62021CJ0110_RES
Sag C-110/21 P
Universität Bremen
mod
Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forskning (REA)
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. juli 2022
»Appel – annullationssøgsmål – artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol – repræsentation af ikke-privilegerede sagsøgere i et direkte søgsmål ved Unionens retsinstanser – universitetsprofessor – professor ved det universitet, der er repræsenteret i forbindelse med denne sag, og som udøver funktioner som koordinator og gruppeleder for det projekt, der er genstand for tvisten – betingelse om uafhængighed – tilstedeværelsen af en direkte og personlig interesse i tvistens afgørelse
Retslig procedure – stævning – formkrav – betingelser vedrørende den, der skriver under – egenskab af en anden person i forhold til parterne – universitet repræsenteret ved professor knyttet til dette universitet gennem et offentligretligt tjenesteforhold – lovligheden af betingelsen om uafhængighed – professor, som udøver funktioner som koordinator og gruppeleder for det projekt, der er genstand for tvisten – ingen betydning
(Statutten for Domstolen, art. 19)
(jf. præmis 55-58, 61-64, 66 og 67)
Resumé
Universität Bremen blev udpeget som koordinator for et forskningskonsortium, der omfattede flere europæiske universiteter, og som foretog juridisk sammenlignende undersøgelser på området for jura og boligpolitik i hele Unionen.
Efter indkaldelse af forslag indsendte Universität Bremen den 17. marts 2019 et projektforslag til Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forskning (REA). Dette forslag opnåede en score, som placerede det på tiendepladsen for de indgivne ansøgninger. Ved afgørelse af 16. juli 2019 (
1
) afviste REA det nævnte forslag, eftersom det på grund af de budgetmæssige begrænsninger kun kunne udvælge de projekter, der var placeret på de tre første pladser. Den 25. september 2019 anlagde Universität Bremen sag med påstand om annullation af denne afgørelse.
Ved kendelse af 16. december 2020 (
2
) fastslog Retten, at det var åbenbart, at søgsmålet skulle afvises (
3
) med den begrundelse, at den professor, der repræsenterede det pågældende universitet, ikke var tredjemand i forhold til universitetet, og at den pågældende derfor ikke opfyldte den betingelse om uafhængighed, der er fastsat i statutten for Domstolen (
4
).
I forbindelse med den af Universität Bremen iværksatte appel ophævede Domstolen Rettens kendelse, idet den fandt, at det var med urette, at Retten fastslog, at det var åbenbart, at søgsmålet skulle afvises. I denne henseende præciserede Domstolen elementer vedrørende betingelsen om uafhængighed for repræsentationen af ikke-privilegerede sagsøgere (
5
) i et direkte søgsmål ved Unionens retsinstanser.
Domstolens bemærkninger
Domstolen bemærkede for det første, at Unionens retsinstanser ved anvendelsen af den betingelse om uafhængighed, som EU-retten pålægger repræsentanter for ikke-privilegerede parter, udøver en begrænset kontrol, idet de begrænser sig til at afvise de søgsmål, hvor det klart fremgår, at den pågældende repræsentant ikke er i stand til at varetage sin forsvarsopgave ved bedst muligt at varetage sin klients interesser, således at denne repræsentant skal fjernes i klientens interesse.
Dernæst undersøgte Domstolen, om den betingelse om uafhængighed, der er udviklet i retspraksis i forhold til advokater, også finder anvendelse på universitetsprofessorer, der er beføjet til at repræsentere en part i en retssag.
Domstolen er i denne forbindelse af den opfattelse, at de to erhverv ikke er sammenlignelige med hensyn til beskrivelsen af opgaverne, idet advokaten skal sikre beskyttelse og varetagelse af sin klients interesser, mens en universitetsprofessor har til opgave at tilbyde undervisning og at foretage forskning i fuld uafhængighed, i betragtning af den akademiske frihed, der regulerer dette erhverv. Når en universitetsprofessor imidlertid repræsenterer en part ved Unionens retsinstanser, udøver vedkommende ikke længere sit erhverv som underviser og forsker, men udfører den samme opgave som en advokat, nemlig repræsentationen af ikke-privilegerede parter. Endvidere har lærere, der i henhold til lovgivningen i deres medlemsstat har møderet, de samme rettigheder som dem, advokater har i henhold til statutteten for Domstolen (
6
).
Ifølge Domstolen følger det heraf, at universitetsprofessorer i overensstemmelse med formålet med den udførte repræsentationsopgave, der først og fremmest består i bedst muligt at beskytte og forsvare fuldmagtsgiverens interesser, skal opfylde de samme kriterier for uafhængighed som dem, der gælder for advokater. Disse kriterier defineres negativt ved, at der ikke foreligger et ansættelsesforhold mellem repræsentanten og dennes klient, og positivt ved henvisning til etiske regler, som bl.a. indebærer, at der ikke er en forbindelse, der klart skader advokatens evne til at varetage sit forsvar ved bedst muligt at tjene klientens interesser under overholdelse af loven og de faglige regler.
Hvad angår spørgsmålet om det manglende ansættelsesforhold mellem repræsentanten og dennes klient fastslog Domstolen, at den pågældende universitetsprofessor i det foreliggende tilfælde var knyttet til det universitet, som vedkommende repræsenterede, ved et civilretligt retsforhold. Denne status tildeler i henhold til betingelserne og reglerne i national ret den pågældende uafhængighed ikke blot som lærer og forsker, men også som repræsentant for ikke-privilegerede parter ved Unionens retsinstanser. For så vidt som repræsentationen for domstolene ikke er en del af de opgaver, som professoren skal udføre ved universitetet som underviser eller forsker, er denne repræsentation på ingen måde forbundet med den pågældendes akademiske funktioner og er derfor sikret uden for ethvert over- underordnelsesforhold i forhold til universitetet, selv om den pågældende skal repræsentere dette universitet.
Domstolen fandt desuden, at i lyset af dens praksis (
7
) er den omstændighed, at der foreligger et civilretligt retsforhold mellem en professor og det universitet, som vedkommende repræsenterer, ikke tilstrækkelig til at antage, at denne professor befinder sig i en situation, der forhindrer vedkommende i at forsvare universitetets interesser.
Endelig tilføjede Domstolen, at eftersom statutten for Domstolen tillægger lærere de samme rettigheder som dem, der tildeles advokater (
8
), anses en lærer, der i henhold til national ret har møderet, principielt for at opfylde betingelsen om uafhængighed, også selv om læreren repræsenterer det universitet, ved hvilket vedkommende udøver sin akademiske virksomhed.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en forbindelse, der kan skade repræsentantens evne til at forsvare sin klient ved bedst muligt at tjene dennes interesser, fastslog Domstolen, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at for så vidt som repræsentanten for det pågældende universitet var koordinator og projektleder samtidig med at påtage sig væsentlige opgaver og funktioner i forbindelse med dette projekt, undergravede vedkommendes personlige forbindelse med tvistens genstand den pågældendes evne til at yde den juridiske bistand, som universitetet havde behov for.
Ifølge Domstolen indebar de opgaver, som den pågældende repræsentant udførte i forbindelse med det projekt, der er genstand for tvisten, ganske vist, at denne havde sammenfaldne interesser med Universität Bremen. Sådanne interesser er imidlertid ikke tilstrækkelige til at lede til den konklusion, at repræsentanten er ude af stand til behørigt at sikre den repræsentation, som vedkommende var blevet betroet.
For så vidt som der ikke er blevet påberåbt noget forhold, der gør det muligt at antage, at disse interesser var til hinder for, at nævnte repræsentant havde møderet på vegne af Universität Bremen, overskred Retten de grænser for dens prøvelse, der er fastsat i Domstolens praksis.
Under disse omstændigheder fastslog Domstolen, at Retten med urette havde konkluderet, at sagen skulle afvises med den begrundelse, at Universität Bremen ikke var behørigt repræsenteret ved den omhandlede universitetsprofessor.
(
1
) – Afgørelse Ares (2019) 4590599 truffet af REA den 16.7.2019.
(
2
) – Kendelse af 16.12.2020, Universität Bremen mod REA (T-660/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2020:633).
(
3
) – I henhold til artikel 126 i Rettens procesreglement
(
4
) – Jf. artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol (herefter »statutten for Domstolen«).
(
5
) – De privilegerede parter er de parter, der er omhandlet i artikel 19, stk. 1 og 2, i statutten for Domstolen, dvs. medlemsstaterne, EU-institutionerne, de stater, der er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, bortset fra medlemsstaterne, samt den i aftalen omhandlede EFTA-Tilsynsmyndighed.
(
6
) – Artikel 19, stk. 3, i statutten for Domstolen.
(
7
) – Dom af 4.2.2020, Uniwersytet Wrocławski og Polen mod REA (C-515/17 P og C-561/17 P, EU:C:2020:73, præmis 66 og 67).
(
8
) – Som omhandlet i artikel 19, stk. 3 og 7 i statutten for Domstolen.