevezésű ellenzéki tévécsatornával való együttműködésére utal. Mindazonáltal nem pontosítja, hogy mikor kezdődött ezen együttműködés.
(
50
)	A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy E. Ahmedbekovot 3 év börtönbüntetésre ítélték 2010. március 30‑án, és hogy N. Ahmedbekova állítása szerint 2010. június 1‑jétől nyilvánosan fellépett a levelezéshez és a látogatáshoz való jog érdekében, továbbá hogy a rendőrség beidézte, kihallgatta és megfenyegette őt annak érdekében, hogy fejezze be nyilvános fellépéseit. N. Ahmebekova arról is nyilatkozott, hogy szexuális zaklatást élt át munkahelyén. Úgy tűnik, hogy ezeket az állításokat a DAB előtt megtette.
(
51
)	Úgy vélem ezzel szemben, hogy amennyiben úgy kell értelmezni, hogy N. Ahmedbekova kérelme már az általa vagy férje által az azerbajdzsáni kormánnyal szemben kifejezett vélemény miatti személyes üldöztetés kockázatát jelenti, a kormány ellenzékével létesített kapcsolataira vagy az ellenzék javára folytatott tevékenységére vonatkozó állítások nem tekinthetők a 2013/32 irányelv 40. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „további előterjesztésnek”. E tekintetben a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képező alapeljárás körülményei eltérnek a folyamatban lévő C‑586/17. sz. D. és I. ügy tárgyát képező előzetes döntéshozatalra utaláshoz vezető eljárás körülményeitől, amely ügyben a kérelmezők első alkalommal a bírósági eljárásban hivatkoztak a kiegészítő védelem elismerésének okaira, anélkül hogy bármelyik ok kapcsolódott volna a hatóság előtt előadottakhoz.
(
52
)	Emlékeztetek arra, hogy az üldöztetési okokat a Genfi Egyezmény 1. cikkének A. pontja sorolja fel, és azokat átveszi a 2011/95 irányelv 2. cikkének d) pontja. Ezen irányelv 10. cikke pontosítja azokat a tényezőket, amelyeket a tagállamoknak figyelembe kell venniük ezen okok értékelésénél.
(
53
)	Úgy tűnik, hogy az N. Ahmedbekova által a munkahelyén őt szexuális zaklatásra vonatkozóan a DAB előtt tett állítást is úgy mutatta be a kérelmező, mintha az az Ahmedbekov házaspár által az azerbajdzsáni kormánnyal szemben folytatott tevékenység miatti megtorlás lenne.
(
54
)	Lásd ebben az értelemben az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 3. és 13. cikkének alkalmazása tekintetében többek között: az EJEB 2016. augusztus 23., J. K. és társai kontra Svédország ítélet (ECLI:CE:ECHR:2016:0823JUD005916612, 83. §); 2016. március 23., F. G. kontra Svédország ítélet (ECLI:CE:ECHR:2016:0323JUD004361111, 115. §); 2012. október 2., Singh és társai kontra Belgium ítélet (ECLI:CE:ECHR:2012:1002JUD003321011, 91. §); 2007. január 11‑i Sheekh kontra Hollandia ítélet (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD000194804, 136. §).
(
55
)	Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2011. január 21., M. S.S kontra Belgium ítélet (ECLI:CE:ECHR:2011:0121JUD003069609, 389. §).
(
56
)	Lásd ebben az értelemben az EJEB ellenőrzési jogkörét illetően többek között: EJEB, 2017. február 14., Allanazarova kontra Oroszország ítélet (ECLI:CE:ECHR:2017:0214JUD004672115, 68. §); 2007. január 11., Sheekh kontra Hollandia ítélet (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD000194804, 136. §).
(
57
)	Lásd: az Alheto ügyre vonatkozó 2018. május 17‑i indítványom (C‑585/16, EU:C:2018:327), 71. pont.
(
58
)	Meg kell itt jegyezni, hogy ebben az esetben sem bírnak jelentőséggel a 2013/32 irányelv 40. cikkében foglalt, különösen az úgynevezett ismételt kérelemre vonatkozó rendelkezések, mivel az N. Ahmedbekova által a DAB‑hoz benyújtott kereset nem tekinthető a 2011/95 irányelv értelmében benyújtott kérelemnek, és semmi esetre sem hoztak e kérelem tárgyában jogerős határozatot, ahogyan egyébként azt a 2013/32 irányelv 2. cikkének q) pontja előírja a nemzetközi védelem iránti kérelem „ismételt” kérelemnek való minősítéséhez.