61991TJ0047_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingerne
1 Sagsoegeren er tjenestemand i loenklasse B1 og har siden den 1. oktober 1989 gjort tjeneste ved Kommissionens Faste Delegation i Genève.
2 Den 7. februar 1990 anmodede hun (ligesom mange af sine kolleger) om at faa hele sit vederlag udbetalt i tjenestestedets valuta og med den herfor gaeldende justeringskoefficient.
3 Generaldirektoeren for personale og administration afviste hendes anmodning ved skrivelse af 3. juli 1990.
4 Den 28. august 1990 indbragte sagsoegeren (ligesom sine kolleger) i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") en klage over afvisningen af hendes anmodning.
5 Den 4. marts fik sagsoegeren meddelelse om, at hendes klage var blevet afvist.
6 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren har anlagt denne sag, som blev registreret paa Rettens Justitskontor den 17. juni 1991.
7 Kommissionen har ved saerskilt dokument af 28. august 1991 fremsat en formalitetsindsigelse paa grundlag af artikel 113 i Rettens procesreglement.
8 Sagsoegeren har ved indlaeg indgivet til Rettens Justitskontor den 14. oktober 1991 fremsat sine bemaerkninger til formalitetsindsigelsen.
9 Ved kendelse af 26. november 1991 har Retten i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 4, henskudt formalitetsindsigelsen til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.
10 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
Parternes paastande
11 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen admitteres, og der gives dom efter sagsoegerens paastand.
° Foelgelig annulleres den stiltiende afvisning (som senere er bekraeftet ved en udtrykkelig afvisning truffet af generaldirektoeren for personale og administration den 3.7.1990) af sagsoegerens anmodning om at faa udbetalt hele sit vederlag i tjenestestedets valuta, dvs. i schweizerfrancs, med den herfor gaeldende justeringskoefficient.
° Foelgelig tilpligtes sagsoegte med tilbagevirkende kraft at betale sagsoegeren tillaegget svarende til 100% af hendes vederlag i lokal valuta med den herfor gaeldende justeringskoefficient, med tillaeg af morarenter, der fastsaettes til 8%.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
1) Sagen afvises.
2) Frifindelse.
3) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende regler.
4) Subsidiaert:
° Skulle det umulige ske, at Retten erklaerer artikel 11 og 12 i vedtaegtens artikel X og/eller Kommissionens interne direktiver ulovlige, fastslaas det, at Rettens dom ikke kan paaberaabes til stoette for krav vedroerende vederlagsperioder, der ligger foer dommens afsigelse, medmindre der er tale om tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, og som tidligere har gjort deres rettigheder gaeldende for retten eller ved en ansoegning eller klage.
° For saa vidt saerlig angaar sagsoegeren bestemmes det, at der ved beregningen af de beloeb, som skulle have vaeret udbetalt til hende i schweizerfrancs under anvendelse af den schweiziske justeringskoefficient, kun laegges de beloeb til grund, der faktisk er indbetalt i BFR paa hendes konto efter februar 1990, og morarenterne fastsaettes til 6% p.a.
Formaliteten
12 Sagsoegeren har paaberaabt sig to anbringender til stoette for sine paastande. Under den skriftlige forhandling har Kommissionen fremfoert en formalitetsindsigelse vedroerende disse to anbringender med den begrundelse, at de ikke stemmer overens med den kritik, der er angivet i klagen.
13 Retten har taget til efterretning, at Kommissionen har frafaldet sin formalitetsindsigelse under retsmoedet, og finder paa baggrund af omstaendighederne, at sagen boer admitteres.
Realiteten
14 Sagsoegerens foerste anbringende vedroerer ulovligheden af artikel 11 og 12 i vedtaegtens bilag X (herefter benaevnt "bilag X"). Det haevdes, at disse artikler er i strid med det princip om koebekraftsaekvivalens, der bl.a. er knaesat i vedtaegtens artikel 64, forbuddet mod forskelsbehandling og vedtaegtens artikel 62. Det andet anbringende er, at Kommissionens har fejlfortolket artikel 12 i bilag X ved vedtagelsen af artikel 1 i dens interne direktiver om fastsaettelse af de i artikel 12 i vedtaegtens bilag X omhandlede udbetalingsregler (herefter benaevnt "interne direktiver").
15 Bilag X blev indsat i vedtaegten ved Raadets forordning (Euratom, EKSF, EOEF) nr. 3019/87 af 5. oktober 1987 om indfoerelse af saerlige undtagelsesbestemmelser for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber, der goer tjeneste i et tredjeland (EFT L 286, s. 3). I dets artikel 11 hedder det: "Vederlaget samt de i artikel 10 naevnte godtgoerelser udbetales i belgiske francs i Belgien. De korrigeres med den koefficient, som anvendes paa vederlaget til tjenestemaend, der goer tjeneste i Belgien", og i artikel 12: "Ansaettelsesmyndigheden kan efter anmodning fra tjenestemanden beslutte helt eller delvis at udbetale vederlaget i det lands valuta, hvor tjenestemanden goer tjeneste. Vederlaget korrigeres da med den justeringskoefficient, der er fastsat for tjenestestedet, og konverteres efter den tilsvarende vekselkurs." Artikel 1 i de interne direktiver indeholder foelgende bestemmelse: "I henhold til artikel 12 i bilag X til vedtaegten udbetaler ansaettelsesmyndigheden efter anmodning fra tjenestemanden indtil 80% af hans nettovederlag i det lands valuta, hvor han goer tjeneste. I behoerigt begrundede tilfaelde kan ansaettelsesmyndigheden godkende at udbetale en stoerre del end de 80% i tjenestelandets valuta."
° Foerste anbringende: ulovligheden af artikel 11 og 12 i bilag X
Parternes argumenter
16 Sagsoegeren har i det vaesentlige gjort gaeldende, at artikel 11 og 12 i bilag X er i strid med det overordnede retsprincip om ligebehandling af tjenestemaend. Dette princip er for saa vidt angaar tjenestemaends vederlag knaesat i vedtaegtens artikel 64, som har til formaal at sikre en opretholdelse af den samme koebekraft for alle tjenestemaend, uanset tjenestested (Domstolens dom af 28.6.1988, sag 7/87, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 3401, og af 23.1.1992, sag 301/90, Kommissionen mod Raadet, Sml. I, s. 221).
17 Ifoelge sagsoegeren indebaerer artikel 11 og 12 i bilag X, saaledes som de er gennemfoert ved artikel 1 i de interne direktiver, en kunstig og vilkaarlig nedsaettelse af hendes koebekraft, idet artiklen begraenser anvendelsen af justeringskoefficienten for hendes tjenestested til 80% af hendes loen og indeholder krav om en saerlig begrundelse for anvendelse af koefficienten paa de resterende 20%. Denne begraensning medfoerer for sagsoegeren en nedsaettelse af vederlaget med 7,8%. Saaledes er sagsoegeren udsat for en dobbelt forskelsbehandling, nemlig dels i forhold til tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, hvor justeringskoefficienten er under 100, og dels i forhold til tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet.
18 For saa vidt angaar den forskelsbehandling, hun udsaettes for i forhold til de foerstnaevnte tjenestemaend, har sagsoegeren anfoert, at disse er omfattet af ordningen i artikel 11 i bilag X, som er yderst gunstig for dem, idet den omstaendighed, at de faar udbetalt deres vederlag i belgiske francs under anvendelse af justeringskoefficienten for Belgien, uanset hvor de faktisk afholder deres udgifter og uden at skulle fremlaegge dokumentation, sikrer dem en hoejere koebekraft paa tjenestestedet end de oevrige tjenestemaend.
19 Sagsoegeren har i sin replik gjort gaeldende, at naar Kommissionen henviser til rotationsordningen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, for at retfaerdiggoere den forskel i vederlag, der foelger af anvendelsen af bilag X, artikel 11, paa tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, hvis justeringskoefficient er lavere end 100, og af artikel 12 paa dem, der goer tjeneste i de oevrige lande, er dette en stiltiende indroemmelse af, at den anvendte ordning er diskriminerende, idet de "gode" aar efterfoelges af "daarlige" aar. Hun har tilfoejet, at der er to grunde til, at denne ordning ikke foerer til det af Kommissionen haevdede resultat. For det foerste er rotationen langsom, idet Kommissionen kraever en tjenesteperiode paa mindst fire aar, og for det andet udgoer tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, ikke et stabilt korps, der varigt goer tjeneste i tredjelande, men derimod en gruppe af tjenestemaend, der goer tjeneste snart i Faellesskabet, snart i tredjelande.
20 For saa vidt angaar den forskelsbehandling, hun udsaettes for i forhold til tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, har sagsoegeren anfoert, at disse i medfoer af vedtaegtens artikel 64 faar hele deres vederlag korrigeret med den justeringskoefficient, der er fastsat for deres tjenestested, uden at skulle fremlaegge den mindste dokumentation.
21 Sagsoegeren har i sin replik anfoert, at Kommissionen ikke kan paaberaabe sig, at bestemmelserne i bilag X er en undtagelse fra de oevrige vedtaegtsbestemmelser, og saaledes retfaerdiggoere deres diskriminerende karakter, idet hun paa grundlag af et grundlaeggende retsprincip, der rangerer hoejere end lovgivningen, bestrider gyldigheden af artikel 11 og 12 i bilag X.
22 Endvidere har sagsoegeren bestridt, at Kommissionen kan retfaerdiggoere disse vedtaegtsbestemmelser med en paastand om, at det er rimeligt at formode, at en ikke ubetydelig del ° skoensmaessigt fastsat til 20% ° af vederlaget for de tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, saedvanligvis ikke anvendes i tjenestelandet. Det tilkommer nemlig ikke Kommissionen at tage hensyn til, hvor tjenestemanden faktisk bruger sit vederlag, eller i det hele taget at fremsaette formodninger herom. Udgiftsmoensteret og -stedet er tjenestemandens private anliggende. Ingen tjenestemand, der goer tjeneste i Faellesskabet, udsaettes for, at anvendelsen af justeringskoefficienten goeres afhaengig af det faktiske moenster i hans personlige udgifter, og slet ikke af, at udgifterne dokumenteres. I oevrigt skal justeringskoefficienten for tjenestestedet obligatorisk anvendes paa hele vederlaget. Det er kun undtagelsesvis, at en tjenestemand kan faa udbetalt en begraenset del af sit vederlag i sit hjemland. Der er intet, der berettiger til at fravige dette princip eller faktisk indfoere det modsatte princip for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, da dette ville betyde en uacceptabel indblanding i tjenestemandens private forhold ved "kontrollen" med hans personlige udgifter.
23 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at de "fordele", som tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, skulle have ifoelge Kommissionen, ikke kan berettige den nedgang i koebekraften, der er resultatet af, at anvendelsen af justeringskoefficienten begraenses til 80% af vederlaget. Ved vedtagelsen af bilag X erklaerede Kommissionen faktisk over for Raadet, at "det foreslaaede system tager sigte paa at oege gennemsigtigheden og effektiviteten ved at sondre mellem de to bestanddele i vederlaget, hvor forskellene mellem levevilkaarene udlignes gennem en saerlig godtgoerelse, og justeringskoefficienten kun anvendes til at sikre koebekraftsaekvivalensen. Da visse udgifter ifoelge forordningsforslaget daekkes af institutionen, nemlig leje, laegeudgifter og skoleudgifter, tages der ikke hensyn til disse ved beregningen af justeringskoefficienten". Sagsoegeren har heraf udledt, at koncipisternes hensigt var at udligne disse fordele ved ikke at medtage dem ved beregningen af justeringskoefficienten, men ikke ved at begraense anvendelsen af denne. Derfor boer justeringskoefficienten anvendes paa hele vederlaget for at sikre koebekraftsaekvivalensen. Den nedgang i vederlaget, der foelger af en delvis anvendelse af en allerede reduceret koefficient, udgoer en dobbelt nedgang og en dobbelt medregning af de paagaeldende fordele.
24 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen med urette mener at kunne basere sin formodning om, at 20% af vederlaget for de tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, ikke bruges paa tjenestestedet, paa disse tjenestemaends stoerre mobilitet eller paa, at deres stilling giver dem fordele. Ifoelge sagsoegeren er mobiliteten hos de tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, ikke stoerre end mobiliteten hos tjenestemaend, der goer tjeneste uden for det land, i hvilket institutionen har saede, men inden for Faellesskabet, og hun finder, at samtlige de paastaaede "fordele" enten svarer til en faktisk udgiftsforoegelse eller allerede er medtaget ved beregningen af selve justeringskoefficienten.
25 Sagsoegeren har anfoert, at den forskelsbehandling, hun saaledes udsaettes for, ligeledes, paa grund af amputeringen af hendes vederlag, udgoer en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 62, ifoelge hvilken enhver tjenestemand har ret til sit vederlag, dvs. hele sit vederlag, uden at kunne give afkald paa denne ret.
26 Sagsoegeren har konkluderet, at de anfaegtede bestemmelser er i strid med de overordnede retsprincipper, hun har paaberaabt sig, og at de foelgelig boer erklaeres uanvendelige i medfoer af EOEF-traktatens artikel 184.
27 Kommissionen har forklaret valget af graensen paa 80% med, at det er rimeligt at formode, at en ikke ubetydelig del ° skoensmaessigt fastsat til 20% ° af vederlaget for de tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, normalt ikke bruges i tjenestelandet. Disse tjenestemaend skal nemlig vaere meget mere mobile end tjenestemaend, der goer tjeneste i en medlemsstat, og har foelgelig en forholdsvis mindre tilknytning til de lande, de paa skift goer tjeneste i. Endvidere betaler Kommissionen en vaesentlig del af deres lokale udgifter, idet den betaler hele deres leje i tjenestelandet, godtgoer samtlige deres laegeudgifter og bidrager til en saerlig ulykkesforsikring for medlemmerne af deres familie. Da tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, ikke skal betale visse vaesentlige udgifter i deres tjenesteland, bruger de saedvanligvis de beloeb, der herved goeres disponible, enten i det land, i hvilket deres institution har saede, eller i det land, de har et naturligt tilhoersforhold til.
28 Kommissionen har tilfoejet, at selv om 80%-reglen skal betragtes som en foranstaltning til "udligning" af visse "fordele", som tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, har, hvilket ikke er tilfaeldet, er sagsoegerens argumenter, der har til formaal at bevise, at disse "fordele" ikke er reelle, under alle omstaendigheder fejlagtige. At boligudgifterne ikke medtages ved beregningen af justeringskoefficienten betyder ikke, at den gratis bolig ikke er en reel fordel for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland. At boligudgifterne ikke medtages ved beregningen af justeringskoefficienten er en logisk foelge af, at disse tjenestemaend ikke har saadanne udgifter. Det staar alligevel fast, at alle de oevrige leveomkostninger i vaertslandet medregnes ved beregningen af justeringskoefficienten. Saaledes korrigeres vederlaget for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, faktisk i alle tilfaelde med en justeringskoefficient, idet det alene er beregningsreglerne, der har vaeret genstand for en mindre tilpasning for disse tjenestemaends vedkommende. Det fremgaar saaledes, at der ikke traekkes noget beloeb fra tjenestemaendenes vederlag for at tage hensyn til, at deres bolig er gratis. Med hensyn til tillaegssygeforsikringen betaler tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, hoejst 50% heraf (med et loft svarende til 0,6% af deres grundloen), idet resten betales af institutionen, hvilket ligeledes er en ikke uvaesentlig fordel og endnu en grund til at formode, at tjenestemaendenes lokale laegeudgifter er nedsat med et tilsvarende beloeb.
29 Kommissionen har konkluderet, at da den har paavist, at den med rette har fastsat den del af vederlaget, der kan udbetales i tjenestelandets valuta med den for dette land fastsatte justeringskoefficient, til 80%, kan der ikke vaere tale om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 62.
Rettens bemaerkninger
30 Retten fastslaar, at begge parter til stoette for deres respektive anbringender har paaberaabt sig det overordnede retsprincip om ligebehandling, som ifoelge Domstolens faste praksis ligger til grund for vedtaegtens artikel 64 og 65 (se senest ovennaevnte dom af 23.1.1992, Kommissionen mod Raadet, praemis 15 og 29). Sagsoegeren har i det vaesentlige gjort gaeldende, at den eneste maade, hvorpaa man kan sikre ligebehandling af samtlige tjenestemaend maalt i koebekraftsaekvivalens paa de forskellige tjenestesteder, er gennem vedtaegtens artikel 64 og 65, i medfoer af hvilke hele vederlaget automatisk udbetales i tjenestelandets valuta med den for tjenestelandet fastsatte justeringskoefficient. Kommissionen har derimod anfoert, at det samme ligebehandlingsprincip kraever, at ordningen med justeringskoefficienter anvendes forskelligt paa tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, og paa tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, for at tage hensyn til sidstnaevntes saerlige situation, og at dette er formaalet med bilag X, saaledes som det er fortolket ved artikel 1 i de interne direktiver.
31 Retten erindrer om, at ligebehandlingsprincippet indebaerer, at samme situationer behandles ens, og at forskellige situationer behandles forskelligt under hensyntagen til den konstaterede forskel.
32 For at kunne tage stilling til, om vedtaegtens bilag X, saaledes som det er fortolket i artikel 1 i de interne direktiver, ligesom vedtaegtens artikel 64 og 65 sikrer ligebehandling maalt i koebekraftsaekvivalens paa de forskellige tjenestesteder, finder Retten, at det er noedvendigt at afgoere tre spoergsmaal. For det foerste, er situationen for de tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, og som er underkastet bilag X, forskellig fra situationen for de tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, og som er underkastet vedtaegtens artikel 64 og 65? For det andet, behandles tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, anderledes end de tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet? For det tredje, saafremt der er en forskel i behandlingsmaaden, er denne da begrundet i eventuelle forskelle mellem situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, og situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet?
33 For saa vidt angaar det foerste spoergsmaal fastslaar Retten, at sagsoegeren i sine skriftlige indlaeg (replikken, s. 3 og 4) og under retsmoedet har erkendt, at situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, er anderledes end situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet. Hun har nemlig anfoert, at de forskellige fordele, som indroemmes foerstnaevnte tjenestemaend ved bilag X, alle tilsigter at kompensere for ulemper, der er forbundet med disses stilling. Ved at erkende, at tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, har ulemper, som tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, ikke har, har sagsoegeren erkendt, at deres situation er forskellig fra situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet. Denne forskel bekraeftes af begrundelsen til det forslag, Kommissionen forelagde Raadet, og som foerte til Raadets vedtagelse af bilag X. I denne begrundelse hedder det nemlig bl.a.: "De arbejdsvilkaar, som denne personalegruppe er underkastet, afviger paa vaesentlige omraader staerkt fra dem, som gaelder for det personale, der goer tjeneste inden for Faellesskabet: Det personale, der goer tjeneste uden for Faellesskabet, arbejder i de oversoeiske delegationer og er forpligtet til mobilitet, hvilket betyder, at de sjaeldent opholder sig mere end et begraenset tidsrum paa samme sted; levevilkaar og oekonomiske vilkaar i mange tredjelande afviger meget fra dem, der hersker i Faellesskabet ... For det personale, der goer tjeneste i de oversoeiske lande, er mobilitet en vaesentlig del af arbejdsvilkaarene. Personalet i delegationerne skal principielt forflyttes med regelmaessige mellemrum, der saedvanligvis ikke gaar ud over fire aar ... I ESS har der i en snes aar vaeret praksis for at stille fri bolig til raadighed for personalet ... I nogle medlemsstater er det praksis paa dette omraade at stille fri bolig til raadighed for landets diplomater i udlandet ... En saadan praksis synes i sig selv at vaere velbegrundet, naar det tages i betragtning, at den hyppige mobilitet skaber problemer, og at tjenestemanden har behov for at bevare en fast tilknytning til Europa ... Kommissionens politik vedroerende daekning af skoleudgifter til det personale, der goer tjeneste i de oversoeiske lande, skal foelge det allerede anerkendte princip, hvorefter boern af foraeldre, der arbejder i Faellesskaberne, i al vaesentlighed modtager gratis undervisning, navnlig paa Europaskoler og paa andre skoler, derved at der betales forhoejede uddannelsestillaeg. At en tjenestemand goer tjeneste i et oversoeisk land, maa ikke medfoere, at han diskrimineres paa dette felt. Paa mange tjenestesteder er de former for undervisning, der passer for boern af EF-tjenestemaend, baade af begraenset omfang og meget kostbare. Det foreslaas derfor, at der tages hensyn til de rimelige udgifter, som de tjenestemaend, der goer tjeneste uden for Faellesskabet, rent faktisk paafoeres i forbindelse med deres boerns uddannelse ... Paa grund af de meget hoeje omkostninger til laegebehandling i nogle af disse lande og som foelge af den ekstra risiko, som disse tjenestemaend og deres familier loeber, paataenkes det at indfoere en ekstra forsikring, der skal daekke udgifterne til laegehjaelp 100% ... Halvdelen af forsikringspraemien [skal] betales af tjenestemanden selv ...".
34 Det forberedende arbejde vedroerende vedtaegtens bilag X viser frem for alt, at faellesskabslovgivers hensigt med at vedtage denne bestemmelse var at ligestille situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, med situationen for nationale diplomater, der arbejder under samme vilkaar. Det hedder nemlig, at tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, er i Faellesskabets tjeneste "i delegationer, som repraesenterer Faellesskabet ude i verden". Herefter gives der mange henvisninger til den status, medlemsstaternes diplomater har. Det hedder videre: "For personalet i de oversoeiske delegationer betyder det, at forpligtelsen til mobilitet medfoerer, at stedet for tjenestemandens naturlige tilhoersforhold kun sjaeldent falder sammen med tjenestestedet ..."
35 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, reelt afviger fra situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet.
36 Derfor maa det andet spoergsmaal undersoeges, nemlig spoergsmaalet, om tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, behandles anderledes end tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet.
37 I denne forbindelse bemaerker Retten, at sagsoegeren har gjort gaeldende, at forskellen i den maade, hvorpaa tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, og de tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, behandles, skyldes, at for de sidstnaevntes vedkommende giver vedtaegtens artikel 64 mulighed for, at de, der goer tjeneste uden for det land, i hvilket institutionen har saede, automatisk faar hele deres vederlag udbetalt i deres tjenestesteds valuta og under anvendelsen af den derfor gaeldende justeringskoefficient, mens det for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, er saaledes, at kun 80% af deres vederlag udbetales i deres tjenestesteds valuta og under anvendelse af den dér gaeldende justeringskoefficient, og alene efter anmodning.
38 Det boer her erindres, hvad der er det praktiske formaal med artikel 64 i vedtaegten og artikel 12 i bilag X, som fortolket ved artikel 1 i de interne direktiver. Justeringskoefficientmekanismen har til formaal at sikre opretholdelse af samme koebekraft for samtlige tjenestemaend, uanset tjenestested. Men koebekraften maaler den maengde varer og tjenesteydelser, der kan koebes for en monetaer enhed paa et givet tidspunkt. Koebekraft kan saaledes alene bestemmes i forhold til en udgift, der faktisk kan opstaa. Derfor vil en streng overholdelse af reglen om koebekraftsaekvivalens i teorien betyde, at kun de beloeb, som bevisligt anvendes til udgifter paa tjenestestedet, kan korrigeres med justeringskoefficienten for tjenestestedet.
39 Da det i praksis er umuligt at forvalte et system, hvor hver enkelt tjenestemand paa den ene side skal godtgoere, hvilke udgifter han vil kunne faa paa sit tjenestested, og hvilke der vil blive afholdt andetsteds, og hvor administrationen paa den anden side skal kontrollere disse oplysninger, har faellesskabslovgiver indfoert et system, der bygger paa formodninger, jf. vedtaegtens artikel 64 for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, og artikel 12 i bilag X som fortolket ved artikel 1 i de interne direktiver, for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland.
40 For de foerstnaevntes vedkommende er der en formodning for, at 100% af deres udgifter vil blive afholdt paa deres tjenestested. Denne formodning er imidlertid gendrivelig, for saa vidt artikel 17 i vedtaegtens bilag VII giver tjenestemanden mulighed for gennem den institution, han tilhoerer, regelmaessigt at lade en del af sine indtaegter indtil et beloeb, der svarer til det af ham modtagne udlandstillaeg (16%) eller saerlige udlandstillaeg, overfoere, for saa vidt overfoerslerne er bestemt til daekning af udgifter, der isaer fremkommer paa grund af regelmaessige og dokumenterede forpligtelser uden for det land, i hvilket institutionen har saede, eller det land, i hvilket han goer tjeneste.
41 Hvad angaar tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, har Kommissionen konkluderet, at de maa behandles anderledes, da deres situation er anderledes, jf. begrundelsen til forslaget til vedtaegtens bilag X, som Kommissionen har forelagt Raadet (se praemis 33 og 34 ovenfor). Kommissionens konklusion er affattet saaledes: "Som foelge heraf mener Kommissionen, at princippet for dette personales loenudbetaling skal vaere, at loen og godtgoerelser skal beregnes og udbetales i BFR med den for Bruxelles gaeldende justeringskoefficient ... Institutionerne vil vaere rede til til tjenestemaend, der goer tjeneste uden for Faellesskabet, at overfoere de beloeb, som de maatte behoeve paa tjenestestedet, og korrigere saadanne overfoersler med en justeringskoefficient, hvori der tages hensyn til de forskellige leveomkostninger ved veksling til den korrekte kurs." Da Raadet har godkendt dette forslag, er det i artikel 11 i bilag X til vedtaegten fastsat, at tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, i princippet betales i belgiske francs, og at deres vederlag skal korrigeres med den koefficient, som gaelder for Belgien. Men da det som naevnt i artikel 13 skal sikres, at tjenestemaendene har samme koebekraft uanset tjenestested, indeholder bilag X, artikel 12, foelgende bestemmelse: "Ansaettelsesmyndigheden kan efter anmodning fra tjenestemanden beslutte helt eller delvis at udbetale vederlaget i det lands valuta, hvor tjenestemanden goer tjeneste. Vederlaget korrigeres da med den justeringskoefficient, der er fastsat for tjenestestedet, og konverteres efter den tilsvarende vekselkurs."
42 De interne direktivers artikel 1, som er vedtaget til gennemfoerelse af denne bestemmelse, bygger paa den formodning, at de tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, og som anmoder om at blive betalt i deres tjenestelands valuta under anvendelse af den for tjenestelandet gaeldende justeringskoefficient, kun anvender 80% af deres vederlag paa tjenestestedet. Det formodes saaledes, at 20% af disse tjenestemaends vederlag ikke vil blive anvendt paa tjenestestedet. Denne formodning er imidlertid ligesom formodningen vedroerende tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, gendrivelig, for saa vidt sidste punktum i denne bestemmelse giver tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, mulighed for i behoerigt begrundede tilfaelde at faa udbetalt en del af deres vederlag, der overstiger disse 80%, i tjenestelandets valuta og under anvendelse af den derfor gaeldende justeringskoefficient. En tjenestemand, der goer tjeneste i et tredjeland, kan saaledes gendrive naevnte formodning, saafremt han godtgoer, at han af personlige grunde kan taenkes at bruge over 80% af sit vederlag paa sit tjenestested.
43 Heraf foelger, at forskellen mellem behandlingen af paa den ene side tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, og paa den anden side tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland ° for saa vidt angaar udbetalingen af deres vederlag i tjenestestedets valuta og under anvendelse af den dér gaeldende justeringskoefficient ° for det foerste bestaar i, at alene sidstnaevnte skal indgive en anmodning for at profitere af formodningen for, at deres vederlag anvendes paa tjenestestedet, og for det andet, at denne formodning for de foerstnaevntes vedkommende daekker 100% af vederlaget, mens den for de sidstnaevnte kun daekker 80% af vederlaget, selv om der i begge tilfaelde er tale om gendrivelige formodninger.
44 Retten skal saaledes afgoere det tredje spoergsmaal, nemlig om denne forskel i behandlingsmaade er berettiget i betragtning af, at situationen er forskellig for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, og for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland.
45 For saa vidt angaar paa den ene side den automatiske udbetaling i tjenestestedets valuta under anvendelse af den derfor gaeldende justeringskoefficient, og paa den anden side kravet om en anmodning, finder Retten ikke, at sagsoegeren kan betegne denne forskel i behandlingsmaade som diskriminerende. Forskellen er begrundet i lovgivers oenske om at give tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, samme status som de nationale diplomater, hvilket er hele formaalet med den undtagelsesordning, der gaelder for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, samt i noedvendigheden af at beskytte tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, mod en automatisk anvendelse af justeringskoefficienten, naar de er etableret i et tredjeland, for hvilket justeringskoefficienten er under 100.
46 Heraf foelger, at denne foerste forskel i behandlingsmaaden er et resultat af de fordele, der tillaegges tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, i vedtaegtens bilag X, som mere end udligner de ulemper, der er forbundet med pligten til at indgive en anmodning og underskrive en fortrykt formular. Denne forskel i behandlingsmaade er saaledes rimelig henset til forskellen mellem disse tjenestemaends og de oevrige tjenestemaends situation.
47 Endvidere fastslaar Retten, at sagsoegeren i retsmoedet har frafaldet sit anbringende om, at hun for saa vidt angaar koebekraft er udsat for forskelsbehandling i forhold til tjenestemaend, der goer tjeneste i tredjelande, hvor justeringskoefficienten er under 100.
48 For saa vidt angaar for det andet spoergsmaalet om, hvorvidt det er rimeligt at begraense den del af vederlaget for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, der formodes at blive brugt paa tjenestestedet, til 80%, finder Retten, at det maa behandles i lyset af en sammenligning mellem de udgifter, der kan opstaa paa tjenestestedet for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, og for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland. Hvad dette angaar, fremgaar det af artikel 5, 18 og 23 i bilag X, at tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, ikke har nogen boligudgifter paa deres tjenestested, idet institutionen stiller en bolig, der passer til deres familie, til raadighed for dem, og at de, hvis dette ikke er tilfaeldet, har ret til enten godtgoerelse af udgifter til hotel, der forinden er godkendt af ansaettelsesmyndigheden for dem og deres familie, eller godtgoerelse af den husleje, de skal betale, forudsat at den lejede bolig svarer til det niveau, deres stilling kraever, og til sammensaetningen af deres familie. Derimod afholder de tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, udgifterne til deres og deres families bolig paa tjenestestedet. Endvidere indebaerer den omstaendighed, at tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, faar daekket samtlige deres sundhedsudgifter gennem en tillaegssygeforsikring, selv om denne delvis finansieres af dem selv (bilag X, artikel 24), ligeledes, at de ikke skal afholde sundhedsudgifter paa deres tjenestested, mens tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, i princippet skal afholde 20% af disse udgifter paa deres tjenestested (vedtaegtens artikel 72).
49 Paa grund af formaalet med ordningen, ifoelge hvilket justeringskoefficienten alene skal anvendes paa beloeb, som kan formodes brugt paa tjenestestedet, er det rimeligt ikke automatisk at anvende justeringskoefficienten paa den del af vederlaget for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, der svarer til den del af vederlaget for en tjenestemand, der goer tjeneste i Faellesskabet, som anvendes til bolig- og sundhedsudgifter, da foerstnaevnte tjenestemaend i modsaetning til sidstnaevnte ikke kan afholde disse udgifter paa deres tjenestested.
50 Det er usikkert, om det er rimeligt skoensmaessigt at fastsaette den del af vederlaget, som svarer til den del, en tjenestemand, der goer tjeneste i Faellesskabet, vil bruge paa sit tjenestested til bolig- og sundhedsformaal, til 20% af vederlaget. Kommissionen har med rette som indicium for rimeligheden heraf henvist til de 15-20% af vederlaget for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, som foer ikrafttraedelsen af bilag X svarede til det boligbidrag, tjenestemaendene skulle betale til deres institution, som skaffede dem en bolig. I oevrigt svarer de 20% til vaegten af "huslejefaktoren" i vaegtningen af tjenestemaendenes forbrug, og saaledes til huslejefaktorens vaegt ved beregningen af justeringskoefficienterne for et bestemt tjenestested (se punkt 19 i generaladvokat Cruz Vilaça' s forslag til afgoerelse i ovennaevnte sag 7/87, Sml. s. 3414). Denne skoensmaessige fastsaettelse er saa meget rimeligere, som tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, ikke skal afholde nogen sundhedsudgifter paa tjenestestedet.
51 Det skal tilfoejes, at det rimelige i denne formodning i denne sag bekraeftes af, at sagsoegeren paa intet tidspunkt under retsforhandlingerne har haevdet, at hun skulle bruge over 80% af sit vederlag paa sit tjenestested, og af at hun ikke har indgivet nogen behoerigt begrundet anmodning i henhold til artikel 1, stk. 2, i de interne direktiver.
52 Endvidere konstaterer Retten, at sagsoegeren har anfoert, at begraensningen af den del af vederlaget, der formodes brugt paa tjenestestedet, til 80% med den begrundelse, at tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, faar stillet en gratis bolig til raadighed, indebaerer, at der to gange ° paa tjenestemandens bekostning ° tages hensyn til, at boligen er gratis, idet denne faktor allerede er trukket fra ved beregningen af justeringskoefficienten. Retten bemaerker hertil, at den finder denne dobbelte hensyntagen fuldt ud berettiget, for saa vidt som boligen under ingen omstaendigheder skal medtages ved beregningen af den koebekraft, som tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, faar i kraft af deres vederlag, idet disse tjenestemaend ikke har nogen boligudgifter paa deres tjenestested (se praemis 38 ovenfor). Boligudgifterne er nemlig ikke del af de varer og tjenesteydelser, de skal afholde af deres vederlag paa tjenestestedet. Disse udgifter skal saaledes ikke medtages ved beregningen af tjenestemaendenes leveomkostninger paa deres tjenestested, udtrykt ved justeringskoefficienten. Denne koefficient kan endvidere ikke anvendes paa beloeb, som bevisligt ikke skal bruges paa tjenestestedet. Derfor er der ingen grund til at korrigere den del af tjenestemaendenes vederlag, som svarer til boligudgifterne for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, med justeringskoefficienten for tjenestestedet.
53 Der skal ikke ved beregningen af justeringskoefficienten eller ved dens anvendelse tages hensyn til faktorer, som slet ikke har og ikke kan have nogen forbindelse med de udgifter, som tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, har paa tjenestestedet. Heraf foelger, at den konstaterede forskel i behandlingsmaade er rimelig, henset til forskellen mellem situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, og situationen for tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet.
54 Hertil kommer, at det, for saa vidt sagsoegeren i sin argumentation soeger at sammenligne situation for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, under den boligbidragsordning, der var i kraft foer vedtagelsen af bilag X, med deres situation efter bilagets ikrafttraedelse, maa fremhaeves, at sagsoegeren ikke kan paaberaabe sig ligebehandlingsprincippet for at anfaegte lovgivers beslutning om fra et givet tidspunkt at aendre den afloenningsordning, der gaelder for disse tjenestemaend.
55 I denne sag fastslaar Retten, at lovgiver ved at vedtage bilag X har oensket at aendre den tidligere gaeldende ordning, navnlig boligbidragsordningen. Denne aendring har ikke kunnet paavirke sagsoegerens velerhvervede rettigheder, idet det i artikel 27 i bilag X udtrykkeligt hedder: "Tjenestemanden samt den i forordning nr. 3018/87 omhandlede ansatte [vil] i en periode, der begraenses til varigheden af hans ansaettelse paa det tidspunkt, hvor naervaerende bestemmelser traeder i kraft og i hoejst fem aar, modtage en loen, der mindst svarer til den, han oppebar, umiddelbart foer naervaerende bestemmelser traadte i kraft."
56 Sagsoegeren kan heller ikke paaberaabe sig en ordning, der blev aendret, foerend hun blev omfattet af den, da hun ikke har erhvervet nogen rettigheder i medfoer af ordningen. Sagsoegeren har nemlig gjort tjeneste i Genève siden den 1. oktober 1989, mens ordningen i henhold til bilag X og de interne direktiver traadte i kraft den 10. oktober 1987.
57 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at sagsoegeren ikke kan paaberaabe sig tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet paa grundlag af artikel 11 og 12 i bilag X, saaledes som disse er fortolket ved artikel 1 i de interne direktiver. Det skal dog bemaerkes, at dette ville have vaeret tilfaeldet, saafremt tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, selv skulle betale deres bolig- og sundhedsudgifter, og der ikke blev taget hensyn hertil ved beregningen af justeringskoefficienten, samt hvis justeringskoefficienten ikke fandt anvendelse paa hele vederlaget. I saa fald ville tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, nemlig skulle afholde saadanne udgifter paa deres tjenestested ligesom de tjenestemaend, der goer tjeneste i Faellesskabet, hvilke udgifter ville blive medregnet to gange, ligesom for sidstnaevnte tjenestemaend.
58 Heraf foelger, at det foerste anbringende maa forkastes.
° Andet anbringende: fejlagtig fortolkning i artikel 1 i de interne direktiver af artikel 12 i bilag X
Parternes argumenter
59 Sagsoegeren har subsidiaert gjort gaeldende, at antages det, at artikel 12 i bilag X ikke er fuldstaendig retsstridig, kan man give den en anden fortolkning end den, der er givet i artikel 1 i de interne direktiver. Ifoelge denne fortolkning tilkommer det tjenestemanden at anmode om at blive betalt i lokal valuta under anvendelse af den herfor gaeldende justeringskoefficient, hvorefter ansaettelsesmyndigheden skal imoedekomme ham inden for de graenser, der er fastsat i anmodningen. Udtrykket "kan ... beslutte" betyder, at ansaettelsesmyndigheden ikke uden videre har denne befoejelse, men kun kan udoeve denne paa den paagaeldende tjenestemands initiativ. Udtrykket "helt eller delvis" giver tjenestemanden mulighed for selv at bestemme, i hvilket omfang hans vederlag skal konverteres til lokal valuta og korrigeres med den for tjenestestedet fastsatte justeringskoefficient, idet ansaettelsesmyndigheden ikke kan modsaette sig dette og gennemtvinge en eller anden vilkaarlig, mindre procentdel.
60 Sagsoegeren har konkluderet, at Retten, saafremt den er enig i denne fortolkning, maa fastslaa ulovligheden af artikel 1 i de interne direktiver og annullere den anfaegtede retsakt.
61 Kommissionen har svaret, at den af sagsoegeren foreslaaede fortolkning af artikel 12 i bilag X aabenbart er i strid med ordlyden i denne bestemmelse, som klart fastsaetter, at det er ansaettelsesmyndigheden, som kan beslutte helt eller delvis at udbetale vederlaget i tjenestelandets valuta. Selv om tjenestemanden kan tage initiativ til at anmode ansaettelsesmyndigheden om helt eller delvis at betale vederlaget i tjenestelandets valuta, er det dog ansaettelsesmyndigheden, der traeffer beslutningen.
62 I oevrigt har Kommissionen henvist til sin tilbagevisning af de argumenter, sagsoegeren har fremfoert i forbindelse med sit foerste anbringende.
Rettens bemaerkninger
63 Retten finder, at eftersom den i sin vurdering af foerste anbringende har fastslaaet, at artikel 12, som fortolket i artikel 1 i de interne direktiver, er retmaessig, er det ufornoedent at tage stilling til en anden fortolkning af artikel 12.
64 Foelgelig boer andet anbringende ogsaa forkastes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
65 Ifoelge artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Ifoelge samme procesreglements artikel 88 baerer institutionerne imidlertid selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Hver part baerer sine omkostninger.