61992CO0123_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 16. april 1992 har det italienske selskab Lezzi Pietro & C. SRL (herefter benaevnt "Lezzi Pietro") i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning REC 4/91 af 24. oktober 1991, hvori det fastslaas, at det er berettiget at foretage efteropkraevning af importafgifter i et bestemt tilfaelde.
2 Det fremgaar af beslutningen, der er rettet til Den Italienske Republik, at Lezzi Pietro den 3. februar 1988 bragte vilde loeg af sorten Muscari comusum med oprindelse i Marokko i fri omsaetning, og at selskabet henfoerte dem under pos. 0703 i den kombinerede nomenklatur (herefter benaevnt "KN"), hvorefter der skulle svares en importafgift paa 12%, i stedet for under pos. 0709 i KN, hvorefter der skulle svares en importafgift paa 16%. Denne tarifering blev accepteret af det italienske toldvaesen i medfoer af den nationale brugstarif, der indeholdt en urigtig oplysning vedroerende de paagaeldende varer, som beroede paa en ligeledes urigtig oplysning i den integrerede tarif for De Europaeiske Faellesskaber (Taric).
3 I den omtvistede beslutning, der er truffet i medfoer af artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1), fastslog Kommissionen, at den af det italienske toldvaesen begaaede fejl kunne vaere opdaget af importoeren, og at de ikke betalte importafgifter, der androg 1 496 ECU, skulle opkraeves, da vilde loeg af sorten Muscari comusum skulle henfoeres under pos. 0709 i KN som fastsat i Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif, der var blevet forskriftsmaessigt offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 7. september 1987 (L 256, s. 1), og da de i Taric indeholdte oplysninger var blevet korrekt offentliggjort foer KN' s ikrafttraedelse den 1. januar 1988.
4 Til stoette for sin paastand har sagsoegeren fremfoert tre anbringender, der stoettes paa, at den omtvistede beslutning bygger paa den "urigtige antagelse", at de paagaeldende varer ukorrekt var blevet henfoert under pos. 0703 i KN, og at der foreligger en tilsidesaettelse af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 og af artikel 190 i EOEF-traktaten.
5 I svarskriftet har Kommissionen anfoert, at der ikke er grundlag for anbringendet. Kommissionen har i oevrigt oplyst, at den ved beslutningen af 28. september 1992 har aendret den omtvistede beslutning, saaledes at den paagaeldende importafgift ikke skal efteropkraeves. Det fremgaar af betragtningerne til denne beslutning, at det har vist sig, at spoergsmaalet om tariferingen paa grundlag af de oplysninger, der var offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, ikke var klart, og at det derfor ikke kunne antages, at den af det italienske toldvaesen begaaede fejl med rimelighed kunne vaere opdaget af importoeren, da varerne overgik til fri omsaetning. Under disse omstaendigheder er det Kommissionens opfattelse, at sagen ikke laengere har nogen genstand, og den har anmodet Domstolen om at afsige kendelse om, at det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen, og at ophaeve sagens omkostninger.
6 Heroverfor har sagsoegeren i replikken gjort gaeldende, at selv om selskabet ikke laengere skal betale de afgifter, det er blevet afkraevet, er det ikke udelukket, at det italienske toldvaesen kan rejse problemer for saa vidt angaar renter og sanktioner i anledning af den urigtige angivelse. Selskabet har derfor principalt nedlagt paastand om, at Domstolen skal tage stilling til det foerste af de anbringender, det har paaberaabt sig, nemlig at den anfaegtede beslutning byggede paa den "urigtige antagelse", at de paagaeldende varer ukorrekt var blevet henfoert under pos. 0703 i KN. Subsidiaert paastaar sagsoegeren Kommissionen doemt til at betale sagens omkostninger, dersom Domstolen finder det ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen.
7 Kommissionen, der finder sagsoegerens holdning forhalende og uovervejet, har i duplikken nedlagt paastand om ophaevelse af de omkostninger, der er paaloebet indtil forkyndelsen af svarskriftet, men at sagsoegeren boer doemmes til at betale de omkostninger, der er paaloebet efter dette tidspunkt.
8 Det bemaerkes, at sagsoegeren i staevningen har nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 24. oktober 1991, i hvis dispositive del det hedder, at de paagaeldende importafgifter skal opkraeves. Denne beslutning blev imidlertid "aendret" ved Kommissionens beslutning af 28. september 1992, i hvis dispositive del det hedder, at Kommissionens beslutning af 24. oktober 1991 aendres, saaledes at de paagaeldende afgifter "ikke skal opkraeves." Det er ubestridt, at denne aendring er ensbetydende med en annullation af den tidligere beslutning, saaledes som det tydeligt angives i titlen til beslutningen af 28. september 1992.
9 Ganske vist er der ikke ved den nye beslutning sket nogen aendring i den del af begrundelsen, hvorefter den paagaeldende vare skal henfoeres under pos. 0709 i KN, og Lezzi Pietro kunne ° bl.a. med henblik paa fremtidige indfoersler ° have en retlig interesse i at faa dom for, at den paagaeldende vare henhoerer under pos. 0703 i KN og ikke pos. 0709, men sagen vedroerer imidlertid annullation af beslutningen af 24. oktober 1991, som nu er ophaevet.
10 Yderligere har sagsoegeren ved annullationen af denne beslutning opnaaet det eneste resultat, som selskabet kunne have opnaaet under naervaerende sag, og der er foelgelig ikke laengere nogen tvist, som Domstolen skal loese. Under en sag, der er anlagt i medfoer af traktatens artikel 173, stk. 2, kan Domstolen kun annullere den retsakt, som er sagens genstand. For saa vidt angaar eventuelle problemer med hensyn til renter og sanktioner vedroerer disse alene forholdet mellem sagsoegeren og det italienske toldvaesen og skal saaledes loeses af den nationale ret, der i givet fald kan forelaegge Domstolen et praejudicielt spoergsmaal i medfoer af traktatens artikel 177.
11 Det fremgaar af det anfoerte, at sagen ikke laengere har nogen genstand, og at det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
12 Det fremgaar af procesreglementets artikel 69, stk. 6, at Domstolen er frit stillet i sin afgoerelse om sagsomkostningerne, dersom den finder det ufornoedent at traeffe afgoerelse i en sag.
13 Det skal for det foerste bemaerkes, at Kommissionens beslutning af 28. september 1992 om annullation af dens foregaaende beslutning af 24. oktober 1991 blev truffet, efter at Lezzi Pietro havde anlagt sagen.
14 Det fremgaar for det andet af betragtningerne til beslutningen af 28. september 1992, at Kommissionen havde besluttet at annullere den anfaegtede beslutning og erstatte den med en ny beslutning paa grundlag af en anden vurdering af de faktiske forhold end den, der oprindeligt havde medfoert, at Kommissionen fandt, at den af det italienske toldvaesen begaaede fejl kunne vaere opdaget af importoeren.
15 Under disse omstaendigheder boer Kommissionen doemmes til at betale samtlige sagens omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
1) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 8. marts 1993.