62005TO0453_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi T-453/05,
Vonage Holdings Corporation, s sedežem v Edisonu (ZDA), ki ga zastopa J. Kääriäinen,
tožeča stranka,
proti
Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT),
tožena stranka,
zaradi tožbe zoper odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 20. oktobra 2005 (zadeva R 510/2005-1) glede prijave besedne znamke REDEFINING COMMUNICATIONS kot znamke Skupnosti,
SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi senat),
v sestavi J. Pirrung, predsednik, A.W.H. Meij, sodnik, in I. Pelikánová, sodnica,
sodni tajnik: E. Coulon,
sprejema naslednji
Sklep
Razlogi za odločitev
Dejansko stanje in postopek
1. Tožeča stranka je z vlogo, vloženo pri Sodnem tajništvu sodišča prve stopnje 27. decembra 2005, vložila tožbo zoper odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 20. oktobra 2005 (zadeva R 510/2005-1).
2. V tožbi je navedeno, da tožečo stranko zastopa J. Kääriäinen, odvetnik. Tožbo je podpisal J. Kääriäinen.
3. Sodišče prve stopnje je 3. januarja 2006 v skladu s členom 44(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje J. Kääriäinena pozvalo, naj predloži dokaze o tem, da sme, kot to zahteva člen 19 Statuta Sodišča, v državi članici pred sodiščem nastopati kot odvetnik. V odgovoru na ta poziv je J. Kääriäinen 24. januarja 2006 predložil potrdilo J.-O. Brännströma, sodnika okrožnega sodišča v Malmöju (Švedska) z dne 10. aprila 2002, da je J. Kääriäinen __odvetnik in ima pravico do zastopanja strank in pravico, da samostojno nastopa pred vsemi [s]odišči na Švedskem“.
4. Ker je Sodišče prve stopnje štelo, da ta odgovor ni bil zadovoljiv, je v skladu s členom 19, četrti pododstavek, Statuta Sodišča J. Kääriäinena pozvalo, naj predloži dokaze o tem, da je član odvetniške zbornice kot __advokat“ v smislu švedske zakonodaje ali da sme nastopati kot odvetnik v drugi državi članici ali v državi, ki je podpisnica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru. Rok za odgovor na ta poziv je potekel 10. aprila 2006.
5. J. Kääriäinen je 10. aprila 2006 pojasnil, da ni član Sveriges Advokatsamfund (švedska odvetniška zbornica) kot __advokat“, in sicer, ker je zaposlen v podjetju, ki je specializirano za patentno pravo, švedska odvetniška zbornica pa svojim članom ne dovoljuje opravljanja odvetniškega poklica v podjetju, kjer delajo tudi patentni zastopniki s tehnično izobrazbo. Pripomnil je, da švedsko besedilo člena 19, četrti pododstavek, Statuta zahteva, da mora biti zastopnik __advokat“. Poleg tega je navedel, da je seznanjen s sklepom Sodišča prve stopnje z dne 28. februarja 2005 v zadevi Energy Technologies ET proti UUNT (T‑445/04, ZOdl., str. II‑677).
6. Kljub temu je J. Kääriäinen vztrajal pri dejstvu, da Sodišče prve stopnje v zadevi Ellos proti UUNT (sodba z dne 27. februarja 2002, T-219/00, Recueil, str. II-753) ni nasprotovalo zastopanju švedskega odvetnika, ki ni bil član švedske odvetniške zbornice. Navedel je tudi, da je pred Sodiščem zastopal pritožnika v zadevi Streamserve proti UUNT (sklep z dne 5. februarja 2004, C‑150/02 P, Recueil, str. I-1461). Sodišče njegovemu zastopanju prav tako ni nasprotovalo.
7. Končno, J. Kääriäinen je Sodišče prve stopnje obvestil, da sta S. Eliasson in J. Runsten, člana švedske odvetniške zbornice, izrazila pripravljenost zastopati tožečo stranko v obravnavani zadevi. Dokumenta, ki potrjujeta, da sta S. Eliasson in J. Runsten člana švedske odvetniške zbornice, sta bila priložena dopisu z dne 10. aprila 2006. Sodišče prve stopnje ni prejelo nobenih drugih dokumentov.
Pravno stanje
8. Člen 111 Poslovnika Sodišča prve stopnje določa, da se lahko o tožbi, ki je vložena pri Sodišču prve stopnje in je očitno nedopustna ali očitno brez pravne podlage, odloči z obrazloženim sklepom brez nadaljnjega obravnavanja.
9. V obravnavani zadevi je Sodišče prve stopnje v skladu s tem členom odločilo, da bo izdalo odločbo o tožbi brez nadaljnjega obravnavanja.
10. V skladu s členom 19, tretji pododstavek, Statuta Sodišča, ki se uporablja za postopke pred Sodiščem prve stopnje na podlagi člena 53 tega statuta, mora neprivilegirane stranke pred sodišči Skupnosti zastopati odvetnik, se pravi v švedski različici __advokat“. V skladu s švedsko zakonodajo je naziv __advokat“ pridržan osebam, ki imajo pravno izobrazbo na magistrski ravni in so člani odvetniške zbornice.
11. Poleg tega je iz člena 19, četrti pododstavek, Statuta Sodišča jasno razvidno, da morata biti izpolnjena dva kumulativna pogoja, da lahko oseba pred sodišči Skupnosti veljavno zastopa stranke, ki niso države članice in institucije Skupnosti: ta oseba mora biti odvetnik (v skladu s švedsko različico __advokat“) in mora ji biti dovoljeno, da kot odvetnik nastopa pred sodiščem v eni od držav članic ali v državi, ki je podpisnica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru. Ti zahtevi sta bistveni procesni predpostavki in njuno neizpolnjevanje ima za posledico, da je tožba nedopustna.
12. Razlog za zahtevo, ki jo nalaga člen 19 Statuta Sodišča, je ta, da odvetnik velja za udeleženca v pravosodju sistema, od katerega se zahteva, da popolnoma neodvisno in v najvišjem interesu pravosodja stranki nudi pravno pomoč, ki jo stranka potrebuje. Nasproti temu varstvu je poklicna disciplina, ki jo v splošnem interesu določajo in nadzorujejo institucije, ki imajo za ta namen potrebna pooblastila. Takšno pojmovanje odseva pravno tradicijo, ki je skupna državam članicam, najdemo pa jo tudi v pravnem redu Skupnosti (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 18. maja 1982 v zadevi AM & S proti Komisiji, 155/79, Recueil, str. 1575, točka 24).
13. Ker J. Kääriäinen ni član odvetniške zbornice, ni odvetnik (__advokat“) v smislu člena 19 Statuta Sodišča. Tako, čeprav bi v skladu s švedsko zakonodajo lahko zastopal stranke pred švedskimi sodišči, ne izpolnjuje prvega od dveh kumulativnih pogojev, določenih v členu 19, četrti pododstavek, Statuta in zato tožeče stranke ne more zastopati pred Sodiščem prve stopnje (glej zgoraj navedeni sklep Energy Technologies ET proti UUNT).
14. Res je, da v zadevah, ki jih je navedla tožeča stranka (točka 6 zgoraj), niti Sodišče niti Sodišče prve stopnje nista nasprotovali zastopanju odvetnika, ki ni bil ‚advokat‘, čeprav Sodišče prve stopnje pripominja, da v nobeni od teh zadev vprašanje zastopanja ni bilo izrecno obravnavano.
15. V nobenem primeru se tožeča stranka ne more opirati na odločbi, navedeni v točki 6 zgoraj, da se zanjo ne bi uporabile določbe Statuta Sodišča ali Poslovnika. V skladu s členom 43(1) Poslovnika mora izvirnik vsakega procesnega akta podpisati zastopnik ali odvetnik stranke. Tožeča stranka ni vložila nobenega dokumenta, ki bi ga podpisal odvetnik v smislu člena 19, četrti pododstavek, Statuta. Predložitev potrdil, navedenih v točki 7 zgoraj, in zagotovitev, da sta odvetnika, ki sta navedena v teh dokumentih, pripravljena zastopati tožečo stranko, ne zadostujeta za izpolnjevanje zahteve, po kateri mora tožbo podpisati odvetnik v smislu člena 19 Statuta.
16. Iz tega sledi, da je treba to tožbo zavrniti kot očitno nedopustno, pri čemer je ni treba vročiti toženi stranki.
Stroški
17. Ker je bil ta sklep sprejet pred vročitvijo tožbe toženi stranki in preden so toženi stranki nastali stroški, se v skladu s členom 87(1) Poslovnika tožeči stranki naloži plačilo njenih stroškov.
Izrek
Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi senat)
sklenilo:
1) Tožba se zavrže kot očitno nedopustna.
2) Tožeči stranki se naloži plačilo njenih stroškov.
Razglašeno v Luxembourgu, 26. junija 2006.