62006CC0240
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 5. juulil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-240/06
Hagi esitaja
Fortum Project Finance SA
„EÜ artikli 56 lõige 1 — Direktiiv 69/335/EMÜ — Artikli 12 lõike 1 punktid a ja c — Erand sissemaksete topeltmaksustamise keelust — Aktsiatena tehtavad sissemaksed teises liikmesriigis asuvasse äriühingusse — Aktsiate asendamine — Vara võõrandamise maks”
1.
Käesoleva eelotsusetaotlusega palub Korkein hallinto-oikeus (Soome Kõrgem Halduskohus) Euroopa Kohtul otsustada, kas EÜ artiklit 56 ja nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (
2
) artikli 12 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus Soomes aktsiate võõrandamise maksustamine.
2.
See taotlus esitati Luksemburgis asuva äriühingu Fortum Project Finance (edaspidi „Fortum Project Finance”) ja Soome maksuhalduri vahelise kohtuvaidluse raames, mis puudutab selle äriühingu suhtes maksu kohaldamist vara võõrandamiselt aktsiate vahetuse tõttu äriühinguga Fortum Oyj, mille asukoht on Soomes.
3.
See kohtuasi võimaldab Euroopa Kohtul eelkõige selgitada – minu teada esimest korda –, kuidas tuleb direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a sobitada sama direktiivi artikli 12 lõike 1 punktiga c.
4.
Järgnevas arutluses näitan ma, miks peaks minu arvates direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti c tõlgendama nii, et sellega ei ole vastuolus niisuguse maksu võtmine nagu on Soomes vara võõrandamismaks, olukorras, kus väärtpabereid võõrandatakse sissemaksena kapitaliühingusse, kes annab vastu oma uusi aktsiad.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
5.
EÜ artikli 56 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva peatüki sätete kohaselt keelatakse kõik kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.”
6.
Komisjoni poolt 14. detsembril 1964 esitatud nõukogu kapitali suurendamise kaudset maksustamist käsitleva direktiivi ettepaneku (
3
) seletuskirjas on öeldud, et „[kapitali suurendamise kaudsete maksude hulgas] võib eristada esiteks makse kapitali suurendamiselt ja teiseks makse väärtpaberitehingutelt. Käesolev direktiivi eelnõu käsitleb kapitali suurendamiselt võetavaid kaudseid makse ja sellesse maksude rühma kuuluvad kapitalimaks omakapitalilt, siseriiklike väärtpaberite tempelmaks, tempelmaks, mida võetakse välismaiste väärtpaberite siseriiklikule turule toomise või seal emiteerimise eest ja muud samade tunnustega kaudsed maksud. Väärtpaberitehingute kaudsed maksud, nagu börsitehingute maksud, on edaspidi teise direktiivi eelnõu esemeks. Käesolev ettepanek ei käsitle seega neid makse”. (
4
)
7.
Samal ajal kui selle viimase ettepaneku tulemusena võeti vastu direktiiv 69/335, ei viinud komisjoni 2. aprillil 1976 esitatud ettepanek (
5
) võtta vastu direktiiv väärtpaberitehingute kaudse maksustamise kohta ja seejärel 9. aprillil 1987 esitatud muudetud ettepanek (
6
) nõukogu direktiivi vastuvõtmiseni.
8.
Nagu selgub direktiivi 69/335 esimesest põhjendusest, on selle eesmärk luua kodumaise turuga sarnanevate omadustega majandusliit ning selle eesmärgi saavutamise üks olulisi tingimusi on kapitali vaba liikumise soodustamine.
9.
Võttes arvesse, et kapitali suurendamise maksustamine kaudsete maksudega, nimelt maks äriühingute kapitali tehtavalt sissemaksetelt, ning väärtpaberite tempelmaks, tekitavad diskrimineerimist, topeltmaksustamist ja ebakõlasid, mis häirivad kapitali vaba liikumist, soovis ühenduse seadusandja need ühtlustamise teel kaotada. (
7
)
10.
Selleks otsustas ta esiteks kaotada väärtpaberite tempelmaksu (
8
). Teiseks kehtestas ta eeskirja, mille kohaselt tuleks äriühingu poolt ühisturu piires kapitali suurendamist maksustada ühekordselt ning nimetatud maksu määr peaks kõikides liikmesriikides olema sama, et mitte häirida kapitali liikumist (
9
). Direktiiviga 69/335 ühtlustati niisiis selle maksu struktuur ja määrad, millega maksustatakse sissemakseid kapitaliühingutesse ja mida nimetatakse „kapitalimaksuks” (
10
).
11.
Selle direktiivi artikli 4 lõike 1 järgi maksustatakse kapitalimaksuga teatud hulka tehinguid, mille hulgas on punktis c mainitud kapitaliühingu kapitali suurendamine mis tahes varalise sissemaksega.
12.
Selle direktiivi artikli 7 lõike 2 kohaselt võib niisuguse tehingu suhtes kohaldada ühetaolist maksumäära suurusega kuni 1%.
13.
Et need võivad kahjustada direktiivi 69/335 eesmärke, tuleb kapitalimaksu või väärtpaberitelt võetava tempelmaksuga samaväärsed muud kaudsed maksud kaotada. (
11
)
14.
Nõnda on selle direktiivi artiklis 10 sätestatud:
„Kapitalimaksule lisaks ei võta liikmesriigid tulunduslikelt äriühingutelt, ühistutelt või muudelt juriidilistelt isikutelt mis tahes muid makse:
a)
artiklis 4 nimetatud tehingutelt;
b)
artiklis 4 nimetatud tehingutega hõlmatud sissemaksetelt, laenudelt või teenustelt;
[…]”
15.
Lisaks kohustab selle direktiivi artikkel 11 liikmesriike mitte maksustama mis tahes viisil teatud arvu muid tehinguid, näiteks aktsiate, osade või samaliigiliste väärtpaberite valmistamine, emiteerimine, börsil noteerimine, turuletoomine või ost-müük.
16.
Lõpuks on direktiivi 69/335 artikli 12 lõikes 1 toodud nende lõivude ja maksude ammendav loetelu, mida liikmesriigid võivad koguda, olenemata artiklitest 10 ja 11, ning eelkõige:
„a)
kindlasummalist või proportsionaalset maksu väärtpaberiülekannetelt;
b)
tehingumakse, sealhulgas maa kinnistamise maksu nende territooriumil asuvate ettevõtete või kinnisvara ülemineku korral tulunduslikule äriühingule, ühistule või muule juriidilisele isikule;
c)
tehingumakse mis tahes varalt, mis läheb üle tulunduslikule äriühingule, ühistule või muule juriidilisele isikule, kui nimetatud vara eest tasutakse muul viisil kui äriühingu osadega või aktsiatega;
[…]”
B. Siseriiklik õigus
17.
Soome vara võõrandamismaksu seaduse [varainsiirtolaki (931/1996), edaspidi „vara võõrandamismaksu seadus”] asjakohased sätted on järgmised.
18.
Selle seaduse artiklis 1 on sätestatud, et vara võõrandamismaksu tuleb riigile maksta kinnisvara ja väärtpaberite võõrandamistelt selles seaduses sätestatud korras.
19.
Mis puudutab selle maksu objekti ja maksukohustuslast, siis vara võõrandamismaksu seaduse artikli 4 lõikes 4 on eelkõige ette nähtud, et seda maksu tuleb tasuda kinnisvara võõrandamisel täisühingule, usaldusühingule, aktsiaseltsile või muule juriidilisele isikule aktsiate või osade või muus vormis investeeringu vastu.
20.
Selle seaduse artikli 15 lõike 1 järgi peab seda maksu tasuma isik, kellele vara võõrandatakse, väärtpaberite omandiõiguse võõrandamisel. Selle seaduse artikli 15 lõikes 3 on selle kohta täpsustatud, et sama seaduse artikli 4 lõikeid 4 ja 5, mis käsitlevad kinnisvara võõrandamist ja teisi kinnisvaralisi sissemakseid, kohaldatakse ka väärtpaberite võõrandamise ja muude niisuguste varaliste sissemaksete suhtes.
21.
Vara võõrandamismaksu võtmine eeldab, et üks võõrandamise pool on Soomes maksukohustuslane 30. detsembri 1992. aasta tulumaksuseaduse [tuloverolaki (1535/1992)] tähenduses. Selle seaduse artikli 9 punkti 1 järgi võetakse Soomes ja välismaal saadud tulult üldjuhul maksu igalt füüsiliselt või juriidiliselt isikult, huvide ühenduselt või Soomes asuvalt või seal kõnesoleval maksustamisaastal avanenud pärandilt.
22.
Mis puudutab maksu määra ja maksustatavat teokoosseisu, siis vara võõrandamismaksu seaduse artikli 20 lõikes 1 on sätestatud, et väärtpaberite võõrandamisel võrdub maks 1,6%-ga ostuhinnast või saadud tasu väärtusest. Lisaks arvutatakse selle seaduse artikli 20 lõike 2 järgi maksu võõrandamiselt või selle seaduse artikli 4 lõikes 4 kirjeldatud korras toimunud muus vormis sissemakselt turuväärtuse järgi võõrandamise kuupäeval.
23.
Lõpuks tuleb täpsustada, et Soomes ei tule tasuda kapitalimaksu direktiivi 69/335 tähenduses.
II. Asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas
24.
Nagu selgub eelotsusetaotlusest, otsustas Soome Vabariik lahutada kontserni Fortum käitatava energiatootmisettevõtte kaheks sõltumatuks osaks, millest üks tegeleb nafta ostmise ja puhastatud naftatoodete tootmisega ning teine elektri- ja gaasitootmisega. Jagunemine viidi läbi 1. mail 2004 ja selle tulemusena loodi Fortum Oil and Gas Oy põhjal kaks uut üksust, mida täielikult kontrollib Fortum Oyj, s.t Fortum Oil Oy ja Fortum Heat and Gas Oy. Naftaga mitteseotud varad ja kohustused kanti üle Fortum Heat and Gas Oy’le.
25.
Põhikohtuasja aluseks olnud tehing on viimati nimetatud äriühingu vara ülekandmine aktsiavahetuse teel kontserni ühele teisele äriühingule, Fortum Project Finance’ile, kes on põhikohtuasja hageja, mille eemärk on tugevdada selle äriühingu omakapitali. Fortum Heat and Gas Oy aktsiatest koosneva sissemakse vastu ja pärast oma kapitali suurendamist summa võrra, mis võrdub omandatud aktsiate väärtusega, emiteeris Fortum Project Finance uusi aktsiaid, mille ta võõrandas Fortum Oyj-ile.
26.
Kapitali, mille Fortum Project Finance omandas aktsiavahetuse teel, maksustatakse Luksemburgis 1%-lise kapitalimaksuga.
27.
Fortum Project Finance palus Uudenmaan verovirasto’l (Uusimaa maksukeskus) öelda, kas ta peab tasuma vara võõrandamismaksu ka Fortum Heat and Gas Oy aktsiate puhul, mis ta sai Fortum Oyj-iga sooritatud aktsiavahetuse käigus. 29. oktoobri 2004. aasta esialgses otsuses leidis Uudenmaan verovirasto, et Fortum Project Finance peab seda maksu tasuma ja teatas, et selle summa määratakse kindlaks nende aktsiate turuväärtuse alusel, mis see äriühing sissemaksena sai.
28.
Fortum Project Finance esitas hagi Helsingin hallinto-oikeus’ele (Helsingi halduskohus), paludes viimasel tühistada Uudenmaan verovirasto esialgne otsus ning teha uus esialgne otsus, mille kohaselt ta ei pea Fortum Heat and Gas Oy’lt vahetuse teel saadud aktsiate puhul tasuma võõrandamismaksu. Ta väitis oma hagis eelkõige, et see maks on vastuolus EÜ artikli 56 lõikega 1 ja direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktiga c.
29.
Hallinto-oikeus jättis selle hagi rahuldamata. Ta leidis nimelt, et vara võõrandamismaks ei ole nende õigusnormidega vastuolus, tuginedes eelkõige kohtuasjas Immobiliare SIF SpA vs. Amministrazione delle finanze dello Stato 11. detsembril 1997 tehtud otsusele (
12
) ja kohtuasjas Codan 17. detsembril 1998 tehtud otsusele (
13
). Ta leidis lisaks, et võttes arvesse eelkõige neid Euroopa Kohtu otsuseid, ei olnud eelotsusetaotlus direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti c tõlgendamise küsimuses vajalik.
30.
Fortum Project Finance esitas seejärel Korkein hallinto-oikeus’ele Helsingin hallinto-oikeus’e otsuse peale apellatsioonkaebuse. Ta väitis jälle, et vara võõrandamismaks, mida võetakse Soomes äriühingu kapitali suurendamisel, on tema arvates vastuolus direktiiviga 69/335, sest äriühing, kes omandab aktsiaid, annab vastu oma aktsiad.
III. Eelotsusetaotlus
31.
Oma eelotsusetaotluses märkis Korkein hallinto-oikeus, et ta peab nüüd otsustama, kas Soome seaduse järgi saab sisse nõuda võõrandamismaksu Fortum Heat and Gas Oy aktsiatelt, mis võõrandati Fortum Oyj-i sissemaksena Fortum Project Finance’i emiteeritud uusaktsiate vastu.
32.
Leides, et lahendamaks vaidlust põhikohtuasjas, on tarvis tõlgendada ühenduse õigust, otsustas Korkein hallinto-oikeus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas EÜ artiklit 56 ja direktiivi (69/335/EMÜ) artikli 12 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus Soome vara võõrandamismaksu (varainsiirtovero) võtmine olukorras, kus väärtpaberid võõrandatakse eelmainitud viisil sissemaksena aktsiaseltsile, kes annab nende eest vastutasuna oma uusi aktsiaid?”
33.
Soome ja Ühendkuningriigi valitsused ning komisjon esitasid Euroopa Kohtule kirjalikke ja suulisi märkusi. Fortum Project Finance väljendas oma seisukohta 19. aprillil 2007 toimunud kohtuistungil.
IV. Analüüs
34.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub põhimõtteliselt Euroopa Kohtul teha otsus, kas EÜ artikli 56 lõiget 1 ja direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugust maksu nagu Soome vara võõrandamismaks, kui väärtpabereid võõrandatakse sissemaksena kapitaliühingusse, kes annab vastu oma uusi aktsiad.
35.
Ma märgin kõigepealt, et ebasoodsad tagajärjed kapitali liikumise seisukohast, mida võib kaasa tuua niisuguse maksusüsteemi kohaldamine nagu see, millega on tegemist põhikohtuasjas, tulenevad sellest, et kaks liikmesriiki kasutavad paralleelselt oma volitusi maksustamise valdkonnas. Esiteks kohaldab Luksemburgi Suurhertsogiriik, vastavalt sellele, mida lubab direktiiv 69/335, kapitalimaksu tehingu suhtes, mis puudutab tema territooriumil asuva kapitaliühingu kapitali suurendamist mis tahes vara sissemaksega. Kuna see sissemakse koosneb aga aktsiatest, mille on võõrandanud Soomes asuv äriühing ja mille vastu omandav äriühing, emiteerib uusi aktsiaid, peab viimane samuti tasuma Soome vara võõrandamismaksu.
36.
Selle topeltmaksustamise olukorra kokkusobivust ühenduse õigusega tuleb minu arvates uurida, lähtudes ainult direktiivist 69/335, millega ühtlustati kapitali suurendamiselt võetava kaudse maksu struktuur ja määrad.
37.
Nüüd tuleb meil niisiis uurida, kas nimetatud direktiivi ja eelkõige selle artikli 12 lõike 1 punkti c peaks tõlgendama nii, et see keelab võtta Soome võõrandamismaksu niisuguses olukorras, millega on tegemist põhikohtuasjas ja milles väärtpabereid võõrandatakse sissemaksena äriühingusse, kes annab vastu oma uusi aktsiad.
38.
Ühendkuningriigi valitsus on seisukohal, et tehing, millega on tegemist põhikohtuasjas, ei kuulu direktiivi 69/335 kohaldamisalasse. Ta märgib selle kohta, et tehingut ei saa pidada kapitali suurendamiseks selle direktiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses ainult siis, kui tehingust huvitatud äriühingute majanduslik võimsus seeläbi tugevneb. Tema arvates see antud juhul nii ei ole, sest Fortum’i kontserni kapital tervikuna ei muutunud seetõttu, et emaettevõtja andis oma osaluse Fortum Heat and Gas Oy’s edasi Fortum Project Finance’ile.
39.
Mina arvan vastupidi, et niisugune tehing, millega on tegemist antud juhul põhikohtuasjas, kuulub küll direktiivi 69/335 kohaldamisalasse. Nimelt tuleb meenutada, et selle direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti c järgi maksustatakse ühtlustatud kapitalimaksuga tehingut, mis seisneb kapitaliühingu kapitali suurendamises mis tahes varalise sissemaksega. Käesolev juhtum vastab seega sellisele olukorrale, sest kõnesolevaks tehinguks on Fortum Project Finance’i kapitali suurendamine Fortum Heat and Gas Oy aktsiatest koosneva sissemakse teel.
40.
Lisaks on Euroopa Kohus sedastanud, et direktiivi 69/335 artikli 4 lõike 1 punkti c tähenduses „kapitali suurendamine” tähendab kapitali ametlikku suurendamist kas uute osade või aktsiate emissiooni teel või olemasolevate osade või aktsiate nominaalväärtuse suurendamise teel. (
14
) Toimikust nähtub aga, et Fortum Project Finance emiteeris saadud sissemakse vastu uusi aktsiaid, mis ta võõrandas Fortum Oyj-ile.
41.
Vastavalt direktiivi 69/335 artikli 4 lõike 1 punktile c maksustatakse tehingut, millega on tegemist põhikohtuasjas, Luksemburgis kapitalimaksuga.
42.
Selle direktiivi artikli 10 punktide a ja b järgi ei tohi liikmesriik sellelt tehingult võtta mingit muud maksu ükskõik missuguses vormis. Lähtudes nimetatud direktiivi viimasest põhjendusest, kehtestatakse selle artikliga nimelt põhimõte, mille kohaselt on keelatud kapitalimaksuga samaväärsed kaudsed maksud (
15
).
43.
Direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 järgi on kapitalimaksu välistaval laadil siiski mitu erandit, sest selle artikliga on liikmesriikidel spetsiaalselt lubatud võtta mõningaid makse ja lõive. Euroopa Kohus on muide mitmel korral selgelt öelnud, et „[selle] direktiivi artikli 12 lõige 1 sätestab kapitalimaksu kõrval ammendava loetelu maksudest ja lõivudest, mida võib erandina [selle] direktiivi artiklitest 10 ja 11 võtta kapitaliühingute tehingutelt, mis on sätestatud viimati mainitud artiklites” (
16
).
44.
Seega tuleb teha kindlaks, kas vara võõrandamismaksu seadus, millega on nähtud ette niisuguse maksu võtmine, kui väärtpabereid võõrandatakse sissemaksena äriühingusse, kes annab vastu oma uusi aktsiad, on sellest seisukohast kooskõlas direktiivi 69/335 artikli 12 lõikes 1 lubatuga.
45.
Soome ja Ühendkuningriigi valitsused arvavad selle kohta, et direktiivi artikli 12 lõike 1 punktiga a on liikmesriikidel lubatud võtta maksu väärtpaberite võõrandamiselt, mis toimub sissemaksena kapitaliühingusse, kes annab vastu oma uusi aktsiad ning see ei ole vastuolus direktiivi artikli 12 lõike 1 punktiga c.
46.
Nende kahe valitsuse sõnul kohaldatakse väärtpaberite võõrandamiste maksustamise suhtes üksnes direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a. Selle seisukoha tõendamiseks tuginevad need kaks valitsust eespool viidatud kohtuotsustele Immobiliare SIF ja Codan. Kuna nende otsuste aluseks olevad olukorrad puudutavad sissemakseid aktsiate vormis ja kuna Euroopa Kohus ei ole sellele asjaolule vaatamata tõlgendanud nimetatud direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti c, näitavad nimetatud otsused, et see säte ei ole asjakohane niisugusel juhul, millega on tegemist põhikohtuasjas, see tähendab olukorras, kus sissemakse saav äriühing emiteerib mitterahalise sissemakse vastu uusi aktsiaid. Seega tuleb nimetatud direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti c mõista nii, et seda kohaldatakse kõikide ülejäänud vara kategooriate suhtes, mis ei kuulu direktiivi 65/335 artikli 12 lõike 1 punktide a ja b kohaldamisalasse.
47.
Vastupidiselt sellele, mida väidavad Soome ja Ühendkuningriigi valitsused, asub komisjon seisukohale, mille kohaselt kujutab selle direktiivi artikli 12 lõike 1 punkt a endast üldreeglit väärtpaberite edasiandmise maksustamise valdkonnas, samal ajal kui direktiivi artikli 12 lõike 1 punktiga c on kehtestatud üksikasjalikum norm, mis käsitleb väärtpaberite ja muude äriühingusse sissemakstavate varade edasiandmise maksustamist. Antud juhtumiga sarnastel juhtudel peaks niisiis ülimuslik olema see viimane norm. Teistsugune tõlgendus viiks komisjoni arvates selleni, et direktiivi 65/335 artikli 12 lõike 1 punkti c ei saaks kohaldada seoses väärtpaberite omandiõiguse võõrandamisega äriühingule, samal ajal kui selles sättes on viidatud „mis tahes vara” võõrandamisele.
48.
Nende sätete uurimine koos selle direktiivi artikliga 10 kinnitab seda analüüsi. Nimelt arvab komisjon, et direktiivi 69/335 artikli 10 punktides a ja b sätestatud keelu eesmärk ei ole ainult takistada kapitalimaksu kõrval muude sama laadi maksude võtmist, vaid ka takistada üldisemalt seda, et sissemakseid kapitali maksustatakse rohkem kui üks kord. Võttes vastu selle direktiivi, soovis ühenduse seadusandja kaotada maksud, millel on sama mõju nagu kapitalimaksul, nimelt need, mis loovad rahalise koormuse sissemaksetelt äriühingu kapitali. Lisaks kinnitab asjaolu, et nimetatud direktiivi artikli 12 lõike 1 punkt c sisaldab maksustamise keeldu, mis käsitleb sissemakseid, mida aktsionärid teevad selle äriühingu osade või aktsiate vastu, kellele aktsiad võõrandatakse, et selle sätte eesmärk on takistada kõiki muid makse peale kapitalimaksu. Nimetatud sätte eesmärk on seega tagada, et aktsionäri varalist sissemakset äriühingusse ei peeta tõeliseks võõrandamiseks ehk teiste sõnadega võõrandamiseks kolmandale isikule, vaid pigem äriühingu vara hulka kuuluva vara üle teostava kontrolli ümberjaotumiseks.
49.
Lõpuks leiab komisjon, et kui direktiivi 69/335 artikli 12 lõiget 1 tuleks vaadelda kui tõelist erandit sama direktiivi artiklist 10, peaks seda tõlgendama rangelt. Kahtluse korral peab olema ülimuslik igasuguse täiendava maksustamise keeld. Vastupidiselt sellele, mida väidavad Soome ja Ühendkuningriigi valitsused, ei sea eespool viidatud kohtuotsused Immobiliare SIF ja Codan komisjoni analüüsi kahtluse alla, sest nendes kohtuasjades ei pidanud Euroopa Kohus käsitlema selle direktiivi artikli 12 lõike 1 erinevate punktide omavahelisi seoseid.
50.
Fortum Project Finance ütles kohtuistungil, et nõustub väidetega, mille komisjon oma kirjalikes märkustes esitas.
51.
Kõikidest eespool toodud märkustest tuleneb, et käesoleva eelotsusetaotluse raames on põhiprobleemiks teha kindlaks, kas direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkt a lubab liikmesriikidel maksustada väärtpaberite edasiandmisi, kaasa arvatud juhul, kui need väärtpaberid saav äriühing annab vastu oma aktsiad, ning kas see ei ole vastuolus direktiivi artikli 12 lõike 1 punktiga c. Niisiis tuleb peamiselt kindlaks teha, kuidas on seotud selle artikli punktid a ja c. Et analüüs oleks täielik, peab arvesse võtma ka selle artikli punkti b.
52.
Kõigepealt tuleb täpsustada, kas niisugune tehing, millega on tegemist käesoleval juhul, on äriühinguõiguses mitterahaline sissemakse. Mitterahaline sissemakse on nimelt igasugune äriühingule üle antud rahaliselt hinnatav ja võõrandatav vara peale rahasumma. Tegemist võib olla kinnis- või vallasvara, materiaalse või immateriaalse varaga.
53.
Niisuguse sissemakse eest võib tasuda mitmel viisil. Kui sissemakse eest tasutakse ainult õigustega äriühingus (osad või aktsiad), on tegemist sissemaksega, mida võib pidada „puhtakujuliseks”. Kui aga sissemakse eest tasutakse muud laadi soodustustega, mis on vabad äriühingu riskidest, nimetatakse sissemakset „tasuliseks”. Viimasel juhul võivad tasuks antud soodustused seisneda näiteks selles, et äriühing tasub sissemakse tegija võlad või maksab viimasele võrdsustavat maksu. Sissemakset nimetatakse „segasissemakseks”, kui osanik või aktsionär saab oma sissemakse vastu mitte ainult õigusi äriühingus, vaid ka muid väärtusi, mis on vabad äriühingu riskidest.
54.
Võttes arvesse neid definitsioone, tasuti tehingu puhul, millega on tegemist põhikohtuasjas, sissemakse eest klassikalisel viisil, nimelt andes õigusi äriühingus, mistõttu see on puhtakujuline sissemakse.
55.
Kui uurida seejärel direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktide a, b ja c sõnastust, võib nendest leida järgmise vahettegemise. Samal ajal kui punktid a ja b käsitlevad vara spetsiifilisi kategooriaid, nimelt esiteks väärtpabereid ning teiseks kinnisvara ja ettevõtteid, paistab punkt c silma sellega, et seda kohaldatakse vara suhtes üldiselt („mis tahes vara”) ning selles kehtestatakse tingimus, mis peab olema täidetud, et varalt, millest sissemakse koosneb, saaks võtta tehingumakse. Nimelt tuleb selle vara ülemineku eest tasuda „muul viisil kui äriühingu osadega või aktsiatega”.
56.
Komisjon väidab – ja seda väidet toetab ka Fortum Project Finance –, et direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktile c tuleb anda eesõigus, sest kapitali suurendamise tehingu raames kohaldatakse äriühingu osade või aktsiatega tasumise viisi. Seevastu Soome ja Ühendkuningriigi valitsused rõhutavad asjaolu, et direktiivi artikli 12 lõike 1 punktides a ja b on käsitletud konkreetseid varasid ning need peavad niisiis olema ülimuslikud, kui sissemaksetehing puudutab niisuguseid varasid.
57.
Komisjoni seisukohal on see eelis, et see on vastavuses ühega direktiivi peaeesmärkidest, nimelt kaotada kapitali suurendamise suhtes kohaldatavad muud kaudsed maksud peale kapitalimaksu ning soodustada nii kapitali vaba liikumist. Sellest seisukohast ei tohi ühtegi tehingut, mida võib nimetada puhtakujuliseks sissemakseks, maksustada mingi muu maksuga peale ühtlustatud kapitalimaksu.
58.
Lugedes direktiivi 69/335 punkte a ja b niiviisi, lähtudes selle punktist c, kitsendab komisjon oluliselt nende kohaldamisala, mille tulemuseks on see, et need kaks esimest punkti lubavad maksustada väärtpaberite, kinnisvara ja ettevõtete omandi üleminekut ainult tasulise sissemakse tehingute, nimelt tavaliste müügitehingutega samaväärsete tehingute raames.
59.
Vaatamata sellele, et esitatud väide pakub huvi direktiivi 69/335 eesmärkide seisukohast, ei usu ma, et ühenduse seadusandja soovis piirata niisugusel määral nende kapitalimaksu ainulaadsusest tehtavate erandite ulatust, mida ta sõnaselgelt tunnistas, ning seda järgmistel põhjustel.
60.
Esiteks märgin, et direktiivi artikli 12 lõike 1 punktid a ja b ei nimeta ega viita otseselt selle artikli punktis c nimetatud tingimusele, mille kohaselt tasutakse vara ülemineku eest muul viisil kui osade või aktsiatega.
61.
Teiseks tuleb rõhutada, et kui punkte a ja b peaks süstemaatiliselt tõlgendama, lähtudes punktist c, oleks selle tagajärjeks mitte ainult see, et kahe esimese punkti sisule lisataks tingimus, mida ühenduse seadusandja ei ole sinna sõnaselgelt märkinud, vaid eelkõige võetaks nendelt kasulik mõju.
62.
Kui me peaksime tõepoolest nõustuma, et direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkt c on ülimuslik puhtakujulise sissemaksega samaväärse tehingu raames ning punktid a ja b sisaldavad tingimata varjatult tingimust, mille kohaselt tasutakse muul viisil kui osade või aktsiatega, ei oleks õigusaktide normitehnika seisukohast mingit loogilist selgitust ega õiguslikust seisukohast mingit põhjust, miks peaks säilitama kaks erinevat sätet, mis käsitlevad vastavalt väärtpabereid ning kinnisvara ja ettevõtteid.
63.
Kuna direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkt c käsitleb „mis tahes vara”, hõlmaks see siis täielikult sama artikli punktide a ja b sisu, nii et nendel kahel punktil ei oleks mingit mõtet ega otstarvet.
64.
Teisiti öeldes, kui ma nõustuksin komisjoni seisukohaga, oleks piisanud, kui ühenduse seadusandja paneb artikli 12 lõikesse 1 ainult punkti c, sest see hõlmab väärtpaberite edasiandmisel või kinnisvara või ettevõtte üleminekul kohaldatavaid tehingumakse ning lubab niisuguseid makse võtta ainult tasulise võõrandamise korral.
65.
Ühenduse seadusandja ei ole aga teinud niisugust valikut, ta tahtis eristada kolmes erinevas punktis tehingumakse, mis kuuluvad kapitalimaksu ainulaadsuse põhimõttest tehtava erandi hulka. Niisiis ei saa nõustuda tõlgendusega, mis on küll vastuvõetav direktiivi 69/335 eesmärkide seisukohast, kuid mille tulemusena muudetaks nii selle direktiivi artikli 12 lõike 1 sõnastust kui ka süsteemi ning kaotataks sama artikli punktide a ja b kasulik mõju. Niisugune lähenemine oleks vastuolus Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikaga, mille kohaselt „kui ühenduse õiguse sättele on võimalik anda mitmeid tõlgendusi, eelistada tõlgendust, mis võimaldab sätte kasulikku mõju kaitsta”. (
17
)
66.
Minu arvates on ainus tõlgendus, mis võimaldab säilitada nende kahe punkti kasuliku mõju, selline, et neid peetakse erisäteteks selles mõttes, et tegemist on sätetega, mida kohaldatakse konkreetsete vara kategooriate suhtes võrreldes sellega, mille näeb ette direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkt c. Selle tõlgenduse kohaselt ei saa viimases sättes kasutatud mõistet „mis tahes vara” mõista nii, et see tähistab muud laadi vara kui see, mis on direktiivi artikli 12 lõike 1 punktide a ja b esemeks.
67.
Ma märgin kolmandaks, et tõlgendus, mille ma soovitan niisiis Euroopa Kohtul valida, on kooskõlas eespool viidatud kohtuotsustega Immobiliare SIF ja Codan. Tuleks meenutada lühidalt, mida Euroopa Kohus nendes kahes otsuses leidis.
68.
Eespool viidatud kohtuotsuses Codan otsustas Euroopa Kohus, et direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriikidel väärtpaberiülekannetelt võtta maksu sõltumata küsimusest, kas väärtpabereid emiteeriv äriühing on börsil noteeritud ja kas nende ülekandmine toimus börsil või otse võõrandajalt omandajale. (
18
)
69.
On huvitav märkida, et Euroopa Kohus jõudis selle direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti a niisuguse tõlgenduseni asjaolude konteksti põhjal, mis sarnaneb käesoleva kohtuasja omale. Nimelt oli äriühing Aktieselskabet Forsikringsselskabet Codan (edaspidi „Codan”) sõlminud kolme Suurbritannia äriühinguga, kellele kuulus Taani äriühingu Fjerde Sø A/S (edaspidi „Fjerde Sø”) kogu aktsiakapital, lepingu viimase kogu kapitali omandamise kohta. Kuna Suurbritannia äriühingud andsid Fjerde Sø kõik aktsiad edasi Codan’ile, suurendas viimane oma kapitali summa võrra, mis vastas sissemakstud aktsiate väärtusele. Seejärel võõrandati kõik selle suurendamise tulemusena emiteeritud aktsiad Suurbritannia äriühingutele, et tasuda Fjerde Sø kapitali eest.
70.
Taani seaduse kohaselt pidi Codan tasuma 1%-list kapitalimaksu kapitali suurendamise eest. Lisaks oli Taani maksuhaldur nõudnud ka 1%-lise maksu tasumist aktsiate edasiandmiselt. Puhtakujulise sissemakse tehingut, millega oli tegemist selles kohtuasjas, maksustati niisiis kaks korda. Tõlgendades direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a, näis Euroopa Kohus siiski nõustuvat, et niisuguses olukorras ja erandina direktiivi artiklitest 10 ja 11, (
19
) on Taani maks aktsiate edasiandmiselt kooskõlas sellega, mida lubab direktiiv.
71.
Lisaks sedastas Euroopa Kohus oma eespool nimetatud kohtuotsuses Immobiliare SIF eelkõige, et direktiivi 69/335 artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et see lubab liikmesriigil võtta erandina direktiivi artiklis 10 sätestatud keelust kapitaliühingu kapitali suurendamisel kinnisvaralise sissemaksega niisugust maksu nagu registreerimismaks, ümberkirjutusmaks ja kinnistusraamatusse kandmise maks tingimusel, et need maksud ei ületa neid, mida kohaldatakse samasuguste tehingute suhtes maksustamisliikmesriigis.
72.
Selle kohtuasja aluseks olnud asjaolude hulgast toon välja, et Società Immobiliare SIF SpA aktsionärid olid suurendanud selle kapitali kinnisvaralise sissemaksega, mille eest oli tasutud uute aktsiate emiteerimise teel. Ka seal oli seega tegemist puhtakujulise sissemaksega.
73.
Selleks et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus, otsustas Euroopa Kohus uurida direktiivi 69/335 artiklit 12, samal ajal kui seda polnud eelotsuse küsimuste sõnastuses mainitud. Täpsemalt arvas Euroopa Kohus, et asjakohane õigusnorm on sellel konkreetsel juhul direktiivi artikli 12 lõike 1 punkt b. Ta täpsustas selles osas, et see norm „lubab üldisel viisil liikmesriikidel võtta lisaks kapitalimaksule makse, mille maksustatav teokoosseis on objektiivselt seotud kinnisasjade või ettevõtete üleminekuga” (
20
).
74.
Euroopa Kohus ei ole siiski kunagi pidanud vajalikuks tõlgendada direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti c, mis kinnitab minu arvamust, et see norm ei saa olla ülimuslik ei selle artikli punkti a ega punkti b suhtes ainult seepärast, et vara ülemineku eest tasutakse osade või aktsiatega.
75.
Nendest kahest kohtuotsusest tuleneb niisiis, et selle artikli punktid a ja b säilitavad oma kasuliku mõju, kui tegemist on vastavalt kas väärtpaberite edasiandmise või siis kinnisvara või ettevõtte üleminekuga. Nõustuda tõlgendusega, mille kohaselt tuleks kohaldada sama artikli punkti c, sest kõnesolev tehing on puhtakujuline sissemakse, seaks need kaks kohtuotsust kahtluse alla, mis ei näi mulle soovitav.
76.
Neljandaks rõhutan, et kui ühenduse seadusandja oleks tõesti soovinud muuta direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti c puhtakujulise sissemakse puhul ülimuslikuks, oleks ta võinud reageerida tõlgendusele, mille Euroopa Kohus eespool nimetatud kohtuotsustes Immobiliare SIF ja Codan valis, vaadates selle artikli uuesti üle.
77.
Ma märgin selles osas, et sellist ülevaatamist ei toimunud ning seda ei ole ka 2006. aasta direktiivi ettepaneku koostamisel kavandatud. Selles ettepanekus, mis esitati pärast eespool nimetatud kohtuotsuseid Immobiliare SIF ja Codan, on nimelt uues artiklis 6 täielikult ja lihtsalt – kui jätta kõrvale mõned väikesed koostamismuudatused – üle võetud direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 erinevate punktide järjekord ja sõnastus.
78.
Viiendaks, kuigi see võib tekitada kahtlust, et tõlgendus, mille ma Euroopa Kohtule välja pakun, viib tulemuseni, mis on vastuolus eesmärgiga kaotada kapitali suurendamise suhtes kohaldatavad muud maksud peale kapitalimaksu, siis tuleb tõdeda, et võimalus kohaldada mõningatel juhtudel kapitali suurendamise tehingu raames kumuleeruvalt kahte kaudset maksu, tuleneb nende erandite olemasolust endast, millega ühenduse seadusandja on direktiivi 69/335 artikli 12 lõikes 1 sõnaselgelt nõustunud.
79.
Mis puudutab eriti maksu väärtpaberite edasiandmiselt, siis ma märgin, et mõte selle samaaegsest eksisteerimisest koos kapitalimaksuga tuleneb sõnaselgelt 1976. aasta direktiivi ettepanekust (
21
).
80.
Selle ettepaneku artikli 10 lõikes 1 oli nimelt väljendatud põhimõtet, mille kohaselt ei tohi väärtpaberitehinguid maksustada mingi muu maksuga, mille aluseks on tehingu esemeks oleva väärtpaberi väärtus, peale ühtlustatud maksu, mis on ette nähtud selles ettepanekus. Viimase artikli 10 lõike 2 punktis a oli siiski ette nähtud, et erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid koguda niisugust kapitalimaksu, mida on kirjeldatud direktiivis 69/335.
81.
Kui me vaatleme direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punkti a koos sellega, mida nägi ette 1976. aasta direktiivi ettepanek, tuleb tunnistada, et nimetatud säte peegeldab seda kooseksisteerimise ideed. Selle otstarve on niisiis tunnustada liikmesriikide võimalust kohaldada lisaks kapitalimaksule maksu väärtpaberite edasiandmiselt, mida ühenduse seadusandja ei ole praeguseks ühtlustanud. 1964. aasta direktiivi ettepaneku seletuskiri tugevdab seda mõtet, sest selles on öeldud, et ettepanek ei mõjuta kaudseid makse, millega maksustatakse väärtpaberitehinguid (
22
).
82.
Lõpuks tuleb märkida, et kuigi on tõsi, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et nagu iga erand, on ka direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 punktis a sätestatud erand kitsalt tõlgendatav (
23
), ei tohi see siiski viia minu arvates selleni, et nimetatud õigusnormilt võetakse igasugune kasulik mõju.
V. Ettepanek
83.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Korkein hallinto-oikeus’e esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta, mida on muudetud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiviga 85/303/EMÜ, artikli 12 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisuguse maksu võtmine nagu Soome vara võõrandamismaks, olukorras, kus väärtpaberid võõrandatakse sissemaksena kapitaliühingusse, kes annab vastu oma uusi aktsiad, sest niisugune maks on selle direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti a järgi lubatud.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EÜT L 249, lk 25; ELT eriväljaanne 09/01, lk 11. Direktiiv, mida on muudetud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiviga 85/303/EMÜ (EÜT L 156, lk 23) (edaspidi „direktiiv 69/335”). Märgin, et Euroopa Ühenduste Komisjon esitas 4. detsembril 2006 ettepaneku võtta vastu nõukogu direktiiv kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta [KOM(2006) 760 (lõplik), edaspidi „2006. aasta direktiivi ettepanek”]. Selle ettepaneku seletuskirja järgi on see direktiivi 69/335 uuesti sõnastamine. Selle eesmärk on lihtsustada ühte väga keerulist ühenduse õigusakti, kaotada järk-järgult kapitalimaks, mida käsitletakse olulise takistusena ELi äriühingute arengule, ning aidata kaasa muude samasuguste maksude kehtestamise või sissenõudmise keelustamisele.
(
3
)	KOM(64) 526 (lõplik), edaspidi „1964. aasta direktiivi ettepanek”.
(
4
)	Idem, lk 2.
(
5
)	KOM(87) 139 (lõplik).
(
6
)	EÜT L 133, lk 1, edaspidi „1976. aasta direktiivi ettepanek”. Selle direktiivi ettepaneku eesmärk oli ühtlustada väärtpaberitehingute kaudset maksustamist. Selle artikli 2 lõike 1 järgi on käesoleva direktiivi kohaldamisel „maksustatav tehing väärtpaberite tasu eest võõrandamine või omandamine, kui tehingu sõlmib liikmesriigis või kolmandas riigi mõne liikmesriigi resident. Iga väärtpaberite võõrandamine või omandamine on eraldi maksustatav tehing”.
(
7
)	Direktiivi 69/335 põhjendus 2.
(
8
)	Põhjendus 5.
(
9
)	Põhjendus 6.
(
10
)	Põhjendus 7.
(
11
)	Viimane põhjendus.
(
12
)	Vt 11. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-42/96: Società Immobiliare SIF SpA vs. Amministrazione delle finanze dello Stato (EKL 1997, lk I-7089).
(
13
)	Vt 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-236/97: Skatteministeriet vs. Aktieselskabet Forsikrinsselskabet Codan (EKL 1998, lk I-8679).
(
14
)	Vt 30. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-46/04: Aro Tubi Trafilerie SpA vs. Ministero dell'Economia e delle Finanze (EKL 2006, lk I-3009, punkt 33, ja viidatud kohtupraktika).
(
15
)	Vt eelkõige 2. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-188/95: Fantask A/S jt vs. Industriministeriet (Erhvervministeriet) (EKL 1997, lk I-6783, punkt 21).
(
16
)	Vt eelkõige 15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-264/04: Badischer Winzerkeller eG vs. Land Baden-Württemberg (EKL 2006, lk I-5275, punkt 31, ja viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka eespool, 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Immobiliare SIF, punkt 33, ja eespool, 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Codan, punkt 21, ja viidatud kohtupraktika.
(
17
)	Vt eelkõige 24. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-434/97: komisjon vs. Prantsuse Vabariik (EKL 2000, lk I-1129, punkt 21). Nagu selgitab professor Denys Simon, „jaguneb nn „tõhusa” tõlgendamise meetod […] terveks reaks erinevateks tehnikateks, mis ulatuvad lihtsast argumendist ab absurdo tõelise teleoloogilise arutluseni”. Mõju intensiivsuse seisukohast võib seega „eristada vähemalt kolme tõhusa tõlgendamise taset, mida liigitatakse tõhususe astme kasvavas järjekorras”. Esimeses staadiumis, millega ma siin piirdun, „näib kasuliku mõju põhimõte arutluse ab absurdo vormina: tuues ära selle reegli klassikalise väljendi, „tuleb iga tõlgendus, mis viib absurdini, kõrvale heita […] ühelegi aktile ei saa anda tähendust, millest tuleneb midagi absurdset” [de Vattel, E., Le droit des gens, Paris, 1856, L. II, chap. XVII, lõige 282]. Teiste sõnadega on tarvis, et aktil oleks minimaalnegi mõju”. Vt Simon, D., L’interprétation judiciaire des traités d’organisations internationales – Morphologie des conventions et fonction juridictionnelle, Pedone, Paris, 1981, lk 338 ja 339.
(
18
)	Vt ka 5. veebruari 2004. aasta määrus C-193/02: Sonae Distribuição (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 23) ja 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-193/04: Fazenda Pública contre Organon Portuguesa - Produtos Químicos e Farmacêuticos Lda (EKL 2006, lk I-7271, punkt 21).
(
19
)	Vt punkt 21. Märgin ka, et punktis 22 peab Euroopa Kohus silmas „direktiivi artikli 12 lõike 1 punktis a ette nähtud erandit”.
(
20
)	Vt punkt 35. Seda arutluskäiku jätkates on direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 olemasolu õigustuseks üldisemalt järgmine mõte: „nende maksude ja lõivude lubamine lisaks kapitalimaksule on seega hästi seletatav asjaoluga, et isegi siis, kui tegemist ei ole sissemaksega äriühingusse, kohaldatakse neid makse ja lõive ikkagi. Nende maksude ja lõivudega ei maksustata sissemakset kui niisugust, vaid konkreetset tehingut, mis antud juhul moodustab sissemakse, kuid võib eksisteerida ka sõltumata igasugusest sissemaksest”. Vt Richard, D., artikkel „Bilan de 25 ans d’harmonisation des impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux”, Cahiers de droit européen, nr 1–2, 1996, lk 31–72, lk 69. Nõnda on direktiivi 69/335 artikli 12 lõike 1 eesmärk võimaldada liikmesriikidel säilitada oma õigus maksustada niisuguseid tehinguid nagu omandi üleminekud, mis võivad esineda sissemaksetehingust eraldi.
(
21
)	Selle koosesinemise mõtte kohta vt ka kohtujurist Alber’i 17. septembri 1998. aasta ettepanek kohtuasjas, milles tehti eespool, 13. joonealuses märkuses viidatud otsus Codan, kohtujuristi ettepaneku punkt 44.
(
22
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 6.
(
23
)	Vt 15. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-415/02: komisjon vs. Belgia Kuningriik (EKL 2004, lk I-7215, punkt 37).