62005CC0299
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 3. mail 2007 (
1
)
Kohtuasi C-299/05
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu
„Tühistamishagi — Sotsiaalkindlustus — Määrus (EMÜ) nr 1408/71 — Artikli 4 lõige 2a ja artikkel 10a – IIa lisa — Määrus (EÜ) nr 647/2005 — Mitteosamakseline erihüvitis”
I. Sissejuhatus
1.
Määruse (EMÜ) nr 1408/71 (
2
) kohaldamisala hõlmab alates määruse (EMÜ) nr 1247/92 (
3
) jõustumisest ka mitteosamakselisi erihüvitisi ehk hüvitisi, millel on nii sotsiaalkindlustuse kui ka sotsiaalabi tunnusjooned. Nende hüvitiste puhul kehtivad aga erisätted; neid ei pea maksma mitteresidentidele.
2.
Määrus (EÜ) nr 647/2005 (
4
), millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1408/71 ning määrust (EMÜ) nr 574/72, määratles mitteosamakseliste erihüvitiste mõiste uuesti. Seadusandja nimetab neid hüvitisi nüüdsest rahalisteks mitteosamakselisteks erihüvitisteks (
5
). Lisaks muutis seadusandja IIa lisa, mis loetleb sellesse kategooriasse kuuluvad erinevad siseriiklikud hüvitised.
3.
Käesoleva tühistamishagiga vaidlustab komisjon IIa lisa kanded, mis puudutavad Soomet, Rootsit ja Ühendkuningriiki. Komisjoni arvates ei ole kõnealuste hüvitiste näol tegemist erihüvitistega määruse nr 1408/71 muudetud artikli 4 lõike 2a mõttes ning seetõttu tuleb nad IIa lisast kustutada.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
4.
Määruse nr 647/2005 põhjendus 1 sätestab:
„Tuleb teha teatavaid muudatusi määrustes (EMÜ) nr 1408/71 ja (EMÜ) nr 574/72, et võtta arvesse Euroopa Ühenduste Kohtu praktika hiljutisi arenguid, hõlbustada nimetatud määruste kohaldamist ja kajastada muudatusi liikmesriikide sotsiaalkindlustust käsitlevates õigusaktides.”
5.
Põhjendus 3 täpsustab seadusandja eesmärki mitteosamakselisi erihüvitisi käsitlevate sätete muutmisel:
„Õiguskindluse tagamise eesmärgil nõuavad rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste klassifitseerimise kohta tehtud kohtuotsused Friedrich Jauch vs. Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter ning Ghislain Leclere, Alina Deaconescu vs. Caisse nationale des prestations familiales, et neid kahte arvesse võetavat kumulatiivset kriteeriumi tuleks täpsustada selliselt, et need hüvitised võiks olla kantud määruse (EMÜ) nr 1408/71 IIa lisasse. Seetõttu on põhjust lisa läbi vaadata, võttes arvesse liikmesriikides tehtud õigusaktide muudatusi, mis mõjutavad sellist tüüpi hüvitisi, mis oma keeruka olemuse tõttu vajavad erikoordineerimist […]”
6.
Määruse nr 1408/71 IIa lisa puudutavate muudatuste kohta selgitab põhjendus 6:
„Määruse (EMÜ) nr 1408/71 IIa lisa läbivaatamise tulemusena mõned kanded kustutatakse ja vastavalt muudatustele mõnede liikmesriikide siseriiklikes õigusaktides lisatakse teatud uued kanded […]”
7.
Määruse nr 1408/71 artikkel 1 sätestab:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
u)
i)
perehüvitis – kõik perekonna väljaminekute katmiseks antavad rahalised või mitterahalised hüvitised, mida antakse artikli 4 lõike 1 punktis h osutatud õigusaktide alusel, välja arvatud I lisas osutatud spetsiaalsed sünni- või lapsendamistoetused.”
8.
Määruse nr 1408/71 artikkel 4 sätestas määruse materiaalse kohaldamisala seni (
6
) järgmiselt:
„1.   Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad järgmisi sotsiaalkindlustusliike:
a)
hüvitised haiguse ning raseduse ja sünnituse korral;
b)
invaliidsushüvitised, sealhulgas hüvitised, mis on mõeldud töövõime säilitamiseks või parandamiseks;
[…]
h)
perehüvitised.
2a.   Käesolevat määrust kohaldatakse ka mitteosamakseliste erihüvitiste suhtes, mida antakse õigusaktide või kindlustusskeemide alusel, mis ei kuulu lõikes 1 loetletute hulka või on lõike 4 alusel reguleerimisalast välja jäetud, juhul kui sellised hüvitised on mõeldud:
a)
tagama täiendavat, asendavat või lisakaitset lõike 1 punktides a–h loetletud sotsiaalkindlustusliikidega hõlmatud riskide suhtes või
b)
üksnes invaliidide erikaitseks.
[…]
4.   Käesolevat määrust ei kohaldata sotsiaalabi […] suhtes […].”
9.
Määrus nr 647/2005 muutis määruse nr 1408/71 artikli 4 lõiget 2a järgmiselt:
„Käesolevat artiklit kohaldatakse õigusaktides ettenähtud rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste suhtes, millel on nende subjektide ringi, eesmärkide ja/või saamise tingimuste tõttu nii lõikes 1 osutatud sotsiaalkindlustust käsitlevate õigusaktide kui ka sotsiaalabi tunnusjooned.
„Rahalised mitteosamakselised erihüvitised” on hüvitised:
a)
mis on ette nähtud:
i)
pakkuma täiendavat, asendavat või lisakaitset lõikes 1 osutatud sotsiaalkindlustusliikidega kaetud riskide suhtes ja mis tagavad asjaomastele isikutele asjaomase liikmesriigi majanduslikku ja sotsiaalset olukorda arvesse võttes elatusmiinimumiga võrdse sissetuleku;
või
ii)
üksnes puuetega inimeste erikaitseks, mis on tihedalt seotud nimetatud isiku sotsiaalse keskkonnaga asjaomases liikmesriigis,
ja
b)
mille rahalised vahendid saadakse eranditult kohustuslikest maksudest, mis on ette nähtud üldiste avalike kulude katmiseks, ning hüvitiste määramise ja arvutamise tingimused ei sõltu ühestki hüvitisesaaja poolt makstavast maksest. Osamakselise hüvitise täiendamiseks ettenähtud hüvitisi ei loeta siiski osamakselisteks hüvitisteks ainuüksi sel põhjusel,
ja
c)
need on loetletud IIa lisas.”
10.
Kustutades olemasolevad kanded ja lisades mõned uued hüvitised sõnastas määruse nr 657/2005 I lisa punkt 2 määruse nr 1408/71 IIa lisa (
7
) tervikuna uuesti. Soome, Rootsi ja Ühendkuningriigi kohta tehtud kanded loetlevad sisuliste muudatusteta muu hulgas järgnevad hüvitised:
„ W. SOOME
[…]
b) lapsehooldustoetus (lapsehooldustoetuse seadus 444/69) (
8
);
[…]
X. ROOTSI
[…]
c) puude- ja hooldustoetus puudega lastele (seadus 1998: 703) (
9
).
Y. ÜHENDKUNINGRIIK
[…]
d)
puuetega inimeste ülalpidamistoetus (27. juuni 1991. aasta Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Act, jaotis 1; ja 24. juuli 1991. aasta Disability Living Allowance and Disability Working Allowance (Northern Ireland) Order 1991, artikkel 3) (
10
);
e)
hooldustoetus (20. märtsi 1975. aasta Social Security Act 1975, jaotis 35, ja 20. märtsi 1975. aasta Social Security (Northern Ireland) Act 1975, jaotis 35) (
11
);
f)
hooldajatoetus (20. märtsi 1975. aasta Social Security Act 1975, jaotis 37, ja 20. märtsi 1975. aasta Social Security (Northern Ireland) Act 1975, jaotis 37) (
12
).”
B. Siseriiklik õigus
1. Soome lapsehooldustoetus (lapsehooldustoetuse seadus, 444/1969)
11.
Soome lapsehooldustoetuse seadus tagab rahalise hüvitise juhtudel, kui laps vajab haiguse, puude või muu kahjustuse tagajärjel vähemalt kuue kuu jooksul erihooldust, abi või rehabilitatsiooni ning see toob endaga kaasa erilise rahalise või muud liiki koormuse. Hüvitise saamise õigus on alla 16-aastastel lastel, kelle elukoht on Soomes.
12.
Toetuse suurus sõltub üksnes lapse individuaalsest hooldamis-, abi- või rehabilitatsiooni vajadusest ning seda makstakse kolmes erinevas määras. Arvesse ei võeta hooldamist vajava lapse vanemate sissetulekut ega nende sissemaksete- ja tööperioodi. See, kas toetus määratakse teatud perioodiks või tähtajatult, sõltub lapse hooldamise vajaduse kestusest. Lapse tervisliku seisundi muutumine võib endaga kaasa tuua toetuse saamise õiguse kaotamise või toetuse suuruse kohandamise.
13.
Soome seaduse artikli 4 kohaselt kaob lapsehooldustoetuse saamise õigus niipea, kui last hooldatakse kauem kui kolm kuud haiglas või muus avalik-õiguslikus või riigi poolt rahastatavas hooldusasutuses.
2. Puude- ja hooldustoetus puudega lastele Rootsis (seadus 1998: 703)
14.
Rootsi toetused on üksteisega seotud ja nende andmise peamised tingimused on samad. Puudega lastele tagatakse hooldustoetus kuni 19-aastaseks saamiseni. Seejärel algab puudetoetuse saamise õiguse periood. Toetuse saamise tingimuseks ei ole eelnev töötamine ega teatud töö- või sissemaksete periood. Sissemaksete süsteemiga ei ole mingit funktsionaalset ega organisatoorset seost. Mõlema toetuse saamise eelduseks on ulatuslik toetuse vajaduse hindamine konkreetsel juhtumil. Kui vajadus muutub, hinnatakse toetuse saamise tingimuste olemasolu uuesti.
a) Hooldustoetus puudega lastele
15.
Toetuse saamise õigus on vanematel, kelle laps vajab haiguse, vaimse kahjustuse või muu puude tõttu vähemalt kuue kuu jooksul hooldamist või järelevalvet. Lisaks on õigus saada hooldustoetust, kui lapse haigus või puue põhjustab täiendavaid kulutusi.
16.
Rootsi seaduse kohaselt määratakse igakuiselt ja neljas erinevas määras makstava hooldustoetuse suurus üksnes hooldusvajaduse taseme ja järelevalve individuaalse vajaduse ning lisakulutuste ulatuse alusel. Toetuse andmise perioodile kohaldatakse samu kriteeriume.
17.
Toetuse saamise õiguse tingimusi, välja arvatud vajaduse muutumise juhtudel, kontrollitakse seadusega kindlaksmääratud kriteeriumide alusel vähemalt iga kahe aasta tagant. Arvesse ei võeta aga vanemate sissetulekut ega seda, kas nad on oma lapse hooldamise tõttu töötamisest loobunud või töökoormust vähendanud.
18.
Hooldustoetuse saamise õigus kaob reeglina niipea, kui laps paigutatakse avalik-õiguslikku või riigi poolt rahastatavasse hooldusasutusse.
b) Puudetoetus
19.
Puudetoetust on õigus saada kindlustatud isikutel, kes vajavad oma liikumisvõime vähenemise tõttu, mis on ilmnenud enne 65. eluaastat, kestvat abi igapäevaeluga toimetulemiseks (Rootsi seaduse artikli 5 punkt 1), kestvat kolmanda isiku poolset abi, mis võimaldab töötamist jätkata (artikli 5 punkt 2), või peavad erinevates olukordades kandma märkimisväärseid lisakulusid (artikli 5 punkt 3). Kui kõik kolm tingimust on täidetud või punkti 3 tingimus esineb samaaegselt punkti 1 või 2 omadega, määratletakse toetuse saamise õigus kogu vajaduse ulatuse alusel. Seejuures ei mängi rolli sissemaksete- ja tööperiood.
20.
Puudetoetuse suuruse määramise korral üksikjuhul on otsustava tähendusega hooldusvajaduse tase ja täiendavate kulutuste ulatus; Rootsi seaduse artikkel 6 näeb ette kolm erinevat toetuse määra. Rootsi valitsus viitab sellele, et vajaduse hindamisele üksikjuhul ei ole kindlaksmääratud kriteeriume. Pigem võetakse arvesse isiku vajaduste tõttu tekkivat rahalist koormust, kuivõrd seda peetakse mõistlikuks ja õigustatuks.
3. Siseriiklikud sätted Ühendkuningriigis
21.
Puuetega inimeste ülalpidamistoetuse ja hooldustoetuse andmine sõltub põhimõtteliselt samade tingimuste täitmisest. Hooldajatoetus täiendab mõlemaid toetusi.
a) Puuetega inimeste ülalpidamistoetus – 27. juuni 1991. aasta Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Act 1991, jaotis 1 ja 24. juuli 1991. aasta Disability Living Allowance and Disability Working Allowance (Northern Ireland) Order 1991, artikkel 3
22.
Puuetega inimeste ülalpidamistoetus koosneb kahest osast, hooldusega seonduvast ja mobiilsusega seonduvast osast. Kohtuasja osapooled on üksmeelselt seisukohal, et mobiilsusega seonduv osa kui mitteosamakseline erihüvitis määruse nr 1408/71 (mida on muudetud määrusega nr 647/2005) artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes on IIa lisasse õigesti alles jäänud.
23.
Hooldusega seonduva osa saamise õigus on raske kehalise või vaimse puudega alla 65-aastastel isikutel, kes vajavad sagedast või alalist hooldamist ning täidavad elukoha või viibimise kriteeriumi. Õigus võib säilida ka eespool nimetatud vanuse ületamisel, kui toetus määrati juba enne 65. eluaasta täitumist. Täpsemalt seavad siseriiklikud sätted tingimuseks, et isik vajab kindlatel aegadel kas päeval või öösel seoses tema füsioloogiliste funktsioonidega kolmanda isiku poolset abi või alalist järelevalvet vältimaks võimalikku olulist ohtu soodustatud isiku või teiste jaoks.
24.
Toetuse määramine ning selle suurus sõltuvad üksnes abi või järelevalve individuaalse vajaduse ajalisest ulatusest. Kolme erinevat toetuse määra makstakse sõltumata sellest, kas toetusesaajal on sissetulek, ta käib tööl, on töövõimetu või saab muid sotsiaaltoetusi. Toetusesaajale ei seata selle kasutamisel mingeid piiranguid.
b) Hooldustoetus – 20. märtsi 1975. aasta Social Security Act 1975, jaotis 35, ja 20. märtsi 1975. aasta Social Security (Northern Ireland) Act 1975, jaotis 35
25.
Hooldustoetus erineb ülalpidamistoetusest selle poolest, et toetuse saamise õigus tekib alles pärast 65. eluaastat ning sel toetusel on ainult kaks määra. Toetust ei määrata, kui isik saab juba ülalpidamistoetust.
c) Hooldajatoetus – 20. märtsi 1975. aasta Social Security Act 1975, jaotis 37, ja 20. märtsi 1975. aasta Social Security (Northern Ireland) Act 1975, jaotis 37
26.
Hooldajatoetust saavad eraisikud, kelle elukoht või viibimiskoht on Ühendkuningriigis ning kes hooldavad puuetega inimeste ülalpidamistoetust või hooldustoetust saavat isikut regulaarselt tasuta vähemalt 35 tunni ulatuses nädalas. Kohtuasja materjalidest ei nähtu üheselt, kas hooldajatoetuse saamine on seotud hooldaja sissetulekuga. (
13
)
III. Menetlus ja nõuded
27.
Komisjon esitas 26. juulil 2005 Euroopa Kohtule hagi ja palub:
—
tühistada 13. aprilli 2005. aasta määruse (EÜ) nr 647/2005 (millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende perekonnaliikmete suhtes ning nõukogu määrust (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord) I lisa punkti 2 sätted, mis sisalduvad jaotise W. Soome punktis b, jaotise X Rootsi punktis c ja jaotise Y Ühendkuningriik punktides d, e ja f;
—
mõista kohtukulud välja kostjalt.
28.
Euroopa Parlament palub Euroopa Kohtul:
—
tunnistada komisjoni esitatud hagi vastuvõetamatuks;
—
teise võimalusena jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
29.
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
30.
Ühendkuningriik, Rootsi Kuningriik ja Soome on menetlusse astunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu nõuete toetuseks.
IV. Õiguslik hinnang
A. Vastuvõetavus
1. Hagi aegumine ja vaidlustatava õigusakti olemasolu
31.
Parlament on seisukohal, et käesolev tühistamishagi on aegunud. EÜ artikli 230 lõike 5 kohase kahekuulise tähtaja arvutamise puhul ei ole määruse nr 647/2005 avaldamise aeg oluline, sest see määrus jättis vaidlusalused toetused – välja arvatud nende asukoha muudatused – lisas muutmata. Tähtaja algust tuleb hoopis hakata arvestama õigusaktist, millega lisati toetused esmakordselt määruse nr 1408/71 IIa lisasse. (
14
) Kui seadusandja valib õigusselguse ja läbipaistvuse eesmärgil üksikute punktide kustutamise asemel IIa lisa uuendamise, siis õiguskindluse põhimõttest lähtuvalt ei tohi juba olemasolevatele sätetele kehtiv EÜ artikli 230 lõikes 5 sätestatud hagi esitamise tähtaeg hakata uuesti kulgema.
32.
Parlament viitab sellele, et uuesti sõnastatud rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste mõiste määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 2a ei toonud endaga kaasa õigusliku raamistiku sisulist muutust, vaid kohandas sätte sõnastuse Euroopa Kohtu tõlgendusele (
15
) vastavaks.
33.
Viidates määruse põhjendusele 3, väidab komisjon seevastu, et määrus nr 647/2005 ei piirdunud pelgalt IIa lisa kinnitamisega. Mitteosamakseliste erihüvitiste tingimusi muudeti vastavalt kohtupraktikale ning IIa lisast kustutati arvukad hüvitised, mis nendele tingimustele ei vastanud. Käesolevas kohtuasjas vaidlustatud toetuste kustutamine luhtus kolme asjaomase liikmesriigi vastuseisu tõttu nõukogus.
34.
Lisaks on komisjon seisukohal, et teisese õigusakti uuendamine kujutab endast vaidlustatavat seadusandja otsust isegi siis, kui ta on lisa sisu muutmata jätnud. Seda enam peab see paika käesoleval juhul, sest komisjon on viidanud sellele, et lisa rikub osaliselt ühenduse õigust.
35.
Hagi on vastuvõetav ka seetõttu, et sellega heidetakse ette seda, et IIa lisa rikub õiguskindluse põhimõtet. (
16
) Säilitades IIa lisa kanded, mis ei kujuta endast tegelikult mitteosamakselisi erihüvitisi, takistab seadusandja isikul oma ühenduse õigusest tulenevaid õigusi selgel ja ettenähtaval viisil äratundmast ning vajaduse korral toetuse eksporditavusele tuginemast.
36.
Kõigepealt tuleb hagi aegumise probleemi eristada küsimusest, kas määrus nr 647/2005 kujutab endast vaidlustatavat õigusakti IIa lisa vaidlusaluste sätete osas.
37.
Vaieldamatult esitati komisjoni hagi määruse nr 647/2005 tühistamiseks kahekuulise tähtaja jooksul pärast vaidlustatava õigusakti avaldamist Euroopa Liidu Teatajas, nagu näeb ette EÜ artikli 230 lõige 5. (
17
)
38.
Tegelikult heidab parlament ette pigem seda, et vaidlusaluste sätete osas ei kujuta määrus nr 647/2005 endast vaidlustatavat õigusakti, vaid üksnes kinnitab juba olemasolevaid sätteid ning ei saa seega olla uue hagi esitamise tähtaja aluseks.
39.
EÜ artikli 230 kohase tühistamishagi esemeks võivad olla kõik institutsioonide võetud meetmed, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi. (
18
)
40.
Otsuste osas on Euroopa Kohus oma väljakujunenud praktikas tuvastanud, et need ei saa olla tühistamishagi objektiks, kui nad kujutavad endast kinnitavaid korraldusi. (
19
) Kui korraldus üksnes kinnitab varasemat akti, ei saa ta olla uue hagi esitamise tähtaja aluseks. (
20
) Kinnitava akti vastu esitatud tühistamishagi kujutas endast varasema otsuse kaudset vaidlustamist ning võimaldas sel viisil EÜ artikli 230 lõike 5 kohasest hagi esitamise tähtajast möödahiilimist. (
21
)
41.
Siinkohal ei pea käsitlema küsimust, kas selline kohtupraktika on ülekantav määrustele. Määrus nr 647/2005 mitte üksnes ei kinnita olemasolevaid mitteosamakselisi erihüvitisi käsitlevaid sätteid, vaid muudab ka seni kehtinud õiguslikku olukorda.
42.
Asjaolu, et määrus nr 647/2005 säilitas vaidlustatud sätted IIa lisas muutmata kujul, ei ole otsustav küsimuse puhul, kas ta tekitas selles osas õiguslikke tagajärgi. Kohtuasjas Jauch (
22
) tuvastas Euroopa Kohus, et määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 2a sisalduvad sisulised tingimused annavad mitteosamakselistele erihüvitistele õigusliku raamistiku ning, nagu komisjon õigesti märgib, pelgalt toetuse kandmine IIa lisasse ei tekita iseseisvaid õiguslikke tagajärgi.
43.
Seda, kas määrus nr 647/2005 muutis õiguslikku olukorda mitteosamakseliste erihüvitiste osas, ei saa seega hinnata eraldatult ainult IIa lisa põhjal. Lisas loetletud toetusi tuleb pigem hinnata artikli 4 lõike 2a valguses. Seda sätet aga muudeti määrusega nr 647/2005. Määruse nr 647/2005 põhjendus 3 kõneleb küll kriteeriumide täpsustamisest seoses kohtuotsustega Jauch ja Leclere (
23
). Kuid isegi siis, kui Euroopa Kohtu kriteeriumid on õnnestunud muutmata kujul seaduse teksti vormida, omandasid nad sellega teistsuguse õigusliku kvaliteedi.
44.
Aktsepteerida ei saa ka parlamendi vastuväidet, et juba Soome, Rootsi ja Ühendkuningriigi vastu algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus tõendab, et ka komisjon ise lähtus enne määruse nr 647/2005 andmist vaidlustatud sätete olemasolust. Nendes menetlustes heitis komisjon ette, et kõnealused sätted ei täida sisuliselt artikli 4 lõike 2a vana versiooni tingimusi.
45.
Isegi kui eeldada, et sisuliste tingimuste uuendamine ei muutnud mitteosamakseliste erihüvitiste õiguslikku raamistikku, tegi seadusandja IIa lisa üksikute kannete osas ikkagi vaidlustatava otsuse.
46.
Juba määruse nr 647/2005 ettepanekus (
24
) kutsus komisjon parlamenti ja nõukogu üles kandeid üle kontrollima. Nõukogu põhjenduse eelnõus ühise seisukoha vastuvõtmiseks (
25
) selgitas nõukogu, et ta püüdis kokku leppida IIa lisasse lisatavate kannete aluseks olevate kriteeriumide osas ning selle lähenemisviisi alusel võiks saavutada ühehäälse kokkuleppe enamiku kannete klassifitseerimise osas. (
26
) Komisjoni ettepaneku osas teatud konkreetsete kannete IIa lisast väljajätmise kohta ei jõutud siiski kokkuleppele, sest asjaomaste liikmesriikide arvates täidavad kanded määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a uue versiooni nõudeid. (
27
) Määruse vastuvõtmise võimaldamiseks nõustus nõukogu siiski, et
„nimetatud kanded jäetakse IIa lisasse tulevaste Euroopa Kohtu pretsedentideni, mis võiks selgitada asjakohaseid kriteeriume ning edaspidi kaasa tuua lisa läbivaatamise”. (
28
)
47.
Teisisõnu ei olnud määruse nr 647/2005 andmise aluseks hinnang, et kõik IIa lisa kanded vastavad ilma mingi kahtluseta määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a uuendatud kriteeriumidele. Seadusandja otsustas siiski jätta käesolevas kohtuasjas vaidlustatud kanded IIa lisasse alles, et võimaldada Euroopa Kohtul need hiljem üle kontrollida.
48.
Teistsugust järeldust ei võimalda ka parlamendi vastuväide, et seadusandja kasutas uuesti sõnastatud kriteeriume sõna-sõnalt juba määruse nr 883/2004 (
29
) artikli 70 lõikes 2. Kuna parlament ja nõukogu ei ole selle määruse artikli 70 lõike 2 punkti c X lisa (rahalised mitteosamakselised erihüvitised) sisu veel kindlaks määranud, ei saanud komisjon sellel juhtumil tühistamishagi esitada, et lasta hinnata üksikute kannete kooskõla mitteosamakseliste erihüvitiste kriteeriumidega.
49.
Lõpetuseks viitab komisjon õigesti sellele, et õiguskindluse põhimõte nõuab hindamist. Vastasel juhul jäetakse asjaomased isikud kahtlema IIa lisa kannete kooskõla osas määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a tingimustega vähemalt senikauaks, kuni Euroopa Kohus annab eelotsusemenetluses oma arvamuse täpselt üksikute toetuste iseloomu kohta.
50.
Seega tuleb järeldada, et määruse nr 647/2005 puhul on IIa lisa vaidlusaluste sätete osas tegemist vaidlustatava õigusaktiga EÜ artikli 230 lõike 1 mõttes.
2. Määruse osaline tühistamine
51.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole osalise tühistamise taotlus vastuvõetav, kui vaidlustatud osad on õigusakti ülejäänud sätetega seotud selliselt, et nende tühistamine muudaks õigusakti sisu. (
30
)
52.
Kuna selleks, et IIa lisas loetletud toetusi tunnustataks mitteosamakseliste erihüvitistena, peavad nad alati vastama määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a sisulistele tingimustele, (
31
) ei avalda toetuse kustutamine IIa lisast tingimustele mingit mõju. Tunnistades kohtuotsuse Leclere (
32
) resolutsioonis IIa lisa kehtetuks selles osas, mis puudutas seal nimetatud Luksemburgi vaidlustatud rasedus- ja sünnitustoetust, tunnustas Euroopa Kohus juba, et IIa lisa kannete näol on tegemist lahutatavate osadega.
B. Põhjendatus
1. Sissejuhatav märkus etteheidetava õigusrikkumise kohta
53.
Hagi on põhjendatud, kui määruse nr 647/2005 I lisa punkti 2 vaidlustatud sätted ehk IIa lisa uus versioon on Soomet, Rootsit ja Ühendkuningriiki puudutavate vaidlusaluste kannete osas õigusvastane.
54.
Komisjon väidab, et need toetused ei vasta määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a (
33
) rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste määratluse – ka mitte määrusega nr 647/2005 uuesti sõnastatud versiooni – tingimustele.
55.
Esmapilgul heidetakse seega ette kahe sama taseme normi vastuolu, sest ka I lisa on määruse nr 647/2005 osa ehk pärineb samalt autorilt ning on antud sama menetlusega nagu määruse teised osad. Selline vastuolu rikub õiguskindluse põhimõtet. Selle ühenduse õiguse üldpõhimõtte kohaselt peab õigusnorm olema selge ja täpne, selleks et õigussubjektid saaksid ühemõtteliselt teada oma õigusi ja kohustusi ning võtta arvesse nende tagajärgi. (
34
) Õiguskindluse põhimõtte rikkumisest üksi ei saa aga järeldada, et tühistada tuleb ainult üks vastuolulistest sama taseme sätetest ning kumb see neist on.
56.
Nagu nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, ei ole tegemist üksnes sama taseme normide konfliktiga. Selle probleemi selgitamise lähtekohaks on kohtuotsus Jauch (
35
), milles Euroopa Kohus märkis järgmist:
„Euroopa Kohus on järjekindlalt asunud seisukohale, et EÜ artikli 51 (nüüd, pärast muutmist EÜ artikkel 42) alusel vastu võetud määruse nr 1408/71 […] tõlgendamisel tuleb lähtuda nimetatud artikli eesmärgist: aidata kaasa võõrtöötajate võimalikult suure liikumisvabaduse saavutamisele. EÜ artiklite 48 ja 49 (nüüd, pärast muutmist EÜ artiklid 39 ja 40), artikli 50 (nüüd, pärast muutmist EÜ artikkel 41) ja artikli 51 eesmärki ei saavutata, kui liikumisvabaduse kasutamise tõttu kaotavad töötajad neile liikmesriigi õigusaktidega tagatud sotsiaalkindlustusalased eelised, iseäranis juhul, kui need eelised on vastutasuks töötajate tasutud osamaksetele.”
57.
Lõpetuseks järeldub Jauchi kohtuotsuse põhjal määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a ülimuslikkus selle määruse formaalselt samal tasemel oleva IIa lisa kannete ees. Ülimuslikkus tuleneb sellest, et Euroopa Kohus käsitleb määruse nr 1408/71 artiklit 4 koosmõjus artikliga 10 ja artikliga 10a kõrgemalseisva töötajate vaba liikumise põhimõtte konkretiseeringuna. Sellele on nüüdseks reageerinud ka komisjon, kes püüab IIa lisa kohtupraktikaga kohandada, nagu ta väitis suulises menetluses. Sellest tuleneva seadusandliku kaalutlusõiguse piiramise eesmärk mitteosamakselise erihüvitise määratlemata õigusmõiste sisustamisel on töötajate vaba liikumise tagamine. Töötaja mõiste määruses nr 1408/71 on küll laiem kui EÜ artiklis 39. Siiski saavad käesolevas menetluses kõne all olevaid toetusi kasutada igal juhul ka töötajad asutamislepingu mõttes ja nende perekonnaliikmed.
58.
Ühenduse seadusandjal on neis piirides siiski õigus võtta vastu sätteid, mis kalduvad kõrvale sotsiaalkindlustuse toetuste eksporditavuse põhimõttest. (
36
) Selliseid erisätteid, mis seavad teatud erihüvitiste andmise sõltuvusse liikmesriigis elamisest, tuleb siiski kitsalt tõlgendada. (
37
)
59.
Sellest järeldub, et juhul, kui ei ole täidetud tingimused toetuste liigitamiseks rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste alla määruse artikli 4 lõike 2a kohaselt, rikub nende lisamine määruse nr 1408/71 IIa lisasse EÜ artikleid 39 ja 42. (
38
) Töötajate vaba liikumise piiramine elukoha klauslitega siseriiklikes toetusi reguleerivates seadustes on õigustatud üksnes „ehtsate” mitteosamakseliste erihüvitiste puhul.
60.
Seega, nagu komisjon lõpetuseks õigesti väidab, tuleb hinnata, kas vaidlustatud toetused vastavad mitteosamakseliste erihüvitiste tingimustele vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikele 2a, mida on muudetud määrusega nr 647/2005. Kui see nii ei ole, siis tuleb määrus nr 647/2005 tühistada osas, mis näeb ette vastavate toetuste kandmise määruse nr 1408/71 IIa lisasse.
2. Määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a süsteem
61.
Artikli 4 lõike 2a sissejuhatav lause kirjeldab rahalisi mitteosamakselisi erihüvitisi kui hüvitisi, millel on nende subjektide ringi, eesmärkide ja/või saamise tingimuste tõttu nii artikli 4 lõikes 1 osutatud klassikaliste sotsiaalkindlustushüvitiste kui ka sotsiaalabi tunnusjooned.
62.
Artikli 4 lõike 2a punkt a nimetab kahte kategooriat erihüvitisi, mis on ette nähtud i) pakkuma täiendavat, asendavat või lisakaitset klassikaliste sotsiaalkindlustusriskide eest ja mis tagavad asjaomastele isikutele asjaomase liikmesriigi majanduslikku ja sotsiaalset olukorda arvesse võttes elatusmiinimumiga võrdse sissetuleku ning ii) üksnes puuetega inimeste erikaitseks, mis on tihedalt seotud nimetatud isiku sotsiaalse keskkonnaga asjaomases liikmesriigis.
63.
Lisaks sissejuhatavale lausele näeb üksnes alapunkt i sõnaselgelt ette seose klassikalise sotsiaalkindlustusliigiga ja elatusmiinimumi kui sotsiaalabi elemendi tagamise. Seevastu alapunkt ii ei viita enam ei sotsiaalkindlustusliigile ega sotsiaalabile. Seetõttu tekib küsimus, kas ka puuetega inimeste erikaitse hüvitised peavad endas ühendama mõlemaid tunnusjooni.
64.
Selle kasuks räägib asjaolu, et hüvitiste kombineeritud iseloomu mainitakse juba artikli 4 lõike 2a sissejuhatavas lauses, mis kehtib mõlema punktis a nimetatud erihüvitiste kategooria kohta.
65.
Puuetega inimeste erikaitse hüvitised määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes peavad olema sotsiaalkindlustusliigiga seotud juba seetõttu, et vastasel juhul ei kuuluks nad määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse.
66.
Peale selle peavad neil olema sotsiaalabi tunnusjooned. Kui piisaks üksnes seosest sotsiaalkindlustusliigiga, siis kujutaksid puuetega inimeste hüvitised endast alati erihüvitisi alapunkti ii mõttes ning nad jääksid määruse nr 1408/71 artikli 10a kohasest sotsiaalkindlustushüvitiste eksporditavuse põhimõtte kohaldamisalast üldiselt välja. Lisaks asjaolule, et selle vastu kõneleb juba artikli 4 lõike 2a sissejuhatava lause sõnastus, seaks see puuetega inimesed ka oluliselt halvemasse olukorda, sest võrreldavad puueteta inimeste toetused, näiteks vanurite hooldustoetused, on eksporditavad.
67.
Hoolimata rahaliste mitteosamakseliste erihüvitiste üksikutest tunnusjoontest, välistab määruse nr 1408/71 süsteem, mille on säilitanud ka määrus nr 647/2005, igal juhul hüvitise erihüvitiseks liigitamise, kui see kuulub üksnes artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse. (
39
) Euroopa Kohus liigitab väljakujunenud kohtupraktikas hüvitise sotsiaalkindlustushüvitiseks, kui seda antakse isikule esiteks seaduses määratletud olukorra alusel, ilma et üksikjuhul toimuks isiku vajaduste hindamist kaalutlusõiguse alusel, ning teiseks, kui see on seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 loetletud riskiga. (
40
)
68.
Kui on kindlaks tehtud, et vaidlustatud hüvitised ei kuulu artikli 4 lõike 1 alla, vaid neil on üksnes sotsiaalkindlustushüvitise tunnusjooned, nõuab kombineeritud iseloom artikli 4 lõike 2a mõttes, et hüvitisi iseloomustaks ka sotsiaalabi elemendid. Sellega on tegemist siis, kui hüvitisi antaks töö- või sissemaksete perioodi arvesse võtmata isiku vajadustest lähtuvalt, mida saab määrata seaduses ette nähtud objektiivsete kriteeriumide alusel. (
41
)
69.
Puuetega inimeste erikaitse hüvitisi iseloomustab peale selle ka puuetega inimeste ühiskonda lõimimise edendamise ja neile ühiskonnaelust osavõtu võimaldamise eesmärk.
3. Vaidlustatud hüvitiste hindamine
a) Soome lapsehooldustoetuse erihüvitise iseloom
i) Soome lapsehooldustoetuse kuulumine mõne määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 nimetatud sotsiaalkindlustusliigi alla
70.
See, kas Soome lapsehooldustoetust saab klassifitseerida mõne sotsiaalkindlustusliigi alla, sõltub hüvitise eesmärgist.
71.
Nõukogu, parlament ja Soome valitsus toovad esile, et lapsehooldustoetuse ülesanne on tagada puuetega või haigete laste eriline kaitse ja ühiskonda lõimumine. Selle eesmärk on võimaldada erilisi hooldusmeetmeid ning füüsilist ja psüühilist rehabilitatsiooni, samuti ennetada võimalikku hilisemat töövõimetust. Soome valitsus rõhutab, et lapsehooldustoetuse eesmärk ei ole üldiselt hüvitada vanemate sissetuleku kaotust (
42
) ega katta perekonna väljaminekuid.
72.
Komisjon on seevastu seisukohal, et lapsehooldustoetuse eesmärk on igal juhul ka selliste vanemate rahalise koormuse leevendamine, kes hooldavad oma haiget või puudega last kodus, selle asemel et laps raviasutusse paigutada. Sellega on toetuse eesmärk rahalise koormuse leevendamine, mille toob endaga kaasa täistööajaga tööga teenitud sissetulekust loobumine. Viidates Euroopa Kohtu praktikale, (
43
) järeldab komisjon eelnimetatud tunnustest, et lapsehooldustoetuse näol on tegemist perehüvitisega määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti u alapunkti i mõttes.
73.
Kohtuotsuses Offermanns (
44
) on Euroopa Kohus leidnud, et väljendiga „perekonna väljaminekute katteks” artikli 1 punkti u alapunkti i mõttes peetakse silmas avalikku panust perekonna eelarvesse laste ülalpidamisest tulenevate väljaminekute katteks.
74.
Soome valitsus viitab siiski õigesti sellele, et perekonna käsutuses olevaid vahendeid mõjutab iga rahaline toetus. Seega ei piisa pelgalt perekonna sissetuleku tõstmise mõjust, et liigitada hüvitis erihüvitiseks artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes. Pigem peab hüvitis olema suunatud spetsiaalselt perekonna vabastamiseks laste ülalpidamise kuludest.
75.
Soome lapsehooldustoetus aga ei ole seotud üldiste ülalpidamiskuludega, vaid puudega lapse hooldamise erivajadusega. Seega sõltub hüvitise suurus lapse hooldusvajadusest ja sellest tulenevast majanduslikust koormusest. Lisaks väheneb või kaob hüvitise saamise õigus juhtudel, kui lapse tervislik seisund paraneb või laps paigutatakse rohkem kui kolmeks kuuks avalik-õiguslikku või riigi poolt rahastatavasse hooldusasutusse. Seega on otsustav erivajaduse jätkuv olemasolu.
76.
Võimaldamaks spetsiaalseid hooldus- ja rehabilitatsioonimeetmeid perekonnas ning parandamaks soodustatud isiku elamistingimusi, on lapsehooldustoetuse eesmärk seega hooldusvajaduse riski katmine. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt (
45
) kuuluvad hooldushüvitised kui hüvitised haiguse korral määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a alla.
77.
Seda, et Soome lapsehooldustoetus kuulub hooldustoetusena määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punktis a kirjeldatud riskide alla, ei ole komisjon vaidlustanud. Ta liigitas hoopis hüvitise ebaõigelt perehüvitiseks artikli 4 lõike 1 punkti h mõttes. Selles osas tuleks komisjoni hagi juba põhjendamatuse tõttu jätta rahuldamata, kui Euroopa Kohus ei saaks omal algatusel liigitada lapsehooldustoetuse mõne muu artikli 4 lõikes 1 nimetatud riski alla, vaid oleks seotud komisjoni tehtud liigitamisega.
78.
Hagiavalduses ei toonud komisjon hagi alusena siiski välja Soome hüvitise kui perehüvitise iseloomu, vaid esitas etteheite vaidlusaluste hüvitiste ühildamatuse kohta artikli 4 lõike 2a kriteeriumidega ja Euroopa Kohtu praktikaga. Selles osas väitis komisjon, et hüvitis peab olema kombineeritud iseloomuga ehk esiteks peab ta kuuluma sotsiaalkindlustusliigi alla ning teiseks ei tohi ta sõltuda isiku vajadustest. (
46
)
79.
Kuna hüvitise eriline iseloom sõltub mõlema nimetatud elemendi kumulatiivsest esinemisest, piisaks hüvitise ühildamatuseks artikli 4 lõike 2a kriteeriumidega juba sellest, kui tõendataks ühe tunnusjoone puudumist. Komisjoni hagi tugineb ka peatüki ii all hinnatavale sotsiaalabi elemendi puudumise argumendile ning komisjon laiendab seda oma vastuses. (
47
) Seega tuleb Soome hüvitise paigutamist artikli 4 lõike 1 punkti h alla mõista üksnes argumendina, millega komisjon püüdis enda esitatud väidet põhjendada.
80.
Euroopa Kohus on küll seotud hageja esitatud väidetega, kuid ei pea lähtuma väidete põhjendamiseks esitatud üksikutest argumentidest. Vastasel juhul võidakse teda takistada oma otsust asjakohaste õiguslike kaalutlustega põhistamast. (
48
) Selle kohaselt võib Euroopa Kohus, vastupidi komisjoni väidetele, paigutada Soome lapsehooldustoetuse ka mõne teise sotsiaalkindlustusliigi alla määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 mõttes.
ii) Hüvitise andmine seaduses määratletud olukorra alusel ja selle sõltumatus üksikjuhul kaalutlusõiguse alusel toimuvast isiku vajaduste hindamisest
81.
Soome lapsehooldustoetust antakse seaduses määratletud asjaolude alusel. Kui Soome seaduse sätete kohased eeldused on olemas, siis tuleneb seaduse artiklist 1 õigus saada lapsehooldustoetust.
82.
Nõukogu, parlament ja Soome valitsus toovad lapsehooldustoetuse erilise iseloomu tõendamiseks välja, et selle määramine sõltub lapse hooldusvajaduse ja isikliku olukorra ulatuslikust hindamisest üksikjuhul, mille puhul võetakse arvesse lapse seisundist tulenevat majanduslikku koormust, kuid ei arvestata siiski vanemate tööperioodi või sissemaksete perioodi.
83.
Kui käsitada sotsiaalkindlustushüvitisi ja sotsiaalabihüvitisi vastandlike mõistetena, siis saab Euroopa Kohtu antud sotsiaalkindlustushüvitise määratlusest tuletada vastupidise järelduse, et sotsiaalabi makstakse kaalutlusõiguse alusel ning sõltuvalt isiku vajadustest. (
49
)
84.
Soome seaduse artiklist 2 nähtub, et lapsehooldustoetuse suurus arvutatakse üksikjuhul objektiivsete kriteeriumide alusel, täpsemalt eelkõige kooskõlas lapse hooldusvajadusest tuleneva rahalise või muu koormusega. Hooldusvajaduse ulatus määratakse Soome valitsuse selgituste kohaselt arstlike hinnangute, hooldusmeetme vajalikkuse hinnangu või tervishoiu- või sotsiaalasutuste täiendavate arvamuste alusel. Kohtuasja materjalidest ei nähtu üheselt, kui suures ulatuses annavad seaduse sätted pensionikassa „kela” (kansaneläkelaitos) pädevale üksusele kaalutlusruumi.
85.
Vastupidi nõukogu ja Ühendkuningriigi valitsuse seisukohale arvab komisjon õigesti, et olenemata kaalutlusõiguse ulatusest on hüvitisel sotsiaalabi elemendid üksnes siis, kui selle andmine sõltub rahalise abi vajadusest. (
50
) Muul moel ei saa sotsiaalabihüvitisi sotsiaalkindlustushüvitistest eristada. Viimased katavad tavaliselt muudest isiklikest asjaoludest tulenevaid vajadusi soodustatud isiku sissetulekut arvesse võtmata. (
51
)
86.
Rahalise abi vajadus ei ole aga lapsehooldustoetuse määramise tingimus. Soome valitsuse väitel võtab „kela” küll otsustamisel arvesse ka perekonna täiendavaid väljaminekuid, näiteks transpordikulusid arsti visiidile sõiduks, ning arvestab ka muud liiki kulutusi, mida perekond on hüvitise taotluses välja toonud. Lapsehooldustoetuse saamise õigus ei sõltu aga siiski sellest, et vanemad ei suuda täiendavaid kulutusi omavahenditest katta. Hoopis vastupidi – nende sissetulekut ega vara ei võeta arvesse.
87.
Kohtuasjas Kersbergen-Lap (
52
) tuvastas Euroopa Kohus siiski, et selles asjas vaidluse all olev invaliididest noorte töövõimetuskindlustuse seaduse alusel antav hüvitis on oma olemuselt sotsiaalabi, kuigi seda makstakse uuritud isikute vajadusi või varalist olukorda eelnevalt uurimata. Põhjenduseks tõi Euroopa Kohus välja, et „ilma kõnealuse hüvitiseta puuduksid suuremal osal invaliididest noortel piisavad elatusvahendid”. (
53
)
88.
Lapsehooldustoetuse puhul ei saa sellist üldistatud järeldust teha. Lapsehooldustoetuse saamiseks õigustatud isikute ehk alla 16-aastaste laste elamistingimused tulenevad nende vanemate omadest. Seega kaasne lapse hooldamisvajadusega alati rahalise abi vajadus. Sellist järeldust ei saa teha isegi siis, kui keskenduda vanemate olukorrale. Hoolimata oma lapse hooldamisvajadusest võib vanematel olla piisavalt sissetulekust või varast saadavaid rahalisi vahendeid, eriti kuna hüvitise andmine ei sõltu ühe või mõlema vanema kutsealase või äritegevuse lakkamisest.
iii) Artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii järgmised tingimused
89.
Lisaks järeldusele, et Soome lapsehooldustoetus ei kujuta endast erihüvitist, ei täida ta ka artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii järgmisi tingimusi. Hüvitise eesmärk ei ole üksnes puuetega inimeste erikaitse, vaid seda antakse Soome seaduse artikli 2 kohaselt ka lastele, kelle hooldusvajadus tuleneb haigusest. Isegi pikaajalist kroonilist haigust, mis põhjustab erilise hooldusvajaduse, ei saa pikemalt mõtlemata puudega samastada. (
54
)
90.
Sama vähe põhjendab erihüvitise iseloomu ka nõukogu, parlamendi ja Soome valitsuse viide, et lapsehooldustoetus on tihedalt seotud Soome sotsiaalmajandusliku keskonnaga. Isegi kui toetuse määrad lähtuksid kulutustest, mis tekivad puuetega või haigete laste hooldamisest Soomes, ei esine muid kombineeritud hüvitise kriteeriume.
iv) Vahekokkuvõte
91.
Soome lapsehooldustoetuse puhul ei ole tegemist erihüvitisega määruse nr 1408/71 (mida on muudetud määrusega nr 647/2005) artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes, vaid hüvitisega haiguse korral määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes. Määruse nr 647/2005 I lisa punkti 2 jaotise W. Soome punkt b tuleb seega tühistada.
b) Rootsi puudega laste hooldustoetuse erihüvitise iseloom
92.
Rootsi hooldustoetus puudega lastele on suures osas sarnane Soome lapsehooldustoetusele ja erineb viimasest üksnes selle poolest, et näeb kolme erineva hüvitise kuumäära asemel ette neli erinevat määra.
93.
Toetuse eesmärgi osas toob Rootsi valitsus esile, et hooldustoetus puudega lastele peab katma ainult vajadused, mis on suuremad puudeta lapse omadest. Seetõttu ei ole toetus seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punktis h hõlmatud riskidega. Pigem tagab hooldustoetus kui majanduslik tugi selle, et haige või puudega laps saaks hoolduse, mis on vajalik tema võimalikult paremaks arenguks, raviasutuse asemel kodus. Hooldustoetuse eesmärk on seetõttu puuetega inimeste erikaitse, mis on tihedalt seotud asjaomase isiku sotsiaalse keskkonnaga liikmesriigis.
94.
Hüvitise eesmärgist tuleneb, et hooldustoetus puudega lastele katab lapse hooldusvajadusest tuleneva erivajaduse. Vastupidi komisjoni seisukohale ei ole seetõttu tegemist perehüvitisega määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti u alapunkti i ja artikli 4 lõike 1 punkti h mõttes, sest ta ei hõlma lapse kasvatamise ja hooldamise üldisi kulusid. Pigem tuleb hüvitis sarnaselt juba hinnatud Soome hüvitisega lugeda hüvitiseks haiguse korral määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes.
95.
Vastupidi nõukogu, parlamendi ja Rootsi valitsuse väidetele ei ole mingit võimalust liigitada hooldustoetust erihüvitise alla artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes. Hüvitisel puudub kombineeritud iseloom nagu Soome lapsehooldustoetuselgi, sest ta määratakse sõltumata sissetulekust ning Rootsi seaduse artiklist 8 tuleneva õiguse alusel, mitte aga lähtuvalt üksikjuhul kaalutlusõiguse alusel toimuvast isiku rahaliste vajaduste hindamisest.
96.
Rootsi hooldustoetus puudega lastele ei kujuta endast rahalist mitteosamakselist hüvitist määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a mõttes, vaid hüvitist haiguse korral selle määruse artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes. Selles osas tuleb määruse nr 647/2005 I lisa punkti 2 jaotise X. Rootsi punkt c seega tühistada.
c) Rootsi puudetoetuse erihüvitise iseloom
97.
Võttes aluseks puudetoetuse eesmärgi, tuleb omakorda hinnata, kas hüvitis kuulub mõne artikli 4 lõikes 1 nimetatud sotsiaalkindlustusliigi alla.
98.
Pooled peavad üksmeelselt puudetoetuse ülesandeks katta igapäevased lisakulutused, mis tekivad isikul tema puude tõttu. Nõukogu, parlament ning Rootsi valitsus järeldavad sellest, et hüvitis puudutab asjaolusid, mis ei tulene mitte haigusest, seda enam, et puuet ei tohi haigusega samastada. Hüvitise eesmärk on seega ainult puuetega inimeste kaitse ja nende lõimimine ühiskonda. Selle kohaselt on tegemist erihüvitisega artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes. Komisjon jõuab kohtuotsusele Jauch (
55
) viidates seevastu järeldusele, et hüvitise eesmärk on hooldust vajavate isikute terviseseisundi ja elamistingimuste parandamine ning seega kuulub ta kui hüvitis haiguse korral artikli 4 lõike 1 punkti a alla.
99.
Puudetoetuse iseloomu hindamise puhul tuleb vahet teha erinevatel toetuse saamise alustel.
100.
Selles osas, milles puudetoetus kompenseerib erivajadust, mis tuleneb toetusesaaja puudest lähtuvast hooldusvajadusest (Rootsi seaduse artikli 5 punkt 1), kindlustab ta isikule vajaliku igapäevase abi ja hoolitsuse. Nagu nõukogu õigesti selgitab, on toetuse eesmärk luua isikule samad lähtetingimused ja võimalused, nagu on puueteta inimestel. Pakkudes puuetega inimestele rahalisi vahendeid, et katta nende vajadust kolmandate isikute poolt osutatavate hooldamisteenuste järgi, on toetuse eesmärk samal ajal ka toetusesaajate terviseseisundi parandamine. Seega ei ole toetuse andmine siiski seotud puude kui sellisega, vaid ta katab hooldusvajaduse riski. Hooldusvajaduse alus ei ole toetuse olemuse hindamisel otsustav. Selles osas ei erine toetus seega hooldustoetustest, mille Euroopa Kohus on väljakujunenud praktikas (
56
) liigitanud hüvitiseks haiguse korral määruse artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes.
101.
Rootsi seaduse artikli 5 punktist 2 tuleneb, et puudetoetus peab tagama ka toetusesaaja töövõime. Selles osas ei järgi puudetoetus puuetega inimeste terviseseisundi ja elutingimuste parandamise eesmärki. Seega on välistatud toetuse liigitamine hüvitiseks haiguse korral artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes. Selle toetuse saamise aluse puhul puudutab toetus aga töövõime vähenemist või kaotust ning kuulub invaliidsushüvitisena artikli 4 lõike 1 punkti b alla. (
57
) Komisjoni hinnang, mis selles osas kõrvale kaldub, ei takista hüvitist selliselt liigitamast. (
58
)
102.
Toetuse saamise aluse kolmanda variandi puhul (Rootsi seaduse artikli 5 punkt 3) on toetuse eesmärk muude lisakulutuste katmine, mida puudega inimene erinevates olukordades tegema peab. Rootsi seadus ei täpsusta, milliseid lisakulutusi kolmas variant täpsemalt hõlmab. Samuti ei too sellesse küsimusse selgust poolte märkused. Täiendavate rahaliste kulude kõrval, näiteks kulud eridieetidele, võivad kõne alla tulla ka täiendavad kulud spetsiaalsele mööblile, seadmetele või liikumisele ja transpordile.
103.
Võttes arvesse erinevaid võimalikke kulusid, ei ole veenev komisjoni seisukoht, et hüvitise eesmärk on ainult või peamiselt isiku terviseseisundi parandamine. Hüvitise võib aga ehk liigitada invaliidsushüvitise alla, sest määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkt b hõlmab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ka puudetoetusi. (
59
)
104.
Küsimust, kas hüvitis kuulub sotsiaalkindlustusliigi alla ja kui, siis millise alla, ei ole vaja siinkohal lahendada. Esiteks ei mainita seda hüvitise varianti eraldi määruse nr 1408/71 IIa lisa kandes Rootsi hüvitiste kohta, mistõttu ei saa ainult seda varianti puudutav osaline tühistamine kõne alla tulla isegi siis, kui selle hüvitise variandi eesmärk on puuetega inimeste erikaitse. (
60
) Teiseks puudub siin sotsiaalabi element, mis annaks hüvitisele erihüvitise alla liigitamiseks vajaliku kombineeritud iseloomu, sest hüvitise määramine ei sõltu soodustatud isiku rahalise abi vajadusest.
105.
Nagu juba seoses Soome lapsehooldustoetusega selgitatud, ei mõjuta kohtuotsus Kersbergen-Lap ja Dams-Schipper (
61
) seda hinnangut kuidagi. Ei vasta tõele, et puuetega inimestel, kes vajavad iga päev aeganõudvat abi või alalist toetust oma tööülesannete täitmisel või kes peavad oma piiratud liikumisvõime tõttu kandma täiendavaid rahalisi kulusid, ei ole tavaliselt piisavaid elatusvahendeid. Senikaua kui nad töötavad, suudavad nad vähemalt osaliselt sissetulekuga oma elamiskulud katta. Isegi kui see nii ei ole, ei saa välistada, et soodustatud isikutel on vara, mis nende elamiskulud katab.
106.
Seega ei täida Rootsi puudetoetus mitteosamakselise erihüvitise tingimusi. Määruse nr 647/2005 I lisa punkti 2 jaotise X. Rootsi punkt c tuleb seega täielikult tühistada.
d) Puuetega inimeste ülalpidamistoetuse ja hooldustoetuse erihüvitise iseloom Ühendkuningriigi õiguse kohaselt
107.
Puuetega inimeste ülalpidamistoetuse ja hooldustoetuse saamine sõltub vanuse kriteeriumist hoolimata põhimõtteliselt samade tingimuste täitmisest. Seetõttu ei saa nad oma olemuselt erinevad olla. Kuna pooled on üksmeelselt tunnustanud, et puuetega inimeste ülalpidamistoetuse mobiilsusega seotud osa kujutab endast hüvitist artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes, tuleb nüüd hüvitise eesmärgi põhjal hinnata ainult hooldusega seotud osa ja hooldustoetuse iseloomu.
i) Puuetega inimeste ülalpidamistoetuse hooldusega seotud osa ja hooldustoetuse hindamine
108.
Komisjon liigitab need toetused kohtuotsusele Jauch (
62
) viidates haiguse korral makstavate hüvitiste kategooriasse artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes. Parlament, nõukogu ning Ühendkuningriigi valitsus viitavad seevastu kohtuotsustele Snares (
63
) ja Partridge (
64
) ja loevad mitteosamakselise erihüvitise tingimusi artikli 4 lõike 2a punkti a alapunkti ii mõttes täidetuks. Toetused aitavad tagada soodustatud isikutele ülejäänud elanikkonnaga võimalikult sarnased elamistingimused ning on seega seotud toetusesaaja majandusliku ja sotsiaalse keskkonnaga.
109.
Võttes arvesse seda, et toetused sõltuvad kolmanda isiku abist puudega inimesele, võib järeldada, et toetuste eesmärk on korvata kindlasummalise hüvitise vormis täiendavad kulutused, mis on tingitud toetusesaaja puudest tulenevast hooldusvajadusest. Toetuse määramise lähtepunktiks ei ole seega puue kui selline, vaid sellest tulenev hooldusvajadus. Puudest üksi toetuse saamise õiguse tekkimiseks ei piisa. Ühendkuningriigi valitsuse selgituse kohaselt on toetusesaajad selle kasutamisel vabad. Asjaolust, et seadusandja seob toetuse andmise isiku hooldusvajaduse ulatusega, järeldub siiski, et esmajoones on see mõeldud vastavate kulude katmiseks. Hooldustoetustena kuuluvad toetused Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a alla. (
65
) Kohtuotsused Snares (
66
) ja Partridge (
67
) ei takista sellise järelduse tegemist, sest nendes menetlustes ei hinnanud Euroopa Kohus mõlema toetuse iseloomu sisuliste kriteeriumide alusel. (
68
)
110.
Parlament väidab siiski vastu, et Ühendkuningiigi õiguse alusel antavad toetused erinevad kohtuotsuse Jauch esemeks olnud hooldustoetusest, sest nende saamine ei sõltu pensioni saamise õigusest. Seetõttu rõhutas kohtujurist Alber oma ettepanekus kohtuasjas Jauch, et seda tunnust tuleb toetuse iseloomu hindamisel arvesse võtta. (
69
)
111.
Vastupidi sellele lähenemisele pidas Euroopa Kohus toetuse liigitamisel ebaoluliseks asjaolu, et hooldustoetus on mõeldud vanaduspensioni täiendamiseks, pidades silmas asjaomase isiku hooldusvajadust. (
70
) Viidates kohtuotsusele Molenaar, (
71
) selgitas Euroopa Kohus, et hooldustoetuse andmise asjaolud ei muuda selle olemust. (
72
)
112.
Vaidlusalustel toetustel ei ole ka sotsiaalabi elemente. 1992. aasta Social Security Contributions and Benefits Act’i § 72 tingimustel on asjaomasel isikul õigus puuetega inimeste ülalpidamistoetuse hooldusega seotud osale. Õigus hooldustoetuse saamiseks tekib selle seaduse § 64 tingimuste täitmisel.
113.
Toetuste suurus sõltub üksnes hooldusvajaduse ulatusest. 1992. aasta Social Security Contributions and Benefits Act’i § 65 lõike 3 kohaselt määratakse hooldustoetuse kõrgem määr siis, kui asjaomane isik vajab täpsemalt kindlaksmääratud ajavahemikul ööpäevaringset hooldust. Kõikidel muudel juhtudel määratakse madalam toetuse määr. Selle seaduse § 72 lõige 4 määrab samuti vastavalt ajavahemikule ja hooldusvajadusele kolm erinevat puuetega inimeste ülalpidamistoetuse määra. Kummalgi juhul ei mõjuta rahalised vajadused toetuste suurust.
114.
Briti valitsus väidab küll, et toetuste sõltuvus hooldusvajadusest põhineb eeldusel, et nii saavad toetusi need inimesed, kes peavad oma puude tõttu kandma kõige suuremaid täiendavaid kulutusi ning sõltuvad seetõttu toetustest kõige rohkem.
115.
Toetuste skeem käesolevas asjas ei luba teha sellist järeldust, nagu tegi Euroopa Kohus kohtuasjas Kersbergen-Lap ja Dams-Schnipper (
73
) ja mille kohaselt ilma hüvitisteta puuduksid suuremal osal asjaomastest isikutest piisavad elatusvahendid. Asjaolu, et toetuse määramisel varasid arvesse ei võeta, võib ebaoluline olla, sest enamikul toetusesaajatel ei ole arvatavasti varadest saadavaid piisavaid rahalisi vahendeid. Nagu Briti valitsus siiski selgitab, ei ole toetuse saamise õiguse eelduseks töövõimetus. Briti valitsuse selgituse kohaselt töötab ligikaudu 10000 puuetega inimeste ülalpidamistoetuse saajat. Seega ei ole tuvastatud, et ilma hüvitisteta puuduksid suuremal osal asjaomastel isikutel piisavad elatusvahendid.
ii) Vahekokkuvõte
116.
Puuetega inimeste ülalpidamistoetus – välja arvatud selle mobiilsusega seonduv osa – ning hooldustoetus kujutavad endast hüvitisi haiguse korral määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes.
117.
Kuna jaotise Y. Ühendkuningriik punkti d kanne viitab kogu ülalpidamistoetust reguleerivale sättele, nimetamata eraldi hooldusega ja mobiilsusega seonduvat osa, saab ka selle kande ainult tervikuna tühistada.
118.
Selliselt kustutatakse IIa lisast küll hüvitis, mis vastab osaliselt erihüvitise tingimustele. Selle tagajärjeks ei saa aga olla olukord, et kanne tervikuna jääb alles. Määruse nr 1408/71 IIa lisa peab õiguskindluse huvides selgelt näitama, millised hüvitised kuuluvad määruse artikli 4 lõike 2a punkti c alla. Õiguskindluse põhimõte nõuab, et üksikisik peab õigusaktist selgelt aru saama, millised on tema õigused ja kohustused. (
74
) Kui ei kustutata kogu kannet tervikuna, ei saaks ülalpidamistoetuse – välja arvatud mobiilsusega seonduva osa – saaja aru, et hüvitis ei kujuta endast tegelikult mitteosamakselist erihüvitist, mida saab artikli 10 kohaselt ainult elukohajärgselt taotleda.
119.
Seadusandja saaks siiski ülalpidamistoetuse mobiilsusega seotud osa eraldi uuesti lisasse kanda. Seni, kuni ta seda teinud pole, ei saa mobiilsusega seotud osa käsitleda erihüvitisena, isegi kui ta vastab sisulistele tingimustele. Määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 2a punkti c kohaselt on nimelt lisaks vajalik kandmine määruse IIa lisasse.
120.
Vastavalt EÜ artikli 231 teisele lõigule võib Euroopa Kohus märkida, milliseid tühiseks tunnistatud määruse tagajärgi loetakse kehtivaks. See tuleks kõne alla seoses mobiilsusega seonduva osaga, sest selle lisamine määruse nr 1408/71 IIa lisasse oleks põhimõtteliselt võimalik. Samamoodi aga nagu ei saa kannet osaliselt tühistada, ei saa Euroopa Kohus seda mõju säilitamise eesmärgil ka mitmeks jaotada.
e) Hooldajatoetuse erihüvitise iseloom Ühendkuningriigi õiguse kohaselt
121.
Hooldajatoetus kujutab endast puuetega inimeste ülalpidamistoetuse või hooldustoetuse täiendust. See määratakse üksnes juhul, kui hooldust vajav isik saab ühte nimetatud toetustest. Hooldajatoetuse täiendava iseloomu tõttu ei ole Euroopa Kohtu praktika kohaselt (
75
) mingit põhjust hinnata seda hüvitist ülalpidamistoetusest ja hooldustoetusest erinevalt. Seega saab ka hooldajatoetuse liigitada artikli 4 lõike 1 punktis a nimetatud sotsiaalkindlustusliigi alla.
122.
Toetuse määramine või selle suurus ei sõltu samuti rahalisest vajadusest. See, kas hooldaja sissetulek või vara võib endaga kaasa tuua toetusele ülempiiri määramise või selle äravõtmise, ei ole hüvitise hindamise seisukohast oluline. Kuigi hooldajatoetus määratakse hooldavale kolmandale isikule, kujutab see endast siiski puuetega inimeste ülalpidamistoetuse või hooldustoetuse saaja täiendavat toetust. (
76
) Tema sissetulekut ja vara ei võeta hooldustoetuse määramisel arvesse.
123.
Hooldajatoetus kui hüvitis haiguse korral kuulub järelikult määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a alla. Määruse nr 647/2005 I lisa punkti 2 jaotise Y. Ühendkuningriik punkt f tuleb seega tühistada.
V. Kohtukulud
124.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kui kaotanud poolel on mitu isikut, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise. Komisjon on vastava taotluse teinud. Kohtukulud jaotatakse nõukogu ja parlamendi vahel pooleks.
125.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõike 4 kohaselt kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ise oma kohtukulud. Seetõttu kannavad Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik oma kohtukulud ise.
VI. Ettepanek
126.
Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
1)
Tühistada 13. aprilli 2005. aasta määruse (EÜ) nr 647/2005 (millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes ning nõukogu määrust (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord) I lisa punkt 2 osas, mis puudutab jaotise W. Soome punkti b, jaotise X. Rootsi punkti c ja jaotise Y. Ühendkuningriik punkte d, e ja f.
2)
Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Parlament kannavad kumbki pool menetluskuludest, välja arvatud Soome, Rootsi ja Ühendkuningriigi kohtukulud.
3)
Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik kannavad oma kohtukulud ise.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT 1971, L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35).
(
3
)	Nõukogu 30. aprilli 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 1247/92, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT 1992, L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 41).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrus (EÜ) nr 647/2005, millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes ning (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord (ELT 2005, L 117, lk 1).
(
5
)	Mõlemaid mõisteid kasutatakse edaspidi sünonüümidena.
(
6
)	Määruse nr 1408/71, mida muudeti ja ajakohastati nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (EÜT 1997, L 28, lk 1; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3), artikkel 4. Lõige 2a lisati esmakordselt eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1247/92.
(
7
)	Algselt lisatud eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1247/92.
(
8
)	Esimest korda IIa lisasse jaotise N punkti a alla lisatud Norra Kuningriigi, Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimusi ning Euroopa Liidu asutamislepingute kohandusi käsitleva aktiga, I lisa – ühinemisakti artiklis 29 viidatud nimekiri – IV. Sotsiaalpoliitika – A. Sotsiaalkindlustus (EÜT 1994, C 241, lk 61).
(
9
)	Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud Norra Kuningriigi, Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimusi käsitleva aktiga lisati vastavad siseriiklikud algselt kehtinud sätted IIa lisa jaotisesse O punktidena b ja c.
(
10
)	Alates eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määruse nr 1247/92 jõustumisest ära toodud IIa lisa jaotise L punktis f.
(
11
)	Lisatud eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1247/92 IIa lisa kehtestamisega jaotise L punkti d.
(
12
)	Vastab eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1247/92 algses versioonis kehtestatud IIa lisa jaotise L punktile b.
(
13
)	Briti valitsus kirjeldab oma menetlusse astumise avalduses hooldajatoetust sissetulekust sõltumatu toetusena ning selgitab, et hooldajatoetuse saajad võivad töötada, eeldusel et see on ühildatav nädalase miinimumhoolduse tingimusega. Briti valitsuse andmetel töötab ligikaudu 30000 hooldajatoetuse saajat. Euroopa Parlament väidab oma vastuses seevastu, et hooldajatoetuse andmine sõltub sellest, kas hooldajal on juba piisavad rahalised vahendid olemas. Samamoodi näib komisjon lähtuvat sellest, et toetuse ülempiir sõltub hooldaja enda sissetulekust. Nõukogu vastusele lisatud siseriiklikest sätetest ei nähtu, et toetuse andmine sõltuks hooldaja sissetulekust.
(
14
)	Briti toetused sisaldusid juba eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1247/92 uuesti lisatud IIa lisas. Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud 1994. aasta ühinemisakt lisas loetellu Soome ja Rootsi toetused (vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 10).
(
15
)	Parlament viitab 8. märtsi 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-215/99: Jauch (EKL 2001, lk I-1901) ja 31. mai 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-43/99: Leclere ja Deaconescu (EKL 2001, lk I-4265).
(
16
)	Komisjon viitab selles osas 9. juuli 1981. aasta otsusele kohtuasjas 169/80: Gondrand Frères ja Garancini (EKL 1981, lk 1931); 13. veebruari 1996. aasta otsusele kohtuasjas C-143/93: Van Es Douane Agenten (EKL 1996, lk I-431, punkt 27); 15. veebruari 1996. aasta otsusele kohtuasjas C-63/93: Duff jt (EKL 1996, lk I-569, punkt 20) ning Esimese Astme Kohtu 21. oktoobri 1997. aasta otsusele kohtuasjas T-229/94: Deutsche Bahn vs. komisjon (EKL 1997, lk II-1689, punkt 113).
(
17
)	Määrus avaldati 4. mail 2005. Hagi saabus Euroopa Kohtusse aga alles 26. juulil 2005. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 81 punkti 1 kohaselt hakkab hagi esitamise tähtaeg kulgema ajast, mil on möödunud neliteist päeva õigusakti avaldamisest ning kodukorra artikli 81 punkti 2 kohaselt pikendatakse seda seoses suurte vahemaadega kümne päeva võrra.
(
18
)	Vt minu 16. juuni 2005. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-138/03, C-324/03 ja C-431/03: Itaalia vs. komisjon (EKL 2005, lk I-43, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
19
)	22. märtsi 1961. aasta otsus liidetud kohtuasjades 42/59 ja 49/59: SNUPAT vs. ülemamet (EKL 1961, lk 111 ja 158); 25. oktoobri 1977. aasta otsus kohtuasjas 26/76: Metro vs. komisjon (EKL 1977, lk 1875, punkt 4); 15. detsembri 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 166/86 ja 220/86: Irish Cement Ltd. vs. komisjon (EKL 1988, lk 6473, punkt 16); 25. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C-199/91: Foyer culturel du Sart-Tilman vs. komisjon (EKL 1993, lk I-2667, punkt 23); 11. jaanuari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-480/93 P: Zunis Holding SA jt vs. komisjon (EKL 1996, lk I-1, punkt 13 jj) ja 9. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-123/03: komisjon vs. Greencore (EKL 2004, lk I-11647, punkt 39).
(
20
)	15. juuni 1976. aasta otsus kohtuasjas 1/76: Wack vs. komisjon (EKL 1976, lk 1017, punkt 7).
(
21
)	29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C-135/93: Hispaania vs. komisjon (EKL 1995, lk I-1651, punkt 17) ja 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-180/96: Ühendkuningriik vs. komisjon (EKL 1998, lk I-2265, punkt 28).
(
22
)	Viidatud eespool 15. joonealuses märkuses, punkt 21.
(
23
)	Viidatud eespool 15. joonealuses märkuses.
(
24
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepanek, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes ning määrust (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord, KOM(2003) 468 (lõplik), 31.7.2003, lk 7 ja 8.
(
25
)	Nõukogu põhjenduse eelnõu nõukogu ühise seisukoha kohta seoses Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepaneku vastuvõtmisega, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes ning määrust (EMÜ) nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord, 5. november 2004, 12062/04 ADD 1, SOC 382, CODEC 968, institutsioonidevaheline toimik 2003/0184 (COD). Vt kogu teema kohta ka nõukogu vastus, punktid 8–11.
(
26
)	Eespool 25. joonealuses märkuses viidatud nõukogu põhjenduse eelnõu, lk 7. Vt ka eespool 4. joonealuses märkuses viidatud määruse nr 647/2005 põhjendus 6.
(
27
)	Eespool 25. joonealuses märkuses viidatud nõukogu põhjenduse eelnõu, lk 7.
(
28
)	Eespool 25. joonealuses märkuses viidatud nõukogu põhjenduse eelnõu, lk 8.
(
29
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 200, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 71).
(
30
)	Vt minu 8. septembri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-540/03: parlament vs. nõukogu (EKL 2006, lk I-5769, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
31
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punktid 21 ja 22, ning käesoleva ettepaneku punkt 56 jj.
(
32
)	Viidatud eespool 15. joonealuses märkuses.
(
33
)	Vt hagiavalduse lk 7, punkt III._: „MOYEN: INCOMPATIBILITE AU REGARD DES CRITERES DE L'ARTICLE 4 PARAGRAPHE 2 BIS ET DE LA JURISPRUDENCE DE LA COUR DES PRESTATIONS FIGURANT AU POINT 2 DE L'ANNEXE I SOUS W. b) X. c) ET Y d) e) ET f) DU REGLEMENT N°647/2005”.
(
34
)	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Gondrand Frères ja Garancini, Van Es Douane Agenten, punkt 27, ja 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-344/04: International Air Transport Association jt (EKL 2006, lk I-403, punkt 68).
(
35
)	Viidatud eespool 15. joonealuses märkuses, punkt 20. Vt ka 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-286/03: Hosse (EKL 2006, lk I-1771, punkt 24).
(
36
)	4. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-20/96: Snares (EKL 1997, lk I-6057, punkt 41); eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punkt 21, ja eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hosse, punkt 25.
(
37
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punkt 21; eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hosse, punkt 25, ja 16. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-265/05: Perez Naranjo (EKL 2007, lk I-347, punkt 29).
(
38
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Leclere, punkt 37.
(
39
)	Eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hosse, punkt 36.
(
40
)	Vt minu 20. oktoobri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-286/03: Hosse (EKL 2006, lk I-1771, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
41
)	Vt minu 25. novembri 2003. aasta ettepanek kohtuasjas C-160/02: Skalka (EKL 2004, lk I-5613, punktid 55 ja 56).
(
42
)	Soome Vabariigi selgituste kohaselt katab võimaliku sissetuleku vähenemise hooldushüvitis (erityishoitoraha). Seda makstakse haiguskindlustuse seaduse 1224/2004 (sairausvakuutuslaki) alusel ning see kujutab endast sotsiaalkindlustushüvitist määruse nr 1408/71 mõttes.
(
43
)	6. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C-78/91: Hughes (EKL 1992, lk I-4839, punktid 15–17, 19 ja 20); 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-85/99: Offermanns (EKL 2001, lk I-2261, punkt 41; 7. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-333/00: Maaheimo (EKL 2002, lk I-10087, punktid 24 ja 25); 10. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-245/94 ja C-312/94: Hoever ja Zachow (EKL 1996, lk I-4895, punkt 25).
(
44
)	Viidatud eespool 43. joonealuses märkuses, punkt 41.
(
45
)	5. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C-160/96: Molenaar (EKL 1998, lk I-843, punktid 22, 24 ja 25); eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punkt 28; 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-502/01 ja C-31/02: Gaumain-Cerri ja Barth (EKL 2004, lk I-6483, punkt 20) ja eespool 35. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hosse, punkt 46.
(
46
)	Vt hagiavalduse punktid 18 ja 19.
(
47
)	See on lubatav, vt 19. mai 1983. aasta otsus kohtuasjas 306/81: Verros vs. parlament (EKL 1983, lk 1755, punktid 9 ja 10); samuti 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-301/97: Madalmaad vs. nõukogu (EKL 2001, lk I-8853, punkt 169).
(
48
)	Vt kogu teema kohta 27. septembri 2004. aasta määrus kohtuasjas C-470/02 P: UER vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 69); samuti kohtujurist Léger’ 2. aprilli 1998. aasta ettepanek kohtuasjas C-252/96 P: parlament vs. Gutiérrez de Quijano y Lloréns (EKL 1998, lk I-7421, punktid 34-37) ja kohtujurist Cosmase 6. juuli 1999. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-174/98 P ja C-189/98 P: Madalmaad ja van der Wal vs. komisjon (EKL 2000, lk I-1, punktid 95 ja 96).
(
49
)	Vt eespool 40. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Hosse, punkt 67.
(
50
)	Vt eespool 40. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Hosse, punkt 69.
(
51
)	Vt eespool 40. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Hosse, punkt 69.
(
52
)	6. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-154/05: Kersbergen-Lap ja Dams-Schipper (EKL 2006, lk I-6249, punktid 31 ja 32).
(
53
)	Eespool 52. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Kersbergen-Lap ja Dams-Schipper, punkt 32.
(
54
)	Vt nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivis 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), sätestatud puude mõiste piiritlemise kohta haiguse mõistest 11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-13/05: Chacón Navas (EKL 2006, lk I-6467, punkt 43 jj).
(
55
)	Viidatud eespool 15. joonealuses märkuses, punkt 28.
(
56
)	Vt eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused.
(
57
)	Vt 16. novembri 1972. aasta otsused kohtuasjas 14/72: Heinze (EKL 1972, lk 1105, punkt 8), kohtuasjas 15/72: Land Niedersachsen (EKL 1972, lk 1127, punkt 8) ja kohtuasjas 16/72: Allgemeine Ortskrankenkasse Hamburg (EKL 1972, lk 1141, punkt 8).
(
58
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 77 jj.
(
59
)	28. mai 1974. aasta otsus kohtuasjas 187/73: Callemeyn (EKL 1974, lk 553, punkt 11); 9. oktoobri 1974. aasta otsus kohtuasjas 24/74: Biason (EKL 1974, lk 999, punkt 12); 20. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas C-356/89: Newton (EKL 1991, lk I-3017, punkt 15); 27. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C-310/91: Schmid (EKL 1993, lk I-3011, punkt 10); 13. novembri 1974. aasta otsus kohtuasjas 39/74: Costa (EKL 1974, lk 1251, punkt 11) ja 20. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-58/93: Youfsi (EKL 1994, lk I-1353, punkt 25).
(
60
)	Vt selle probleemistiku kohta täpsemalt allpool käesoleva ettepaneku punktid 116–119.
(
61
)	Viidatud eespool 52. joonealuses märkuses.
(
62
)	Viidatud eespool 15. joonealuses märkuses, punkt 28.
(
63
)	Eespool 36. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Snares, mis käsitles puuetega inimeste ülalpidamistoetust.
(
64
)	11. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-297/96: Partridge (EKL 1998, lk I-3467), mis käsitles hooldustoetust.
(
65
)	Vt eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused.
(
66
)	Viidatud eespool 63. joonealuses märkuses.
(
67
)	Viidatud eespool 64. joonealuses märkuses.
(
68
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punkt 17.
(
69
)	14. detsembri 2000. aasta ettepanek kohtuasjas C-215/99: Jauch (EKL 2001, lk I-1901, punktid 98 ja 99).
(
70
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punkt 28.
(
71
)	Viidatud eespool 45. joonealuses märkuses.
(
72
)	Vt eespool 15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Jauch, punkt 28.
(
73
)	Viidatud eespool 52. joonealuses märkuses, punkt 32.
(
74
)	Vt 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused ning 4. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-483/99: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2002, lk I-4781, punkt 50); 13. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-463/00: komisjon vs. Hispaania (EKL 2003, lk I-4581, punktid 74 ja 75) ja 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-370/05: Festersen (EKL 2007, lk I-1129, punkt 43).
(
75
)	Vt eespool 45. joonealuses märkuses viidatud hiljutine kohtuotsus Gaumain-Cerri, punktid 20 ja 21, ning eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Molenaar.
(
76
)	Vt eespool 45. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gaumain-Cerri, punkt 21.