61995CJ0336_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-336/95,
angaaende en anmodning, som Juzgado de lo Social n, 16 de Barcelona (Spanien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Pedro Burdalo Trevejo m.fl.
mod
Fondo de Garantía Salarial,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk. 1, og artikel 3, stk. 3, andet afsnit, i Raadets direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (EFT L 61, s. 26),
har
DOMSTOLEN
(Tredje Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne C. Gulmann og J.-P. Puissochet (refererende dommer),
generaladvokat: G. Cosmas
justitssekretaer: R. Grass,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- den spanske regering ved direktoer Alberto José Navarro González, EF-Direktoratet, og statens advokat, Miguel Bravo-Ferrer Delgado, Sekretariatet for EF-ret, som befuldmaegtigede
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Maria Patakia og Isabel Martínez del Peral, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 20. februar 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 1. september 1995, indgaaet til Domstolen den 25. oktober 1995, har Juzgado de lo Social n, 16 de Barcelona i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 1, stk. 1, og artikel 3, stk. 3, andet afsnit, i Raadets direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (EFT L 61, s. 26, herefter »direktivet«).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem paa den ene side Burdalo Trevejo, Soriano Marco, Casa Alonso og Pérez de la Cruz og paa den anden side Fondo de Garantía Salarial (Loenmodtagernes Garantifond) vedroerende hensyntagen til de paagaeldendes anciennitet ved beregningen af den godtgoerelse, der er fastsat i forbindelse med afskedigelse eller arbejdskontraktens ophoer.
3 I direktivets artikel 1, stk. 1, bestemmes det:
»Dette direktiv finder anvendelse paa overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter til en anden indehaver som foelge af overdragelse eller fusion.«
4 I direktivets artikel 3, stk. 1, hedder det:
»Overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod paa tidspunktet for overfoerselen i henhold til artikel 1, stk. 1, overgaar som foelge af denne overfoersel til erhververen.«
5 Endelig har direktivets artikel 3, stk. 3, foelgende ordlyd:
»Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse paa arbejdstagerens ret til ydelser i forbindelse med alderdom og invaliditet eller til efterladte i henhold til supplerende faglige eller tvaerfaglige forsikringsordninger, der findes ud over medlemsstaternes lovbestemte sociale sikringsordninger.
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at beskytte arbejdstagernes interesser og de personers interesser, som allerede har forladt overdragerens bedrift paa tidspunktet for overfoerselen i henhold til artikel 1, stk. 1, for saa vidt angaar helt eller delvis erhvervet ret til ydelser i forbindelse med alderdom, herunder ydelser til efterladte, i henhold til de i foerste afsnit omhandlede supplerende faglige eller tvaerfaglige forsikringsordninger.«
6 Sagsoegerne havde i en aarraekke (mellem 24 og 42 aar) arbejdet i en tekstilvirksomhed, der er grundlagt af Enrique Capellà, og som har skiftet ejer flere gange. Den 19. maj 1978 blev virksomheden saaledes til selskabet »Hijos de Enrique Capellà«, den 29. juni 1981 til selskabet »Ennoblecimiento Textil« og den 7. januar 1986 til selskabet »Hiades«, uden at disse aendringer paavirkede sagsoegernes ansaettelsesforhold.
7 Ved afgoerelse af 10. maj 1993 erklaerede Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya ansaettelsesforholdet mellem sagsoegerne og virksomheden Hiades for ophoert. Fondo de Garantía Salarial maatte herefter udbetale den i spansk lovgivning for virksomheder med mindre end 25 arbejdstagere fastsatte godtgoerelse for afbrydelse af arbejdskontrakter af oekonomiske eller teknologiske grunde eller i tilfaelde af force majeure.
8 Ved beregningen af den paagaeldende godtgoerelse afviste Fondo de Garantía Salarial at tage hensyn til ansaettelsesperioder forud for den 19. maj 1978, hvor virksomheden for foerste gang blev overfoert. Sagsoegerne anlagde herefter sag. Sagen blev henvist til Juzgado de lo Social n, 16 de Barcelona.
9 Retten fandt, at tvistens afgoerelse afhang af en fortolkning af direktivet, og har derfor forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Kan der i henhold til lovgivningen eller retspraksis i en medlemsstat ske en begraensning af den godtgoerelse, Fondo de Garantía Salarial skal udbetale, ved at der ikke tages hensyn til arbejdstagernes fulde anciennitet, idet visse beskaeftigelsesperioder ikke medregnes, selv om de er tilbagelagt uden afbrydelse i en virksomhed, som er blevet overfoert, uden at bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, og artikel 3, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977 herved tilsidesaettes?«
10 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Fondo de Garantía Salarial er en garantiinstitution, som omhandlet i Raadets direktiv 80/987/EOEF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23), men at den nationale ret er af den opfattelse, at dette direktiv ikke omfatter de omtvistede godtgoerelser. Den nationale ret har derimod rejst spoergsmaal om raekkevidden af visse bestemmelser i direktiv 77/187, naermere bestemt, om institutionen ved beregningen af afskedigelsesgodtgoerelsen kan afvise at tage hensyn til den anciennitet, der ligger forud for den foerste overfoersel af virksomheden, dvs. den 19. maj 1978.
11 Den spanske regering har foerst anfoert, at da den omtvistede dato, den 19. maj 1978, ligger forud for Kongeriget Spaniens tiltraedelse af Faellesskaberne og endog forud for udloebet af den frist paa to aar, der var fastsat for gennemfoerelsen af direktivet, kan dette ikke paaberaabes i hovedsagen. Regeringen har dernaest paapeget, at direktivets artikel 3, stk. 3, som alene omhandler ydelser i forbindelse med alderdom og invaliditet i henhold til supplerende forsikringsordninger, ikke omfatter de omtvistede godtgoerelser. Endelig har regeringen med hensyn til den generelle regel i samme artikels stk. 1 henvist til Domstolens praksis, hvorefter direktivet alene har til formaal at sikre, at forholdet mellem den beroerte arbejdstager og erhververen er undergivet samme vilkaar som dem, arbejdstageren havde i forhold til overdrageren i henhold til vedkommende medlemsstats retsregler.
12 Kommissionen har anfoert, at selv om direktivet, der indeholder regler om erhververens forpligtelser, ikke finder direkte anvendelse paa en garantiinstitution som f.eks. Fondo de Garantía Salarial, maa lovgivningen om saadanne institutioner ikke begraense direktivets effektive virkning. Kommissionen har naermere anfoert, at den omstaendighed, at den virksomhed, hvor arbejdstageren var beskaeftiget, maatte vaere blevet overfoert, ikke maa faa indflydelse paa, hvilken anciennitet der for arbejdstageren tages i betragtning ved beregningen af afskedigelsesgodtgoerelsen. For saa vidt angaar direktivets artikel 3, stk. 3, har Kommissionen ligesom den spanske regering paapeget, at bestemmelsen ikke finder anvendelse paa de godtgoerelser, der omtvistes i hovedsagen.
13 Som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen har den spanske regering praeciseret, at den spanske Tribunal Supremo i sin praksis har sondret mellem begrebet anciennitet, som omfatter hele den periode, hvor der er udoevet et naermere angivet erhverv, og begrebet tjenestetid, som omfatter den periode, der er tilbagelagt i en bestemt virksomhed. I hovedsagen har den beskaeftigelse, der er udoevet foer 1978, ikke kunnet tages i betragtning som foelge af, at der paa det tidspunkt blev stiftet en ny virksomhed, som ansatte og til den sociale sikring anmeldte de arbejdstagere, der allerede havde udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse i en anden virksomhed, i relation til hvilken deres ansaettelsesforhold var ophoert. Forholdet var derimod et andet for de overfoersler, der skete i 1981 og 1986, hvor virksomhederne i henhold til lovgivningen er indtraadt i alle den overfoerte virksomheds rettigheder og forpligtelser.
14 Som generaladvokaten har fremhaevet i punkt 23-26 i sit forslag til afgoerelse, foelger det af disse faktiske forhold, at uanset hvilken materiel raekkevidde direktivet maatte have under de af den forelaeggende ret beskrevne omstaendigheder, kan det ikke med foeje paaberaabes af de beroerte arbejdstagere, idet den omtvistede virksomhedsoverfoersel er sket paa et tidspunkt, der ligger forud for det tidspunkt, hvor direktivet begyndte at affoede retsvirkninger i den paagaeldende medlemsstat.
15 Datoen den 19. maj 1978 ligger forud for Kongeriget Spaniens tiltraedelse af Faellesskaberne, der foerst affoedte retsvirkninger fra den 1. januar 1986, jf. artikel 2 i traktaten om Kongeriget Spanien og Republikken Portugals tiltraedelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab (EFT 1985 L 302, s. 9). Som den spanske regering har understreget, ligger den naevnte dato endog forud for udloebet af den frist paa to aar, inden for hvilken medlemsstaterne skulle gennemfoere direktivet (jf. direktivets artikel 8, stk. 1). Direktivets bestemmelser kan saaledes under alle omstaendigheder ikke paaberaabes i forbindelse med en virksomhedsoverfoersel, der er sket paa det tidspunkt (jf. f.eks. dom af 3.12.1992, forenede sager C-140/91, C-141/91, C-278/91 og C-279/91, Suffritti m.fl., Sml. I, s. 6337, praemis 11, 12 og 13, og af 3.3.1994, sag C-316/93, Vaneetveld, Sml. I, s. 763, praemis 16).
16 Det praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at direktivets bestemmelser ikke kan paaberaabes i forbindelse med en virksomhedsoverfoersel, der er sket paa et tidspunkt, hvor direktivet endnu ikke var begyndt at affoede retsvirkninger i den beroerte medlemsstat.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 De udgifter, der er afholdt af den spanske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Tredje Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Juzgado de lo Social n, 16 de Barcelona ved kendelse af 1. september 1995, for ret:
Bestemmelserne i Raadets direktiv 77/187/EOEF af 14. februar 1977 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter kan ikke paaberaabes i forbindelse med en virksomhedsoverfoersel, der er sket paa et tidspunkt, hvor direktivet endnu ikke var begyndt at affoede retsvirkninger i den beroerte medlemsstat.