61984CJ0043_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgaaet til Domstolens justitskontor den 16 . februar 1984, har Heinrich Maag anlagt sag med paastand om, at Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber tilpligtes at betale morarenter af de fire efterbetalinger af det vederlag pr . dag, som sagsoegeren i sin egenskab af tolk havde oppebaaret i perioden 1 . juli 1980, 31 . december 1982, samt annullation af Kommisisonens beslutning om ikke at betale ham renter .
2 Sagen er foerst og fremmest anlagt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 179 og navnlig med henvisning til artikel 46 og artikel 73 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne . Bestemmelserne henviser, for saa vidt angaar midlertidigt ansatte og hjaelpeansatte, til bestemmelserne i tjenestemandsvedtaegtens afsnit VII adgangen for faellesskabsinstitutionernes tjenestemaend til at indbringe tvister for Domstolen . Sagsoegeren har, subsidiaert, paaberaabt sig traktatens artikel 173, stk . 2, til proevelse af Kommissionens beslutning om ikke at betale ham morarenter af ovennaevnte vederlag .
3 I 1976 afsluttede sagsoegeren en uddannelse som tolk . Siden 1977 har Kommissionen nogenlunde regelmaessigt, men i ganske korte perioder anvendt ham som tolk . Fra 1977 til 1983 arbejdede sagsoegeren saaledes for Kommissionen 100-150 dage aarligt . Det er ubestridt, at han ved disse lejligheder aldrig formelt har vaeret »ansat« i naevnte ansaettelsesvilkaars forstand . Kommissionen har derimod engageret ham paa grundlag af »Réglementation concernant les interprètes de conférence indépendants ( free lance)« ( ordning for freelance-konferencetolke ), som Kommissionen indfoerte ved siden af aftaler med Association Internationale des Interprètes de Conférence ( Den internationale sammenslutning af Konferencetolke, herefter benaevnt AIIC ).
4 Kommissionen har paastaaet sagen afvist . Den har anfoert, at Domstolen ikke har kompetence til at afgoere sagen . Da sagsoegeren paa den ene side hverken er tjenestemand eller ansat i henhold til ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, kan han ikke paaberaabe sig traktatens artikel 179 . Da sagen desuden vedroerer aftalefor holdet mellem sagsoegeren og Kommissionen, er den i medfoer af traktatens artikel 183 omfattet af de nationale retters kompetence, idet der ikke foreligger nogen voldgiftsbestemmelse, jfr . artikel 181 .
Soegsmaalskompetencen efter artikel 179
5 For at afgraense den uoverensstemmelse, som her bestaar mellem parterne, henvises foerst til traktatens artikel 179, hvorefter Domstolen har kompetence til at afgoere alle tvister mellem Faellesskabet og dets ansatte »med de begraensninger og paa de betingelser, der er fastsat i vedtaegten for dets tjenestemaend, eller som fremgaar af de ansaettelsesvilkaar, der gaelder for dets oevrige ansatte« . For at fastlaegge raekkevidden af denne kompetence er det derfor noedvendigt at henholde sig til tjenestemandsvedtaegten og ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne som Raadet har fastsat i form af forordninger .
6 Da sagsoegeren under ingen omstaendigheder kan anses for tjenestemand, er det tilstraekkeligt at gennemgaa ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, som ifoelge artikel 1, gaelder for
» ... alle, der er ansat ved kontrakt i Faellesskaberne . Disse ansatte er :
, midlertidigt ansatte,
, hjaelpeansatte,
, lokalt ansatte,
, saerlige raadgivere.«
7 Ansaettelsesvilkaarene indeholder detaljerede bestemmelser for de to foerste kategorier ansatte, navnlig vedroerende ansaettelses- og arbejdsvilkaar, vederlag og godtgoerelse af udgifter, samt social sikring . Endelig henviser ansaettelsesvilkaarenes artikel 46 og artikel 73, som sagsoegeren navnlig har paaberaabt sig, for saa vidt angaar disse to kategorier, til de bestemmelser om klageadgang, som i henhold til vedtaegten gaelder for tjenestemaend, herunder tjenestemaends adgang til at indbringe tvister for Domstolen, jfr . traktatens artikel 179 . Derimod er ansaettelsesvilkaarenes bestemmelser vedroerende lokalt ansatte og saerlige raadgivere yderst kortfattede, idet de lokalt ansatte principielt er omfattet af de paa arbejdsstedet gaeldende regler og undergivet de nationale domstole, og ansaettelse af saerlige raadgivere kun sker i saerlige tilfaelde paa vilkaar, som fastsaettes efter aftale med budgetmyndigheden .
8 Det fremgaar af en gennemgang af de relevante bestemmelser, at det afgoerende for sagens antagelse til realitetsbehandling efter artikel 179 er, om sagsoegeren, skoent han aldrig formelt har vaeret »ansat« ved Faellesskaberne, ikke desto mindre boer betragtes som midlertidigt ansat eller hjaelpeansat, jfr . ansaettelsesvilkaarene . For saa vidt angaar de fire kategorier personale, som opregnes i ansaettelsesvilkaarenes artikel 1, kan man nemlig uden videre afvise muligheden for at anerkende sagsoegeren i sin egenskab af freelance-tolk som lokalt ansat, der i henhold til ansaettelsesvilkaarenes artikel 4 »ansaettes i overensstemmelse med lokal praksis med henblik paa at udfoere manuelt arbejde eller goere tjeneste...«, idet saadanne opgaver klart afviger fra freelance-tolkes . Han kan heller ikke anses for saerlig raadgiver, som i ansaettelsesvilkaarenes artikel 5 defineres som den, der ansaettes »paa grund af sine saerlige kvalifikationer«, hvilket kriterium i foerste raekke vedroerer saerlige og specielle tilfaelde og ikke kan udvides til at omfatte den almindelige beskaeftigelse som tolk . Sagsoegeren har i oevrigt understreget, at hovedformaalet med soegsmaalet netop er at faa fastslaaet, at freelance-tolke betragtes som midlertidigt ansatte eller hjaelpeansatte med de hermed forbundne skattemaessige og sociale fordele .
9 Kommissionen har oplyst, at den for at daekke det loebende behov for tolkning til faellesskabssprogene raader over 384 stillinger, hvoraf 20 er midlertidige . Uanset afholdelse af et stort antal udvaelgelsesproever, er det kun lykkedes den at besaette 305 stillinger, da der ikke findes et tilstraekkeligt antal kvalificerede ansoegere . Ud over det faste personale, tjenestemaend og midlertidigt ansatte, anvender Kommissionen for at daekke sit svingende behov over 1 000 tolke, som den har godkendt, og som den tilbyder beskaeftigelse, der normalt straekker sig over en periode paa 1-5 dage alt efter behovet . Denne reserve omfatter tolke, som ikke opfylder betingelserne for at blive hverken tjenestemaend eller hjaelpeansatte, eller som ikke oensker et fast ansaettelsesforhold ved Kommissionen
10 Ifoelge Kommissionen kan dette reservepersonales situation ikke sammenlignes med Faellesskabernes faste personales . Stoerstedelen af disse tolke arbejder mindre end 100 dage og over halvdelen af dem arbejder endog mindre end 50 dage om aaret for Faellesskabet . De kan frit acceptere eller afslaa Kommissionens tilbud om beskaeftigelse, og bortset fra de perioder, hvor de arbejder for Kommissionen, kan de frit arbejde for andre . Den omstaendighed, at tolkene under deres beskaeftigelse har samme arbejdsvilkaar som de fastansatte tolke, beror paa, at der ved fortolkning er tale om teamwork .
11 Kommissionen har yderligere anfoert, at den ikke kan give dette reservepersonale status som midlertidigt ansatte, idet der ikke findes tilstraekkelige stillinger, de kan besaette . De kan heller ikke betragtes som hjaelpeansatte, hvis ansaettelsestid ifoelge kontrakten ikke kan overskride et aar, jfr . ansaettelsesvilkaarenes artikel 52 .
12 Kommissionen har oplyst, at den af hensyn til freelance-tolkenes saerlige situation indfoerte en rent intern ordning, som er i overensstemmelse med de med AIIC indgaaede aftaler, og som fastsaetter engageringsvilkaarene, bl.a . vederlaget pr . dag, som overstiger den hjaelpeansattes loen pr . arbejdsdag, dagpenge og faste transportomkostninger i forbindelse med den erhvervsmaessige bopael, som ofte ligger uden for Faellesskabernes omraade, og bidrag til alderdoms- og livsforsikring samt til syge- og ulykkesforsikring .
13 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at bestemmelserne i tjenestemandsvedtaegten og ansaettelsesvilkaarene er udtoemmende . Kommissionen kan saaledes kun indgaa en arbejdskontrakt inden for de heri fastlagte rammer . De kontrakter, der indgaas med de saakaldte freelance-tolke, er rent faktisk arbejdskontrakter og ikke kontrakter, som indgaas med selvstaendige leverandoerer af tjenesteydelser . Selv om tolken frit kan acceptere eller afslaa et tilbud om beskaeftigelse, er der ikke desto mindre i henhold til de herfor fastsatte engageringsbetingelser tale om en ordning, som udelukker enhver form for forhandling ; under beskaeftigelsen befinder tolken sig i et underordnelsesforhold og er undergivet samme arbejdsvilkaar som tjenestemaend og oevrige ansatte .
14 Sagsoegeren har anfoert, at freelance-tolke under disse omstaendigheder noedvendigvis maa ligestilles med den kategori ansatte, hvis situation naermest svarer til disse tolkes . Efter sagsoegerens opfattelse maa det vaere den kategori, der betegnes som hjaelpeansatte . Bortset fra netop de skattemaessige og sociale fordele, som denne kategori ansatte har faelles med tjenestemaendene og oevrige ansatte i Faellesskaberne, afviger ansaettelses- og arbejdsvilkaarene for hjaelpeansatte ikke vaesentligt fra vilkaarene i henhold til ovennaevnte interne ordning for freelance-konferencetolke .
15 Ifoelge sagsoegeren stoettes denne opfattelse af, at Europa-Parlamentets praesidium i 1983 med hjemmel i ansaettelsesvilkaarenes artikel 78 vedtog » Réglementation concernant les interprètes de conférence indépendants ( free lance)«(ordning for freelance-konferencetolke ), hvori der, for saa vidt angaar de fleste engageringsvilkaar, henvises til Kommissionens interne ordning, idet det samtidigt bestemmes, at freelance-tolke skal vaere underlagt EF ' s skattesystem . Ifoelge sagsoegeren er freelance-tolke saaledes underlagt EF ' s skattesystem, naar de arbejder for Parlamentet, men deres nationale skattesystem, naar de arbejder for andre institutioner, hvilket er i strid med ligebehandlingsprincippet .
16 For at afgoere denne del af sagen maa man tage hensyn til den faktiske omstaendighed, at Faellesskabernes behov for tolkning dels er et fast, dagligt behov, som kraever tilstedevaerelsen af et personale, som bestaar af tjenestemaend og i visse tilfaelde af midlertidigt ansatte, dels et lejlighedsvis behov, som svinger staerkt alt efter hyppigheden af moederne inden for Faellesskaberne og forhandlingerne med tredjelande, hvor der anvendes et stort reservepersonale, hvis kvalifikationer opfylder det akutte behov, og som kan genansaettes for meget korte perioder .
17 Dette reservepersonale kan ikke ansaettes som midlertidigt ansatte, jfr . ansaettelsesvilkaarenes artikel 1 og 2 . Domstolen har nemlig gentagne gange udtalt, ( jfr . dommene af 1.2.1979, Deshormes mod Kommissionen, 17/78, Sml . 1979, s . 189, af 19.11.1981, Fournier mod Kommissionen, 106/80, Sml . 1981, s . 2759, og af 23.2.1983, Laredo og Garilli mod Kommissionen, forenede sager 225 og 241/81, Sml . 1983, s . 347 ), at midlertidigt ansatte er kendetegnet ved, at de er ansat i en fast stilling inden for Faellesskabernes administration, hvilket paa grund af selve den lejlighedsvise og forbigaaende karakter af freelance-tolkenes ydelser er uforeneligt med dette reservepersonales opgaver .
18 Ifoelge samme domme er kontrakten for hjaelpeansatte karakteriseret ved »den tidsmaessige usikkerhed, idet den kun kan anvendes for at sikre en midlertidig erstatning eller for at goere det muligt at udfoere administrative opgaver, der har foreloebig karakter, eller som opfylder et paatraengende krav eller ikke er klart defineret« . Selv om disse kriterier umiddelbart synes at kunne udgoere et passende fagligt grundlag for freelance-tolke, som netop arbejder for institutionernes i korte perioder for at daekke lejlighedsvise behov, viser en mere dybgaaende gennemgang imidlertid, at denne mulighed ligeledes maa afvises .
19 Ifoelge ansaettelsesvilkaarenes artikel 52 kan den samlede ansaettelsestid for en hjaelpeansat, heri medregnet varigheden af en eventuel forlaengelse af kontrakten, ikke overstige den tid, han skal erstatte en tjenestemand eller en midlertidigt ansat, der midlertidigt er ude af stand til at udfoere sit arbejde, eller ét aar i alle andre tilfaelde . Paa grundlag heraf har Domstolen i ovennaevnte dom af 1 . februar 1979 udtalt, at »da ordningens formaal er at faa udfoert tidsbegraensede opgaver, efter deres karakter, eller fordi stillingen ikke er fast besat, ved foreloebigt personale, er det klart, at den naevnte ordning ikke, uden at faa karakter af misbrug, kan anvendes til i aarevis at overlade varige opgaver til et saadant personale, der saaledes vil blive anvendt paa unormal maade og med lang tids usikkerhed.« Heraf foelger, at ordningen, som den er defineret i ansaettelsesvilkaarene, ikke kan anvendes paa ansaettelse, som kun gaelder enkelte perioder af kort varighed, men som finder sted regelmaessigt aar efter aar, saaledes som det er tilfaeldet for sagsoegerens vedkommende
20 Det kan saaledes fastslaas, at ansaettelsesvilkaarene ikke er tilstraekkelig smidigt formuleret til at daekke Kommissionens behov for freelance-tolke . Under disse omstaendigheder kan Kommissionen ikke kritiseres for at ansaette medarbejdere paa grundlag af en intern ordning, som netop er tilpasset dette behov, og som yderligere er i overensstemmelse med de aftaler, der er indgaaet med den mest den repraesentative sammenslutning af konferencetolke .
21 Det bemaerkes yderligere, at de tolke, som foretraekker den sociale sikring og de skattemaessige forhold, der gaelder for de ansatte ved Faellesskaberne, frit kan deltage i de udvaelgelsesproever, hvis adgangsbetingelser de opfylder . Kommissionen har kategorisk benaegtet, at det store antal tolke, som ansaettes paa grundlag af den interne ordning, beror paa en personalepolitik, hvorefter det tilstraebes at opretholde et fast tolkepersonale, som ikke er tilstraekkeligt stort til at tilgodese tjenestens interesser, og sagsoegeren har paa ingen maade paavist det modsatte .
22 For saa vidt angaar den ordning, Parlamentets praesidium indfoerte i medfoer ansaettelsesvilkaarenes artikel 78, bemaerkes blot, at der er tale om undtagelsesbestemmelser, som udelukkende omfatter de personer, der engageres af Parlamentet for den periode, dets samlinger varer, og som ikke kan paaberaabes af freelance-tolke, der engageres af de andre faellesskabsinstitutioner .
23 Herefter kan det fastslaas, at en freelance-tolk, som engageres i henhold til Kommissionens interne ordning for freelance-konferencetolke ikke kan goere krav paa status som »ansat« i Faellesskaberne, jfr . ansaettelsesvilkaarene, og saaledes heller ikke kan paaberaabe sig den i taktatens artikel 179 hjemlede soegsmaalsret . Sagen vil derfor vaere at afvise, for saa vidt den er anlagt i medfoer af denne bestemmelse .
Soegsmaalskompetencen efter artikel 173
24 Kommissionen har anfoert, at artikel 173 kun finder anvendelse, hvis den retsakt, som paastaas annulleret, er omfattet af Domstolens kompetence . Denne kompetence omfatter ikke en beslutning om at afslaa en ansoegning om morarenter af de beloeb, som skal betales i henhold til en kontrakt, der ikke er omfattet af faellesskabsretten og ikke indeholder en voldgiftsbestemmelse .
25 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at henvisningen til de nationale retter i artikel 183 kun gaelder, saafremt der ikke findes nogen formel bestemmelse, som tillaegger Domstolen kompetence, hvilket netop er tilfaeldet, for saa vidt angaar artikel 173, hvorefter Domstolen har enekompetence til at annullere en af Kommissionen udstedt beslutning . Sagsoegeren har yderligere anfoert, at der ifoelge den senest indgaaede aftale med AIIC, af 20 . juni 1984, skal indfoejes en voldgiftsklausul i individuelle kontrakter . Det kan ikke udelukkes, at Domstolen tillaegger aftalen tilbagevirkende gyldighed paa dette punkt .
26 Det skal her blot bemaerkes, at sagen stoettes paa den omstaendighed, at Kommissionens administration ifoelge sagsoegeren har forsinket udbetalingen af de efterbetalinger, som vedroerer sagsoegerens vederlag paa grundlag af Kommissionens ansaettelse af sagsoegeren i henhold til kontrakter, der ikke indeholder en voldgiftsklausul, og som ikke er omfattet af tjenestemandsvedtaegten og ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte . Domstolen har ikke kompetence til at afgoere en saadan sag, og sagsoegeren kan ikke ensidigt fravige kompetencefordelingen mellem Domstolen og de nationale retter ved at paavirke Kommissionen til at afslaa hans ansoegning og derefter betegne denne afvisning som en beslutning i artikel 173 ' s forstand .
27 Da sagen saaledes heller ikke kan fremmes til realitetsbehandling, for saa vidt den stoettes paa traktatens artikel 173, boer den i det hele afvises .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
28 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Imidlertid baerer institutionerne i henhold til procesreglementets artikel 70 selv de udgifter, der er afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne . Da sagsoegeren ved sit soegsmaal oenskede fastslaaet, at han har status som ansat ved Faellesskaberne, finder denne bestemmelse anvendelse .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 ) Sagen afvises .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .