62024CJ0401
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
20. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Státní podpory – Dohoda uzavřená před přistoupením Švédského království k Evropské unii – Kompenzace ztráty příjmů v důsledku zrušení poplatků za proplutí zdymadlem – Pojem ‚podpora‘ – Pojem ‚podnik‘ – Hospodářská činnost – Existující, či nová podpora“
Ve věci C‑401/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Stockholms tingsrätt (Soud prvního stupně ve Stockholmu, Švédsko) ze dne 29. května 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 7. června 2024, v řízení
Staten genom Sjöfartsverket
proti
Stockholms Hamn AB,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení: F. Biltgen, předseda senátu, T. von Danwitz, místopředseda Soudního dvora vykonávající funkci soudce prvního senátu, I. Ziemele, A. Kumin a S. Gervasoni (zpravodaj), soudci,
generální advokát: A. Biondi,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Staten genom Sjöfartsverket: H. Nilsson a B. Thomaeus, advokater,
–
za Stockholms Hamn AB: K. Stålnacke a G. Swedlund, stadsadvokater,
–
za Evropskou komisi: C. Faroghi, I. Georgiopoulos a A. Steiblytė, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 5. června 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 107 SFEU a čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 [SFEU] (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9), jakož i článku 144 Aktu o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 1994, C 241, s. 21, a Úř. věst. 1995, L 1, s. 1, dále jen „akt o přistoupení“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Staten genom Sjöfartsverket (Státní správa námořní dopravy, Švédsko, dále jen „námořní správa“) a společností Stockholms Hamn AB ohledně vrácení částek, které první z nich zaplatila druhé jako náhradu zrušených poplatků za proplutí zdymadlem.
Právní rámec
Unijní právo
Smlouva o FEU
3
V článku 107 odst. 1 SFEU je stanoveno:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“
Akt o přistoupení
4
Podle článku 144 aktu o přistoupení platí následující:
„V oblasti podpor poskytovaných podle článků [107 a 108 SFEU]
a)
jsou z podpor, které byly v nových členských státech poskytnuty před přistoupením, za ‚[existující]‘ podpory ve smyslu čl. [108] odst. 1 Smlouvy o [SFEU] považovány jen podpory, které byly Komisi [Evropských společenství] sděleny do 30. dubna 1995;
b)
jsou stávající podpory a plány na poskytnutí nebo změnu podpor, které jsou Komisi oznámeny před přistoupením, považovány za úředně sdělené ke dni přistoupení.“
Nařízení 2015/1589
5
Článek 1 písm. b) bod i) nařízení 2015/1589 definuje „existující podpory“ takto:
„[…]
b)
‚existující podporou‘ se rozumí:
i)
aniž jsou dotčeny články 144 a 172 aktu o přistoupení […], všechny podpory existující v jednotlivých členských státech před vstupem Smlouvy o [FEU] v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy o [FEU] v platnost a zůstávají v příslušných členských státech použitelné i po něm“.
6
„Nové podpory“ jsou definovány v čl. 1 písm. c) uvedeného nařízení jako „každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivá podpora, která není existující podporou, včetně změn existující podpory“.
Nařízení (ES) č. 794/2004
7
Článek 4 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU] (Úř. věst. 2004, L 140, s. 1; Zvl. vyd. 08/04, s. 3), jehož název byl změněn nařízením Komise (EU) 2015/2282 ze dne 27. listopadu 2015 (Úř. věst. 2015, L 325, s. 1) tak, že se nyní týká provádění nařízení 2015/1589, stanoví:
„1.   Pro účely čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 659/1999 se změnou stávající podpory rozumí jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže [které nemohou] ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem. Zvýšení původního rozpočtu stávajícího režimu podpor maximálně o 20 % se však nepovažuje za změnu stávající podpory.
2.   Následující změny stávající podpory se oznamují prostřednictvím formuláře pro zjednodušené oznamování, který je uveden v příloze II:
a)
zvýšení rozpočtu povoleného režimu podpor přesahující 20 %;
b)
prodloužení stávajícího povoleného režimu podpor až o šest let se zvýšením rozpočtu nebo bez zvýšení rozpočtu;
c)
zpřísnění kritérií pro uplatnění povoleného režimu podpor, snížení výše podpory nebo snížení způsobilých výdajů.
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
8
Baltské moře propojují s jezerem Mälar, třetím největším švédským jezerem, dvě plavební cesty, z nichž jedna využívá kanál Södertälje (Švédsko) a druhá vede přes Stockholm (Švédsko) a tamější zdymadlo Hammarby.
9
Švédská námořní správa je orgánem veřejné moci, který je odpovědný za lodní plavbu kanálem Södertälje a spravuje mimo jiné na něm se nacházející zdymadlo. Stockholms Hamn je městská společnost ve 100 % vlastnictví města Stockholm, která provozuje zdymadlo Hammarby. Výše poplatků za propuštění vybíraných při průplavu zdymadly Södertälje a Hammarby byla koordinována za účelem zajištění vyváženého rozdělení dopravy mezi obě spojení Baltského moře s jezerem Mälar.
10
Právní úpravou přijatou dne 26. října 1978 se švédské orgány rozhodly zrušit od roku 1979 některé poplatky za průplav zdymadlem Södertälje a za účelem pokračující koordinace těchto poplatků podniknout kroky i ke zrušení poplatků vybraných při průplavu zdymadlem Hammarby. Proto námořní správa a město Stockholm uzavřely v témže roce dohodu (dále jen „dohoda“), podle které se Stockholm vzdává vybírání poplatků za průplav zdymadlem Hammarby jinými než rekreačními plavidly výměnou za náhradu vyplácenou každoročně uvedenou správou (dále jen „náhrada dotčená v původním řízení“).
11
Podle dohody měla být tato náhrada každoročně upravována na základě indexu spotřebitelských cen. Dohoda počítala s prodlužováním o pět let, ledaže by byla nejpozději šest měsíců před koncem dosavadní platnosti vypovězena. Pro každé nové pětileté období byla na základě vývoje objemu dopravy na zdymadle Hammarby během předcházejícího smluvního období stanovena nová výše roční náhrady.
12
Náhrada dotčená v původním řízení byla původně placena městu Stockholm a následně, od začátku devadesátých let 20. století, společnosti Stockholms Hamn. Od roku 2014 se její výše pohybovala mezi 3 a 4 miliony švédských korun (SEK) (přibližně 260000 až 360000 eur) ročně.
13
Námořní správa na konci roku 2021 dohodu předčasně vypověděla. Spor týkající se tohoto vypovězení je projednáván před švédskými soudy.
14
Dne 4. května 2023 podala námořní správa proti společnosti Stockholms Hamn žalobu k Stockholms tingsrätt (Soud prvního stupně ve Stockholmu, Švédsko), který je předkládajícím soudem. Požadovala po ní částku 38086436 SEK (přibližně 3378242 eur), která odpovídá platbám provedeným na základě dohody ve vnitrostátním právem stanovené promlčecí lhůtě deseti let navýšeným o úroky.
15
Námořní správa tvrdí, že náhrada dotčená v původním řízení splňuje podmínky pro to, aby mohla být kvalifikována jako státní podpora. Tato náhrada zejména poskytuje výhodu společnosti Stockholms Hamn, jelikož jí zaručuje pravidelný příjem nezávislý na výkyvech objemu dopravy nebo jiných provozních rizicích. Kvalifikace státní podpory je mimoto potvrzena uplatněním zásady investora v tržním hospodářství, jelikož žádný soukromý investor by neposkytoval společnosti Stockholms Hamn náhradu za to, že se zdrží vybírání poplatků za průplav zdymadlem. Námořní správa má kromě toho za to, že nejsou splněna kritéria zakotvená Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415) (dále jen „kritéria Altmark“) k tomu, aby bylo možné protiplnění za závazky veřejné služby nepovažovat za státní podporu. A konečně s oporou v článku 144 aktu o přistoupení tvrdí, že výjimka týkající se existujících podpor se na uvedenou náhradu nepoužije, jelikož nebyla oznámena Komisi, a tuto náhradu by vzhledem k vyjednáváním předcházejícím každému novému pětiletému smluvnímu období každopádně nebylo možné považovat za existující podporu.
16
Stockholms Hamn namítá, že její provozování zdymadla není hospodářskou činností, na kterou by se vztahovala pravidla unijního práva týkající se státních podpor. V každém případě se jedná o službu obecného hospodářského zájmu, která nevedla k nadměrným náhradám. Stockholms Hamn dodává, že i kdyby měla být akceptována kvalifikace státní podpory, byla by povolená jakožto existující podpora podle nařízení 2015/1589 a nezávisle na článku 144 aktu o přistoupení, který je v projednávaném případě irelevantní. Podporu dotčenou ve věci v původním řízení mimoto nelze považovat za novou nebo změněnou, jelikož smluvní strany znovu nevyjednaly znění dohody, a zejména výši náhrady dotčené v původním řízení.
17
Stockholms tingsrätt (Soud prvního stupně ve Stockholmu) měl za to, že v judikatuře Soudního dvora neexistují jasné pokyny ohledně způsobu, jakým má být unijní právo použito v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, zejména pokud jde o existenci hospodářské výhody, použitelnost aktu o přistoupení a kvalifikaci podpory jako nová, nebo existující, a proto se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být kritérium [výhody] stanovené v čl. 107 odst. 1 [SFEU] vykládáno v tom smyslu, že náhradu každoročně vyplácenou veřejnoprávním orgánem městské akciové společnosti ze státních prostředků na základě dohody jako kompenzaci za závazek této společnosti poskytovat bezplatně určitou službu, v tomto případě provoz zdymadla, za kterou byly až do uzavření této dohody vybírány poplatky,
a)
je nutno v celém jejím rozsahu považovat za podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje svého příjemce?
b)
je nutno považovat za podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje svého příjemce, a to v rozsahu, v němž tato náhrada převyšuje předchozí roční příjem příjemce z poplatků za tuto službu, a to například s přihlédnutím ke změnám indexu spotřebitelských cen a objemu dopravy přes zdymadlo?
c)
je nutno považovat za podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje svého příjemce, a to v rozsahu, v němž tato náhrada převyšuje roční náklady příjemce na poskytování této služby?
d)
je nutno považovat za podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje svého příjemce, na základě jiného modelu výpočtu?
e)
nelze v žádném případě považovat za podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje svého příjemce?
2)
Musí být dohoda o každoroční náhradě vyplácené veřejnoprávním orgánem městské akciové společnosti ze státních prostředků v rámci kompenzace za závazek této společnosti poskytovat bezplatně určitou službu mimo odvětví zemědělství, v tomto případě provoz zdymadla, přičemž tato dohoda byla uzavřena před přistoupením Švédského království k Evropské unii a nebyla oznámena Komisi, považována za existující podporu, kterou je v souladu s čl. 1 písm. b) bodem i) nařízení […] 2015/1589 […] nutno považovat za povolenou, pokud Komise nedospěje k závěru, že je tato podpora neslučitelná s vnitřním trhem?
3)
Je-li odpověď na druhou otázku kladná, musí být taková každoroční náhrada přesto považována za novou podporu, pokud byla tato dohoda po přistoupení Švédského království k Evropské unii v souladu s původními ustanoveními několikrát prodloužena, a to vždy o období pěti let, nebyla nikdy vypovězena a roční náhrada za každé nové pětileté období se měnila s ohledem na vývoj indexu spotřebitelských cen a rozsah služby bezplatně poskytované během předcházejícího smluvního období, vyjádřený v tomto případě objemem dopravy přes zdymadlo?“
K předběžným otázkám
K první otázce
18
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že náhrada, kterou veřejnoprávní orgán vyplácí na základě dohody ze státních prostředků městské akciové společnosti za účelem kompenzace závazku této společnosti bezplatně poskytovat průplav zdymadlem na vodní cestě, který byl před uzavřením této dohody zpoplatněn, představuje státní podporu.
19
Podle ustálené judikatury je pro kvalifikaci vnitrostátního opatření jako „státní podpory“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU vyžadováno, aby byly splněny všechny následující podmínky. Zaprvé se musí jednat o státní zásah nebo zásah ze státních prostředků. Zadruhé tento zásah musí být s to ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zatřetí musí příjemci poskytovat selektivní výhodu. Začtvrté musí nebo může narušovat hospodářskou soutěž (rozsudek ze dne 8. listopadu 2022, Fiat Chrysler Finance Europe v. Komise, C‑885/19 P a C‑898/19 P, EU:C:2022:859, bod 66 a citovaná judikatura).
20
V projednávané věci se předkládající soud táže Soudního dvora na to, zda městská akciová společnost, které byla poskytována náhrada dotčená v původním řízení, představuje „podnik“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, zda existuje hospodářská výhoda a zda došlo k ovlivnění obchodu a hospodářské soutěže.
K existenci podniku
21
Za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícímu soudu je třeba připomenout, že pro kvalifikaci státní podpory vyžaduje čl. 107 odst. 1 SFEU zejména existenci výhody přiznané podniku. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že podnikem pro účely použití unijního práva v oblasti hospodářské soutěže je jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na svém právním postavení. Hospodářskou činností je pak jakákoliv činnost spočívající v nabízení zboží nebo služeb na daném trhu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. října 2015, EasyPay a Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, body 36 a 37, jakož i citovaná judikatura).
22
Bude tedy na předkládajícímu soudu, aby určil, zda v projednávaném případě městská akciová společnost Stockholms Hamn jakožto provozovatel zdymadla Hammarby vykonává hospodářskou činnost, a musí být tedy považována za „podnik“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
23
V tomto ohledu je třeba v prvé řadě zdůraznit, že podle judikatury Soudního dvora nemůže mít veřejná, nebo soukromá povaha entity vykonávající dotčenou činnost vliv na to, zda tato entita má, či nemá postavení „podniku“. Samotný stát nebo státní entita totiž mohou jednat jako podnik. Kromě toho může být právní subjekt, mimo jiné veřejnoprávní entita, považován za podnik i jen ohledně části svých činností, jestliže činnosti odpovídající této části musí být považovány za hospodářské činnosti (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. července 2012, Compass-Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, body 35 a 37, a ze dne 27. června 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, bod 42). Není tudíž rozhodující status entity plynoucí z vnitrostátního práva.
24
Z toho plyne, že okolnost, že provoz zdymadla dotčený ve věci v původním řízení zajišťuje Stockholms Hamn, tedy společnost, jejímž jediným majitelem je město Stockholm, nebrání konstatování existence podniku vykonávajícího hospodářskou činnost.
25
Ve druhé řadě je třeba upřesnit, že činnosti, které se pojí s výkonem výsad veřejné moci, nevykazují ekonomický charakter, který by odůvodňoval použití pravidel Smlouvy o FEU v oblasti hospodářské soutěže (rozsudek ze dne 12. července 2012, Compass-Datenbank, C‑138/11, EU:C:2012:449, bod 36 a citovaná judikatura), zejména v případě, kdy je provozování infrastruktury neoddělitelně spjato s výkonem úkolů, které jsou součástí veřejného poslání svěřeného entitě, která ji provozuje, a kdy tato entita jedná v rámci výkonu výsad veřejné moci (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 19. prosince 2012, Mitteldeutsche Flughafen a Flughafen Leipzig-Halle v. Komise, C‑288/11 P, EU:C:2012:821, bod 44, a ze dne 22. října 2015, EasyPay a Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, bod 40).
26
Jak uvedl generální advokát v bodě 18 svého stanoviska, nezdá se, že by ekonomická povaha provozování zdymadla dotčeného ve věci v původním řízení mohla být vyloučena z důvodu, že zahrnuje výkon výsad veřejné moci. Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ani ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, totiž nevyplývá, že by provozování zdymadla dotčené ve věci v původním řízení zahrnovalo výkon takových výsad společností Stockholms Hamn, jako je řízení a bezpečnost říčního provozu, funkce říční policie nebo dohledu nad znečištěním, nebo že by s tímto výkonem bylo neoddělitelně spojeno.
27
Ve třetí řadě musí být podle judikatury Soudního dvora kvalifikace hospodářské činnosti vždy spojena s konkrétní činností (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. června 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, bod 44 a citovaná judikatura).
28
V projednávaném případě provozování zdymadla dotčené ve věci v původním řízení, na které se vztahovala předmětná dohoda a která vedla k vyplácení náhrady dotčené v téže věci společnosti Stockholms Hamn, spočívá v provádění všech úkonů nezbytných k zajištění průplavu jiných než rekreačních lodí zdymadlem Hammarby. Ověření existence hospodářské činnosti se musí týkat pouze služby poskytované jiným než rekreačním plavidlům, ledaže by bylo třeba mít za to, že tato služba nemůže být zejména s ohledem na podmínky svého poskytování oddělena od provozování zdymadla pro rekreační plavidla, ověření čehož přísluší předkládajícímu soudu.
29
Začtvrté je třeba připomenout, že v souladu s judikaturou Soudního dvora připomenutou v bodě 21 tohoto rozsudku platí, že k tomu, aby mohlo být dotčené provozování zdymadla považováno za hospodářskou činnost, musí spočívat v nabízení zboží nebo služeb na daném trhu.
30
V tomto ohledu podle ustálené judikatury platí, že okolnost, že zboží či služby nejsou nabízeny za účelem dosažení zisku, nebrání tomu, aby entita, která tyto činnosti na trhu provádí, byla považována za podnik, jestliže se tato nabídka nachází v soutěžním vztahu s nabídkou subjektů sledujících cíl dosahování zisku. Mimoto službami, které mohou být kvalifikovány jako „hospodářské činnosti“, jsou plnění poskytovaná zpravidla za úplatu. Základní charakteristika úplaty spočívá v tom, že představuje hospodářské protiplnění za dotčené plnění (rozsudek ze dne 27. června 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, body 46 a 47, jakož i citovaná judikatura).
31
V projednávané věci lze uvést, že podle švédské právní úpravy je průplav zdymadlem dotčeným ve věci v původním řízení poskytován uživatelům bezplatně.
32
Jak přitom zdůraznil generální advokát v bodě 16 svého stanoviska, činnost nemůže být v zásadě považována za hospodářskou, pokud alespoň v dlouhodobém horizontu nepřináší příjmy umožňující generovat zisk nebo alespoň pokrýt náklady.
33
Z toho plyne, že okolnost, že průplav zdymadlem dotčeným ve věci v původním řízení není zpoplatněn, může představovat indicii neexistence hospodářské činnosti.
34
Předkládajícímu soudu však přísluší ověřit, zda k provozování zdymadla dochází na trhu, tedy v soutěži s jinými hospodářskými subjekty.
35
V tomto ohledu z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že tato služba umožňuje spojení mezi Baltském mořem a jezerem Mälar a jedinou jinou vodní trasou umožňující toto spojení je kanál Södertälje, v němž dopravu řídí švédský stát, a to, po dobu platnosti dohody, rovněž bezplatně. Zdá se tedy, že neexistuje zastupitelnost s jiným subjektem sledujícím cíl dosahování zisku ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 30 tohoto rozsudku, a tedy ani konkurenční vztah mezi provozováním zdymadel na obou dotčených vodních cestách, což musí ověřit předkládající soud.
36
Proto předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda navzdory bezplatnému provozování zdymadla společností Stockholms Hamn je tato služba poskytována na trhu v hospodářské soutěži s jinými hospodářskými subjekty a zda s ohledem na kontext poskytování uvedené služby může být Stockholms Hamn považován za podnik ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
K existenci výhody
37
Je třeba připomenout, že podle judikatury citované v bodě 19 tohoto rozsudku musí vnitrostátní opatření k tomu, aby mohlo být kvalifikováno jako „státní podpora“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, poskytovat selektivní výhodu podniku nebo podnikům, kterým je určeno.
38
Je třeba mít za to, že tuto podmínku splňuje každé státní opatření, které bez ohledu na svou formu a cíle může přímo nebo nepřímo zvýhodňovat jeden nebo více podniků nebo které jim poskytuje výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nemohly získat (rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Volotea a easyJet v. Komise, C‑331/20 P a C‑343/20 P, EU:C:2022:886, bod 107 a citovaná judikatura).
39
Podmínky, za kterých byla taková výhoda poskytnuta, se v zásadě posuzují na základě zásady soukromého hospodářského subjektu, ledaže není nijak možné srovnat chování státu, o které se jedná v daném případě, s chováním soukromého hospodářského subjektu, mimo jiné protože stát jednal jako nositel veřejné moci (rozsudek ze dne 17. listopadu 2022, Volotea a easyJet v. Komise, C‑331/20 P a C‑343/20 P, EU:C:2022:886, bod 108 a citovaná judikatura). Uplatnitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu tedy závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytne podniku hospodářskou výhodu jakožto soukromý subjekt, a nikoli jakožto nositel veřejné moci. V tomto ohledu jsou relevantní zejména povaha a účel dotčeného opatření, kontext, do kterého zapadá, jakož i sledovaný cíl a pravidla, kterými se toto opatření řídí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. června 2012, Komise v. EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, body 81 a 86, jakož i ze dne 13. března 2025, Cividale a další, C‑746/23 a C‑747/23, EU:C:2025:171, bod 42).
40
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že dohoda byla uzavřena v návaznosti na rozhodnutí švédských orgánů zrušit na regionální úrovni některé poplatky uplatňované při použití některých vnitrozemských vodních cest s cílem zachovat vyvážené rozložení dopravy mezi dotčenými vodními cestami. Z toho plyne, jak uvedl generální advokát v bodě 21 svého stanoviska, že informace, které má Soudní dvůr k dispozici ohledně důvodů vyplácení náhrady dotčené ve v původním řízení, se jeví spíše tak, že vyžadují výklad ve smyslu zásahu švédského státu jakožto orgánu veřejné moci, a nikoli soukromého subjektu.
41
Co se týče kritérií stanovených Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), kterých se společnost Stockholms Hamn dovolávala před předkládajícím soudem, je třeba připomenout, že v bodě 87 uvedeného rozsudku Soudní dvůr upřesnil, že jestliže má být státní zásah považován za kompenzaci představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky, které jsou jejími příjemci, ke splnění povinností veřejné služby, nespadá tento zásah do působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU.
42
Soudní dvůr zakotvil čtyři kumulativní podmínky, které musí taková kompenzace splňovat, aby bylo možné vyloučit existenci výhody. Zaprvé podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány. Zadruhé parametry, na jejichž základě je kompenzace stanovována, musí být předem určeny objektivním a transparentním způsobem, aby se zabránilo tomu, že tato kompenzace přinese hospodářské zvýhodnění, jež může upřednostnit podnik-příjemce ve vztahu ke konkurenčním podnikům. Zatřetí kompenzace nemůže přesáhnout to, co je nezbytné pro pokrytí všech nákladů vynaložených za účelem plnění povinností v oblasti veřejných služeb nebo jejich části, při zohlednění souvisejících příjmů a s ohledem na přiměřený zisk dosažený při plnění těchto povinností. Začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci zadávacího řízení umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejnižší náklady pro územně správní celek, musí být výše nezbytné kompenzace určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností (rozsudek ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, body 89 až 93).
43
V tomto případě je třeba uvést, že bezplatnost průplavu zdymadlem provozovaným společností Stockholms Hamn obchodními loděmi během relevantního období byla zřejmě povinností uloženou zákonem a následně formalizovanou v dohodě uzavřené se správním orgánem pověřeným za tímto účelem, kterou švédské orgány sledovaly cíl zajistit v obecném zájmu optimální rozložení obchodní námořní dopravy. Jak uvedl generální advokát v bodě 25 svého stanoviska, nelze proto vyloučit, že v tomto období byla Stockholms Hamn pověřena povinností veřejné služby ve smyslu kritérií Altmark, což však musí ve světle všech relevantních skutečností posoudit předkládající soud.
44
Pokud jde o zbývající tři kritéria Altmark, je třeba obdobně, jak to učinil generální advokát v bodech 26 a 27 svého stanoviska, zdůraznit, že údaje poskytnuté předkládajícím soudem neumožňují určit, v jaké míře jsou tato kritéria, jejichž cílem je zabránit nadměrným náhradám, v projednávaném případě splněna. Výše náhrady dotčené v původním řízení je sice založena především na výši poplatků vybíraných před jejich zrušením, ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, však nevyplývá, že by tyto poplatky souvisely s náklady na dotčené provozování zdymadla.
45
Bude tedy na předkládajícím soudu, aby s ohledem na všechny relevantní skutečnosti, a zejména na výše uvedené úvahy, posoudil, zda kritérium soukromého subjektu v tržním hospodářství nebo kritéria Altmark umožňují dospět k závěru, že společnosti Stockholms Hamn byla vyplácením náhrady dotčené v původním řízení poskytnuta výhoda.
K ovlivnění obchodu mezi členskými státy a narušení hospodářské soutěže
46
Podle ustálené judikatury je třeba za účelem kvalifikace vnitrostátního opatření jako státní podpory nikoliv prokazovat skutečný dopad dotčené podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze zkoumat, zda tato podpora tento obchod ovlivnit a hospodářskou soutěž narušit může. Pokud podpora poskytnutá členským státem posiluje zejména postavení určitých podniků oproti jiným konkurenčním podnikům v rámci obchodu uvnitř Unie, je třeba mít za to, že tento obchod je podporou ovlivněn (rozsudek ze dne 14. ledna 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, body 65 a 66, jakož i citovaná judikatura).
47
V tomto ohledu není nezbytné, aby se podniky-příjemci samy o sobě podílely na obchodu uvnitř Unie. Pokud totiž členský stát podnikům poskytne podporu, může tak zůstat vnitrostátní činnost zachována nebo se může zvýšit s tím, že se sníží vyhlídky podniků usazených v jiných členských státech na proniknutí na trh tohoto členského státu. Kromě toho neexistuje práh nebo procentní podíl, při jejichž nedosažení lze mít za to, že obchod mezi členskými státy není ovlivněn. Relativně malá výše podpory nebo poměrně malá velikost podniku, který je příjemcem podpory, totiž a priori nevylučují možnost, že obchod mezi členskými státy bude ovlivněn. Podmínka, podle níž musí být dotčená podpora způsobilá ovlivnit obchod mezi členskými státy, proto nezávisí na místní či regionální povaze poskytovaných dopravních služeb nebo na významu dotčené oblasti činnosti (rozsudek ze dne 14. ledna 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, body 67 až 69, jakož i citovaná judikatura).
48
Z toho plyne, že co se týče opatření dotčeného ve věci v původním řízení, dopad na obchod mezi členskými státy a na hospodářskou soutěž závisí na existenci trhu, na kterém je nabízen průplav zdymadlem dotčeným v původním řízení. V tomto ohledu je třeba zohlednit zejména bezplatnost uloženou švédskými orgány, která může představovat překážku tomu, aby podniky usazené v jiných členských státech uvažovaly o provozování tohoto zdymadla.
49
S ohledem na vše výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že náhrada, kterou veřejnoprávní orgán každoročně vyplácí na základě dohody ze státních prostředků městské akciové společnosti za účelem kompenzace závazku této společnosti bezplatně poskytovat průplav zdymadlem na vodní cestě, který byl před uzavřením této dohody zpoplatněn, představuje státní podporu, pokud uvedená společnost může být považována za podnik a pokud jí tato kompenzace poskytuje zvýhodnění, které by za běžných tržních podmínek nezískala.
Ke druhé a třetí otázce
50
Podstatou druhé a třetí předběžné otázky předkládajícího soudu, které je třeba posuzovat společně, je, zda v případě, že náhrada stanovená v dohodě uzavřené před přistoupením určitého státu k Unii představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je třeba ji kvalifikovat jako „existující podporu“ ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení 2015/1589, a pokud ano, zda se má po tomto přistoupení považovat za „novou podporu“, jestliže její poskytování bylo několikrát prodlouženo a její výše upravena v souladu s původními podmínkami dohody, kterou byla zavedena.
51
Je třeba připomenout, že kvalifikace státní podpory jako existující, nebo nové podpory má odlišné procesní důsledky. Ty první totiž mohou být v souladu s čl. 108 odst. 1 SFEU právoplatně provedeny, pokud Komise nekonstatovala jejich neslučitelnost s vnitřním trhem (rozsudky ze dne 15. března 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, EU:C:1994:100, body 19 a 20, jakož i ze dne18. července 2013, P, C‑6/12, EU:C:2013:525, bod 36 a citovaná judikatura). Naproti tomu čl. 108 odst. 3 SFEU stanoví, že Komise musí být včas informována o záměrech spočívajících v zavedení nových podpor nebo ve změně podpor existujících a zamýšlená opatření nemohou být provedena předtím, než je řízení ukončeno vydáním konečného rozhodnutí (rozsudek ze dne 20. května 2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania, C‑128/19, EU:C:2021:401, bod 30 a citovaná judikatura).
52
Podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení 2015/1589 se pojmem „existující podpora“ rozumí, „aniž jsou dotčeny články 144 a 172 aktu o přistoupení […], všechny podpory existující v jednotlivých členských státech před vstupem Smlouvy o [FEU] v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před [tímto] vstupem […] v platnost a zůstávají v příslušných členských státech použitelné i po něm“.
53
V projednávané věci není zpochybňováno, že náhrada dotčená v původním řízení začala být vyplácena, a existovala tak, před vstupem Smlouvy o FEU v platnost ve Švédsku ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení 2015/1589.
54
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že náhrada dotčená v původním řízení nebyla oznámena Komisi a předkládající soud se proto zabývá tím, zda se článek 144 aktu o přistoupení, který v písmeně a) stanoví, že „v oblasti podpor poskytovaných podle článků [107 a 108 SFEU]“ „jsou z podpor, které byly v nových členských státech poskytnuty před přistoupením, za ‚[existující]‘ podpory ve smyslu čl. [108 odst. 1 SFEU] považovány jen podpory, které byly Komisi sděleny do 30. dubna 1995, je v tomto případě použitelný.
55
Z aktu o přistoupení, a zejména z jeho čl. 137 odst. 1 vyplývá, že hlava VI této dohody, zahrnující článek 144, se použije na zemědělské produkty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. července 2013, P, C‑6/12, EU:C:2013:525, bod 44). Proto se článek 144 uvedeného aktu na náhradu dotčenou v původním řízení, která se týká provozování zdymadla, nepoužije.
56
Z toho plyne, že i když náhrada dotčená v původním řízení nebyla oznámena Komisi, musí být považována za existující podporu, neboť splňuje podmínky, kterými čl. 1 písm. b) bod i) nařízení 2015/1589 její kvalifikaci podmiňuje.
57
Je však třeba určit, zda tuto kvalifikaci mohou zpochybnit prodlužováni a úpravy, jejichž předmětem náhrada dotčená v původním řízení byla. Z předkládacího rozhodnutí totiž vyplývá, že předkládající soud se zabývá tím, zda změny týkající se doby poskytování a výše náhrady dotčené v původním řízení, ke kterým došlo po uplynutí platnosti dohody uzavřené v roce 1979 původně na dobu pěti let, mohou být považovány za „změnu existující podpory“, takže by tato náhrada musela být v konečném důsledku kvalifikováno jako „nová podpora“ ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení 2015/1589.
58
Podle čl. 4 odst. 1 první věty nařízení č. 794/2004 „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže [které nemohou] ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření s[vnitřním] trhem“, představuje změnu existující podpory. Kromě toho podle ustálené judikatury pouze podstatná změna podpory, tj. změna subjektivní, objektivní nebo časové povahy, která má vliv na její základní prvky a může změnit posouzení její slučitelnosti s vnitřním trhem, zakládá novou podporu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. září 2018, Carrefour Hypermarchés a další, C‑510/16, EU:C:2018:751, bod 41, a ze dne 13. prosince 2018, Rittinger a další, C‑492/17, EU:C:2018:1019, bod 57).
59
V tomto případě z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že až do jejího vypovězení v roce 2021 byla platnost dohody každých pět let automaticky prodlužována. Toto automatické prodlužování o pět let při jejím nevypovězení a úprava výše náhrady dotčené v původním řízení, a to každoročně na základě vývoje indexu spotřebitelských cen a každých pět let na základě změny objemu dopravy, byly v uvedené dohodě stanoveny, a mohly tak být zohledněny při posouzení slučitelnosti již při uzavření dohody.
60
Podle ustálené judikatury přitom pouze prodloužení zavedená akty přijatými po aktu zakládajícím dotčenou podporu, případně po jejím schválení Komisí (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. září 2003, Belgie v. Komise, C‑197/99 P, EU:C:2003:444, bod 109, a ze dne 20. května 2010, Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, bod 47), nebo prodloužení nad časový rámec stanovený ve smlouvě, kterou byla tato podpora zavedena, mimo běžné fungování této smlouvy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. října 2016, DEI a Komise v. Alouminion tis Ellados, C‑590/14 P, EU:C:2016:797, bod 59), představují změny existující podpory.
61
Jak konstatoval generální advokát v bodě 37 svého stanoviska, co se týče změn výše náhrady dotčené v původním řízení, každoroční úprava její výše na základě vývoje indexu spotřebitelských cen představuje automatickou změnu výše peněžní podpory na základě inflace, a nikoli podstatnou změnu výše této náhrady. Pokud jde dále o přehodnocování základní výše náhrady dotčené v původním řízení v pětiletých intervalech, bude na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda toto přehodnocení, ačkoli bylo prováděno na základě vzorce, který zůstal v průběhu času neměnný, ve skutečnosti vedlo k řadě nových sjednání, které lze kvalifikovat jako „změny“. Tak by tomu mohlo být zejména, pokud by uvedené přehodnocování vyžadovalo, aby se strany shodly na objemu dopravy, který má být zohledněn.
62
Pokud tomu tak skutečně je, bude předkládající soud nucen zkoumat, zda lze tyto změny považovat za „podstatné“, přičemž je třeba upřesnit, že hodnota 20 %, při jejímž překročení je změna původního rozpočtu považována za změnu existující podpory, se v souladu se zněním čl. 4 odst. 1 nařízení č. 794/2004 použije pouze na režimy podpor, a nikoli na individuální podpory, jako je ta, o kterou se jedná ve věci v původním řízení.
63
S ohledem na vše výše uvedené je třeba na druhou a třetí otázku odpovědět tak, že čl. 1 písm. b) bod i) a čl. 1 písm. c) nařízení 2015/1589 musí být vykládány v tom smyslu, že za předpokladu, že by představovala podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, představuje náhrada, jejíž vyplácení bylo v souladu s původními podmínkami dohody, kterou byla zavedena, při nevypovězení této dohody každých pět let prodlužováno a jejíž výše byla měněna jednak každoročně na základě vývoje indexu spotřebitelských cen a jednak v uvedených pětiletých intervalech na základě objemu dotčené dopravy, a to podle vzorce stanoveného v původní dohodě, který se v průběhu času neměnil, existující podporu.
K nákladům řízení
64
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1)
Článek 107 odst. 1 SFEU
musí být vykládán v tom smyslu, že
náhrada, kterou veřejnoprávní orgán každoročně vyplácí na základě dohody ze státních prostředků městské akciové společnosti za účelem kompenzace závazku této společnosti bezplatně poskytovat průplav zdymadlem na vodní cestě, který byl před uzavřením této dohody zpoplatněn, představuje státní podporu, pokud uvedená společnost může být považována za podnik a pokud jí tato kompenzace poskytuje zvýhodnění, které by za běžných tržních podmínek nezískala.
2)
Článek 1 písm. b) bod i) a čl. 1 písm. c) nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 [SFEU],
musí být vykládány v tom smyslu, že
za předpokladu, že by představovala podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, představuje náhrada, jejíž vyplácení bylo v souladu s původními podmínkami dohody, kterou byla zavedena, při nevypovězení této dohody každých pět let prodlužováno a jejíž výše byla měněna jednak každoročně na základě vývoje indexu spotřebitelských cen a jednak v uvedených pětiletých intervalech na základě objemu dotčené dopravy, a to podle vzorce stanoveného v původní dohodě, který se v průběhu času neměnil, existující podporu.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: švédština.