62024CC0081
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 4. septembril 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑81/24 [Jenec] (
i
)
LH
versus
OTP banka d.d., varem NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Okrajno sodišče v Mariboru (Mariboru piirkondlik kohus, Sloveenia))
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Finantsteenused – Rahapesu ja terrorismi rahastamine – Direktiiv 2014/92/EL – Direktiiv (EL) 2015/849 – Office of Foreign Assets Controli (Ameerika Ühendriikide rahandusministeeriumi välisvarade kontrolli büroo, OFAC) nimekirja kantud tarbija – Panga keeldumine teha makse ning põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata jätmine
I. Sissejuhatus
1.
Millisesse suhtesse tuleks omavahel asetada õigus pangakontole ja võitlust rahapesuga käsitlevad õigusnormid?
2.
Direktiivis 2014/92/EL (
2
) on ette nähtud õigus maksekontole, et soodustada kaasamist, v.a rahapesu tõkestamist ja võitlust terrorismi rahastamisega käsitlevate õigusnormide rikkumise korral. Direktiivis (EL) 2015/849 (
3
) on aga sätestatud põhimõtted, milleks on riski hindamine, klientide ja nende tegelike kasusaajate isikusamasuse tuvastamine ja kontroll ning teatavate hoolsusmeetmete võtmine sissepääsul ja kogu ärisuhte jooksul selle vältimiseks, et finantssüsteemi kasutatakse rahapesuks ja terrorismi rahastamiseks.
3.
Alates hetkest, mil rahapesuga võitlemise regulatsioon koondub ümber tervikliku riskipõhise lähenemisviisi, tekib küsimus, kuidas mõista erijuhtumit, kus tarbija puhul, kes taotleb põhimaksekonto avamist, keeldutakse sellest seetõttu, et ta on kantud kolmanda riigi koostatud sanktsioonide nimekirja, ehkki teda ei ole maailmas lõplikult kriminaalkorras süüdi mõistetud süütegude eest, mis õigustasid tema kandmist sellesse nimekirja, ega ole tema liikmesriik, Euroopa Liit ega rahvusvaheline organisatsioon, mille liige see liikmesriik või liit on, võtnud tema suhtes ühtegi piiravat meedet.
4.
Euroopa Kohtu palvel keskendun oma ettepanekus Okrajno sodišče v Mariboru (Mariboru piirkondlik kohus, Sloveenia) esitatud esimesele küsimusele, kas direktiivi 2014/92 artikli 16 lõiget 4 saab koostoimes direktiiviga 2015/849 tõlgendada nii, et see võimaldab liikmesriikidel kohustada panku jätma tarbija põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata seetõttu, et ta on kantud United States Department of the Treasuryle (Ameerika Ühendriikide rahandusministeerium) alluva Office of Foreign Assets Controli (välisvarade kontrolli büroo, OFAC) nimekirja.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 2014/92
5.
Direktiivi 2014/92 põhjendustes 34, 37 ja 47 on märgitud:
„(34)
[…] Kuigi on oluline, et krediidiasutused tagaksid, et nende kliendid ei kasuta finantssüsteemi sellistel ebaseaduslikel eesmärkidel nagu pettus, rahapesu või terrorismi rahastamine, ei tohiks nad seada tõkkeid tarbijatele, kes soovivad maksekonto piiriülese avamise ja kasutamise teel saada kasu siseturu eelistest. Seetõttu ei tohiks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2005/60/EÜ (
4
) sätteid kasutada ettekäändena äriliselt vähem atraktiivsete tarbijate tagasilükkamiseks.
[…]
(37)
Austades täielikult aluslepingutega tagatud põhivabadusi, peaksid liikmesriigid saama nõuda, et tarbijad, kes soovivad nende territooriumil avada põhimaksekonto, näitaksid selle vastu üles tõelist huvi. Ilma et see piiraks kooskõlas direktiiviga [2005/60] vastu võetud rahapesuvastaste nõuete kohaldamist, ei tohiks sellise tõelise huvi näitamiseks nõuda isiku kohaletulekut krediidiasutuse ruumidesse.
[…]
(47)
Krediidiasutus peaks keelduma põhimaksekonto avamisest või lõpetama põhimaksekonto lepingu ainult erijuhtudel, nt rahapesu ja terrorismi rahastamist või kuritegude ennetamist ja uurimist käsitlevate õigusaktide mittejärgimise korral. Isegi sel juhul on keeldumine põhjendatud ainult siis, kui tarbija ei järgi asjaomase õigusakti sätteid, ning mitte põhjusel, et õigusakti järgimise kontrolli menetlus on liiga tülikas või kulukas. Siiski on võimalik, et tarbija saab mõnel juhul kuritarvitada oma õigust avada ja kasutada põhimaksekontosid. Näiteks peaks liikmesriikidel olema võimalik lubada, et krediidiasutus võtab tarbija suhtes, kes on pannud toime sellise kuriteo nagu raske pettus krediidiasutuse vastu, meetmeid, mille eesmärk on ära hoida selliste kuritegude kordumist. Sellised meetmed võivad hõlmata näiteks selle tarbija jaoks põhimaksekontole juurdepääsu piiramist teatavaks ajavahemikuks. Peale selle võib esineda juhtumeid, mil maksekonto taotluse esmane tagasilükkamine võib olla vajalik selleks, et selgitada välja need tarbijad, kellele oleks kasulik omada maksekontot soodsamatel tingimustel. Sel juhul peaks krediidiasutus tarbijale teatama, et kui tema sellise maksekonto avamise taotlus, mille eest võetakse tasu, on tagasi lükatud, võib ta kasutada erikorda, et saada juurdepääs tasuta põhimaksekontole. Mõlemad sellised võimalused peaksid siiski olema piiratud, konkreetsed ja tuginema siseriiklikus õiguses täpselt kindlaksmääratud sätetele. Muude olukordade kindlaksmääramisel, mille puhul krediidiasutused võivad keelduda tarbijatele maksekonto pakkumisest, peaks liikmesriikidel olema muu hulgas võimalik lisada avaliku julgeoleku või avaliku korraga seotud põhjused.“
6.
Direktiivi 2014/92 artikli 16 lõigetes 1–4 ja lõikes 7 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et põhimaksekontot pakuvad tarbijatele kõik krediidiasutused või piisav arv krediidiasutusi, et tagada põhimaksekontole juurdepääs kõigile asjaomase liikmesriigi tarbijatele nende territooriumil ning vältida konkurentsi moonutamist. […]
2.   Liikmesriigid tagavad, et liidus seaduslikult elavatel tarbijatel, sealhulgas kindla elukohata tarbijatel, varjupaigataotlejatel ja tarbijatel, kellele ei ole antud elamisluba, kuid kelle väljasaatmine on võimatu õiguslikel või faktilistel põhjustel, on õigus avada nende territooriumil asuvate krediidiasutuste juures põhimaksekonto ja seda kasutada. Sellist õigust kohaldatakse olenemata tarbija elukohast.
Austades täielikult aluslepingutega tagatud põhivabadusi, võivad liikmesriigid nõuda, et tarbijad, kes soovivad nende territooriumil avada põhimaksekonto, näitaksid selle vastu üles tõelist huvi.
Liikmesriigid tagavad, et kõnealuse õiguse teostamine ei ole tarbija jaoks liiga keeruline ega tülikas.
3.   Liikmesriigid tagavad, et põhimaksekontot pakkuvad krediidiasutused avavad põhimaksekonto või lükkavad tarbija põhimaksekonto avamise taotluse tagasi viivitamata, ent hiljemalt kümne arvelduspäeva jooksul pärast täieliku taotluse saamist.
4.   Liikmesriigid tagavad, et krediidiasutused lükkavad põhimaksekonto avamise taotluse tagasi juhul, kui sellise konto avamise tulemusel rikutaks direktiivi [2005/60] sätteid rahapesu vältimise ja terrorismi rahastamise takistamise kohta.
[…]
7.   Liikmesriigid tagavad, et [lõikes 4] osutatud juhtudel teatab krediidiasutus pärast otsuse tegemist viivitamata kirjalikult ja tasuta tarbijale taotluse tagasilükkamisest ja tagasilükkamise konkreetsest põhjusest, välja arvatud juhul, kui selline avalikustamine oleks vastuolus riigi julgeoleku, avaliku korra või direktiivi [2005/60] eesmärkidega. Taotluse tagasilükkamise korral annab krediidiasutus tarbijale teavet tagasilükkamist puudutava kaebuse esitamise menetluse kohta, tarbija õiguse kohta võtta ühendust asjaomase pädeva asutusega ja vaidluste kohtuväliseks lahendamiseks määratud organi kohta, esitades asjaomased kontaktandmed.“
2. Direktiivi 2015/849
7.
Direktiivi 2015/849 põhjenduses 22 on märgitud:
„Rahapesu ja terrorismi rahastamise risk ei ole kõikidel juhtudel sama. Sellest tulenevalt tuleks järgida terviklikku riskipõhist lähenemisviisi. Riskipõhine lähenemisviis ei ole liikmesriikide ja kohustatud isikute jaoks põhjendamatult kõikelubav valikuvõimalus. See hõlmab tõendite alusel otsuste tegemist, et tõhusamalt suunata tegevust rahapesu ja terrorismi rahastamise riskidele, millega seisavad silmitsi liit ja selles tegutsevad isikud.“
8.
Direktiivi artikli 1 lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tõkestada liidu finantssüsteemi kasutamist rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil.“
9.
Direktiivi artikkel 8 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kohustatud isikud võtavad asjakohaseid meetmeid, et tuvastada ning hinnata rahapesu ja terrorismi rahastamise riske, võttes arvesse riskitegureid, sealhulgas klientide, riikide või geograafiliste piirkondade, toodete, teenuste, tehingute ja edastamiskanalitega seonduvaid riskitegureid. Need meetmed peavad olema proportsionaalsed kohustatud isikute olemuse ja suurusega.
2.   Lõikes 1 osutatud riskihinnang dokumenteeritakse, seda ajakohastatakse ja see tehakse kättesaadavaks vastavatele pädevatele asutustele ja asjaomastele iseregulatsiooni organitele. Pädevad asutused võivad otsustada, et individuaalseid dokumenteeritud riskihinnanguid ei nõuta, juhul kui sektorile omased konkreetsed riskid on selged ja arusaadavad.
3.   Liikmesriigid tagavad, et kohustatud isikutel on kehtestatud põhimõtted, kontrollimeetmed ja protseduurid, millega tõhusalt maandatakse ja juhitakse liidu, liikmesriigi ja kohustatud isiku tasandil tuvastatud rahapesu ja terrorismi rahastamise riske. Kõnealused põhimõtted peavad olema proportsionaalsed kohustatud isikute olemuse ja suurusega.
4.   Lõikes 3 osutatud põhimõtted, kontrollimeetmed ja protseduurid hõlmavad järgmist:
a)
ettevõttesiseste põhimõtete, kontrollimeetmete ja protseduuride väljatöötamine, sealhulgas riskijuhtimistavade mudel, kliendi suhtes rakendatavad hoolsusmeetmed, teatamine, andmete säilitamine, sisekontroll, nõuete täitmise kontroll, sealhulgas vastavuskontrolli eest vastutava isiku määramine juhtkonna tasandil, kui see on asjakohane äritegevuse mahtu ja laadi silmas pidades, ja töötajate kontroll;
b)
kui see on ettevõtte suurust ja laadi silmas pidades asjakohane, sõltumatu audititalitus, kes testib punktis a osutatud põhimõtteid, kontrollimeetmeid ja protseduure.
5.   Liikmesriigid näevad ette, et kohustatud isikute kehtestatavad põhimõtted, kontrollimeetmed ja protseduurid peab heaks kiitma kõrgem juhtkond ning et kohustatud isikud jälgivad ja tõhustavad võetavaid meetmeid, kui see on asjakohane.“
10.
Direktiivi 2015/849 artiklis 13 on sätestatud:
„1.   Kliendi suhtes rakendatavad hoolsusmeetmed hõlmavad järgmist:
a)
kliendi isikusamasuse tuvastamine ja kontroll usaldusväärsest ja sõltumatust allikast, […] hangitud dokumentide, andmete või teabe abil;
b)
tegelikult kasu saava omaniku tuvastamine ning asjakohaste meetmete võtmine kõnealuse isiku isikusamasuse kontrollimiseks sellises ulatuses, et kohustatud isik on veendunud, et ta teab, kes on tegelikult kasu saav omanik, sealhulgas juriidiliste isikute, usaldusfondide, äriühingute, sihtasutuste ning sarnaste õiguslike üksuste puhul ka asjakohaste meetmete võtmine, et saada teavet kliendi omandi- ja kontrollistruktuuri kohta. […];
c)
teabe hindamine ja asjakohasel juhul kogumine ärisuhte eesmärgi ja olemuse kohta;
d)
pidev ärisuhte seire, sealhulgas ärisuhte raames tehtud tehingute kontroll tagamaks, et tehingud on kooskõlas kohustatud isiku teadmistega kliendist, tema tegevusest ja riskiprofiilist ning vajaduse korral ka vahendite allikast, samuti asjaomaste dokumentide, andmete või teabe pidev ajakohastamine.
[…]
2.   Liikmesriigid tagavad, et kohustatud isikud rakendavad kliendi suhtes kõiki lõikes 1 sätestatud hoolsusmeetmeid. Riskitundlikkusest lähtuvalt võivad kohustatud isikud määrata selliste meetmete ulatuse.
3.   Liikmesriigid näevad ette, et kohustatud isikud võtavad rahapesu ja terrorismi rahastamise riskide hindamisel arvesse vähemalt I lisas sätestatud riskitegureid.
4.   Liikmesriigid tagavad, et kohustatud isikud suudavad pädevatele asutustele või iseregulatsiooni organitele tõendada, et meetmed on rahapesu ja terrorismi rahastamise riske silmas pidades asjakohased.
[…]“.
11.
Direktiivi artikli 14 lõike 4 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Liikmesriigid näevad ette, et kui kohustatud isik ei suuda täita artikli 13 lõike 1 esimese lõigu punktis a, b või c sätestatud kliendi suhtes rakendatavaid hoolsusmeetmeid, ei tohi ta pangakonto kaudu tehinguid teha, ärisuhet luua ega tehingut lõpule viia ning peab asjaomase ärisuhte lõpetama ja kaaluma kliendiga seoses kahtlasest tehingust teatamist [ELi rahapesu andmebüroole] kooskõlas artikliga 33.“
12.
Direktiivi artikli 48 lõikes 8 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et pädevad asutused võtavad arvesse kohustatud isikule võimaldatud kaalutlusõigust ja vaatavad asjakohaselt läbi kõnealuse kaalutlusõiguse aluseks oleva riskihinnangu, samuti asutusesiseste põhimõtete, kontrollimeetmete ja protseduuride asjakohasuse ja rakendamise.“
3. Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) suunised rahapesu ja terrorismi rahastamise riskitegurite kohta
13.
Direktiivi [2015/849] artikli 17 ja artikli 18 lõike 4 alusel vastu võetud EBA 1. märtsi 2021. aasta suunistes, milles käsitletakse kliendi suhtes rakendatavaid hoolsusmeetmeid ning tegureid, mida krediidi- ja finantseerimisasutused peaksid arvestama, kui hindavad üksikute ärisuhete ja juhutehingute rahapesu ja terrorismi rahastamise riski („Suunised rahapesu ja terrorismi rahastamise riskitegurite kohta“), millega tunnistatakse kehtetuks ja asendatakse suunised JC/2017/37 (
5
), on 1. suunis „Riskihinnangud: kõigi äriühingute peamised põhimõtted“, mille punkti 1.30 alapunktis c on sätestatud:
„Äriühingud peaksid alati arvestama järgmisi teabeallikaid:
[…]
c)
valitsustelt pärit teave, näiteks valitsuste riiklikud riskihinnangud, poliitikaavaldused ja hoiatusteated ning asjakohaste õigusaktide seletuskirjad.“
14.
EBA 2. suunise „[Rahapesu ja terrorismi rahastamise] riskitegurite tuvastamine“ punktides 2.3 ja 2.5 on märgitud:
„2.3.
Klientide, sealhulgas klientide tegelikult kasu saavate omanike riski tuvastamisel peaksid äriühingud arvestama riski, mis on seotud järgmisega:
[…]
b) kliendi ja kliendi tegelikult kasu saava omaniku maine; ning
[…]
2.5.
Kliendi või tegelikult kasu saava omaniku maine riski tuvastamisel võivad olla asjakohased järgmised riskitegurid:
a)
Kas kliendi kohta on negatiivset meediakajastust või muid asjakohaseid teabeallikaid, näiteks kas klienti või tegelikult kasu saavat omanikku on väidetud osalevat kuritegevuses või terrorismis? Kui jah, siis kas need väited on usaldusväärsed ja usutavad? Äriühingud peaksid väidete usutavuse määramisel lähtuma muude kaalutluste seas andmeallika kvaliteedist ja sõltumatusest ning väidete kajastamise järjekindluse. Äriühingud peaksid võtma teadmiseks, et süüdimõistva kohtuotsuse puudumine iseenesest ei pruugi olla piisav, et jätta väärteoväited tähelepanuta.
b)
Kas kliendi, tegelikult kasu saava omaniku või nendega avalikkusele teadaolevalt lähedalt seotud isiku varad on olnud külmutatud haldus- või kriminaalmenetluste, terrorismisüüdistuste või terrorismi rahastamise süüdistuste tõttu? Kas äriühingul on mõistlikku alust kahtlustada, et kliendi, tegelikult kasu saava omaniku või nendega avalikkusele teadaolevalt lähedalt seotud isiku varasid on minevikus külmutatud?
[…]“.
15.
EBA 3. suunise „Rahapesu ja terrorismi rahastamise riski hindamine“ punktides 3.2 ja 3.3 on märgitud:
„3.2.
Äriühingud peaksid käsitlema terviklikult tuvastatud rahapesu ja terrorismi rahastamise riskitegureid, mis koos määravad ärisuhte, juhutehingu või nende äritegevusega seotud rahapesu ja terrorismi rahastamise riski taseme.
3.3.
Äriühingud peaksid võtma teadmiseks, et kui [direktiivis 2015/849] või riiklikes õigusaktides ei ole sätestatud teisiti, ei pruugi üksikute riskitegurite olemasolu tingimata muuta ärisuhte riskikategooriat.“
16.
EBA suunise nr 4 „Kliendi suhtes rakendatavad hoolsusmeetmed, mida peaksid kohaldama kõik äriühingud“ on punktides 4.9, 4.10 ja 4.66 ette nähtud:
„4.9.
„Riskide vähendamine“ tähendab, et äriühing otsustab mõnele suurema rahapesu ja terrorismi rahastamise riskiga seotud klientide kategooriale enam teenuseid mitte osutada. Et üksikute ärisuhetega seotud risk varieerub isegi samas kategoorias, ei nõuta riskipõhisel lähenemisel, et äriühingud keelduksid loomast ärisuhteid kõigi suurema rahapesu ja terrorismi rahastamise riskiga seotud klientide kategooriasse kuuluvate klientidega või lõpetaksid need ärisuhted. Äriühingud peaksid hoolikalt tasakaalustama finantskaasamise ning rahapesu ja terrorismi rahastamise riski maandamise vajaduse.
4.10.
Selle osana peaksid äriühingud kehtestama nõuetekohased ja riskitundlikud poliitikad ja menetlused tagamaks, et nende lähenemine kliendi suhtes rakendatavate hoolsusmeetmete kohaldamisele ei jäta õiguspäraseid kliente juurdepääsuta finantsteenustele. Kui kliendil on õiguspärased ja usutavad põhjused, miks ta ei saa esitada tavapäraseid isikut tõendavaid dokumente, peaksid äriühingud kaalutlema rahapesu ja terrorismi rahastamise riskide maandamist muudel viisidel, muu hulgas järgmistel.
[…]
b)
pakkuda üksnes põhilisi finantstooteid ja -teenuseid, mis piiravad kasutajate võimet kuritarvitada neid tooteid ja teenuseid finantskuritegude eesmärgil. Tänu neile põhilistele toodetele ja teenustele võib äriühingutel olla ka lihtsam tuvastada ebatavalisi tehinguid või tehingumustreid, sh toote mittesihtotstarbelist kasutamist, kuid on oluline, et mis tahes piirangud oleksid proportsionaalsed ja ei piiraks ebamõistlikult või ebavajalikult klientide juurdepääsu finantstoodetele ja -teenustele.
[…]
4.66.
Äriühingud ei tohiks luua ärisuhet, kui nad ei suuda täita kliendi suhtes rakendatavate hoolsusmeetmete nõudeid, kui nad ei ole kindlad, et ärisuhte eesmärk ja olemus on õiguspärane, või kui nad ei ole kindlad, et suudavad tõhusalt juhtida riski, et neid võidakse kasutada rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil. Kui selline ärisuhe on juba loodud, peaksid äriühingud selle lõpetama või peatama tehingud kuni ärisuhte lõpetamiseni vastavalt õiguskaitseasutuste juhistele, kui asjakohane.“
B.
Sloveenia õigus
1. Makseteenuste, e‑raha väljastamise teenuste ja maksesüsteemide seadus
17.
7. veebruari 2018. aasta makseteenuste, e‑raha väljastamise teenuste ja maksesüsteemide seaduse (Zakon o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih) (
6
), põhikohtuasja suhtes kohaldatavas redaktsioonis, artikli 180 lõikes 1 on ette nähtud:
„[…] Liidus seaduslikult elavat tarbijat, kes palub avada põhimaksekonto liidus või soovib seda kasutada, ei tohi pank diskrimineerida, eriti tema kodakondsuse, elukoha, soo, rassi, nahavärvi, etnilise või ühiskondliku päritolu, geneetiliste omaduste, keele, usutunnistuse või isiklike veendumuste, poliitiliste või muud liiki vaadete, riigi kogukonda või teise riigi rahvusvähemusse kuulumise, varalise seisundi, päritolu, töövõimetuse, vanuse või seksuaalse sättumusega seotud põhjustel. Põhimaksekonto avamise ja selle kasutamise tingimused ei tohi olla kuidagi põhjendamatult diskrimineerivad.“
18.
Seaduse artiklis 181 on sätestatud:
„1.   Kõik pangad, kes haldavad tarbijate maksekontosid, on kohustatud pakkuma tarbijatele põhimaksekontot.
[…]
3.   […] Liidus seaduslikult elaval tarbijal, sh tarbijal, kellel ei ole kindlat elukohta, ja varjupaigataotlejal, samuti tarbijal, kellele ei ole antud elamisluba, kuid kelle väljasaatmine ei ole õiguslikel või faktilistel põhjustel võimalik, on õigus avada pangas põhimaksekonto ja seda kasutada. Niisugune õigus eksisteerib olenemata tarbija alalisest elukohast.
4.   Pank korraldab põhimaksekonto avamise nii, et selle õiguse kasutamine ei ole tarbijale liiga raske ega koormav. Pank avab põhimaksekonto ilma põhjendamatute viivitusteta või hiljemalt 10 tööpäeva jooksul alates hetkest, mil ta saab tarbija niisuguse maksekonto avamise taotluse, mille kõik osad on täidetud.
5.   Eelmises lõikes ette nähtud tähtaeg kehtib ka tarbija põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata jätmise suhtes.
6.   Pank jätab tarbija põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata alati, kui selle konto avamine tähendaks nende õigusnormide rikkumist, millega reguleeritakse rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist […] Sellisel juhul võtab pank meetmeid kooskõlas seadusega, mis reguleerib rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu võitlemise valdkonda.
[…]
8.   Käesoleva artikli lõigetes 6 ja 7 nimetatud juhtudel teatab pank pärast põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata jätmise otsuse tegemist tarbijale otsekohe kirjalikult ja ilma, et viimasele kaasneksid sellega mingid kulud, tema taotluse rahuldamata jätmisest ja informeerib teda selle konkreetsetest põhjustest, sh juhul, kui see on keelatud teiste õigusnormide kohaselt.
9.   Põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata jätmise korral informeerib pank tarbijat õiguskaitsevahenditest, mida saab kasutada tema taotluse rahuldamata jätmise puhul, õigusest teatada sellest rahuldamata jätmisest Banko Slovenijele [Sloveenia Keskpank] ja õigusest kasutada käesoleva seaduse artiklis 286 ette nähtud vaidluste lahendamise kohtuvälist menetlust. Selle teabega koos esitab pank ka vajalikud kontaktandmed.
[…]“.
2. Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadus
19.
4. aprilli 2022. aasta rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse (Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma) (
7
) artikli 4 lõike 1 punktis 1 on sätestatud:
„Pangad ja nende tütarettevõtjad liikmesriikides, kolmandate riikide pankade tütarettevõtjad ja liikmesriikide pangad, mis kujutavad endast tütarettevõtjat Sloveenia Vabariigis, võtavad käesolevas seaduses sätestatud meetmeid rahapesu ja terrorismi rahastamise avastamiseks ja tõkestamiseks enne rahasummade või muude varaliste väärtuste vastuvõtmist, kontole kandmist, vahetamist, hoidmist, käsutamist või ükskõik missugust muud toimingut nendega või seoses nimetatud toimingutega ning ärisuhete sõlmimise puhul.“
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
20.
Hageja LH püüdis 22. oktoobril 2017 ühes bensiinijaamas tasuda ülekandega oma abikaasa kontolt, mis oli avatud pangas NOVA KREDITNA BANKA MARIBOR d.d. (edaspidi „NKBM“). See ülekanne blokeeriti, kui süsteemi olid sisestatud tema isikuandmed. NKBM põhjendas seda blokeerimist tema abikaasale, selgitades viimasele, et ta on võtnud mõned rangemad meetmed terrorismi rahastamise ja rahapesu tõkestamist käsitlevate õigusaktidega kehtestatud kohustuste täitmiseks, muu hulgas keeld teha koostööd kliendiga, kes on kantud piiravate meetmete nimekirja (Euroopa Liit, OFAC, ÜRO, sisenimekiri). NKBM muud sisedokumendid (
8
) sisaldavad samalaadseid nõudeid OFAC nimekirja kantud isikute suhtes.
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimuva menetluse jooksul, mida hageja NKBM vastu alustas, et saavutada põhimaksekonto avamine ja hüvitise väljamõistmine, läks viimane 23. märtsil 2022 isiklikult ühte NKBM kontorisse, et paluda avada niisugune konto. Kui ta näitas seal kehtivat isikutunnistust, teatas NKBM töötaja talle, et süsteem ei võimalda avada kontot tema nimel. Mingit kirjalikku vastust tema konto avamise taotlusele ei antud 10 päeva jooksul pärast selle taotluse esitamist.
22.
Specializirano državno tožilstvo Republike Slovenije (Sloveenia Vabariigi eriasjade prokuratuur) oli aga 23. veebruaril 2015 lõpetanud ja arhiveerinud asja, mida oli olnud hageja suhtes alustatud ja puudutas samu kuritegusid, mille tõttu oli välja antud rahvusvaheline uurimismäärus. Hagejat ei mõistetud mitte kusagil mujal maailmas kunagi süüdi kuriteos, mille tõttu kanti ta OFAC nimekirja, ja ei ÜRO, liit ega Sloveenia Vabariik ei ole võtnud kunagi tema suhtes piiravaid meetmeid.
23.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et menetlusosalised on eri arvamustel küsimuses, kas ainuüksi OFAC nimekirja kandmine ilma igasuguse kriminaalkorras süüdimõistmiseta kuriteos, mille tõttu ta sellesse nimekirja kanti, või ilma ÜRO, liidu või mõne liikmesriigi piirava meetmeta kujutab endast rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist käsitlevate õigusnormide rikkumist, mis võib õigustada keeldumist põhimaksekonto avamisest. Ta lisab, et ehkki asjaolu, et isik on kantud sellesse nimekirja, kujutab endast erakorralist asjaolu, mis õigustab tugevdatud järelevalvet kõrgendatud ohu tõttu, ei ole selge, kas niisuguse isiku puhul peaks põhimaksekonto avamisest keelduma. Kui see keeldumine peaks olema õigustatud, tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas selline regulatsioon kujutab endast Euroopa Liidu põhiõiguste harta (
9
) artiklis 48 ette nähtud õiguse süütuse presumptsioonile rikkumist.
24.
Nendel asjaoludel otsustas Okrajno sodišče v Mariboru (Mariboru piirkondlik kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2014/92] artikli 16 lõige 4 võimaldab liikmesriikidel kohustada panku jätma rahuldamata tarbija põhimaksekonto avamise taotluse põhjendusel, et see tarbija on kantud OFAC […] nimekirja –, sest niisuguse konto avamise korral oleks tegemist direktiivi [2015/849] rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist käsitlevate sätete rikkumisega?
2.
Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, on ette nähtud erand juhuks, kui seda tarbijat ei ole kunagi kusagil maailmas süüdi mõistetud kuriteos, mille tõttu ta sellesse nimekirja kanti, ja/või juhuks, kui asjaomane liikmesriik, [l]iit ega muu rahvusvaheline organisatsioon, mille liige asjaomane liikmesriik või [l]iit on, ei ole võtnud selle tarbija suhtes ühtegi piiravat meedet?
3.
Kas jaatav vastus esimesele küsimusele tähendab vastuolu […] harta artikliga 48, milles on ette nähtud õigus süütuse presumptsioonile?
4.
Kas eitav vastus teisele küsimusele tähendab vastuolu […] harta artikliga 48, milles on ette nähtud õigus süütuse presumptsioonile?“
25.
Kirjalikke seisukohti esitasid hageja, NKBM, Sloveenia valitsus, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Parlament ja Euroopa Komisjon.
IV. Õiguslik analüüs
26.
Nagu soovib Euroopa Kohus, keskendun oma ettepanekus esimesele eelotsuse küsimusele.
27.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on nimelt küsimus, kas direktiivi 2014/92 artikli 16 lõige 4 võimaldab liikmesriikidel kehtestada pankadele kohustust keelduda avamast tarbijale põhimaksekontot põhjendusel, et see tarbija on kantud OFAC nimekirja ja niisuguse konto avamine oleks direktiivi 2015/849 rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist käsitlevate õigusnormide rikkumine.
28.
Direktiivi 2014/92 artiklis 15 on meelde tuletatud, et liidus seaduslikult elavaid tarbijaid ei tohi kodakondsuse või elukoha alusel maksekonto avamise taotluse läbivaatamisel kuidagi diskrimineerida. Direktiivi artiklis 16 on sätestatud põhimaksekontole juurdepääsu õigus, (
10
) täpsustades teatavaid asjaolusid selle tagamiseks, et nimetatud õigus oleks tõesti olemas.
29.
Selle artikli 16 lõikes 1 on eelkõige sätestatud, et liikmesriigid tagavad, et põhimaksekontot pakub tarbijatele piisav arv krediidiasutusi ja et põhimaksekontot ei paku mitte ainult sellised krediidiasutused, kes pakuvad maksekontot üksnes internetirakenduste kaudu. Artikli 16 lõike 2 esimeses lõigus on ka täpsustatud, mida tuleb mõista „liidus seaduslikult elava tarbija“ all. Lõpuks on artikli 16 lõikes 3 ette nähtud, et põhimaksekonto avamine või keeldumine selle avamisest peab toimuma viivitamata, ent hiljemalt 10 arvelduspäeva jooksul pärast täieliku taotluse saamist.
30.
Direktiivi 2014/92 artiklis 16 on ette nähtud ka põhimaksekonto avamisest keeldumise juhtumid, eristades kolme juhtumit. Esimene keeldumise juhtum on juhtum, kus sellise konto avamise tulemusel rikutaks direktiivi 2015/849 sätteid rahapesu vältimise ja terrorismi rahastamise takistamise kohta. (
11
) Teine on juhtum, mil liikmesriigid võivad lubada krediidiasutustel sellise konto avamise taotluse rahuldamata jätta, kui tarbijal juba on asjaomase liikmesriigi territooriumil maksekonto. (
12
) Kolmas juhtum on see, kus liikmesriigid võivad kindlaks määrata piiratud arvu konkreetseid lisajuhtumeid, mille puhul krediidiasutustelt võib nõuda põhimaksekonto avamisest keeldumist või mille puhul nad võivad otsustada jätta põhimaksekonto avamise taotluse rahuldamata, tingimusel et need juhtumid põhinevad nende territooriumil kohaldatava riigisisese õiguse sätetele ning nende eesmärk peab olema tarbijatele juurdepääsu hõlbustamine põhimaksekontole tasuta või hoida ära tarbija poolt põhimaksekonto avamise või selle kasutamise õiguse kuritarvitamine. (
13
) Nendel kolmel keeldumise juhtumil peavad krediidiasutused teatama viivitamata kirjalikult ja tasuta tarbijale taotluse rahuldamata jätmise konkreetsest põhjusest, välja arvatud juhul, kui selline avalikustamine oleks vastuolus riigi julgeoleku, avaliku korra või liidu rahapesu ja terrorismi rahastamise regulatsiooni eesmärkidega. (
14
)
31.
Seega on direktiivis 2014/92 ette nähtud põhimaksekonto avamisest keeldumise juhtumite minimaalne ühtlustamine, jättes liikmesriikidele kaalutlusruumi, v.a juhul, kui see avamine tooks kaasa direktiivi 2015/849 rahapesu ja terrorismi tõkestamist käsitlevate õigusnormide rikkumise. Niisugusel juhul liikmesriikidel kaalutlusruumi ei ole, mida väljendab väljend „liikmesriigid tagavad, et“.
32.
Direktiivi 2014/92 põhjenduses 34 on siiski täpsustatud, et direktiivi 2015/849 (
15
) sätteid ei tohiks kasutada ettekäändena äriliselt vähem atraktiivsete tarbijate tagasilükkamiseks.
33.
Mis puudutab direktiivi 2014/92 põhjendust 47, siis selles on märgitud, et rahapesu ja terrorismi rahastamist käsitlevate õigusaktide järgimata jätmise riski korral on keeldumine põhjendatud ainult siis, kui tarbija ei järgi asjaomase õigusakti sätteid, ning mitte põhjusel, et õigusakti järgimise kontrolli menetlus on liiga tülikas või kulukas.
34.
Euroopa Kohtule esitatud küsimuse raskus tuleneb sellest, et direktiiv 2015/849 on ka direktiiv, millega on tehtud minimaalne ühtlustamine.
35.
Selles direktiivis on teatav hulk sätteid, milles on nähtud ette, et liikmesriigid võivad võtta rangemaid meetmeid rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamiseks liidu õiguse piires. (
16
) Selles direktiivis on ka sätestatud, et liikmesriikidel on niisugused valikud, nagu kohustatud isikutel rakendada kliendi suhtes lihtsustatud hoolsusmeetmeid (
17
) või võivad need üksused ise kindlaks määrata kliendi suhtes võetavate hooldusmeetmete ulatuse olenevalt oma riski hindamisest. (
18
) Niisugune paindlikkus on seotud riskipõhise lähenemisviisiga, mis on valitud direktiivi 2015/849 alustalaks. (
19
)
36.
Eelnevast lähtudes tuleb seega analüüsida, missugune on see rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist käsitlevate õigusnormide rikkumine, mis võiks õigustada keeldumist avada põhimaksekonto direktiivi 2014/92 tähenduses.
37.
Direktiivi 2015/849 artikli 14 lõikes 4 on sõnaselgelt ette nähtud ainult üks juhtum, mil ärisuhet ei tohi luua: kui kohustatud isik ei suuda täita direktiivi artikli 13 lõike 1 esimese lõigu punktis a, b või c sätestatud kliendi suhtes rakendatavaid hoolsusmeetmeid. Tuletan meelde, et hoolsuskohustused puudutavad kliendi isikusamasuse tuvastamist ja kontrolli (selle artikli 13 lõike 1 punkt a), tegelikult kasu saava omaniku tuvastamist ning asjakohaste meetmete võtmist kõnealuse isiku isikusamasuse kontrollimiseks (sama direktiivi artikli 13 lõike 1 punkt b) ning teabe hindamist ja asjakohasel juhul kogumist ärisuhte eesmärgi ja olemuse kohta (direktiivi 2015/849 artikli 13 lõike 1 punkt c). Käsitletaval juhul – kuid seda peab analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohus – tundub, et ükski nendest asjaoludest ei ole puudu, sest kliendi isikusamasus on tuvastatud, ei ole väidetud, et eksisteerib tegelik kasusaaja, kes ei ole klient, ning soovitav ärisuhe seisneb põhimaksekonto avamises. Seega esmapilgul ei saa keeldumist taotletava konto avamisest selle direktiivi alusel põhjendada.
38.
Lisaks täpsustab Sloveenia valitsus, et ta ei ole rangemate meetmetena, mida võib direktiivi 2015/849 artikli 5 alusel rakendada, ette näinud kohustust keelduda ärisuhte loomisest juhul, kui isik on kantud OFAC nimekirja. Seega väljub see, kui NKBM keeldub põhimaksekonto avamisest ainuüksi sel põhjusel, et potentsiaalne klient on kantud OFAC nimekirja, liikmesriikide kaalutlusruumi reguleeriva liidu õiguse piiridest. (
20
)
39.
Lisaks nagu parlament õigesti märgib, on isegi liidu õiguse alusel võetud piiravate meetmete korral liidu õiguslikus raamistikus ette nähtud, et eriloa alusel võib isikutele, kelle suhtes on võetud piiravad meetmed, finantsteenuseid osutada. (
21
) Seega ei keela terrorismi rahastamise ja rahapesuga võitlemise eesmärk täielikult pangandussüsteemi kasutada.
40.
Seega nähes ette keelu luua ärisuhet ainult eespool nimetatud juhtudel (klient või tegelik kasusaaja ei ole tuvastatud, ärisuhte eesmärki ja olemust ei ole hinnatud), on liidu seadusandja kaalunud, kummad huvid on tähtsamad, kas ühelt poolt õigus põhimaksekonto avamisele või teiselt poolt võitlus rahapesu ja terrorismi rahastamisega.
41.
Seevastu võib ainuüksi OFAC nimekirja kandmist arvesse võtta selleks, et hinnata hoolsustaset, mida tuleb ärisuhtes ilmutada, kui see on juba loodud.
42.
Direktiivis 2015/849 on ette nähtud mitu hoolsustaset, mida tuleb ärisuhte jooksul rakendada, sest selle suhte pidev seire on osa normaalsetest hoolsuskohustustest. (
22
)
43.
Esiteks on selle direktiivi artiklites 15–17 ette nähtud juhtumid, mil liikmesriigid võivad lubada, et kohustatud isik täidab lihtsustatud hoolsuskohustust.
44.
Teiseks on selle direktiivi artiklites 18–24 kehtestatud tugevdatud hoolsuskohustused. Direktiivi III lisas on nimetatud võimalikku suuremat riski iseloomustavad tegurid, mida liikmesriigid ja kohustatud isikud peavad vähemalt arvesse võtma. See hoolsuskohustuse tugevdamine on seotud kas geograafiliste riskiteguritega (kõrge riskitasemega kolmas riik või piiriülesed suhted, mis hõlmavad kolmandat riiki) või toodete, teenuste, tehingute või turustamiskanalitega (eelkõige uute tehnoloogiate kasutamine) või siis kliendiga seotud (näiteks poliitilise taustaga isikud).
45.
Mis puudutab kliendiga seotud riskitegureid, siis ei direktiivi 2015/849 ega selle III lisa sõnastuses ei ole mainitud sanktsioonide nimekirja kandmise juhtumit. EBA suunistes märgib see institutsioon siiski, et selle riskiteguri puhul tuleks arvesse võtta kliendi mainega seotud riski (
23
) ning et seejuures võib muu hulgas arvesse võtta negatiivset meediakajastust või muid asjakohaseid teabeallikaid ja kriminaalkorras süüdimõistmiste puudumisest üksi ei piisa süüteoväidete tähelepanuta jätmiseks, (
24
) või asjaolu, et kliendi vahendid on külmutatud haldus‑ või kriminaalmenetluse tõttu, sh minevikus. (
25
) Lisaks soovitab EBA arvesse võtta avalikku võimu teostavatelt asutustelt saadud teavet. (
26
) Seega võib OFAC nimekirja kandmine vastata nendele kliendiga seotud riskiteguritele.
46.
EBA täpsustab ka, et finantseerimisasutused peavad saama kõikehõlmava ülevaate rahapesu ja terrorismi rahastamise riski teguritest, mille nad on tuvastanud, (
27
) ning et nad peaksid võtma teadmiseks, et kui direktiivis 2015/849 või riigisiseses õiguses ei ole sätestatud teisiti, ei tähenda üksikute riskitegurite olemasolu tingimata, et suhe tuleb liigitada kõrgemasse või madalamasse riskikategooriasse. (
28
)
47.
Seega kui kohustatud isik on pank, peab tal olema selle riski taseme kõikehõlmav ja kaalutud analüüs, mille uus ärisuhe kaasa toob, et hinnata hoolsustaset, mida rakendada tuleb. Seepärast võib kandmine OFAC nimekirja olenevalt konkreetse juhtumi asjaoludest ja tingimusel, et seda hindab eelotsusetaotluse esitanud kohus, õigustada tugevdatud hoolsusmeetmeid.
48.
Direktiivi 2015/849 artikli 8 lõikes 3 on siiski ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et kohustatud isikutel on kehtestatud põhimõtted, kontrollimeetmed ja protseduurid, millega tõhusalt maandatakse ja juhitakse liidu, liikmesriigi ja kohustatud isiku tasandil tuvastatud rahapesu ja terrorismi rahastamise riske, ning et kõnealused põhimõtted peavad olema proportsionaalsed kohustatud isikute olemuse ja suurusega.
49.
Seega tuleb vastata küsimusele, milline kaalutlusruum on pangal, kes leiab, et tema põhimõtetest, kontrollimeetmetest ja protseduuridest ei piisa, et maandada ja ohjata tõhusalt riski, mida ta on täheldanud, tema olemuse ja suurusega proportsionaalsete meetmete abil. Kas see juhtum loob uue õiguspärase põhimaksekonto avamisest keeldumise juhtumi?
50.
Leian nagu ka komisjon, et direktiivi 2014/92 artikli 16 lõige 4, mis käsitleb põhimaksekonto avamisest keeldumist, kui niisuguse konto avamine tooks kaasa rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu võitlemist käsitlevate õigusnormide rikkumise, võib tõesti olla aluseks sellele keeldumisele juhul, kui pank ei suuda rahapesu või terrorismi rahastamise riski ohjata. EBA suunistes on niisugune juhtum sõnaselgelt ette nähtud. (
29
)
51.
Oma analüüsis, mis niisuguse otsuseni viib, peaks NKBM siiski minu arvates arvesse võtma mitut asjaolu.
52.
Kõigepealt otsuse kasuks põhimaksekonto vaatamata kõigele ikkagi avada märgib EBA esiteks oma suunistes selgelt asjaolu, et ainult põhiliste finantstoodete ja ‑teenuste pakkumine piirab kasutajate võimet neid tooteid ja teenuseid finantskuritegude eesmärgil kuritarvitada. (
30
) Taotlus avada üksnes põhimaksekonto piirab seega riski. Teiseks nagu ma juba eespool märkisin, (
31
) ainuüksi kulude kontrolli all hoidmise küsimus ei saa õigustada keeldumist põhimaksekonto avamisest.
53.
Seejärel on direktiivis 2015/849 selgelt ette nähtud, et kui hoolimata nende asjaolude analüüsist peab pank vajalikuks niisuguse konto avamisest keelduda, ei ole tema kaalutusõigus piiramatu. Esiteks on direktiivi artikli 48 lõikes 8 sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et pädevad asutused võtavad arvesse kohustatud isikule võimaldatud kaalutlusõigust ja vaatavad asjakohaselt läbi kõnealuse kaalutlusõiguse aluseks oleva riskihinnangu, samuti asutusesiseste põhimõtete, kontrollimeetmete ja protseduuride asjakohasuse ja rakendamise“. Teiseks on direktiivi 2014/92 artikli 16 lõikes 7 märgitud, et kui pank keeldub põhimaksekonto avamisest, annab ta tarbijale teavet rahuldamata jätmist puudutava kaebuse esitamise menetluse kohta, tarbija õiguse kohta võtta ühendust asjaomase pädeva asutusega ja vaidluste kohtuväliseks lahendamiseks määratud organi kohta. Seega kontrollib panga kaalutlusõigust iga liikmesriigi pädev asutus.
54.
Käsitletaval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata, kas muud riskitegurid peale OFAC nimekirja kandmise õigustasid keeldumist põhimaksekonto avamisest ja kas NKBM oli suuteline tagama ärisuhte pideva seire konto avamise korral.
55.
Kokkuvõttes teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et direktiivi 2014/92 artikli 16 lõiget 4 tuleb koostoimes direktiivi 2015/849 sätetega tõlgendada nii, et pank ei tohi keelduda põhimaksekonto avamisest ainuüksi põhjendusel, et niisuguse konto avamist taotleva tarbija nimi on kantud OFAC nimekirja. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas riigisiseses õiguses võetakse sõnaselgelt arvesse OFAC nimekirja kandmist, et keelduda põhimaksekonto avamisest.
V. Ettepanek
56.
Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Okrajno sodišče v Mariboru (Mariboru piirkondlik kohus, Sloveenia) esimesele eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 2014. aasta direktiivi 2014/92/EL maksekontoga seotud tasude võrreldavuse, maksekonto vahetamise ja põhimaksekontole juurdepääsu kohta artikli 16 lõiget 4 tuleb koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2019. aasta direktiiviga (EL) 2019/2177), sätetega
tõlgendada nii, et
pank ei tohi keelduda põhimaksekonto avamisest ainuüksi põhjendusel, et niisuguse konto avamist taotleva tarbija nimi on kantud United States Department of the Treasuryle (Ameerika Ühendriikide rahandusministeerium) alluva Office of Foreign Assets Controli (välisvarade kontrolli büroo, OFAC) nimekirja.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas riigisiseses õiguses võetakse sõnaselgelt arvesse OFAC nimekirja kandmist, et keelduda põhimaksekonto avamisest.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. juuli 2014. aasta direktiiv maksekontoga seotud tasude võrreldavuse, maksekonto vahetamise ja põhimaksekontole juurdepääsu kohta (ELT 2014, L 257, lk 214).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiiv, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ (ELT 2015, L 141, lk 73) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2019. aasta direktiiviga (EL) 2019/2177 (ELT 2019, L 334, lk 155) (edaspidi „direktiiv 2015/849“)).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiiv rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta (ELT 2005, L 309, lk 15). See direktiiv tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiviga 2015/849.
(
5
)	EBA/GL/2021/02, edaspidi „EBA suunised“. Nüüd kehtib nende suuniste uus redaktsioon, st EBA 31. märtsi 2023. aasta suunised poliitika ja kontrollide kohta, mille eesmärk on rahapesu ja terrorismi rahastamise riskide tõhus ohjamine juurdepääsu tagamisel finantsteenustele (EBA/GL/2023/04).
(
6
)	Uradni list RS, nr 7/18 ja 9/18.
(
7
)	Uradni list RS, nr 48/22.
(
8
)	Näiteks suunised ärisuhete loomiseks füüsiliste isikutega, klientide aktsepteerimise poliitika, piiravate meetmete alal kohaldatavad meetodid ja käitumiskoodeks.
(
9
)	Edaspidi „harta“.
(
10
)	Tuletan meelde, et põhiteenuseid on üksikasjalikult kirjeldatud direktiivi 2014/92 artikli 17 lõikes 1 ning need hõlmavad muu hulgas teenuseid, mis võimaldavad teha kõiki toiminguid, mida on vaja maksekonto avamiseks, kasutamiseks ja sulgemiseks; teenuseid, mis võimaldavad raha paigutamist maksekontole; teenuseid, mis võimaldavad sularaha väljavõtmist maksekontolt liidus, ja teenuseid, mis võimaldavad teha liidus otsekorraldustehinguid, maksekaardiga tehtavaid maksetehinguid ja kreeditkorraldusi.
(
11
)	Vt käesoleva ettepaneku 4. joonealune märkus. Vt direktiivi 2014/92 artikli 16 lõige 4.
(
12
)	Vt direktiivi 2014/92 artikli 16 lõike 5 esimene lõik.
(
13
)	Vt direktiivi 2014/92 artikli 16 lõige 6.
(
14
)	Vt direktiivi 2014/92 artikli 16 lõige 7.
(
15
)	Vt käesoleva ettepaneku 4. joonealune märkus.
(
16
)	Vt eelkõige direktiivi 2015/849 artiklid 5 ja 18 ning 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:883, punktid 46–48) ning 2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt (C‑78/21, EU:C:2023:137, punktid 63 ja 64).
(
17
)	Direktiivi 2015/849 artikli 15 lõige 1.
(
18
)	Vt direktiivi 2015/849 artikli 13 lõige 2.
(
19
)	Vt direktiivi 2015/849 põhjendus 22.
(
20
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 35.
(
21
)	Vt eelkõige nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2580/2001 teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks võitluseks (EÜT 2001, L 344, lk 70; ELT eriväljaanne 18/01, lk 207) artikli 6 lõige 1, milles on ette nähtud võimalus teha erandeid selle määruse artikli 2 lõikes 2 sätestatud finantsteenuste osutamise keelust.
(
22
)	Vt direktiivi 2015/849 artikli 13 lõike 1 punkt d.
(
23
)	Vt EBA suuniste punkti 2.3 alapunkt b.
(
24
)	Vt EBA suuniste punkti 2.5 alapunkt a.
(
25
)	Vt EBA suuniste punkti 2.5 alapunkt b.
(
26
)	Vt EBA suuniste punkti 1.30 alapunkt c.
(
27
)	Vt EBA suuniste punkt 3.2.
(
28
)	Vt EBA suuniste punkt 3.3.
(
29
)	Vt EBA suuniste punkt 4.66.
(
30
)	Vt EBA suuniste punkti 4.10 alapunkt b.
(
31
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 33.