62002CC0329_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Tegemist on apellatsioonkaebusega Euroopa Ühenduse Esimese Astme Kohtu (teine koda) otsuse(2) tühistamiseks, millega kohus tühistas osaliselt keeldumise registreerida ühenduse kaubamärgina mitmesugustele teenustele
kaubamärki „SAT.2”. Tõstatatud on järgmised küsimused: i) kas ühenduse kaubamärki käsitleva määruse(3) artikli 7 lõike 1 punkti b eesmärk on võimaldada kõigil ilma eristusvõimeta tähiseid vabalt kasutada, ii) kuidas toimub keeruka, ilma eristusvõimeta kombineeritud märgi terviklik analüüs ja iii) kuidas kohaldada mittediskrimineerimise põhimõtet kui teatava kaubamärgi registreerimisest keeldumine on väidetavalt vastuolus varasema praktikaga.
Õiguslik raamistik
2. Määruse artikkel 4 sätestab, et: „[ü]henduse kaubamärgi võivad moodustada mis tahes tähised, mida on võimalik graafiliselt esitada, eelkõige nimed, sealhulgas isikunimed, kujutised, tähed, numbrid või kaupade või nende pakendi kuju, kui selliste tähiste põhjal on võimalik eristada ühe ettevõtja kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest.”
3. Määruse artikkel 7 pealkirjaga „Absoluutsed keeldumispõhjused” sätestab:
„1 Ei registreerita:
a) tähiseid, mis ei vasta artiklis 4 sätestatud tingimustele;
b) kaubamärke, millel puudub eristusvõime;
c) kaubamärke, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu või kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
d) kaubamärke, mis koosnevad ainult märkidest või tähistest, mis on muutunud tavapäraseks igapäevases keelekasutuses või heausksetes ja kindlakskujunenud kaubandustavades;
e) tähiseid, mis koosnevad ainult:
i) kauba enda loomuomasest kujust;
ii) kaupade kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks; või
iii) kujust, mis annab kaubale märkimisväärse väärtuse;
[...]”.(4)
4. Artikli 7 lõige 3 sätestab, et „[l]õike 1 punkte b, c ja d ei kohaldata, kui kaubamärk on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille jaoks registreerimist taotletakse.”
Vaidluse taust
5. 15. aprillil 1997 esitas satelliittelevisiooniga tegelev äriühing SAT.1 SatellitenFernsehen Gmbh (edaspidi „SAT.1”) Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainlahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) taotluse sooviga registreerida ühenduse kaubamärgina nii Nizza kokkuleppe(5) erinevate klasside toodetele kui ka klasside 35, 38, 41 ja 42 teenustele sõnamärk „SAT.2”. Kirjelduste kohaselt hõlmavad need klassid põhiliselt reklaami, ärijuhtimist ja kontoriteenuseid, sidet, haridust, väljaõpet, meelelahutust, spordi- ja kultuurialast tegevust ning teenuseid, mida ei ole mujale klassifitseeritud. Taotlus käsitles teenuste kõigi nende klasside üksikasjalikku loetelu. Taotluse läbi vaadanud kontrollija jättis taotluse kõigi selles sisalduvate teenuste osas rahuldamata „ulatuses, milles need puudutavad satelliite või satelliittelevisiooni kõige laiemas tähenduses”. Ühtlustamisameti teine apellatsioonikoda jättis rahuldamata SAT.1 esitatud kaebuse klasside 38, 41 ja 42 teenuste registreerimisest keeldumise kohta põhjendusega, et tähis on kirjeldav ning ei oma eristusvõimet ning et seetõttu on kohaldatavad nii määruse artikli 7 lõike 1 punktid b kui ka c.
6. SAT.1 kaebuse peale tühistas Esimese Astme Kohus apellatsioonikoja otsuse ühelt poolt osas, milles apellatsioonikoda oli jätnud otsustamata hageja nõuete osas, mis puudutasid klassi 35 kuuluvaid teenuseid,(6) ning teiselt poolt osas, milles kõnealune otsus puudutas teatud taotluses nimetatud, kuid satelliidi kaudu programmide edastamisega mitteseotud teenuseid.(7)
7. Esimese Astme Kohus nõustus hageja väitega kõigi asjaomaste teenuste osas, mille kohaselt oli tegu määruse artikli 7 lõike 1 punkti c rikkumisega; Esimese Astme Kohus leidis, et sõnamärk „SAT.2” ei olnud nimetatud artikli tähenduses kirjeldav.(8)
8. Esimese Astme Kohus jättis siiski hagi kõigi taotluses esitatud „satelliidi kaudu edastamisega seotud” teenuste osas rahuldamata seetõttu, et kuigi sõnamärk „SAT.2” ei ole kirjeldav, ei oma see määruse artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses eristusvõimet nende teenuste suhtes. Kokkuvõttes jõudis Esimese Astme Kohus sellisele järeldusele alljärgneva arutluskäigu kohaselt.(9)
9. Artikli 7 lõike 1 punktis b–e sätestatud absoluutsete keeldumispõhjustega taotletakse üldise huvi eesmärki kindlustada tähiste vaba kasutamine. Seega käsitleb artikli 7 lõike 1 punkt b ennekõike üldises kasutuses olevaid kaupade ja teenuste esitlemisel kasutatavaid tähiseid. Kaubamärgi eristusvõimet hinnatakse nii kaupade ja teenuste kui ka asjaomase avalikkuse taju seisukohast. Antud juhul koosneb asjaomane avalikkus sõltuvalt teenuste tüübist filmindus- ja meediavaldkonna professionaalidest või keskmistest tarbijatest.
10. „SAT.2” kui kombineeritud kaubamärgi eristusvõime hindamiseks tuleb seda kaubamärki analüüsida kui tervikut. Siiski võib kõiki tema osasid ükshaaval analüüsida. Kõigepealt leidis Esimese Astme Kohus, et sõna „SAT” moodustab nii saksa kui inglise keeles tavapärase enamikku kõnealuseid teenuseid iseloomustava (seotus satelliidi kaudu edastamisega) lühendi. Seetõttu pole sellel sõnal nende teenuste seisukohalt mingit eristusvõimet. Järgnevalt leidis see kohus, et number „2” on asjaomaste teenuste esitlemisel tavapärases kasutuses. See andis alust väita, et antud osal puudub nende suhtes eristusvõime. Elemendi „.” kohta leiti, et see on tavapärases kasutuses igasuguste kaupade ja teenuste esitlemisel. Seetõttu koosnes „SAT.2” tervikuna elementide kombinatsioonist, millest igaüht on võimalik kaupade ja teenuste esitlemisel tavapäraselt kasutada ning ei omanud seega nende suhtes eristusvõimet.
11. Üldiselt lubab asjaolu, et kombineeritud kaubamärk koosneb vaid eristusvõimeta osadest, jõuda järeldusele, et kaubamärki tervikuna saab asjaomaste kaupade või teenuste esitlemisel tavapäraselt kasutada. Järeldus osutuks valeks vaid juhtudel, kui leiduks tõendeid – mida antud juhtumil ei leidu –, et kombineeritud märk kujutab endast enamat kui koostisosade summat.
12. Mis puudutab viimast SAT.1 poolt välja toodud väidet võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise osas, mille kohaselt ühtlustamisamet ei lähtunud oma väljakujunenud praktikast numbritest ja tähtedest koosnevate kaubamärkide osas, siis oli Esimese Astme Kohtu mõttekäik kokkuvõttes järgnev.(10) Kui tähis ühel juhtumil nõuetekohaselt registreeriti ja hiljem võeti sarnases asjas vastu vastupidine otsus, tuleb hilisem otsus tühistada, kuna rikuti määruse sätteid; niisugusel juhtumil ei ole võimalik esitada väidet mittediskrimineerimise põhimõtte rikkumise kohta. Kui aga tähis ekslikult registreeritakse ning hiljem võetakse vastu vastupidine otsus, ei saa varasema otsusega põhistada hilisema otsuse tühistamise nõuet. Võrdse kohtlemise põhimõttest kinnipidamine tuleb ühitada õiguspärasuse põhimõttega, mille kohaselt ei saa keegi kasutada enda huvides kellegi teise kasuks tehtud õigusvastast sammu. Seega võib öelda, et nii ühel kui teisel juhtumil ei saa hilisema otsuse tühistamise nõuet põhistada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega.
13. Põhimõtteliselt vaidlustab SAT.1 Esimese Astme Kohtu poolt määruse artikli 7 lõike 1 punkti b tõlgenduse kolmest vaatepunktist: oli ekslik leida, et nimetatud säte taotleb üldise huvi eesmärki kindlustada tähiste vabalt kasutamine; sõnamärgi „SAT.2” eristusvõime hindamisel kasutas Esimese Astme Kohus nimetatud sättes kriteeriumi, mis nimetatud sättes ei sisaldu, täpsemalt märgi kaupade ja teenuste esitlemisel tavapärase kasutuse tõenäosust ning jättis iga osa eristusvõimet eraldi analüüsides seetõttu tervikule hinnangu andmata. Teise võimalusena väidab SAT.1, et Esimese Astme Kohus kohaldas valesti mittediskrimineerimise põhimõtet, kui lähtus ekslikult arvamusest, et SAT.1 nõue viitas varasematele üksikotsustele, kuigi see viitas tegelikult ühtlustamisameti väljakujunenud praktikale numbritest ja lühenditest koosnevate kaubamärkide osas.
Apellatsioonkaebuse peamine väide: artikli 7 lõike 1 punkti b ekslik tõlgendamine
Eristusvõime mõiste
14. Enne apellatsioonkaebuses sisalduvate väidete analüüsi on kasulik korraks peatuda eristusvõime mõistel määruse artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses.
15. Antud mõiste on tekitanud mõningaid probleeme, sest keeld registreerida „ilma eristusvõimeta” kaubamärke näib erinevas sõnastuses kordavat nõudmist, et märkide abil oleks „võimalik eristada ühe ettevõtja kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest”, mis on sätestatud artiklis 4 ning sellele artiklile viidates ka artikli 7 lõike 1 punktis a. Kas on tegemist lihtsalt kordusega või hoopis erinevate mõistetega?
16. Lihtsaim vastus näib tulenevat artikli 7 lõikest 3, mille kohaselt sama artikli lõike 1 punktid b, c, ja d – kuid mitte punkt a – ei ole kohaldatavad, kui kaubamärk on kasutamise käigus muutunud neid kaupu või teenuseid eristavaks, mille jaoks registreerimist taotletakse. Ilmselt saab eeldada, et määruse artikkel 4 ja artikli 7 lõike 1 punkt a määratlevad üldise, absoluutse ja abstraktse võime eristada eri päritolu kaupu, samas kui artikli 7 lõike 1 punkt b puudutab kõnealuse kaupade klassi eristamise võimet.
17. Seega, kui antud juhul oleks esitatud taotlus eraldi kaubamärgi kõigi osade registreerimiseks, võiks järeldada, et elemendil „.” – millele ei püütagi eristusvõimet omistada – puudub eristusvõime, samas kui elemendi „SAT” puhul eeldaks eristusvõime olemasolu või puudumise üle otsustamine hinnangu andmist asjaomaste teenuste kontekstis. Sellisel juhul saaks esimese elemendi registreerimisest kõigi kaupade ja teenuste osas artikli 7 lõike 1 punktide a ja b alusel keelduda, samas kui teise elemendi osas oleks ainult artikli 7 lõike 1 punkti b alusel võimalus sedastada eristusvõime olemasolu teatavate kaupade, kuid mitte teiste osas.
Artikli 7 lõike 1 punkti b eesmärk
Poolte argumendid
18. SAT.1 nõustub, et tulenevalt Windsurfing Chiemsee(11) kohtuotsusest on määruse artikli 7 lõike 1 punkti c eesmärk, et kaupu ja teenuseid kirjeldavaid märke ja tähiseid võiksid kõik seoses nende kaupade ja teenustega vabalt kasutada. Siiski ei ole Euroopa Kohus kunagi leidnud, et artikli 7 lõike 1 punkt b taotleks sama eesmärki; pigem on Euroopa Kohus rõhutanud, et kaubamärgi põhiline ülesanne on eristada erinevat päritolu kaupu ning tagada moonutamata konkurentsi tingimustes, et kõik seda kaubamärki kandvad tooted oleksid toodetud ja tarnitud üheainsa ettevõtte kontrolli all, kellel lasub vastutus kaupade kvaliteedi eest ning kes tänu sellele kvaliteedile võib oma püsiklientidega arvestada.(12) See on põhjus, miks eristusvõimeta tähiseid ei saa kaubamärgina registreerida; põhjus ei ole aga eesmärk hoida neid kättesaadavana üldiseks kasutamiseks.
19. Ühtlustamisamet omalt poolt kinnitab, et ilma eristusvõimeta tähiste kaubamärkidena registreerimise takistamine on selgesti üldistes huvides. Canoni(13) kohtuotsuses rõhutab Euroopa Kohus, et õiguskindluse ja heade haldustavade huvides on asjakohane tagada, et ei registreeritaks kaubamärke, mille kasutamine on kohtutes edukalt vaidlustatav. Tähis, mis koosneb vaid ühest vähestest tavapärases kasutuses olevate elementide hulgast – nagu näiteks tähed, numbrid või põhivärvused – oleks vaid piiratud eristusvõimega ning numbrid peavad igal juhul jääma kättesaadavaks, et tähistada koguseid.
Hinnang
20. Vastavalt väljakujunenud arusaamale tuleb erinevaid keeldumise aluseid hinnata üldisest huvist lähtuvalt.(14)
21. Määruse artikli 7 lõike 1 punkt c tugineb üldisele huvile, et „kaupasid või teenuseid kirjeldavaid märke või tähiseid, mille registreerimist taotletakse, peavad kõik saama vabalt kasutada”. Esmakordselt formuleeriti see üldine huvi identse sõnastusega kaubamärke käsitleva direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c kohta Windsurfing Chiemsee kohtuotsuses(15) ning kinnitati hiljuti üle Linde jt kohtuotsuses.(16) Veelgi hiljem väljendas Euroopa Kohus sama seisukohta määruse artikli 7 lõike 1 punkti c käsitlevas Doubleminti kohtuotsuses.(17)
22. Põhjus on lihtne. Anda ühele ettevõtjale ainuõigus kasutada ühte teatava toote iseloomustamiseks kasutatavat sõna tähendaks anda talle ebaõiglane eelis tema konkurentide ees, kellel on õigustatud huvi seda sõna samuti kirjeldamiseks kasutada.
23. Sama arutluskäiku saab kasutada artikli 7 lõike 1 punktide d ja e kontekstis
vastavalt tähiste puhul, mis on muutunud tavapäraseks ning mis on mingil viisil tihedalt seotud kauba olemusega.(18)
24. Siiski ei arva ma, et seda arutluskäiku saab muutmata kujul kasutada määruse artikli 7 lõike 1 punkti b kohaldamisel. Ei ole olemas ilmselget põhjust võimaldada kõigil vabalt kasutada eristusvõimeta tähiseid – isegi kui eristusvõime puudumine ei ole absoluutne, vaid puudutab ainult konkreetseid kaupu või teenuseid –, välja arvatud juhul, kui nimetatud tähised ise on kõnealuste toodetega tihedalt seotud, iseäranis siis, kui tegu on punktides c–e kirjeldatud seosega. Selline seos ei tulene asjaolust, et tähisel puudub eristusvõime.
25. Tõsi on see, et Liberteli kohtuotsuses,(19) mis käsitles taotlust registreerida kaubamärgina värvust kui sellist ning kaubamärke käsitleva direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti b (mille sõnastus on identne määruse artikli 7 lõike 1 punktiga b) tõlgendamist, sedastas Euroopa Kohus, et värvuse kui sellise potentsiaalse eristusvõime hindamisel seoses teatavate kaupade või teenustega on vaja arvesse võtta üldist huvi mitte piirata alusetult värvuste kättesaadavust teiste ettevõtjate jaoks, kes pakuvad sama liiki kaupu või teenuseid nagu need, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotletakse.
26. Siiski pole see üldhuvi samastatav üldhuviga, millele tugineb määruse artikli 7 lõike 1 punkt c. Liberteli kohtuotsuse mõte ei ole säilitada tähiste kättesaadavus nende „vabaks kasutamiseks kõikide jaoks”, vaid kättesaadavust mitte „põhjendamatult piirata”. Euroopa Kohus asus sellisele seisukohale, kuna tegemist on erilise olukorraga, kus tähiseid on piiratud gamma ulatuses, võttes arvesse värvuste hulka, mida keskmine tarbija on võimeline eristama.(20) Käesoleval juhtumil omab tõenäosus, et tarbija on võimeline eristama hoopis laiemat gammat, minu arvates teatavat tähtsust.
27. Samuti on asjakohane meenutada, et (käsitledes valget ja musta värvustena) on raske kujutleda visuaalset kaubamärki, toote üldkujundust või mis tahes muud visuaalset tähist, mis ei kasuta kättesaadaval olevast piiratud gammast vähemalt ühte, või nagu enamikul juhtudest, vähemalt kahte värvust, samas kui on võimalik valida, kas üldse kasutada mõne teise piiratud kategooria elementi, näiteks arvud või kirjavahemärgid. Lisaks on värvuse kui sellise registreerimist, erinevalt selle värvusega vormi või kuju registreerimisest, võimalik võrrelda numbrite valdkonnas duaalsuse kui sellise („2”, „II”, „ii”, „kaks”, „teine”, „kaksis-”, „topelt” jne ning nende vasted teistes keeltes) registreerimisega, mis erineb numbri „2” registreerimisest.
28. Esimese Astme Kohtu järeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 36, mille kohaselt määruse artikli 7 lõike 1 punkt b taotleb eesmärki tagada, et tähised, mida ta reguleerib, võiksid olla kõigile vabalt kasutatavad, läheb minu arvates kaugemale õiguse korrektsest tõlgendamisest. Isegi kui see väide pole sellisena määrav, mõjutab see siiski arvestatavalt hinnangut selle kohta, kas kaubamärki „SAT.2” saab registreerida. Kriteerium, mille eesmärk on tagada, et kõik võiksid tähiseid vabalt kasutada, on vältimatult hoopis rangem kui kriteerium, mille eesmärk on vaid mitte põhjendamatult piirata kitsas valikus tähiste kättesaadavust.
Kaubamärgi hindamine tervikuna
Poolte argumendid
29. SAT.1 on seisukohal, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud analüüsima, kas sõnamärk „SAT.2” võimaldab asjaomasel avalikkusel eristada pakutavaid teenuseid teiste ettevõtjate omadest. Siinkohal ei ole oluline, et „SAT” kui tavapärane lühend sõnast „satelliit” ja „.” ning „2” on vastavate teenuste esitlemisel tavapärases kasutuses. Kas üks element on selliselt kasutatav, on kriteerium, mis puudutab mitte määruse artikli 7 lõike 1 punkti b, vaid artikli 7 lõike 1 punkte c või e. Artikli 7 lõike 1 punkt b ei kujuta teisest alust keelduda niisuguste märkide registreerimisest, mis ei ole ainuüksi kirjeldavad.
30. Oluline on see, kuidas tajub kaubamärki tarbija, kes ei analüüsi kaubamärki tema koostisosade kaupa. Tervikuna võttes ei võimalda „SAT.2” kirjeldada ühtegi kõnealust teenust, vaid jääb hõlpsasti meelde ning võimaldab tooteid eristada nende päritolu järgi. Oma väidete toetuseks viitab SAT.1 kaubamärki Baby-Dry puudutavale kohtuotsusele,(21) millest SAT.1 järeldab, et uudne ja mitte kirjeldav element võimaldab kaupa või teenust teistest eristada.
31. Ühtlustamisamet omalt poolt väidab, et sõnamärk „SAT.2” tervikuna ei ole kirjeldav ning selle registreerimisest ei saa keelduda määruse artikli 7 lõike 1 punkti c alusel, kuid vastavalt Esimese Astme Kohtu poolt sedastatud faktilistele asjaoludele, mida ei saa apellatsioonkaebusega vaidlustada, koosneb see elemendist „SAT”, mis on kirjeldav (ning seega ei oma eristusvõimet) ning elemendist „2”, mis pole ei kirjeldav ega oma eristusvõimet (arvestamata elementi „.”). Iga kaubamärki tuleb kindlasti analüüsida tervikuna ning oluline on selgitada, kas kaubamärk võimaldab tooteid päritolu järgi eristada; siiski ei anna eristusvõimeta elemendi lisamine kirjeldavale elemendile tulemuseks eristusvõimega tervikut, välja arvatud juhul, kui elementide kombinatsiooni tulemus kujutab endast enamat kui seda moodustavate osade summat, mida antud juhul ei ole saavutatud.
32. SAT.1 arvamus, et kõik mittekirjeldavad tähised on potentsiaalselt eristusvõimega on ebaloogiline ja ebatäpne; selline lähenemine jätaks määruse artikli 7 lõike 1 punkti b ilma rakendusalata. Samuti ei hõlma artikli 7 lõike 1 punkt c üksnes artikli 7 lõike 1 punkti b poolt reguleeritud olukordade alamkategooriat. Baby-Dry kohtuotsus ei toeta SAT.1 seisukohta, kuivõrd see käsitleb kahe kirjeldava elemendi leidliku ja ebatavalise ühendamise tulemusel tekkivat kirjeldavat olemust, mitte kirjeldavale elemendile eristusvõimeta elemendi lisamisest tekkivat eristusvõimet. Igal juhul ei ole „mis tahes tajutava erinevuse”(22) tingimust võimalik täita mõne nii lihtsa elemendi nagu numbri või kursiivis sõna lisamisega.
Hinnang
33. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 39 sedastab Esimese Astme Kohus, et „kuna tegemist on kombineeritud märgiga, siis tuleb teda tema eristusvõime hindamiseks vaadelda tervikuna. Siiski ei välista see kaubamärgi kõikide koostisosade eraldi analüüsimist”.
34. Edasi leidis Esimese Astme Kohus punktides 41–47, et element „SAT” tähistab „enamiku asjaomaste teenuste tunnust, mida asjaomane avalikkus võib valiku tegemisel arvesse võtta, st nimetatud teenuste seotus satelliidi kaudu edastamisega” ning et seetõttu puudub „elemendil „SAT” nende samade teenuste osas eristusvõime”, samas kui elemendid „2” ja
„.” on kaubanduses tavaliselt kasutatavad asjaomaste teenuste esitlemisel ja seega puudub neil elementidel nende teenuste suhtes eristusvõime.
35. Punktides 49 ja 50 leidis Esimese Astme Kohus, et:
„[…] asjaolu põhjal, et kombineeritud märk koosneb ainult osadest, millel puudub eristusvõime, võib üldiselt järeldada, et ka see kaubamärk tervikuna võib olla kaubanduses tavaliselt asjaomaste kaupade või teenuste esitlemisel kasutatav. Selline järeldus oleks vale ainult siis, kui konkreetsed tõendid, nt viis, kuidas erinevad osad on kombineeritud, näitaksid, et kombineeritud märk on midagi enamat kui seda moodustavate osade summa.
Käesoleval juhul ei ole näi selliseid tõendeid olevat. […] Antud olukorras ei ole alust hageja argumendil, mille kohaselt on taotletud kaubamärgil tervikuna fantaasiaelement olemas”.
36. Esimese Astme Kohus sedastas, et „SAT.2” ei oma eristusvõimet niisuguste teenuste seisukohalt, mis „on seotud satelliidi kaudu edastamisega”.
37. SAT.1 vaidlustab antud mõttekäigu kaks aspekti: hinnangu elementidele „SAT” ja „2” ning kaubamärgi kui terviku analüüsi.
38. Kriitika vaagimisel on oluline silmas pidada, et Esimese Astme Kohus ei eksinud väitega, et määruse artikli 7 lõike 1 punkti b alusel peab kaubamärki hindama kui tervikut. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb kaubamärke hinnata asjaomasele tarbijale jääva üldmulje põhjal, lähtudes sellest, et keskmine tarbija on piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelik ning tajub „tavaliselt kaubamärki kui tervikut, süvenemata selle erinevate osade analüüsimisse”.(23)
39. Siiski võib osutuda kasulikuks tervikule hinnangu andmise teatavas etapis analüüsida ka kaubamärgi kõiki osi ning Esimese Astme Kohtule ei ole selles osas midagi ette heita.
40. Mis puudutab elemendi „SAT” analüüsi, siis näib mulle igati korrektne eeldusest, et „SAT” kirjeldab satelliidi kaudu edastamisega seotud teenuseid, tehtud järeldus, et sellel puudub nende kaupade suhtes eristusvõime. Kuigi määruse artikli 7 lõike 1 punktid b ja c sätestavad eraldi alused registreerimisest keeldumiseks, on nende reguleerimisalasse jäävad olukorrad siiski teatud määral kattuvad ning on täiesti võimalik, et kaubanduses ühe kauba iseloomustamiseks kasutatav mõiste ei oma sama kauba suhtes eristusvõimet;(24) niisugune järeldus on antud olukorras igati õige.
41. Mis puudutab elemendi „2” analüüsi, on SAT.1 kriitika minu arvates veenvam. Nimelt väidab SAT.1, et Esimese Astme Kohtu seisukoht, mille kohaselt „numbrid üldiselt ja number „2” ise on kõnealuste teenuste esitlemisel äritegevuses tavapärases kasutuses” ning seetõttu puudub neil selles osas eristusvõime,(25) lisab uue kriteeriumi, mida määruse artikli 7 lõike 1 punkt b ei sisalda.
42. Näib, et Esimese Astme Kohtu järeldus on ekslik. Kuigi kaubanduses kaupade ja teenuste esitlemiseks tavapärases kasutuses olev kirjeldav element ei oma tõenäoliselt eristusvõimet, ei saa sama mõttekäiku automaatselt laiendada ka mittekirjeldavatele elementidele. Iseäranis numbrid on kaupade, toodete ja teenuste eristamiseks kasutusel väga laialdases kontekstis – nimetagem neist kolme, nagu ametlikud vormid, golfikepid ja autobussiliinid(26) – ning nad täidavad oma funktsiooni hästi. Iseenesest ei ole mingit põhjust, mis takistaks otseselt määruse artiklis 4 nimetatud numbreid eristamast ka erinevate tarnijate kaupu. Esimese Astme Kohtu seisukoht näib samastavat määruse artikli 7 lõike 1 punktis b sätestatud eristusvõime kriteeriumi ning artikli 7 lõike 1 punktis c käsitletud kirjeldavat iseloomu.
43. Kõige olulisem on silmas pidada, et iga osa olemus on vaid üks faktor, mida terviku hindamisel arvestada tuleb. Isegi kui asuda seisukohale, et iga tähestikus leiduv täht on eraldi võttes ilma eristusvõimeta,(27) ei saa siiski teha järeldusi tähtedest koosneva sõnamärgi eristusvõime kohta.
44. Asjaolu, et kaubamärk koosneb vaid niisugustest osadest, millel eraldivõetuna puudub asjaomaste kaupade suhtes eristusvõime, ei luba automaatselt eeldada eristusvõime puudumist kaubamärgil kui tervikul, mida võimaldaks vaid täiendava faktori olemasolu, näiteks osade teatav kombinatsioon, mille puudumise tuvastamine muudaks kaubamärgi kui terviku analüüsi mõttetuks.
45. Vastupidi, võttes arvesse, et kaubamärk tervikuna võib, kuid ei pruugi kujutada endast „midagi enamat kui seda moodustavate osade summa”, on terviku eraldi analüüsimine alati tarvilik. Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 49 ja 50 sellist analüüsi aga ei teostanud.
46. Seega arvan ma, et Esimese Astme Kohus kohaldas määruse artikli 7 lõike 1 punkti b ekslikult, kui ta esiteks asus seisukohale, et numbrid üldiselt ja number „2” ise on kõnealuste teenuste esitlemisel kaubanduses tavapärases kasutuses ning seetõttu puudub neil selles osas eristusvõime, ning teiseks jättis analüüsimata kaubamärgi „SAT.2” kui osadest koosneva terviku ja lükkas tagasi kui mitteasjakohase SAT.1 väite, et kaubamärgil tervikuna on fantaasiaelement olemas.
Apellatsioonkaebuse täiendav väide: mittediskrimineerimise põhimõtte rikkumine
Poolte argumendid
47. SAT.1 väidab, et Esimese Astme Kohtu mõttekäik oleks olnud asjakohane vastandlike üksikotsuste puhul, kuid mitte olukorras, kus vastavalt SAT.1 kinnitustele nii esimeses astmes kui ka registreerimismenetluses on ühtlustamisamet varem järginud üldist järjepidevat ning selgepiirilist halduspraktikat, mis on võrreldav tema enda poolt väljastatavate juhistega registreerimistaotluste hindamise kohta. Märkide hulka, mille ühtlustamisamet on side valdkonnas vastuvõetavaks tunnistanud, kuuluvad näiteks „T-SAT”, „One Tel”, „One.Tel”, ja „MEDIA 4”.
48. Ühtlustamisamet omalt poolt on seisukohal, et antud väide puudutab mitte Esimese Astme Kohtu, vaid ühtlustamisameti poolt võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Seega taotleb SAT.1, et Euroopa Kohus vaataks uuesti läbi Esimese Astme Kohtus ühtlustamisameti halduspraktika vastu esitatud kaebuse, mis aga ei saa olla apellatsioonkaebusena vastuvõetav.
Hinnang
49. Olles jõudnud järeldusele, et peamine väide on vastuvõetav, pühendaksin täiendavale väitele vaid mõned read.
50. Esiteks näib mulle selge olevat, et apellatsioonkaebuse selle väitega heidetakse Esimese Astme Kohtule ette õiguslikku viga, analüüsides SAT.1 esitatud algset kaebust ühtlustamisameti poolse diskrimineerimise kohta. SAT.1 väite kohaselt on Esimese Astme Kohus hagi rahuldamata jätmisel kasutanud õiguslikku loogikat, mis oleks olnud sobiv üksikjuhtumite võrdlemisel, kuid mis ei sobi üksikotsuse ja järjepideva halduspraktika võrdlemisel. Apellatsioonkaebus on selle väite osas vastuvõetav.
51. Teiseks näib, et põhimõtteliselt ei ole Esimese Astme Kohtu valitud lähenemine vaidlustatav. Kui ühtlustamisamet on oma varasemas otsuses eksinud, ei saa varasema otsusega põhistada hilisema korrektse otsuse tühistamise nõuet – keegi ei saa enda huvides kasutada kellegi teise kasuks tehtud õigusvastast sammu.(28) Kui aga olukord on vastupidine – ning minu arvates on – tuleb teine otsus igal juhul tühistada ning mittediskrimineerimise põhimõte ei ole kohaldatav.
52. Kolmandaks lähtub see loogika eeldusest, et kaubamärkide registreerimist puudutavad otsused, mida apellatsioonikojad teevad, tuginevad piiratud pädevusele, mitte kaalutlusõigusele. Siiski, kui otsustuspädevus on piiratud, on kaubamärgi eristusvõime üle otsustamine isegi õiguse korrektsel kohaldamisel vältimatult mingil määral subjektiivne. Seetõttu on sidusa lähenemise säilitamine iseäranis oluline. Amet kinnitab oma suunistes,(29) et „otsuste langetamise protsess peab […] olema sidus, et tagada kõigi taotluse esitajate võrdne kohtlemine. Kontrollijad peavad hoidma end kursis oma kolleegide, iseäranis apellatsioonikodades, Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Ühenduste Kohtus tehtavate otsustega”.
Hagi põhjendus Esimese Astme Kohtus
53. Vastust vajab veel ainult küsimus, kas kaubamärk „SAT.2” tervikuna on satelliidi kaudu edastamise teenuste suhtes eristusvõimeta määruse artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses.
54. Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 61 võib Euroopa Kohus selle küsimuse ise lahendada, kui menetlusstaadium lubab, või suunata lahendamiseks Esimese Astme Kohtusse. Antud juhul on asja piisavalt arutatud ning asja suunamine Esimese Astme Kohtusse oleks menetluse tõhususe seisukohalt ebaõige. Eelöeldut arvesse võttes on mul omalt poolt analüüsile veel vaid veidi lisada.
55. „SAT.2” on ringhäälingu valdkonnas levinud formaadis kombineeritud märk. Erinevatest Euroopa riikidest on võimalik leida rida võrreldavaid kaubamärke, näiteks „BBC 1”, „Kanaal 2”, „MTV 3”, „TV4”, „Tele 5”, „M6”, „RTL 7” jne. Mõningatel juhtudel on mittenumbrilisel osal eristusvõime, mõnel juhul on see kirjeldav, nagu ka Esimese Astme Kohus leidis, et „SAT” on satelliidi kaudu edastamise suhtes ainult kirjeldav ning seetõttu eristusvõimeta.
56. Siiski taotleb numbrilise elemendi olemasolu selgesti kaubamärgi eristusvõime eesmärki. Juba asjaolu, et neid tähiseid kasutatakse kaubanduses televisioonikanalite ja nendega seotud toodete tähistamiseks, näitab minu arvates selle lähenemise piisavat edukust. Kui need tähised ei võimaldaks keskmisel tarbijal nii televisiooniprogramme ja seotud tooteid kui ka nende päritolu eristada, siis neid ei kasutataks, eriti kui võtta arvesse ülekaalukat vajadust suurendada püsiklientide arvu eesmärgiga kasvatada reklaami eest saadavat tulu ja vaatajate reitingut.(30)
57. Määruse artikli 7 lõike 1 punktis b sätestatud eesmärk „mitte põhjendamatult piirata” teatud tähiste kättesaadavust ei ole siin asjakohane. Kui kaubamärk koosneb ühest numbrilisest ja teisest mittenumbrilisest elemendist, siis see teine võib olla kirjeldav või mitte: mõlemal juhul on valikuvabadus küllaltki piiramatu. Reaalsuse piiridesse jäädes tuleb nentida numbrite kasutamisel teatud praktiliste piiride olemasolu, kuid skaala ei ole seetõttu vähem ulatuslik. Kui mõlema kategooria elemendid liita, on tulemuseks väga suur kogus erinevaid ja eristusvõimelisi kombinatsioone. Kui tarbijad suudavad satelliittelevisiooni kanali eristada tähise „SAT.2” abil, on nad suutelised seda tähist eristama teistest tähtedest ja numbritest koosnevatest sõnamärkidest, mida ringhäälinguettevõtjad võivad tahta registreerida.(31)
58. Eeltoodust järeldan, et apellatsioonikoda eksis, väites, et „SAT.2” tervikuna ei oma asjaomaste teenustega seoses eristusvõimet.
Ettepanek
59. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgnevalt:
– tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu otsus kohtuasjas T‑323/00: SAT.1 v.
Siseturu Ühtlustamise Amet (SAT.2) osas, milles Esimese Astme Kohus jättis rahuldamata hageja nõude põhjendusega, et „SAT.2” kui ühenduse kaubamärk satelliidi kaudu edastamisega seotud teenuste tähistamiseks on keelatud ühenduse kaubamärgi kohta antud määruse artikli 7 lõike 1 punkti b alusel;
– tühistada teise apellatsioonikoja otsus R 312/1999-2 osas, mis ei ole tühistatud Esimese Astme Kohtu otsusega T-323/00; ja
– mõista kohtukulud mõlemas astmes välja ühtlustamisametilt.
(1) .
(2)
–	2. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas T-323/00: SAT.1 v.
Siseturu Ühtlustamise Amet (SAT.2) (EKL 2002, lk II-2839).
(3)
–	20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1).
(4)
– Ülejäänud punktides f–j sätestatakse lühidalt öeldes keeld registreerida kaubamärke, mis on vastuolus avaliku korra või tunnustatud moraalipõhimõtetega; kaubamärke, mis võivad oma olemuse tõttu avalikkust eksitada; kaubamärke, mis ilma nõusolekuta sisaldavad tundemärke, embleeme või vapimärke ning veinide ja muude alkohoolsete jookide kaubamärke, mis viitavad geograafilisele päritolule, kust kõnealused veinid ja muud alkohoolsed joogid ei pärine.
(5)
–	15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkulepe (uuesti läbi vaadatud ja muudetud kujul).
(6)
–	Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 18–21.
(7)
–	Ibid., punktid 42–44.
(8)
–	 Ibid.,
punktid 24–28.
(9)
–	Ibid ., punktid 34–57.
(10)
–	Ibid., milles viidatakse 9. oktoobri 1984. aasta otsusele kohtuasjas C-188/83: Witte v . parlament (EKL 1984, lk 3465, punkt 15) ja 4. juuli 1985. aasta otsusele kohtuasjas C-134/84: Williams v . kontrollikoda (EKL 1985, lk 2225, punkt 14).
(11)
–	4. mai 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-108/97 ja C-109/97: Windsurfing Chiemsee (EKL 1999, lk I-2779, punkt 25). Otsus käsitleb 21. detsembri 1988. aasta direktiivi kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1) artikli 3 lõike 1 punkti c, mis käsitleb siseriiklikke ja mitteühenduse kaubamärke, kuid mille sõnastus on identne määruse artikli 7 lõike 1 punktiga c.
(12)
–	Vt 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-39/97: Canon (EKL 1998, lk I-5507, punkt 28), 17. oktoobri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-10/89: CNL-SUCAL v . HAG GF (HAG II) (EKL 1990, lk I‑3711 punkt 13) ja 18. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-299/99: Philips v.
Remington (EKL 2002, lk I‑5475, punkt 30).
(13)
–	12. joonealuses märkuses viidatud Canoni kohtuotsus, punkt 21.
(14)
–	Vt eelkõige eespool 12. joonealuses märkuses viidatud Philipsi kohtuotsus, punkt 77.
(15)
–	Vt eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus, punkt 25.
(16)
–	8. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-53/01–C-55/01: Linde jt (EKL 2003, lk I‑3161, punkt 73 ja resolutiivosa punkt 2).
(17)
–	23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtu asjas C-191/01 P: Siseturu Ühtlustamise Amet v . Wrigley (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 31).
(18)
–	Kaubamärke käsitleva direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti e (identne määruse artikli 7 lõike 1 punktiga e) osas vt eespool 12. joonealuses märkuses viidatud Philipsi kohtuotsus, punktid 78–80. Punktide f–j eesmärgid on erinevad, kuid on nende sisu abil selgesti arusaadavad: vt 4. joonealust märkust.
(19)
–	6. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-104/01: Libertel Groep (EKL 2003, lk  I‑3793), mille Euroopa Kohus tegi pärast käesolevas kohtuasjas käsitletava apellatsioonkaebuse ning kostja vastuse esitamist. Vt eelkõige punktid 44–60.
(20)
–	Kohtuotsuse punkt 47. Vt samuti kohtujurist Ruiz-Jarabo 6. novembri 2003. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-456/01 P ja C-457/01 P: Henkel v . Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 81; C-468/01 P–C-472/01 P: Procter & Gamble v . Siseturu Ühtlustamise Amet ning C‑473/01 P ja C‑474/01 P: Procter & Gamble v . Siseturu Ühtlustamise Amet (nn „mitmevärviliste pesuainetablettide” kohtuasjad).
(21)
–	20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-383/99 P: Procter & Gamble v . Siseturu Ühtlustamise Amet (EKL 2001, lk I-6251, punktid 40 ja 42–45).
(22)
–	Baby-Dry kohtuotsus, punkt 37.
(23)
–	Vt eri tüüpi analüüside kohta eelkõige 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-251/95: SABEL (EKL 1997, lk I-6191, punkt 23); Baby-Dry kohtuotsus, punkt 40, ja 20. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas C-291/00: LTJ Diffusion (EKL 2003, lk I-2799, punkt 52).
(24)
–	Vt eelkõige 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-265/00: Campina Melkunie, punktid 18 ja 19.
(25)
–	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 46.
(26)
–	Nendel juhtumitel kasutatakse numbrit identifitseerimiseks, erinevalt näiteks suuruse tähistamisest, kus on selgelt tegemist kirjeldusega.
(27)
–	Vt siiski Cornish, W. ja Llewelyn, D. Intellectual Property,
5. trükk, 2003, lk 663, punktid 17–23 ning eespool viidatud kohtuotsused.
(28)
–	Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 61.
(29)
–	Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) 26. märtsi 1996. aasta menetlust käsitlevad suunised (Ühtlustamisameti Teataja 9/96, lk 1327, punkt 2.2).
(30)
–	Võrdluseks võib tuua näited küllaltki erinevasse valdkonda kuuluvad näited „Pastis 51” ja „VAT 69” kui selgesti eristuvad kaubamärgid, mille nimetus koosneb samuti kirjeldavast elemendist ja eristavast numbrist.
(31)
–	Oluline on meeles pidada, et tõstatud küsimus puudutab määruse artiklis 7 sätestatud absoluutset keeldumispõhjust: antud kontekstis ei tule tingimata arvesse kaalutlused, mis oleksid asjakohased vastulause- või rikkumismenetluses, mis tugineb suhtelisele keeldumispõhjusele, näiteks sarnase kaubamärgi olemasolu sarnaste kaupade tähistamiseks.