61990CC0345_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Europa-Parlamentet har med denne appelsag oensket Domstolens vurdering af den dom, som blev afsagt den 20. september 1990 (1) af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans i den af Jack Hanning anlagte sag. Ved Rettens dom annulleres Parlamentets afgoerelse om at se bort fra resultaterne af udvaelgelsesproeve PE/41/A og ivaerksaette udvaelgelsesproeve PE/41a/A.
2. Ved saerskilt dokument har Parlamentet begaeret opfyldelsen af den anfaegtede dom udsat. Begaeringen blev taget til foelge ved kendelse af 31. januar 1991 (2).
3. Sagens oprindelse er foelgende faktiske omstaendigheder.
4. Den 5. december 1986 ivaerksatte Europa-Parlamentet en almindelig udvaelgelsesproeve paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever med henblik paa ansaettelse af en kontorchef ved Informationskontoret i London (udvaelgelsesproeve PE/41/A).
5. Meddelelsen om udvaelgelsesproeven indeholdt strenge betingelser for saa vidt angaar indsendelse af dokumentation vedroerende eksamener og faglig erfaring (3).
6. Hanning fik adgang til proeven, hvorimod udvaelgelseskomitéen i foerste omgang afviste ansoegningerne fra bl.a. Spence og Waters, der er tjenestemaend ved Parlamentet, og ansoegningerne fra Elphic og Morris netop paa grund af manglende eller utilstraekkelig dokumentation. De beroerte klagede over denne afvisning.
7. Efter fornyet behandling gav udvaelgelseskomitéen endelig Spence og Waters adgang til proeverne med den begrundelse, at den kraevede dokumentation, uanset den ikke var indsendt i rette tid, fremgik af deres personlige aktmappe, som forvaltes af ansaettelsesmyndigheden.
8. Hanning havde bestaaet proeverne den 6. oktober 1987. Den 29. oktober 1987 fik han underretning om, at han var blevet opfoert paa den liste over fire ansoegere, som af udvaelgelseskomitéen var fundet egnet til den paagaeldende stilling.
9. Egnethedslisten omfattede foelgende ansoegere: Hanning med 72 point, Beck med 69 point og Spence og Waters med hver 63 point.
10. En femte ansoeger, Tate, opnaaede med 58 point det noedvendige minimum for at blive opfoert paa listen, men da listen kun kunne omfatte fire ansoegere, var han ikke blevet opfoert paa den.
11. Den 30. november 1987 gennemgik Hanning en laegeundersoegelse med henblik paa ansaettelse, idet han ved denne lejlighed blev oplyst om betingelserne herfor.
12. I mellemtiden havde Elphic og Morris samt Trowbridge, der havde faaet adgang til proeverne, men ikke var optaget paa egnethedslisten, indgivet en klage til Parlamentet.
13. Den 8. december 1987 anmodede Parlamentets formands kabinetsdirektoer, Parlamentets Juridiske Tjeneste om at udarbejde et notat vedroerende spoergsmaalet, om en udnaevnelse paa grundlag af udvaelgelsesproevens resultater kunne risikere at blive annulleret, hvis en afvist ansoeger anlagde sag.
14. Den Juridiske Tjeneste konstaterede efter at have gennemgaaet klagerne fra Trowbridge, Elphic og Morris, i et notat af 9. februar 1988, at de to sidstnaevnte ulovligt havde faaet adgang til proeven, og konkluderede, at ansaettelsesmyndigheden havde ret til at se bort fra proevens resultater og ivaerksaette en ny udvaelgelsesproeve.
15. I loebet af februar 1988 besluttede Parlamentets formand paa grundlag af dette notat og under hensyn til retspraksis paa omraadet at se bort fra udvaelgelsesproevens resultater og ivaerksaette en helt ny udvaelgelsesprocedure.
16. Hanning blev den 6. april 1988 ved skrivelse, underskrevet af chefen for Personaleafdelingen, underrettet om, at Parlamentet "havde konstateret visse uregelmaessigheder i proceduren" under udvaelgelsesproeven, "og ansaa det for rigtigt ikke at foretage en udnaevnelse, men afholde en ny udvaelgelsesproeve paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever".
17. Sagsoegeren indgav i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") en klage over denne afgoerelse, idet han bl.a. gjorde gaeldende, at han var "den udvalgte ansoeger" som omhandlet i vedtaegtens artikel 33, stk. 1. Han kraevede den anfaegtede retsakt ophaevet og anerkendelse af, at han havde krav paa at blive udnaevnt til den paagaeldende stilling.
18. Den 30. marts 1988 offentliggjorde Parlamentet en meddelelse om afholdelse af en ny almindelig udvaelgelsesproeve (udvaelgelsesproeve PE/41a/A) med henblik paa at besaette den samme stilling. Hanning deltog i denne udvaelgelsesproeve. Paa egnethedslisten, som udvaelgelseskomitéen udarbejdede efter proeven, var foelgende fire ansoegere opfoert: Bond med 80,5 point, sagsoegeren med 73 point, Holdsworth med 72 point og Wood med 70,5 point.Tate befandt sig med 66 point endnu engang paa femtepladsen. Bond blev udnaevnt i den paagaeldende stilling.
19. Den 24. maj 1988 indgav Hanning en ny klage, nu rettet mod Bond' s udnaevnelse.
20. Efter afvisning af denne klage anlagde Hanning den 29. juni 1988 sag med paastand om annullation af afgoerelsen om at udnaevne Bond, og om, at han anerkendes at have krav paa at blive udnaevnt til den paagaeldende stilling. Han har ligeledes paastaaet sig tilkendt erstatning for sit oekonomiske og ikke-oekonomiske tab.
21. Ved kendelse afsagt af formanden for Domstolens Tredje Afdeling den 11. juli 1988 (4) blev en begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af den ovenfor anfoerte afgoerelse af 6. april 1988 (5) ikke taget til foelge.
22. Ved Domstolens kendelse af 15. november 1989 er sagen blevet hjemvist til Retten i Foerste Instans.
23. Retten har i sin dom fastslaaet, at Parlamentets afgoerelse om ikke at fortsaette den foerste udvaelgelsesprocedure var utilstraekkeligt begrundet i det omfang, den begraensede sig til at henvise til "uregelmaessigheder ved proceduren" (6). Den har dog undersoegt, om den utilstraekkelige begrundelse kan afhjaelpes af de grunde, som Parlamentet har fremfoert under den mundtlige forhandling. I denne sammenhaeng har Retten bekraeftet den af Parlamentets Juridiske Tjeneste foretagne analyse, hvorefter den foerste udvaelgelsesprocedure var ulovlig (7).
24. Retten har henvist til Domstolens praksis, i henhold til hvilken ansaettelsesmyndigheden ikke kan annullere eller aendre en afgoerelse fra en udvaelgelseskomité (8). Den har anfoert, at ansaettelsesmyndigheden dog er forpligtet til at traeffe lovlige afgoerelser, at den ikke er bundet af en udvaelgelseskomités ulovlige afgoerelser, og at den derfor har pligt til at gennemfoere hele udvaelgelsesproceduren paa ny paa grundlag af en ny meddelelse (9).
25. Retten er dog af den opfattelse, at de begaaede uregelmaessigheder, der alene angaar Spence og Waters' adgang til proeven, kan udsondres (10) fra resten af udvaelgelsesproceduren, at ansaettelsesmyndigheden alene var forpligtet til ikke at udnaevne disse to ansoegere og at undersoege muligheden for at udnaevne de to oevrige personer, der var opfoert paa egnethedslisten, Hanning og Beck. Retten har fundet, at den paagaeldende sag ikke kunne sammenlignes med de domme, den har henvist til vedroerende ansoegere, som ulovligt ikke havde faaet adgang til proeven (11). Afgoerelsen af 6. april 1988 er saaledes efter Rettens opfattelse behaeftet med en retlig mangel i det omfang, ansaettelsesmyndigheden ikke - foerend den ivaerksatte en ny udvaelgelsesprocedure - har undersoegt muligheden for at udnaevne Hanning eller Beck efter at have sikret sig, at der ikke forelaa tjenstlige grunde til at udnaevne Tate (12).
26. Retten annullerede derfor Parlamentets afgoerelse om ikke at fortsaette den foerste udvaelgelsesprocedure og ivaerksaette en ny procedure.
27. Parlamentet har til stoette for appellen gjort et anbringende gaeldende, der indeholder to dele og drejer sig om tilsidesaettelse af faellesskabsretten; for det foerste ansaettelsesmyndighedens pligt til at efterproeve udvaelgelsesproevens lovlighed, og for det andet - og underordnet - dens skoen i forbindelse med udnaevnelse af de personer, der er opfoert paa egnethedslisten.
28. Vedroerende det foerste punkt har Parlamentet anfoert, at en liste, der er reduceret til to navne i stedet for fire, er ulovlig. Det har specielt anfoert, at den femte ansoeger, Tate, ikke havde kunnet opfoeres paa listen, hvilket han ville have haft ret til, saafremt udvaelgelsesproceduren var forloebet forskriftsmaessigt.
29. Det er ubestridt, at udvaelgelseskomitéen ulovligt har optaget Spence og Waters paa egnethedslisten. Har Parlamentet - ved foerst og fremmest at bruge denne omstaendighed som grundlag for afgoerelsen om at udvaelgelsesproceduren PE/41/A i sin helhed var behaeftet med en mangel, og som grundlag for afholdelsen af en ny udvaelgelsesproeve - dermed forsynet afgoerelsen af 6. april 1988 med en rimelig og tilstraekkelig begrundelse, eller har Parlamentet gjort sig skyldig i en retsvildfarelse, saaledes som Retten i Foerste Instans har fundet?
30. Retten har foretaget foelgende analyse:
- Ansaettelsesmyndigheden var afskaaret fra at udnaevne en af de to kandidater, som ulovligt var opfoert paa egnethedslisten (dommens praemis 71).
- Ansaettelsesmyndigheden burde derefter undersoege muligheden for at udnaevne en af de to andre ansoegere ved at sammenligne deres fortjenester med Tate' s fortjeneste - som med urette ikke var blevet opfoert paa listen paa grund af de uregelmaessigheder, som udvaelgelsesproeven var behaeftet med (dommens praemis 73).
- Alene i det tilfaelde, at Tate var blevet foretrukket frem for de lovligt opfoerte ansoegere, eller at gennemgangen af deres ansoegninger medfoerte, at det ikke var muligt at udnaevne en af dem, har Parlamentet ved en begrundet afgoerelse kunnet ivaerksaette en ny udvaelgelsesproeve (dommens praemis 74).
31. Jeg skal paapege, at egnethedslisten, hvorpaa alene to navne var lovligt opfoert, overholder betingelserne i saavel artikel 5, stk. 5, i bilag III til tjenestemandsvedtaegten (hvorefter antallet af ansoegere paa listen skal vaere mindst dobbelt saa stort som antallet af de stillinger, der skal besaettes) som meddelelsen om udvaelgelsesproeven (hvorefter listen kun kunne omfatte fire ansoegere).
32. Det skal dog bemaerkes, at ansaettelsesmyndigheden i henhold til vedtaegtens artikel 30 fra egnethedslisten, der er resultatet af udvaelgelsesproeven, udvaelger de ansoegere, der skal besaette de ledige stillinger.
33. Virkningen af de begaaede uregelmaessigheder har vaeret at reducere antallet af brugbare ansoegere til to, hvorimod opfoerelsen af Tate - saafremt listen havde vaeret korrekt opstillet - ville have oeget ansaettelsesmyndighedens valgmulighed.
34. Medfoerer en saadan indskraenkning, at udvaelgelsesproceduren er lovligt afholdt?
35. Lovligheden skal vurderes ikke alene i forhold til ansaettelsesmyndighedens valgmuligheder, men ogsaa - og efter min opfattelse - foerst og fremmest i lyset af princippet om ligebehandling af ansoegere. Det skal her anfoeres, at Tate havde opnaaet det kraevede antal point for at blive opfoert paa listen, og at alene den ulovlige opfoerelse af Spence og Waters har frataget ham muligheden herfor (13).
36. Det er klart, at da egnethedslisten kun omfatter to lovligt opfoerte ansoegere, er Tate' s interesser blevet alvorligt kraenket, og at princippet om ligebehandling af ansoegere til en udvaelgelsesproeve er blevet tilsidesat til skade for Tate.
37. Hans situation kan sammenlignes med situationen for de to sagsoegere i sagen Hoyer mod Revisionsretten (14). De anfaegtede en afgoerelse, truffet af en udvaelgelseskomité, om ikke at lade dem deltage alene af den grund, at de selv paa deres ansoegninger kun havde betegnet deres franskkundskaber som "acceptable", uden at deres sprogkundskaber var blevet efterproevet paa objektivt grundlag.
38. Udvaelgelseskomitéens beslutninger, hvorved de fik afslag paa at deltage, blev annulleret i deres helhed af Domstolen med foelgende begrundelse:
"De afgoerelser, som ansaettelsesmyndigheden traeffer ..., maa imidlertid ikke vaere behaeftet med retlige mangler. Ansaettelsesmyndigheden kan foelgelig ikke vaere bundet af udvaelgelseskomitéernes ulovlige beslutninger, for saa vidt dens egne beslutninger herved bliver ulovlige.
Saafremt ansaettelsesmyndigheden, som i den foreliggende sag, er af den opfattelse, at udvaelgelseskomitéen retsstridigt har givet én eller flere ansoegere afslag paa at deltage i udvaelgelsesproeven, og at udvaelgelsesproeven af samme grund som helhed er behaeftet med en mangel, er ansaettelsesmyndigheden afskaaret fra at udnaevne nogen ansoeger overhovedet. Det paahviler den herefter at fastslaa dette forhold i en begrundet beslutning og gennemfoere hele udvaelgelsesproceduren paa ny paa grundlag af en ny meddelelse samt - eventuelt - efter udpegelse af en ny udvaelgelseskomité." (15)
39. I den appellerede dom udledes det af denne afgoerelse, at naar ansoegere retsstridigt har faaet afslag paa at deltage i en udvaelgelsesproeve, er denne som helhed behaeftet med en mangel, hvorimod udvaelgelsesproeven, naar ansoegere fejlagtigt er blevet optaget paa egnethedslisten som i dette tilfaelde, kan afsluttes paa grundlag af en liste, "hvor de retsstridige dele kan udskilles fra de lovformelige" (16).
40. Disse betragtninger er ikke overbevisende: Bagved de ansoegere, som fejlagtigt er opfoert paa listen, er der noedvendigvis ansoegere, som fejlagtigt er udelukket fra denne, uanset om de opfylder betingelserne for at vaere opfoert. Tate har netop befundet sig i denne situation. Med andre ord er Tate frataget enhver mulighed for at blive opfoert paa listen paa grund af den uretmaessige opfoerelse af Spence og Waters.
41. Dommen Hoyer mod Revisionsretten drejede sig om ansoegere, som fejlagtigt var udelukket - ikke fra egnethedslisten - men fra selve udvaelgelsesproeven. Afgoerelsen i denne dom - annullation af udvaelgelsesproceduren - beskytter den udelukkede ansoegers interesser. Den skade, som en ansoeger, der ulovligt er udelukket fra egnethedslisten, lider, er mindst lige saa stor - i det omfang han mister retten til at blive udnaevnt - som den skade, den ansoeger har lidt, der uretmaessigt er blevet udelukket fra selve proeven.
42. Det er derfor efter min opfattelse logisk at overfoere raesonnementet i dommen Hoyer mod Revisionsretten til den ansoeger, der er udelukket fra egnethedslisten, hvorefter en saadan uretmaessighed har indflydelse paa udvaelgelsesprocedurens gyldighed.
43. Endelig er det min opfattelse, at der ikke kan udledes nogen laere for udvaelgelsesproeve PE/41/A af dommen Kohler mod Revisionsretten (17). Sagsoegeren i denne sag havde bestaaet en udvaelgelsesproeve, der blev afholdt af Revisionsretten med henblik paa besaettelse af en stilling som revisor/ledende oversaetter, og hun var den eneste ansoeger, der var optaget paa egnethedslisten. Ansaettelsesmyndigheden besluttede alligevel ikke at udnaevne hende, uden at de af Revisionsretten anfoerte grunde berettigede denne afgoerelse. Domstolen fastslog foelgende:
"Det bemaerkes, at vedtaegten, ..., vel ikke forpligter ansaettelsesmyndigheden til efter en paabegyndt ansaettelsesprocedure at besaette den stilling, der er blevet opslaaet ledig, men at det i almindelighed gaelder, at ansaettelsesmyndigheden i forbindelse med besaettelsen af en stilling, der er blevet opslaaet ledig, skal foretage en udnaevnelse paa grundlag af resultaterne af den paagaeldende udvaelgelsesproeve, og ansaettelsesmyndigheden kan kun fravige hovedreglen af ganske vaesentlige grunde, i hvilket tilfaelde disse grunde klart og fuldstaendigt skal fremgaa af afgoerelsen." (18)
44. Egnethedslisten var i dette tilfaelde ikke behaeftet med uregelmaessigheder, og ansaettelsesmyndigheden havde afslaaet at gaa videre med udvaelgelsesproceduren uden at fremkomme med en overbevisende begrundelse. Denne sag har saaledes ingen betydning for en ansaettelsesmyndighed, som afviser at afslutte udvaelgelsesproceduren med en korrekt begrundelse, nemlig at egnethedslisten er uretmaessigt opstillet.
45. Domstolen har nemlig utvetydigt i dommen af 23. oktober 1986 Hoyer mod Revisionsretten fastslaaet:
"De afgoerelser, som ansaettelsesmyndigheden traeffer under udoevelsen af sine egne befoejelser, maa imidlertid ikke vaere behaeftet med retlige mangler." (19)
46. Som jeg tidligere har anfoert, er den loesning, som bestaar i at indskraenke ansaettelsesmyndighedens valg alene til de to navne, som gyldigt er opfoert paa egnethedslisten, ikke tilstraekkelig til at rense udvaelgelsesproeve PE/41/A for enhver uretmaessighed, saafremt princippet om ligebehandling af ansoegere fortsat er overtraadt.
47. Det er saaledes med god ret, at Parlamentet har besluttet ikke at foretage en udnaevnelse paa grundlag af denne udvaelgelsesproeve og ivaerksaette en anden ansaettelsesprocedure. Beslutningen herom er truffet under overholdelse af vedtaegtens artikel 30, der fordeler befoejelserne mellem udvaelgelseskomitéen og ansaettelsesmyndigheden og af princippet om ligebehandling af ansoegere.
48. Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at ophaeve den appellerede dom, der er afsagt af Retten i Foerste Instans.
49. Sagsoegeren havde for Retten gjort fem anbringender gaeldende til stoette for sit soegsmaal. Retten har alene undersoegt anbringendet om utilstraekkelig begrundelse.
50. Saafremt den appellerede dom, saaledes som jeg foreslaar, ophaeves, er spoergsmaalet herefter, om den skal hjemvises til Retten til afgoerelse, eller om Domstolen selv kan traeffe endelig afgoerelse efter en vurdering af de andre anbringender, som er gjort gaeldende i foerste instans.
51. Det fremgaar af artikel 54, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen, at "giver Domstolen appellanten medhold, ophaever den den af Retten trufne afgoerelse. Domstolen kan i denne forbindelse enten selv traeffe endelig afgoerelse, hvis sagen er moden til paakendelse, eller hjemvise den til Retten til afgoerelse".
52. Domstolens behandling af sagen med henblik paa endelig afgoerelse heraf er ikke en pligt, men en mulighed, som henhoerer under Domstolens eget skoen.
53. For saa vidt angaar de paastande, der ikke er blevet paadoemt i foerste instans, kan man gaa ud fra, at retsspoergsmaalene gennemgaas for foerste gang for Domstolen, som her opfylder sin opgave som den, der sikrer faellesskabsrettens enhed ved anvendelsen og fortolkningen heraf (20). I dette tilfaelde foregriber Domstolen altsaa den opgave, den har, saafremt der efter hjemvisningen indgives en ny appel. Paa den anden side maa gennemgangen af de faktiske omstaendigheder ikke flyttes fra den korrekte retsinstans, som er Retten i Foerste Instans, der foretager endelig bevisbedoemmelse.
54. Efter min opfattelse er det saaledes en betingelse for, at sagen endeligt kan paadoemmes, at gennemgangen af de anbringender, der ikke er behandlet i foerste instans, ikke indebaerer en bevisbedoemmelse for Domstolen.
55. Det er imidlertid i denne sag aabenbart, at en gennemgang af de oevrige fremsatte anbringender forudsaetter en bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder (21), som Retten ikke har foretaget.
56. Med henblik herpaa maa sagen saaledes hjemvises til Retten i Foerste Instans.
57. Ifoelge procesreglementets artikel 122, stk. 1, skal Domstolen ikke traeffe afgoerelse om sagens omkostninger, der boer udsaettes.
58. Jeg skal derfor foreslaa Domstolen, at:
1) Dommen i sag T-37/89, der er afsagt den 20. september 1990 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans ophaeves.
2) Sagen hjemvises til Retten i Foerste Instans.
3) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
(*) Originalsprog: fransk.
(1) - Sag T-37/89, Sml. II, s. 463.
(2) - Sag C-345/90 P-R, Sml. I, s. 231.
(3) - Under overskriften Indgivelse af ansoegninger var det anfoert: Denne ansoegning skal sammen med dokumentation for studier og faglig erfaring vaere indsendt ... senest den 19.1.1987 ... Ansoegere, der ikke har indsendt ansoegningsskema med samtlige bilag inden for den angivne frist, vil ikke faa adgang til udvaelgelsesproeven. Det samme gaelder for tjenestemaend og oevrige ansatte ved Det Europaeiske Faellesskab .
(4) - Sag 176/88 R, Hanning mod Parlamentet, Sml. s. 3915.
(5) - Se ovenfor punkt 16.
(6) - Praemis 40.
(7) - Praemis 55.
(8) - Dom af 14.6.1972 (sag 44/71, Marcato mod Kommissionen, Sml. s. 105), af 26.2.1981 (sag 34/80, Authié mod Kommissionen, Sml. s. 665) og af 14.7.1983 (sag 144/82, Detti mod Domstolen, Sml. s. 2421).
(9) - Dom af 23.10.1986 (sag 321/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3199).
(10) - Se praemis 70, naestsidste saetning.
(11) - Praemis 70 og 71.
(12) - Praemis 72, 73 og 74.
(13) - Lad mig i denne sammenhaeng henvise til bemaerkningerne fra Parlamentets Juridiske Tjeneste: For saa vidt angaar de ansoegere, som har faaet adgang til proeven, er deres muligheder blevet nedsat ved foroegelsen af konkurrencen, da egnethedslisten fra begyndelsen af var begraenset til fire navne, og da de genindstillede ansoegere er opfoert herpaa. I den sammenhaeng skal det bemaerkes, at der ifoelge udvaelgelseskomitéens bedoemmelse er mindst én ansoeger, som har opnaaet minimumspoint, men som ikke kan opfoeres paa egnethedslisten. Ansaettelsesmyndigheden kan saaledes ikke overveje at udnaevne en person, som har bestaaet en udvaelgelsesproeve, men som ikke kan optages paa reservelisten paa grund af ansoegere, som ikke burde vaeret opfoert paa listen. (Notat af 9.2.1988, s. 15).
(14) - Dom af 23.10.1986 (forenede sager 322/85 og 323/85, Sml. s. 3215).
(15) - Praemis 13 og 14.
(16) - Se dommens praemis 70.
(17) - Dom af 9.2.1984 (forenede sager 316/82 og 40/83, Sml. s. 641).
(18) - Praemis 22.
(19) - Jf. ovenfor; se ligeledes ovenfor naevnte dom af 23.10.1986, Schwiering mod Revisionsretten.
(20) - Se ogsaa generaladvokat Van Gerven' s forslag til afgoerelse i Costacurta-sagen (dom af 21.11.1991, sag C-145/90 P, Sml. I, s. 5449, paa s. 5458), punkt 3: Domstolens kompetence i appelsager har til formaal at sikre faellesskabsrettens enhed ; se ligeledes fjerde betragtning til Raadets afgoerelse af 24.10.1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans: For at opretholde kvaliteten og effektiviteten af retsbeskyttelsen inden for faellesskabsretten boer der skabes grundlag for, at Domstolen kan koncentrere sig om sin hovedopgave, som er at sikre en ensartet fortolkning af faellesskabsretten; (afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom, EFT 1989 C 215, s. 1, fremhaevet af mig).
(21) - F.eks. vedroerende de omstaendigheder, hvorunder Hanning blev indkaldt til laegeundersoegelsen.