62015CC0177
ĢENERĀLADVOKĀTA MIHALA BOBEKA [MICHAL BOBEK]
SECINĀJUMI,
sniegti 2016. gada 22. jūnijā (
1
)
Lieta C‑177/15
Nelsons GmbH
pret
Ayonnax Nutripharm GmbH
Bachblütentreff Ltd
(Bundesgerichtshof (Vācijas Federālā Augstākā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Sabiedrības veselība — Veselīguma norādes uz pārtikas produktiem — Jēdziens “dzērieni, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 %” — Šķidruma aerosola vai pilienu veidā, kura spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 27 %, iekļaušana — Prasība nodrošināt zinātniskus pierādījumus — Pārejas režīms esošajām preču zīmēm”
I – Ievads
1.
Nelsons GmbH (turpmāk tekstā – “Nelsons” vai “apelācijas sūdzības iesniedzēja”) pārdod Vācijā Baha ziedu produktus, tostarp “RESCUE” produktus 10 ml vai 20 ml tilpuma pudelītēs ar pipeti un aerosolu veidā (turpmāk tekstā – “RESCUE” produkti). “RESCUE” produktu spirta tilpumkoncentrācija ir 27 procenti.
2.
Regulā (EK) Nr. 1924/2006 (
2
) ir paredzēti konkrēti noteikumi par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem. Šie noteikumi ietver vispārēju aizliegumu par veselīguma norādēm saistībā ar “dzērieniem”, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 %.
3.
Vai Nelsons“RESCUE” produkti ir “dzērieni” Regulas Nr. 1924/2006 nozīmē? Ja tie ir dzērieni, tad “RESCUE” produktu augstais spirta saturs principā izslēdz jebkādas veselības norādes par tiem. Ja tie nav dzērieni, tad kādi pierādījumi ir jāsniedz (ja ir), lai pamatotu šādas veselīguma norādes? Visbeidzot, vai “RESCUE” produktus var atbrīvot no parasto noteikumu piemērošanas saskaņā ar Regulu Nr. 1924/2006, tāpēc ka tie ilgu laiku tirgoti Vācijā? Šie ir jautājumi, kurus šajā lietā uzdevusi iesniedzējtiesa.
II – Tiesiskais regulējums
A – Eiropas Savienības tiesības
1. Regula Nr. 1924/2006
4.
Regulā Nr. 1924/2006 paredzēti nosacījumi, saskaņā ar kuriem Eiropas Savienībā pārdotajiem “pārtikas produktiem” (
3
) var piemērot uzturvērtības un veselīguma norādes.
5.
Regulā Nr. 1924/2006 norādīts, ka veselīguma norādes parasti ir atļautas tikai pēc zinātniskā novērtējuma (23. apsvērums).
6.
Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Preču zīmi, zīmolvārdu vai brīvi izvēlētu nosaukumu, kas parādās uz pārtikas produkta marķējuma, pārtikas produkta noformējumā vai reklāmā un ko varētu interpretēt kā uzturvērtības vai veselīguma norādi, drīkst lietot, nepiemērojot šajā regulā paredzēto procedūru, ja tam šajā marķējumā, noformējumā vai reklāmā pievieno līdzīgu uzturvērtības vai veselīguma norādi, kas atbilst šīs regulas noteikumiem.”
7.
Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punktā jēdzieni “norāde” un “veselīguma norāde” ir definēti šādi:
“1)   “norāde” ir jebkurš ziņojums vai atveidojums, kas nav obligāts saskaņā ar Kopienas vai valstu tiesību aktiem, tostarp ilustrēts, grafisks vai jebkāda veida simbolisks atveidojums, kurš pauž, liek domāt vai netieši norāda, ka pārtikas produktam ir sevišķas īpašības;
[..]
5)   “veselīguma norāde” ir jebkura norāde, kas pauž, liek domāt vai netieši norāda, ka pastāv saikne starp pārtikas produktu kategoriju, pārtikas produktu vai kādu tā sastāvdaļu un veselību.”
8.
Šīs regulas 4. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Dzērieniem, kas satur vairāk nekā 1,2 % alkohola, nedrīkst izmantot veselīguma norādes.”
9.
Regulā Nr. 1924/2006 nav iekļauta “dzēriena” definīcija. Tomēr 13. apsvērumā ir noteikts, ka “uztura bagātinātāji”, kā tie definēti Direktīvā 2002/46/EK (
4
), kas ir šķidrā veidā un kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 %, netiek uzskatīti par “dzērieniem”.
10.
5. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka veselīguma norādes ir atļauts lietot tikai tad, ja
“saskaņā ar vispārpieņemtiem zinātniskiem datiem ir pierādīts, ka norādē minētās vielas klātbūtnei, neesamībai vai samazinātam daudzumam pārtikas produktā vai pārtikas produktu kategorijā ir labvēlīga uzturvērtība vai fizioloģiskā ietekme”.
11.
5. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktā arī paredzēts, ka norādē minētā attiecīgā “uzturviela vai cita viela”, pārtikas produktā faktiski ir pietiekamā daudzumā un tādā veidā, ko organisms spēj izmantot.
12.
6. panta 1. punktā ir arī paredzēts:
“Uzturvērtības un veselīguma norādes pamato ar vispārpieņemtiem zinātniskiem datiem.”
13.
10. pantā paredzēti šādi īpašie nosacījumi, kuriem arī jāatbilst veselīguma norādēm:
“1.   Veselīguma norādes aizliedz, ja tās neatbilst II nodaļas vispārējām prasībām un šīs nodaļas īpašajām prasībām un ja par tām nav izsniegtas atļaujas saskaņā ar šo regulu, un tās nav iekļautas 13. un 14. pantā paredzētajā sarakstā ar norādēm, par kurām izsniedz atļaujas.
[..]
3.   Atsauces uz uzturvielas vai pārtikas produkta vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz labu vispārējo veselību, labsajūtu var izdarīt tikai kopā ar īpašu veselīguma norādi, kas ietverta 13. un 14. pantā minētajos sarakstos.”
14.
Šīs regulas 13. pantā paredzēts, ka Komisija pieņem atļauto veselīguma norāžu sarakstu (
5
). Atļauto norāžu saraksts saskaņā ar 13. pantu pirmoreiz tika pieņemts kā pielikums Regulai Nr. 432/2012/ES (
6
) un kopš tā laika ir vairākas reizes atjaunināts.
15.
Šīs regulas 14. pants attiecas uz dažiem īpašiem norāžu veidiem (
7
). Tajā paredzēts izveidot norāžu sarakstu pēc pieteikuma saskaņā ar 15.–17. pantā un 19. pantā izklāstīto procedūru. Atļauto norāžu saraksts saskaņā ar 14. pantu pirmoreiz tika pieņemts kā pielikums Regulai (EK) Nr. 983/2009 (
8
) un kopš tā laika ir vairākas reizes atjaunināts.
16.
Šīs regulas 28. panta 2. punktā paredzēti šādi pārejas pasākumi:
“Preču zīmju vai zīmolvārdu produktus, kas pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra un kuri neatbilst šai regulai, drīkst turpināt tirgot līdz 2022. gada 19. janvār[im]; pēc tam piemēro šīs regulas noteikumus.”
2. Regula (EK) Nr. 110/2008 (
9
)
17.
Regulas Nr. 110/2008 2. panta 1. punktā “stiprais alkoholiskais dzēriens” definēts kā “alkoholiskais dzēriens” ar noteiktām īpašībām, bet 9. pantā paredzēts, ka alkoholiskie dzērieni, kuriem nav īpaša nosaukuma (brendijs, viskijs u.c.) jāmarķē kā “stiprie alkoholiskie dzērieni”.
III – Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
A– Apelācijas sūdzības iesniedzējas
“RESCUE
” produkti
18.
Nelsons pārdod Vācijas aptiekās Baha ziedu produktus, tostarp tā dēvētos “RESCUE” produktus 10 ml vai 20 ml tilpuma pudelītēs ar pipeti vai aerosola veidā. Tiem ir apzīmējums “Spirituose” (‘spirtots dzēriens’), un spirta tilpumkoncentrācija tajos ir 27 %. Lietošanas pamācībā norādītā ieteicamā dienas deva ir četri pilieni vai divas reizes izsmidzināt.
19.
Nelsons pārdevis “RESCUE” produktus Vācijā vēl pirms 2005. gada 1. janvāra (
10
). Minētajā laikposmā šo produktu sastāvs nav mainījies, un tie vēl pirms 2005. gada 1. janvāra ir pārdoti, izmantojot Kopienas preču zīmi “RESCUE”.
20.
Sākotnēji Nelsons“RESCUE” produkti tika pārdoti kā zāles, un “RESCUE” preču zīme tika reģistrēta attiecībā uz zālēm (ne pārtikas produktiem). Nelsons 2007. gadā reģistrēja arī “RESCUE” kā Kopienas preču zīmi attiecībā uz pārtikas produktiem. 2008. gada februārī, pēc tiesvedības, kurā Nelsons nebija lietas dalībniece, Oberlandesgericht Hamburg (Federālās zemes Augstākā tiesa Hamburgā) secināja, ka Nelsons konkurentu pārdotie līdzīgie Baha ziedu līdzekļi nebija zāles, bet gan pārtikas produkti (
11
). Pēc šī Oberlandesgericht Hamburg (Federālās zemes Augstākā tiesa Hamburgā) nolēmuma Nelsons savus “RESCUE” produktus Vācijā sāka tirgot kā pārtikas produktus.
B– Lieta, kuras rezultātā radies šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
21.
Atbildētājas pamatlietā – Ayonnax Nutripharma GmbH un Bachblütentreff Ltd (turpmāk tekstā – “atbildētājas”) – savus Baha ziedu līdzekļus pārdod Vācijā, un tie konkurē ar Nelsons“RESCUE” produktiem.
22.
Atbildētājas Vācijas tiesā cēla prasību pret Nelsons. Ciktāl tas ir būtiski šajā lietā, tās apsūdzēja Nelsons negodīgā konkurencē, ko būtībā veidoja alkoholisko dzērienu pārdošana ar norādēm uz veselīgumu. Tās uzskatīja, ka veselīguma norāde ir vārds “RESCUE” [‘glābšana’], kas nozīmējot, ka Nelsons produktu lietotājs kaut kā tiks “izglābts” no vājas veselības.
23.
Atbildētājas prasībā lūdza izdot tiesas priekšrakstu, ar kuru Nelsons tiek aizliegts pārdot produktus ar nosaukumu “RESCUE”.
24.
Atbildētāju prasība pirmajā instancē lielākajā daļā tika noraidīta. Tomēr apelācijas instancē lūgums izdot tiesas priekšrakstu tika apmierināts, pamatojoties uz to, ka “RESCUE” produkti bija “dzērieni” Regulas Nr. 1924/2006 4. panta 3. punkta nozīmē. Tātad uz tiem bija aizliegtas jebkuras veselības norādes.
25.
Apelācijas instances tiesas lēmums, ar kuru tika izdots tiesas priekšraksts, savukārt tika pārsūdzēts Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa). Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa) sāka ar premisu, ka “RESCUE” produktiem izmantotais termins “RESCUE” ir veselīguma norāde. Tomēr tā pauda šaubas, vai “RESCUE” produkti kvalificējami kā “dzērieni”. Ja šie produkti netiktu uzskatīti par “dzērieniem”, Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa) arī apšaubīja to, kā šajā lietā jāpiemēro dažādās Regulas Nr. 1924/2006 5. un 6. pantā ietvertās prasības par zinātnisku pamatojumu veselīguma norādēm. Visbeidzot Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa) pauda šaubas saistībā ar pārejas noteikumiem Regulas Nr. 1924/2006 28. pantā un to piemērošanu tādai preču zīmei, kura pastāvējusi pirms 2005. gada 1. janvāra, bet attiecīgais produkts tajā laikā pārdots kā zāles.
26.
Ņemot vērā iepriekš minēto, iesniedzējtiesa apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1.
Vai kā spirtoti dzērieni apzīmēti šķidrumi, kurus 10 ml vai 20 ml tilpuma pudelītēs ar pipeti vai aerosola veidā tirgo aptiekās un kuru spirta tilpumkoncentrācija ir 27 %, Regulas (EK) Nr. 1924/2006 4. panta 3. punkta izpratnē ir dzērieni, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 %, ja atbilstoši ieteicamajai devai, kas norādīta uz to iepakojuma:
a)
četri šķidruma pilieni ir jāiepilina glāzē ar ūdeni un dienas laikā jāizdzer pa daļām vai nepieciešamības gadījumā četri pilieni jālieto neatšķaidīti;
b)
šķidrums, kas ir aerosola veidā, divas reizes ir jāizsmidzina uz mēles?
2.
Ja atbilde uz 1.a) un 1.b) jautājumu ir noliedzoša:
Vai arī attiecībā uz atsaucēm uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punkta izpratnē ir jābūt pierādījumiem šīs regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta izpratnē?
3.
Vai ir piemērojama Regulas (EK) Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkta teikuma pirmā daļa, ja attiecīgais produkts pirms 2005. gada 1. janvāra ar tā zīmolvārdu tika tirgots nevis kā pārtikas produkts, bet kā zāles?”
27.
Rakstveida apsvērumus iesniedza pamatlietas dalībnieki, kā arī Grieķija un Komisija. Visi lietas dalībnieki, izņemot Grieķiju, izteica mutiskus apsvērumus 2016. gada 6. aprīļa tiesas sēdē.
IV – Vērtējums
A – Vai
“RESCUE
” produkti ir
“dzērieni
”?
28.
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa lūdz sniegt skaidrojumu par to, vai uz produktiem, kuru īpašības līdzīgas “RESCUE” produktiem, attiecināms jēdziens “dzēriens” saskaņā ar Regulu Nr. 1924/2006.
29.
Uzskatu, ka tā nav.
30.
Regulā Nr. 1924/2006 nav pozitīvi definēts, kas ir “dzēriens”. Tomēr šīs regulas 13. apsvērumā ir paskaidrots, ka par “dzērieniem”netiek uzskatīti uztura bagātinātāji, kas ir šķidrā veidā un kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 % (
12
).
31.
Saskaņā ar Tiesas judikatūru (
13
) tāda jēdziena nozīme un tvērums, kuram Kopienu tiesībās nav sniegta nekāda definīcija (
14
), ir jānoskaidro saskaņā ar tā ierasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā arī kontekstu, kādā tas tiek lietots, un ar tiesisko regulējumu, kura daļa tas ir, sasniedzamos mērķus.
32.
“Dzēriena” definīcijas vārdnīcās parasti ir ļoti plašas, aptverot visu, kas teorētiski var tikt uzņemts barības veidā un kas tehniski nav cieta viela vai gāze (
15
). Tomēr “dzēriens” acīmredzot tik plaši netiek izmantots sarunvalodā, piemēram, etiķis ir šķidrums, kas tiek uzņemts barības veidā, taču nav ticams, ka tautas valodā to sauks par “dzērienu” vai “dziru”. Tāpat labs kakla aerosols var kondensēties šķidruma pilienos uz mēles vai aukslējām un to var norīt, bet atkal, nevienā parastā sarunā neviens neteiks, ka to “dzer”.
33.
Turklāt ir dažādi konteksta un mērķa elementi, kas apstiprinās, ka vārds “dzēriens” 4. panta 3. punktā nenozīmē visus šķidrumus, bet gan tikai tos šķidrumus, ko paredzēts uzņemt barības veidā būtiskā daudzumā (kas ir vairāk nekā pāris pilieni vai izsmidzināšanas reizes).
34.
Pirmkārt, Regulas Nr. 1924/2006 4. panta 3. punktā ietvertais aizliegums ir īpaši paredzēts tam, lai aizsargātu pret alkohola negatīvo ietekmi uz veselību (
16
). Tomēr, lai šādas sekas izpaustos, alkohols ir jāpatērē ievērojamā daudzumā. Šis gadījums ir saistīts ar ļoti mazu šķidruma daudzumu, kas apvienojumā ar lietošanas metodi (iepilināšana mutē, sajaukšana ar citiem šķidrumiem vai iesmidzināšana), manuprāt, vispār nozīmē to, ka Regulas Nr. 1924/2006 4. panta 3. punktā apskatītās veselības problēmas parasti neradīsies saistībā ar Nelsons“RESCUE” produktiem (
17
).
35.
Otrkārt, Regulas Nr. 1924/2006 preambulas 13. apsvērumā paskaidrots, ka šķidri uztura bagātinātāji, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 %, netiek uzskatīti par “dzērieniem”. Komisijas paziņojumā, atbildot uz Padomes Kopējo nostāju un piekrītot preambulas 13. apsvērumā ietvertajam skaidrojumam, precīzi formulēts, ka preambulas 13. apsvēruma raison d’être ir tāds, ka, “šādus pārtikas produktus lietojot, uzņemtais alkohola daudzums ir nenozīmīgs” (
18
). Varētu uzskatīt, ka tas nozīmē, ka Regulas Nr. 1924/2006 4. panta 3. punktā apskatītās veselības problēmas saistībā ar alkoholu nerodas attiecībā uz šķidrumu uzņemšanu ļoti mazos daudzumos, tāpēc veselīguma norādes šādos gadījumos var būt pieļaujamas.
36.
Treškārt, Regulas (ES) Nr. 1169/2011 (vispārējā regula par marķēšanu) XIII pielikumā (
19
) ir norādīts, ka dzērieniem ir pieļaujama zemāka vitamīnu un minerālvielu koncentrācija nekā produktiem, kas nav dzērieni. Kā norādīts Komisijas rakstveida apsvērumos, tas varētu nozīmēt, ka “dzērienus” parasti paredzēts uzņemt lielākā daudzumā nekā citus pārtikas produktus (
20
).
37.
Iepriekš minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka termins “dzēriens”neietver produktus ar iesniedzējtiesas jautājumā uzsvērtajām īpašībām. Ņemot vērā Regulas Nr. 1924/2006 4. panta 3. punkta mērķi, lasot to kontekstā un sistēmiski, dzēriena plašajai vārdnīcā norādītajai nozīmei vajadzīga teleoloģiskā redukcija. Šim terminam būtu patiesībā jāaptver tikai šķidrumi ar spirta saturu, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 % un kuri, ja tos lieto parastā un vispārpieņemtā veidā, var negatīvi ietekmēt cilvēku veselību.
38.
Būtu jāuzsver no iepriekšējiem argumentiem jau izrietošais, ka tāda pati atbilde būtu jāsniedz gan uz iesniedzējtiesas uzdotā pirmā jautājuma a) daļu, gan b) daļu, kas attiecas uz to pašu šķidrumu, ko pārdod attiecīgi pilienu vai aerosola veidā. Patiesi, kā liecina jau iesniedzējtiesas uzdotais jautājums, šī produkta būtība (šķidrums) nemainās: mainās tikai pasniegšanas veids.
39.
Pēdējā piebildē par “dzēriena” nozīmi vairāki lietas dalībnieki atsaucās uz to, ka “RESCUE” produkti tiek marķēti kā “stiprie alkoholiskie dzērieni”.
40.
Iespējams, ka šis marķējums bija paredzēts, lai īstenotu Regulu Nr. 110/2008 (kurā tiek prasīts “alkoholiskos dzērienus” marķēt kā “stipros alkoholiskos dzērienus”).
41.
Tomēr tādēļ mans secinājums nemainās. Pat ja “RESCUE” produkti formāli tiktu uzskatīti par “alkoholiskajiem dzērieniem” Regulas Nr. 110/2008 izpratnē, tas noteikti nebūtu saistīts ar to automātisku klasifikāciju par “dzērieniem” saskaņā ar Regulu Nr. 1924/2006. Patiešām, nav nekādu īpašu noteikumu par šo divu regulu kopējo definīciju saskaņošanu vai izmantošanu (
21
).
42.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz pirmo iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu atbildēt tā, ka šķidrumi, kuru īpašības ir līdzīgas pamatlietā izskatāmo produktu īpašībām, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir 27 %, kuri tiek raksturoti kā stiprie alkoholiskie dzērieni un tiek pārdoti aptiekās 10 ml vai 20 ml tilpuma pudelītēs ar pipeti vai aerosola veidā un kurus saskaņā ar pievienotajām lietošanas pamācībām paredzēts uzņemt ļoti nelielos daudzumos pilienu vai izsmidzināšanas veidā, nav uzskatāmi par “dzērieniem” Regulas (EK) Nr. 1924/2006 4. panta 3. punkta izpratnē.
B – Vai atsauces uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi jāpamato ar zinātniskiem pierādījumiem?
1. Ievads
43.
Iesniedzējtiesas otrajā jautājumā tiek vaicāts, vai atsaucēm uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi saskaņā ar Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punktu ir jābūt pamatotām ar zinātniskiem pierādījumiem minētās regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta nozīmē.
44.
Turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ uzskatu, ka šādām atsaucēm nav jāpievieno tieši zinātniski pierādījumi. Tomēr saskaņā ar 10. panta 3. punkta skaidro formulējumu šādām atsaucēm jāpievieno “īpašas” veselīguma norādes. Šīm īpašajām veselīguma norādēm pašām ir jābūt pamatotām ar konkrētiem zinātniskiem pierādījumiem 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta izpratnē. Tā rezultātā atsauces uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi vienmēr jāpamato, vismaz netieši, ar zinātniskiem pierādījumiem.
2. Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punkta darbības joma
45.
Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punktā minēti divu veidu paziņojumi: a) atsauces uz “vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi”; b) “īpašas veselīguma norādes”. Pirms sniedzu atbildes uz iesniedzējtiesas jautājumu par pierādīšanas prasībām, ir jāizvērtē šo divu jēdzienu nozīme un piemērošanas joma, no kurām neviena nav definēta Regulā Nr. 1924/2006.
46.
Ņemot vērā īpašības vārdu “īpašs”, termina “īpaša veselīguma norāde” vispiemērotākā nozīme ir šaurāka par jēdzienu “veselīguma norāde” (definēts šajā regulā). Tas attiecas uz precīzākām norādēm par konkrētā produkta ietekmi uz veselību. Citiem vārdiem, “īpašas veselīguma norādes” ir loģiska “veselīguma norāžu” apakškopa.
47.
Turpretī atsauces uz “vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi [..]” ir neskaidrāki paziņojumi par produkta pozitīvo ietekmi uz “veselību” vai “labsajūtu”. Norādījums, ka šādas atsauces uz “vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi” ir “veselīguma norāžu” veids, kā noteikts regulas 2. panta 2. punkta 5) apakšpunktā, nav pilnīgi skaidrs.
48.
Viena no iespējamām 10. panta 3. punkta interpretācijām tomēr varētu būt tāda, ka šajā tiesību normā ir paredzēti noteikumi, kas attiecas uz “veselīguma norādēm”, un tā piemērošanas joma ir tāda pati kā Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 5) apakšpunktam. Tomēr, atšķirībā no 2. panta 2. punkta 5) apakšpunkta, 10. panta 3. punktā izšķir divu dažādu veidu “veselīguma norādes”, proti, “vispārējas veselīguma norādes” (regulā minētas kā atsauces uz “vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi [..]”) un “īpašas veselīguma norādes”.
49.
Tādējādi precīza 10. panta 3. punktā minēto jēdzienu nozīme vēl arvien nav skaidra. Tāpēc ir jāpārbauda šīs tiesību normas konteksts un mērķis.
50.
Pamācoša ir Regulas Nr. 1924/2006 pieņemšanas vēsture. Komisijas sākotnējā priekšlikuma (
22
) 10. pantā bija minēti īpaši nosacījumi, saskaņā ar kuriem būtu jāatļauj veselīguma norādes. Turpretim 11. pantā bija minētas vairākas veselīguma norādes, kas būtu jāaizliedz. Konkrēti, 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā bija paredzēts, ka “nav atļautas šādas netiešas veselīguma norādes: a) norādes par uzturvielas vai pārtikas produkta vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz labu vispārējo veselību, labsajūtu [..]”.
51.
Pēc pirmā lasījuma Eiropas Parlaments noraidīja šādu 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā ietvertu pilnīgu aizliegumu un svītroja to (
23
). Šī svītrošana tika apstiprināta ar Padomes Kopējo nostāju (
24
). Tika iekļauts jauns 10. panta 3. punkts, kura redakcija redzama galīgajā tekstā. Padomes paskaidrojuma rakstā (
25
) teikts, ka tā piekrīt Komisijas ierosinātajam noteiktu norāžu aizliegumam, tomēr nolemj atļaut citas norādes ar zināmiem nosacījumiem, šajā sakarā skaidri atsaucoties uz tagadējo 10. panta 3. punktu.
52.
Komisija pieņēma šo grozījumu (
26
), un to pēc otrā lasījuma pieņēma arī Eiropas Parlaments (
27
).
53.
Uzskatu, ka šie likumdošanas vēstures aspekti apstiprina iepriekš aprakstīto interpretāciju. Tādējādi, lai gan tas nav skaidri formulēts, šķiet, ka 10. panta 3. punktā ir atsauces uz veselīguma norādēm Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 5) apakšpunkta izpratnē. Tādēļ 10. panta 3. punkta interpretācijā ir jānošķir a) “vispārējas veselīguma norādes” (kuras tiek uzskatītas par atsauci(-ēm) “uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi [..]” šajā regulā) un b) “īpašas veselīguma norādes”.
54.
Vairāk kontekstuāla un sistēmiskāka 10. panta 3. punkta interpretācija arī tiecas apstiprināt tādu pašu izpratni vai vismaz nav tai pretrunā.
55.
Šajā ziņā skaidri novērojamas šīs regulas 10. panta 3. punkta paralēles ar 1. panta 3. punktu, kurā ir noteikts, ka preču zīmei, ko var interpretēt kā veselīguma norādi (kam nav nepieciešama atļauja), jāpievieno ar to saistīta veselīguma norāde (kurai jāatbilst Regulai Nr. 1924/2006).
56.
Šķiet, ka gan 10. panta 3. punktā, gan 1. panta 3. punktā apskatītas potenciālās problēmas, kuras parādās dažu veidu veselīguma norāžu formā, ar ko pilnīga atbilstība Regulai Nr. 1924/2006 var tikt apgrūtināta, un tas attaisno atbrīvojumu no (dažām) šīs regulas prasībām. Manuprāt, 10. panta 3. punktā un 1. panta 3. punktā nav mēģināts noteikt jaunu atšķirīgu uz produktiem redzamu paziņojumu kategoriju, bet drīzāk atzīt divus konkrētus veselīguma norāžu veidus (vispārējas un īpašas), kuras būtu jāuztver atšķirīgi.
57.
Tādējādi 10. panta 3. punktu saprotu tā, ka atsauce(-s) uz “vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi [..]” nozīmē “vispārējas veselīguma norādes”, kas ir atšķirīgas no “īpašām veselīguma norādēm”. Tāpēc turpmākajā analīzē, kas attiecas uz pierādīšanas pienākumiem, izmantošu šo terminoloģiju, dodot priekšroku tai, nevis neveiklākajai “atsauces uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi [..]”.
3. Pierādīšanas pienākumi saistībā ar atsaucēm uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi saskaņā ar 10. panta 3. punktu
58.
Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punktā ir noteikta prasība, ka atsauces uz vispārējām veselīguma norādēm var izdarīt kopā ar īpašām veselīguma norādēm, kas ietvertas regulas 13. vai 14. pantā minētajos sarakstos.
59.
No tā nepārprotami izriet, ka uz vispārējām veselīguma norādēm neattiecas prasība par iekļaušanu 13. vai 14. pantā minētajos sarakstos. Tomēr no tā automātiski nevar secināt, ka vispārējās veselīguma norādes ir atbrīvotas no atbilstības jebkurām citām šīs regulas prasībām (tai skaitā prasībām saskaņā ar 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu vai 6. panta 1. punktu). Ir spēcīgi argumenti par pretējo, pamatojoties uz pašu 10. pantu.
60.
Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 1. punktā paredzēts noteikums, ka veselīguma norādēm jāatbilst II nodaļas (kurā ir 5. un 6. pants) vispārējām prasībām. 10. panta 3. punkts ir izņēmums no 10. panta 1. punkta noteikuma, tāpēc tas jāinterpretē šauri. Būtu stingri jāpamato 10. panta 3. punkta paplašināta interpretācija papildus atbrīvojumam no 13. un 14. panta saraksta noteikšanas prasībām (
28
).
61.
Lai izprastu 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 6. panta 1. punktā noteikto pierādīšanas prasību precīzo piemērošanas jomu, ir sīkāk jāizpēta minētās tiesību normas.
62.
Ko 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta parastā nozīme liecina par to piemērojamību vispārējām veselīguma norādēm?
63.
Ne 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ne 6. panta 1. punktā nav precīzi formulētas atšķirības starp zinātniskajiem pierādījumiem, kas nepieciešami vispārējām veselīguma norādēm, no vienas puses, un īpašām veselīguma norādēm, no otras puses.
64.
Regulas Nr. 1924/2006 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā tiek pieprasīti vispārpieņemti zinātniski pierādījumi par “norādē minētās [uzturvielas vai citas] vielas” labvēlīgo ietekmi (
29
). Manuprāt, atbilstoši šo vārdu parastajai nozīmei zinātniski pierādījumi tiek pieprasīti vismaz attiecībā uz norādēm, kas saistītas ar “uzturvielām vai citām vielām”. Tomēr nav skaidrs, vai šāda prasība tieši tādā pašā veidā ir piemērojama (vai var būt piemērojama) veselīguma norādēm, kas attiecas uz produktu kopumā un ko nevar saistīt ar konkrētām “uzturvielām vai citām vielām”.
65.
Regulas 6. panta 1. punktā vispārīgi ir noteikts, ka veselīguma norādes “pamato ar vispārpieņemtiem zinātniskiem pierādījumiem”. Šīs tiesību normas parastā izpratne ir tāda, ka tā attiecas gan uz vispārējām, gan īpašām veselīguma norādēm. Tomēr nav viennozīmīgi skaidrs, vai prasība par pierādījumiem ir (vai pat var būt) tieši tādā pašā veidā jāizpilda attiecībā uz vispārējām un īpašām veselīguma norādēm.
66.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Regulas Nr. 1924/2006 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 6. panta 1. punkta un 10. panta 3. punkta parastais formulējums neļauj izdarīt noteiktu secinājumu par vispārējām veselīguma norādēm piemērojamās pierādījuma prasības saturu. Tomēr uzskatu, ka ar šīm tiesību normām netiek radīts pilnīgs un vispārēji piemērojams atbrīvojums no pienākuma sniegt kaut kāda veida zinātniskus pierādījumus, lai pamatotu vispārējās veselīguma norādes.
67.
Šo jautājumu palīdz noskaidrot sistēmiska un teleoloģiska analīze. Pirmkārt, vairākos Regulas Nr. 1924/2006 noteikumos ir nepārprotama galvenā doma, ka veselīguma norādes rada patērētāju maldināšanas risku un tāpēc tās ir zinātniski jāpamato (skat., piemēram, preambulas 9., 14., 16., 17. un 23. apsvērumu). Taču arī šeit netiek nošķirtas vispārējās un īpašās veselīguma norādes. Tomēr šis principiālais jautājums neliedz prasību par zinātniskiem pierādījumiem izpildīt atšķirīgi vispārējām un īpašām veselīguma norādēm.
68.
Otrkārt, gan iesniedzējtiesa, gan Nelsons un Komisija rakstiskajos apsvērumos norāda, ka ir vispārējas veselīguma norādes, kas praksē ir pārāk vispārīgas, lai tās novērtētu, tādēļ pēc būtības nevar tikt nostiprinātas ar zinātniskiem pierādījumiem (
30
). Tā rezultātā varētu apgalvot, ka prasības noteikšana par pierādīšanu ar vispārpieņemtiem zinātniskiem pierādījumiem saistībā ar vispārējām veselīguma norādēm būtu uzskatāma par de facto aizliegumu veikt šādas norādes. Tas būtu pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes skaidri izteiktajam pilnīga aizlieguma sniegt vispārējas veselīguma norādes noraidījumam (skat. iepriekš 51. punktu).
69.
Neskatoties uz to, tikpat problemātisks ir pilnīgs un vispārpiemērojams atbrīvojums no pienākuma sniegt zinātniskus pierādījumus par vispārējām veselīguma norādēm. Tas būtu vērsts ne tikai pret teksta parasto nozīmi, bet arī pret šīs regulas patērētāju aizsardzības mērķi, precīzāk, izvairīšanos no maldinošām norādēm, tai skaitā zinātniski nepamatotām norādēm.
70.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka 10. panta 3. punktu vienkārši nevar interpretēt tā, ka tajā paredzēts vispārējs atbrīvojums no šīs regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta prasībām par pierādījumiem.
71.
Tomēr piekrītu Komisijai, ka nav nepieciešams nodrošināt tiešus zinātniskus pierādījumus par vispārējām veselīguma norādēm. Tā vietā šīm norādēm jāpievieno īpašas veselīguma norādes, kas ir pamatotas ar šādiem pierādījumiem. Tā rezultātā vispārējai norādei tiek nodrošināti netiešie pierādījumi.
72.
Šī interpretācija atbilst regulas sistēmiskai interpretācijai, ievērojot skaidru likumdevēja nodomu nenoteikt pilnīgu vispārējo veselīguma norāžu aizliegumu, tomēr pieprasīt tās zinātniski pamatot, kaut arī netieši.
73.
Visbeidzot norādīšu, ka iepriekš minētajā 10. panta 3. punkta interpretācijā ir pieprasīts, ka jābūt saiknei starp vispārējo norādi un pievienoto īpašo norādi. Detalizēta diskusija par šīs saites precīzo raksturu neattiecas uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem un šeit netiks sīkāk izskatīta. Tomēr, ņemot vērā iepriekš minēto argumentāciju, saiknei starp vispārējām un īpašajām norādēm jābūt tādai, ka pierādījumi, kas pamato īpašo norādi, attiecas uz vispārējo norādi un var to netieši pamatot (
31
).
4. Secinājums
74.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu uz iesniedzējtiesas otro jautājumu atbildēt tādā nozīmē, ka atsaucēm uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punkta izpratnē nav vajadzīgi tieši zinātniski pierādījumi minētās regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta izpratnē. Tomēr tām vajadzīgi netieši pierādījumi vispārpieņemtu zinātnisku pierādījumu veidā, ar kuriem pamatota īpašā norāde, kam jāpievieno atsauces uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi.
75.
Nobeigumā jāpiebilst, ka, lai gan iesniedzējtiesas jautājumos šāds aspekts nav minēts, ir redzams, ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pausta nostāja, ka prasība par to, lai vispārējām veselīguma norādēm pievienotu īpašas veselīguma norādes, stāsies spēkā tikai pēc tam, kad būs pabeigti 13. vai 14. panta saraksti.
76.
Neuzskatu, ka šī ir pareiza 10. panta 3. punkta interpretācija. Šāds ierobežojums šī noteikuma piemērošanai laikā nav paredzēts. Tāpat to nevar secināt no vairāk sistēmiskas vai teleoloģiskas interpretācijas. Jo īpaši, Regulas Nr. 1924/2006 28. pantā ir skaidri paredzēti vairāki pārejas pasākumi (
32
). Tie neietver nekādu 10. panta 3. punkta prasību piemērošanas atlikšanu. Runājot vispārīgi, pēc būtības 13. un 14. sarakstus var pastāvīgi pilnveidot un tie nekad nekļūs nemainīgi (
33
). Tādēļ uzskatu, ka 10. panta 3. punkta prasības jau ir pilnībā piemērojamas.
C – Vai 28. panta 2. punkta izņēmums ir būtisks, ja produkts tika tirgots kā zāles?
1. Ievads
77.
Iesniedzējtiesas trešajā jautājumā būtībā vaicāts, vai 28. panta 2. punkta izņēmumā pieprasīts, lai attiecīgais produkts būtu tirgots kā pārtikas produkts pirms 2005. gada 1. janvāra.
78.
Šī jautājuma ievadam par uzskatu par noderīgu atgādināt atsevišķus ļoti savādus šīs lietas aspektus.
79.
“RESCUE” produkti tieši tādā pašā fiziskajā veidolā un ar to pašu preču zīmi pastāvēja vēl pirms 2005. gada 1. janvāra. Mainījies ir veids, kādā “RESCUE” produkti tiek tirgoti, un to produktu kategorijas, attiecībā uz kurām ir reģistrēta šī preču zīme.
80.
Līdz 2007. gadam “RESCUE” produkti tika tirgoti kā zāles, un šī preču zīme tika reģistrēta (tostarp) attiecībā uz zālēm. Kopš 2007./2008. gada “RESCUE” produktus tirgo kā pārtikas produktus un šī preču zīme ir reģistrēta attiecībā uz pārtikas produktiem. Tomēr pieejas maiņa tirdzniecībai nenotika apelācijas sūdzības iesniedzējas vienpusēja lēmuma rezultātā, bet gan sekoja Oberlandesgericht Hamburg (Federālās zemes Augstākā tiesa Hamburgā) spriedumam, kas nozīmēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iepriekš izmantotā pieeja tirdzniecībai bija nepareiza. Attiecīgos produktus nevajadzēja tirgot kā zāles, bet gan kā pārtikas produktus.
81.
Šajā faktiskajā pamatojumā tiek izcelta iesniedzējtiesas trešā jautājuma pamatā esošā problēma, proti, kādi faktori pirms 2005. gada ir saistīti ar 28. panta 2. punkta izņēmuma piemērošanu (produkta fiziskie parametri, juridiskā klasifikācija (ko veicis pārdevējs vai kompetentās iestādes), tirdzniecība u.c.).
2. Analīze
82.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkta tekstu tas piemērojams preču zīmju (vai zīmolvārdu) (
34
)“produktiem”, kas “pastāvēja” pirms 2005. gada 1. janvāra un kas neatbilst šai regulai.
83.
No 28. panta 2. punkta teksta nav skaidrs, kam tieši bija “jāpastāv” pirms 2005. gada 1. janvāra (produktam, attiecīgajai preču zīmei vai produktam ar attiecīgo preču zīmi). Pats vārds “pastāv” arī ir neskaidrs. Šķiet, ka tas nenozīmē kādu konkrētu produkta tirgū laišanas veidu (vai vispār kādu laišanu tirgū).
84.
Tomēr ir skaidrs, ka, tikai gramatiski interpretējot, jēdziens “preču zīmju vai zīmolvārdu produkti, kas pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra” attiecas uz zālēm, kas tirgotas pirms 2005. gada, izmantojot preču zīmi, kura pastāvējusi arī pirms 2005. gada.
85.
Tālāk 28. panta 2. punktā paredzēts, ka produkti ar preču zīmēm “neatbilst šai regulai”. Darbības vārds “[ne]atbilst” ir tagadnes formā. Tāpēc tas gramatiski nenozīmē, ka ar šiem “produktiem ar preču zīmēm”tika pārkāpta Regula 2005. gada 1. janvārī, bet ka to stāvoklis ir neatbilstošs pārejas posma atbrīvojuma izmantošanas brīdī. Pamatojoties uz to, 28. panta 2. punktu atkal var piemērot tāda veida situācijā, kāda aprakstīta iesniedzējtiesas jautājumā, kura attiecas uz produktiem, kas tika piedāvāti tirgū kā zāles, bet tagad tiek piedāvāti tirgū un juridiski klasificēti kā pārtikas produkti.
86.
Atbildētāji un Komisija apsvērumos uzskata, ka 28. panta 2. punkts nevar būt piemērojams. Viņu galvenā argumentācija ir tāda, ka 28. panta 2. punkts attiecas uz pārtikas produktiem. Tikai pārtikas produkti var būt ar veselīguma norādēm un rezultātā nebūt atbilstoši regulai. Tāpēc 28. panta 2. punkts nevar būt piemērojams zālēm.
87.
Problēma ar šo argumentāciju ir tāda, ka tajā netiek izskatīta šīs lietas konkrētā problēma, proti, ka ir mainīta attiecīgo produktu juridiskā kategorija. Ja “RESCUE” produktus turpinātu tirgot un juridiski klasificēt kā zāles, 28. panta 2. punkta izņēmumu nevarētu piemērot. Tomēr tādā gadījumā visai regulai nebūtu nozīmes.
88.
Iepriekš minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka 28. panta 2. punkta teksts nepārprotami var aptvert šāda veida (ļoti savādu) situāciju. Tomēr vārds “produkti” 28. panta 2. punktā citā gaismā tika izskatīts Tiesas spriedumā Green‑Swan (
35
), uz kuru atsaukušies visi lietas dalībnieki.
a) Spriedums lietā “Green‑Swan” un “produktu” izpratne 28. panta 2. punktā
89.
Spriedumā Green‑Swan Tiesa nosprieda, ka Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts “ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz tādiem pārtikas produktiem, kuri bija apzīmēti ar preču zīmi vai zīmolvārdu, kas var tikt interpretēti kā uzturvērtības vai veselīguma norāde šīs regulas izpratnē, un kuri šādā formā pastāvēja jau pirms 2005. gada 1. janvāra” (
36
).
90.
Tāpēc var saprast, ka spriedumā Green‑Swan Tiesa “produktus” interpretēja kā “pārtikas produktus” 28. panta 2. punktā. Atsaucoties uz šo spriedumu, atbildētāji un Komisija būtībā apgalvo, ka uz produktu, kas agrāk tirgots kā zāles, nekad nevar attiekties 28. panta 2. punktā minētais atbrīvojums.
91.
Tam nevar piekrist. Secinājums, ka “produkti” būtu jāinterpretē kā “pārtikas produkti”, nav tik nepārprotams, un, manuprāt, faktiski Tiesa spriedumā Green‑Swan tā nebija skaidri nolēmusi.
92.
Atsevišķas Tiesas nostādnes, kas definētas, atbildot uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, jālasa kontekstā un jāinterpretē, ievērojot lietas faktiskos apstākļus. Izteikums no sprieduma Green‑Swan, uz kuru atsaucas atbildētāji un Komisija, minētajā spriedumā ir gadījuma izteikums, kas formulēts noteiktā veidā, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdoto konkrēto jautājumu. Tajā ir precīzi atkārtots formulējums, ko lietojusi iesniedzējtiesa, kura pati minējusi pārtikas produktus, nevis produktus. Tomēr jautājums par to, vai “produkti” jāinterpretē kā “pārtikas produkti”, nebija būtisks lietā Green‑Swan. Tas netika detalizēti apspriests.
93.
Šo iemeslu dēļ atsaukšanās uz spriedumu Green‑Swan šajā lietā var palīdzēt tikai nedaudz.
94.
Kopumā “produktu” parastā nozīme skaidri atšķiras no “pārtikas produktu” nozīmes un ir plašāka par to. Sistēmiski termins “pārtikas produkti” šajā regulā tiek lietots vairāk nekā 70 reizes, tai skaitā pašā 28. pantā. “Produkti” parādās divreiz – preambulas 1. apsvērumā un 28. panta 2. punktā. Tādējādi varētu uzskatīt, ka likumdevējs apzinājās terminoloģisko atšķirību, kuru tas vēlējās ieviest noteikuma formulējumā, kas, šķiet, ir vienāds visās oficiālajās valodās. Patiešām, ņemot vērā šādu situāciju, būtu nepieciešams ievērojami plašāks un mērķtiecīgāks Tiesas pamatojums, lai “produktus” aizstātu ar “pārtikas produktiem”.
95.
Tomēr uzskatu arī, ka pat vārdu “produkti” interpretācija kā “pārtikas produkti” 28. panta 2. punktā neizslēdz minētā noteikuma piemērošanu tāda veida lietās kā šī.
96.
Šajā sakarā uzsveru, ka šī lieta attiecas uz ļoti konkrētu situāciju. Attiecīgie produkti faktiski ir pārtikas produkti, taču tie tika piedāvāti tirgū kā zāles, līdz valsts tiesas spriedumā tika precizēta to pareizā juridiskā klasifikācija. Tas notika neilgi pēc 2005. gada 1. janvāra beigu termiņa, kas redzams 28. panta 2. punktā paredzētajā izņēmumā.
97.
Šie faktiskie apstākļi iezīmē piemērojamā normatīvā regulējuma īpatnības. Saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību aktiem produkta klasifikācijai kā zālēm vai pārtikas produktam ir ļoti nozīmīgas regulatīvas sekas. Tomēr praksē robeža starp zālēm un pārtikas produktiem ne vienmēr ir skaidra un var atšķirties laika gaitā vai dažādās dalībvalstīs (
37
). Tā rezultātā šajā lietā vienkāršs novērojums, ka 28. panta 2. punktā “produkti” jāinterpretē kā “pārtikas produkti”, nenodrošina pilnīgu risinājumu. Tas rada jautājumu – kurā brīdī un saskaņā ar ko tie ir pārtikas produkti?
98.
Tas ir āķīgs jautājums, kas rodas tikai ļoti konkrētu apstākļu dēļ. Produktiem var mainīties juridiskā klasifikācija no zālēm uz pārtikas produktiem, bet tam drīzāk jābūt izņēmumam, nevis normai. Citiem vārdiem, tikai neskaidros gadījumos būtu jārodas jautājumam “kurā brīdī un saskaņā ar ko tie ir pārtikas produkti”.
99.
Atgriezīšos pie šī jautājuma vēlāk. Noslēdzot šo nodaļu, pietiek norādīt, ka pat ar “produktu” interpretāciju kā “pārtikas produkti”ipso facto netiek izslēgta 28. panta 2. punkta piemērošana produktiem, kas tika piedāvāti tirgū kā zāles pirms 2005. gada, bet tagad tiek klasificēti un piedāvāti tirgū kā pārtikas produkti (un kam ir tāds pats fiziskais veidols ar to pašu preču zīmi kā iepriekš).
b) Plašāka kontekstuāla, sistēmiska un teleoloģiska interpretācija
100.
Regulas Nr. 1924/2006 preambulas 4. apsvērumā ir apstiprināts, ka šī regula attiecas uz preču zīmēm, ko var interpretēt kā veselīguma norādes (
38
). Šajā regulā ir ietverti divi citi ar preču zīmēm saistīti noteikumi. Viens ir 1. panta 3. punkts, kurā būtībā no regulas atļauju piešķiršanas prasībām atbrīvota jebkura preču zīme, ko var uzskatīt par veselīguma norādi, ja tai pievieno ar to saistītu veselīguma norādi, par kuru ir izsniegta atļauja. Otrs ir izņēmums 28. panta 2. punktā.
101.
Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 3. punktā kopsakarā ar 28. panta 2. punktu paskaidrots, kādā veidā šī regula ir piemērojama preču zīmēm. Šo noteikumu nebija sākotnējā Komisijas priekšlikumā par šo regulu, kurā nebija paredzēts nekāds īpašs režīms preču zīmēm (
39
). Eiropas Parlaments pirmajā un otrajā lasījumā ierosināja preču zīmes pilnībā izslēgt no šīs regulas. Parlaments uzskatīja, ka regulas piemērošana preču zīmēm radītu tiesisko nenoteiktību un “nelabvēlīgu situāciju esošo zīmolu zīmju īpašniekiem, kuri daļēji ir stipri atkarīgi no zīmola atpazīstamības” (
40
). To pilnīga izslēgšana galu galā tika noraidīta un galīgais rezultāts bija kompromiss, kas īstenots 1. panta 3. punktā un 28. panta 2. punktā.
102.
No šīm piezīmēm varu izdarīt šādus vispārīgus secinājumus par 28. panta 2. punkta interpretāciju.
103.
Pirmkārt, preču zīmēm, ko var uzskatīt par veselīguma norādēm, ir skaidri atzīti īpaši problēmjautājumi saskaņā ar Regulu Nr. 1924/2006, tā ka parasto regulējumu nevar piemērot tieši tādā pašā veidā.
104.
Otrkārt, uzskatu, ka ar iepriekš minētajiem apsvērumiem tiek apliecināta prasība 28. panta 2. punktā, lai attiecīgais produkts un preču zīme būtu pastāvējuši pirms 2005. gada 1. janvāra (pretstatā tikai produktam vai tikai preču zīmei).
105.
No likumdošanas vēstures redzams, ka 28. panta 2. punkta mērķis ir sniegt kādu pagaidu aizsardzību iegūtām preču zīmēm. Uzņēmumi, kas ir veikuši ieguldījumus zīmolā un paļaujas uz tādējādi uzkrātajiem ieguldījumiem un no tā izrietošo zīmola atpazīstamību, lai pārdotu savu produkciju, saskartos ar nesamērīgām sekām, ja ar šo regulu pēkšņi būtu ieviests attiecīgās preču zīmes aizliegums.
106.
Ar to, manuprāt, tiek stingri norādīts, ka 28. panta 2. punktu nevar interpretēt kā piedāvājumu vispārējam atbrīvojumam preču zīmēm, kuras var uzskatīt par veselīguma norādi un kuras pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra, neatkarīgi no produktiem, uz kuriem tās izmanto. Tā vietā 28. panta 2. punktā piedāvāta aizsardzība, ja konkrēts produkts kopā ar attiecīgo preču zīmi (turpmāk tekstā –“attiecīgā produkta/preču zīmes kombinācija”) pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra. Pretējā gadījumā preču zīmi, kas pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra, pēc šī datuma varētu izmantot pilnīgi jauniem produktiem, un vēl arvien gūt labumu no šī atbrīvojuma, pat ja šādos gadījumos nebūtu ciesti nekādi acīmredzami nesamērīgi un netaisni zaudējumi.
107.
Šī pieeja atbilst arī spriedumam Green‑Swan, kurā konstatēts, ka pārtikas produktiem ar attiecīgajām preču zīmēm “šādā formā” ir bijis jāpastāv 2005. gada 1. janvārī. No valsts tiesas jautājuma un Tiesas atbildes lietā Green‑Swan ir skaidrs, ka frāze “šādā formā” attiecas uz pārtikas produktiem, kuri bija apzīmēti ar attiecīgajām preču zīmēm (pretstatā tikai pārtikas produktiem (
41
) vai tikai preču zīmei).
108.
Treškārt, 28. panta 2. punktā ir prasīts, lai attiecīgā produkta/preču zīmes kombinācija “pastāv” pirms 2005. gada 1. janvāra. Manuprāt, “pastāv” parastā nozīme šajā kontekstā ir tāda, ka attiecīgā produkta/preču zīmes kombinācija šajā datumā pastāvēja tādā pašā fiziskajā veidolā. Regulas Nr. 1924/2006 kontekstā, sistēmā vai mērķī nesaskatu neko tādu, kas pamatotu citādu interpretāciju.
109.
Jo īpaši, neredzu nekādu pamatojumu, lai mainītu veidu, kādā 28. panta 2. punkts tiek piemērots, atkarībā no tā, kā šis produkts ir tirgots agrāk, vai pamatojoties uz pārdevēja acīmredzami kļūdainu juridisko klasifikāciju.
110.
Ceturtkārt, 28. panta 2. punktā ir minēts nosacījums, ka attiecīgā preces/preču zīmes kombinācija “neatbilst šai regulai”. Vēlreiz, atsaucoties uz šīs tiesību normas izpratni, tās mērķis ir novērst nesamērīgu ietekmi uz preču zīmes īpašnieku, ko izraisa tiesību izmantot šo preču zīmi pēkšņa atsaukšana, jo tā neatbilst šai regulai. Šajā lietā tiešām ir iespējamas neatbilstības šai regulai situācija (saprotu, ka tas ir apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu pamatā). Manuprāt, nav būtiski, vai šī neatbilstības situācija ir radusies produkta tirdzniecības izmaiņu vai juridiskas pārklasificēšanas rezultātā. Šis nav tas gadījums, kad jaunu produkta/preču zīmes kombināciju laiž tirgū neatbilstības situācijā. Attiecīgā produkta/preču zīmes kombinācija ilgi pirms 2005. gada 1. janvāra tika tirgota tieši tādā pašā fiziskajā veidolā. Man šķiet, ka šis ir tieši tāda veida produkts, kam ir paredzēts pagaidu atbrīvojums 28. panta 2. punktā.
111.
Visbeidzot, vispārīgi interpretējot 28. panta 2. punkta pagaidu atbrīvojuma piemērošanas jomu, jāņem vērā ne tikai tas, ka izņēmumi ir jāinterpretē šauri, bet arī tas, ka preču zīmes ir īpašuma veids (
42
). Kā jau redzams no iepriekš 101. punktā minētā likumdošanas procesa, nekādu saprātīgu pārejas noteikumu neparedzēšanu ārkārtējos gadījumos varētu uzskatīt par sava veida ekspropriāciju.
3. Secinājums
112.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu uz iesniedzējtiesas trešo jautājumu atbildēt tā, ka Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punktā iekļauto minēto noteikumu var piemērot gadījumā, ja pirms 2005. gada 1. janvāra attiecīgais produkts tika piedāvāts tirgū ar tā zīmolvārdu nevis kā pārtikas produkts, bet kā zāles. Šādos gadījumos 28. panta 2. punktā ir prasīts, lai attiecīgais produkts minētajā datumā pastāvētu: a) tajā pašā fiziskajā veidolā; b) ar tādu pašu preču zīmi.
V – Secinājumi
113.
Iesaku Tiesai uz Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi.
Pirmais jautājums
Šķidrumi, kuru īpašības ir līdzīgas pamatlietā izskatāmo produktu īpašībām un spirta tilpumkoncentrācija ir 27 %, kuri tiek raksturoti kā stiprie alkoholiskie dzērieni un tiek pārdoti aptiekās 10 ml vai 20 ml tilpuma pudelītēs ar pipeti vai aerosolu veidā un kurus saskaņā ar pievienotajām lietošanas pamācībām paredzēts uzņemt ļoti nelielos daudzumos pilienu vai izsmidzināšanas veidā, nav uzskatāmi par “dzērieniem” Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem 4. panta 3. punkta izpratnē.
Otrais jautājums
Atsaucēm uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 3. punkta izpratnē nav vajadzīgi tieši zinātniski pierādījumi minētās regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 6. panta 1. punkta izpratnē. Tomēr tām vajadzīgi netieši pierādījumi vispārpieņemtu zinātnisku pierādījumu veidā, ar kuriem pamatota īpašā norāde, kam jāpievieno atsauces uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi.
Trešais jautājums
Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punktā iekļauto minēto noteikumu var piemērot gadījumā, ja pirms 2005. gada 1. janvāra attiecīgais produkts tika piedāvāts tirgū ar tā zīmolvārdu nevis kā pārtikas produkts, bet kā zāles. Šādos gadījumos 28. panta 2. punktā ir prasīts, lai attiecīgais produkts minētajā datumā pastāvētu: a) tajā pašā fiziskajā veidolā; b) ar tādu pašu preču zīmi.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regula par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV 2006, L 404, 9. lpp.).
(
3
)	Kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002, L 31, 1. lpp.), 2. pantā.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūlija Direktīvas 2002/46 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem (OV 2002, L 183, 51. lpp.) 2. panta a) punkts.
(
5
)	13. pants attiecas uz veselīguma norādēm, izņemot tās, kas attiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību. Tās ir apskatītas 14. pantā.
(
6
)	Komisijas 2012. gada 16. maija Regula, ar ko izveido sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (OV 2012, L 136, 1. lpp.).
(
7
)	Norādes par slimības riska samazināšanu un par bērnu attīstību un veselību.
(
8
)	Komisijas 2009. gada 21. oktobra Regula par atļauju piešķiršanu un atļaujas piešķiršanas atteikumu dažām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras attiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (OV 2009, L 277, 3. lpp.).
(
9
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Regula par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1576/89 (OV 2008, L 39, 16. lpp.).
(
10
)	Iespējamais attiecīgais datums, ņemot vērā Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punktu (skat. iepriekš 16. punktu).
(
11
)	Oberlandesgericht Hamburg (Federālās zemes Augstākā tiesa Hamburgā) spriedums (2008. gada 21. februāris, 3 U 235/06).
(
12
)	Saskaņā ar iesniedzējtiesas norādīto Baha ziedu līdzekļi nav uztura bagātinātāji, kas minēti Direktīvas 2002/46 2. panta a) punktā.
(
13
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2014. gada 3. septembris, Deckmyn un Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 19. punkts.
(
14
)	Spriedumi, 2008. gada 3. aprīlis, Endendijk, C‑187/07, EU:C:2008:197, 15. punkts; 2000. gada 27. janvāris, DIR International Film u.c./Komisija, C‑164/98 P, EU:C:2000:48, 26. punkts, un 1988. gada 27. janvāris, Dānija/Komisija, 349/85, EU:C:1988:34, 9. punkts.
(
15
)	Angļu valodā “a drink of any type” (Cambridge dictionary); vācu valodā: “zum Trinken zubereitete Flüssigkeit” (Duden); franču valodā: “tout liquid qui peut être bu” (Académie française); čehu valodā: “tekutina určená k pití, k ukojení žízně” (Slovník jazyka spisovného českého).
(
16
)	Šajā sakarā skat., piemēram, spriedumu, 2012. gada 6. septembris, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, 48. un nākamie punkti.
(
17
)	Šo secinājumu turklāt pastiprina fakts, ka tos pārdod aptiekās.
(
18
)	COM (2006) 2, galīgā redakcija.
(
19
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Regula par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV 2011, L 304, 18. lpp.).
(
20
)	Turklāt XIII pielikumā ir skaidri minēti produkti, kas nav dzērieni, bet tiek mērīti mililitros, liekot saprast, ka ne visi šķidrumi ir “dzērieni”.
(
21
)	Sal. Direktīvu 2002/46: Regulu Nr. 1924/2006 piemēro, “neskarot” minēto direktīvu (Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 5. punkta d) apakšpunkts);, sal., arī Regulu Nr. 178/2002, konkrēti, kuras definīcija “pārtikas produkti” ir ievesta Regulā Nr. 1924/2006 (Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts).
(
22
)	Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, COM(2003) 424, galīgā redakcija (OV 2004, C 96, 8. lpp.), 42. grozījums.
(
23
)	Ziņojums par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, A6‑0128/2005.
(
24
)	Padomes 2005. gada 8. decembrī pieņemtā Kopējā nostāja (EK) 3/2006 (OV 2006, C 80E/43), skat. it īpaši 3. un 7. lpp.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 2005. gada 8. decembris, 2003/0165 (COD), 7. lpp.
(
26
)	Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, COM(2006) 2, galīgā redakcija, 4. lpp.
(
27
)	Ieteikums otrajam lasījumam par Padomes kopējo nostāju attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes regulas pieņemšanu par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, A6‑0122/2006.
(
28
)	Tas ir īpaši skaidrs, ja ņem vērā dažu citu II nodaļas prasību diezgan būtisko raksturu, no kurām ir lūgts atbrīvot (piemēram, norādes nedrīkst būt kļūdainas, neskaidras vai maldinošas, mudināt pārmērīgu pārtikas produktu patēriņu). Skat. Regulas Nr. 1924/2006 3. panta a) un c) punktu.
(
29
)	Mans izcēlums. Šie vārdi ir arī 5. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā.
(
30
)	Skat. arī Komisijas 2013. gada 24. janvāra Īstenošanas lēmumu 2013/63/ES, ar ko pieņem pamatnostādnes par to, kā īstenojami īpaši nosacījumi attiecībā uz veselīguma norādēm, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1924/2006 10. pantā (OV 2013, L 22, 25. lpp.), 28. lpp., pēdējā daļa.
(
31
)	Skat. arī Komisijas Īstenošanas lēmumu 2013/63, kurā ir noteikts, ka konkrētajai veselīguma norādei “ir jābūt kādai saiknei” ar vispārējo atsauci; Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 3. punktā, kas ir analoģisks 10. panta 3. punktam (skat. iepriekš 55. punktu), formulēts, ka veselīguma norādei, par kuru izsniegta atļauja, jābūt “līdzīgai” preču zīmē ietvertajai norādei.
(
32
)	Tai skaitā 28. panta 5. punktā ir paredzēti pārejas pasākumi, līdz tiek pieņemts saraksts saskaņā ar 13. panta 3. punktu.
(
33
)	Šajā jautājumā skat. arī ģenerāladvokāta Melhiora Vatelē [Melchior Wathelet] secinājumus lietā Ehrmann, C‑609/12, EU:C:2013:746, 97. punkts.
(
34
)	Izteiksmes vienkāršības labad turpmāk tekstā minēšu tikai preču zīmes.
(
35
)	Spriedums, 2013. gada 18. jūlijs, Green‑Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501.
(
36
)	37. punktā.
(
37
)	Šī lieta ir šādas situācijas piemērs. Skat., piemēram, spriedumus, 1991. gada 21. marts, Delattre, C‑369/88, EU:C:1991:137, 27. un 29. punkts; 2005. gada 9. jūnijs, HLH Warenvertrieb un Orthica, C‑211/03, C‑299/03 un no C‑316/03 līdz C‑318/03, EU:C:2005:370, 56. punkts; 2009. gada 5. marts, Komisija/Spānija, C‑88/07, EU:C:2009:123, 69. punkts.
(
38
)	Preambulas 4. apsvērums: “Šai regulai būtu jāattiecas uz preču zīmēm un citiem zīmolvārdiem, ko var interpretēt kā uzturvērtības vai veselīguma norādes”.
(
39
)	COM(2003) 424, galīgā redakcija (OV 2004, C 96, 8. lpp.).
(
40
)	Ziņojums par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, A6‑0128/2005, 19. grozījums.
(
41
)	Iesniedzējtiesa lietā Green‑Swan būtībā jautāja, vai 28. panta 2. punkta izņēmums ir piemērojams: a) pārtikas produktiem “šādā formā”; vai b) pārtikas produktiem ar preču zīmi “šādā formā”.
(
42
)	Pamattiesību hartas 17. panta 2. punkts; skat. vispārīgi spriedumu, 2015. gada 16. jūlijs, Coty Germany, C‑580/13, EU:C:2015:485, 29. punkts; skat. arī Eiropas Cilvēktiesību tiesas Lielās palātas 2007. gada 11. janvāra spriedumu Anheuser‑Busch Inc. pret Portugāli (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901), 66.–78. punkts (paplašinot Pirmā protokola 1. panta aizsardzību pat uz vienkāršu pieteikumu par preču zīmes reģistrāciju).