62004CC0433_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Åsidosätter en medlemsstat artiklarna 49 EG och 50 EG genom att förplikta uppdragsgivare och företagare, som anlitar aktörer i byggsektorn som inte är registrerade i Belgien, att innehålla 15 procent i källskatt av det belopp som skall betalas till dessa aktörer och att ålägga dem solidariskt ansvar för betalningen av deras icke registrerade avtalsparters skatteskulder? Detta är vad Europeiska gemenskapernas kommission i sin talan mot Belgien av den 8 oktober 2004, med stöd av artikel 226 EG, har yrkat att domstolen skall pröva.
I – Tillämpliga bestämmelser
De relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelserna
2. För förevarande mål är det framför allt artikel 49 EG som är av betydelse, vilken, som bekant, innebär att friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen säkerställs. I artikel 49 första stycket EG föreskrivs särskilt att ”inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen [skall] förbjudas beträffande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan stat inom gemenskapen än mottagaren av tjänsten”.
3. Det skall därefter erinras om artikel 50 EG, i vilken följande föreskrivs:
”Som ’tjänster’ i detta fördrags mening skall anses prestationer som normalt utförs mot ersättning, i den utsträckning de inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital och personer.
Med tjänster skall särskilt avses verksamhet
a) av industriell natur,
b) av kommersiell natur,
c) inom hantverk,
d) inom fria yrken.
Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i kapitlet om etableringsrätt får den som tillhandahåller en tjänst tillfälligt utöva sin verksamhet i det land där tjänsten tillhandahålls på samma villkor som landet uppställer för sina egna medborgare.”
4. Jag erinrar slutligen om att enligt artikel 46 EG, som det hänvisas till i artikel 55 EG, kan inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster motiveras av bestämmelser som motiveras av ”hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa”.
De nationella bestämmelserna
5. I Belgien måste fysiska och juridiska personer, för att kunna tillhandahålla tjänster inom byggsektorn, vara registrerade som ”företagare” i ett regionalt handelsregister hos behörig myndighet.
6. I en Arrêté Royal (kunglig förordning) av den 26 december 1998(2) fastställs vilka kategorier arbetstagare och vilka verksamheter som omfattas av denna skyldighet(3) (artikel 1), vilka krav som måste uppfyllas för registreringen (artikel 2)(4) samt det förfarande som skall tillämpas vid ansökningar om registrering (artiklarna 4–6).
7. Aktörer som inte är registrerade i Belgien är inte uteslutna från den inhemska marknaden men omfattas av ett särskilt skattesystem enligt artiklarna 400–408 (avdelning VII) i Code des impôts sur les revenus de 1992 (1992 års inkomstskattelag, nedan kallad CIR92).
8. Bland dessa bestämmelser förekommer, såvitt är av intresse här, två bestämmelser som syftar till att garantera att dessa rättssubjekt betalar sina skatter.
9. Det är, för det första, fråga om artikel 402 CIR92, i vilken följande föreskrivs:
”1. Uppdragsgivare som ... anlitar en aktör som inte är registrerad vid den tidpunkt då avtalet ingås, skall vara solidariskt ansvarig för betalningen av dennes skatteskulder.
2. Den företagare som ... anlitar en aktör som inte är registrerad vid den tidpunkt då avtalet ingås, skall vara solidariskt ansvarig för betalningen av dennes skatteskulder.
…
5. Det solidariska ansvaret skall vara begränsat till 35 procent av det totala priset, inklusive mervärdesskatt, för de arbeten som beställts av den icke registrerade aktören.
Det solidariska ansvaret skall gälla för grundbeloppet, för ökningar, kostnader och räntor, oavsett vilket datum följande börjar löpa:
1) [A]lla skulder avseende direkta skatter och därmed jämförbara pålagor på inkomster som är hänförliga till de beskattningsperioder under vilka de ifrågavarande arbetena har utförts samt tidigare beskattningsperioder.
2) [A]lla skulder som är hänförliga till innehållen källskatt avseende de perioder under vilka arbetena har utförts samt tidigare perioder.
3) [A]vräkning av utländsk skatt som påförts med stöd av ett internationellt avtal.”
10. För det andra gäller enligt artikel 403 CIR92 följande:
”1. Den uppdragsgivare som verkställer betalningen av hela eller del av priset för arbetena ... till en aktör som vid tidpunkten för betalningen inte är registrerad, skall vid detta tillfälle innehålla och erlägga 15 procent av det fakturerade beloppet, inklusive mervärdesskatt, till den av kungen utsedde tjänstemannen och på det sätt som fastställts av denne.”
2. Den företagare som verkställer betalningen av hela eller del av priset för arbetena ... till en aktör som vid tidpunkten för betalningen inte är registrerad skall vid detta tillfälle innehålla och erlägga 15 procent av det fakturerade beloppet, inklusive mervärdesskatt, till den av kungen utsedde tjänstemannen och på det sätt som fastställts av denne.”
11. I artikel 406.1 CIR92 föreskrivs vidare följande:
”De belopp som erlagts enligt artikel 403 skall i första hand anslås till att betala skatteskulder enligt artikel 402, böter och därefter skulder avseende mervärdesskatt.”
12. För det fall de belopp som omfattas av skyldigheten att innehålla källskatt inte erläggs, kan uppdragsgivaren eller företagaren enligt artikel 404 CIR92 åläggas att betala administrativa böter motsvarande det dubbla värdet av det innehållna beloppet.
13. Enligt artikel 403.7–403.9 CIR92 skall de icke registrerade aktörerna, för att erhålla återbetalning av de belopp som betalats till skattemyndigheterna, inge en ansökan till dessa myndigheter, vilka först efter att ha fastställt att aktören har uppfyllt sina skattemässiga skyldigheter skall förordna om återbetalning av de ifrågavarande beloppen.
14. Det skall slutligen påpekas att enligt artikel 407 CIR92 gäller de ovannämnda bestämmelserna om solidariskt ansvar och skyldighet att innehålla källskatt inte den uppdragsgivare i egenskap av fysisk person som begär att arbeten skall utföras för rent privata ändamål.
II – Bakgrund och förfarande
15. Den 13 februari 2001 skickade kommissionen en formell underrättelse till Konungariket Belgien, i vilken kommissionen gjorde gällande att olika bestämmelser avseende skatter och sociala avgifter som gäller byggsektorn är oförenliga med fördraget när det gäller friheten att tillhandahålla tjänster.
16. Denna skrivelse följdes, den 23 oktober 2001, av ett motiverat yttrande.
17. Kommissionen anser inte att den belgiska regeringens klargöranden och svar i fråga om de ovannämnda bestämmelserna i CIR92 är tillfredsställande och har således, genom talan den 8 oktober 2004, yrkat att domstolen skall
”fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 49 EG och 50 EG, genom att förplikta uppdragsgivare och företagare som väljer utländska avtalsparter, som inte är registrerade i Belgien, att innehålla 15 procent av beloppet för utförda arbeten och genom att ålägga samma uppdragsgivare och företagare solidariskt ansvar för de skatteskulder som deras avtalsparter som inte är registrerade i Belgien har”.
18. Belgien och kommissionen har vid domstolen yttrat sig skriftligen.
III – Rättslig bedömning
a) Inledning
19. Jag skall först påpeka att kommissionens anmärkningar inte avser registreringsförfarandet i sig utan – uteslutande – de två ovannämnda bestämmelserna som är tillämpliga på icke registrerade aktörer, det vill säga artikel 402 CIR92 om uppdragsgivarens solidariska ansvar och artikel 403 CIR92 såvitt avser innehållandet av 15 procent av det fakturerade beloppet.
20. Domstolens svar skall således begränsas till dessa bestämmelser. Jag skall följaktligen inte undersöka de belgiska myndigheternas argument, som
avser att visa att registreringsförfarandet är tillåtet och på vilka de i själva verket har koncentrerat en stor del av sitt försvar. Den belgiska regeringen har nämligen gjort gällande att det, för att hindra att de två omtvistade bestämmelserna tillämpas, är tillräckligt att låta registrera sig som företagare genom ett förfarande som varken är diskriminerande eller särskilt betungande (särskilt som det är kostnadsfritt) för en utländsk byggentreprenör som vill tillhandahålla tjänster i Belgien. Det är dock som sagt just den behandling som förbehålls icke registrerade
aktörer som är föremål för denna talan, en behandling som jag således skall koncentrera min analys på.
b) Huruvida det föreligger en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster
21. Jag övergår nu till att undersöka kommissionens anmärkningar och noterar att parterna framför allt har olika meningar vad avser möjligheten att beteckna de aktuella bestämmelserna som inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster i den mening som avses i artikel 49 EG.
22. Enligt Belgien är det nämligen fråga om bestämmelser som utan åtskillnad gäller belgiska aktörer och som inte enbart syftar till att säkerställa uppbörden av skulder avseende skatter utan också syftar till att på något sätt påverka villkoren för tillträde till den inhemska marknaden eller för att utöva ekonomisk verksamhet inom byggsektorn.
23. Man kan således inte tala om hinder för friheten att tillhandahålla tjänster, vilket kommissionen däremot gör när den har hävdat att dessa bestämmelser samtidigt avskräcker icke registrerade utländska aktörer från att erbjuda sina tjänster på den belgiska marknaden och de nationella aktörerna från att anlita dem.
24. Det skall genast sägas att jag delar kommissionens uppfattning.
25. Jag erinrar om att enligt fast rättspraxis skall en sådan nationell bestämmelse anses som inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster som ”även om den är tillämplig på inhemska tjänsteföretag och tjänsteföretag från andra medlemsstater utan åtskillnad – ... innebär att tjänster som tillhandahålls av ett tjänsteföretag som är etablerat i en annan medlemsstat, där detta företag lagligen utför liknande tjänster, förbjuds eller hindras i större utsträckning”.(5) Förbudet i fördraget omfattar således även bestämmelser som helt enkelt kan ”avskräcka” en aktör från att utöva denna frihet.(6)
26. I denna rättspraxis har det dessutom fastställts att en medlemsstat, i den mening som avses i artikel 49 EG, inte endast skall tillåta en utländsk aktör att utföra tjänster på sitt territorium, utan dessutom skall möjliggöra för en inhemsk aktör att beställa de tjänster som erbjuds av en utländsk leverantör.(7) Med andra ord är inskränkningar förbjudna såväl vid inträdet på det nationella territoriet som då detta lämnas.
27. Då dessa principer tillämpas på förevarande fall, och såsom kommissionen med rätta har ansett, står det enligt min mening klart att de två nationella bestämmelserna åtminstone innebär att såväl belgiska aktörer som aktörer från andra medlemsstater kan avskräckas från att utöva den frihet som föreskrivs i artikel 49 i fördraget.
28. För det första anses nämligen mottagaren av tjänsten, av det enda skälet att han har anlitat leverantörer som inte är registrerade i Belgien, på grundval av artikel 402 CIR92 vara solidariskt ansvarig för att betala sina avtalsparters eventuella skatteskulder. Detta ansvar har dessutom särskilt stor omfattning, då det upp till ett värde motsvarande 35 procent av priset på beställda arbeten avser leverantörens ”alla” skatteskulder, däri inbegripet skulderna avseende – i förhållande till det aktuella avtalet – ”tidigare beskattningsperioder” (artikel 402.5 CIR92). Mottagaren av tjänsterna kan således även anses ansvara för skulder som uppkommit inom ramen för avtalsförbindelser som han inte känner till. Det är enligt min mening uppenbart att valet av en utländsk aktör som inte är registrerad i Belgien är förenat med en ekonomisk risk som (åtminstone!) kan ”göra [detta val] mindre attraktivt”.
29. För det andra har bestämmelsen i artikel 403 CIR92 en inskränkande verkan i förhållande till aktörer som är etablerade i andra medlemsstater. Den belgiska skattemyndigheten skall enligt denna bestämmelse under en viss tidsperiod nämligen innehålla 15 procent av de icke registrerade byggföretagens fakturerade pris. Detta får till följd att dessa företag, oavsett om de har skatteskulder eller inte, inte omedelbart kan förfoga över en betydande del av sina inkomster, och att de kan erhålla denna först efter ett administrativt förfarande. Det kan svårligen förnekas att en sådan automatisk ”betalningsförsening” utgör ett ”hinder” som direkt – och negativt – kan påverka de utländska aktörernas, som inte är registrerade i Belgien, beslut att tillhandahålla tjänster i detta land.
30. Den starkt avskräckande verkan av de två aktuella bestämmelserna har dessutom bekräftats av den belgiska författningsdomstolen i en av den belgiska regeringen åberopad dom, i vilken Cour d’arbitrage påpekade att syftet med dessa bestämmelser är att ”ingen skall ha intresse av att beställa tjänster som tillhandahålls av icke registrerade aktörer”.(8)
31. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag därför att de två belgiska skattebestämmelserna, i den mening som angetts, utgör en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster och således strider mot artiklarna 49 EG och 50 EG.
c) Det påstått godtagbara skälet för de aktuella nationella bestämmelserna
32. Sedan detta har sagts återstår dock att kontrollera huruvida det förhållandet att de aktuella bestämmelserna är oförenliga med gemenskapsrätten kan vederläggas av de skäl som den belgiska regeringen har anfört för att motivera dem.
33. Den belgiska regeringen har i andra hand gjort gällande att de två omtvistade bestämmelserna utgör en del av ett enda system vars syfte är att motverka de allvarliga problem med skatteundandragande som byggsektorn lider av. För att effektivt bekämpa dessa fenomen som ”utgör ett bedrägeri till skada för de offentliga myndigheterna, snedvrider konkurrensen och rubbar arbetsmarknaden”,(9) är det nödvändigt att uppmuntra de registrerade aktörerna att tillhandahålla tjänster. Dessa ger större garanti för att skyldigheterna avseende skatter och sociala avgifter uppfylls(10) och, mer allmänt, för ”pålitlighet”.
34. Även om domstolen således skulle fastställa att bestämmelserna i artiklarna 402 och 403 CIR92 utgör en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster finns det dock godtagbara skäl för denna inskränkning, eftersom dess syfte är att bekämpa skatteundandragande och därmed att uppfylla ett krav som, enligt den belgiska regeringen, i gemenskapens rättspraxis har fastställts kunna motivera sådana bestämmelser.
35. Jag erinrar framför allt om att gemenskapsrätten, när det gäller de undantag som medges från de grundläggande friheterna, klart skiljer mellan diskriminerande och icke-diskriminerande åtgärder. De förstnämnda medges nämligen endast om de kan omfattas av ett av fördraget uttryckligen föreskrivet undantag och med andra ord, såvitt avser friheten att tillhandahålla tjänster, av artikel 46 EG, som artikel 55 EG hänvisar till. De åtgärder som däremot utan åtskillnad är tillämpliga på nationella rättssubjekt och rättssubjekt från andra medlemsstater medges endast om de är berättigade av eventuella hänsyn till allmänintresset och, följaktligen, under förutsättning att de kan säkerställa att det eftersträvade målet uppnås och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.(11)
36. I förevarande fall kan det inte uteslutas, vilket – om än hypotetiskt – beaktats av kommissionen, att även om den aktuella bestämmelsen förefaller vara tillämplig utan åtskillnad är den i själva verket diskriminerande. Såsom jag har erinrat om ovan gäller de omtvistade bestämmelserna endast aktörer som inte är registrerade i Belgien. Om så är fallet måste det med andra ord, även mot bakgrund av domstolens fasta rättspraxis,(12) anses att ett sådant kriterium i sig kan innebära att aktörer behandlas olika beroende på sitt etableringsland eller sin nationalitet. De aktörer som inte är registrerade kommer (nästan) uteslutande att vara utländska aktörer, särskilt de aktörer som avser att endast tillfälligt tillhandahålla tjänster i Belgien. De nationella aktörerna kommer däremot (nästan) alltid att vara registrerade som företagare, eftersom de måste uppfylla denna skyldighet just för att kunna utöva sin verksamhet i Belgien.
37. Härav följer i detta avseende att de ifrågavarande bestämmelserna endast kan godtas om de motiveras av något av de i artikel 46 EG uttryckligen angivna undantagen, och med andra ord av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Vidare skall de, då det just är fråga om undantag från en grundläggande princip i fördraget, tolkas restriktivt. Enligt domstolen måste det också, för att hänvisning skall kunna ske till allmän ordning och allmän säkerhet, föreligga ett ”verkligt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen”.(13)
38. Enligt min mening kan den uppenbara risk som den belgiska regeringen har åberopat – att aktörer som inte är registrerade i Belgien inte uppfyller sina skyldigheter avseende skatter – dock inte utgöra ett ”hot” av sådan art för något av de ovannämnda ”samhällets grundläggande intressen”, och således omfattas av tillämpningsområdet för artikel 55 EG.
39. Även om man skulle anse att de aktuella bestämmelserna inte är diskriminerande blir resultatet detsamma. Anledningen till detta är att de i gemenskapens rättspraxis kumulativt uppställda villkoren i fråga om de fall då inskränkningar är tillämpliga utan åtskillnad, det vill säga att det föreligger tvingande skäl av allmänintresse samt att de ifrågavarande inskränkningarna är nödvändiga och proportionerliga, dock inte är uppfyllda här (ovan, punkt 35).
40. Visserligen utgör, såsom den belgiska regeringen har påpekat, bekämpning av skatteflykt samt effektiva skattekontroller tvingande skäl som kan motivera inskränkningar i utövandet av de grundläggande friheterna,(14) men domstolen har även vid flera tillfällen angett att dessa skäl inte kan åberopas för att motivera bestämmelser som grundas på ”en allmän presumtion för skatteflykt eller skatteundandragande ” av skattskyldiga som har utövat sin rätt till rörlighet.(15) Det är i själva verket fråga om bestämmelser som allmänt, automatiskt och preventivt gäller dessa skattskyldiga. Som sådana går dessa bestämmelser utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet och skall således inte anses vara proportionerliga.(16)
41. De två ifrågavarande bestämmelserna grundar sig just på en liknande förutsättning, eftersom de alltid och utan undantag förutsätter att byggentreprenören, som inte är registrerad i Belgien, har en ”bedräglig avsikt” oberoende, såsom har framgått, av huruvida han har skatteskulder eller huruvida det föreligger andra risker för skatteundandragande (ovan, punkterna 28 och 29).
42. Den oproportionerliga karaktären av de nationella bestämmelserna förvärras enligt min mening vidare av att de två bestämmelserna skall tillämpas kumulativt, vilket får till följd att mottagaren av tjänsterna under alla omständigheter är solidariskt ansvarig för sina avtalsparters skatteskulder, även om betydande belopp på grund av skyldigheten att innehålla källskatt redan har bundits som garanti för de ovannämnda – och, vilket jag erinrar om, endast eventuella – skulderna.
43. Jag tillägger att det eftersträvade målet, det vill säga att bekämpa skatteundandragande, i detta fall kan uppnås med hjälp av bestämmelser som är mindre betungande och mindre inskränkande för friheten att tillhandahålla tjänster. Man kan till exempel be de icke registrerade aktörerna att lämna viss information till skattemyndigheten om sin skattesituation, och särskilt om eventuella skulder gentemot den belgiska skattemyndigheten. Denna typ av deklaration skulle ge garantier som i informationshänseende mycket liknar de garantier som lämnas av de registrerade företagen, och den skulle vidare möjliggöra för de belgiska myndigheterna att genomföra sin kontroll under arbetenas genomförande och från fall till fall, och endast när det föreligger uppenbar och bevisad risk för undandragande, vidta nödvändiga åtgärder. På detta sätt skulle friheten att tillhandahålla tjänster inte otillbörligen inskränkas eller sanktionsåtgärder godtyckligt vidtas mot samtliga icke registrerade aktörer.(17)
44. Liknande system tillämpas för övrigt redan av vissa medlemsstater. Kommissionen har som exempel framhållit en tysk bestämmelse, enligt vilken mottagaren av en tjänst inom byggsektorn endast anses vara solidariskt ansvarig för den inhemska eller utländska avtalspartens skatteskulder såvida denne inte framlägger något intyg som utfärdats av skattemyndigheterna, vilket visar att han har uppfyllt sina skyldigheter avseende skatter.
45. Enligt min mening slutligen kan man av det ovan anförda dra slutsatsen att de ifrågavarande nationella bestämmelserna inte är motiverade, vare sig på grundval av artikel 55 EG eller på grundval av de tvingande hänsyn som den belgiska regeringen har åberopat. De skall därför anses strida mot artiklarna 49 EG och 50 EG.
46. Jag föreslår således att kommissionens talan bifalls.
IV – Rättegångskostnader
47. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Konungariket Belgien skall ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Konungariket Belgien har tappat målet skall kommissionens yrkande bifallas.
V – Förslag till avgörande
48. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen
1) fastställer att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 49 EG och 50 EG genom att förplikta uppdragsgivare och företagare som väljer avtalsparter som inte är registrerade i Belgien att innehålla 15 procent i källskatt av beloppet för utförda arbeten och genom att ålägga samma rättssubjekt solidariskt ansvar för de skatteskulder som deras avtalsparter som inte är registrerade i Belgien har, och
2) förpliktar Konungariket Belgien att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2) –	Arrêté royal portant exécution des articles 400, 401, 403, 404 et 406 du Code des impôts sur les revenus 1992 et de l’article 30bis de la loi du 27 juin 1969 révisant l’arrêté-loi du 28 décembre 1944 concernant la sécurité sociale des travailleurs, Moniteur belge
av den 31 december 1998.
(3) –	Exempelvis byggande, rivning, omvandling, installation av värmesystem, installation av sanitära anläggningar, revetering av fasader.
(4) –	Villkoren för registrering är exempelvis att vara inskriven i företagsregistret eller i näringsregistret i enlighet med kraven i etableringsstaten, att inneha ett registreringsnummer för mervärdesskatt i Belgien, att inte vara insolvent eller ha näringsförbud, att inte ha gjort sig skyldig till oegentligheter när det gäller skyldigheter avseende skatter och sociala avgifter eller lönemässiga förpliktelser, att inte ha skulder avseende skatter och sociala avgifter eller skulder gentemot sina anställda och att förfoga över sådana ekonomiska, administrativa och tekniska medel som kan garantera att skyldigheterna avseende skatter och sociala avgifter samt lönemässiga förpliktelser iakttas.
(5) –	Dom av den 25 juli 1991 i mål C-76/90, Säger (REG 1991, s. I-4221), punkt 12, av den 23 november 1999 i de förenade målen C-369/96 och C-376/96, Arblade m.fl. (REG 1999, s. I‑8453), punkt 33, av den 3 oktober 2000 i mål C-58/98, Corsten (REG 2000, s. I-7919), punkt 33, av den 20 februari 2001 i mål C-205/99, Analir m.fl. (REG 2001, s I‑1271), punkt 21, av den 29 november 2001 i mål C-17/00, De Coster (REG 2001, s. I-9445), punkt 29, av den 13 februari 2003 i mål C-131/01, kommissionen mot Italien (REG 2003, s. I-1659), punkt 26, och av den 26 januari 2006 i mål C-514/03, kommissionen mot Spanien (REG 2006, s. I-0000), punkt 24.
(6) –	Se exempelvis domen i det ovannämnda målet De Coster, punkt 33, dom av den 11 december 2002 i mål C-289/02, AMOK (REG 2002, s. I-15059), punkt 36, och av den 18 mars 2004 i mål C-8/02, Leichtle (REG 2004, s. I-2641), punkt 32.
(7) –	Se exempelvis domen i det ovannämnda målet Säger, punkt 14, dom av den 29 april 1999 i mål C-224/97, Ciola (REG 1999, s. I-2517), punkt 11, av den 26 oktober 1999 i mål C-294/97, Eurowings Luftverkehr (REG 1999, s. I-7447), och av den 6 november 2003 i mål C-243/01, Gambelli m.fl. (REG 2003, s. I-13031), punkt 55.
(8) –	Dom nr 188/2002 av den 19 december 2002, Moniteur belge
av den 18 mars 2003.
(9) –	Svaromålet, punkt 14, i vilket den belgiska regeringen har hänvisat till förarbetena från parlamentet till en av de lagar i vilka de omtvistade bestämmelserna regleras.
(10) –	Bland de villkor för registreringen som fastställts i artikel 2 i Arrêté royal av den 26 december 1998 förekommer villkoret att ”inte ha gjort sig skyldig till oegentligheter när det gäller skyldigheter avseende skatter och sociala avgifter eller lönemässiga förpliktelser” och villkoret att ”inte vara betalningsskyldig för skatter, sociala avgifter eller avgifter för löntagare”.
(11) –	Se exempelvis domen i det ovannämnda målet Säger, punkt 15, dom av den 31 mars 1993 i mål C-19/92, Kraus (REG 1993, s. I-1663; svensk specialutgåva, volym 14, s. 1663), punkt 32, och av den 30 november 1995 i mål C-55/94, Gebhard (REG 1995, s. I-4165), punkt 37, samt domarna i de ovannämnda målen Arblade, punkterna 34 och 35, Corsten, punkterna 38 och 39, Gambelli, punkt 65, och kommissionen mot Spanien, punkt 26.
(12) –	Enligt fast rättspraxis är det ”inte bara öppen diskriminering av den som tillhandahåller tjänster på grund av hans nationalitet, utan även alla former av förtäckt
diskriminering som, även om de grundas på kriterier som framstår som neutrala, i praktiken leder till samma resultat” som utgör ett åsidosättande av artiklarna 49 EG och 50 EG (dom av den 3 februari 1982 i de förenade målen 62/81 och 63/81, Seco, REG 1982, s. 223, punkt 8; svensk specialutgåva, volym 6, s. 299). Min kursivering. För exempel på denna typ av diskriminering, se dom av den 5 december 1989 i mål C-3/88, kommissionen mot Italien (REG 1989, s. I-4035; svensk specialutgåva, volym 10, s. 269), punkt 8, av den 27 mars 1990 i mål C-113/89, Rush Portuguesa (REG 1990, s. I-1417; svensk specialutgåva, volym 10, s. 389), punkt 12, och av den 3 juni 1992 i mål C-360/89, kommissionen mot Italien (REG 1992, s. I-3401), punkt 12.
(13) –	Se exempelvis dom av den 27 oktober 1977 i mål 30/77, Bouchereau (REG 1977, s. 1999; svensk specialutgåva, volym 3, s. 459), punkt 35, av den 19 januari 1999 i mål C-348/96, Calfa (REG 1999, s. I-11), punkterna 21 och 23, och av den 26 november 2002 i mål C-100/01, Oteiza Olazabal (REG 2002, s. I-10981), punkt 39.
(14) –	Se exempelvis dom av den 15 maj 1997 i mål C-250/95, Futura Participations och Singer (REG 1997, s. I-2471), punkt 31, av den 26 september 2000 i mål C-478/98, kommissionen mot Belgien (REG 2000, s. I-7587), punkt 45, av den 21 november 2002 i mål C-436/00, X och Y (REG 2002, s. I-10829), punkt 51, av den 4 mars 2004 i mål C-334/02, kommissionen mot Frankrike (REG 2004, s. I-2229), punkt 27, och av den 13 december 2005 i mål C-446/03, Marks & Spencer (REG 2005, s. I-0000), punkt 49.
(15) –	Domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Belgien, punkt 45, X och Y, punkt 62, kommissionen mot Frankrike, punkt 27, och dom av den 11 mars 2004 i mål C-9/02, Hughes de Lasteyrie du Saillant (REG 2004, s. I-2409), punkterna 51 och 52. Min kursivering.
(16) –	Ibidem.
(17)
–	Jag påpekar i detta avseende att domstolen har ansett att denna typ av informationsplikt är ett giltigt och effektivt alternativ till mycket restriktiva bestämmelser (till exempel administrativa tillstånd) som vissa medlemsstater tillämpar vid utstationering av arbetstagare i utländska bolag i samband med tillhandahållandet av tjänster. Se dom av den 21 oktober 2004 i mål C-445/03, kommissionen mot Luxemburg (REG 2004, s. I-10191), punkt 46, och av den 19 januari 2006 i mål C-244/04, kommissionen mot Tyskland (REG 2006, s. I-0000), punkt 41.