62023TJ0435_RES
Asiat T‑435/23 ja T‑224/24
YL
vastaan
Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (keskisuuri jaosto) 10.9.2025
Henkilöstö – Väliaikaiset toimihenkilöt – EUIPO:n hallintoneuvoston päätös olla tekemättä neuvostolle ehdotusta kantajan toimikauden jatkamisesta – Neuvoston päätös olla jatkamatta kantajan toimikautta – Oikeus tulla kuulluksi – Perusteluvelvollisuus – Ilmeinen arviointivirhe – Vahingonkorvausvastuu
Henkilöstökanne – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Riita, joka perustuu virkamiehen ja asianomaisen toimielimen väliseen työsuhteeseen – Päätös olla jatkamatta Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston pääjohtajan toimikautta – Tiettyjen hänelle pääjohtajana siirrettyjen toimivaltuuksien keskeyttäminen – Tutkittavaksi ottaminen
(SEUT 270 ja SEUT 340 artikla; henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 143 artiklan 1 kohta, 153 artiklan 1 kohdan h alakohta ja 2 kohta ja 158 artiklan 1 ja 3 kohta)
(ks. 52–62, 66 ja 67 kohta)
Henkilöstökanne – Tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Edeltävän hallinnollisen menettelyn noudattaminen
(SEUT 270 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan kohta)
(ks. 68–76 kohta)
Henkilöstökanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston hallintoneuvoston päätös olla tekemättä ehdotusta viraston pääjohtajan toimikauden jatkamisesta – Valmisteleva toimi eii kuulu kyseisen käsitteen alaan
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 158 artiklan 3 ja 4 kohta)
(ks. 83–90 kohta)
Virkamiehet – Väliaikaiset toimihenkilöt – Palvelukseen ottaminen – Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston pääjohtajan toimikauden jatkamatta jättäminen – Asianomaisen henkilön oikeus tulla kuulluksi – Ulottuvuus – Loukkaus – Seuraukset
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta)
(ks. 105–123 kohta)
Henkilöstökanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Päätös keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirtäminen Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston pääjohtajalle kuuluu kyseisen käsitteen alaan
(Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohta)
(ks. 130–132 kohta)
Kumoamiskanne – Oikeussuojan tarve – Käsite – Kanne, josta voi olla kantajalle etua – Oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka – Riidanalainen toimi, joka on lakannut tuottamasta kantajaa koskevia oikeusvaikutuksia – Vahingonkorvausvaatimukset, jotka perustuvat osittain riidanalaisen toimen lainvastaisuuteen – Oikeussuojan tarpeen säilyminen
(SEUT 263 artikla)
(ks. 135–137 kohta)
Virkamiehet – Yksiköiden organisointi – Päätös keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirtäminen Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston pääjohtajalle – Edellytys – Poikkeukselliset olosuhteet – Hallinnon harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Rajoitukset
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 153 artiklan 2 kohta)
(ks. 145–161 kohta)
Virkamiehet – Virkamiehelle vastainen päätös – Päätös keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirtäminen Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston pääjohtajalle – Perusteluvelvollisuus – Perustelujen puutteellisuuden korjaaminen oikeudenkäyntimenettelyn aikana – Edellytys – Poikkeukselliset olosuhteet
(SEUT 296 artiklan toinen alakohta)
(ks. 163–170 kohta)
Henkilöstökanne – Muuhun kuin päätöksentekoon liittyvän menettelyn aiheuttaman vahingon korvaamista koskeva vaatimus – Henkilöstösääntöjen mukaisen oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn puuttuminen – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 270 artikla; henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
(ks. 176, 177, 179, 184–186, 190 ja 206 kohta)
Henkilöstökanne – Vahingonkorvauskanne – Lainvastaisen riidanalaisen toimen kumoaminen – Kohtuullinen korvaus aineettomasta vahingosta
(Henkilöstösääntöjen 91 artikla)
(ks. 188, 189 ja 208 kohta)
Henkilöstökanne – Täysi harkintavalta – Korvaus aineellisesta vahingosta, joka liittyy mahdollisuuden menetykseen – Arviointi – Perusteet
(Henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohta)
(ks. 194–203 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin, jonka ratkaistavina ovat YL:n nostamat kaksi kannetta, kumoaa Euroopan unionin neuvoston päätöksen olla jatkamatta kantajan toimikautta Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) pääjohtajana, koska kantajan oikeutta tulla kuulluksi on loukattu. Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että neuvostoa on pidettävä EUIPO:n pääjohtajan palvelukseenottosopimusten tekemiseen toimivaltaisena viranomaisena siltä osin kuin on kyse pääjohtajan toimikauden jatkamista koskevasta menettelystä, joten kanteen, jolla vaaditaan unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan päätös olla jatkamatta kyseistä toimikautta, on perustuttava SEUT 270 artiklaan.
Kantaja nimitettiin 18.9.2018 Euroopan unionin tavaramerkistä annetun asetuksen (EU) 2017/1001 (
1
) 158 artiklan 2 kohdan nojalla EUIPO:n pääjohtajaksi viiden vuoden toimikaudeksi 1.10.2018–30.9.2023.
Kun YL oli vahvistanut haluavansa jatkaa tehtävissään EUIPO:ssa ja olevansa käytettävissä näihin tehtäviin, hallintoneuvoston puheenjohtaja kehotti 31.10.2022 päivätyssä muistiossa hallintoneuvoston jäseniä tekemään päätöksen siitä, tehdäänkö neuvostolle ehdotus kantajan toimikauden jatkamisesta.
Hallintoneuvoston puheenjohtajan kyseisessä muistiossa antamasta myönteisestä lausunnosta huolimatta hallintoneuvosto päätti 22.11.2022 pitämässään kokouksessa olla tekemättä neuvostolle ehdotusta kantajan toimikauden jatkamisesta, kun otettiin huomioon hänen työsuorituksistaan ensimmäiseltä toimikaudelta tehty arviointi sekä EUIPO:n tulevat tehtävät ja haasteet, ja käynnistää menettelyn YL:n seuraajan valitsemiseksi. Hallintoneuvosto päätti maaliskuussa 2023 myös keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirtämisen kantajalle.
Neuvosto hylkäsi kantajan toimikauden jatkamista koskevan pyynnön 30.5.2023 EUIPO:lle tiedoksi annetulla kirjeellä otettuaan huomioon hallintoneuvoston toteuttaman arvioinnin.
Sen jälkeen, kun kantajan valitukset hallintoneuvoston päätöksistä, joilla päätettiin olla ehdottamatta hänen toimikautensa jatkamista, käynnistää uuden pääjohtajan valintamenettely ja keskeyttää nimittävän viranomaisen toimivallan siirtäminen, oli hylätty, kantaja nosti kanteen (asia T‑435/23), jossa unionin yleistä tuomioistuinta vaadittiin kumoamaan kyseiset päätökset sekä neuvoston päätös olla jatkamatta hänen toimikauttaan, sellaisena kuin se ilmenee 30.5.2023 EUIPO:lle tiedoksi annetusta kirjeestä. Sen jälkeen, kun kantajan viimeksi mainitusta päätöksestä tekemä valitus oli hylätty, hän nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa toisen kanteen (asia T‑224/24), jossa vaadittiin kyseisen päätöksen kumoamista.
Näiden kahden kanteen yhteydessä kantaja vaatii myös korvausta hänelle väitetysti aiheutuneesta aineellisesta vahingosta ja henkisestä kärsimyksestä.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa olevansa SEUT 270 artiklan nojalla toimivaltainen tutkimaan kantajan nostamat kanteet.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että kyseisen määräyksen mukaan sillä on toimivalta ratkaista unionin ja sen henkilöstön väliset riidat henkilöstösäännöistä ja unionin muuta henkilöstöä koskevista palvelussuhteen ehdoista (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) johtuvin rajoituksin ja edellytyksin ja että tässä yhteydessä unionin ja sen henkilöstön välisten riitojen käsitettä on tulkittu laajasti oikeuskäytännössä.
SEUT 270 artiklaan perustuvasta henkilöllisestä toimivallasta henkilöstösääntöjen 91 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että unionin tuomioistuimella on toimivalta ratkaista kaikki unionin ja ”henkilöstösäännöissä tarkoitetun henkilön” väliset riidat.
Asetuksen 2017/1001 158 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että pääjohtaja otetaan palvelukseen EUIPO:n väliaikaisena toimihenkilönä palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdan mukaisesti, mikä mainitaan nimenomaisesti EUIPO:n ja kantajan välisessä palvelukseenottosopimuksessa. Lisäksi on todettava, että pääjohtaja kuuluu EUIPO:n henkilökuntaan, johon sovelletaan henkilöstösääntöjä, palvelussuhteen ehtoja ja näiden säännösten täytäntöönpanoasetuksia, ja että hallintoneuvosto on nimetty palvelussuhteen ehtojen 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetuksi pääjohtajan palvelukseenottosopimuksen tekemiseen toimivaltaiseksi viranomaiseksi siltä osin kuin on kyse menettelyistä, joita on noudatettava käytettäessä pääjohtajan toimivaltaa EUIPO:n toiminnassa.
Näin ollen on todettava, että kantaja on nostanut käsiteltävät kanteet SEUT 270 artiklassa tarkoitettuna unionin toimihenkilönä ja henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklan mukaisena henkilöstösäännöissä tarkoitettuna henkilönä.
Aineellisesta toimivallasta on todettava, että SEUT 270 artiklan soveltamisalaan kuuluvat kaikki virkamiehen ja sen toimielimen, johon hän kuuluu, väliset riidat silloin, kun riita on saanut alkunsa virkamiehen ja kyseisen toimielimen välisestä palvelussuhteesta.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa, että päätöksen nimittävän viranomaisen toimivallan siirtämisen keskeyttämisestä teki hallintoneuvosto ja että sillä oli tarkoitus keskeyttää hallintoneuvoston kantajalle pääjohtajana siirtämä nimittävän viranomaisen toimivalta. Tämä tarkoittaa, että siltä osin kuin käsiteltävät asiat koskevat mainittua päätöstä, se liittyy kantajan ja EUIPO:n väliseen palvelussuhteeseen.
Sama koskee riitaa siitä, ettei kantajan toimikautta jatkettu. Pääjohtajan toimikauden jatkamista koskevassa menettelyssä hallintoneuvosto nimittäin toteuttaa arvioinnin, jossa otetaan huomioon pääjohtajan työsuoritusten arviointi sekä EUIPO:n tulevat tehtävät ja haasteet, ja neuvosto voi tämän arvioinnin perusteella jatkaa pääjohtajan toimikautta. Vaikka pääjohtaja ei ole muodollisesti palvelussuhteessa neuvostoon, neuvosto tekee kuitenkin päätöksen, joka sisällöstään riippumatta vaikuttaa pääjohtajan ja hänen työnantajansa eli EUIPO:n väliseen palvelussuhteeseen ja näin ollen hänen ottamiseensa palvelukseen väliaikaisena toimihenkilönä. Neuvostoa on siten pidettävä pääjohtajan palvelukseenottosopimusten tekemiseen toimivaltaisena viranomaisena siltä osin kuin on kyse hänen toimikautensa jatkamista koskevasta menettelystä.
Unionin yleinen tuomioistuin tutkii myös, voidaanko päätöksestä, jolla päätettiin olla ehdottamatta kantajan toimikauden jatkamista, esitetyt kumoamisvaatimukset ottaa tutkittavaksi.
Se muistuttaa tältä osin, että kumoamiskanteen kohteena voivat olla kaikki unionin toimielinten, elinten tai laitosten toteuttamat toimet, joiden on tarkoitus synnyttää sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin. Kun kyse on toimista tai päätöksistä, jotka syntyvät sellaisen menettelyn päätteeksi, jossa on useita valmisteluvaiheita, kannekelpoisia ovat ainoastaan toimenpiteet, joilla vahvistetaan lopullisesti toimielimen kanta, eivätkä menettelyn kuluessa tehdyt toimenpiteet, jotka edeltävät ja joilla valmistellaan näitä lopullisia toimenpiteitä.
Käsiteltävässä tapauksessa pääjohtajan toimikauden jatkamista koskeva menettely käydään kahdessa vaiheessa, joista ensimmäisessä hallintoneuvosto toteuttaa arvioinnin ja toisessa neuvosto tekee päätöksen, jossa kyseinen arviointi otetaan huomioon ilman, että se kuitenkaan sitoisi neuvostoa. Lopullisen päätöksen tekee siis neuvosto, ja päätös, jolla päätettiin olla ehdottamatta kantajan toimikauden jatkamista, on valmisteleva toimi, koska sillä ei saada aikaan sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin, eikä se voi vaikuttaa neuvoston vapauteen päättää tämän toimikauden jatkamisesta. Näin ollen kyseisestä päätöksestä esitetty kumoamisvaatimus on jätettävä tutkimatta.
Sitä vastoin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että neuvoston päätöksestä olla jatkamatta kantajan toimikautta esitetty kumoamisvaatimus on otettava tutkittavaksi. Arvioidessaan nämä aineelliset vaatimukset unionin yleinen tuomioistuin tarkastelee kantajan väitettä, jonka mukaan hänen oikeuttaan tulla kuulluksi on loukattu.
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että kuulluksi tulemista koskevaa oikeutta sovelletaan kaikkiin menettelyihin, joita käydään tiettyä henkilöä vastaan ja jotka saattavat vaikuttaa hänen intresseihinsä epäedullisesti, vaikka sovellettavissa säännöissä ei edellytettäisi sitä. Käsiteltävässä tapauksessa kantaja oli nimenomaisesti vahvistanut haluavansa jatkaa tehtävissään EUIPO:ssa ennen päätöksen tekemistä siitä, ettei hänen toimikauttaan jatketa. Näin ollen on katsottava, että kyseinen päätös tehtiin sen jälkeen, kun kantaja oli pyytänyt, että hänen toimikauttaan jatkettaisiin. Koska päätös olla jatkamatta kantajan toimikautta johtaa väistämättä siihen, ettei hänen sopimustaan EUIPO:n väliaikaisena toimihenkilönä uusita, se vaikuttaa kantajaan epäedullisesti, mikä tarkoittaa, että kyseistä päätöstä tehtäessä olisi pitänyt soveltaa oikeutta tulla kuulluksi. Tältä osin ei ole merkitystä sillä, sovelletaanko pääjohtajan nimittämismenettelyyn ja hänen toimikautensa jatkamista koskevaan menettelyyn henkilöstösääntöjä ja palvelussuhteen ehtoja.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että kantajan intressi tulla kuulluksi kävi ilmi ennen kaikkea sen jälkeen, kun 22.11.2022 pidetyn hallintoneuvoston kokouksen lopussa ilmeni, ettei hallintoneuvoston enemmistö puolla hänen toimikautensa jatkamista. Ennen tuota hetkeä kantaja oli nimittäin tietoinen ainoastaan 31.10.2022 päivätystä muistiosta, jonka sisältö oli hänen kannaltaan myönteinen ja jossa hallintoneuvoston puheenjohtaja suositteli hänen toimikautensa jatkamista. Näin ollen neuvoston olisi pitänyt antaa kantajalle tilaisuus käyttää tehokkaasti oikeuttaan tulla kuulluksi sopivassa vaiheessa 22.11.2022 pidetyn hallintoneuvoston kokouksen ja päätöksen, jolla päätettiin olla jatkamatta hänen toimikauttaan, tekemisen välillä.
Koska neuvosto ei antanut kantajalle tätä tilaisuutta, vaikka menettely olisi voinut johtaa erilaiseen lopputulokseen, unionin yleinen tuomioistuin kumoaa päätöksen olla jatkamatta kantajan toimikautta, koska kuulluksi tulemista koskevaa oikeutta on loukattu. Lisäksi se velvoittaa neuvoston maksamaan 25000 euron kiinteämääräisen korvauksen aineellisesta vahingosta, joka kantajalle aiheutui siitä, ettei hän menetti mahdollisuuden toimikautensa jatkumiseen.
Unionin yleinen tuomioistuin kumoaa myös päätöksen, jolla keskeytettiin nimittävän viranomaisen toimivallan siirtäminen kantajalle, koska hallintoneuvosto ei ole osoittanut, että kyseistä päätöstä voitiin perustella poikkeuksellisilla olosuhteilla.
(
1
)	Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annettu neuvoston asetus (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1).