62012CC0347
ĢENERĀLADVOKĀTAMELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET] SECINĀJUMI,
sniegti 2013. gada 18. jūlijā (
1
)
Lieta C‑347/12
Caisse nationale des prestations familiales
pret
Ulrike Wiering,
Markus Wiering
(Cour de cassation (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Sociālais nodrošinājums — Regulas (EEK) Nr. 1408/71 un Nr. 574/72 — Ģimenes pabalsti — Tiesību normas pabalstu pārklāšanās novēršanai — Regulas Nr. 1408/71 12., 73. un 76. pants — Regulas Nr. 574/72 10. pants — “Elterngeld” — “Kindergeld” — Bērna kopšanas pabalsts — Diferenciālās piemaksas aprēķināšana — Līdzīgi pabalsti”
I – Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegts Tiesas kancelejā 2012. gada 20. jūlijā, attiecas uz Eiropas Savienības regulu sociālā nodrošinājuma koordinācijas jomā interpretāciju, proti, Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darba ņēmējiem, pašnodarbinātajiem un to ģimenēm, kas pārvietojas Kopienas teritorijā, tās redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra (
2
) Regulu (EK) Nr. 118/97, kura [savukārt] grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006 (
3
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”), jo īpaši ar tās 12., 73. un 76. pantu, kā arī Padomes 1972. gada 21. marta Regulu (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1408/71 (
4
), jo īpaši tās 10. panta 1. punktu.
2.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika izteikts tiesvedībā starp Caisse nationale des prestations familiales [Luksemburgas Nacionālo ģimenes pabalstu kasi] (turpmāk tekstā – “CNPF”) un Wiering kundzi un kungu un attiecas uz apmēru, kādā viņiem ir tiesības saņemt ģimenes pabalstus no Luksemburgas Lielhercogistes sakarā ar viņu otrā bērna piedzimšanu.
3.
Būtībā laulātie Wiering, kas saņem ģimenes pabalstus (turpmāk tekstā – “Kindergeld” un “Elterngeld”) Vācijā, kur viņi dzīvo, lūdza Luksemburgas Lielhercogistē, kur strādā Wiering kundze, diferenciālo piemaksu, kas atbilst starpībai starp Vācijas un Luksemburgas ģimenes pabalstiem.
4.
CNPF un laulātie Wiering strīdas par Vācijas ģimenes pabalstiem, kas jāņem vērā, aprēķinot iespējamo diferenciālo piemaksu; CNPF uzskata, ka aprēķinā jāiekļauj gan vācu Kindergeld, gan Elterngeld, bet laulātie Wiering uzskata, ka Elterngeld ir cita veida pabalsts, kas nav jāiekļauj aprēķinā.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Eiropas Savienības tiesiskais regulējums
1. Regula Nr. 1408/71
5.
Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punktā ir noteikts:
“i)
termins “ģimenes pabalsti” nozīmē visus pabalstus natūrā vai naudā, kas paredzēti, lai segtu ģimenes izdevumus saskaņā ar 4. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzētajiem tiesību aktiem, izņemot īpašos bērna piedzimšanas vai adopcijas pabalstus [..];
ii)
“regulārie ģimenes pabalsti” nozīmē regulārus naudas pabalstus, kas piešķirti vienīgi atbilstīgi ģimenes locekļu skaitam un, attiecīgā gadījumā, viņu vecumam.”
6.
Regulas Nr. 1408/71 4. pantā ar nosaukumu “Jautājumi, uz kuriem attiecas šī regula” ir noteikts:
“1.   Šī regula attiecas uz visiem tiesību aktiem, kuri skar šādas sociālā nodrošinājuma jomas:
[..]
h)
ģimenes pabalsti.
[..]”
7.
Minētās regulas 12. pantā, kura nosaukums ir “Pabalstu pārklāšanās novēršana”, ir noteikts:
“1.   Šī regula nevar nedz piešķirt, nedz uzturēt spēkā tiesības uz vairākiem viena un tā paša veida pabalstiem par vienu un to pašu obligātās apdrošināšanas laika posmu. [..]
[..]”
8.
Atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 73. pantam, kas attiecas uz darbiniekiem vai pašnodarbinātām personām, kuru ģimenes locekļi dzīvo citā dalībvalstī, nevis kompetentajā dalībvalstī:
“Darbiniekam vai pašnodarbinātai personai, uz kuru attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti, ir tiesības par tādiem viņa ģimenes locekļiem, kas dzīvo kādā citā dalībvalstī, uz ģimenes pabalstiem, ko paredz pirmās dalībvalsts tiesību akti, tā, it kā viņi pastāvīgi dzīvotu pirmās valsts teritorijā [..].”
9.
Šīs pašas regulas 76. panta 1. punktā ar nosaukumu “Prioritātes noteikumi gadījumos, kad pārklājas tiesības uz ģimenes pabalstiem saskaņā ar kompetentās valsts tiesību aktiem un saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kur dzīvo ģimenes locekļi” ir paredzēts:
“1.   Ja vienā un tajā pašā laika posmā par vienu un to pašu ģimenes locekli sakarā ar darbu kādā profesijā tās dalībvalsts tiesību aktos, kurā ģimenes locekļi dzīvo, ir paredzēti ģimenes pabalsti, tad tiesības uz ģimenes pabalstiem, kas maksājami saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, attiecīgā gadījumā saskaņā ar 73. vai 74. pantu, tiek apturētas līdz tādai summai, kas paredzēta pirmās dalībvalsts tiesību aktos.”
2. Regula Nr. 574/72
10.
Regulas (EEK) Nr. 574/72 7.–10.a pantā ir izklāstītas normas Regulas Nr. 1408/71 12. panta piemērošanai.
11.
Regulas Nr. 574/72 10. pantā ir noteikts:
a)
Tiesības uz pabalstiem vai ģimenes piemaksām, kas pienākas saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem, kuros tiesību iegūšana uz šiem pabalstiem vai piemaksām netiek pakļauta nosacījumam par apdrošināšanu, darbu vai pašnodarbinātību, tiek apturētas, ja tā paša laika posma laikā un par to pašu ģimenes locekli pienākas pabalsti vienīgi atbilstīgi citas dalībvalsts attiecīgajiem tiesību aktiem vai, piemērojot regulas 73., 74., 77. vai 78. pantu, līdz šo pabalstu summai.
b)
Ja tomēr pirmajā dalībvalstī tiek veikta profesionāla darbība:
i)
tādu pabalstu gadījumā, kas – vai nu vienīgi saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, vai saskaņā ar regulas 73. vai 74. pantu – pienākas personai, kura ir tiesīga uz ģimenes pabalstiem, vai personai, kurai tos izmaksā, tad tiesības uz ģimenes pabalstiem, kas pienākas vai nu vienīgi saskaņā ar šīs otras dalībvalsts tiesību aktiem, vai saskaņā ar šiem pantiem, tiek apturētas līdz tādai ģimenes pabalstu summai, kāda ir paredzēta tās dalībvalsts tiesību aktos, kurā šis ģimenes loceklis dzīvo. To pabalstu izmaksas, ko veic dalībvalsts, kurā šis ģimenes loceklis dzīvo, sedz šī dalībvalsts;
[..].”
B – Luksemburgas valsts tiesiskais regulējums
12.
2013. gada 15. martā Tiesa nosūtīja iesniedzējtiesai pieprasījumu sniegt precizējumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 101. pantu. Iesniedzējtiesa tika aicināta aprakstīt precīzāk Luksemburgas ģimenes pabalstus un to piešķiršanas nosacījumus. 2013. gada 29. aprīļa vēstulē iesniedzējtiesa norādīja, ka pamatlietā apskatāmie Luksemburgas ģimenes pabalsti ietver ģimenes pabalstus, kā arī bērna kopšanas pabalstus, piebilstot, ka lieta, kas atrodas tās izskatīšanā, neattiecas uz pabalstu par bērna kopšanas atvaļinājumu, jo Wiering kunga un kundzes iebildumi šajā ziņā tika atzīti par nepieņemamiem.
1. Ģimenes pabalsti
13.
Kā uzskata iesniedzējtiesa, ģimenes pabalsti ir valsts ieņēmumu daļas sadales mehānisma produkts par labu bērniem sociālās solidaritātes principa vārdā. Tā piebilst, ka ģimenes pabalstus nevajadzētu uzskatīt par algas piemaksu personai, kas audzina bērnus, bet ka tiem ir pašiem savs mērķis, jo īpaši, kopš pabalstu summas ir standartizētas visiem bērniem, neņemot vērā viņu vecāku profesionālo statusu. Lai garantētu šī mērķa sasniegšanu, likumdevējs ir piešķīris bērniem personiskas tiesības uz ģimenes pabalstiem.
14.
[Luksemburgas] Sociālā nodrošinājuma kodeksa 269. panta ar nosaukumu “Piešķiršanas nosacījumi” pirmajā daļā ir noteikts:
“Ievērojot šajā nodaļā paredzētos noteikumus, tiesības uz regulāriem ģimenes pabalstiem ir
a)
jebkuram bērnam, kas faktiski un nepārtraukti dzīvo Luksemburgā un kam tur ir likumīgā dzīvesvieta;
[..].”
15.
Saskaņā ar Sociālā nodrošinājuma kodeksa 271. panta pirmo daļu pabalsts pienākas, sākot no piedzimšanas mēneša līdz pilnu astoņpadsmit gadu sasniegšanai. Saskaņā ar Sociālā nodrošinājuma kodeksa 271. panta trešo daļu tiesības uz regulāro ģimenes pabalstu tiek uzturētas, vēlākais, līdz pilnu divdesmit septiņu gadu vecumam, ja bērns mācās vidējās izglītības iestādē vai vidējās tehniskās izglītības iestādē un ja mācības ir bērna galvenā nodarbošanās.
2. Bērna kopšanas pabalsts
16.
Saskaņā ar Sociālā nodrošinājuma kodeksa 299. panta 1. punktu:
“Bērna kopšanas pabalsts tiek piešķirts visām personām pēc pieprasījuma:
a)
kuru likumīgā dzīvesvieta ir Luksemburgas Lielhercogistē un kuras tur faktiski dzīvo vai kuras obligāti ir Luksemburgas sociālā nodrošinājuma sistēmas dalībnieki sakarā ar savu profesionālo darbību un ietilpst Kopienas regulu piemērošanas jomā;
b)
kuras savā ģimenē audzina vienu vai vairākus bērnus, par kuriem pieprasītājam [..] tiek izmaksāti regulārie ģimenes pabalsti, un kuras atbilst [tā paša kodeksa par vienas ģimeniskās grupas noteikšanu] 270. pantā paredzētajiem noteikumiem;
c)
kuras galvenokārt velta laiku bērnu audzināšanai ģimenē un neveic profesionālu darbību vai nesaņem ienākumus no citas personas aizstāšanas profesionālā darbā.”
17.
Tiesas sēdē, kas notika 2013. gada 6. jūnijā, CNPF precizēja, ka nosacījumi ir kumulatīvi.
18.
Saskaņā ar Sociālā nodrošinājuma kodeksa 299. panta 2. punktu, “atkāpjoties no (1) punkta c) apakšpunktā noteiktā nosacījuma, pretendēt uz pabalstu var arī jebkura persona, kas veic vienu vai vairākas profesionālās darbības vai kas saņem ienākumus no citas personas aizstāšanas profesionālā darbā un kam neatkarīgi no faktiski nostrādātā darba laika, kopā ar viņu kopā dzīvojošo laulāto vai vienā mājsaimniecībā dzīvojošo partneri, ir ienākumi [, kas nepārsniedz noteiktu summu]”.
19.
Saskaņā ar Sociālā nodrošinājuma kodeksa 299. panta 3. punktu:
“Atkāpjoties no noteikuma [..], kas paredzēts [..] (1) punkta c) apakšpunktā un (2) punktā, uz pusi no bērna kopšanas pabalsta, neņemot vērā ienākumus, var pretendēt jebkura persona, kas
a)
veic vienu vai vairākas profesionālās darbības uz nepilnu darba slodzi un kas galvenokārt velta laiku bērnu audzināšanai ģimenē laika posmā, kas atbilst vismaz pusei no parastā darba laika [..].
[..]”
20.
Sociālā nodrošinājuma kodeksa 304. pantā ir noteikts:
“Bērna kopšanas pabalsta izmaksa tiek apturēta līdz summai, ko izmaksā ar tāda paša veida ne Luksemburgas pabalstu, kas pienākas par to pašu bērnu vai bērniem.
[..], tas nepienākas, ja viens no vecākiem saņem par vienu un to pašu bērnu vai bērniem šīs daļas VI nodaļā paredzēto bērna kopšanas atvaļinājuma pabalstu vai ne Luksemburgas pabalstu par bērnu kopšanas atvaļinājumu. [..]”
C – Vācijas valsts tiesiskais regulējums
21.
2013. gada 19. martā saskaņā ar Tiesas Reglamenta 101. pantu Tiesa aicināja Vācijas valdību precizēt Kindergeld un Elterngeld piešķiršanas mērķus un noteikumus Vācijas Federatīvajā Republikā. Iesniedzot vēstuli Tiesas kancelejā 2013. gada 17. aprīlī, Vācijas valdība sniedza sekojošu informāciju par šiem pabalstiem.
1. Kindergeld
22.
Kā noteikts Vācijas Likumā par ienākuma nodokli (Einkommensteuergesetz, turpmāk tekstā – “EStG”), Kindergeld mērķis ir kompensēt ģimenes izdevumus un tādējādi garantēt bērnam minimālo iztikas līmeni.
23.
Saskaņā ar EStG 62. panta 1. punktu tiesību pārņēmējam (parasti viens no vecākiem) ir jābūt pastāvīgai vai ierastai dzīvesvietai Vācijā vai ir jābūt neierobežoti apliekamam ar nodokļiem Vācijā, vai jābūt uzskatītam par tādu Vācijā. Bērnam ir jābūt pastāvīgai vai ierastai dzīvesvietai vienā no Eiropas Savienības dalībvalstīm, Šveicē, Islandē, Lihtenšteinā vai Norvēģijā.
24.
Saskaņā ar EStG 32. panta 4. punktu bērns var pretendēt uz Kindergeld bez jebkādiem citiem nosacījumiem līdz savai 18. dzimšanas dienai vai līdz savai 21. dzimšanas dienai, ja vien viņš nestrādā un ir reģistrēts kā darba meklētājs Valsts nodarbinātības aģentūrā (Agentur für Arbeit im Imland), vai līdz savai 25. dzimšanas dienai, ja viņš mācās vai piedalās atzītā brīvprātīgo dienestā, vai bez vecuma ierobežojuma, ja fiziskas vai garīgas invaliditātes dēļ viņš nav spējīgs aprūpēt pats sevi.
25.
Šobrīd saskaņā ar EStG 66. panta 1. punkta pirmo teikumu Kindergeld apmērs ir EUR 184 mēnesī par katru no pirmajiem diviem bērniem, EUR 190 par trešo bērnu un EUR 215 par katru nākamo bērnu neatkarīgi no visu ģimenes locekļu ienākumiem un īpašuma; vecāku profesionālā darbība tiek ņemta vērā tikai gadījumos, kad vecāki ir ārzemnieki, kas nebauda brīvas pārvietošanās tiesības.
2. Elterngeld
26.
Saskaņā ar Federālā likuma par Elterngeld un bērna kopšanas atvaļinājumu 1. panta 1. punktu (Bundeselterngeld‑ und Elternzeitgesetz, turpmāk tekstā – “BEEG”) tiesības saņemt Elterngeld ir jebkurai personai, kuras pastāvīgā vai ierastā dzīvesvieta ir Vācijā, kas dzīvo ar savu bērnu vienā mājsaimniecībā, rūpējas par šo bērnu un viņu audzina, un neveic profesionālu darbību vai profesionālu darbību uz pilnu slodzi (
5
). Elterngeld var izmaksāt, sākot ar bērna piedzimšanu līdz brīdim, kad bērns sasniedz 14 mēnešus (
6
).
27.
Elterngeld atbilst 67 % ienākumu, kuri iegūti, veicot profesionālo darbību, kas īstenota pirms bērna piedzimšanas. Pabalstu izmaksā līdz summai, kuras griesti mēnesī sasniedz EUR 1800 par pilniem mēnešiem, kuru laikā tiesību pārņēmējs nav saņēmis ienākumus no profesionālās darbības.
28.
Gadījumos, kad ienākumi no darbības pirms dzimšanas ir bijuši zemāki par EUR 1000, saskaņā ar BEEG 2. panta 2. punkta pirmo teikumu 67 % likme tiek palielināta par 0,1 % par katriem EUR 2 par to daļu, kas mazāka par šo ienākumu EUR 1000 apmērā, sasniedzot pat 100 %. Gadījumā, ja ienākumi no profesionālās darbības pirms dzimšanas pārsniedza EUR 1200, saskaņā ar BEEG 2. panta 2. punkta otro teikumu 67 % likme tiek samazināta par 0,1 % par katriem 2 eiro, kas pārsniedz šos ienākumus EUR 1200 apmērā, samazinot likmi līdz 65 %. Saskaņā ar BEEG 2. panta 4. punkta pirmo teikumu Elterngeld summa sasniedz mazākais EUR 300 mēnesī, un saskaņā ar tā paša likuma 2. panta 4. punkta otro teikumu pat tādos gadījumos, ja tiesību pārņēmējs pirms bērna piedzimšanas nav saņēmis nekādus ienākumus no profesionālās darbības. Laika periodā, kamēr tiek izmaksāta minimālā summa EUR 300 apmērā, tiesību pārņēmējam nav tiesību veikt profesionālu darbību ar pilnu darba slodzi (
7
).
III – Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
29.
Ņemot vērā iesniedzējtiesas pārbaudi, lietas fakti, kas izriet no Tiesā iesniegtās lietas, ir šādi.
30.
Wiering kungs un kundze dzīvo Vācijā, kur strādā Wiering kundze, bet viņas vīrs strādā Luksemburgā.
31.
Pēc otrā bērna piedzimšanas 2007. gada 12. maijāWiering kundze bija dzemdību atvaļinājumā no 2007. gada 13. maija līdz 2007. gada 16. jūlijam, pēc tam bērna kopšanas atvaļinājumā no 2007. gada 17. jūlija līdz 2008. gada 11. maijam. Bērna kopšanas atvaļinājuma laikā Wiering kundze Vācijā saņēma Elterngeld. Wiering kungs un kundze saņēma Kindergeld par katru bērnu kopš viņu dzimšanas.
32.
2007. gada 12. oktobrīWiering kungs vērsās pie CNPF, lai par periodu no 2007. gada 1. jūlija līdz 2008. gada 31. maijam saņemtu diferenciālo piemaksu attiecībā uz pabalstiem, kas pienākas par viņa abiem bērniem un kas atbilst starpībai starp Vācijā izmaksātajiem ģimenes pabalstiem un Luksemburgas likumdošanā paredzētajiem pabalstiem.
33.
2008. gada 17. aprīļa lēmumā CNPF direktoru padome atteica pārskaitīt Wiering kungam un kundzei diferenciālo piemaksu, pamatojoties uz to, ka Vācijā saņemtie pabalsti, proti, Kindergeld un Elterngeld, minētajā periodā pārsniedza Luksemburgas likumdošanā paredzēto pabalstu, proti, regulārā ģimenes pabalsta un bērna kopšanas pabalsta, apmēru.
34.
Es piebilstu, ka tiesas sēdes laikā CNPF pārstāve paziņoja, ka laulātie Wiering nepieprasīja bērna kopšanas pabalstu, ko CNPF automātiski iekļāva diferenciālo piemaksu aprēķinā. Turklāt šķiet – iesniedzējtiesas tiesnesim tas vēl jāpārbauda –, ka saskaņā ar sociālā nodrošinājuma kodeksa 304. pantu laulātajiem Wiering nemaz nebūtu tiesības uz šo pabalstu, ja viņi būtu to pieprasījuši.
35.
2008. gada 25. augustāWiering kungs un kundze cēla prasību Conseil arbitral des assurances sociales [Luksemburgas Sociālās apdrošināšanas arbitrāžas padomē] par 2008. gada 17. aprīļa lēmuma atcelšanu, kas 2009. gada 31. jūlijā pasludināja prasību par nepamatotu.
36.
2009. gada 9. septembrīWiering kungs un kundze iesniedza apelācijas prasību, un ar 2011. gada 16. marta lēmumu Conseil supérieur de la sécurité sociale [Luksemburgas Sociālās apdrošināšanas augstākā padome] (turpmāk tekstā – “CSSS”) pārskatīja 2009. gada 31. jūlijaConseil arbitral des assurances sociales spriedumu un nosprieda, ka Wiering kungam un kundzei ir tiesības saņemt diferenciālo piemaksu par viņu abiem bērniem par periodu no 2007. gada 1. jūlija līdz 2008. gada 31. maijam.
37.
CSSS uzskatīja, ka, aprēķinot diferenciālo piemaksu, vērā ņemt var “tikai tos ģimenes pabalstus, kas pienākas par vienu un to pašu ģimenes locekli” (šajā gadījumā bērnu, pat ja tie tiek maksāti vecākiem), bet tas nav Elterngeld gadījums, jo tas pienākas tam ģimenes loceklim, kurš rūpējas par bērnu audzināšanu, nevis pašiem bērniem. CSSS uzskatīja, ka CNPF esot pieļāvusi kļūdu, ņemot vērā Wiering kundzei izmaksāto Elterngeld, lai atteiktu izmaksāt diferenciālo piemaksu par abiem bērniem.
38.
2011. gada 20. maijāCNPF apstrīdēja šo lēmumu kasācijas instancē, atsaucoties uz četriem pamatiem, no kuriem otrais, trešais un ceturtais pamats ir balstīti attiecīgi uz Regulas Nr. 574/72 10. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta, tās pašas regulas 10. panta 3. punkta un Regulas Nr. 1408/71 76. panta 1. punkta pārkāpumu, piemērošanas atteikumu vai nepareizu interpretāciju. CNPF apstrīd CSSS lēmumu, jo tajā, neievērojot Eiropas Savienības tiesības, veicot diferenciālās piemaksas aprēķinu, nav ņemts vērā Elterngeld, pamatojoties uz to, ka šis pabalsts pienākas mātei un tiek maksāts mātei un ka šajā aprēķinā būtu jāņem vērā tikai tie pabalsti, kas pienākas bērniem, pat ja faktiski tie tiek maksāti vecākiem.
39.
Ar šādiem nosacījumiem, šauboties par ģimenes pabalstiem, kas jāņem vērā, nosakot diferenciālo piemaksu, 2012. gada 12. jūlijāCour de cassation (Luksemburga) nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai, aprēķinot iespējamo diferenciālo piemaksu, kas jāizmaksā darba vietas valsts kompetentajai iestādei saskaņā ar [..] Regulas Nr. 1408/71 [..] 1. panta u) punkta i) apakšpunktu un 4. panta 1. punkta h) apakšpunktu un 76. pantu un [..] Regulas Nr. 574/72 [..] 10. panta b) punkta i) apakšpunktu, kā tāda paša veida ģimenes pabalsti ir jāņem vērā visi pabalsti, ko saņem migrējošā darbinieka ģimene dzīvesvietas valstī, konkrētajā gadījumā – Vācijas tiesību aktos paredzētie Elterngeld un Kindergeld?”
IV – Tiesvedība Tiesā
40.
Tiesas sēdē Wiering kungs un kundze, CNPF, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida un mutvārdu apsvērumus.
41.
Wiering kungs un kundze uzskata, ka, lai aprēķinātu diferenciālās piemaksas apmēru, ir jāņem vērā tikai viena un tā paša veida pabalsti. Uzskatot, ka Elterngeld nav tāda paša veida pabalsts kā Kindergeld, pēc viņu domām, Elterngeld nevajadzētu ņemt vērā, aprēķinot diferenciālo piemaksu. Wiering kungs un kundze uzskata, ka Kindergeld saņēmēji bija tikai viņu bērni, bet Elterngeld vienīgā saņēmēja bija Wiering kundze, tāpēc Elterngeld vajadzētu uzskatīt par algas aizvietojumu, kas izmaksāts tam vecākam, kas uz laiku atsakās no visas vai daļas savas profesionālās darbības, lai veltītu sevi tikai vai galvenokārt sava bērna vai bērnu audzināšanai.
42.
CNPF uzskata, ka Regula Nr. 1408/71 acīmredzami neparedz atšķirību starp ģimenes pabalstiem atkarībā no tā, kam šie pabalsti ir paredzēti vai kas šos pabalstus saņem. CNPF uzskata, ka Elterngeld nevar vienlaicīgi uzskatīt par tādu pabalstu, uz ko attiecas Regulu Nr. 1408/71 un Nr. 574/72 piemērošana un kas distancējas no īpašajiem dzimšanas vai adopcijas pabalstiem (
8
), un vienlaicīgi nepieņemt tā iekļaušanu diferenciālās piemaksas aprēķinā, pamatojot, ka šis pabalsts nāk par labu tikai “ģimenes loceklim, kurš rūpējas par bērnu audzināšanu, konkrētajā gadījumā – sievai, nevis pašiem bērniem vai bērnu vārdā”.
43.
Komisija atzīmē, ka šajā gadījumā nevienā brīdī nav apšaubīts strīdīgo pabalstu “ģimenes” raksturs. Komisija, kas atsaucas uz lēmumu Feyerbacher lietā (
9
), uzskata, ka Elterngeld ir pabalsts vecākiem, ko piešķir personai, kas pati nodrošina sava bērna vai savu bērnu kopšanu un audzināšanu, līdz ar to tā mērķis ir ļoti līdzīgs bērna kopšanas pabalstam, par kuru ir runa lietā Hoever un Zachow (
10
). Šajā lietā Tiesa nosprieda, ka šāds pabalsts ir “ģimenes pabalsts” un ka tā mērķis ir kompensēt ģimenes izdevumus Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punkta i) apakšpunkta nozīmē, un ka tā mērķis konkrēti ir atlīdzināt par bērna kopšanu, segt citas izmaksas, kas saistītas ar bērna pieskatīšanu un audzināšanu, un, iespējams, atvieglot finansiālās grūtības, kas saistītas ar atteikšanos no ienākumiem, ko dod pilna laika darbs. Komisija uzskata, ka no tiesu prakses izriet, ka pabalsti, kas ar zināmiem nosacījumiem ir piešķirti strādājošajiem, kuri pārtrauc savu karjeru ar bērnu kopšanas atvaļinājumu, ir jāuzskata par ģimenes pabalstu Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punkta i) apakšpunkta un 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta nozīmē.
44.
Tiesas sēdē Komisija atteicās no argumentācijas, ko tā bija izvirzījusi savos rakstiskajos apsvērumos un saskaņā ar ko, tā kā Wiering kundze bija pārtraukusi savu karjeru bērna kopšanas atvaļinājuma laikā, bija jāpiemēro Regulas Nr. 574/72 10. panta 1. punkta a) apakšpunkts, no kura izriet, ka prioritāri kompetentā valsts ir Luksemburgas Lielhercogiste, nevis Vācijas Federatīvā Republika, kas savukārt likvidē jebkuru jautājumu par iespējamo diferenciālo piemaksu Luksemburgas Lielhercogistē.
45.
Faktam, ko lietas dalībnieki apstrīd, proti, tam, vai Wiering kundze pārtrauca pilnībā vai nē savu profesionālo darbību sava bērna kopšanas atvaļinājuma laikā, šeit nav nozīmes. Visi piekrīt tam, ka šī perioda laikā viņa nezaudēja savu Trīres pilsētas amatpersonas statusu, tātad nezaudēja savu darbinieka statusu. Tas nozīmē, ka šai lietai ir jāpiemēro Regulas Nr. 574/72 10. panta 1. punkta b) apakšpunkts un jāuzskata Vācijas Federatīvā Republika par prioritāri kompetento dalībvalsti, kas tostarp atbilst hipotēzei, uz kuras ir balstīts prejudiciālais jautājums.
46.
Es piebilstu, ka būtu absurdi neuzskatīt par darbinieci māti, kas pārtrauc savu profesionālo darbību bērna kopšanas atvaļinājuma laikā (
11
). Lai saņemtu Elterngeld Vācijā, Wiering kundzei ir jāpārtrauc vai jāierobežo sava profesionālā darbība (
12
). Ja, piemēram, Wiering kundze pārtrauc savu profesionālo darbību, būtu jāpiemēro Regulas Nr. 574/72 10. panta 1. punkta a) apakšpunkts, jo tādā gadījumā viņa vairs nav darbiniece. Tādējādi Vācijas Federatīvā Republika zaudētu savu prioritāri kompetentās dalībvalsts statusu un tai vairs nevajadzētu maksāt Elterngeld, un viss atkal mainītos, ja Wiering kundze turpinātu strādāt uz nepilnu darba laiku (
13
).
V – Analīze
47.
Iesniedzējtiesas uzdotā jautājuma mērķis ir noskaidrot, vai visi ģimenes pabalsti, ko saņem migrējoša darbinieka ģimene uzturēšanās valstī (konkrētajā lietā Kindergeld un Elterngeld, ko izmaksā Wiering ģimenei Vācijā), ir jāņem vērā kā viena un tā paša veida pabalsti, aprēķinot diferenciālo piemaksu, kas, iespējams, jāmaksā valstij, kurā strādā viens no vecākiem (konkrētajā gadījumā Luksemburgas Lielhercogiste), saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punkta i) apakšpunktu, 4. panta 1. punkta h) apakšpunktu, 12. un 76. pantu, kā arī Regulas Nr. 574/72 10. panta b) punkta i) apakšpunktu.
A – “Pārklāšanās” un “diferenciālās piemaksas” jēdzieni ģimenes pabalstu jomā
48.
Ņemot vērā prejudiciālā jautājuma formulējumu, no sākuma pārklāšanās un diferenciālās piemaksas jēdzieni ģimenes pabalstu kontekstā ir jāprecizē saskaņā ar Regulu Nr. 1408/71.
49.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 73. pantu darbiniekam vai pašnodarbinātai personai ir tiesības par tādiem viņa ģimenes locekļiem, kas dzīvo kādā citā dalībvalstī, uz ģimenes pabalstiem, ko paredz darbavietas valsts tiesību akti, tā, it kā viņi dzīvotu šajā valstī. Šī noteikuma mērķis ir atvieglot migrējošiem darbiniekiem regulāro ģimenes pabalstu saņemšanu valstī, kurā viņi ir nodarbināti, ja viņu ģimene nav viņiem sekojusi līdzi (
14
).
50.
Tomēr, pieņemot, ka viena un tā paša perioda laikā par vienu un to pašu ģimenes locekli ģimenes pabalsti ir paredzēti gan tās dalībvalsts likumdošanā, kuras teritorijā ģimenes locekļi uzturas, gan tās dalībvalsts likumdošanā, kurā strādā migrējošais darbinieks, Regulas Nr. 1408/71 12. un 76. pantā un Regulas Nr. 574/72 10. pantā ir paredzēti precīzi noteikumi, lai noteiktu prioritāri kompetento dalībvalsti ģimenes pabalstu izmaksai un lai izvairītos no to nepamatotas pārklāšanās.
51.
Saskaņā ar mērķi novērst Regulas Nr. 1408/71 preambulas divdesmit septītajā apsvērumā minēto pabalstu nepamatotu pārklāšanos tās pašas regulas 12. pantā ar nosaukumu “Pabalstu pārklāšanās novēršana”, tostarp 1. punktā, ir noteikts, ka šī regula “nevar ne piešķirt, ne uzturēt spēkā tiesības uz vairākiem viena un tā paša veida pabalstiem par vienu un to pašu obligātās apdrošināšanas laikposmu” (
15
).
52.
Tā kā Regulas Nr. 1408/71 12. pants ietilpst šīs regulas I sadaļā par vispārīgajiem noteikumiem, šajā noteikumā ietvertie principi tiek piemēroti tās pašas regulas 76. pantā (
16
), kā arī Regulas Nr. 574/72 10. pantā (
17
) paredzētajiem prioritātes noteikumiem ģimenes pabalstu vai regulāro pabalstu pārklāšanās gadījumā.
53.
Tomēr spriedumā lietā Ferraioli (
18
) Tiesa atgādināja, ka līgumu, ar kuriem tiek nodrošināta darbinieku brīva pārvietošanās, mērķis nosaka Regulas Nr. 1408/71 normu interpretāciju un ka tās pašas regulas 76. pantu nevar piemērot tā, lai vienas dalībvalsts piešķirto pabalstu aizstāšana ar pabalstiem, kas pienākas no citas dalībvalsts, liegtu darbiniekam saņemt izdevīgākos pabalstus. Tiesa uzskata, ka principi, uz kuriem balstās Regula Nr. 1408/71, nosaka, ka, ja uzturēšanās dalībvalsts piešķirto pabalstu apmērs ir mazāks par to pabalstu apmēru, ko izmaksā otra valsts, darbinieks turpina saņemt lielākā apmēra pabalstu un viņam ir tiesības saņemt no šīs otras valsts sociālā nodrošinājuma iestādes pabalsta papildinājumu, kas atbilst starpībai starp abām summām (
19
).
54.
Eiropas Savienības likumdevējs ir ieviesis ģimenes pabalstu pārklāšanās novēršanas noteikumu piemērošanas noteikumus, un tie jo īpaši paredz informācijas apmaiņu starp uzturēšanās un nodarbinātības dalībvalstu institūcijām, lai salīdzinātu attiecīgos pabalstus un to apmērus un lai varētu noteikt iespējamo diferenciālo piemaksu (
20
).
B – “Līdzīgi” pabalsti
55.
Tā kā Regulas Nr. 1408/71 12. pantā ir paredzēts, ka nepamatotu pārklāšanos veido tikai tiesības saņemt vairākus viena un tā paša veida pabalstus par vienu un to pašu laika periodu (
21
), lai noteiktu tiesības uz diferenciālās piemaksas saņemšanu konkrētajā gadījumā, no sākuma ir jāpārbauda attiecīgo pabalstu veids.
56.
Citiem vārdiem, tikai viena veida ģimenes pabalsti ir salīdzināmi, un tie nevar pārklāties. Turpretī, tā kā saņēmējam ir tiesības uz lielāko no pabalstu summām, diferenciālā piemaksa tiks viņam izmaksāta, ja prioritāri kompetentās dalībvalsts piešķirtā summa ir mazāka par šo summu.
57.
Es uzskatu, ka no pastāvīgās judikatūras šajā jomā izriet, ka pabalstu veida pārbaude, lai piemērotu Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punktu, sastāv no divām daļām: pirmā ir saistīta ar pabalstu iezīmju un mērķu noteikšanu un otrā ir saistīta ar šo pabalstu saņēmēju identificēšanu.
58.
Tiesa spriedumā lietā Knoch (
22
) jau ir nospriedusi, ka sociālā nodrošinājuma pabalsti ir jāuzskata par viena un tā paša veida pabalstiem neatkarīgi no iezīmēm, kas raksturīgas katras valsts tiesību aktiem, ja to nolūks un mērķi, kā arī aprēķina bāze un piešķiršanas nosacījumi ir identiski. Savukārt tīri formālas iezīmes nevar ņemt vērā pabalstu atšķiršanā.
59.
Tomēr Tiesa piebilst, ka, ņemot vērā dažādās atšķirības, kas pastāv starp valstu sociālā nodrošinājuma sistēmām, prasība par absolūtu līdzību aprēķinos un piešķiršanas noteikumos izraisītu to, ka 12. pantā paredzētā pārklāšanās aizlieguma piemērošana būtu ievērojami ierobežota. Šāds rezultāts būtu pretrunā ar šī aizlieguma mērķi, kas ir novērst sociālo pabalstu nepamatotu pārklāšanos (
23
).
60.
Turklāt lietā Dammer (
24
) Tiesa uzskatīja, ka no Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punkta izriet, ka pārklāšanās ir tad, ja tiesības uz ģimenes pabalstiem ir divām dažādām personām, konkrētajā gadījumā – abiem vecākiem, par vienu un to pašu bērnu. Regulas Nr. 1408/71 noteikumu, kas reglamentē ģimenes pabalstu pārklāšanos, mērķis, kā arī tajā paredzētie risinājumi pārklāšanās gadījumā arī liecina, ka 12. panta mērķis ir novērst situāciju, kurā gan ģimenes pabalsta tiešais saņēmējs, proti, darbinieks, gan pabalsta netiešie saņēmēji, proti, darbinieka ģimenes locekļi, var vienlaicīgi saņemt divus viena un tā paša veida pabalstus (
25
).
C – Piemērošana konkrētajai lietai
1. Luksemburgā izmaksājamie ģimenes pabalsti un vācu Elterngeld
61.
Jāatgādina, ka konkrētajā gadījumā diferenciālā piemaksa būtu jāmaksā Luksemburgai tikai tad, ja tur spēkā esošie ģimenes pabalsti ir lielāki par Vācijā maksātajiem. Tāpēc, lai pieņemtu lēmumu, ir jānoskaidro, vai Elterngeld ir tāda paša veida pabalsts kā Luksemburgas regulārie ģimenes pabalsti, ņemot vērā, ka netiek apstrīdēts tas, ka Luksemburgas regulārie ģimenes pabalsti un Kindergeld ir viena un tā paša veida pabalsti.
62.
Kindergeld, kas detalizēti ir aprakstīts iepriekš minētajā 22. un nākamajos punktos, ir galvenokārt paredzēts, lai “garantētu bērnam minimālu iztikas līmeni” neatkarīgi no ģimenes locekļu ienākumiem vai īpašuma un neņemot vērā vecāku iespējamo profesionālo darbību. Atsevišķos gadījumos Kindergeld tiek piešķirts pašam bērnam.
63.
No iepriekš minētā izriet, ka, ja Kindergeld mērķis ir ļaut vecākiem segt izdevumus, ko rada bērna vajadzības, tā galīgais saņēmējs ir bērns, nevis vecāki. Kindergeld neapstrīdami ir tāda paša veida pabalsts kā Luksemburgas regulārie ģimenes pabalsti, kas detalizēti aprakstīti iepriekš minētajos 13.–15. punktā. Šis pabalsts pienākas tikai bērnu iztikai, jo valsts likumdevējs piemēro ģimenes pabalstiem bērnu personiskās tiesības.
64.
Attiecībā uz Elterngeld sākumā ir jāatzīmē, ka konkrētajā gadījumā ne pamata lietas dalībnieki, ne Komisija neapstrīd šī pabalsta klasifikāciju par “ģimenes pabalstu” Regulas Nr. 1408/71 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta nozīmē. Es šim viedoklim piekrītu. No atbildēm uz pieprasījumiem sniegt precizējumus, kas tika nosūtīti iesniedzējtiesai un Vācijas valdībai, skaidri izriet, ka šis pabalsts tiek automātiski piešķirts personām, kas atbilst konkrētiem objektīviem kritērijiem, lai gan ir individuāla un diskrecionāra personisko vajadzību izvērtēšana (
26
), un ka tas skaidri attiecas uz kādu no riskiem, kas uzskaitīti Regulas Nr. 1408/71 4. panta 1. punktā, jo tā mērķis ir palīdzēt pabalsta saņēmējiem, kas uztur ģimeni, liekot kopienai uzņemties daļu no šiem izdevumiem.
65.
Turklāt Tiesa spriedumā lietā Kuusijärvi (
27
) ir nospriedusi, ka par ģimenes pabalstu Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punkta i) apakšpunkta un 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta nozīmē ir jāuzskata tāds pabalsts, kura mērķis ir ļaut vienam no vecākiem sevi veltīt maza bērna audzināšanai, it īpaši atlīdzināt viņam par bērna kopšanu, segt citas izmaksas, kas saistītas ar bērna pieskatīšanu un audzināšanu, un, iespējams, atvieglot finansiālās grūtības, kas saistītas ar atteikšanos no ienākumiem no profesionālas darbības.
66.
Tomēr es uzskatu, ka Elterngeld skaidri atšķiras no Luksemburgas regulārajiem ģimenes pabalstiem vairākos aspektos gan attiecībā uz to mērķiem un iezīmēm, gan attiecībā uz to saņēmējiem un, ja abus šos pabalstus var klasificēt par “ģimenes pabalstiem” Regulas Nr. 1408/71 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta nozīmē, tie nav “viena un tā paša veida” pabalsti šīs regulas 12. panta nozīmē.
67.
No Vācijas valdības sniegtās atbildes uz pieprasījumu sniegt precizējumus izriet, ka Elterngeld mērķis ir, pirmkārt, palīdzēt ģimenēm uzturēt viņu iztikas nosacījumus, ja vecāki galvenokārt nodarbojas ar bērnu audzināšanu, un, otrkārt, palīdzēt vecākiem, jo īpaši sākumā, kad viņi par tādiem ir kļuvuši, ļaujot viņiem pašiem audzināt savus bērnus šajā laika periodā, kas nozīmē, ka viņi uz laiku atsakās no savas profesionālās darbības pilnībā vai daļēji. Ievērojot nosacījumu, ka bērnu aprūpējošais vecāks pārtrauc vai samazina savu profesionālo darbību, viņš saņem atkarībā no saviem personīgajiem ienākumiem kompensāciju par ienākumu zaudēšanu bērna pirmajā dzīves gadā, kā arī palīdzību, kuras mērķis ir uzturēt ģimenes iztikas nosacījumus.
68.
Vācijas valdības ieskatā, Elterngeld mērķis ir arī palīdzēt abiem vecākiem labāk nodrošināt viņu iztikas ekonomiskos nosacījumus ilgākā laika periodā. Tam ir jānovērš galīgi zaudējumi, kas izraisa risku būt atkarīgam no valsts pabalstiem, jānodrošina izvēles brīvība starp ģimeni un darbu un jāveicina ekonomiskā neatkarība.
69.
No iepriekš minētā izriet, ka, ja viens vecāks, kā Wiering kundze – Trīres pilsētas amatpersona, nodrošina sava bērna audzināšanu tā vietā, lai veiktu profesionālu darbību, Elterngeld daļēji kompensē šī vecāka zaudētos ienākumus, kas piešķir šim pabalstam aizvietojošu vai aizstājošu ienākumu funkciju.
70.
Šo aizvietojošo vai aizstājošo ienākumu aspektu pastiprina tas, ka Elterngeld apmērs parasti ir 67 % no iepriekšējās algas, kas nepārsniedz EUR 1800 mēnesī.
71.
Turklāt, lai gan atsevišķi Elterngeld piešķiršanas kritēriji, protams, ir saistīti ar bērnu, piemēram, ar viņa pastāvēšanu un vecumu (
28
), es uzskatu, ka no šī pabalsta mērķiem un iezīmēm nešaubīgi izriet tas, ka Elterngeld saņēmējs ir vecāks, kas nodrošina bērna audzināšanu, nevis pats bērns. Izņemot EUR 300, ko piešķir pat tad, ja vecāks iepriekš nav veicis nekādu profesionālo darbību, bet kurš acīmredzami nevar veikt profesionālo darbību uz pilnu darba laiku (
29
) tajā laika periodā, kamēr viņam piešķir šo minimālo summu, saikne starp profesionālās darbības veikšanu vai neveikšanu un ienākumiem, ko šī nodarbošanās ģenerē, un Elterngeld ir acīmredzama (
30
).
72.
Līdz ar to Elterngeld, kas piešķirts Wiering kundzei viņas bērna kopšanas atvaļinājuma laikā, nav tāda paša veida pabalsts kā Luksemburgas regulārie ģimenes pabalsti un tas nav jāņem vērā, aprēķinot diferenciālo piemaksu, kas, iespējams, jāmaksā par Wiering kunga un kundzes bērniem, ja vācu Kindergeld ir mazāks par minētajiem regulārajiem pabalstiem.
2. Luksemburgas bērna kopšanas pabalsts un vācu Elterngeld
73.
Ja diferenciālā piemaksa, par kuru jautā iesniedzējtiesa, būtu jāuzskata par iespējamu papildinājumu attiecībā pret abiem ģimenes pabalstiem, kas ir spēkā Luksemburgas Lielhercogistē, proti, regulārajiem ģimenes pabalstiem un bērna kopšanas pabalstu, vēl vajadzētu uzdot jautājumu, vai Elterngeld ir jāuzskata par tāda paša veida ģimenes pabalstu kā Luksemburgas ģimenes pabalsts.
74.
Es atgādinu, ka laulātie Wiering nepieprasīja šo bērna kopšanas pabalstu, bet CNPF to automātiski iekļāva aprēķinā, un pastāv nopietnas šaubas par to, vai Wiering kungam un kundzei uz to būtu varējušas būt tiesības (
31
).
75.
Ņemot vērā iesniedzējtiesas veiktās pārbaudes, Luksemburgas sociālā nodrošinājuma kodeksa 299. panta 1. punktā paredzētā bērna kopšanas pabalsta mērķis, tāpat kā Elterngeld mērķis, ir vismaz daļēji kompensēt ienākumu zaudējumus tam vecākam, kas galvenokārt laiku velta savu bērnu audzināšanai ģimenē un neveic nekādu profesionālo darbību vai nesaņem ienākumus no citas personas aizstāšanas profesionālā darbā. Tikai gadījumā, ja ģimenes ienākumi ir mazāki par noteiktu summu, atkāpjoties no 1. punkta principa, persona, kas veic profesionālu darbību vai saņem ienākumus no citas personas aizstāšanas profesionālā darbā, var pretendēt uz bērna kopšanas pabalstu (
32
). Tā paša 299. panta 3. punktā arī ir paredzēts, ka persona var saņemt pusi no bērna kopšanas pabalsta, ja viņa būtībā veic profesionālu darbību uz pusslodzi un galvenokārt velta savu laiku bērnu audzināšanai ģimenē laika posmā, kas līdzvērtīgs vismaz pusei parastā darba laika, kurš apstiprina saikni starp Luksemburgas bērna kopšanas pabalstu un profesionālo ienākumu vai ienākumu no citas personas aizstāšanas profesionālā darbā zaudējuma kompensāciju.
76.
Līdz ar to gan iezīmju mērķu līmenī, gan iespējamo saņēmēju līmenī Luksemburgas bērna kopšanas pabalsts un Elterngeld ir jāuzskata par viena un tā paša veida ģimenes pabalstiem.
3. Kopsavilkums
77.
Ņemot vērā iepriekš minēto, aprēķinot diferenciālo piemaksu, ko Luksemburgas Lielhercogistei, iespējams, jāmaksā sakarā ar ģimenes pabalstiem, uz kuriem ir tiesības Wiering kunga un kundzes bērniem, Elterngeld nav jāņem vērā.
78.
Ja tomēr ir jānoskaidro, vai Luksemburgas Lielhercogistei, iespējams, ir jāmaksā diferenciāla piemaksa par ģimenes pabalstiem un bērna kopšanas pabalstu, tad būtu jānošķir šādi: lai aprēķinātu diferenciālo piemaksu, kas pienākas par Luksemburgas ģimenes pabalstiem, salīdzinājumā jāņem vērā tikai vācu Kindergeld, bet, lai aprēķinātu iesējamo diferenciālo piemaksu par bērna kopšanas pabalstu, salīdzinājumā jāņem vērā tikai Elterngeld.
VI – Secinājumi
79.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Cour de cassation uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darba ņēmējiem, pašnodarbinātajiem un to ģimenēm, kas pārvietojas Kopienas teritorijā, tās redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kura [savukārt] grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, 4. panta 1. punkta h) apakšpunkts, 12., 73. un 76. pants un Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1408/71, 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds ģimenes pabalsts kā Elterngeld, kas paredzēts Vācijas tiesību aktos, nav tāda paša veida pabalsts kā Kindergeld, kas paredzēts tajos pašos tiesību aktos, vai ģimenes pabalsti, kas paredzēti Luksemburgas tiesību aktos, un tāpēc tas nav jāņem vērā, aprēķinot diferenciālo piemaksu par ģimenes pabalstiem, kas, iespējams, jāmaksā par migrējošā darbinieka bērniem.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV L 28, 1. lpp.
(
3
)	OV L 392, 1. lpp.
(
4
)	OV L 74, 1. lpp.
(
5
)	Uzskata, ka persona neveic profesionālu darbību uz pilnu slodzi, ja viņas vidējais mēneša darba laiks nepārsniedz 30 stundas nedēļā (BEEG 1. panta 6. punkts).
(
6
)	Ja abi vecāki atbilst piešķiršanas nosacījumiem, viņi vienojas savā starpā par mēneša maksājumu sadali. Viens no vecākiem saņem Elterngeld mazākais divus mēnešus un lielākais divpadsmit mēnešus. Viens no vecākiem viens pats saņem pabalstu 14 mēnešus, ja tostarp viņš ir vienīgais, kam ir vecāku atbildība vai aizgādības tiesības.
(
7
)	Skat. šo secinājumu 5. zemsvītras piezīmi.
(
8
)	Skat. Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punkta i) apakšpunktu.
(
9
)	2012. gada 19. jūlija spriedums lietā C‑62/11.
(
10
)	1996. gada 10. oktobra spriedums apvienotajās lietās C-245/94 un C-312/94 (Recueil, I-4895. lpp.).
(
11
)	2005. gada 7. jūnija spriedumā lietā C-543/03 Dodl un Oberhollenzer (Krājums, I-5049. lpp., 34. punkts) Tiesa ir nospriedusi, ka persona tiek uzskatīta par “darbinieku” Regulas Nr. 1408/71 nozīmē, ja šī persona ir apdrošināta, kaut arī tikai pret vienu riska veidu, atbilstoši obligātajai vai brīvprātīgajai apdrošināšanai tās pašas regulas 1. panta a) punktā minētā vispārējā vai īpašā sociālā nodrošinājuma sistēmā, neatkarīgi no tā, vai darba attiecības pastāv vai nē.
(
12
)	Skat. šo secinājumu 26. punktu.
(
13
)	Skat. Regulas Nr. 574/72 10. panta 1. punkta b) un i) apakšpunktu.
(
14
)	Skat. 2010. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-16/09 Schwemmer (Krājums, I-9717. lpp., 41. punkts).
(
15
)	Šajā ziņā skat. 1980. gada 22. maija spriedumu lietā 143/79 Walsh (Recueil, 1639. lpp., 15. punkts) par maternitātes pabalstiem.
(
16
)	Regulas Nr. 1408/71 76. pantā ir paredzēts, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 73. pantu tiesības uz ģimenes pabalstiem nodarbinātības dalībvalstī tiek apturētas, ja ģimenes pabalsti ir maksājami sakarā ar ieinteresētās personas profesionālās darbības īstenošanu saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā dzīvo ģimenes locekļi. Šajā ziņā skat. 2005. gada 7. jūlija spriedumu lietā C-153/03 Weide (Krājums, I-6017. lpp., 20.–22. punkts).
(
17
)	Šī panta 1. punkta b) punkta i) apakšpunktā, kas piemērojams Wiering lietā, ir precizēts, ka tiesības uz dzīvesvietas dalībvalsts izmaksāto bērna kopšanas pabalstu ir pārākas par nodarbinātības dalībvalsts izmaksātiem pabalstiem, kas līdz ar to tiek apturēti. Šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Weide (28. punkts).
(
18
)	1983. gada 23. aprīļa spriedums lietā 153/84 (Recueil, 1401. lpp.).
(
19
)	Skat. spriedumu iepriekš minētajā lietā Ferraioli (16.–18. punkts). Skat. arī 1989. gada 27. jūnija spriedumu lietā 24/88 Georges (Recueil, 1905. lpp, 11.–13. punkts), 1989. gada 14. decembra spriedumu lietā C-168/88 Dammer (Recueil, 4553. lpp., 25. punkts) un 1992. gada 9. decembra spriedumu lietā C-119/91 Mc Menamin (Recueil, I-6393. lpp., 26. punkts).
(
20
)	Skat., piemēram, 1990. gada 10. oktobra Lēmumu 91/425/EEK, Lēmums Nr. 147 par Regulas (EEK) Nr. 1408/71 76. panta piemērošanu (OV L 235, 21. lpp.). Skat. arī 2006. gada 7. aprīļa Lēmumu 2006/442/EK, Lēmums Nr. 207 par Regulas (EEK) Nr. 1408/71 76. panta un 79. panta 3. punkta interpretāciju, kā arī par Regulas (EEK) Nr. 547/72 10. panta 1. punkta interpretāciju, kas attiecas uz ģimenes pabalstu vai regulāro ģimenes pabalstu pārklāšanos (OV L 175, 83. lpp.).
(
21
)	Attiecīgais periods pamata lietā netiek apstrīdēts. Tas ir, no 2007. gada 1. jūlija līdz 2008. gada 31. maijam.
(
22
)	1992. gada 8. jūlija spriedums lietā C-102/91 (Recueil, I-4341. lpp.).
(
23
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Knoch (40. un 42. punkts). Šajā lietā Tiesa nosprieda, ka bezdarba pabalsti ir uzskatāmi par viena un tā paša veida pabalstiem Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē, ja to mērķis ir aizvietot algu, kas zaudēta sakarā ar bezdarbu, lai nodrošinātu personas uzturēšanu, un ka atšķirības, kas pastāv starp šiem pabalstiem, jo īpaši attiecībā uz aprēķina bāzi un piešķiršanas noteikumiem, izriet no strukturālām atšķirībām valstu sistēmās. Skat. arī 1983. gada 5. jūlija spriedumu lietā 171/82 Valentini (Recueil, 2157. lpp., 13. punkts) par vecuma un pirmspensijas pabalstu pārklāšanos un 2006. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-406/04 De Cuyper (Krājums, I-6947. lpp, 25. punkts).
(
24
)	Minēts iepriekš (10. punkts).
(
25
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Dammer (12. punkts). Es atzīmēju, ka nepieciešamība identificēt pabalstu saņēmēju izriet arī no Regulas Nr. 1408/71 76. panta nosaukuma un Regulas Nr. 574/72 10. panta nosaukuma, kas paredz noteikumus, lai likvidētu tiesību pārklāšanos vienā un tajā pašā periodā “vienam un tam pašam ģimenes loceklim”.
(
26
)	Šajā ziņā es atzīmēju, ka pastāvīgā judikatūra nosaka, ka pabalstu var uzskatīt par sociālā nodrošinājuma pabalstu tikai, ja to piešķir, pamatojoties uz likumā noteiktu situāciju, lai gan ir individuāla un diskrecionāra personisko vajadzību izvērtēšana, un ja tas attiecas uz kādu no riskiem, kas skaidri uzskaitīti Regulas Nr. 1408/71 4. panta 1. punktā. Skat. 1992. gada 16. jūlija spriedumu lietā C-78/91 Hughes (Recueil, I-4839. lpp., 15. punkts), 2001. gada 15. marta spriedumu lietā C-85/99 Offermanns (Recueil, I-2261. lpp, 28. punkts) un 2002. gada 7. novembra spriedumu lietā C-333/00 Maaheimo (Recueil, I-10087. lpp., 22. punkts).
(
27
)	1998. gada 11. jūnija spriedums lietā C-275/96 (Recueil, I-3419. lpp, 60. punkts).
(
28
)	Skat. šo secinājumu 26. punktu.
(
29
)	Skat. šo secinājumu 5. zemsvītras piezīmi.
(
30
)	Šajā ziņā es atzīmēju, ka BEEG ir viens no 2010. gada 8. marta Padomes Direktīvas 2010/18/ES, ar ko īsteno pārskatīto BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP un ETUC pamatnolīgumu par vecāku atvaļinājumu un atceļ Direktīvu 96/34/EK, transponēšanas pasākumiem (OV L 68, 13. lpp.) Vācijas Federatīvajā Republikā. Direktīva 2010/18, kā arī tās priekšgājēja – 1996. gada 31. jūnija Padomes Direktīva 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu (OV L 145, 4. lpp.), kas bija spēkā faktu pamata lietā rašanās laikā, ievieš minimālās prasības attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu. Es uzskatu, ka, lai gan Direktīvas 96/34 un Direktīvas 2010/18 pielikumā esošajā pamatnolīgumā nav noteikumu par gadījumiem, kad dalībvalstis izveido sistēmas, lai atalgotu bērnu kopšanas atvaļinājumu, vai citus pabalstus šajā ziņā, tie ir neatdalāmi saistīti ar pašu bērnu kopšanas atvaļinājumu. Tātad šo atlīdzības sistēmu adresāti noteikti ir vecāki, kas ir paņēmuši bērnu kopšanas atvaļinājumu.
(
31
)	Skat. šo secinājumu 34. punktu.
(
32
)	Skat. Sociālā nodrošinājuma kodeksa 299. panta 2. punktu, kā arī šo secinājumu 18. punktu.