62018TJ0280_RES
Asia T-280/18
ABLV Bank AS
vastaan
yhteinen kriisinratkaisuneuvosto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kymmenes jaosto) 6.7.2022
Talous- ja rahaliitto – Pankkiunioni – Luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten yhteinen kriisinratkaisumekanismi (SRM) – Kriisinratkaisumenettely, jota sovelletaan, kun yhteisö on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa – Yhteisen kriisinratkaisuneuvoston (SRB) päätös olla hyväksymättä kriisinratkaisumääräystä – Kumoamiskanne – Henkilölle vastainen toimi – Oikeussuojan tarve – Asiavaltuus – Tutkittavaksi ottaminen osittain – Asetuksen (EU) N:o 806/2014 18 artikla – Toimen antajan toimivalta – Oikeus tulla kuulluksi – Perusteluvelvollisuus – Oikeasuhteisuus – Yhdenvertainen kohtelu
Kumoamiskanne – Kannekelpoiset toimet – Käsite – Toimet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan – Kriisinratkaisuneuvoston päätös hyväksyä kriisinratkaisumääräys tai olla hyväksymättä sitä – Päätöksen kuuluminen kannekelpoisen toimen käsitteen alaan
(SEUT 263 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artikla ja 83 artiklan 2 kohta)
(ks. 30–36 kohta)
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Suoraan koskeva toimi – Edellytykset – Kriisinratkaisuneuvoston päätös hyväksyä kriisinratkaisumääräys tai olla hyväksymättä sitä – Sen määrittäminen, onko kyseisellä päätöksellä mahdollisesti välittömiä vaikutuksia luottolaitoksen osakkeenomistajien oikeudelliseen asemaan – Toimi ei koske osakkeenomistajien oikeutta saada osinkoja ja osallistua luottolaitoksen johtamiseen – Toimi ei koske kantajaa suoraan – Tutkimatta jättäminen
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta)
(ks. 39 ja 41–45 kohta)
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Suoraan ja erikseen luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä koskevat toimet – Suoraan koskeva toimi – Edellytykset – Kriisinratkaisuneuvoston päätös hyväksyä kriisinratkaisumääräys tai olla hyväksymättä sitä – Sen määrittäminen, onko kyseisellä päätöksellä mahdollisesti välittömiä vaikutuksia luottolaitoksen osakkeenomistajien oikeudelliseen asemaan – Täytäntöönpano, joka on luonteeltaan puhtaasti automaattista – Tutkittavaksi ottaminen
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artikla)
(ks. 47, 48 ja 50–52 kohta)
Talous- ja rahapolitiikka – Talouspolitiikka – Luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten yhteinen kriisinratkaisumekanismi – Kriisinratkaisumääräyksen hyväksyminen – Edellytykset – Ehdoton edellytys kriisinratkaisuneuvosto arvioinnille, joka koskee sitä, onko kyseinen yhteisö kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa – Euroopan keskuspankin (EKP) päätelmään perustuvan arvioinnin hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artikla)
(ks. 47, 48 ja 57 kohta)
Kumoamiskanne – Luonnolliset henkilöt tai oikeushenkilöt – Oikeussuojan tarve – Edellytykset – Kriisinratkaisuneuvoston päätös hyväksyä kriisinratkaisumääräys tai olla hyväksymättä sitä – Arviointi, joka koskee sitä, onko kyseinen yhteisö kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa – Kriisinratkaisumenettelyn käynnistämisen ehdoton edellytys – Kyseisen yhteisön oikeutettu intressi siihen, ettei siitä tehdä arviointia, jossa katsotaan, että se on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa – Intressi kuuluu oikeussuojan tarpeen alaan
(SEUT 263 artiklan neljäs kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artikla)
(ks. 54 ja 57–60 kohta)
Talous- ja rahapolitiikka – Talouspolitiikka – Luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten yhteinen kriisinratkaisumekanismi – Kriisinratkaisuneuvosto – Toimivalta – Päätös, jossa hyväksytään kriisinratkaisumääräys tai ei hyväksytä sitä – Velvollisuus antaa tällainen päätös sen jälkeen, kun Euroopan keskuspankki (EKP) on arvioinut sitä, onko kyseinen yhteisö kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59 82 artiklan 2 kohta)
(ks. 81–83 kohta)
Talous- ja rahapolitiikka – Talouspolitiikka – Luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten yhteinen kriisinratkaisumekanismi – Päätös olla hyväksymättä kriisinratkaisumääräystä – Edellytykset – Arviointi, joka koskee sitä, onko kyseinen yhteisö kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa – Kriisinratkaisuneuvoston ja Euroopan keskuspankin (EKP) erilliset tehtävät – Jaettu toimivalta, jonka osalta EKP:llä on ensisijainen asema, joka ei kuitenkaan ole yksinomainen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artiklan 1 kohdan toinen alakohta.)
(ks. 105, 106 ja 108 kohta)
Talous- ja rahapolitiikka – Talouspolitiikka – Luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten yhteinen kriisinratkaisumekanismi – Kriisinratkaisumenettely – Oikeus tulla kuulluksi – Laajuus – Euroopan keskuspankin (EKP) ja kriisinratkaisuneuvoston yhdessä ja peräkkäin hoitama menettely – Monitahoinen hallinnollinen menettely – Velvollisuus, että kummankin elimen on menettelyn jokaisessa vaiheessa kuultava yhteisöä, jota päätös hyväksyä kriisinratkaisumääräys tai olla hyväksymättä sitä koskee – Velvollisuutta ei ole
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 806/2014 18 artikla)
(ks. 156–163 ja 165 kohta)
Tiivistelmä
Kantaja ABLV Bank AS on Latviaan sijoittautunut luottolaitos ja ABLV-konsernin emoyhtiö. ABLV Bank Luxembourg SA on puolestaan Luxemburgiin sijoittautunut luottolaitos ja yksi ABLV-konsernin tytäryhtiöistä, ja kantaja on sen ainoa osakkeenomistaja. Nämä kaksi laitosta oli luokiteltu ”merkittäviksi yhteisöiksi”, ja tämän perusteella Euroopan keskuspankki (EKP) valvoi niitä yhteisen valvontamekanismin (YVM) puitteissa. (
1
)
United States Department of the Treasury (Yhdysvaltain valtiovarainministeriö, Amerikan yhdysvallat) julkisti 13.2.2018 toimenpide-ehdotuksen, jonka mukaan kantaja olisi nimettävä laitokseksi, johon liittyy suuri rahanpesun riski. Tämän ilmoituksen takia kantaja ei pystynyt enää suorittamaan maksuja dollareissa ja suuri osa sen asiakkaista nosti talletuksensa. EKP antoi näin ollen Finanšu un kapitāla tirgus komisijalle (rahoitus- ja pääomamarkkinoiden valvontaviranomainen, Latvia) tehtäväksi määrätä moratorion, jotta kantaja pystyisi vakauttamaan tilanteensa. EKP totesi 23.2.2018 kantajan olevan kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Kriisinratkaisuneuvosto kuitenkin katsoi 23.3.2018 antamissaan kantajaa ja ABLV Luxembourgia koskevassa kahdessa päätöksessä EKP:n päätelmään yhtyen, että niitä koskeva kriisinratkaisutoimi ei ollut yleisen edun kannalta välttämätön. (
2
)
Unionin yleinen tuomioistuin, jossa on nostettu näitä kahta päätöstä koskeva kumoamiskanne, lausuu nyt ensimmäisen kerran kriisinratkaisuneuvoston päätöksestä olla hyväksymättä kriisinratkaisumääräystä ja katsoo, että kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin tutkii ensin kriisinratkaisuneuvoston oikeudenkäyntiväitteet.
Ensimmäiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön (
3
) perusteella, että päätös, ettei luottolaitoksen osalta määrätä kriisinratkaisuvälineistä, on kannekelpoinen toimi. Tietyt näistä välineistä saattavat nimittäin mahdollistaa sen, että kantaja voi säilyttää osan liiketoiminnastaan, joten tällaisella päätöksellä on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka ovat omiaan vaikuttamaan kantajan etuihin. Tällä luonnehdinnalla pystytään lisäksi turvaamaan tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden noudattaminen.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin jättää ABLV Luxembourgia koskevaan päätöksen kohdistuvan kanteen tutkimatta sen vuoksi, ettei kantajalla ole asiavaltuutta. Tällä päätöksellä nimittäin on välittömiä vaikutuksia vain sen, jolle se on osoitettu, eli ABLV Luxembourgin oikeusasemaan. Tämän päätöksen kielteinen vaikutus kantajaan on luonteeltaan taloudellinen eikä oikeudellinen, sillä osakkeenomistajien oikeus saada osinkoja ja osallistua yhtiön johtamiseen säilyy ennallaan.
Kantajaa koskevan päätöksen osalta unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että kantajalla on asiavaltuus riitauttaa tämä päätös, koska tällä on välittömiä vaikutuksia sen asemaan. EKP:n tekemään arviointiin perustuva kriisinratkaisuneuvoston päätelmä, jonka mukaan kantaja on kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, on nimittäin välttämätön perusta sellaisen päätöksen tekemiselle, ettei kriisinratkaisutoimea hyväksytä. Päätöksessä ei myöskään jätetä kansalliselle sääntelyviranomaiselle, jonka tehtävänä on sen täytäntöönpano, ollenkaan harkintavaltaa, koska täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo kolmanneksi, että kantajalla on oikeussuojan tarve tämän päätöksen osalta. Jos on katsottava, että kriisinratkaisuneuvoston toistama EKP:n arviointi siitä, onko kantaja kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, oli virheellinen, tällaisen päätöksen tekemiseen johtanutta menettelyä ei nimittäin olisi pitänyt aloittaa kantajaa kohtaan. Lisäksi kyseisellä yhteisöllä on pankkitoimintansa harjoittamisen kannalta oikeutettu intressi siihen, ettei siitä tehdä tällaista arviointia.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin hylkää kaikki kantajan esittämät aineelliset kanneperusteet.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensimmäiseksi erityisesti, että kantaja on väärässä arvostellessaan kriisinratkaisuneuvostoa siitä, että se asiaa itse tutkimatta tukeutui yksinomaan EKP:n arviointiin siitä, onko kantaja kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa tässä yhteydessä, ettei tämä EKP:n arviointi kylläkään sido kriisinratkaisuneuvostoa eikä mikään viittaa siihen, ettei kriisinratkaisuneuvostolla olisi harkintavaltaa tältä osin. Kriisinratkaisumekanismia koskevassa asetuksessa (
4
) kuitenkin annetaan EKP:lle ensisijainen – joskaan ei yksinomainen – asema, koska se on toimielin, jolla on parhaat edellytykset tehdä tällainen arviointi, kun otetaan huomioon asiantuntemus, joka sillä on valvontaviranomaisena.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että EKP:n arvioinneissa, joihin kriisinratkaisuneuvosto on yhtynyt, eli arvioinneissa, jotka koskevat yhtäältä kantajalta edellytettyä likviditeettireserviä ja toisaalta sen arviointia, onko kantaja kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa, ei ollut ilmeistä arviointivirhettä. Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että pääasian kaltaisessa tilanteessa, jolle oli tunnusomaista luottolaitoksen ja sen asiakaskunnan välisen luottamuksen rikkoutumisesta johtuva talletuspako, EKP sai perustellusti antaa pienemmän merkityksen kantajan maksuvalmiusvaatimukselle ja pääomarakenteelle ja tukeutua ennen kaikkea likvidien varojen välittömään saatavuuteen. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että kun otetaan huomioon harkintavalta, jota kriisinratkaisuneuvostolla on, tämä ei tehnyt ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että kantaja oli kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo kolmanneksi, että kun kriisinratkaisuneuvosto varmistui siitä, ettei voitu kohtuudella olettaa, että kantajan kykenemättömyys jatkaa toimintaansa voitiin estää kohtuullisessa ajassa millään vaihtoehtoisilla toimenpiteillä, se ei tehnyt oikeudellista virhettä tukeutuessaan EKP:n arviointiin, joka koski sitä, onko kantaja kykenemätön tai todennäköisesti kykenemätön jatkamaan toimintaansa. Vaikka tällaisten toimenpiteiden tutkiminen on erillinen suhteessa kyseiseen arviointiin, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että käsiteltävässä asiassa EKP on yhdistänyt kyseisen tutkimisen tähän arviointiin.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuimen katsoo, ettei kantajan oikeutta tulla kuulluksi ole loukattu millään tavalla. Se katsoo nimittäin, että kun otetaan huomioon, millainen on luonteeltaan kyseessä oleva monitahoinen hallinnollinen menettely, jota EKP ja kriisinratkaisuneuvosto hoitavat yhdessä ja peräkkäin, ei edellytetä, että kumpikin näistä elimistä kuulee kyseessä olevaa yhteisöä erikseen menettelyn jokaisessa vaiheessa. Käsiteltävässä asiassa EKP on kuitenkin kuullut kantajaa useaan kertaan ja tälle on siis annettu tilaisuus lausua kantansa, joten kriisinratkaisuneuvosto oli täysin tietoinen kantajan väitteistä antaessaan päätöksen, jossa se on yhtynyt EKP:n arviointeihin.
(
1
)	Valvonta perustuu luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annettuun neuvoston asetukseen (EU) N:o 1024/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 63).
(
2
)	Siten kuin tarkoitetaan yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1; jäljempänä kriisinratkaisuamekanismia koskeva asetus) 18 artiklassa.
(
3
)	Tuomio 6.5.2021, ABLV Bank ym. v. EKP (C-551/19 P ja C- 552/19 P, EU:C:2021:369).
(
4
)	Kriisinratkaisumekanismia koskevan asetuksen 18 artiklan 1 kohdan toinen alakohta.