62016CC0301
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
P. MENGOZZI
fremsat den 5. december 2017 (
1
)
Sag C-301/16 P
Europa-Kommissionen
mod
Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd
»Appel – dumping – import af solcelleglas med oprindelse i Kina – forordning (EF) nr. 1225/2009 – artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led – status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår – begrebet »væsentlige fordrejninger, der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« – skattefordele – begrundelsespligt – proceduremæssige uregelmæssigheder«
1.
Behandlingen af import fra lande uden markedsøkonomi og mere specifikt behandlingen af import fra Kina i Unionens lovgivning om antidumpingtold er et meget aktuelle emner, som er genstand for en intens debat.
2.
På tidspunktet for fremsættelse af dette forslag til afgørelse verserer der en tvist ved de kompetente instanser af Verdenshandelsorganisationen (WTO) (
2
), som Folkerepublikken Kina har indledt mod Den Europæiske Union vedrørende dette spørgsmål. Den klage, de kinesiske myndigheder har indgivet til WTO, omhandler den ordning, som ifølge EU-retten i øjeblikket finder anvendelse på beregning af den normale værdi og dermed af dumpingmargenen for indførsel fra lande, der betegnes som lande »uden markedsøkonomi«. Klagen omhandler specifikt bestemmelserne i artikel 2, stk. 7, i forordning (EU) nr. 2016/1036 (
3
), som i det væsentlige svarer til de bestemmelser, det drejer sig om i den foreliggende sag, dvs. bestemmelserne i artikel 2, stk. 7, i forordning (EU) nr. 1225/2009 (
4
) (herefter »grundforordningen«).
3.
Desuden er antidumpingordningen i EU-retten mod import fra lande uden markedsøkonomi under hastig forandring. For nyligt er forhandlerne fra Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union nået frem til en aftale om et forslag fra Europa-Kommissionen om ændring af denne ordning (
5
). Med den fremtidige lovgivning vil der blive indført en ny metode til beregning af dumpingmargener for import fra tredjelande, hvor der findes betydelige markedsfordrejninger eller en systematisk statslig indflydelse på økonomien (
6
).
4.
Nærværende sag indskriver sig i debatten om behandlingen i EU-bestemmelserne om antidumpingtold af indførsel fra lande, der betegnes som lande uden markedsøkonomi. Mere specifikt vedrører den de betingelser, en producent, bl.a. af kinesisk oprindelse, på rettens nuværende udviklingstrin skal opfylde for at opnå markedsøkonomisk behandling i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c).
5.
Den foreliggende sag vedrører en appel, hvormed Kommissionen har nedlagt påstand for Domstolen om ophævelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 16. marts 2016, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings mod Kommissionen (
7
), hvorved Retten, idet den gav selskabet Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (herefter »Xinyi«), et kinesisk selskab, medhold i selskabets søgsmål, annullerede gennemførelsesforordning (EU) nr. 470/2014 (
8
) (herefter »den omtvistede forordning«), for så vidt som denne forordning vedrørte det nævnte selskab. Sammenfattende fastslog Retten, at Kommissionen fejlagtigt afviste at indrømme Xinyi markedsøkonomisk behandling, idet den fastslog, at selskabets omkostninger og økonomiske situation – på grund af de to skatteordninger i den kinesiske lovgivning, som Xinyi havde været omfattet af – havde været genstand for en fordrejning, der var »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«.
6.
Det er derfor fortolkningen af udtrykket »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, der er kernen i denne sag, og som udgør det spørgsmål, Domstolen skal præcisere.
I. Retsforskrifter
7.
Grundforordningens artikel 2, stk. 7, har følgende ordlyd:
»a)
Ved indførsel fra lande uden markedsøkonomi [(herunder Aserbajdsjan, Belarus, Nordkorea, Tadsjikistan, Turkmenistan og Usbekistan)] fastsættes den normale værdi på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi eller prisen ved salg fra et sådant tredjeland til andre lande, herunder Fællesskabet, eller, hvis dette ikke er muligt, på ethvert andet rimeligt grundlag, herunder den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare, om nødvendigt justeret for at indregne en rimelig fortjenstmargen.
[…]
b)
I forbindelse med antidumpingundersøgelser vedrørende indførsel fra Kasakhstan og lande uden markedsøkonomi, som er medlemmer af WTO på datoen for indledningen af undersøgelsen, fastsættes den normale værdi i overensstemmelse med stk. 1 til 6, hvis det på grundlag af velbegrundede krav herom fra en eller flere producenter, der er omfattet af undersøgelsen, og i overensstemmelse med kriterierne og procedurerne i litra c) er påvist, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende for denne producent eller disse producenter med hensyn til fremstilling og salg af den berørte samme vare. Hvis dette ikke er tilfældet, finder reglerne i litra a) anvendelse.
c)
Et krav i henhold til litra b) skal […] indeholde tilstrækkelige beviser for, at producenten driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår, dvs. at:
–
[V]irksomhedernes beslutninger om priser, omkostninger og inputs, herunder rå- og hjælpestoffer, teknologi, arbejdskraft, produktion og investeringer, skal træffes som reaktion på markedssignaler, der afspejler udbuds- og efterspørgselsforholdene, og uden nogen omfattende statslig indgriben; i den sammenhæng skal udgifterne til de vigtigste inputs i alt væsentligt afspejle markedsværdierne.
–
[V]irksomhederne skal benytte ét klart sæt grundlæggende regnskabsforskrifter, som revideres uafhængigt i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder og anvendes til alle formål.
–
[V]irksomhedernes produktionsomkostninger og økonomiske situation må ikke gøres til genstand for væsentlige fordrejninger, der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, navnlig for så vidt angår nedskrivning af aktiver, andre afskrivninger, kompensations- eller byttehandel og betaling via gældskompensation.
–
[D]e pågældende virksomheder skal sikres ved rimelig anvendelse af egnede love om konkurs og ejerforhold, der giver retlig sikkerhed og stabilitet i forbindelse med driften af virksomheder […]
–
[V]alutaomregninger skal finde sted til markedskurs.
[…]«
II. Tvistens baggrund og den omtvistede forordning
8.
Baggrunden for tvisten fremstilles udførligt i den appellerede doms præmis 1-18, hvortil jeg henviser. Vedrørende den foreliggende sag skal jeg blot anføre, at Europa-Kommissionen den 28. februar 2013 indledte en antidumpingprocedure vedrørende importen af visse solcelleglas med oprindelse i Folkerepublikken Kina (
9
).
9.
Som led i undersøgelsen anmodede Xinyi ‐ et selskab, der producerer og eksporterer solcelleglas, og som er eneaktionær i Xinyi Solar (Hong Kong) Ltd, Hongkong (Kina) ‐ Kommissionen om markedsøkonomisk behandling som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b).
10.
Ved skrivelse af 22. august 2013 underrettede Kommissionen Xinyi om, at den ikke kunne imødekomme denne anmodning, alene fordi Xinyi ikke opfyldte det tredje kriterium for denne behandling som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c).
11.
I sin skrivelse fastslog Kommissionen følgende:
»Undersøgelsen har vist, at [Xinyi] nød godt af forskellige skattefordele vedrørende selskabets skat på indtægter, såsom:
–
Programmet »2 Free, 3 Half«. Denne skatteordning gør det muligt for virksomheder med udenlandsk kapital at opnå en fuldstændig skattefritagelse (0%) i to år og i de tre følgende år en skattesats på 12,5% i stedet for den normale skattesats på 25%.
–
Skatteordningen for højteknologiske virksomheder. I henhold til denne ordning er selskabet undergivet en skattesats på 15% i stedet for den normale skattesats på 25%. Denne præferentielle skattesats udgør en støtte, der næsten konstant kan tilpasses, og som også kunne have til formål at tiltrække investeringer til nedsatte satser, hvorved konkurrencen fordrejes.
Det lægges til grund, at de nedsatte skattesatser indebærer betydelige økonomiske fordele, således at [Xinyi] ikke har godtgjort, at dennes produktionsomkostninger og økonomiske situation ikke er genstand for nogen væsentlig fordrejning, der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system […]
Kommissionen foreslår følgelig, at Xinyis anmodning [om markedsøkonomisk behandling] afslås.«
12.
Som svar på Xinyis bemærkninger opretholdt Kommissionen herefter i en skrivelse af 13. september 2013 afvisningen af selskabets anmodning om markedsøkonomisk behandling, idet den fastslog følgende:
»En ordning for beskatning af indtægt, som vedrører [en gunstig behandling af] visse selskaber eller visse økonomiske sektorer, som af regeringen anses for at være af strategisk betydning, indebærer, at denne skatteordning ikke udspringer af en markedsøkonomi, men stadig er stærkt påvirket af en statslig planlægning og følgelig kan henhøre under det tredje kriterium [i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led]. Anvendelsen af en præferentiel skattesatsordning ændrer størrelsen af det overskud før skat, som selskabet skal generere for at kunne være attraktivt for investorerne […]
I denne forbindelse bemærkes, at det var muligt at anvende den nedsatte skattesats (14,01%) på [Xinyi], eftersom [selskabet] kunne kumulere skatteordningen for højteknologiske virksomheder med en anden ordning, nemlig programmet »2 Free, 3 Half«. Den kombinerede virkning gav således en klart lavere skattesats i forhold til den normale skattesats (25%), som bl.a. kunne forfølge målet om at tiltrække kapital til nedsatte satser og således påvirke selskabets samlede økonomiske og finansielle situation.«
13.
Den 26. november 2013 vedtog Kommissionen forordning (EU) nr. 1205/2013 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af solcelleglas med oprindelse i Folkerepublikken Kina (
10
). I denne forordning lagde Kommissionen til grund, at Xinyi bl.a. havde haft fordel af præferentielle skatteordninger, men ikke havde kunnet godtgøre, at selskabet ikke var underlagt væsentlige fordrejninger overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, og at dette selskab således ikke opfyldte kriterium 3 for markedsøkonomisk behandling (
11
). Kommissionen pålagde derfor en midlertidig antidumpingtold på 39,3% på indførsel af det pågældende produkt fremstillet af Xinyi.
14.
Den 13. maj 2014 vedtog Kommissionen den omtvistede forordning, hvori den fastholdt konklusionen i forordning (EU) nr. 1205/2013 om at afvise anmodningerne om markedsøkonomisk behandling, herunder Xinyi’s anmodning (
12
). Under disse omstændigheder blev der indført en endelig antidumpingtold på 36,1% på importen af visse glascelleprodukter fremstillet af Xinyi (
13
).
III. Retsforhandlingerne for Retten og den appellerede dom
15.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 7. august 2014 anlagde Xinyi sag med påstand om annullation af den omtvistede forordning, idet selskabet påberåbte sig fire anbringender til støtte for søgsmålet.
16.
I den appellerede dom undersøgte Retten alene det første anbringende, der vedrører en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, og gav medhold i det første led.
17.
Xinyi kritiserede i dette led Kommissionen for i den omtvistede forordning at have handlet ulovligt ved bl.a. at fastslå, at de skattefordele, som Xinyi havde nydt godt af – nævnt i punkt 11 i nærværende forslag til afgørelse – udgjorde fordrejninger, »der var overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led.
18.
I denne henseende fastslog Retten først, at fordele, der var »overført« fra et ikke-markedsøkonomisk system i denne bestemmelses forstand, ikke kunne omhandle en hvilken som helst fordel, idet der, hvis dette var tilfældet, ville blive rejst tvivl om effektiviteten og den illustrative rækkevidde af de eksempler, der er opregnet i den nævnte bestemmelse. Ifølge Retten skal ordet »induit« [overført] fortolkes således, at det tidligere ikke-markedsøkonomiske system skal have foranlediget eller ført til de omhandlede fordrejninger. Følgelig kan kun de fordele, der følger af det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, være relevante med henblik på anvendelse af den nævnte bestemmelse (
14
).
19.
På grundlag af disse præmisser fastslog Retten, at det i den foreliggende sag ikke kunne antages, at de omhandlede skattefordele var blevet »overført« fra et tidligere ikke-markedsøkonomisk system i den forstand, at de fulgte eller var en konsekvens af dette system. Ifølge Retten er det således velkendt, at lande med markedsøkonomi ligeledes tildeler virksomheder skattefordele i form af skattefritagelser i en vis periode eller i form af en nedsat skattesats, således som det i øvrigt fremgår af Domstolens praksis på statsstøtteområdet (
15
).
20.
Retten anførte herefter, at denne bedømmelse ikke kunne drages i tvivl af de argumenter, som Kommissionen havde fremført under sagen (
16
).
21.
For det første fandt Retten i den appellerede doms præmis 69, at det argument, Kommissionen havde fremført vedrørende de omhandlede skattefordeles tilknytning til forskellige femårsplaner, der er gennemført i Kina, hvilede på en alt for formel tilgang. Ifølge Retten indebærer den fortsatte eksistens af de pågældende planer ikke nødvendigvis, at de pågældende ordninger var overført fra den tidligere planøkonomi i Kina, medmindre det antages, at alle de foranstaltninger, der er vedtaget i Kina, og som er knyttet til en plan, er overført fra landets tidligere planøkonomi, hvilket ville fratage grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), enhver effektiv virkning.
22.
For det andet forkastede Retten i præmis 75 og 76 Kommissionens argument om, at de omhandlede skatteordninger ikke forfølger lovlige formål. Dels kan det nemlig ifølge Retten ikke anfægtes, at støtte af visse erhvervssektorer såsom højteknologisektorer, som anses for at være af strategisk betydning for et givent land, udgør et lovligt formål i en markedsøkonomi, uafhængigt af om de pågældende foranstaltninger er lovlige i henhold til bl.a. EU-retten på statsstøtteområdet. Dels vil formålet om at tiltrække udenlandske investeringer blive forfulgt af mange lande med markedsøkonomi og vil være i modstrid med en økonomisk organisationsform, der er baseret på et kollektivt eller statsligt ejerskab af de virksomheder, der er undergivet produktionsmål, som er fastlagt i en central plan, hvilket kendetegner et ikke-markedsøkonomisk system.
23.
For det tredje forkastede Retten i den appellerede doms præmis 77 og 78 Kommissionens argument om, at de omhandlede skattefordele ikke kun skulle have haft en indvirkning på de omkostninger, der havde en direkte tilknytning til det forfulgte formål, men på Xinyis samlede økonomiske resultat og således selskabets samlede økonomiske situation. Ifølge Retten kan et sådant argument kun effektivt gøres gældende med hensyn til omfanget af fordrejningen af Xinyis produktionsomkostninger og økonomiske situation som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, men ikke med det formål at fastslå, at den pågældende fordrejning er »overført« fra den tidligere planøkonomi som omhandlet i samme bestemmelse.
24.
På baggrund af disse betragtninger fastslog Retten, at Kommissionen havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn, da den i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, afslog at indrømme Xinyi markedsøkonomisk behandling. Retten annullerede derfor den omtvistede forordnings artikel 1, for så vidt som den vedrører dette selskab, uden at tage stilling til de øvrige anbringender, som selskabet havde gjort gældende.
IV. Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande
25.
Kommissionen har i appelskriftet nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver den appellerede dom, forkaster det første anbringendes første led fra søgsmålet i første instans som retligt ugrundet, hjemviser sagen til Retten til fornyet behandling af det første anbringendes andet led samt det andet, tredje og fjerde anbringende fra søgsmålet i første instans og udsætter afgørelsen om sagens omkostninger i begge instanser.
26.
Xinyi har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at Kommissionen og intervenienterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
27.
Domstolens præsident har ved kendelse af 13. oktober 2016 tilladt GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (herefter »GMB«) at indtræde i sagen til støtte for Kommissionens påstande.
28.
Domstolen har stillet en række spørgsmål til parterne til skriftlig besvarelse. Kommissionen, Xinyi og GMB har svaret inden for den fastsatte frist og har afgivet mundtlige indlæg under retsmødet, som blev afholdt den 21. juni 2017.
V. Bedømmelse
29.
Til støtte for appellen har Kommissionen påberåbt sig tre anbringender. Det første anbringende vedrører en retlig fejl ved fortolkningen af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led. Med sit andet og tredje anbringende har Kommissionen kritiseret Retten for henholdsvis tilsidesættelse af begrundelsespligten og proceduremæssige uregelmæssigheder.
A.
Det første anbringende vedrørende en retlig fejl i fortolkningen af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led
1. Indledende bemærkninger
30.
Med sit første anbringende har Kommissionen, støttet af GMB, gjort gældende, at Retten i den appellerede dom har begået en retlig fejl ved fortolkningen af bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led.
31.
Denne bestemmelse fastsætter det tredje af de fem kriterier, som skal opfyldes af en producent med oprindelse i et land uden markedsøkonomi for at kunne opnå markedsøkonomisk behandling.
32.
I denne forbindelse skal det indledningsvis bemærkes, at EU-lovgiver med grundforordningens artikel 2, stk. 7, har ønsket at indføre en særordning, der opstiller detaljerede regler for beregning af den normale værdi i forhold til indførsel fra lande uden markedsøkonomi (
17
).
33.
I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), bestemmes den normale værdi i tilfælde af indførsel fra lande uden markedsøkonomi ikke efter de generelle bestemmelser i samme artikels stk. 1-6, men bestemmes – for at undgå, at der tages hensyn til priser og omkostninger, der sædvanligvis ikke fremstår som et normalt resultat af markedskræfternes spil – efter metoden med et såkaldt »analogt land«, dvs. på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et tredjeland med markedsøkonomi (
18
) (i den foreliggende sag er Tyrkiet valgt).
34.
I forbindelse med antidumpingundersøgelser vedrørende indførsel fra bl.a. Kina kan den normale værdi imidlertid i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b), på visse betingelser fastsættes på grundlag af den berørte producents (eksportørs) egne priser og omkostninger i stedet for efter metoden med et analogt land. Med henblik herpå må den berørte producent dog fremsætte en velbegrundet anmodning herom og i overensstemmelse med de fem kriterier og procedurerne i samme stykkes litra c) påvise, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende for denne producent med hensyn til fremstilling og salg af den berørte samme vare (
19
).
35.
I medfør af sidstnævnte bestemmelse påhviler det derfor hver producent, som ønsker at være omfattet af disse bestemmelser, at fremlægge tilstrækkelige beviser for, at den pågældende opfylder de fem anførte kriterier og således kan betragtes som en virksomhed, der driver forretning under markedsøkonomiske vilkår (
20
). Det påhviler således ikke EU-institutionerne at bevise, at producenten ikke opfylder betingelserne for at opnå denne status (
21
).
36.
Derimod tilkommer det Rådet og Kommissionen at vurdere, om de af den pågældende producent angivne forhold udgør tilstrækkelige beviser for, at betingelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), for at tildele producenten markedsøkonomisk behandling er opfyldt, og det tilkommer Unionens retsinstanser at efterprøve, om denne vurdering er behæftet med en åbenbar fejl (
22
).
37.
I den foreliggende sag har Kommissionen afvist at indrømme Xinyi markedsøkonomisk behandling alene med den begrundelse, at selskabet var omfattet af to skatteordninger som nævnt i punkt 11 i nærværende forslag til afgørelse, men ikke havde bevist, at selskabet opfyldte kriteriet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led. Kommissionen anså derimod de øvrige fire kriterier, der er foreskrevet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, for opfyldt.
38.
I medfør af grundforordningen artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, kan en producent fra Kina kun anses for at drive virksomhed under markedsøkonomiske vilkår og dermed opnå markedsøkonomisk behandling, hvis vedkommende fremlægger tilstrækkelige beviser for, at virksomhedens »produktionsomkostninger og økonomiske situation […] ikke [er gjort] til genstand for væsentlige fordrejninger, der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system.«
39.
Retten har i den appellerede dom fastslået, Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den fastslog, at fordrejningen som følge af de skattefordele, de kinesiske myndigheder havde indrømmet Xinyi, var blevet »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«. Retten udtalte sig derimod ikke om, hvorvidt Kommissionen med rette havde fundet, at de pågældende skattefordele havde givet anledning til fordrejninger, der kunne kaldes væsentlige.
2. Kort sammenfatning af parternes argumenter
40.
I sit første anbringende, der består af fem led, har Kommissionen anfægtet Rettens fortolkning i den appellerede dom af udtrykket »der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led.
41.
For det første er det, i modsætning til, hvad Retten fastslog, ifølge Kommissionen dels tilstrækkeligt at godtgøre, at en foranstaltning har det formål at gennemføre en femårsplan i Kina, for at anse denne foranstaltning for »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«, dels fratager en sådan fortolkning ikke grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, enhver effektiv virkning (
23
).
42.
For det andet er det ikke korrekt, at støtten til visse erhvervssektorer, som et land anser for at være af strategisk betydning, udgør et lovligt formål i en markedsøkonomi (
24
). Statslige indgreb, som er tilladt i en social markedsøkonomi, har altid til formål at forfølge almenvellets interesser og ikke at udvælge »vindere« eller fremme en erhvervssektor, som er erklæret »strategisk«, i forhold til en anden.
43.
For det tredje kan de omhandlede skatteordninger ikke sammenlignes med støtte, som ydes i en markedsøkonomi (
25
). Disse skatteordninger er nemlig ikke, som sådan støtte, målrettede og begrænset til en bestemt kategori af omkostninger, som er knyttet til en investering, og er heller ikke tidsbegrænsede.
44.
For det fjerde har Retten med urette fastslået, at statsstøtteordninger, der er kendt ulovlige i de domme, som er anført i den appellerede doms præmis 66, kan sammenlignes med de omhandlede skatteforanstaltninger.
45.
For det femte er begrebet »land uden markedsøkonomi«, som ligger til grund for analysen i den appellerede dom, fejlagtigt. Især er dette begreb langt bredere end det begreb, hvis kendetegn Retten har anført i den appellerede doms præmis 76, og som svarer til den traditionelle definition af et »statshandelsland«.
46.
Xinyi har for det første anført hertil, at dette anbringendes første led er baseret på en ny hævdelse og derfor må afvises. Desuden har Kommissionen ikke ført noget bevis for arten af og formålene med de omhandlede femårsplaner og har ikke forklaret, hvorfor en forbindelse mellem en foranstaltning og en sådan plan automatisk skulle medføre en afvisning af anmodningerne om markedsøkonomisk behandling.
47.
For det andet er målet med den tredje betingelse for markedsøkonomisk behandling ikke at vurdere, hvad der er lovligt i en markedsøkonomi, men hvad der udgør en fordrejning, der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system. Xinyi gav Retten mange eksempler på støtte ydet af lande med markedsøkonomi, og det var alene op til Retten at vurdere værdien af de elementer, den havde fået forelagt, og som den havde til rådighed. Kommissionen havde ikke gjort gældende, at der var sket en urigtig gengivelse af beviserne i denne forbindelse.
48.
For det tredje har Kommissionen ikke fremlagt oplysninger, der godtgør, at kun støtte i markedsøkonomier er målrettet og begrænset til den offentlige finansiering, der er nødvendig for at nå de tilstræbte mål. Grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, vedrører desuden ikke spørgsmålet om, hvorvidt en fordrejning er af en sådan type, der ville kunne accepteres i en markedsøkonomi, men om det er en sådan type fordrejning, som fandtes i det tidligere ikke-markedsøkonomiske system.
49.
For det fjerde har Xinyi anført, at Rettens konklusioner i den appellerede doms præmis 66 og 67 vedrørende skattefordele, som tildeles i en markedsøkonomi, er vurderinger af faktiske omstændigheder, som ikke kan gøres til genstand for en undersøgelse i forbindelse meden appel, idet Kommissionen hverken har anført eller påvist, at beviserne åbenbart er gengivet urigtigt.
50.
For det femte efterlader ordet »tidligere« i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, ifølge Xinyi ingen tvivl om, at Kommissionen for at vurdere anmodningerne om markedsøkonomisk behandling, der er indgivet af kinesiske producenter fra den 1. juli 1998, dvs. på datoen for ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 905/98 (
26
), som indførte muligheden for at opnå denne behandling, skal undersøge, om der foreligger fordrejninger, der er overført fra det ikke-markedsøkonomiske system, som var gældende før denne dato, dvs. da Folkerepublikken Kina stadig var et traditionelt statshandelsland. Retten har derfor i den appellerede doms præmis 76 med rette fortolket udtrykket »ikke-markedsøkonomisk system« som omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, som svarende til definitionen af et »statshandelsland«.
3. Retlig bedømmelse
51.
Spørgsmålet om fortolkning, som Retten har lagt til grund i den appellerede dom, af udtrykket »der er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, som er kernen i Kommissionens første anbringende, er et rent retsspørgsmål, der er underlagt EU-retsinstansernes fulde efterprøvelse, og med hensyn til hvilket EU-institutionerne ikke kan påberåbe sig en skønsmargen (
27
).
52.
Med henblik på at fortolke disse udtryk og kunne svare på de af Kommissionen fremsatte argumenter finder jeg det nødvendigt at tage udgangspunkt i en analyse af begrundelsen for at indføre begrebet markedsøkonomisk behandling i EU-retten. Denne analyse vil gøre det muligt at karakterisere det kinesiske økonomiske system i forbindelse med Unionens antidumpingregler.
a) Begrundelse for indførelsen af markedsøkonomisk behandling og karakterisering af det kinesiske økonomiske system i Unionens antidumpingregler
53.
Den særlige behandling af indførsel fra lande uden markedsøkonomi i EU’s antidumpingregler stammer fra 1950’erne (
28
).
54.
Det var dog først i 1979 med vedtagelsen af forordning (EØF) nr. 1681/79 (
29
), at der blev indført særlige regler i EU-retten med henblik på at kodificere den praksis, der havde udviklet sig på området.
55.
Muligheden for, at producenter fra bl.a. Kina kan anmode om markedsøkonomisk behandling som fastsat ved den grundforordning, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, der er relevante i hovedsagen, blev indført i EU-retten med forordning (EF) nr. 905/98.
56.
Denne forordning var blevet foreslået med det udtrykkelige formål at tilpasse EU’s antidumpingpraksis, der var knyttet til en status som land uden markedsøkonomi, for at anerkende de bestræbelser, som Kina og Rusland gjorde for at reformere deres økonomier (
30
).
57.
Som Domstolen allerede har haft lejlighed til at fastslå (
31
), følger det i denne forbindelse således af fjerde og femte betragtning til forordning (EF) nr. 905/98, at indførelsen i grundforordningen af artikel 2, stk. 7, litra b) og c), var begrundet i, at reformprocessen bl.a. i Kina fundamentalt har ændret dette lands økonomi og ført til, at der er opstået virksomheder, der drives efter markedsøkonomiske principper, således at dette land har bevæget sig bort fra de økonomiske forhold, der havde begrundet den systematiske anvendelse af metoden med et analogt land.
58.
Domstolen har dog også fastslået, at i det omfang Folkerepublikken Kina til trods for disse reformer stadig ikke er et land med markedsøkonomi, på hvis eksport de generelle regler for fastsættelse af den normale værdi, jf. bestemmelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 1-6, uden videre finder anvendelse, har EU-lovgiver bestemt, at det i medfør af samme artikels stk. 7, litra c), påhviler hver producent, som ønsker at være omfattet af disse bestemmelser, at fremlægge tilstrækkelige beviser som fastlagt i sidstnævnte bestemmelse for, at han driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår (
32
).
59.
I denne henseende fremgår det af henvisningen i fjerde og femte betragtning til forordning (EF) nr. 905/98 til, at der er »opstået virksomheder, der drives efter markedsøkonomiske principper«, at EU-lovgiver, da man indførte bestemmelserne i artikel 2, stk. 7, litra b) og c), var ganske klar over, at betingelserne for markedsøkonomi ikke var fremherskende overalt i det kinesiske økonomiske system til trods for de reformer, Kina havde iværksat. Ved at indføre markedsøkonomisk behandling i EU-retten har EU-lovgiver imidlertid ønsket at anerkende (
33
), at der efter disse reformer fandtes virksomheder i visse sektorer og områder i Kina, som drev virksomhed efter markedsøkonomiske principper, dvs. reagerede på principperne om udbud og efterspørgsel i et miljø, som ikke var fordrejet af påvirkning fra staten.
60.
Da metoden med systematisk anvendelse af et analogt land i en sådan sammenhæng ikke længere var begrundet i forbindelse med indførsel fra Kina, skabte EU-lovgiver med indførelsen af de ovennævnte bestemmelser et instrument, der i behørigt begrundede tilfælde gav sådanne virksomheder mulighed for at støtte sig på deres egne priser og omkostninger med henblik på at fastsætte den normale værdi i forbindelse med antidumpingundersøgelser, som vedrørte dem.
61.
På den ene side følger det af disse betragtninger, at EU-lovgiver – når man har indført bestemmelser om markedsøkonomisk behandling i grundforordningen – på ingen måde har ønsket generelt at anerkende, at de markedsøkonomiske principper er fremherskende i det økonomiske system i Kina, hvor statslige indgreb, bortset fra bestemte sektorer, som bl.a. udøves ved indførelse af almengyldige og obligatoriske femårsplaner, fortsat var et særkende.
62.
På den anden side, og selv om det er korrekt, at EU-lovgiver har ønsket at åbne mulighed for, at kinesiske producenter kan få anerkendt, at de handler på markedsøkonomiske vilkår og således kan få fastsat den normale værdi på grundlag af deres reelle priser og omkostninger i det system, som EU-lovgiver har skabt, påhviler bevisbyrden for, at der foreligger sådanne vilkår, imidlertid klart de producenter, som ønsker at opnå den markedsøkonomiske behandling, som det fremgår af punkt 34, 35 og 58 i nærværende forslag til afgørelse.
63.
I stedet for den systematiske anvendelse af metoden med et analogt land har EU-lovgiver således indført et system, hvorefter de økonomiske vilkår, der er af relevans for den enkelte antidumpingundersøgelse, kan analyseres i hvert enkelt tilfælde. I dette system gælder metoden med et analogt land dog »automatisk«, hvis de pågældende producenter ikke har ført bevis for, at de opfylder de fem betingelser i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), og at de således kan anses for at drive virksomhed under markedsøkonomiske vilkår. Domstolen har i øvrigt allerede anerkendt, at grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), har karakter af undtagelse (
34
).
64.
Heraf følger, at selv om det økonomiske system i Kina ikke længere svarer til et statshandelsland, er det efter EU-lovgivers opfattelse heller ikke en egentlig markedsøkonomi (
35
). Der er tale om et økonomisk system, som man kunne kalde »hybrid« eller anse for at være i en »omstillingsproces« (
36
), hvor det er opfattelsen, at statens fordrejende indgriben stadig generelt forekommer, således at dette system »automatisk« behandles, som om det er uden de træk, der kendetegner en markedsøkonomi, men hvor de markedsøkonomiske vilkår er fremherskende for visse virksomheder og i visse sektorer. Dette system er således præget af forhold, der er karakteristiske for et system uden markedsøkonomi, samtidig med at der i visse sektorer hersker markedsøkonomiske forhold.
b) Fortolkning af udtrykket »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«
65.
Det er under hensyntagen til de foregående betragtninger, at bestemmelsen, der fastsætter den tredje betingelse, som en producent skal opfylde for at opnå markedsøkonomisk behandling, dvs. grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, og nærmere betegnet udtrykket »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«, skal fortolkes.
66.
I denne forbindelse fandt Retten med hensyn til ordet »overført« i den appellerede doms præmis 64, at dette ord skal fortolkes således, at »det tidligere ikke-markedsøkonomiske system skal have foranlediget eller ført til de omhandlede fordrejninger«, og at den omhandlede bestemmelse derefter udelukkende omhandler en fordel, »der følger af det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« (
37
).
67.
Selv om Kommissionen ikke udtrykkeligt har anfægtet den fortolkning af ordet »overført«, som Retten har lagt til grund – en fortolkning, man kunne kalde »kausal« – drøftede parterne indgående en anden mulig fortolkning af dette ord under proceduren, som kom frem efter visse bemærkninger, der blev fremsat af Xinyi.
68.
Ifølge denne tilgang kunne det i betragtning af dels den omstændighed, at grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, henviser til det »tidligere« ikke-markedsøkonomiske system, dels at de ord, der er anvendt i visse sprogversioner (
38
), som svarer til ordet »overført«, der bruges i den danske version, henviser til begrebet »héritage« [arv], overvejes at fortolke den omhandlede bestemmelse således, at den udelukkende henviser til »historiske« fordrejninger. I dette perspektiv kan kun de fordrejninger, som er opstået i foranstaltninger indført før den 1. juli 1998, hvor forordning (EF) nr. 905/98 trådte i kraft, anses for at være »héritées« [»arvet«] fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system. I denne forbindelse kan eventuelle »nye« fordrejninger, der er udsprunget af en foranstaltning indført efter den 1. juli 1998, eventuelt tages i betragtning inden for rammerne af bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første led.
69.
Skønt en sådan fortolkning uden tvivl kan have et grundlag i den omhandlede bestemmelses ordlyd, således som den er affattet i visse sprogversioner, finder jeg den dog ikke overbevisende.
70.
I denne henseende vil jeg først og fremmest gøre opmærksom på, at det fremgår af en tilbundsgående analyse, Kommissionen har foretaget af de forskellige sprogversioner af den omhandlede bestemmelse, at de ord, der svarer til »induit« [»overført«] i de fleste sprogversioner (12 versioner (
39
)), på ingen måde henviser til begrebet »héritage« [»arv«], men forudsætter, at der foreligger en årsagssammenhæng mellem fordrejningen og det ikke-markedsøkonomiske system, uden at der er en tidsmæssig konnotation. Det er kun i tre sprogversioner (
40
), at der findes en sådan tidsmæssig konnotation, der henviser til begrebet »héritage« [»arv«] (
41
).
71.
I tilfælde af uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner skal den pågældende bestemmelse ifølge retspraksis fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er led i (
42
).
72.
I denne henseende skal det for det første bemærkes, at det hverken følger af forordning (EF) nr. 905/98 eller af betragtningerne hertil eller af forarbejderne hertil, at EU-lovgiver ved indførelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), anså datoen den 1. juli 1998 for at være en skæringsdato, fra hvilken Kinas økonomiske system pludselig skulle have ændret karakter.
73.
Som jeg har gjort rede for i punkt 56 og 57 i nærværende forslag til afgørelse, var begrundelsen for at indføre bestemmelserne om markedsøkonomisk behandling at anerkende de resultater, Folkerepublikken Kina havde opnået i sine reformbestræbelser på at nærme sig en markedsøkonomi. Der er tale om en proces, som har strakt sig over flere år, endog flere årtier, og som den 1. juli 1998 bestemt ikke var fuldført. EU-lovgiver anerkendte ganske vist ved forordning (EF) nr. 905/98, at Kina i et vist omfang havde gjort fremskridt i sin omstilling til markedsøkonomi i visse sektorer. Forordning nr. 905/98 identificerede imidlertid ikke en vigtig begivenhed, som på en bestemt dato havde bevæget Kinas økonomiske system bort fra den ikke-markedsøkonomiske økonomi, og den anerkendte heller ikke fuldt ud Folkerepublikken Kina som en markedsøkonomi.
74.
For det andet udgør bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første led, efter min opfattelse en betingelse, der er forskellig fra betingelsen i tredje led. De to bestemmelser dækker ikke de samme situationer, og deres anvendelsesområde adskiller sig ikke udelukkende ved et tidsmæssigt element.
75.
I denne forbindelse skal det bemærkes, at den berørte producent i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første led, for at blive indrømmet markedsøkonomisk behandling skal fremlægge tilstrækkelige beviser for, at vedkommendes beslutninger om priser, omkostninger og inputs træffes som reaktion på markedssignaler, der afspejler udbuds- og efterspørgselsforholdene, og uden nogen omfattende statslig indgriben, og at udgifterne til de vigtigste inputs i alt væsentligt afspejler markedsværdierne.
76.
Denne bestemmelse omhandler således forretningsmæssige beslutninger truffet af producenten samt de reelle udgifter til de vigtigste inputs (
43
). Bestemmelsen i det tredje led omhandler derimod »strukturelle« fordrejninger, der følger af det økonomiske system, producenten driver virksomhed i. De to bestemmelser vedrører således forskellige situationer. Denne fortolkning, som beror på den manglende overlapning mellem de to bestemmelsers respektive materielle anvendelsesområde, sikrer i øvrigt begge disse bestemmelsers effektive virkning (
44
).
77.
Det følger heraf, at den fortolkning – som jeg har defineret som »kausal« – af ordet »overført«, som Retten har lagt til grund i den appellerede doms præmis 64, er korrekt.
78.
For så vidt angår begrebet »tidligere ikke-markedsøkonomiske system« gør jeg opmærksom på, at parterne under proceduren har bestræbt sig meget på at præsentere klassificeringer af de forskellige økonomiske systemer, som tages i betragtning i grundforordningen (
45
).
79.
Som Kommissionen dog har medgivet, har Retten ikke i den appellerede dom reelt defineret begrebet »tidligere ikke-markedsøkonomisk system« som fastsat i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led (
46
). Under disse omstændigheder er jeg ikke sikker på, at det er nødvendigt for Domstolen at tage stilling til disse klassificeringer for at fastslå den omtvistede bestemmelses anvendelsesområde.
80.
Alle de foregående betragtninger gør det nemlig efter min opfattelse muligt præcist at definere, hvordan den bestemmelse, der er indeholdt i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, skal fortolkes. Denne bestemmelse omhandler de væsentlige fordrejninger vedrørende de berørte producenters produktionsomkostninger og økonomiske situation, som er forårsaget – eller følger af – foranstaltninger under det økonomiske system, som efter sin art ikke er markedsøkonomi, et system, som ifølge EU-retten stadig anses for at være »standardsystemet« i Kina uden for de sektorer, hvor markedsøkonomiske vilkår er fremherskende.
81.
Det er i denne juridiske sammenhæng, som er beskrevet i de foregående punkter, at de klagepunkter, Kommissionen har fremført i sin appel mod Rettens analyse i den appellerede dom, skal bedømmes.
c) De retlige konsekvenser af en forbindelse mellem foranstaltninger, der giver en fordel, og den kinesiske regerings femårsplaner
82.
I det første anbringendes første led har Kommissionen gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 63 og 69 at fastslå, at det ikke er tilstrækkeligt, at en foranstaltning har til formål at gennemføre en femårsplan i Kina, for at anse den for at være »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«. I modsætning til, hvad Retten har fastslået, ville den fortolkning, Kommissionen har foreslået, ifølge Kommissionen ikke fratage grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, enhver effektiv virkning.
83.
I den appellerede dom har Retten i al væsentlighed fastslået, at de omhandlede skattefordele til trods for deres tilknytning – som Retten har kvalificeret som indirekte – til den kinesiske regerings femårsplaner ikke kunne antages at være overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, eftersom det er velkendt, at lande med markedsøkonomi også giver virksomheder tilsvarende skattefordele (
47
). Retten er af den opfattelse, at Kommissionens argument vedrørende tilknytningen til forskellige femårsplaner hviler på en alt for formel tilgang, eftersom den fortsatte eksistens af de pågældende planer ikke nødvendigvis indebærer, at de pågældende skatteordninger var overført fra den tidligere planøkonomi i Kina, medmindre det antages, at alle de foranstaltninger, der er vedtaget i Kina, og som er knyttet til en plan, er overført fra landets tidligere planøkonomi, hvilket ville fratage grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), enhver effektiv virkning (
48
).
84.
I denne henseende må Xinyis argument om, at det første anbringendes første led må afvises, da det er baseret på en ny påstand, indledningsvis forkastes.
85.
Ifølge artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er appel til Domstolen begrænset til retsspørgsmål og kan kun støttes på anbringender vedrørende bl.a. Rettens tilsidesættelse af EU-retten. I øvrigt fastsætter artikel 170 i Domstolens procesreglement, at der ikke i appelskriftet må foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for Retten.
86.
Det må dog konstateres, at Retten i den appellerede doms præmis 69 udtrykkeligt har forkastet det argument, Kommissionen havde fremført vedrørende de omhandlede skattefordeles tilknytning til forskellige femårsplaner, der er gennemført i Kina. Retten har udtrykkeligt udelukket, at der er en nødvendig relation mellem på den ene side en forbindelse mellem en foranstaltning og disse planer og på den anden side den omstændighed, at en sådan foranstaltning er »overført« fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system. Det er netop denne argumentation, der er indeholdt i det første anbringendes første led i Kommissionens appel. Under disse omstændigheder kan Xinyi ikke med rette gøre gældende, at dette led er baseret på en ny påstand, som ikke indgik i tvistens genstand ved Retten.
87.
Det skal vedrørende realiteten bemærkes, således som Retten selv har gjort det i den appellerede doms præmis 76 in fine, at anvendelsen af centrale flerårige planer i en økonomisk organisationsform i realiteten kendetegner ethvert ikke-markedsøkonomisk system.
88.
Til trods for de reformer i Kina, der er nævnt i punkt 57 og 58 i nærværende forslag til afgørelse, og som har fået EU-lovgiver til at indføre en markedsøkonomisk behandling, er det imidlertid ubestridt, at den kinesiske regering fortsat vedtager femårsplaner, der sigter mod at fastsætte retningslinjer for hele landets økonomiske udvikling.
89.
Skønt de kinesiske femårsplaner har udviklet sig med tiden og ikke længere fastsætter bestemte produktionsmål, er det ubestridt, at disse planer stadig spiller en grundlæggende rolle i udformningen af den kinesiske økonomi.
90.
Det fremgår af de skriftlige indlæg fra Kommissionen og GMB og af deres bemærkninger på retsmødet, at disse femårsplaner påvirker alle niveauer af den kinesiske økonomi og dækker en bred vifte af (om ikke alle) økonomiske sektorer. Disse planer er ikke begrænset til blot at gøre rede for den kinesiske regerings vision for den økonomiske udvikling i landet, men indeholder præcise mål og har i princippet obligatorisk karakter på alle statslige niveauer i Kina. Disse planer suppleres af specifikke politiske instrumenter, der benyttes til at styre de erhvervsdrivende mod mål, som på forhånd er fastsat centralt.
91.
Xinyi har ikke anfægtet beskrivelsen af femårsplanerne, som fremgik af Kommissionens og GMB’s bemærkninger, men har begrænset sig til at anføre, at Kommissionen ikke havde ført bevis for arten af de aktuelle femårsplaner.
92.
Når der indføres en foranstaltning for at gennemføre femårsplaner som dem, der er beskrevet i de foregående punkter, og denne bidrager til at forfølge politikker og formål, som på forhånd er fastlagt på centralt plan, er det efter min opfattelse muligt i en lovgivningsmæssige ramme som den, EU-lovgiver har indført med henblik på tildeling af markedsøkonomisk behandling, hvor et økonomisk system i en omstillingsproces som det kinesiske »automatisk« anses for ikke at have karakter af markedsøkonomi, og når der ikke føres bevis for det modsatte, at formode, at de fordrejninger, der følger af sådanne foranstaltninger, er »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«.
93.
Selv om der i et økonomisk system i en omstillingsproces kan forekomme forhold, der er karakteristiske for en markedsøkonomi, samtidig med forhold, der kendetegner en planøkonomi, forholder det sig dog ikke desto mindre således, at indførelsen af sådanne planer som beskrevet i punkt 88-90 i nærværende forslag til afgørelse fortsat vil være det karakteristiske element for ethvert system, som ikke har karakter af markedsøkonomi. Under disse betingelser er den omstændighed, at en foranstaltning er indført for at gennemføre en sådan plan, i sig selv tilstrækkelig til, at der er en formodning for, at den er »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«, dvs. at den, således som det fremgår af punkt 80 i nærværende forslag til afgørelse, er overført fra det økonomiske system uden markedsøkonomiske træk, som man fortsat har i Kina uden for sektorer, hvor markedsøkonomiske vilkår er fremherskende efter den kinesiske regerings reformer.
94.
Som det fremgår af retspraksis, jf. punkt 34-36 i nærværende forslag til afgørelse, påhviler det ikke institutionerne, men den producent, som ønsker at opnå markedsøkonomisk behandling efter den ordning, EU-lovgiver har oprettet, at bevise, at til trods for de fordele, den pågældende er omfattet af, og som følger af de forhold, der kendetegner ethvert planøkonomisk system, dvs. femårsplanen, ændrer disse fordele ikke de markedsøkonomiske betingelser, som er fremherskende for den pågældende.
95.
Den omstændighed, som Retten har anset for afgørende i den appellerede dom, nemlig at foranstaltninger, som svarer til dem, der vedtages til gennemførelse af femårsplanen, eventuelt også træffes i markedsøkonomier, selv hvis det måtte forholde sig således i den foreliggende sag, er efter min opfattelse ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke, at fordrejninger som følge af de foranstaltninger, der er vedtaget til gennemførelse af en femårsplan, er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system.
96.
Det er nemlig ikke muligt at betragte foranstaltninger, der er truffet i forbindelse med iværksættelsen af en femårsplan, isoleret og se bort fra den større sammenhæng, i hvilken de er blevet indført. Det er åbenbart, at mere eller mindre ens foranstaltninger, der vedtages i markedsøkonomier, aldrig vil blive vedtaget i forbindelse med planer som dem, den kinesiske regering har vedtaget, og som ligger helt uden for et markedsøkonomisk system.
97.
Den fejl, som Retten kan kritiseres for, består efter min opfattelse i, at den ikke har taget hensyn til den sammenhæng – femårsplanen – hvori de foranstaltninger, som medfører fordrejningerne, indgår. Det er faktisk muligt, at bindende økonomiske mål, hvis opfyldelse fastsættes centralt af den kinesiske regering, nås ved hjælp af forskellige foranstaltninger, hvoraf nogle er mere eller mindre sammenlignelige med foranstaltninger, der træffes i markedsøkonomier. Dette ændrer dog intet ved, at disse lignende foranstaltninger iværksættes i en sammenhæng – femårsplanen – som er grundlæggende anderledes end en markedsøkonomisammenhæng.
98.
Af denne grund tvivler jeg stærkt på relevansen af de eksempler fra EU-retspraksis vedrørende statsstøtte, som er nævnt af Retten i den appellerede doms præmis 66, og hvis relevans Kommissionen har bestridt i det første anbringendes fjerde led. EU-rettens økonomiske og juridiske sammenhæng, hvori sådanne støtteforanstaltninger vedtages og evalueres, er grundlæggende forskellig fra den økonomiske og juridiske sammenhæng i Kina.
99.
Det samme ræsonnement gælder for argumenter, der er fremført af Kommissionen i forbindelse med dennes første anbringendes andet og tredje led. Henset til den grundlæggende forskellige sammenhæng kan de statslige indgreb og støtteforanstaltninger, der bevilges inden for rammerne af en social markedsøkonomi, ikke sammenlignes med indgreb eller ordninger, der følger af femårsplaner som dem, der er beskrevet i punkt 88-90 i nærværende forslag til afgørelse.
100.
I modsætning til det, Retten har fastslået i den appellerede doms præmis 69, kan den fortolkning, hvorefter en forbindelse mellem en foranstaltning og femårsplanen giver en formodning for, at fordrejninger som følge af foranstaltningen er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, ikke fratage bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, enhver effektiv virkning.
101.
For det første har den berørte producent, som ønsker at opnå markedsøkonomisk behandling, altid mulighed for at afkræfte formodningen ved at godtgøre, at den foranstaltning, der giver ham fordele, ikke fremkalder en fordrejning, som er uforenelig med en markedsøkonomi, selv om den er blevet truffet inden for rammerne af femårsplanen eller gennemførelsen heraf. For det andet skal fordrejningen også være væsentlig – selv om den er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system – for at betingelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, ikke er opfyldt. Fordrejninger, som ikke er væsentlige, kan således ikke udelukke en markedsøkonomisk behandling, selv om de følger af en femårsplan, og det formodes derfor, at de er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system. For det tredje henhører statslige foranstaltninger, der giver fordele ved f.eks. at fastsætte favorable skatteordninger, men som ikke har nogen forbindelse med en femårsplan, ikke under den omhandlede bestemmelses anvendelsesområde og udgør derfor ikke en hindring for, at de producenter, der er omfattet heraf, kan opnå markedsøkonomisk behandling.
102.
Hertil kommer, at Rettens argument i den appellerede doms præmis 76, der i det væsentlige består i, at politikker, der sigter mod at tiltrække udenlandske investeringer, i det mindste i teorien ville være i modstrid med en økonomisk organisationsform, der er baseret på et kollektivt ejerskab af de virksomheder, der er undergivet produktionsmål, som er fastlagt i en central plan, ikke kan rejse tvivl om ovenstående analyse. Uafhængigt af de semantiske og taksonomiske punkter, som Kommissionen anførte over for Xinyi vedrørende spørgsmålet, om de kendetegn, som Retten fremhævede, mere vedrørte et økonomisk statshandelssystem end et ikke-markedsøkonomiske system, hersker der, som det fremgår af punkt 64 i nærværende forslag til afgørelse, ingen tvivl om, at det kinesiske økonomiske system er et system under omstilling. Det følger heraf, at i en sådan sammenhæng har den omstændighed, at visse foranstaltninger teoretisk eller generelt er i strid med et ikke-markedsøkonomisk system eller et økonomisk statshandelssystem – forudsat at det viser sig at være tilfældet – ikke nødvendigvis den konsekvens, at disse foranstaltninger ikke er overført fra det økonomiske system, som ikke har karakter af markedsøkonomi – jf. punkt 80 i nærværende forslag til afgørelse – som fortsat er fremherskende i Kina.
d) Anvendelse i den foreliggende sag
103.
I den foreliggende sag er det ubestridt, at de omhandlede skatteforanstaltninger blev truffet i forbindelse med gennemførelsen af den kinesiske regerings femårsplaner (
49
). Retten har desuden selv erkendt denne omstændighed i den appellerede doms præmis 69, selv om den har kvalificeret forbindelsen mellem de omhandlede foranstaltninger og de nævnte planer, som gennemføres i Kina, som »indirekte«. Xinyi har heller ikke benægtet denne omstændighed.
104.
Kommissionen kunne følgelig formode, at de omhandlede skatteforanstaltninger, som er knyttet til det element, der er karakteristisk for planøkonomier, dvs. femårsplanen, der fortsat er et grundlæggende element i den økonomiske organisationsform i Kina, var »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«.
105.
Under disse omstændigheder har Retten efter min opfattelse begået en retlig fejl, da den – til trods for, at de omhandlede skatteforanstaltninger blev indført i forbindelse med gennemførelsen af den kinesiske regerings femårsplaner – fastslog, at Kommissionen havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at indrømme Xinyi markedsøkonomisk behandling ud fra den betragtning, at fordrejningerne som følge af disse foranstaltninger ikke var »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system«.
e) Forslag til afgørelse
106.
På baggrund af alle de ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den tager Kommissionens første appelanbringende til følge og ophæver Rettens dom.
107.
Såfremt Domstolen ikke skulle følge mit forslag, vil jeg subsidiært analysere Kommissionens andet og tredje anbringende mod den appellerede dom.
B.
Det andet anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten
1. Kort sammenfatning af parternes argumenter
108.
Med sit andet anbringende har Kommissionen kritiseret Retten for tilsidesættelse af begrundelsespligten. Dette anbringende indeholder to led.
109.
I det første led har Kommissionen gjort manglende begrundelse gældende for så vidt angår visse udtalelser i den appellerede dom. Kommissionen har for det første sigtet til denne doms præmis 66, hvor Retten ifølge Kommissionen uden begrundelse har udtalt, at »det er […] velkendt, at lande med markedsøkonomi ligeledes tildeler virksomheder skattefordele i form af skattefritagelser […]« Retten har heller ikke forklaret, hvorfor de statsstøtteordninger, der er nævnt i samme præmis i den appellerede dom, kan sammenlignes med de omhandlede foranstaltninger.
110.
For det andet har Kommissionen gjort en begrundelsesfejl gældende, da Retten i den appellerede doms præmis 75 har anført, at »[d]et […] ikke [kan] benægtes, at støtte af visse erhvervssektorer såsom højteknologisektorer, som anses for af strategisk betydning for et givent land, udgør et lovligt formål i en markedsøkonomi«.
111.
For det tredje har Retten heller ikke, i den appellerede doms præmis 69, forklaret, hvorledes Kommissionens standpunkt, hvorefter alle de foranstaltninger, der er vedtaget i Kina og knyttet til en plan, er overført fra landets tidligere planøkonomi, skulle kunne fratage grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), enhver effektiv virkning.
112.
I det andet led har Kommissionen gjort gældende, at den appellerede dom indeholder en selvmodsigelse i begrundelsen. Retten har nemlig på den ene side i den appellerede doms præmis 76 anerkendt, at en central plan udgør et karakteristisk træk ved et ikke-markedsøkonomisk system, men har på den anden side i den appellerede doms præmis 63 og 69 afvist relevansen af en sådan plan, når det skal vurderes, om en foranstaltning er overført fra et tidligere ikke-markedsøkonomisk system.
113.
Xinyi har anført, at argumentationen mod den appellerede doms præmis 66 og 75 må afvises, for så vidt som den ikke vedrører en begrundelsesfejl, men manglende beviser til støtte for de velkendte og ubestridelige faktiske omstændigheder, som Retten har anført i de nævnte præmisser. Herefter har Xinyi bestridt realiteten i det andet anbringendes første og andet led.
2. Bedømmelse
114.
Det skal indledningsvis bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at begrundelsen for en dom i henhold til 296 TEUF klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som Retten har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne beslutning, og således at Domstolen kan udøve sin prøvelsesret (
50
). Rettens begrundelsespligt i henhold til artikel 36 og artikel 53, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol er således opfyldt, når begrundelsen, selv om den kan være indirekte, indebærer, at de berørte parter kan få kendskab til begrundelsen for, at Retten ikke har godtaget deres argumenter, og at Domstolen kan råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udøve sin prøvelsesret (
51
).
115.
For så vidt angår det andet anbringendes første led mener jeg først og fremmest, at den af Xinyi fremførte afvisningspåstand må forkastes. En analyse af Kommissionens argumentation vedrørende den appellerede doms præmis 66 og 75 viser, at denne argumentation ikke har til formål at kritisere Retten for ikke i tilstrækkeligt omfang at have godtgjort de faktiske omstændigheder, som den i den appellerede dom har kaldt velkendte eller hævdet er ubestridte. Tværtimod vedrører den nævnte argumentation klart Rettens begrundelse, som ifølge Kommissionen er fejlagtig.
116.
Med hensyn til realiteten tror jeg for det første ikke, at der er grundlag for klagepunkterne vedrørende den appellerede doms præmis 66. Det fremgår således klart af denne præmis, at begrundelsen for den velkendte karakter af det forhold, at lande med markedsøkonomi også giver virksomheder skattefordele i form af skattefritagelser, ifølge Retten findes i henvisningen i samme præmis til Domstolens praksis på statsstøtteområdet. Disse domme vedrører alle skatteordninger tildelt af medlemsstaterne, som Retten tydeligvis indirekte har anset for at være sammenlignelige med de omhandlede ordninger.
117.
Uafhængigt af spørgsmålet om berettigelsen af dette standpunkt, som jeg har sat rejst tvivl om i punkt 98 i nærværende forslag til afgørelse, er der dog efter min opfattelse ingen tvivl om, at både de berørte parter og Domstolen godt kan forstå Rettens tilgrundliggende ræsonnement.
118.
For det andet kan en tilsvarende bedømmelse efter min opfattelse finde anvendelse på Rettens begrundelse i den appellerede doms præmis 75, selv om det her kræver et større udredningsarbejde at forstå Rettens faktisk noget kortfattede argumentation.
119.
Læst i lyset af den appellerede doms præmis 66, 67, 74 og 76 er det dog muligt at forstå, at Retten for at udlede den velkendte karakter (»ubestridelig«) i sine udtalelser om lovligheden i markedsøkonomier af formålet med at støtte visse erhvervssektorer, der anses for at være af strategisk betydning, har støttet sig på den omstændighed, at der i sådanne økonomier forekommer foranstaltninger med dette formål, uanset om de pågældende foranstaltninger er lovlige ifølge EU-retten, i det foreliggende tilfælde statsstøtte.
120.
Uafhængigt af, om denne analyse er velbegrundet, eller om der er ført tilstrækkelige beviser til støtte herfor, finder jeg også her, at det med en vis udredningsindsats er muligt at forstå Rettens tilgrundliggende argumentation. Klagepunktet om begrundelsen i den appellerede doms præmis 75 må derfor efter min opfattelse ligeledes forkastes.
121.
For det tredje finder jeg ligeledes, at klagepunktet vedrørende begrundelsen i den appellerede doms præmis 69 også må forkastes, uanset om analysen i den pågældende præmis er velbegrundet.
122.
En læsning af præmis 69 gør det muligt klart at forstå, at Retten har fastslået, at bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, ville miste hele sin betydning, hvis Kommissionens standpunkt blev lagt til grund, eftersom alle producenter, der var omfattet af en fordel, som indrømmes af de kinesiske myndigheder, og som udspringer af en femårsplan, i så fald altid ville blive nægtet markedsøkonomisk behandling. I punkt 100 og 101 i nærværende forslag til afgørelse har jeg imidlertid anfægtet, at denne analyse skulle være velbegrundet. Det ændrer dog intet ved, at Rettens argumentation, som efter min opfattelse er fejlagtig, kan forstås.
123.
For så vidt angår det andet anbringendes andet led har Kommissionen anført, at der er en modsigelse mellem den appellerede doms præmis 69 og præmis 76.
124.
Rettens argumentation i disse præmisser er i al væsentlighed følgende: På den ene side finder Retten i præmis 76, at tilstedeværelsen af en central plan kendetegner et ikke-markedsøkonomisk system, på den anden side finder Retten i præmis 69, sammenholdt med den appellerede doms præmis 66 og 67, at enhver foranstaltning, som er knyttet til en plan, ikke nødvendigvis er »overført fra det tidligere ikke markedsøkonomiske system«. Ifølge Retten kan foranstaltninger, som kan sammenlignes dem, der vedtages i markedsøkonomier, ikke betragtes, som om de er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, selv om de er knyttet til en plan.
125.
Som det fremgår af punkt 87-97 i nærværende forslag til afgørelse, deler jeg imidlertid ikke den tilgang, Retten har lagt til grund. Set ud fra Rettens synsvinkel, som jeg som sagt finder materielt fejlagtig, er der dog ingen modsigelse i argumentationen mellem udtalelserne i præmis 76 og de i den appellerede doms præmis 66, 67 og 69 anførte.
126.
Det følger efter min opfattelse heraf, at både det andet anbringendes første og andet led skal forkastes. Følgelig skal det andet anbringende forkastes i sin helhed.
C.
Det tredje anbringende om proceduremæssige uregelmæssigheder
127.
Ved sit tredje anbringende, der omhandler den appellerede doms præmis 66, 67 og 76, har Kommissionen gjort gældende, at Retten har begået proceduremæssige uregelmæssigheder, der kan begrunde en ophævelse af den appellerede dom. Dette anbringende består af tre led.
1. Det første og det andet led vedrørende de domme, som Domstolen har nævnt i den appellerede doms præmis 66
128.
Ved det første led har Kommissionen gjort gældende, at Retten har indført et nyt materielt argument i sagen, som Xinyi ikke havde påberåbt sig, og at Retten har støttet sig herpå for at annullere den omtvistede forordning. Kommissionen har således anført, at Xinyi aldrig påberåbte sig det argumentet vedrørende retspraksis på statsstøtteområdet, der er nævnt i den appellerede doms præmis 66. Mere specifikt har selskabet aldrig hævdet, at en statsstøtte, der betragtes som ulovlig, på nogen måde skulle være relevant for at fastslå, om de omhandlede foranstaltninger er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system eller ej. Xinyis argumentation var udelukkende baseret på tilladt støtte.
129.
Dette indebar ifølge Kommissionen, at Retten har truffet afgørelse om et spørgsmål, med hensyn til hvilket den ikke har jurisdiktion (ultra vires), har tilsidesat princippet om, at parterne definerer sagens genstand, og har tilsidesat artikel 21 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 44, stk. 1, og artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement i den udgave, som var gældende på tidspunktet for anlæggelsen af sagen i første instans.
130.
I forbindelse med det tredje anbringendes andet led har Kommissionen kritiseret Retten for ikke at have hørt den vedrørende spørgsmålet om den angivelige sammenlignelighed mellem de omhandlede foranstaltninger og den statsstøtte, som er genstand for de i den appellerede doms præmis 66 anførte domme. Ved således ikke at høre Kommissionen om en ny faktisk omstændighed har Retten tilsidesat Kommissionens ret til kontradiktion og ret til at blive hørt.
131.
Xinyi har bestridt Kommissionens argumentation.
132.
For så vidt angår det tredje anbringendes første led skal det først bemærkes, at det følger af reglerne om retsforhandlingerne for Unionens retsinstanser, navnlig af artikel 21 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 44, stk. 1, i Rettens procesreglement, som var gældende på tidspunktet for anlæggelsen i sagen i første instans (
52
), at tvisten fastlægges og afgrænses af parterne, og at Unionens retsinstanser ikke kan træffe afgørelse ud over, hvad der er gjort gældende (
53
).
133.
Selv om visse anbringender kan eller skal påkendes af egen drift, såsom en manglende eller utilstrækkelig begrundelse af den omhandlede afgørelse, der henhører under væsentlige formforskrifter, kan et anbringende, der vedrører lovligheden af den omtvistede afgørelses indhold, og som er et anbringende om, at der er sket en overtrædelse af traktaterne eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse som omhandlet i artikel 263 TEUF, kun, som Domstolen har præciseret, tages under påkendelse af Unionens retsinstanser, såfremt den pågældende sagsøger gør det gældende (
54
).
134.
Under disse omstændigheder bør det undersøges, om Retten ved at støtte sig på Domstolens domme, der er anført i den appellerede doms præmis 66, for at annullere den omtvistede forordning har truffet afgørelse ud over, hvad der er gjort gældende (ultra petita).
135.
I denne henseende skal jeg bemærke, at det første anbringende, som Xinyi har rejst for Retten, vedrørte en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led. Som det fremgår af den appellerede doms præmis 49, har Xinyi gjort Kommissionens praksis på statsstøtteområdet gældende som grundlag for sin argumentation i forbindelse med dette anbringendes første led. Denne praksis blev gjort gældende for at godtgøre Xinyis argument, som Retten tog til følge, og hvorefter lande med markedsøkonomi, herunder EU’s medlemsstater, indfører skatteordninger, der ligner de omhandlede.
136.
Det må derfor konstateres, at påberåbelsen af Kommissionens praksis på statsstøtteområdet, som den fremgår af såvel dennes afgørelser som af Domstolens praksis, indgik i Xinyis argumenter inden for rammerne af selskabets anbringende.
137.
Under disse betingelser kan Kommissionen ikke med rette hævde, at Retten er gået ud over grænserne for tvistens genstand ved at basere sin argumentation på eksempler fra Domstolens domme på statsstøtteområdet.
138.
Kommissionen kan heller ikke gøre en tilsidesættelse af sin ret til forsvar og ret til at blive hørt gældende af den simple grund, at Retten ikke hørte den om specifikke domme vedrørende Kommissionens praksis på statsstøtteområdet, som den har nævnt i den appellerede dom, når denne praksis var genstand for drøftelse blandt parterne. I denne henseende skal det ligeledes anføres, at Xinyi har bemærket, uden at Kommissionen har anfægtet det, at parterne under retsmødet ved Retten indgående diskuterede relevansen af et faktuelt punkt i Kommissionens praksis og Domstolens praksis i forbindelse med fiskale foranstaltninger.
139.
I lyset af disse betragtninger mener jeg, at det tredje anbringendes første og andet led skal forkastes.
2. Det tredje led vedrørende undladelse af svar på de af Kommissionen fremsatte argumenter
140.
Det tredje anbringendes tredje led omhandler den appellerede doms præmis 76 og det, ifølge Kommissionen, fejlagtige begreb »ikke-markedsøkonomisk system«, som Retten har lagt anvendt i denne præmis.
141.
Kommissionen har kritiseret Retten for at have set bort fra argumenter, den har fremført vedrørende dette begreb, og for at have begrænset sig til at gøre rede for det begreb, som Xinyi foreslog. Dermed har Retten undladt at besvare et argument, som Kommissionen havde fremsat, hvilket er en proceduremæssig uregelmæssighed, som bør medføre ophævelse af den appellerede dom. Med henblik herpå har Kommissionen henvist til præmis 112 i Domstolens dom af 24. oktober 2013, Land Burgenland m.fl. mod Kommissionen (C-214/12 P, C-215/12 P og C-223/12 P, EU:C:2013:682).
142.
Xinyi har bestridt Kommissionens argumenter.
143.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det følger af Domstolens faste praksis, at den pligt til at begrunde domme, der påhviler Retten i medfør af artikel 36 og artikel 53, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, ikke pålægger den at foretage en udtømmende gennemgang af hvert enkelt af de argumenter, der er fremført af parterne i sagen (
55
).
144.
Retten kan derfor indirekte forkaste visse argumenter, der blev fremført af bl.a. sagsøgte, for at tilbagevise sagsøgerens argumenter.
145.
Heraf følger, at Retten i sin argumentation i den appellerede doms præmis 76 indirekte kunne forkaste visse argumenter fremført af Kommissionen uden at begå proceduremæssige uregelmæssigheder.
146.
Dom af 24. oktober 2013, Land Burgenland m.fl. mod Kommissionen (C-214/12 P, C-215/12 P og C-223/12 P, EU:C:2013:682), som Kommissionen har baseret sig på, vedrørte en helt anden situation end den, som er omhandlet i nærværende sag. I den nævnte dom konstaterede Domstolen, at Retten havde undladt at besvare et argument fremført af sagsøgeren, som utvetydigt var anført i stævningen i første instans.
147.
Henset til det ovenstående skal det tredje anbringendes tredje led efter min opfattelse også forkastes. Følgelig skal det tredje anbringende forkastes i sin helhed.
VI. Søgsmålet for Retten
148.
Ifølge artikel 61, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol kan Domstolen, når den ophæver den af Retten trufne afgørelse, enten selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse, eller hjemvise den til Retten til afgørelse.
149.
I den foreliggende sag mener jeg, at Domstolen kan træffe afgørelse om det første anbringendes første led, som Xinyi har fremført for Retten.
150.
Således som det fremgår af punkt 103 og 104 i nærværende forslag til afgørelse, havde den kinesiske regering nemlig vedtaget foranstaltningerne til de omhandlede skatteordninger, der er nævnt i punkt 11 i nærværende forslag til afgørelse, som Xinyi var omfattet af, i forbindelse med gennemførelsen af forskellige femårsplaner.
151.
Under disse omstændigheder var Kommissionen berettiget til at formode, at fordrejningerne som følge af sådanne foranstaltninger var »overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system« i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led.
152.
Under disse omstændigheder må Xinyis første anbringendes første led forkastes.
153.
Derimod har Retten ikke undersøgt det første anbringendes andet led og heller ikke Xinyis andet, tredje og fjerde anbringende.
154.
Da tvisten ikke er moden til påkendelse for så vidt angår dette led og disse anbringender, finder jeg det hensigtsmæssigt at hjemvise denne sag til Retten med henblik på behandling af dette led og disse anbringender samt de argumenter, der er fremført til støtte herfor.
155.
På denne baggrund udsættes afgørelsen om sagens omkostninger.
VII. Forslag til afgørelse
156.
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen træffer følgende afgørelse:
»1)
Den Europæiske Unions Rets dom af 16. marts 2016, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings mod Kommissionen (T-586/14, EU:T:2016:154), ophæves.
2)
Det første anbringendes første led i det søgsmål, som Xinyi PV Products (Anhui) Holdings har anlagt ved Den Europæiske Unions Ret, forkastes.
3)
I øvrigt hjemvises sagen til Den Europæiske Unions Ret.
4)
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Procedure WT/DS516.
(
3
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2016, L 176, s. 21).
(
4
) – Rådets forordning af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2009, L 343, s. 51). Denne forordning blev ophævet ved forordning (EU) nr. 2016/1036.
(
5
) – Forslag fra Kommissionen af 9.11.2016 til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning nr. 2016/1036 og af forordning (EU) nr. 2016/1037 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (COM(2016) 721 final).
(
6
) – Jf. i denne henseende Europa-Kommissionens pressemeddelelse af 3.10.2017 (IP/17/3668) og faktablad af samme dato (MEMO/17/3703).
(
7
) – T-586/14 herefter »den appellerede dom« (EU:T:2016:154).
(
8
) – Kommissionens gennemførelsesforordning af 13.5.2014 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af solcelleglas med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2014, L 142, s. 1, berigtiget i EUT 2014, L 253, s. 4).
(
9
) – Meddelelse om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen af solcelleglas med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2013, C 58, s. 6).
(
10
) – EUT 2013, L 316, s. 8.
(
11
) – Jf. 34.-47. betragtning til den forordning nr. 1205/2013 og mere specifikt 41. og 43. betragtning til denne forordning.
(
12
) – Jf. 34. betragtning til den omtvistede forordning.
(
13
) – Jf. den omtvistede forordnings artikel 1, stk. 2. Denne sats på 36,1% blev herefter erstattet af en sats på 75,4% i medfør af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/1394 af 13.8.2015 om ændring af forordning (EU) nr. 470/2014, som ændret ved forordning (EU) 2015/588, om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af solcelleglas med oprindelse i Folkerepublikken Kina efter en fornyet overvæltningsundersøgelse i henhold til artikel 12 i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (EUT 2015, L 215, s. 42).
(
14
) – Den appellerede doms præmis 63 og 64.
(
15
) – Den appellerede doms præmis 65 og 66.
(
16
) – Jf. den appellerede doms præmis 68-78.
(
17
) – Dom af 16.7.2015, Kommissionen mod Rusal Armenal (C-21/14 P, EU:C:2015:494, præmis 47).
(
18
) – Jf. i denne retning dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 66).
(
19
) – Jf. i denne retning dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 67).
(
20
) – Dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 69).
(
21
) – Dom af 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet (C-249/10 P, EU:C:2012:53, præmis 32).
(
22
) – Dom af 2.2.2012, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet (C-249/10 P, EU:C:2012:53 præmis 32), og af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 70).
(
23
) – Den appellerede doms præmis 63 og 69.
(
24
) – Jf. den appellerede doms præmis 74-76.
(
25
) – Jf. den appellerede doms præmis 77 og 78.
(
26
) – Rådets forordning af 27.4.1998 om ændring af forordning (EF) nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1998, L 128, s. 18).
(
27
) – Jf. i denne retning for så vidt angår bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første led, generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:22, punkt 42).
(
28
) – Jf. i denne forbindelse begrundelsen og punkt 4-6 i Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet af 12.12.1997 om behandlingen af lande, der tidligere var lande uden markedsøkonomi, i forbindelse med antidumpingprocedurer og om et forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (COM(97) 677 final).
(
29
) – Rådets forordning af 1.8.1979 om ændring af forordning (EØF) nr. 459/68 om beskyttelse mod dumping, præmier eller subventioner fra lande, der ikke tilhører Det europæiske økonomiske Fællesskab (EFT 1979, L 196, s. 1), som ændrede flere bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 459/68 af 5.4.1968 om beskyttelse mod dumping, præmier, eller subventioner fra lande, der ikke tilhører Det europæiske økonomiske Fællesskab. Jf. nærmere bestemt sjette betragtning til forordning (EØF) nr. 1681/79.
(
30
) – Jf. i denne forbindelse meddelelse (COM(97) 677 final) og forslaget til forordning nævnt i fodnote 28 i nærværende forslag til afgørelse. Jf. ligeledes Rådets forslag til forordning om ændring af forordning (EF) nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (COM(2000) 363 final).
(
31
) – Jf. i denne retning dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 68).
(
32
) – Jf. i denne retning dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 69).
(
33
) – Også af politiske årsager med henblik på at fremme den reformproces, som bl.a. fandt sted i Kina. Jf. i denne forbindelse punkt 5 i begrundelsen i Kommissionens meddelelse (COM(97) 677 final) og forslaget til forordning nævnt i fodnote 28 i nærværende forslag til afgørelse.
(
34
) – Jf. i denne retning dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 93), samt generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:22, punkt 75 og 76).
(
35
) – Jf. i denne forbindelse punkt 12 i Kommissionens meddelelse (COM(97) 677 final) nævnt i fodnote 28 i nærværende forslag til afgørelse.
(
36
) – Det er dette udtryk, generaladvokat Kokott har anvendt i sit forslag til afgørelse Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:22, punkt 1, 61, 63 og 68).
(
37
) – Min fremhævelse.
(
38
) – Jf. især den engelske version, som anvender udtrykket »carried over« og, endnu mere tydeligt, den spanske og den portugisiske version, som anvender henholdsvis »heredadas« og »herdadas«.
(
39
) – Bl.a. den tjekkiske, tyske, estiske, franske, kroatiske, italienske, maltesiske, nederlandske, polske, rumænske, finske og svenske version.
(
40
) – Den spanske, lettiske og portugisiske version.
(
41
) – Ni andre versioner (den bulgarske, danske, græske, engelske, irske, litauiske, ungarske, slovakiske og slovenske version) kan både læses med en tidsmæssig og en kausal konnotation.
(
42
) – Dom af 25.3.2010, Helmut Müller (C-451/08, EU:C:2010:168, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis). Jf. også i denne henseende mit forslag til afgørelse British Airways mod Kommissionen (C-122/16 P, EU:C:2017:406, punkt 40 og 41).
(
43
) – Jf. dom af 19.7.2012, Rådet mod Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C-337/09 P, EU:C:2012:471, præmis 73), og af 11.9.2014, Gem-Year Industrial og Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) mod Rådet (C-602/12 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:2203, præmis 56).
(
44
) – I denne forbindelse bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at hvis en EU-retlig bestemmelse kan fortolkes på flere måder, skal den fortolkning, som kan sikre bestemmelsens effektive virkning, vælges (jf. bl.a. dom af 14.12.2016, Mercedes Benz Italia, C-378/15, EU:C:2016:950, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
(
45
) – Ifølge Xinyi klassificerer grundforordningen således alle verdens lande i tre kategorier: i) planøkonomier eller statshandelslande, jf. listen i fodnoten til den nævnte forordnings artikel 2, stk. 7, litra a), ii) planøkonomier under omstilling, herunder Folkerepublikken Kina, der er omfattet af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), iii) markedsøkonomier, der omfatter alle lande med undtagelse af dem, der henhører under den samme forordnings artikel 2, stk. 7. Kommissionen har anfægtet denne klassificering og er af den opfattelse, at der i virkeligheden er fire kategorier, nemlig: i) statshandelslande, ii) lande uden markedsøkonomi, iii) lande med en særlig markedsøkonomi og iv) markedsøkonomier.
(
46
) – Spørgsmålet om definition af begrebet »ikke-markedsøkonomisk system« i henhold til den omhandlede bestemmelse udspringer af det første anbringendes femte led, hvori Kommissionen har anfægtet den appellerede doms præmis 76. Jf. vedrørende dette punkt den nærmere gennemgang i punkt 102 i dette forslag til afgørelse.
(
47
) – Den appellerede doms præmis 65 og 66.
(
48
) – Den appellerede doms præmis 69.
(
49
) – Mere specifikt er programmet »2 Free, 3 Half« blevet udviklet for at fremme erhvervspolitikker, der følger af femårsplanerne i Folkerepublikken Kina, således som det eksplicit er anført i »det kinesiske statsråds beslutning nr. 40 om bekendtgørelse og gennemførelse af »midlertidige bestemmelser vedrørende støtten til tilpasning af erhvervsstrukturer««. Skatteordningen for højteknologiske virksomheder blev vedtaget for at gennemføre den 12. femårsplan 2011-2015, der udpeger voltaisk solenergi som en »fremspirende strategisk sektor« med henblik på denne plan (jf. kapitel 10 i den 12. femårsplan 2011-2015).
(
50
) – Jf. dom af 26.1.2017, Maxcom mod City Cycle Industries (C-248/15 P, C-254/15 P og C-260/15 P, EU:C:2017:62, præmis 87).
(
51
) – Jf. i denne retning bl.a. dom af 10.4.2014, Areva m.fl. mod Kommissionen (C-247/11 P og C-253/11 P, EU:C:2014:257, præmis 54 og 55).
(
52
) – Nu artikel 76, stk. 1, i Rettens nugældende procesreglement.
(
53
) – Dom af 10.12.2013, Kommissionen mod Irland m.fl. (C-272/12 P, EU:C:2013:812, præmis 27). Jf. nærmere vedrørende ultra petita-princippet i punkt 82 ff. i mit forslag til afgørelse British Airways mod Kommissionen (C-122/16 P, EU:C:2017:406).
(
54
) – Dom af 10.12.2013, Kommissionen mod Irland m.fl. (C-272/12 P, EU:C:2013:812, præmis 28). Jf. i denne henseende mit forslag til afgørelse British Airways mod Kommissionen (C-122/16 P, EU:C:2017:406, specifikt punkt 91 og 92).
(
55
) – Jf. bl.a. dom af 26.7.2017, Continental Reifen Deutschland mod Compagnie générale des établissements Michelin (C-84/16 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2017:596, præmis 83).