62024CJ0366
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
18. december 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – det indre marked – fri udveksling af tjenesteydelser – frie varebevægelser – beskyttelse eller fremme af den kulturelle mangfoldighed – tjenesteydelse bestående i levering af bøger til bopælen – national foranstaltning, der fastsætter en minimumstakst for en sådan tjenesteydelse – direktiv 2006/123/EF – anvendelse heraf – forholdet til artikel 34 TEUF og 56 TEUF«
I sag C-366/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Frankrig) ved afgørelse af 17. maj 2024, indgået til Domstolen den 21. maj 2024, i sagen
Amazon EU Sàrl
mod
Ministre de la Culture,
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra og N. Fenger (refererende dommer),
generaladvokat: M. Szpunar,
justitssekretær: fuldmægtig I. Illéssy,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 3. april 2025,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Amazon EU Sàrl ved dikigoros A. Komninos og avocats L. Nouari, M. Petite, M. Pezzetta, M. Rivollier, K. Schallenberg, A. Tombiński og Y. Utzschneider,
–
den franske regering ved B. Dourthe, B. Fodda og M. Guiresse, som befuldmægtigede,
–
den belgiske regering ved C. Jacob og L. Van den Broeck, som befuldmægtigede,
–
den spanske regering ved A. Torró Molés, som befuldmægtiget,
–
den nederlandske regering ved M.K. Bulterman og J.M. Hoogveld, som befuldmægtigede,
–
den finske regering ved H. Leppo og M. Pere, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved L. Malferrari, M. Mataija, B. Stromsky og J. Szczodrowski, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 3. juli 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 34 TEUF og 56 TEUF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT 2006, L 376, s. 36).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Amazon EU Sàrl på den ene side og ministre de la Culture (kulturministeren, Frankrig) og ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique (økonomi- og finansminister og minister for industriel og digital suverænitet, Frankrig) på den anden side vedrørende lovligheden af nationale bestemmelser, der fastsætter minimumstakster, som detailhandlerne skal pålægge for levering af bøger, der ikke afhentes i en detailboghandel.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2000/31/EF
3
Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«) (EFT 2000, L 178, s. 1), der har overskriften »Formål og anvendelsesområde«, bestemmer i stk. 6:
»Dette direktiv berører ikke foranstaltninger, som er truffet på fællesskabsplan eller på nationalt plan i overensstemmelse med fællesskabsretten, for at fremme kulturel og sproglig mangfoldighed og for at sikre pluralismen.«
4
Direktivets artikel 2 fastsætter:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
h)
»koordineret område«: de krav, der i medlemsstaterne[s] retssystemer er fastsat for leverandører af informationssamfundstjenester eller for informationssamfundstjenester, uanset om de er generelle eller specifikt fastsat for disse.
[...]
ii)
Det koordinerede område omfatter ikke krav som f.eks.:
–
krav til varer som sådan
–
krav til levering af varer
–
krav til tjenester, som ikke ydes elektronisk.«
Direktiv 2006/123
5
Følgende fremgår af 11. og 40. betragtning til direktiv 2006/123:
»(11)
Dette direktiv griber ikke ind i foranstaltninger truffet af medlemsstaterne i overensstemmelse med fællesskabsretten med hensyn til beskyttelse eller fremme af kulturel og sproglig mangfoldighed og mediepluralisme, herunder finansiering af sådanne aktiviteter. [...]
[...]
(40)
Begrebet »tvingende almene hensyn«, der er nævnt i visse af dette direktivs bestemmelser, [...] dækker mindst følgende områder: offentlig orden, offentlig sikkerhed og offentlig sundhed, [...] kulturpolitiske målsætninger, herunder beskyttelse af ytringsfriheden på forskellige områder, navnlig sociale, kulturelle, religiøse og filosofiske samfundsværdier; behovet for at sikre et højt uddannelsesniveau, opretholdelse af et alsidigt presseudbud og fremme af nationalsproget, beskyttelse af den nationale historiske og kunstneriske arv [...]«
6
Direktivets artikel 1 med overskriften »Genstand« bestemmer i stk. 1-6:
»1.   Dette direktiv fastsætter de almindelige bestemmelser med henblik på at lette udøvelsen af etableringsfriheden for tjenesteydere samt den frie bevægelighed for tjenesteydelser og sikrer samtidig et højt kvalitetsniveau for tjenesteydelser.
2.   Dette direktiv vedrører hverken liberalisering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, der er forbeholdt offentlige eller private enheder, eller privatisering af offentlige enheder, der udfører tjenesteydelser.
3.   Dette direktiv vedrører hverken afskaffelse af monopoler, der udfører tjenesteydelser, eller støtte bevilget af medlemsstaterne, som er omfattet af de fælles konkurrenceregler.
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes frihed til i overensstemmelse med fællesskabsretten at fastsætte, hvad de betragter som tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, og bestemme, hvordan disse tjenesteydelser skal organiseres og finansieres, i overensstemmelse med statsstøttereglerne, og hvilke specifikke forpligtelser der bør gælde for dem.
4.   Dette direktiv berører ikke foranstaltninger truffet på fællesskabsplan eller på nationalt plan i overensstemmelse med fællesskabsretten for at fremme kulturel eller sproglig mangfoldighed eller mediepluralismen.
5.   Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes strafferet. Medlemsstaterne må dog ikke begrænse den frie udveksling af tjenesteydelser ved at anvende strafferetlige bestemmelser, der specifikt regulerer eller berører adgangen til at optage eller udøve servicevirksomhed, med henblik på derved at omgå reglerne i dette direktiv.
6.   Dette direktiv berører ikke de arbejdsretlige regler, [...] som medlemsstaterne anvender i overensstemmelse med national ret, der respekterer fællesskabsretten. Dette direktiv berører heller ikke medlemsstaternes lovgivning om social sikring.«
7
Direktivets artikel 2 med overskriften »Anvendelsesområde« fastsætter:
»1.   Dette direktiv finder anvendelse på tjenesteydelser, der udføres af tjenesteydere, som er etableret i en medlemsstat.
2.   Dette direktiv finder ikke anvendelse på følgende former for virksomhed:
[...]
d)
tjenesteydelser på transportområdet, herunder havnetjenester, der falder ind under [EF-]traktatens afsnit V
[...]«
8
Samme direktivs artikel 4 med overskriften »Definitioner« bestemmer:
»I dette direktiv forstås ved:
1)
»tjenesteydelse«: enhver selvstændig erhvervsvirksomhed, der normalt udføres mod betaling, jf. traktatens artikel 50
[...]«
9
Samme direktivs kapitel IV, der har overskriften »Fri bevægelighed for tjenesteydelser«, indeholder direktivets artikel 16, stk. 1, litra b), som fastsætter:
»1.   Medlemsstaterne respekterer tjenesteyderes ret til at udføre tjenesteydelser i en anden medlemsstat end den, de er etableret i.
Den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres, sikrer fri adgang til at optage eller udøve servicevirksomhed på dens område.
Medlemsstaterne gør ikke adgangen til eller udøvelsen af servicevirksomhed på deres område til genstand for opfyldelse af krav, der ikke overholder følgende principper:
[...]
b)
nødvendighed: kravene skal være begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, den offentlige sundhed eller beskyttelsen af miljøet.«
Fransk ret
Lov af 10. august 1981
10
Artikel 1, stk. 4, i loi no 81-766, relative au prix du livre (lov nr. 81-766 om bogpriser) af 10. august 1981 (JORF af 11.8.1981, s. 2198) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov af 10. august 1981«), bestemmer:
»Detailhandlerne skal anvende en faktisk salgspris, som ligger mellem 95% og 100% af den pris, som er fastsat af forlæggeren eller importøren. Når bogen sendes til køberen og ikke afhentes i en detailboghandel, er salgsprisen den, som er fastsat af forlæggeren eller importøren. Bogleveringstjenesten må under ingen omstændigheder, hverken direkte eller indirekte, tilbydes gratis af detailhandleren, medmindre bogen afhentes i en detailboghandel. Bogleveringstjenesten skal faktureres i henhold til en minimumstakst, der fastsættes ved bekendtgørelse udstedt af ministrene for kultur og økonomi efter forslag fra Autorité de régulation des communications électroniques, des postes et de la distribution de la presse [(reguleringsmyndighed for elektronisk kommunikation, post og pressedistribution)]. Bekendtgørelsen skal tage hensyn til de takster, som posttjenesteudbyderne tilbyder på markedet for detailsalg af bøger og til kravet om, at der skal opretholdes et tæt netværk af detailhandlere over hele landet.«
Bekendtgørelse af 4. april 2023
11
Artikel 1 i arrêté relatif au montant minimal de tarification du service de livraison du livre (bekendtgørelse om fastsættelse af en minimumstakst for bogleveringstjenester) af 4. april 2023 (JORF af 7.4.2023, lovtekst nr. 22, herefter »bekendtgørelse af 4. april 2023«) fastsætter:
»Minimumstaksten for tjenester vedrørende levering af bøger som anført i artikel 1, stk. 4, i lov af 10. august 1981 [...] fastsættes til:
–
3 [EUR] inklusive skatter og afgifter for enhver bestilling, der omfatter en eller flere bøger, hvis købsværdi opgjort i prisen for nye bøger er på mindre end 35 [EUR] inklusive skatter og afgifter
–
mindst 0,01 [EUR] inklusive skatter og afgifter for enhver bestilling, der omfatter en eller flere nye bøger, hvis købsværdi opgjort i prisen for nye bøger er på 35 [EUR] eller derover inklusive skatter og afgifter.
Den således fastsatte minimumstakst finder anvendelse på tjenester vedrørende levering af en bestilling, uanset hvor mange pakker den pågældende bestilling består af.
Tjenesten vedrørende levering skal betales af køberen samtidig med betaling af bestillingen.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
12
Amazon EU, et luxembourgsk selskab, har anlagt sag ved Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Frankrig) med påstand om annullation af bekendtgørelse af 4. april 2023.
13
Til støtte for søgsmålet har Amazon EU anført, at en betydelig del af de bøger, som selskabet sælger i Frankrig, leveres fra lagre, der er beliggende i en anden medlemsstat, og har gjort gældende, at den omstændighed, at detailhandlere i henhold til bekendtgørelse af 4. april 2023 pålægges minimumstakster for tjenester vedrørende levering af bøger, der ikke afhentes i en detailboghandel, principalt er i strid med direktiv 2000/31 og subsidiært direktiv 2006/123 og de frie varebevægelser.
14
Hvad angår tilsidesættelsen af direktiv 2000/31 har Amazon EU gjort gældende, at artikel 1, stk. 4, i lov af 10. august 1981, som denne bekendtgørelse gennemfører, er i strid med dette direktiv, for så vidt som denne bestemmelse begrænser den frie bevægelighed for informationssamfundstjenester på betingelser, der er i strid med dem, som er fastsat i nævnte direktivs artikel 3, stk. 4. Ministre de la Culture (kulturministeren) har bestridt denne argumentation.
15
For så vidt angår tilsidesættelsen af direktiv 2006/123 har Amazon EU gjort gældende, at denne artikel 1, stk. 4, i lov af 10. august 1981 strider mod formålene med dette direktiv, for så vidt som denne bestemmelse underlægger den frie udøvelse af servicevirksomhed et krav, der er uforeneligt med de betingelser, der er fastsat i nævnte direktivs artikel 16, stk. 1.
16
Kulturministeren har derimod principalt gjort gældende, at idet denne nationale lovgivning blev vedtaget med henblik på at beskytte den forlagsmæssige mangfoldighed og, som følge heraf, den kulturelle mangfoldighed, falder den uden for anvendelsesområdet for direktiv 2006/123 i medfør af artikel 1, stk. 4, heri. Subsidiært har kulturministeren gjort gældende, at kulturel mangfoldighed er et hensyn, der kan begrunde den omhandlede lovgivning.
17
For det første er den forelæggende ret af den opfattelse, at artikel 1, stk. 4, i lov af 10. august 1981 udelukkende regulerer levering af bøger, således at denne bestemmelse indfører et krav, der, henset til artikel 2, litra h), nr. ii), i direktiv 2000/31, som fortolket af Domstolen i dom af 2. december 2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725), ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.
18
For det andet ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 1, stk. 4, i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at denne bestemmelse udelukker en national foranstaltning, der regulerer udøvelsen af servicevirksomhed på den pågældende medlemsstats område for at beskytte eller fremme kulturel mangfoldighed, fra direktivets anvendelsesområde, eller om denne artikel 1, stk. 4, sammenholdt med direktivets artikel 16 stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at beskyttelse eller fremme af den kulturelle mangfoldighed kan begrunde en undtagelse fra forbuddet mod at gøre tjenesteydere etableret i en anden medlemsstat til genstand for et krav, der er indført ved en sådan national lovgivning.
19
Den forelæggende ret har ligeledes rejst tvivl om, hvorvidt prøvelsen af den nationale lovgivning i hovedsagen, i forhold til direktiv 2006/123 udelukker prøvelsen heraf i forhold til den primære ret.
20
For det tilfælde, at denne sidstnævnte prøvelse skal foretages, ønsker den forelæggende ret for det tredje oplyst, om en national foranstaltning, der fastsætter en minimumstakst for levering af en vare til bopælen, skal anses for at vedrøre en form for salg af denne vare og følgelig skal bedømmes i lyset af de frie varebevægelser, der er sikret ved artikel 34 TEUF, eller om denne foranstaltning skal vurderes i lyset af den frie udveksling af tjenesteydelser, der er sikret ved artikel 56 TEUF, navnlig henset til indgrebet i den virksomhed, der består i at sælge den pågældende vare online, og leveringsydelsens særskilte karakter i forhold til den ydelse, der består i at sælge varen.
21
På denne baggrund har Conseil d’État (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal bestemmelserne i artikel 1, stk. 4, i [direktiv 2006/123] fortolkes således, at disse bestemmelser udelukker en national foranstaltning, der regulerer udøvelsen af servicevirksomhed på medlemsstatens område for at beskytte eller fremme kulturel mangfoldighed, fra direktivets anvendelsesområde, eller skal disse bestemmelser, sammenholdt med bestemmelserne i samme direktivs artikel 16, stk. 1, litra b), fortolkes således, at den omstændighed at beskytte eller fremme kulturel mangfoldighed kan begrunde en undtagelse fra forbuddet mod at gøre tjenesteydere, der er etableret i en anden medlemsstat, til genstand for et krav, der er indført ved en sådan national lovgivning?
2)
Udelukker vurderingen af, hvorvidt en sådan national lovgivning er forenelig med de mål, der forfølges med [direktiv 2006/123], at der foretages en tilsvarende undersøgelse af forenelighed i henseende til den primære EU-ret?
3)
Såfremt det skal vurderes, om en national foranstaltning, der er vedtaget for at beskytte eller fremme kulturel mangfoldighed, er forenelig med de friheder, der er sikret ved artikel 34 [TEUF] og 56 [TEUF], skal en national foranstaltning, der fastsætter en minimumstakst for levering af en vare til bopæl, da anses for at vedrøre en [form] for salg af den pågældende vare og følgelig for at skulle vurderes alene i henseende til den frie bevægelighed for varer, eller skal den pågældende lovgivning vurderes alene i henseende til den frie udveksling af tjenesteydelser, under hensyntagen til bl.a. indgrebet i den virksomhed, der består i at sælge den pågældende vare online, og leveringsydelsens særskilte karakter i forhold til den ydelse, der består i at sælge varen?«
Om anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del
22
Efter generaladvokatens fremsættelse af forslaget til afgørelse har Amazon EU ved dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 1. august 2025 anmodet om, at retsforhandlingernes mundtlige del genåbnes i henhold til artikel 83 i Domstolens procesreglement.
23
Amazon EU har til støtte for sin anmodning anført, at generaladvokatens forslag til afgørelse vedrører argumenter angående direktiv 2000/31 og direktiv 2006/123, som ikke har været tilstrækkeligt drøftet af parterne. Hvad angår direktiv 2000/31 har Amazon EU kritiseret det nævnte forslag til afgørelse, dels for så vidt som der ikke heri defineres de faktiske omstændigheder, som det er støttet på, dels for så vidt som dom af 2. december 2010, Ker-Optika (C-108/09, EU:C:2010:725), ikke er blevet tilstrækkeligt behandlet. Hvad angår direktiv 2006/123 har Amazon EU i flere henseender anfægtet generaladvokatens fortolkning heraf i forslaget til afgørelse.
24
I henhold til procesreglementets artikel 83 kan Domstolen til enhver tid, efter at have hørt generaladvokaten, ved kendelse bestemme, at retsforhandlingernes mundtlige del skal åbnes eller genåbnes, navnlig hvis den finder, at sagen er utilstrækkeligt oplyst, eller såfremt en part, efter at denne del af retsforhandlingerne er afsluttet, er fremkommet med nye oplysninger vedrørende sagens faktiske omstændigheder, som er af afgørende betydning for Domstolens afgørelse, eller såfremt sagen bør afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne eller de berørte, som er omfattet af artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.
25
Generaladvokaten skal i medfør af artikel 252, stk. 2, TEUF fuldstændig upartisk og uafhængigt offentligt fremsætte begrundede forslag til afgørelse af de sager, der i overensstemmelse med statutten for Den Europæiske Unions Domstol kræver dennes deltagelse. Domstolen er hverken bundet af forslaget til afgørelse eller af den begrundelse, som generaladvokaten er fremkommet med (dom af 11.11.2010, Hogan Lovells International, C-229/09, EU:C:2010:673, præmis 26, og af 4.9.2025, Nissan Iberia, C-21/24, EU:C:2025:659, præmis 30).
26
Der er i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og i procesreglementet ikke fastsat bestemmelser om, at parterne eller de berørte, der er omfattet af statuttens artikel 23, kan indgive indlæg til generaladvokatens forslag til afgørelse. En parts eller en sådan berørts uenighed med generaladvokatens forslag til afgørelse, uanset hvilke spørgsmål der undersøges heri, kan derfor ikke i sig selv udgøre et forhold, som kan begrunde genåbning af den mundtlige forhandling (jf. i denne retning kendelse af 4.2.2000, Emesa Sugar, C-17/98, EU:C:2000:69, præmis 17 og 18, og dom af 4.9.2025, Nissan Iberia, C-21/24, EU:C:2025:659, præmis 31).
27
I modsætning til, hvad Amazon EU har gjort gældende, har Amazon EU og de berørte i den foreliggende sag under såvel retsforhandlingernes skriftlige del som under den mundtlige del kunnet redegøre for de retlige forhold vedrørende direktiv 2000/31 og direktiv 2006/123, som de har fundet relevante med henblik på at gøre det muligt for Domstolen at besvare den forelæggende rets spørgsmål. Ingen af de forhold, som Amazon EU har påberåbt sig til støtte for anmodningen om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del, gør dermed denne genåbning begrundet i henhold til procesreglementets artikel 83.
28
Under disse omstændigheder finder Domstolen, efter at have hørt generaladvokaten, at det er ufornødent at genåbne retsforhandlingernes mundtlige del.
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
29
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 1, stk. 4, i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at denne bestemmelse udelukker en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, og som med henblik på at beskytte eller fremme den kulturelle mangfoldighed fastsætter minimumstakster for levering på denne medlemsstats område af bøger, som køberen ikke afhenter i en detailboghandel, fra dette direktivs anvendelsesområde.
30
Artikel 2 i direktiv 2006/123 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer i stk. 1, at dette direktiv finder anvendelse på tjenesteydelser, der udføres af tjenesteydere, som er etableret i en medlemsstat. Begrebet »tjenesteydelse« omfatter i henhold til dette direktivs artikel 4, nr. 1), enhver selvstændig erhvervsvirksomhed, der normalt udføres mod betaling, jf. artikel 50 EF, nu artikel 57 TEUF.
31
Domstolen har præciseret, at med henblik på anvendelsen af direktiv 2006/123 udgør detailhandel med varer en »tjenesteydelse« (dom af 30.1.2018, X og Visser, C-360/15 og C-31/16, EU:C:2018:44, præmis 97).
32
I det foreliggende tilfælde vedrører den nationale foranstaltning, der er omhandlet i hovedsagen, virksomhed med detailhandel med bøger, således at direktiv 2006/123 principielt finder anvendelse på hovedsagen. Hovedformålet med den tjenesteydelse, der er omfattet af denne nationale foranstaltning, er ikke flytning af disse varer, hvorfor en sådan tjenesteydelse i modsætning til, hvad den franske regering har gjort gældende, ikke udgør en tjenesteydelse på transportområdet, som falder uden for anvendelsesområdet for direktiv 2006/123 i henhold til direktivets artikel 2, stk. 2, litra d) (jf. i denne retning dom af 19.1.2023, CNAE m.fl., C-292/21, EU:C:2023:32, præmis 34 og 35).
33
Direktivets artikel 1 med overskriften »Genstand« fastsætter i stk. 4, at dette direktiv »[ikke] berører« foranstaltninger truffet på nationalt plan i overensstemmelse med EU-retten for at fremme kulturel eller sproglig mangfoldighed eller mediepluralismen.
34
For at fastslå, om denne bestemmelse afgrænser anvendelsesområdet for direktiv 2006/123, skal rækkevidden af udtrykket »ikke berører« som omhandlet i den nævnte bestemmelse fastlægges i overensstemmelse med dets sædvanlige betydning i almindelig sprogbrug, idet der skal tages hensyn til den sammenhæng, hvori dette udtryk anvendes, og de mål, der forfølges med dette direktiv. Tilblivelseshistorien for nævnte direktivs artikel 1, stk. 4, kan ligeledes give relevante elementer med henblik på dens fortolkning (jf. i denne retning dom af 7.9.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Karakteren af retten til ophold i henhold til artikel 20 TEUF), C-624/20, EU:C:2022:639, præmis 28).
35
Udtrykket »ikke berører« i dets sædvanlige betydning synes at indikere, at EU-lovgiver har haft til hensigt at udelukke, at direktiv 2006/123 kan have indvirkning på de foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer for at beskytte eller fremme kulturel og sproglig mangfoldighed og mediepluralisme. Denne fortolkning bekræftes af 11. betragtning til dette direktiv, hvoraf det fremgår, at direktivet »[ikke] griber [...] ind« i sådanne foranstaltninger.
36
Som generaladvokaten har anført i punkt 57 i forslaget til afgørelse, bemærkes desuden, at selv om det er korrekt, at artikel 1, stk. 3, 4 og 6, i direktiv 2006/123 i den franske sprogversion synes at sondre mellem de tilfælde, hvor dette direktiv ikke finder anvendelse på visse områder, og de tilfælde, hvor direktivet ikke berører visse foranstaltninger truffet på nationalt plan, må det fastslås, at en sådan nuance ikke fremgår af andre sprogversioner af denne artikel 1, såsom den danske, den tyske, den græske, den engelske, den italienske, den polske og den rumænske sprogversion. Alle Den Europæiske Unions officielle sprog er autentiske sprog for de retsakter, hvorpå disse er affattet, og derfor må samtlige sprogversioner af en EU-retsakt principielt tillægges den samme værdi (dom af 25.6.2020, A m.fl. (Vindmøller i Aalter og Nevele), C-24/19, EU:C:2020:503, præmis 39).
37
Hvad angår den sammenhæng, hvori artikel 1, stk. 4, i direktiv 2006/123 indgår, skal det ligeledes bemærkes, at Domstolen allerede har fastslået, at artikel 1, stk. 2, 3 og 6, indeholder bestemmelser, der afgrænser direktivets anvendelsesområde (jf. i denne henseende dom af 13.11.2018, Čepelnik, C-33/17, EU:C:2018:896, præmis 36, og af 10.7.2025, INTERZERO m.fl., C-254/23, EU:C:2025:569, præmis 90 og 91).
38
I modsætning til, hvad Amazon EU, den nederlandske regering og Europa-Kommissionen har gjort gældende, kan det på den baggrund ikke udledes af det ene forhold, at dette stk. 4 fremgår af det nævnte direktivs artikel 1 med overskriften »Genstand«, og ikke af direktivets artikel 2, der har overskriften »Anvendelsesområde«, at det ikke vedrører anvendelsen af samme direktiv.
39
Det bemærkes endvidere, at Domstolen i dom af 7. september 2022, Cilevičs m.fl. (C-391/20, EU:C:2022:638), med hensyn til en national lovgivning, der pålagde videregående uddannelsesinstitutioner at udbyde undervisning mod betaling udelukkende på den pågældende medlemsstats officielle sprog, behandlede den sag, der gav anledning til denne dom, udelukkende i forhold til etableringsfriheden fastsat i artikel 49 TEUF, selv om udbydelse af uddannelser mod betaling udgør en »erhvervsvirksomhed« som omhandlet i artikel 4, nr. 1), i direktiv 2006/123 (dom af 6.10.2020, Kommissionen mod Ungarn (Videregående uddannelse), C-66/18, EU:C:2020:792, præmis 195).
40
Det fremgår implicit af dom af 7. september 2022, Cilevičs m.fl. (C-391/20, EU:C:2022:638), at Domstolen fandt, at en sådan lovgivning kunne være omfattet af dette direktivs artikel 1, stk. 4, og følgelig være udelukket fra det nævnte direktivs anvendelsesområde, således at prøvelsen af denne bestemmelses forenelighed med EU-retten alene skulle foretages i forhold til den primære ret.
41
For så vidt angår EU-lovgivers hensigt fremgår det af Europa-Parlamentets betænkning om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tjenesteydelser i det indre marked (A6-0409/2005SEC), at indførelsen af det, der nu er 11. betragtning til direktiv 2006/123 vedrørende direktivets nuværende artikel 1, stk. 4, havde til formål at »præcisere [dette direktivs] anvendelsesområde«.
42
Det fremgår af samtlige disse betragtninger, at EU-lovgiver med henblik på at sikre formålet om at beskytte eller fremme den kulturelle eller sproglige mangfoldighed har fundet det hensigtsmæssigt ikke at lade de foranstaltninger, der forfølger dette formål, være omfattet af direktiv 2006/123, idet det dog præciseres, at dette valg i henhold til selve ordlyden af direktivets artikel 1, stk. 4, ikke fritager for at efterprøve, om disse foranstaltninger er i overensstemmelse med EU-retten, navnlig med artikel 34 TEUF og 56 TEUF, der er genstand for den forelæggende rets tredje spørgsmål.
43
Henset til indlæggene fra Amazon EU og Kommissionen vedrørende anvendeligheden af direktiv 2000/31 skal det i øvrigt tilføjes, at dette direktivs artikel 1, stk. 6, har samme retlige rækkevidde som artikel 1, stk. 4, i direktiv 2006/123, der i det væsentlige er affattet med samme ordlyd. Uden at det er nødvendigt at tage stilling til, om den nationale foranstaltning, der er omhandlet i hovedsagen, er omfattet af artikel 2, litra h), nr. ii), andet led, i direktiv 2000/31, eller om den indgår i det »koordinerede område«, der er fastsat ved dette direktiv, er det således tilstrækkeligt at bemærke, at dette direktiv under alle omstændigheder ikke finder anvendelse på en national foranstaltning, der har til formål at bevare den kulturelle og sproglige mangfoldighed, således som det er anført i den foregående præmis for så vidt angår direktiv 2006/123.
44
For så vidt som den nationale foranstaltning, der er omhandlet i hovedsagen, kan anses for at være en foranstaltning, der har til formål at bevare den kulturelle mangfoldighed, således som den forelæggende ret har anført, kan denne foranstaltnings forenelighed med EU-retten følgelig ikke behandles i lyset af nogen af disse to direktiver.
45
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 1, stk. 4, i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at denne bestemmelse udelukker en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, og som med henblik på at beskytte eller fremme den kulturelle mangfoldighed fastsætter minimumstakster for levering på denne stats område af bøger, som køberen ikke afhenter i en detailboghandel, fra dette direktivs anvendelsesområde.
Det andet spørgsmål
46
Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Det tredje spørgsmål
47
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 34 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, og som fastsætter minimumstakster for levering på denne medlemsstats område af bøger, som køberen ikke afhenter i en detailboghandel, alene skal behandles i lyset af de frie varebevægelser, der er sikret ved artikel 34 TEUF, eller alene skal behandles i lyset af den frie udveksling af tjenesteydelser, der er sikret ved artikel 56 TEUF, og i det første af disse tilfælde anses for at være en »form for salg« som omhandlet i dom af 24. november 1993, Keck og Mithouard (C-267/91 og C-268/91, EU:C:1993:905).
48
For det første skal der med henblik på at bestemme, hvilken af de grundlæggende rettigheder der finder anvendelse på hovedsagen, tages hensyn til formålet med den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning (jf. i denne retning dom af 14.10.2004, Omega, C-36/02, EU:C:2004:614, præmis 24 og 25, og af 19.12.2024, Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft, C-295/23, EU:C:2024:1037, præmis 50).
49
Når en national foranstaltning både påvirker den frie udveksling af tjenesteydelser og de frie varebevægelser, skal der principielt alene tages stilling til foranstaltningen i forhold til den ene af disse to grundlæggende friheder, hvis det under sagen viser sig, at en af disse er helt sekundær i forhold til den anden og kan anses for at være knyttet til denne (jf. i denne retning dom af 24.3.1994, Schindler, C-275/92, EU:C:1994:119, præmis 22, og af 11.2.2021, Katoen Natie Bulk Terminals og General Services Antwerp, C-407/19 og C-471/19, EU:C:2021:107, præmis 84).
50
I den foreliggende sag regulerer den nationale foranstaltning i hovedsagen, idet den fastsætter minimumstakster for levering af bøger, der ikke afhentes i en detailboghandel, og som bogdetailhandlerne skal fakturere køberne, hverken de kontrakter, der er indgået mellem disse detailhandlere og leverandørerne af leveringstjenester, eller de priser eller betingelser, som disse leverandører skal overholde.
51
Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 76 og 77 i forslaget til afgørelse, påvirker denne foranstaltning til gengæld i sidste ende den samlede pris, som køberen betaler for at komme i besiddelse af en bog. Denne samlede pris forhøjes nemlig i henhold til den nævnte foranstaltning, når bogen ikke afhentes i en detailboghandel, uanset at detailhandlerne som sådan kun har et meget begrænset skøn ved fastsættelsen af prisen for denne bog.
52
Eftersom den nationale foranstaltning, der er omhandlet i hovedsagen, særligt er rettet mod bogdetailhandlere, for så vidt som den påvirker den samlede salgspris for bogen, dvs. for en vare, skal den følgelig udelukkende behandles på grundlag af de frie varebevægelser.
53
For det andet skal det, for så vidt som den forelæggende ret ønsker oplyst, om den i hovedsagen omhandlede nationale foranstaltning udgør en »form for salg« som omhandlet i dom af 24. november 1993, Keck og Mithouard (C-267/91 og C-268/91, EU:C:1993:905), bemærkes, at de frie varebevægelser er et grundlæggende princip i EUF-traktaten, som har fundet udtryk i forbuddet i artikel 34 TEUF mod kvantitative indførselsrestriktioner samt alle foranstaltninger med tilsvarende virkning mellem medlemsstaterne (dom af 18.6.2019, Østrig mod Tyskland, C-591/17, EU:C:2019:504, præmis 119).
54
Ifølge fast retspraksis omfatter forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner i artikel 34 TEUF alle foranstaltninger fra medlemsstaterne, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen inden for EU (jf. i denne retning dom af 11.7.1974, Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82 præmis 5, og af 10.7.2025, Purefun Group, C-365/24, EU:C:2025:558, præmis 40).
55
Det fremgår af præmis 16 og 17 i dom af 24. november 1993, Keck og Mithouard (C-267/91 og C-268/91, EU:C:1993:905), at det forhold, at nationale bestemmelser, som begrænser eller forbyder bestemte »former for salg«, bringes i anvendelse på varer fra andre medlemsstater, ikke direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan hindre samhandelen mellem medlemsstaterne, forudsat at sådanne nationale bestemmelser finder anvendelse på alle de berørte erhvervsdrivende, der udøver virksomhed i indlandet, og at bestemmelserne, såvel retligt som faktisk, påvirker afsætningen af indenlandsk fremstillede varer og afsætningen af varer fra andre medlemsstater på samme måde. Når disse betingelser er opfyldt, kan en anvendelse af sådanne bestemmelser på salg af varer fra en anden medlemsstat, som opfylder de af denne stat fastsatte regler, ikke antages at forhindre, at varerne får adgang til markedet eller medføre større ulemper i denne henseende end for indenlandsk fremstillede varer.
56
Det fremgår i øvrigt af retspraksis, at en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, selv om den hverken har til formål eller til følge at behandle varer fra andre medlemsstater mindre gunstigt, er omfattet af begrebet »foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion« i henhold til artikel 34 TEUF, hvis den hindrer varer med oprindelse i en anden medlemsstat adgang til markedet i en medlemsstat (jf. i denne retning dom af 10.2.2009, Kommissionen mod Italien, C-110/05, EU:C:2009:66, præmis 37).
57
Det fremgår for det første af denne retspraksis, at begrebet »former for salg« kun omfatter nationale regler, der regulerer måden, hvorpå varer kan markedsføres, idet de regler, som vedrører den måde, hvorpå varer kan leveres til køberne, ikke henhører under dette begreb (jf. analogt dom af 18.6.2019, Østrig mod Tyskland, C-591/17, EU:C:2019:504, præmis 128 og 129).
58
For det andet bemærkes, at selv om en national foranstaltning finder anvendelse på alle bogdetailhandlere, rammer den omstændighed, at der ved en national foranstaltning pålægges minimumstakster for levering af bøger, der ikke afhentes i en detailboghandel, særligt fjernsalg, eftersom den indebærer en forhøjelse af den samlede bogpris, som køberen betaler for at komme i besiddelse heraf uden for disse forretninger. En sådan afgift, der er fastsat i en medlemsstats lovgivning, kan således i højere grad berøre erhvervsdrivende fra andre medlemsstater, som i mindre grad har mulighed for at aflevere bøger bestilt ved fjernsalg i de nævnte forretninger, end de erhvervsdrivende i den førstnævnte medlemsstat. En sådan afgift kan dermed yderligere hindre adgangen til markedet for bøger fra andre medlemsstater og udgør derfor en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion som omhandlet i artikel 34 TEUF (jf. analogt dom af 19.10.2016, Deutsche Parkinson Vereinigung, C-148/15, EU:C:2016:776, præmis 23).
59
Det må derfor fastslås, at begrebet »form for salg« som omhandlet i dom af 24. november 1993, Keck og Mithouard (C-267/91 og C-268/91, EU:C:1993:905), ikke omfatter en national foranstaltning som den, der er omhandlet i hovedsagen.
60
Henset til det ovenstående skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 34 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, og som fastsætter minimumstakster for levering på denne medlemsstats område af bøger, som køberen ikke afhenter i en detailboghandel, alene skal behandles i lyset af de frie varebevægelser, der er sikret ved artikel 34 TEUF, og ikke kan anses for at vedrøre en »form for salg« som omhandlet i dom af 24. november 1993, Keck og Mithouard (C-267/91 og C-268/91, EU:C:1993:905).
Sagsomkostninger
61
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
1)
Artikel 1, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse udelukker en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, og som med henblik på at beskytte eller fremme den kulturelle mangfoldighed fastsætter minimumstakster for levering på denne stats område af bøger, som køberen ikke afhenter i en detailboghandel, fra dette direktivs anvendelsesområde.
2)
Artikel 34 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at en foranstaltning, som en medlemsstat har truffet, og som fastsætter minimumstakster for levering på denne medlemsstats område af bøger, som køberen ikke afhenter i en detailboghandel, alene skal behandles i lyset af de frie varebevægelser, der er sikret ved artikel 34 TEUF, og ikke kan anses for at vedrøre en »form for salg« som omhandlet i dom af 24. november 1993, Keck og Mithouard (C-267/91 og C-268/91, EU:C:1993:905).
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.