61991CJ0250_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 24. september 1991, som berigtiget ved dom af 22. oktober 1991, indgaaet til Domstolen henholdsvis den 7. og den 30. oktober 1991, har Tribunal d' instance du septième arrondissement de Paris, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1), subsidiaert af artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 175, s. 1).
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst i forbindelse med en sag mellem selskabet Hewlett Packard France (herefter benaevnt "HP-France") og den franske toldforvaltning.
3 HP-France indfoerte til Frankrig mellem 1986 og 1988 tastaturer til databehandlingsmaskiner fra Singapore. Paa grundlag af en oplysning, der blev givet den 23. januar 1985 af Oberfinanzdirektion Muenchen til Hewlett Packard' s tyske datterselskab, angav HP-France disse varer til fri omsaetning i Frankrig under pos. 84.55 C om reservedele til databehandlingsmaskiner.
4 De varer, der hoerte under denne position, var midlertidigt fritaget for told paa grundlag af Raadets forordning (EOEF) nr. 3599/85 af 17. december 1985 (bilag II) om almindelige toldpraeferencer for aaret 1986 for visse industrivarer med oprindelse i udviklingslande (EFT L 352, s. 1). Som foelge heraf var HP-France fritaget for betaling af de tilsvarende afgifter.
5 Efter denne fritagelse meddelte Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED) ved skrivelse af 24. maj 1989 HP-France, at man havde konstateret en overtraedelse af toldlovgivningen i form af "urigtig angivelse af varer, der har medfoert unddragelse af betaling af told". Ifoelge det franske toldvaesen udgjorde tastaturerne "enheder" til databehandlingsmaskiner, som hoerte under pos. 84.53 B. Varer under denne position var ogsaa midlertidigt fritaget for told, men inden for et aarligt toldmaessigt maksimumsbeloeb. Efter at dette maksimum var naaet i 1986, indledte toldvaesenet for saa vidt angaar den indfoersel, som HP-France havde foretaget i 1986, en efteropkraevningssag, idet de paalagde denne indfoerselstold efter en sats paa 4,5%. Den skyldige told androg 1 402 870 FF, hvortil kom 260 933 FF i mervaerdiafgift.
6 Ved skrivelser af 21. februar 1990 og 26. juni 1990 anmodede HP-France de franske toldmyndigheder om bortfald af enhver sanktion og forelaeggelse af sagen for Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber med henblik paa, at der i medfoer af artikel 5, stk. 2, i ovennaevnte forordning nr. 1697/79 blev truffet afgoerelse om, at tolden ikke skulle efteropkraeves.
7 Da det franske toldvaesen ikke har svaret, har HP-France anlagt sag ved Tribunal d' instance du septième arrondissement de Paris med paastand om ophaevelse af det stiltiende afslag paa anmodningen om, at der ikke skal ske efteropkraevning af den omtvistede afgift. Denne ret har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Saafremt det viser sig, at de af Hewlett Packard indfoerte tastaturer til databehandlingsmaskiner skulle have vaeret anmeldt under pos. 84.53, medfoerer de omstaendigheder, som selskabet har paaberaabt sig, navnlig
° at Oberfinanzdirektion Muenchen ved en afgoerelse fejlagtigt har henfoert varerne under pos. 84.55, og
° at det franske toldvaesen ikke har fremsat indsigelser med hensyn til overensstemmelsen mellem den anmeldte vare og den betegnelse, der tydeligt fremgaar af anmeldelserne
da, at Hewlett Packard kan fritages for efteropkraevning af de omhandlede afgifter i medfoer af artikel 5, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1697/79, subsidiaert artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 med senere aendringer?"
8 Vedroerende de faktiske omstaendigheder og retsforhandlingernes forloeb samt de til Domstolen indgivne skriftlige indlaeg henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
9 Indledningsvis bemaerkes, at det foelger af Domstolens faste praksis, at den ikke under anvendelsen af traktatens artikel 177 er kompetent til at anvende faellesskabsreglerne paa enkeltsager og saaledes afgoere tvisten i hovedsagen. Domstolen kan imidlertid af de spoergsmaal, der er stillet af den nationale ret, og under hensyn til de af denne fremlagte oplysninger uddrage de elementer, som vedroerer fortolkningen af faellesskabsretten for at saette retten i stand til at loese det retlige problem, den har faaet forelagt (dom af 4.2.1992, sag C-243/90, Smithson, Sml. I, s. 467, praemis 9).
10 Under disse omstaendigheder maa det antages, at den nationale ret med sit spoergsmaal oensker oplyst, om betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 eller subsidiaert bestemmelserne i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 er opfyldt, naar et selskab med henblik paa anvendelse af toldtariffen paa en vare har henholdt sig til en urigtig oplysning om tariffen, som er afgivet til et selskab, der tilhoerer samme koncern som debitor, af de kompetente toldmyndigheder i en anden medlemsstat end den, hvis myndigheder er kompetente til at opkraeve told, naar sidstnaevnte ikke har anfaegtet denne tarifering.
Fortolkningen af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79
11 I artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/9 hedder det:
"De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter."
12 Herefter gaelder der tre betingelser for de kompetente myndigheders mulighed for at undlade at foretage efteropkraevning. Det indebaerer, at afgiftsskyldneren har krav paa, at der ikke sker efteropkraevning, naar samtlige disse betingelser er opfyldt (jf. dom af 27.6.1991, sag C-348/89, Mecanarte-Metalurgica de Lagoa, Sml. I, s. 3277, og af 22.10.1987, sag 341/85, Foto-Frost, Sml. s. 4199, praemis 22).
13 Betingelserne er foelgende:
° Afgifterne er ikke blevet opkraevet som foelge af en fejl begaaet af de kompetente myndigheder selv.
° Debitor har handlet i god tro, dvs. at han ikke har kunnet opdage den af de kompetente myndigheder begaaede fejl.
° Debitor har iagttaget alle de gaeldende bestemmelser for saa vidt angaar toldangivelsen.
Den af de kompetente myndigheder begaaede fejl
14 Med det forelagte spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om man som en "fejl begaaet af de nationale myndigheder selv" dels kan betragte en fejl, der ikke er begaaet af de toldmyndigheder, som er kompetente til at foretage opkraevningen, men af toldmyndighederne i en anden medlemsstat, der har afgivet urigtige oplysninger om tariferingen til et selskab i samme koncern som debitor, og dels den omstaendighed, at de myndigheder, der har vaeret kompetente til at foretage opkraevningen, ikke har anfaegtet tariferingen af de paagaeldende varer, selv om en sammenholdelse af den angivne position og den udtrykkeligt angivne varebeskrivelse ville have gjort det muligt at konstatere den manglende overensstemmelse.
15 For saa vidt angaar fejl begaaet af andre toldmyndigheder end dem, der er kompetente til at foretage opkraevningen, fremgaar det af ovennaevnte dom i sagen Mecanarte-Metalurgica de Lagoa, praemis 22 og 23, at en saadan fejl principielt kan tages i betragtning under en sag om undladelse af efteropkraevning, der er indledt af den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, paa betingelse af, at denne fejl udgoer et forhold, som skal tages i betragtning vedroerende opkraevning af afgifter, og saaledes give anledning til en berettiget forventning hos afgiftsskyldneren.
16 Denne betingelse kan ikke anses for opfyldt, naar den oplysning, der er afgivet af toldmyndighederne i en anden medlemsstat vedroerende tariferingen af de paagaeldende varer, ikke er bindende for de toldmyndigheder, som er kompetente til at opkraeve afgiften. Ifoelge ovennaevnte dom i sagen Mecanarte-Metalurgica de Lagoa er afgiftsskyldnerens berettigede forventning kun vaerdig til beskyttelse i medfoer af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79, hvis de kompetente myndigheder "selv" har skabt grundlaget for afgiftsskyldnerens forventning, hvilket forudsaetter, at den paagaeldende oplysning skal anerkendes eller respekteres af den myndighed, der er kompetent til at foretage opkraevningen.
17 Om en saadan forpligtelse var der imidlertid ikke tale, foer Kommissionen i medfoer af artikel 3, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20. juni 1990 ° om oplysninger fra medlemsstaternes toldmyndigheder vedroerende tarifering af varer i toldnomenklaturen (EFT L 160, s. 1) ° ved en gennemfoerelsesforordning havde sikret, at en bindende oplysning afgivet i én medlemsstat har samme retlige gyldighed i samtlige de oevrige medlemsstater, saaledes at denne oplysning altsaa ligeledes er bindende for den kompetente forvaltning i samtlige de oevrige medlemsstater.
18 Det foelger heraf, at man i mangel af en saadan regel paa det tidspunkt, hvor begivenhederne i hovedsagen fandt sted, ikke kan anse en fejl begaaet af de toldmyndigheder, der har afgivet oplysningen om tariferingen uden selv at vaere kompetente til opkraevningen, som en "fejl begaaet af de kompetente myndigheder selv" i medfoer af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79.
19 For saa vidt angaar den omstaendighed, at de kompetente myndigheder ikke har anfaegtet den tarifering af varerne, som den erhvervsdrivende selv havde foretaget i toldangivelserne, fremgaar det af ovennaevnte dom i sagen Foto-Frost, praemis 24, at der i et saadant tilfaelde foreligger en fejl, der kan laegges de kompetente toldmyndigheder til last, dersom toldskyldnerens angivelse indeholdt samtlige noedvendige faktiske oplysninger for anvendelsen af den paagaeldende ordning, saaledes at den efterfoelgende kontrol, som de kompetente myndigheder har foretaget, ikke har kunnet frembringe nye faktiske omstaendigheder.
20 Dette er bl.a. tilfaeldet, naar samtlige de af en erhvervsdrivende indgivne anmeldelser har vaeret fuldstaendige, saaledes at de navnlig indeholdt en varebeskrivelse efter specifikationerne i nomenklaturen samtidig med den angivne position i tariffen, og naar de paagaeldende indfoersler har haft et vist omfang og har strakt sig over en forholdsvis lang periode, uden at tariferingen er blevet anfaegtet.
21 Det praejudicielle spoergsmaal maa derfor besvares med, at artikel 5, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1697/79 skal fortolkes saaledes, at en fejlagtig tariferingsoplysning, der afgives til en anden erhvervsdrivende end debitor af toldmyndighederne i en anden stat end den, hvis myndigheder er kompetente til at foretage efteropkraevning, ikke er "en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet". Der er derimod i denne bestemmelses forstand tale om en fejl fra de myndigheders side, der er kompetente til at foretage efteropkraevning, naar disse myndigheder trods antallet og omfanget af debitors indfoersler ikke har anfaegtet de paagaeldende varers tarifering, selv om det ville fremgaa af en sammenligning mellem den angivne toldposition og den udtrykkelige varebeskrivelse i henhold til specifikationerne i Nomenklaturen, at der forelaa en fejlagtig tarifering.
Den manglende mulighed for at opdage den fejl, der var begaaet af de kompetente myndigheder
22 Det maa paapeges, at det efter fast retspraksis tilkommer den nationale ret at fastslaa, om debitor har kunnet opdage den fejl, der er begaaet af de kompetente toldmyndigheder under hensyntagen til fejlens karakter, den paagaeldende erhvervsdrivende erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist (jf. bl.a. dom af 16.7.1992, sag C-187/91, Belovo, Sml. I, s. 4963, praemis 17, af 8.4.1992, sag C-371/90, Beirafrio, Sml. I, s. 2728, praemis 21, og af 26.6.1990, sag C-64/89, Deutsche Fernsprecher, Sml. I, s. 2535, praemis 24).
23 For saa vidt angaar fejlens karakter har Domstolen i ovennaevnte domme fastslaaet, at det skal undersoeges, hvorvidt de paagaeldende regler er indviklede, eller om de derimod er tilstraekkelig enkle til, at en undersoegelse af de faktiske forhold goer det let at opdage en fejl. Det skal bemaerkes, at selve det forhold, at det i et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede, hvori det ° i betragtning af meningsforskellene mellem medlemsstaterne indbyrdes ° har vaeret noedvendigt at udstede Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1288/91 af 14. maj 1991 om tarifering af visse varer under den kombinerede nomenklatur (EFT L 122, s. 11) for at afklare tariferingen af tastaturer til databehandlingsmaskiner, er et vaesentligt indicium for, at der er tale om et problem, som var indviklet at loese.
24 Med hensyn til den erhvervsdrivendes agtpaagivenhed bemaerkes, at det paahviler ham, saafremt han betvivler rigtigheden af beregningen af varernes toldvaerdi, at undersoege spoergsmaalet og fremskaffe enhver mulig oplysning for at fastslaa, om hans tvivl er begrundet (jf. ovennaevnte dom i sagen Deutsche Fernsprecher, praemis 22). Dette krav kan anses for opfyldt i et tilfaelde, hvor den paagaeldende erhvervsdrivende ° i betragtning af, at der forelaa en oplysning, som var afgivet til et selskab i samme koncern som han selv, af toldmyndighederne i en medlemsstat ° ikke havde grund til at betvivle rigtigheden af tariferingen af den paagaeldende vare.
25 I den forbindelse maa man forkaste Kommissionens opfattelse, hvorefter den erhvervsdrivende for at opfylde den paagaeldende betingelse i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende skal faa oplysningen bekraeftet af de kompetente toldmyndigheder eller gaa frem efter proceduren for oplysning om tarifering i indfoerselslandet. Et saadant krav er ikke foreneligt med proceduren for tariferingsoplysning, der goer det muligt for en erhvervsdrivende at faa sikker oplysning om afgiften af varer, han paataenker at indfoere. Der er nemlig tale om en procedure, som den erhvervsdrivende kan benytte, naar han er i tvivl om tariferingen af en vare, og ikke om en procedure, han er forpligtet til at foelge for at bevise sin agtpaagivenhed i forbindelse med indgivelsen af toldangivelser.
26 For saa vidt angaar den erhvervsdrivendes erfaring skal den nationale ret bl.a. klarlaegge, om den paagaeldende driver virksomhed erhvervsmaessigt og hovedsagelig beskaeftiger sig med ind- og udfoersel, og om den paagaeldende allerede havde en vis erfaring i handel med de paagaeldende varer, isaer om den paagaeldende tidligere havde foretaget saadanne forretninger og herved faaet tolden beregnet rigtigt (jf. bl.a. ovennaevnte dom i sagen Deutsche Fernsprecher, praemis 21).
27 I saa henseende bemaerkes, at det, selv om der er tale om en erfaren erhvervsdrivende, saaledes som det er tilfaeldet i hovedsagen, yderligere maa fastslaas, om der ikke er tale om forhold, som selv en saadan erhvervsdrivende kan forlade sig paa, i forbindelse med spoergsmaalet om rigtigheden af hans toldangivelser. Saadanne forhold kan i et tilfaelde som det konkret foreliggende findes i, at den paagaeldende erhvervsdrivende for saa vidt angaar tariferingen af de paagaeldende varer har henholdt sig til en oplysning afgivet af toldmyndighederne i en anden medlemsstat end den stat, hvis myndigheder er kompetente til at foretage opkraevning, til et selskab i samme koncern som debitor, samt til, at den i toldangivelsen anfoerte tarifering i laengere tid ikke blev anfaegtet af de myndigheder, der var kompetente til at foretage opkraevningen.
28 For saa vidt angaar den anden betingelse ifoelge artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 maa det praejudicielle spoergsmaal derfor besvares saaledes, at der ved vurderingen af, om der foreligger en fejl, "som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget", jf. artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79, bl.a. maa tages hensyn til fejlens karakter, den erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist. I denne forbindelse fremhaeves foelgende forhold:
° Det er et vigtigt holdepunkt for, at det foreliggende problem var indviklet, hvis det paa grund af forskelle i medlemsstaterne med hensyn til tariferingen af en vare var noedvendigt at udstede en forordning, der endeligt fastlaegger, hvilken position varen skal tariferes under.
° Selv en erfaren erhvervsdrivende kan anse sine toldangivelser for rigtige, naar han med hensyn til tariferingen af de paagaeldende varer henholder sig til en tariferingsoplysning afgivet af toldmyndighederne i en anden medlemsstat end den stat, hvis myndigheder er kompetente til at foretage efteropkraevning, til et selskab i samme koncern som debitor, og naar den tarifering, der er angivet i toldangivelsen, i laengere tid ikke er blevet anfaegtet af de kompetente myndigheder.
° Den erhvervsdrivende maa anses for at have udvist den fornoedne agtpaagivenhed, naar han paa grund af en tariferingsoplysning, der er afgivet til et selskab i samme koncern som debitor, slet ikke var i tvivl om, at tariferingen af den paagaeldende vare var korrekt.
° Det paahviler den nationale ret ud fra denne fortolkning at fastslaa, om de kriterier, som skal indgaa i vurderingen af, om debitor burde have opdaget den fejl, der foerte til den manglende afgiftsopkraevning, konkret er opfyldt.
Iagttagelsen af samtlige de gaeldende bestemmelser for saa vidt angaar toldangivelserne
29 Denne betingelse indebaerer, at klarereren skal meddele de kompetente toldmyndigheder alle oplysninger, der er noedvendige ifoelge faellesskabsreglerne, og tillige enhver yderligere oplysning med henblik paa den kraevede toldbehandling af den paagaeldende vare (jf. dom af 23.5.1989, sag 378/87, Top Hit Holzvertrieb, Sml. s. 1359, praemis 26). Denne pligt kan dog ikke gaa videre end til at omfatte oplysninger, som afgiftsskyldneren med rimelighed kan have kendskab til eller indhente, saaledes at det er tilstraekkeligt, at disse oplysninger, selv om de er unoejagtige, er afgivet i god tro (jf. ovennaevnte dom sagen Mecanarte-Metalurgica de Lagoa, praemis 29).
30 I den anfoerte udformning maa betingelsen anses for opfyldt, dersom den erhvervsdrivende i god tro har angivet den paagaeldende vare, men henfoert den under en forkert position, naar denne var angivet klart og tydeligt tillige med en beskrivelse af varerne, saaledes at de kompetente toldmyndigheder straks og utvetydigt burde have fastslaaet den manglende overensstemmelse med den rigtige toldposition.
31 Det praejudicielle spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at betingelsen i artikel 5, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 1697/79 om, at debitor i forbindelse med toldangivelsen skal have overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter, maa anses for opfyldt, saafremt den erhvervsdrivende i god tro har henfoert den paagaeldende vare under en forkert toldposition, naar denne er angivet klart og tydeligt med en beskrivelse af de paagaeldende varer, saaledes at de kompetente toldmyndigheder straks og utvetydigt burde have fastslaaet den manglende overensstemmelse med den rigtige toldposition.
Fortolkningen af forordning nr. 1430/79
32 Dersom betingelserne efter artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 ikke anses for opfyldt, oensker den nationale ret subsidiaert oplyst, om betingelserne efter artikel 13 i forordning nr. 1430/79 er opfyldt under hensyn til samtlige omstaendigheder i hovedsagen.
33 I artikel 13 i forordning nr. 1430/79, som senere aendret ved artikel 1, stk. 6, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3069/86 af 7. oktober 1986 om aendring af forordning nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 286, s. 1), hedder det:
"1. Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter kan indroemmes, naar der foreligger andre saerlige forhold end dem, der er omhandlet i afdeling A til D, og der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse af den berettigede.
...
2. Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter med de i stk. 1 omhandlede begrundelser indroemmes efter ansoegning, der indgives til det beroerte toldsted inden tolv maaneder fra det tidspunkt, hvor den myndighed, der varetager inddrivelsen, har bogfoert naevnte afgifter.
De kompetente myndigheder kan dog i behoerigt begrundede undtagelsestilfaelde tillade en laengere frist."
34 Kommissionen finder, at den praejudicielle forelaeggelse af spoergsmaalet om fortolkning af ovennaevnte bestemmelser i forordning nr. 1430/79 boer afvises. Disse bestemmelser kan nemlig ikke finde anvendelse i hovedsagen, eftersom debitor ikke har indgivet nogen ansoegning om godtgoerelse til toldmyndighederne inden for de i forordningen angivne tidsfrister.
35 Det bemaerkes, at det tilkommer den nationale ret at tage stilling til, om de i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1430/79 omhandlede procedureregler er overholdt. Dette faktiske spoergsmaal er dog uden betydning for spoergsmaalet, om det praejudicielle spoergsmaal kan behandles, da det alene vedroerer de materielle regler i ovennaevnte bestemmelse.
36 Den franske regering har gjort gaeldende, at et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede ikke falder ind under anvendelsesomraadet for forordning nr. 1430/79. Til forskel fra forordning nr. 1697/79, der finder anvendelse paa tilfaelde, hvor afgifter for varer burde have vaeret, men ikke er blevet opkraevet, dvs. tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede, omfatter forordning nr. 1430/79 tilfaelde, hvori de kompetente myndigheder bevilger godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgift, naar der uberettiget er opkraevet afgift eller foretaget forkert beregning af denne.
37 Ved denne argumentation underkendes det faktiske anvendelsesomraade for forordning nr. 1430/79. Forordningen fastsaetter hverken den dato, paa hvilken bogfoeringen skal ske, eller den fremgangsmaade, hvorefter den skal foretages. Ifoelge artikel 1, stk. 2, litra e), i forordningen kraeves det, at der foreligger en "[administrativ] handling, ved hvilken det beloeb for import- eller eksportafgifter, der skal opkraeves af de kompetente myndigheder, er blevet behoerigt opgjort", men denne betingelse kan anses for opfyldt, naar bogfoeringen af de paagaeldende afgifter er sket i forbindelse med en efteropkraevning.
38 Der er foelgelig grund til at undersoege de oevrige betingelser for at anvende artikel 13 i forordning nr. 1430/79, nemlig at der foreligger saerlige forhold, og at der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse.
39 Kommissionens forordning nr. 3799/86 af 12. december 1986 om gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 4a, 6a, 11a og 13a i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 352, s. 19) indeholder i artikel 4 en fortegnelse over de saerlige forhold, der er omhandlet i artikel 13 i forordning nr. 1430/79. Som det udtrykkeligt fastslaas i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3799/86, er denne liste ikke udtoemmende. Det tilkommer foelgelig de kompetente myndigheder i hvert enkelt tilfaelde at skoenne over, hvorvidt et forhold, der som det i hovedsagen omhandlede ikke er naevnt i listen, er af saerlig karakter i medfoer af de gaeldende faellesskabsregler.
40 Et af de forhold, der kendetegner den foreliggende situation, er, at hvis debitor oprindelig havde angivet de paagaeldende varer under en position, som senere havde vist sig rigtig, skulle han ikke have betalt nogen afgift, fordi varerne faldt ind under en praeferenceordning inden for et maksimalt toldkontingent.
41 Af de grunde, der er anfoert af generaladvokaten i punkt 10 i forslaget til afgoerelse, kan dette forhold ikke anses for et saerligt forhold i medfoer af artikel 13 i forordning nr. 1430/79. Overskridelsen af kontingentet og den derpaa foelgende genindfoerelse af told er nemlig en normal risiko, som loebes af erhvervsdrivende, herunder erhvervsdrivende, der har haft fordel af en praeferenceordning som foelge af en fejltagelse, der foerst er opdaget, efter at man har konstateret overskridelse af kontingentet.
42 Det andet forhold, som kendetegner den i sagen omhandlede situation, er, at den paagaeldende erhvervsdrivende byggede paa en fejlagtig oplysning afgivet til det selskab, der tilhoerte samme koncern som debitor, af toldmyndighederne i en anden medlemsstat end den, hvis toldmyndighed er kompetent til opkraevningen.
43 Et saadant forhold kan paa visse betingelser betragtes som et saerligt forhold i medfoer af artikel 13 i forordning nr. 1430/79.
44 Den saaledes givne oplysning kan nemlig hos den erhvervsdrivende skabe en berettiget tillid til, at han har angivet sine varer i overensstemmelse med de gaeldende toldregler. Under disse omstaendigheder maa et krav om efterbetaling af importafgifter anses for uretfaerdigt.
45 Hvad angaar betingelsen om, at der ikke maa vaere begaaet urigtigheder eller forsoemmelse, tilkommer det den nationale ret at afgoere, om disse betingelser er opfyldt i et tilfaelde som det foreliggende.
46 Retten skal ved sin bedoemmelse imidlertid tage hensyn til, at artikel 13 i forordning nr. 1430/79 og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 forfoelger det samme formaal, nemlig at begraense efteropkraevninger af import- eller eksportafgifter til tilfaelde, hvor en saadan opkraevning er berettiget, og hvor den er forenelig med et grundlaeggende princip, f.eks. princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. I dette perspektiv svarer betingelsen i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 om, at fejlen skulle kunne opdages, til betingelsen i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse, saaledes at betingelserne ifoelge denne bestemmelse i forordning nr. 1430/79 skal vurderes paa baggrund af betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79.
47 Under hensyn til de ovenstaaende betragtninger skal det praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes, at der ved anvendelsen af artikel 13 i forordning nr. 1430/79 kan vaere tale om saerlige forhold i denne bestemmelses forstand, naar en erhvervsdrivende henholder sig til en fejlagtig oplysning, som er afgivet til et selskab i samme koncern som debitor af en kompetent toldmyndighed i en anden medlemsstat end den, hvis myndigheder er kompetente til at foretage efteropkraevning. Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om de oevrige betingelser for at anvende artikel 13 er opfyldt, dvs., at der ikke foreligger aabenlys forsoemmelse eller urigtigheder, og at procedurereglerne er iagttaget.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
48 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal d' instance du septième arrondissement de Paris ved dom af 24. september 1991, som berigtiget ved dom af 22. oktober s.aa., for ret:
1) Artikel 5, stk. 2, foerste afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 ° om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter ° skal fortolkes saaledes, at en fejlagtig tariferingsoplysning, der afgives til en anden erhvervsdrivende end debitor af toldmyndighederne i en anden stat end den, hvis myndigheder er kompetente til at foretage efteropkraevning, ikke er "en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet". Der er derimod i denne bestemmelses forstand tale om en fejl fra de myndigheders side, der er kompetente til at foretage efteropkraevning, naar disse myndigheder trods antallet og omfanget af debitors indfoersler ikke har anfaegtet de paagaeldende varers tarifering, selv om det ville fremgaa af en sammenligning mellem den angivne toldposition og den udtrykkelige varebeskrivelse i henhold til specifikationerne i nomenklaturen, at der forelaa en fejlagtig tarifering.
2) Ved vurderingen af, om der foreligger en fejl, "som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget", jf. artikel 5, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1697/79, maa der bl.a. tages hensyn til fejlens karakter, den erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist. I denne forbindelse fremhaeves foelgende forhold:
° Det er et vigtigt holdepunkt for, at det foreliggende problem var indviklet, hvis det paa grund af forskelle i medlemsstaterne med hensyn til tariferingen af en vare var noedvendigt at udstede en forordning, der endeligt fastlaegger, hvilken position varen skal tariferes under.
° Selv en erfaren erhvervsdrivende kan anse sine toldangivelser for rigtige, naar han med hensyn til tariferingen af de paagaeldende varer henholder sig til en tariferingsoplysning afgivet af toldmyndighederne i en anden medlemsstat end den stat, hvis myndigheder er kompetente til at foretage efteropkraevning, til et selskab i samme koncern som debitor, og naar den tarifering, der er angivet i toldangivelsen, i laengere tid ikke er blevet anfaegtet af de kompetente myndigheder.
° Den erhvervsdrivende maa anses for at have udvist den fornoedne agtpaagivenhed, naar han paa grund af en tariferingsoplysning, der er afgivet til et selskab i samme koncern som debitor, slet ikke var i tvivl om, at tariferingen af den paagaeldende vare var korrekt.
° Det paahviler den nationale ret ud fra denne fortolkning at fastslaa, om de kriterier, som skal indgaa i vurderingen af, om debitor burde have opdaget den manglende fejl, der foerte til afgiftsopkraevning, konkret er opfyldt.
3) Betingelsen i artikel 5, stk. 2, foerste afsnit, i forordning (EOEF) nr. 1697/79 om, at debitor i forbindelse med toldangivelsen skal have overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter, maa anses for opfyldt, saafremt den erhvervsdrivende i god tro har henfoert den paagaeldende vare under en forkert toldposition, naar denne er angivet klart og tydeligt med en beskrivelse af de paagaeldende varer, saaledes at de kompetente toldmyndigheder straks og utvetydigt burde have fastslaaet den manglende overensstemmelse med den rigtige toldposition.
4) Ved anvendelsen af artikel 13 i forordning (EOEF) nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter kan der vaere tale om saerlige forhold i denne bestemmelses forstand, naar en erhvervsdrivende henholder sig til en fejlagtig oplysning, som er afgivet til et selskab i samme koncern som debitor af en kompetent toldmyndighed i en anden medlemsstat end den, hvis myndigheder er kompetente til at foretage efteropkraevning. Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, om de oevrige betingelser for at anvende artikel 13 er opfyldt, dvs. at der ikke foreligger aabenlys forsoemmelse eller urigtigheder, og at procedurereglerne er iagttaget.