61995TO0002_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-2/95 R,
Industrie des poudres sphérique, Annemasse (Frankrig), ved advokat Chantal Momège, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alex Schmitt, 62, avenue Guillaume,
sagsoeger,
mod
Raadet for Den Europaeiske Union ved Ramon Torrent og Jorge Monteiro, som befuldmaegtigede, bistaaet af Barrister of Lincoln' s Inn Philip Bentley, og med valgt adresse i Luxembourg hos direktoer Bruno Eynard, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender,
sagsoegt,
hvori der er fremsat begaering om udsaettelse for saa vidt angaar sagsoegeren af gennemfoerelsen af Raadets forordning (EF) nr. 2557/94 af 19. oktober 1994 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Rusland (EFT L 270, s. 27),
har
PRAESIDENTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og sagens baggrund
1 Den 18. september 1989 udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 2808/89 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Sovjetunionen og om endelig opkraevning af den midlertidige antidumpingtold paa denne import (EFT L 271, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 2808/89"). Efter denne forordning skulle der opkraeves en antidumpingtold paa 21,8% ved import af calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og en antidumpingtold paa 22% ved import af calciummetal med oprindelse i Sovjetunionen.
2 Sagsoegeren, der dengang drev virksomhed under navnet "Extramet Industrie SA", indbragte et annullationssoegsmaal til proevelse af forordning nr. 2808/89 og fremsatte som led heri en begaering om foreloebige forholdsregler. Ved kendelse afsagt af Domstolens praesident den 14. februar 1990 (sag C-358/89 R, Extramet Industrie mod Raadet, Sml. I, s. 431) blev denne begaering ikke taget til foelge, idet sagsoegeren ikke kunne antages at have godtgjort, at der som haevdet af selskabet forelaa en overhaengende risiko for, at det som foelge af indfoerelsen af antidumpingtolden ikke ville kunne overleve.
3 Ved Domstolens dom af 16. maj 1991 (sag C-358/89, Extramet Industrie mod Raadet, Sml. I, s. 2501) blev der truffet bestemmelse om, at det af Extramet Industrie indbragte annullationssoegsmaal kunne fremmes til realitetsbehandling. Ved dom af 11. juni 1992 (sag C-358/89, Extramet Industrie mod Raadet, Sml. I, s. 3813) annullerede Domstolen forordning nr. 2808/89. Domstolen begrundede dette med, at faellesskabsinstitutionerne ikke kunne antages at have undersoegt, om Péchiney Électrométallurgie SA (herefter benaevnt "Péchiney"), den eneste producent i Faellesskabet af det i forordningen omhandlede produkt, ikke selv med sin "salgsnaegtelse" havde bidraget til skaden, og ikke havde bevist, at den paastaaede skade ikke skyldtes andre forhold uden tilknytning til den paagaeldende dumping som dem, sagsoegeren henviste til.
4 Efter af Péchiney at vaere blevet gjort bekendt med nye oplysninger genoptog Kommissionen undersoegelsen, hvorefter den den 21. april 1994 udstedte forordning (EF) nr. 892/94 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Rusland (EFT L 104, s. 5, herefter benaevnt "forordning nr. 892/94"). Den herved indfoerte told androg 2 074 ECU/ton for calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og 2 120 ECU/ton for calciummetal med oprindelse i Rusland. Den 19. november 1994 udstedte Raadet paa forslag af Kommissionen forordning (EF) nr. 2557/94 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Rusland (EFT L 270, s. 27, herefter benaevnt "den anfaegtede forordning"). Toldsatserne var herved de samme som de i forordning nr. 892/94 fastsatte.
5 Det fremgaar af betragtningerne til den anfaegtede forordning, at sagsoegerens virksomhed navnlig bestaar i bearbejdning af calciummetal til granulat. Som foelge af sagsoegerens saerlige bearbejdningsmetode, der forudsaetter et bestemt iltindhold i det calciummetal, der benyttes som raavare, er det teknisk vanskeligt for sagsoegeren at anvende det af Péchiney fremstillede produkt, saaledes som dette i oejeblikket er til raadighed. Det hedder dog videre i betragtningerne til den anfaegtede forordning, at naar henses til de bestraebelser, som den paagaeldende producent i Faellesskabet har udvist, og de investeringer, som selskabet har gennemfoert, kan man ikke paa grundlag af den naevnte omstaendighed gaa ud fra, at det som haevdet af sagsoegeren er denne producent selv, der har givet anledning til den skade, selskabet er blevet paafoert. Endelig anfoeres det i betragtningerne til den anfaegtede forordning, at Kommissionen skal tage denne op til fornyet overvejelse "seks maaneder efter [forordningens] ikrafttraeden, hvis konkurrencevilkaarene i den beroerte sektor goer det paakraevet. Hvis dette ikke er tilfaeldet, indledes den fornyede gennemgang efter ét aar".
6 Da sagsoegeren fandt, at det var udtryk for et misbrug af en dominerende stilling i den i EF-traktatens artikel 86 forudsatte betydning, at Péchiney naegtede at levere sagsoegeren et produkt, der var i overensstemmelse med selskabets behov, indgav sagsoegeren en klage til Kommissionen den 12. juli 1994.
Retsforhandlinger
7 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 9. januar 1995 har sagsoegeren i medfoer af EF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand, principalt, om annullation af den anfaegtede forordning, og subsidiaert om, at det fastslaas, at forordningen ikke kan finde anvendelse for saa vidt angaar sagsoegeren.
8 Ved saerskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegeren i medfoer af EF-traktatens artikel 185 fremsat naervaerende begaering om udsaettelse for saa vidt angaar sagsoegeren af gennemfoerelsen af den anfaegtede forordning.
9 Raadet har indgivet indlaeg om begaeringen om foreloebige forholdsregler den 18. januar 1995. Den 30. januar 1995 har parterne afgivet mundtlige indlaeg, hvorved Rettens praesident opfordrede dem til at indlede forhandlinger med henblik paa inden fem dage at naa til enighed om en aftale, som kan bringe den for Retten indbragte tvist til afslutning. Efter fristens udloeb har parterne meddelt, at forhandlingerne mellem dem ikke har foert til en saadan aftale. Inden for den af Rettens praesident fastsatte frist har Raadet den 1. februar 1995 afgivet indlaeg vedroerende de af sagsoegeren under retsmoedet i sagen fremlagte dokumenter, og sagsoegeren har reageret herpaa ved processkrifter, der blev indleveret henholdsvis den 1. og den 3. februar 1995.
10 Ved processkrifter indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 1. og den 13. februar 1995 har Péchiney og Kommissionen fremsat begaering om at maatte intervenere i naervaerende sag om foreloebige forholdsregler til stoette for Raadets paastande.
Retsspoergsmaal
Begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede forordning
11 I henhold til EF-traktatens artikel 185 og 186, sammenholdt med artikel 4 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1), som aendret ved Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21) og Raadets afgoerelse 94/149/EKSF, EF af 7. marts 1994 (EFT L 66, s. 29), kan Retten, hvis den skoenner, at forholdene kraever det, traeffe bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.
12 I henhold til artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement skal begaeringer om foreloebige forholdsregler, som omhandlet i traktatens artikel 185 og 186, indeholde en angivelse af de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og af de faktiske og retlige grunde til, at de begaerede foreloebige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede. De begaerede forholdsregler skal vaere af foreloebig art i den forstand, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen (jf. kendelser afsagt af Rettens praesident den 21.12.1994, sag T-295/94 R, Buchmann mod Kommissionen, Sml. II, s. 1265, praemis 9, og sag T-301/94 R, Laakmann Karton mod Kommissionen, Sml. II, s. 1279, praemis 10).
Parternes argumenter
13 Til stoette for, at begaeringen om foreloebige forholdsregler umiddelbart forekommer berettiget, har sagsoegeren henvist til sine syv anbringender i hovedsagen. Ved disse anbringender goer sagsoegeren gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 209, s. 1, herefter benaevnt "grundforordningen"), og af retssikkerhedsprincippet derved, at Kommissionen efter den ved dommen af 11. juni 1992 i sagen Extramet Industrie mod Raadet skete annullation af forordning nr. 2808/89 "genoptog undersoegelsen", at der er sket en tilsidesaettelse af grundforordningens artikel 7 og 8 og en kraenkelse af sagsoegerens ret til at varetage sine interesser, at der er sket en tilsidesaettelse af grundforordningens artikel 4, stk. 4, og artikel 2, stk. 12, og anlagt en aabenbar fejlvurdering derved, at Kommissionen har anset de fra Den Kinesiske Folkerepublik og Rusland importerede produkter for samme varer i forhold til de i Faellesskabet fremstillede, at der er sket en tilsidesaettelse af grundforordningens artikel 4 og anlagt en aabenbar fejlvurdering derved, at Raadet er gaaet ud fra, at industrien i Faellesskabet er blevet paafoert en betydelig skade, at der er sket en tilsidesaettelse af grundforordningens artikel 12 og anlagt en aabenbar fejlvurdering derved, at Raadet har antaget, at Faellesskabets interesser tilsagde, at der blev indfoert endelige foranstaltninger, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190, idet Raadet ikke har opfyldt sin forpligtelse til at angive en begrundelse for saa vidt angaar sagsoegerens til Kommissionen indgivne klage vedroerende misbrug af en dominerende stilling, og at der er begaaet magtfordrejning derved, at Kommissionen har anvendt en antidumpingprocedure for at fremme konkurrencestridige formaal.
14 Hvad angaar spoergsmaalet om uopsaettelighed har sagsoegeren, der henviser til, at calciumsektoren repraesenterer en betydelig andel af selskabets samlede virksomhed, gjort gaeldende, at der bestaar en risiko for, at selskabet bliver paafoert en alvorlig og uoprettelig skade efter indfoerelsen af den antidumpingtold, som der i den anfaegtede forordning er blevet truffet bestemmelse om. Sagsoegeren anfoerer herved, at betalingen af tolden vil medfoere, at selskabet paa tidspunktet for Rettens dom i hovedsagen vil vaere blevet fortraengt fra markedet.
15 Tolden repraesenterer naesten 70% af produktets pris, og tvinges sagsoegeren til at anvende calcium fra producenten i Faellesskabet, vil selskabets omkostninger stige med 77%. Endvidere har Péchiney ikke indtil nu kunnet levere sagsoegeren et produkt, der er i overensstemmelse med sagsoegerens behov, paa trods af de muligheder, som staar til Péchiney' s raadighed, idet Péchiney tvaertimod har forsoegt at fortraenge sagsoegeren fra markedet. Sagsoegeren har som foelge heraf ingen andre muligheder for at forsyne sig end at goere dette hos de russiske og kinesiske producenter. Sagsoegeren anfoerer herved, at der kun er fem producenter af calcium i verden, og kun en enkelt i Faellesskabet, nemlig Péchiney. Endvidere henviser sagsoegeren efter at have redegjort for arten af produktionen hos de to selskaber, der findes i henholdsvis USA og Canada, til, at foerstnaevnte producent kun vil kunne daekke en sjettedel af sagsoegerens behov, hvorved der vil gaelde leveringstider paa seks maaneder, og at sidstnaevnte producent i betragtning af sin nuvaerende politik ikke vil kunne forsyne sagsoegeren.
16 Sagsoegeren goer endvidere gaeldende, at selskabet siden indfoerelsen af den midlertidige antidumpingtold ved forordning nr. 892/94 har mistet fire af sine betydeligste europaeiske kunder, eller 76% af sit europaeiske marked, til fordel for Péchiney, der er sagsoegerens vaesentligste konkurrent for saa vidt angaar det bearbejdede produkt, hvilket har styrket Péchiney' s dominerende stilling paa samtlige markeder for calcium. For at undgaa at blive fuldstaendigt fortraengt fra disse markeder maa sagsoegeren derfor udvikle eksporten af sine produkter til lande uden for Europa. Paa laengere sigt vil disse afsaetningsmuligheder dog ogsaa bortfalde for sagsoegeren, idet Péchiney i kraft af den styrke, som dette selskab har paa grund af sin dominerende stilling, vil kunne udvikle en aggressiv strategi i de paagaeldende lande.
17 Sagsoegeren anfoerer herefter, at den klausul om, at den anfaegtede forordning skal tages op til fornyet overvejelse, som fremgaar af betragtningerne til denne, ikke fjerner den risiko for sagsoegeren, som er forbundet med en anvendelse af forordningen over for selskabet. For det foerste fremgaar det af affattelsen af denne klausul, at spoergsmaalet om en ivaerksaettelse af en naermere procedure med henblik paa en fornyet overvejelse fuldstaendigt er overladt til Kommissionens skoen. For det andet har sagsoegeren allerede nu mistet de ovenfor naevnte markedsandele, saaledes at konkurrencevilkaarene allerede paa tidspunktet for indsaettelsen af klausulen var blevet fundamentalt aendret i Péchiney' s favoer.
18 Endelig goer sagsoegeren gaeldende, at en afvejning af de i sagen involverede interesser taler for, at der traeffes bestemmelse om den begaerede udsaettelse. Sagsoegeren anfoerer herved, at Péchiney ikke har lidt nogen skade som foelge af sagsoegerens import af calcium fra Den Kinesiske Folkerepublik og Rusland, idet Péchiney ikke indtil nu har vaeret i stand til at levere sagsoegeren et tilsvarende produkt. Selv om det antages, at Péchiney virkelig forvoldes en skade i den i grundforordningen forudsatte betydning, har denne skade tilknytning til mindre end 30% af importen til Faellesskabet af calcium fra Rusland og Den Kinesiske Folkerepublik, idet sagsoegeren alene staar for mellem 62 og 97% af den samlede import af denne art. Hertil kommer, at Péchiney' s virksomhed i den omhandlede sektor kun repraesenterer 0,05% af aktiviteterne inden for den koncern, som selskabet tilhoerer.
19 Raadet har i foerste raekke gjort gaeldende, at det maa anses for tvivlsomt, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling. Raadet anfoerer herved, at en admittering af en sag som den foreliggende vil kunne undergrave sammenhaengen i Faellesskabets retsorden. Antages det saaledes, at sagsoegeren har krav paa en realitetsbehandling af en paastand om annullation af den anfaegtede forordning udelukkende for saa vidt angaar selskabet, ville de oevrige importoerer i givet fald kunne unddrage sig tolden ved at koebe produkter, som sagsoegeren importerer. Antages det alternativt, at sagsoegeren har krav paa en realitetsbehandling af en paastand om annullation af forordningen som helhed, ville dette uden fornoedent grundlag herfor kunne foere til en annullation af en foranstaltning af generel raekkevidde efter paastand fra en privatretlig juridisk person, der kun er beroert i objektiv egenskab af importoer.
20 Over for sagsoegernes anbringender har Raadet for det foerste gjort gaeldende, at sagsoegeren blot generelt har henholdt sig til de i staevningen i hovedsagen angivne anbringender uden saerligt at pege paa forhold, der kan godtgoere, at den begaerede foreloebige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget. Hvad naermere angaar sagsoegerens foerste anbringende anfoerer Raadet, at da der ved dommen af 11. juni 1992 i sagen Extramet Industrie mod Raadet skete en annullation af forordning nr. 2808/89, der var udtryk for en foranstaltning, som betegnede afslutningen af den paagaeldende undersoegelse, kunne denne undersoegelse ikke laengere anses for afsluttet. Endvidere blev Kommissionen efter dommens afsigelse af den paagaeldende producent i Faellesskabet gjort bekendt med oplysninger, som godtgjorde, at der skete dumping og blev forvoldt skade, saaledes at Kommissionen var forpligtet til at genoptage undersoegelsen. Om det andet anbringende goer Raadet gaeldende, at det savner grundlag for sagsoegeren at haevde, at selskabet ikke har haft mulighed for at varetage sine interesser. Over for det tredje, fjerde og femte anbringende anfoerer Raadet, at de omstaendigheder, som sagsoegeren har henvist til, ikke i tilstraekkelig grad godtgoer den aabenbare karakter af fejl, der maatte vaere begaaet. Om det sjette anbringende, hvorved sagsoegeren goer gaeldende, at Raadet har tilsidesat sin forpligtelse til at angive en begrundelse for saa vidt angaar sagsoegerens klage vedroerende misbrug af en dominerende stilling, anfoerer Raadet, at spoergsmaal vedroerende et saadant misbrug henhoerer under Kommissionens kompetence. Om det syvende anbringende, hvorved sagsoegeren haevder, at der er begaaet magtfordrejning, goer Raadet gaeldende, at rigtigheden af det af sagsoegeren anfoerte paa ingen maade er blevet understoettet.
21 Hvad angaar spoergsmaalet om uopsaettelighed har Raadet gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke har understoettet rigtigheden af det af selskabet anfoerte vedroerende den manglende mulighed for, at selskabet kan opnaa forsyninger fra de to selskaber i henholdsvis USA og Canada, og vedroerende det forhold, at selskabet skulle vaere forhindret i at udvikle sin eksport til lande uden for Europa. Det er heller ikke blevet godtgjort, at sagsoegeren skulle have mistet kunder og markedsandele, som producenten i Faellesskabet har overtaget. Det gaelder herved, at selv om det forudsaettes, at disse forhold maatte vaere dokumenterede, er saadanne forhold en naturlig foelge af en antidumpingtold i lighed med, at en saadan medfoerer stigende produktionsomkostninger for de beroerte virksomheder. Dette afsvaekkes ikke af det af sagsoegeren anfoerte om, at den paagaeldende producent i Faellesskabet har naegtet at forsyne sagsoegeren, hvilket Raadet i oevrigt allerede har tilbagevist i betragtningerne til den anfaegtede forordning. Det er ikke tilstraekkeligt til, at det kan anses for godtgjort, at begaeringen er af uopsaettelig art, at sagsoegeren paaberaaber sig saadanne foelger, idet sagsoegeren maa bevise, at selskabet er blevet paafoert en saerlig skade. Sagsoegeren har imidlertid ikke foert et saadant bevis. Endelig goer Raadet gaeldende, at det under alle omstaendigheder er Kommissionen, der er kompetent til at traeffe bestemmelse om indgreb over for et eventuelt misbrug af en dominerende stilling fra Péchiney' s side, ligesom det henhoerer under Kommissionen at traeffe bestemmelse om foreloebige foranstaltninger i denne forbindelse.
22 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt en afvejning af de involverede interesser taler for, at der traeffes bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede forordning, har Raadet gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke har godtgjort, at dette er tilfaeldet. Raadet henviser herved til det i den anfaegtede forordning anfoerte vedroerende den skade, som producenten i Faellesskabet er blevet paafoert, og vedroerende Faellesskabets interesse i en indfoerelse af antidumpingforanstaltninger. Hvad endvidere angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter Péchiney' s produktion af calciummetal kun repraesenterer en ringe andel af de samlede aktiviteter inden for den koncern, som selskabet tilhoerer, er dette uden relevans, idet antidumpingordningen har til formaal at beskytte alle erhvervsgrene.
23 Endelig har Raadet gjort gaeldende, at saafremt Retten ikke foelger dets opfattelse og finder, at der boer traeffes bestemmelse om foreloebige forholdsregler, boer disse vaere underlagt to afgoerende krav. For det foerste maa der til dem vaere knyttet foranstaltninger, som kan sikre, at sagsoegeren ikke uden at have forarbejdet dem videresaelger de fra Kina og Rusland importerede produkter, og for det andet boer der traeffes bestemmelse om stillelse af en bankgaranti med henblik paa at sikre, at der vil blive indbetalt antidumpingtold i tilfaelde af, at sagsoegeren ikke faar medhold i hovedsagen, idet en saadan sikkerhed er afgoerende noedvendig for at opretholde en balance mellem henholdsvis sagsoegerens interesser og interesserne hos den paagaeldende producent i Faellesskabet.
Retlig bedoemmelse
24 Hvad angaar spoergsmaalet om hovedsagens antagelse til realitetsbehandling bemaerkes, at det ikke umiddelbart kan antages, at sagen aabenbart maa afvises. Som Domstolen traf bestemmelse om sin dom af 16. maj 1991 i sagen Extramet Industrie mod Raadet, jf. ovenfor, kunne et af sagsoegeren til proevelse af forordning nr. 2808/89 indbragt annullationssoegsmaal saaledes fremmes til realitetsbehandling. I denne dom fastslog Domstolen for det foerste, at selv om forordninger om antidumpingtold har karakter af generelle retsakter, kan de dog under visse omstaendigheder beroere nogle erhvervsdrivende individuelt. For det andet antog Domstolen, at sagsoegeren var individuelt beroert af den naevnte forordning som foelge af en raekke omstaendigheder, der tilsammen skabte en saadan saerlig situation, at sagsoegeren i forhold til forordningen adskilte sig fra alle andre erhvervsdrivende. Disse forhold, som er sammenfattende redegjort for i praemis 17 i dommen, kan ikke umiddelbart antages at have aendret sig vaesentligt siden det paagaeldende tidspunkt.
25 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der umiddelbart maa antages at vaere en sandsynlighed for, at sagsoegeren vil faa medhold i hovedsagen, bemaerkes, at det er med rette, at Raadet har anfoert, at sagsoegeren til stoette for, at der i sagen foreligger "fumus boni juris", blot har henvist til de anbringender, som er angivet i staevningen i hovedsagen. Retten kan ikke i en sag om foreloebige forholdsregler indgaaende undersoege samtlige de i en staevning angivne anbringender og argumenter, men maa tage hensyn til de argumenter, som sagsoegeren har fremfoert til stoette for sin begaering om foreloebige forholdsregler, og til sagsoegerens mundtlige indlaeg med henblik paa at bedoemme, hvorvidt der foreligger omstaendigheder, som kan rejse tvivl om lovligheden af, hvad den paagaeldende faellesskabsmyndighed har lagt til grund (jf. kendelse afsagt af Rettens praesident den 16.7.1992, sag T-29/92 R, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2161, praemis 34).
26 Det bemaerkes herved naermere, at sagsoegeren i begaeringen om foreloebige forholdsregler og under retsmoedet har anfaegtet, hvad Kommissionen og Raadet har lagt til grund for saa vidt angaar spoergsmaalet om skade, jf. grundforordningens artikel 4, og aarsagerne til denne. Ifoelge sagsoegeren har Péchiney ikke vaeret i stand til at levere selskabet et produkt, der er i overensstemmelse med dets behov, hvorfor det er med urette, at det er blevet lagt til grund, at Péchiney er blevet paafoert en skade. Under alle omstaendigheder er skadens omfang blevet overvurderet. Endvidere har sagsoegeren i saerdeleshed gjort gaeldende, at Péchiney ikke har truffet de noedvendige forholdsregler med henblik paa at kunne forsyne sagsoegeren, idet Péchiney tvaertimod har forsoegt at fortraenge selskabet fra markedet. Disse argumenter, der svarer til de to foerste led af sagsoegerens fjerde anbringende i hovedsagen, maa anses for tungtvejende og kan ikke umiddelbart antages ganske at savne grundlag. Endvidere har Raadet over for de naevnte argumenter blot henvist til, hvad der er blevet lagt til grund i den anfaegtede forordning, ligesom Raadet under retsmoedet har indskraenket sig til ganske generelle bemaerkninger vedroerende angiveligt tekniske vanskeligheder, der er til hinder for, at sagsoegeren kan anvende det af Péchiney fremstillede produkt, og som maa tilskrives sagsoegeren selv.
27 Det bemaerkes herefter, at den indgaaende faktiske og retlige undersoegelse, som de naevnte argumenter fra sagsoegeren tillige med de oevrige i staevningen i hovedsagen angivne anbringender og argumenter boer goeres til genstand for, under alle omstaendigheder gaar ud over rammerne for naervaerende sag om foreloebige forholdsregler.
28 Der findes herefter at burde ske en undersoegelse af, hvorvidt kravet om, at der skal foreligge uopsaettelighed, er opfyldt, hvilket spoergsmaal ifoelge fast retspraksis skal vurderes ud fra, om det er noedvendigt at traeffe en foreloebig afgoerelse for at undgaa, at der paafoeres den part, der har indgivet den paagaeldende begaering om foreloebige forholdsregler, en alvorlig og uoprettelig skade (jf. kendelse af 14.2.1990, Extramet Industrie mod Raadet, a.st., praemis 17). Det fremgaar af fast retspraksis, at en ren oekonomisk skade principielt ikke kan anses for uoprettelig eller vanskelig at genoprette, saafremt skaden efterfoelgende vil kunne goeres til genstand for en godtgoerelse (jf. kendelse afsagt af Rettens praesident den 7.7.1994, sag T-185/94 R, Geotronics mod Kommissionen, Sml. II, s. 519). For at godtgoere, at der foreligger uopsaettelighed i forbindelse med en begaering om en udsaettelse af gennemfoerelsen af en antidumpingforordning, er det herefter ikke tilstraekkeligt at paaberaabe sig de uundgaaelige foelger af indfoerelsen af den paagaeldende antidumpingtold, naermere bestemt den foelge, at der sker en forhoejelse af prisen paa det af tolden beroerte produkt og en hertil knyttet formindskelse af markedsandelene i Faellesskabet. Selve formaalet med en antidumpingtold er saaledes at forhoeje prisen paa det omhandlede produkt for at udligne den fastslaaede dumpingmargen (kendelse afsagt af Domstolens praesident den 11.3.1994, sag C-6/94 R, Descom mod Raadet, Sml. I, s. 867, praemis 16).
29 Det maa herved fastslaas, at de forhold, som sagsoegeren har peget paa, paa naervaerende stadium bedoemt ud fra de ovenfor angivne kriterier ikke kan begrunde, at der traeffes bestemmelse om den begaerede udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede forordning.
30 Hvad angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter der bestaar en risiko for, at selskabet vil blive fortraengt fra markedet, inden Retten traeffer afgoerelse i hovedsagen, bemaerkes, at der er tale om noget rent hypotetisk, saaledes som sagsoegeren selv har erkendt det under retsmoedet. Det maa herved fremhaeves, at sagsoegeren ligeledes har erkendt, at kun en del af selskabet produktion beroeres af den ved den anfaegtede forordning indfoerte antidumpingtold, idet den resterende del repraesenteres af import efter ordningen vedroerende aktiv foraedling med toldfritagelse.
31 Hvad angaar det angivelige tab af kunder og markedsandele efter indfoerelsen af antidumpingtolden har sagsoegeren gjort gaeldende, at denne skade skyldes de prisforhoejelser, som selskabet har maattet foretage paa grund af indfoerelsen af denne told. Sagsoegeren har herved under retsmoedet oplyst, at selskabets kunder til en vis grad accepterer at skulle betale en pris for det af sagsoegeren fremstillede produkt, der er hoejere end den pris, som Péchiney forlanger for det af dette selskab fremstillede konkurrerende produkt, hvilket skyldes, at sagsoegerens produkt er af bedre kvalitet end Péchiney' s. De priser, som sagsoegeren er noedsaget til at forlange som foelge af antidumpingtolden, ligger imidlertid ud over den naevnte graense, saaledes at selskabets kunder vil vaelge at forsyne sig hos Péchiney.
32 Der maa gives Raadet medhold i, at det af sagsoegeren paa dette punkt anfoerte taler for den umiddelbare antagelse, at den angivelige skade i form af tab af kunder og markedsandele ikke kan vaere uoprettelig. Hvad for det foerste angaar tidsrummet indtil en eventuel afskaffelse af antidumpingtolden, i tilfaelde af, at sagsoegeren gives medhold i hovedsagen, kan den angivelige skade kun vaere af oekonomisk art og en foelge af selve indfoerelsen af tolden, saaledes at skaden principielt maa antages at kunne genoprettes, idet det ikke umiddelbart kan anses for godtgjort, at der bestaar en risiko for, at sagsoegeren vil blive fortraengt fra markedet (jf. ovenfor, praemis 30). Hvad for det andet angaar tidsrummet efter en eventuel annullation af den anfaegtede forordning vil der principielt intet vaere til hinder for, at sagsoegeren nedsaetter sine salgspriser i et saadant omfang, at nedsaettelsen svarer til den nedsatte pris for det importerede produkt efter ophaevelsen af antidumpingtolden, hvorved sagsoegeren vil genvinde de i mellemtiden tabte kunder og markedsandele. Den i sagen fremlagte dokumentation og den mundtlige forhandling for Retten har saaledes intet frembragt, paa grundlag af hvilket det maa antages, at en saadan genoprettelse af forholdene fra foer indfoerelsen af antidumpingtolden vil vaere udelukket.
33 Det maa herefter fastslaas, at det ikke paa naervaerende stadium er blevet godtgjort, at der bestaar en risiko for, at sagsoegeren vil blive paafoert en alvorlig og uoprettelig skade, hvorfor kravet om, at der skal foreligge uopsaettelighed, ikke er opfyldt.
34 Det maa dog medgives, at en senere aendring af de oekonomiske forhold, navnlig i form af en forvaerring af sagsoegerens situation, vil kunne bringe selskabets overlevelsesmuligheder i fare, inden der traeffes afgoerelse i hovedsagen. Det bemaerkes herom, at der vil kunne tages hensyn til en saadan udvikling, enten i forbindelse med Kommissionens fornyede overvejelser som omhandlet i betragtningerne til den anfaegtede forordning, eller i forbindelse med Rettens behandling af en begaering paa grundlag af artikel 108 i Rettens procesreglement.
35 Det tilfoejes, at selv om man gik ud fra, at kravet om, at der skal foreligge uopsaettelighed, var opfyldt paa naervaerende stadium, ville Retten, idet den ikke ville kunne foretage en tilstraekkeligt sikker vurdering af spoergsmaalet om lovligheden af den anfaegtede forordning, kun kunne traeffe bestemmelse om den begaerede udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede forordning under forudsaetning af, at sagsoegeren stiller sikkerhed for de pengebeloeb, som selskabet efter forordningen skal erlaegge (jf. kendelse afsagt af Domstolens praesident den 14.10.1977, forenede sager 113/77 R og 113/77 R-Int., NTN Toyo mod Raadet, Sml. s. 1721, praemis 9). Under retsmoedet har en repraesentant for sagsoegeren imidlertid oplyst, at saafremt selskabet skulle stille en saadan sikkerhed, ville det ikke kunne undlade i sine priser at indregne beloeb svarende til antidumpingtolden, idet sagsoegeren maatte tage hensyn til en eventuel efterfoelgende opkraevning af denne told. Foelgelig er den eneste forholdsregel af den her omhandlede art, som Retten efter omstaendighederne i sagen ville kunne traeffe bestemmelse om, efter det af sagsoegeren selv oplyste uden interesse, hvorfor en saadan forholdsregel er udelukket.
36 Under alle omstaendigheder gaelder det endvidere, at det forhold, at sagsoegeren vil vaere noedsaget til at tage hensyn til en eventuel efterfoelgende opkraevning af en da forfalden antidumpingtold, er uden sammenhaeng med, om Retten traeffer bestemmelse om stillelse af en sikkerhed som betingelse for en forholdsregel om udsaettelse, da forholdet vil have sammenhaeng med den noedvendigvis foreloebige karakter af de forholdsregler, som Retten vil kunne traeffe bestemmelse om, og hvorved det er udelukket "definitivt at suspendere" tolden, idet forholdsregler af den omhandlede art ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen. Foelgelig kan saadanne forholdsregler ikke afboede en oekonomisk skade for sagsoegeren, der udspringer af, at selskabet er noedsaget til at tage hensyn til den naevnte eventualitet. Sagsoegeren har i denne forbindelse i oevrigt i sit processkrift af 1. februar 1995 anfoert, at den eneste mulighed for at afboede skaden for selskabet ville vaere en aendring af den anfaegtede forordning i form af, at der blev truffet en retsafgoerelse om, at forordningen ikke kunne finde anvendelse for saa vidt angaar sagsoegeren. Det bemaerkes herved blot, at enhver aendring af den anfaegtede forordning henhoerer under Raadets kompetence, idet Raadet er den institution, som har udstedt forordningen. Foelgelig ville Retten ikke kunne tage en begaering af den omhandlede art til foelge.
37 Begaeringen om, at der traeffes bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede forordning, kan herefter ikke tages til foelge.
Begaeringerne om intervention
38 Naar henses til det ovenfor anfoerte, er det ufornoedent at traeffe afgoerelse om de af Kommissionen og Péchiney fremsatte begaeringer om at maatte intervenere til stoette for Raadets paastande, idet afgoerelse i overensstemmelse med disse vil blive truffet allerede paa grundlag af de af de egentlige parters argumenter.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTENS PRAESIDENT
1) Begaeringen om udsaettelse tages ikke til foelge.
2) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om begaeringerne om intervention.
3) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 24. februar 1995.