61985CC0324_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Sagsoegeren, Yves Boutellier, der har vaeret tjenestemand ved EF siden 1959, har nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 19 . december 1984, hvorved Juergen Mensching blev udnaevnt til chef for afdelingen "Energi ( bortset fra Kul ), Kemi, Landbrugsprodukter og Naeringsmidler" under Generaldirektoratet for Konkurrence .
Denne udnaevnelse skete efter offentliggoerelsen af en meddelelse om ledig stilling KOM/1421/84 af 26 . oktober 1984, hvortil nitten tjenestemaend, herunder sagsoegeren, indgav ansoegning .
Efter at ansoegningerne var blevet behandlet af Det Raadgivende Udvalg for udnaevnelser i loenklasserne A 2 og A 3 (" groupe Noël "), afgav udvalget den 17 . december 1984 en udtalelse, hvorefter fem ansoegere - herunder Mensching, men derimod ikke sagsoegeren - navnlig blev anbefalet til stillingen . Den 19 . december behandlede Kommissionen ansoegningerne og besluttede at udnaevne Mensching til stillingen som kontorchef .
Beslutningen blev truffet paa et tidspunkt, da de to franske kommissionsmedlemmer, Ortoli og Pisani, var fratraadt og derfor ikke laengere var medlemmer af Kommissionen .
Raadet havde i sine moeder den 9 . november og 11 . december 1984 besluttet ikke at udnaevne efterfoelgere for de franske medlemmer, fordi den nye Kommission skulle traede i funktion den 5 . januar 1985 .
Saavel klage som staevning er rettidigt indgivet, jfr . tjenestemandsvedtaegtens artikel 90 og 91 .
2 . Jeg skal herefter behandle de forskellige anbringender, som sagsoegeren har fremfoert til stoette for sit soegsmaal .
I staevningen har sagsoegeren som foerste annullationsgrund gjort gaeldende, at Kommissionen paa tidspunktet for den anfaegtede beslutning ikke var korrekt sammensat i henhold til artikel 10, stk . 1, 4 . afsnit, i Traktat om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De Europaeiske Faellesskaber ( Fusionstraktaten af 8 . april 1965 ).
Dette anbringende savner grundlag .
Ifoelge artikel 12 i den naevnte traktat kan Raadet beslutte ikke at udnaevne nogen efterfoelger for de kommissionsmedlemmer, hvis tjeneste ophoerer foerend udloebet af deres tjenesteperiode . Raadet traf sin beslutning vedroerende Ortoli og Pisani under hensyn til, at der kun resterede et ganske kort tidsrum foerend udloebet af deres tjenesteperiode .
I oevrigt kan, som Kommissionen har anfoert det i sit svarskrift, bestemmelsen i Fusionstraktatens artikel 10 ikke i sig selv rejse tvivl om Kommissionens funktionsdygtighed, naar henses til det almindelige retsprincip om forvaltningens kontinuitet .
Det samme gaelder i tilfaelde, som det ikke er menneskeligt muligt at oeve indflydelse paa, saasom det tilfaelde, at et kommissionsmedlem, der eventuelt er sit lands eneste medlem af Kommissionen, afgaar ved doeden .
Da det endvidere ikke bestrides, at det i artikel 17 i Fusionstraktaten opstillede krav om "quorum", der gaelder for Kommissionens virksomhed, var opfyldt, kan jeg kun naa til det resultat, at beslutningen om at udnaevne Mensching ikke kan anfaegtes under henvisning til tvivl om den myndigheds kompetence, der traf denne beslutning .
Den samme fortolkning har Kommissionen og Raadet lagt til grund i deres besvarelse af de skriftlige forespoergsler nr . 1941/84 og 1942/84 fra Europa-Parlamentet, hvori de udtrykkeligt og uden forbehold tiltraadte den opfattelse, at Kommissionen i fuldt omfang kunne varetage sine opgaver, ligesom de foranstaltninger, den traf i det paagaeldende tidsrum, ubetinget var gyldige, fordi dens sammensaetning paa et hvilket som helst tidspunkt opfyldte de gaeldende bestemmelser .
Dette gjaldt ogsaa andre udnaevnelser, samt foranstaltninger af forskellig art, der - saaledes som der er blevet henvist til det under den mundtlige forhandling - blev truffet af Kommissionen i den naevnte tomaanedersperiode, hvorfor der ikke ses at vaere noget grundlag for sagsoegerens opfattelse, hvorefter Kommissionen alene var kompetent til at traeffe afgoerelser om forhold af saa uopsaettelig karakter, at enhver udsaettelse ville have kunnet skade Faellesskabets interesser .
Sagsoegeren har dog i sidste ende - under den mundtlige forhandling - indroemmet, at Kommissionen ikke var ukorrekt sammensat, hvorfor den gyldigt ogsaa kunne traeffe afgoerelser .
Anbringendets selvstaendige karakter er i oevrigt ogsaa blevet svaekket, idet sagsoegeren allerede under skriftvekslingen og derpaa - entydigt - under den mundtlige forhandling knyttede anbringendet om, at der foreligger en fejl, sammen med den paastaaede hast og overilethed, hvormed Kommissionen skal have handlet, hvilket ifoelge sagsoegeren godtgoer, at der er tale om magtfordrejning .
Det foerste af sagsoegeren anfoerte anbringende gaar saaledes ind under det fjerde anbringende, hvorfor jeg skal behandle de hermed forbundne problemer i forbindelse med dette sidstnaevnte anbringende .
I oevrigt staar dette fjerde anbringende ogsaa i snaever sammenhaeng med sagsoegerens oevrige anbringende, idet de alle reelt vedroerer den paastand om magtfordrejning, som sagsoegeren har foreholdt Kommissionen .
Jeg skal herefter i raekkefoelge behandle anbringenderne for saa vidt angaar deres specifikke og selvstaendige indhold .
2.1 . Efter sagsoegerens opfattelse har Kommissionen udnaevnt en ansoeger til stillingen, der i modsaetning til sagsoegeren ikke besad nogen faglig erfaring i forhold til de kvalifikationer, der kraevedes ifoelge meddelelsen om ledig stilling .
Kommissionen har derfor tilsidesat vedtaegtens artikel 7, stk . 1, hvorefter den enkelte tjenestemand skal ansaettes "i en stilling i hans kategori eller tjenestegruppe" og der herved "udelukkende (( skal )) tages hensyn til tjenstlige synspunkter og uden hensyn til statsborgerskab ".
Efter sagsoegerens opfattelse udgoer dette et selvstaendigt anbringende, der adskiller sig fra det foelgende anbringende, der er stoettet paa vedtaegtens artikel 45, stk . 1, der vedroerer spoergsmaalet om forfremmelser .
Under de givne omstaendigheder maa jeg imidlertid erkende, at det er vanskeligt paa grundlag af en tilsidesaettelse af artikel 7 at opstille en selvstaendig annullationsgrund eller et anbringende, der er forskelligt fra anbringendet om magtfordrejning, og som adskiller sig fra det anbringende, der hviler paa artikel 45, stk . 1 .
Forudsat at dette alligevel er muligt, skal jeg undersoege, hvorvidt sagsoegerens argumentation er holdbar .
Kommissionen har klargjort sine indvendinger imod sagsoegerens opfattelse ved at beskrive Mensching' s karriere .
Mensching var fra 1970 til 1975 medlem af kommissionsmedlem Haferkamp' s kabinet, fra 1975 april 1981 assistent for generaldirektoeren for konkurrence, stedfortraedende kabinetschef og derpaa kabinetschef for det naevnte kommissionsmedlem; Mensching har ud over sin universitetsuddannelse erhvervet de kundskaber og den faglige erfaring, der var kraevet i meddelelsen om ledig stilling, saavel med hensyn til beskaffenheden af den stilling, der skulle besaettes, som de oevrige kraevede kvalifikationer .
Hans opgaver som assistent for generaldirektoeren for konkurrence omfattede nemlig alle sider af Faellesskabets konkurrencepolitik og konkurrenceret, og de opgaver, han bestred i det omtalte kommissionsmedlems kabinet, beviser ikke kun, at han kan lede et personale, men indebar ogsaa, at han maatte varetage og beskaeftige sig med alle sider af det paagaeldende faellesskabsomraade - foruden ganske specifikke omraader - i overensstemmelse med kommissionsmedlemmets opgaver og med Kommissionens kollegiale forretningsgang og ansvarsomraader, der medfoerer, at medlemmerne af Kommissionens kabinetter maa varetage samtlige opgaver, der paahviler institutionen .
I Haferkamp' s kabinet var Mensching i oevrigt igennem omtrent fire aar som assisterende kabinetschef ansvarlig for konkurrencepolitikken ( GD IV ) og i hans bedoemmelser er der - som Kommissionen har anfoert - redegjort for hans opgaver i perioden 1971-1981, der vedroerte alle omraader inden for konkurrencepolitikken .
Sagsoegeren har under den mundtlige forhandling saerligt fremhaevet, at Mensching ikke opfyldte en af de kraevede kvalifikationer, nemlig kendskab til et eller flere af de beroerte omraader, idet hans karriere havde givet ham mulighed for at erhverve dette kendskab .
Jeg er ikke enig i denne opfattelse .
I meddelelse om ledig stilling blev der ( i modsaetning til samtlige oevrige betingelser ) ikke kraevet noget grundigt kendskab, men derimod alene et ikke naermere bestemt kendskab til et eller af omraaderne inden for GD IV .
Under disse omstaendigheder finder jeg ikke, at ansaettelsesmyndigheden har begaaet en fejl - og navnlig ikke, at den laa under for en aabenbar vildfarelse - da den gik ud fra, at Mensching havde dette kendskab . Det modsatte ville vaere forbloeffende, naar talen er om en tjenestemand, som sagsoegeren selv har anerkendt som "yderst kvalificeret ".
Kommisisonen har endvidere anfoert, at Mensching' s bedoemmelser for hele hans tjenestetid har vaeret yderst rosende, ligesom hans kompetence og de egenskaber, der goer ham til en usaedvanlig tjenestemand, blev fremhaevet i bestemmelserne .
Ganske vist fremgaar det af Bouteiller' s karriere - tjenestemand i Generaldirektoratet for Konkurrence siden 1959 - at han ogsaa opfyldte betingelserne i meddelelsen om ledig stilling, hvilket Kommissionen ogsaa har indroemmet i sit svarskrift .
Imidlertid var - som Kommissionen videre anfoerte - sagsoegerens bedoemmelser kun entydigt gunstige for aarene 1959-1978 .
Under disse omstaendigheder var ansaettelsesmyndigheden berettiget til i tjenestens interesse at udnytte sit skoen ved bedoemmelsen af ansoegernes egnethed til at udfoere nye opgaver .
Dette skete i den udtalelse, Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser afgav . Blandt samtlige ansoegere, udvalgte det fem ansoegere af forskellig statsborgerskab, som det ansaa som de mest egnede til den paagaeldende stilling . Blandt disse ansoegere var Mensching, derimod ikke sagsoegeren .
Som Domstolen gentagne gange har anfoert, "(( henhoerer )) vurderingen af en tjenestemands evner *... under administrationens kompetence" ( 1 ), hvorved "ansaettelsesmyndigheden i sin vurdering af tjenestens interesse samt de fortjenester, der skal tages i betragtning i forbindelse med (( en afgoerelse om forfremmelse )), raader over et vidt skoen" ( 2 ).
Paa dette omraade "(( skal )) Domstolen *... kun tage stilling til, om administrationen ved den fremgangsmaade og det grundlag, der har foert til den vurdering, har holdt sig inden for rimelige graenser, og om dens afgoerelse er behaeftet med aabenbare fejl ".
Domstolen kan navnlig ikke saette sin vurdering af ansoegernes fortjenester og kvalifikationer i stedet for ansaettelsesmyndigheden, naar intet i sagen giver grundlag for at antage, at ansaettelsesmyndigheden ved sin vurdering af ansoegernes fortjenester og kvalifikationer har begaaet en aabenbar fejl" ( 3 ).
Dette er tilfaeldet i naervaerende sag . Det er ikke blevet godtgjort, at ansaettelsesmyndigheden i forbindelse med, at den ansatte Mensching og ikke Boutellier eller nogen anden ansoeger, har overskredet graenserne for det vidtgaaende skoen, som Domstolen har tilkendt den, eller aabenbart har bedoemt ansoegernes kvalifikationer fejlagtigt .
Domstolen har endvidere fundet ( 4 ), at ansaettelsesmyndigheden end ikke er "pligtig at begrunde beslutningerne om forfremmelser over for de ansoegere, der ikke er blevet forfremmet, da betragtningerne i en saadan begrundelse kan faa skadelige virkninger for disse eller i de mindste nogle af disse ".
Ganske vist kraever - saaledes som Domstolen ligeledes har fastslaaet ( 5 ) - udoevelsen af ansaettelsesmyndighedens befoejelser "en noeje undersoegelse af aktsamlingerne samt en omhyggelig iagttagelse af de i stillingsopslaget opstillede betingelser ".
Imidlertid fremgaar det af den fremstilling, jeg har givet, at udnaevnelsen af Mensching er sket under noeje overholdelse af de betingelser, der er opstillet i meddelelsen om ledig stilling, og under hensyntagen til akterne vedroerende ham .
Jeg er derfor af den opfattelse, at dette anbringende maa forkastes .
2.2 . Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke har foretaget nogen sammenligning af ansoegernes fortjenester og af deres bedoemmelser, hvorved den har tilsidesat vedtaegtens artikel 45 .
Ansoegningerne er endvidere ikke blevet behandlet af Kommissionen selv, der alene har henholdt sig til den gennemgang, der blev foretaget af Generaldirektoratet for Personale og Administration, samt til den beretning, der er afgivet af Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser til loenklasserne A 2 og A 3 .
Imidlertid fremgaar det af protokollen for Kommissionens moede den 19 . december 1984
a ) at ansoegernes ansoegninger blev omdelt sammen med dokumentet PERS ( 84 ) 204;
b ) at disse var blevet behandlet af Generaldirektoratet for Personale sammen med de dokumenter, der befandt sig i de paagaeldendes akter;
c ) at Det Raadgivende Udvalg for Udnaevnelser afgav sin udtalelse den 17 . december 1984, som Kommissionen tog til efterretning; udtalelsen var baseret paa en behandling af de enkelte tjenestemaends ansoegninger samt akterne ham vedroerende, ligesom der var taget hensyn til den af generaldirektoeren for konkurrence fremsatte opfattelse, der blev hoert af udvalget;
d ) at Kommissionen foretog en sammenligning af ansoegernes fortjenester, hvorved den tog hensyn til de saerlige forhold i forbindelse med stillingen, ligesom den foretog en bedoemmelse af kvalifikationer, indsats og tjenstlig adfaerd for hver enkelt ansoegers vedkommende .
Der er ingen grund til at antage, at det skulle forholde sig anderledes; i hvert fald har sagsoegeren paa ingen maade bevist, at Kommissionen ikke rent faktisk foretog en sammenligning af ansoegernes fortjenester .
Som fastslaaet ved dom af 1 . juli 1976 i sag 62/75 ( 6 ), gaelder endvidere, at ansaettelsesmyndigheden ved beslutninger om forfremmelse "efter vedtaegten (( har )) befoejelse til, naar den traeffer beslutning om forfremmelser, at foretage udvaelgelsen paa grundlag af en sammenligning af de ansoegeres fortjenester, som kan forfremmes, efter den metode, som ansaettelsesmyndigheden finder mest hensigtsmaessig ". Herved foreligger der forskellige vurderingskriterier, heriblandt eksamensbeviser, kvalifikationer og arbejdsindsats, samt det almindelige niveau, som ansoegerne viser i tjenesten i forbindelse med varetagelsen af deres opgaver ( 7 ).
Paa grundlag af denne sammenligning kan ansaettelsesmyndigheden - som Domstolen ligeledes allerede har statueret ( 8 ) - saafremt "en ansoeger opfylder alle betingelserne i stillingsopslaget foretraekke ham frem for en anden ansoeger, der ogsaa er kvalificeret, ud fra et hensyn til tjenestens interesse, uden at en saadan udnaevnelse er udtryk for magtfordrejning ".
Endelig skal jeg ogsaa fremhaeve den videregaaende skoensbefoejelse, som institutionerne raader over ved afgoerelse om forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 45, saaledes som denne ogsaa er blevet bekraeftet ved den retspraksis, der er omtalt under det foregaaende anbringende; Domstolen kan i den forbindelse ikke erstatte ansaettelsesmyndighedens vurdering af ansoegernes kvalifikationer og fortjenester med sin egen bedoemmelse bortset fra de tilfaelde, hvor der aabenbart foreligger en fejl ( 9 ).
Det maa derfor ogsaa ved den kraevede sammenligning af ansoegernes fortjenester konkluderes, at det ikke af sagens akter fremgaar, at ansaettelsesmyndigheden skulle have overskredet sine befoejelser eller paa nogen maade begaaet en fejltagelse ved dens vurdering .
Sagsoegeren har - i sin replik - endvidere bestridt sammensaetningen af og proceduren i Det Raadgivende Udvalg for Forfremmelser; han har nemlig ikke kunnet fastslaa, om de gaeldende regler er blevet overholdt, og har rejst spoergsmaalet, om udvalget har overholdt vedtaegtens artikel 45, stk . 1, hvorefter "ansaettelsesmyndigheden og alene ansaettelsesmyndigheden er befoejet til at traeffe afgoerelse om forfremmelser ".
Jeg skal i den forbindelse understrege, at Det Raadgivende Udvalg for Forfremmelser blev oprettet ved beslutning af 23 . juli 1980, hvorved udvalgets sammensaetning, dets procedure og kompetence blev fastlagt .
Det fremgaar klart af ordlyden af denne beslutning, at der er tale om et gremium med raadgivende opgaver, der bestaar af personligt udnaevnte medlemmer, og som skal bistaa Kommissionen ved udoevelsen af dens opgaver som ansaettelsesmyndighed for tjenestemaend i loenklasserne A 2 og A 3, men som paa ingen maade er befoejet til at traeffe afgoerelse .
Som Domstolen allerede har anfoert det i dommen i sagen Vaysse ( 10 ), "(( er )) afgoerelse om forfremmelse, overflyttelse og forflyttelse *... omfattet af ansaettelsesmyndighedens enekompetence . Saafremt ansaettelsesmyndigheden paa eget initiativ og uden at vaere forpligtet dertil i medfoer af vedtaegten indfoerer en raadgivende instans, saasom "Noël-gruppen" under forberedelsen af visse afgoerelser, kan den derfor frit bestemme sammensaetningen af den paagaeldende instans samt dens ansvarsomraade ."
Hvad angaar sagsoegerens anbringende, hvorefter Kommissionen i sit svarskrift har anfoert, at den ikke var bekendt med skrivelsen af 1 . oktober 1984, hvorved han for kort tid blev betroet varetagelsen af opgaverne som kontorchef, har Kommissionen klart redegjort for, at der ikke var tale om en interimsafgoerelse i henhold til artikel 7, hvortil der kraeves en afgoerelse fra ansaettelsesmyndighedens side, og som i henhold til artikel 26 skal indfoeres i tjenestemandens personlige akter, men om en forbigaaende konstitution som kontorchef af sagsoegeren pga . hans hoejere anciennitet i loenklassen, indtil stillingen blev endeligt besat . Der er altsaa tale om en foranstaltning vedroerende den interne organisation af tjenesten under GD IV, som i henhold til artikel 26 i Kommissionens forrretningsorden principielt sker automatisk, hvilket noedvendigvis ikke burde have vaeret bragt til Kommissionens kendskab . Under alle omstaendigheder kan varetagelsen af de paagaeldende opgaver i et tidsrum paa lidt over to maaneder ikke noedvendigvis foranledige Kommissionen til at aendre sin vurdering af ansoegerens fortjenester .
Endelig kan sagsoegeren efter min opfattelse heller ikke klage over, at den anfaegtede forfremmelse fandt sted den 19 . februar 1985, altsaa paa et tidspunkt, da Kommissionen endnu ikke var i besiddelse af de seneste bedoemmelser ( sagsoegerens bedoemmelser for aarene 1983-1985 blev udfaerdiget i februar 1986 ).
Som Kommissionen har anfoert, raadede den baade for sagsoegerens og Mensching' s vedkommende paa forfremmelsestidspunktet over deres sidste bedoemmelser, der i 1984 var blevet udfaerdiget for aarene 1981-1983 . Sagsoegerens bedoemmelse for aarene 1983-1985 var i oevrigt en bekraeftelse af den den tidligere bedoemmelse af ham .
Jeg finder derfor, at heller ikke dette anbringende kan laegges til grund .
2.3 . Sagsoegeren har fremfoert et sidste anbringende til stoette for sit soegsmaal, som alle de oevrige anbringender i oevrigt i en vis forstand kan siges at vaere bestanddele af, hvilket jeg allerede har naevnt . Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen nemlig begaaet magtfordrejning ( eventuelt i form af en tilblivelsesmangel ) derved, at den har foretrukket en medarbejder fra et kommissionsmedlems kabinet fremfor en tjenestemand med en saedvanlig karriere .
Jeg skal foerst behandle de af sagsoegerens argumenter, der endnu ikke er blevet behandlet, og som maa anses for ubegrundede .
Sagsoegeren har - som en relevant omstaendighed - anfoert den usaedvanlige hurtighed, hvormed Kommissionen traf afgoerelsen om udnaevnelsen af Mensching . Denne kendsgerning, der er en bestanddel af en raekke formodninger, der haevdes at vaere tilstraekkelige til at godtgoere, at der foreligger magtfordrejning, skulle bero paa, at udnaevnelsen af Mensching allerede paa forhaand var blevet besluttet .
Imidlertid er der intet i sagsakterne, der giver os grundlag for at naa til dette resultat .
Kommissionen har under den mundtlige forhandling fremhaevet, hvilket sagsoegeren ikke har bestridt, at det normale tidsrum fra indgivelsen af ansoegninger og til Kommissionen traeffer sin beslutning, saedvanligvis er to til tre uger . I naervaerende tilfaelde forloeb der naesten en maaned, hvilket er det saedvanlige tidsrum for en saadan procedure; argumentet om, at der skulle foreligge overilethed eller hast fra institutionens side er derfor ikke holdbart .
Den paagaeldende stilling var i oevrigt nyoprettet, hvorfor det ikke kan undre, at man efter dens oprettelse var ivrig efter at faa den besat .
Sagsoegeren har i sin replik henvist til et paastaaet oenske fra Kommissionens side om inden for rammerne af den interne ligevaegt, som Kommissionen oensker at opretholde, at foretraekke en tjenestemand med tysk statsborgerskab . Beviset herfor skulle saerligt vaere det forhold, at der kun foreligger ét raadgivende udvalg for de toloenklasser A 2 og A 3 .
Kommissionen har udtalt, at den sidstnaevnte omstaendighed beror paa, at ansaettelsesmyndigheden, altsaa Kommissionen, er den samme for de loenklasser; endvidere er tysk statsborgerskab overrepraesenteret i GD IV, hvilket svaekker ligevaegtsargumentet .
Sagsoegeren har i oevrigt under den mundtlige forhandling i betragtelig grad svaekket sit anbringende, idet han har anfoert, at Mensching' s statsborgerskab i sidste instans ikke spiller nogen rolle for grundlaget for hans soegsmaal .
Endvidere har sagsoegeren under den mundtlige forhandling indroemmet, at de fratraadte kommissionsmedlemmers statsborgerskab egenlig ikke var afgoerende for hans anbringende, og at han ikke har rejst tvivl om kommissionsmedlemmernes uafhaengighed .
Anbringendet om, at der muligvis foreligger diskriminering paa grundlag af nationalitet, maa derfor afvises .
Til anbringendet om, at Mensching var medlem af et kabinet, har sagsoegeren yderligere anfoert nogle generelle omstaendigheder : nemlig det forhold, at der fra kommissionsmedlemmernes kabinetter sker springavancement ind i institutionen, fagforeningernes protest herimod og forespoergslerne herom fra medlemmer af Europa-Parlamentet .
Kommissionen har som sit svar herpaa naermere redegjort for sit svar til de naevnte medlemmer, som indeholder det praecise forhold mellem forfremmelserne af kabinetstjenestemaend og det samlede antal forfremmelser, der fandt sted i andet halvaar 1984 .
Kommissionen har anfoert, at fagforeningernes protest i oevrigt var fremsat for at forhindre muligt misbrug ved genindplaceringen af tidligere kabinetsmedlemmer saerligt med hensyn til midlertidigt ansatte og afholdelsen af individuelle udvaelgelsesproever, altsaa tilfaelde, der adskiller sig fra Mensching' s situation, der har vaeret fastansat tjenestemand ved Kommissionen siden den 1 . oktber 1973 .
Sagsoegerens anbringende hviler saaledes paa almindelige overvejelser vedroerende omstaendigheder, der ikke har noget med sagen at goere; disse er efter min opfattelse ikke tilstraekkelige til at afgive holdepunkter for den antagelse, at der foreligger magtfordrejning .
Som Domstolen har statueret ( 11 ), "er en beslutning, kun behaeftet med magtfordrejning, naar det paa grund af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at den er truffet til forfoelgelse af andre maal end dem, der er angivet ".
Det fremgaar saaledes af ovenstaaende, at sagsoegeren ikke i tilstraekkeligt omfang har godtgjort, at Kommissionen har udoevet sin skoensbefoejelse fejlagtigt derved, at den har forfulgt uberettigede maal eller har begaaet en aabenbar fejltagelse .
Derfor kan man efter min opfattelse heller ikke laegge sagsoegerens anbringende til grund, hvorved Kommissionens beslutning er baseret paa magtfordrejning .
3 . Da ingen af sagsoegerens anbringender kan laegges til grund, er jeg af den opfattelse, at sagsoegte maa frifindes, og at hver part i henhold til procesreglementets artikel 70 betaler sine omkostninger .
(*) Oversat fra portugisisk .
( 1 ) Dom af 27 . juni 1973 i sag 35/72 ( Kley mod Kommissionen, Sml . s.*679, praemis 29 ).
( 2 ) Jfr . eksempelvis dom af 30 . oktober 1974 i sag 188/73 ( Grassi mod Raadet, Sml . s.*1109, praemis 26 ), dom af 3 . december 1981 i sag 280/80 ( Bakke-d' Aloya mod Raadet, Sml . s.*2887, praemis 10 ), dom af 21 . april 1983 i sag 282/81 ( Ragusa mod Kommissionen, Sml . s.*1245, praemisserne 9 og 13 ), dom af 14 . juli 1983 i sag 176/82 ( Nebe mod Kommissionen, Sml . s.*2475, praemis 18 ), dom af 23 . oktober 1986 i sag 26/85 ( Vaysse mod Kommissionen, Sml . s.*3131, praemisserne 26 og 27 ).
( 3 ) Jfr . dom af 21 . april 1983 i sag 282/81 ( Ragusa mod Kommissionen, ovenfor anfoert, sammendrag og praemis 13 ).
( 4 ) Grassi-dommen, ovenfor anfoert, praemis 12 .
( 5 ) Jfr . Grassi-dommen, ovenfor anfoert .
( 6 ) De Wind mod Kommissionen, Sml . 1976, s.*1167, praemis 17 .
( 7 ) Jfr . eksempelvis dom af 17 . marts 1983 i sag 280/81, Hoffmann mod Kommissionen, Sml . s.*889, praemis 9; dom af 24 . marts 1983 i sag 298/81, Colussi mod Parlamentet, Sml . s.*1131, praemis 22; dom af 14 . juli 1983 i sag 9/82, OEhrgaard og Delvaux mod Kommissionen, Sml . s.*2379, praemis 17 .
( 8 ) Jfr . f.eks . dom af 17 . december 1981 i sag 151/80, De Hoe mod Kommissionen, Sml . s.*3161, praemis 16 .
( 9 ) Ragusa-dommen, ovenfor anfoert .
( 10 ) Ovenfor anfoert, praemis 15 .
( 11 ) Jfr . eksempelvis dom af 21 . juni 1984 i sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml . s.*2447, praemis 30 .