62010CC0562
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г‑ЖА V. TRSTENJAK
представено на 18 април 2012 година (
1
)
Дело C‑562/10
Европейска комисия
срещу
Федерална република Германия
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 56 ДФЕС — Свободно предоставяне на услуги — Отделна схема за социално осигуряване, покриваща риска „нужда от чужда помощ“ — Обезщетения в натура при нужда от чужда помощ — Временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка — Национална правна уредба на осигуряването за нужда от чужда помощ, която не предвижда разходите за предоставени в държавата членка на пребиваване услуги да се възстановяват в размер на стойността на предоставяните в държавата на осигуряване обезщетения в натура за чужда помощ“
I – Въведение
1.
След постановените от Съда Решение по дело Molenaar (
2
) и Решение по дело Chamier-Glisczinski (
3
) понастоящем схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ на Федерална република Германия отново следва да се прецени в светлината на правото на Съюза. Въведена от 1 януари 1995 г. с книга XI от Кодекса за социално осигуряване (Sozialgesetzbuch, наричана по-нататък „SGB XI“) (
4
) като схема за задължително осигуряване, тя е предназначена за покриване на риска „нужда от чужда помощ“. В съответствие с правото на Съюза в практиката на Съда паричните обезщетения и обезщетенията в натура, които се предоставят по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ на осигурените по тази схема лица, се приравняват на обезщетения за болест (
5
).
2.
Отново предмет на спор е член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI, който с някои малки изключения по принцип предвижда спиране на правата на обезщетения в натура за чужда помощ по тази социалноосигурителна схема, докато осигуреното лице пребивава в чужбина.
3.
Практическото значение на това ограничение е значително, тъй като осигурените в Германия лица често пребивават в чужбина и съответно е възможно в чужбина да бъдат лишени от някои обезщетения по германската осигурителна схема за чужда помощ.
4.
Това обстоятелство е от значение, от една страна, предвид забелязваната напоследък тенденция към постоянно пребиваване на именно крайно нуждаещи се от чужда помощ лица извън федералната територия поради възможностите за евентуално по-качествени или не толкова скъпи асистентски услуги (
6
).
5.
От друга страна, въпросът за „прехвърляемостта“ (
7
) на обезщетенията по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ в чужбина обаче възниква дори когато осигурени в Германия нуждаещи се от чужда помощ лица само временно пребивават в чужбина на почивка или по професионални причини.
6.
Съдът вече неколкократно е имал повод да се произнесе по съвместимостта на правните уредби на социалното осигуряване за нужда от чужда помощ с правото на Съюза.
7.
По дело Molenaar (
8
) във връзка със свободното движение на работници и с Регламент № 1408/71 Съдът е постановил, че германската добавка за чужда помощ представлява парично обезщетение, което осигуреното лице трябва да може да ползва и извън Германия, в друга държава членка, без ограничение във времето (
9
). Междувременно германският законодател изпълнява това съдебно решение и признава прехвърляемостта на добавката за чужда помощ в други държави членки.
8.
Изцяло различно е положението от гледна точка на правото на Съюза, що се отнася до обезщетенията в натура за чужда помощ. Тази тема се обсъжда по дело Chamier-Glisczinski (
10
), в което се разглежда случай на постоянна и пълна помощ в лечебно заведение в Австрия. На въпроса дали в светлината на член 18 ЕО (понастоящем член 21 ДФЕС) осигурено в Германия лице може да поиска обезщетения в натура за чужда помощ в друга държава членка при равни условия като в Германия, Съдът дава отрицателен отговор, по съображението че получаването на обезщетения в натура се урежда от законодателството на държавата членка на пребиваване (
11
) и че трябва да се приеме евентуално по-неблагоприятно третиране на осигурените лица в сравнение с правната уредба в държавата на осигуряване, тъй като социалноосигурителното законодателство не е хармонизирано в рамките на Съюза (
12
).
9.
За разлика от дело Chamier-Glisczinski настоящото дело по иск за установяване на неизпълнение на задължения не се отнася до постоянна и пълна помощ в лечебно заведение, а до ползването на болногледачески услуги в домашни условия и на помощни средства, когато осигуреното лице временно пребивава в друга държава членка, например на почивка.
10.
Предвид факта, че в такива случаи член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI не допуска ползването на правата по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ, Европейската комисия твърди, че е налице нарушение на член 56 ДФЕС.
II – Правна уредба
А– Право на Съюза
1. Регламент (ЕИО) № 1408/71
11.
Член 22, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (
13
), предвижда за случаите на престой извън територията на компетентната държава:
„Заето или самостоятелно заето лице, което отговаря на предвидените от законодателството на компетентната държава условия за придобиване на право на обезщетения […] и:
а)
чието състояние изисква обезщетения в натура, които са необходими по медицински причини по време на престой на територията на друга държава членка, като се взема[т] предвид естеството на обезщетенията и очакваната продължителност на престой;
[…]
има право на:
i)
предоставяните от името на компетентната институция обезщетения в натура от институцията по мястото на пребиваване, в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство, като осигурено при нея лице; […]
ii)
предоставяните от компетентната институция парични обезщетения в съответствие с разпоредбите на прилаганото от нея законодателство. Въпреки това, по споразумение между компетентната институция и институцията по мястото на престой или пребиваване, такива обезщетения могат да се предоставят от последно спомената[та] институция от името на първата посочена институция в съответствие с разпоредбите на законодателството на компетентната държава.
[…]“.
12.
Член 31 от Регламент № 1408/71 съдържа сходна разпоредба за „[п]ребиваване[то] на пенсионер и/или членове на неговото семейство в държава членка, различна от държавата им на пребиваване“.
13.
Член 36, параграф 1 от Регламент № 1408/71 предвижда:
„Обезщетенията в натура, които се предоставят в съответствие с разпоредбите на настоящата глава от институцията на една държава членка от името на институцията на друга държава членка, се възстановяват в пълен размер“.
2. Регламент (EО) № 883/2004
14.
В съответствие с член 90 от Регламент (EО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социално осигуряване (
14
) същият заменя Регламент № 1408/71, считано от 1 май 2010 г. (
15
)
15.
Член 19, параграф 1 от Регламент № 883/2004 предвижда за случаите на престой извън компетентната държава членка:
„Освен ако друго не е предвидено в параграф 2, осигуреното лице и членовете на неговото семейство, които имат престой в държава членка, различна от компетентната държава членка, имат право на обезщетения в натура, които са необходими по медицински причини по време на престоя им, като [се] имат предвид същността на обезщетенията и очакваната продължителност на престоя. Тези обезщетения се предоставят от името на компетентната институция […] от институцията по мястото на престой в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство, като на осигурени към посоченото законодателство“.
16.
Членове 27 и 35 от Регламент № 883/2004 по същество съответстват на членове 31 и 36 от Регламент № 1408/71.
Б– Националното право
17.
Член 34 от SGB XI в приложимата му понастоящем и допълнена с параграф 1а (
16
) редакция гласи:
„(1)   Правото на обезщетения се спира:
1.
за времето на пребиваване на осигуреното лице в чужбина. При временно пребиваване в чужбина с продължителност до шест седмици годишно добавката за чужда помощ по член 37 или предвидената в член 38 пропорционална част от нея продължава да се изплаща. Запазва се и обезщетението в натура за чужда помощ, но само в случай че професионалният болногледач, който иначе предоставя тази услуга на нуждаещото се от чужда помощ лице, го придружава по време на пребиваването в чужбина,
[…]
(1а)   Правото на добавка за чужда помощ по член 37 или на предвидената в член 38 пропорционална част от нея не се спира за нуждаещи се от чужда помощ осигурени лица, които пребивават в държава — членка на Европейския съюз, в държава — страна по Споразумението за Европейското икономическо пространство, или в Швейцария.
[…]“.
18.
За „обезщетението в натура за чужда помощ“ член 36, параграф 1 от SGB XI предвижда:
„Лицата, нуждаещи се от домашни грижи и помощ, имат право на общи грижи и на помощ в домакинството под формата на обезщетение в натура (помощ по домовете). […] Помощта по домовете се предоставя от подходящи лица, които са наети или от осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица, или от организации за амбулаторни медико-социални грижи, с които съответната осигурителна каса е сключила договор за асистентски услуги. Самостоятелно заети физически лица, с които осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица е сключила договор […], също могат да предоставят помощ по домовете като услуга, за която се полага обезщетение в натура. […]“.
19.
Член 37 от SGB XI урежда „[д]обавка[та] за чужда помощ при самостоятелно организиране на грижите“ и предвижда:
„1.   Лицата, нуждаещи се от чужда помощ, могат да поискат добавка за чужда помощ, вместо да ползват помощ по домовете. Това право предполага самото нуждаещо се от чужда помощ лице да използва съответната сума на добавката за чужда помощ, за да си осигурява по подходящ начин необходимите общи грижи и помощ в домакинството. […]“.
20.
По силата на член 38 от SGB XI по избор е възможна комбинация от парично обезщетение и обезщетение в натура (смесено обезщетение). Нуждаещото се от чужда помощ лице по принцип е обвързано за срок от шест месеца от решението си в какво съотношение иска да ползва парично обезщетение и обезщетение в натура. В случай на значителна промяна в обстоятелствата обаче е възможно адаптиране на решението към новите обстоятелства във връзка с нуждата от чужда помощ съгласно член 48, параграф 1 от SGB X (
17
), например при промяна на действителните нужди или при промяна във възможностите на полагащите грижите лица да са на разположение на нуждаещото се лице.
21.
Член 40 от SGB XI урежда предоставянето на помощни средства и предвижда:
„1.   Лицата, нуждаещи се от чужда помощ, имат право на снабдяване с помощни средства, които допринасят за улесняване на грижите за тях или за облекчаване на страданията им или им позволяват по-самостоятелен начин на живот, доколкото здравноосигурителната каса или други компетентни осигурителни институции не са длъжни да предоставят помощните средства в рамките на осигуряването за болест или увреждане. Осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица проверява необходимостта от снабдяване с поисканите помощни средства с участието на специалист болногледач или на Медицинската служба. […]“
2. […]
3.   Осигурителните каси за нуждаещи се от чужда помощ лица следва да предоставят технически помощни средства предимно като заем във всички случаи, в които това е уместно. Като условие за отпускането им те могат да поискат нуждаещите се от чужда помощ лица да си приспособят помощното средство и тези лица или непрофесионалните им болногледачи да преминат обучение за употребата му. […]“.
III – Досъдебната процедура
22.
Производството по установяване на неизпълнение на задължения от държава членка започва по повод казуса на един германец, който два месеца в годината пребивава със съпругата си, нуждаеща се от чужда помощ, в балнеолечебен хотел в друга държава членка. В грижите за съпругата му в чужбина го подпомага чуждестранна организация за амбулаторни медико-социални грижи, а освен това се налага да наема специално легло. По схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ обаче им предоставят само добавка за чужда помощ в размер, значително по-малък от стойността на обезщетенията в натура за чужда помощ, които е можело да бъдат поискани в случай на пребиваване в Германия. Разходите за наемане на специалното легло не са възстановени.
23.
След като разбира за това, с писмо от 19 септември 2007 г. Комисията кани Федерална република Германия да ѝ предостави допълнителна информация за приложимите законови разпоредби, което е изпълнено с писмо от 7 януари 2008 г. Тогава в ново писмо от 17 октомври 2008 г. Комисията посочва по-специално че що се отнася до възстановяването на направените в друга държава членка разходи за амбулаторни грижи, правната уредба на социалното осигуряване за нужда от чужда помощ изглежда несъвместима със свободното предоставяне на услуги, и определя двумесечен срок за представяне на становище. Становището е представено на 17 декември 2008 г., като Федерална република Германия оспорва правното становище на Комисията и с нови писма от 16 юли 2009 г. и 18 септември 2009 г. посочва допълнителни доводи. На 23 ноември 2009 г. Комисията изпраща на Федерална република Германия мотивирано становище.
24.
В отговор на това становище Федерална република Германия съобщава, че ще измени закона, за да може добавката за чужда помощ да се изплаща и при пребиваване в друга държава членка, но продължава да поддържа правното си становище в останалата му част.
IV – Производството пред Съда и исканията на страните
25.
С исковата си молба с дата 29 ноември 2010 г., постъпила в Съда на 30 ноември 2010 г., първоначално Комисията иска от Съда да установи,
—
че Федерална република Германия не изпълнява задълженията си по член 56 ДФЕС, доколкото
1.
при временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка, съгласно текста на член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI правото на добавка за чужда помощ се предоставя най-много за шест седмици;
2.
не предвижда, съответно изключва съгласно член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI възможността разходите за чужда помощ, ползвана при временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка и предоставена му от установен в друга държава членка доставчик на услуги, да се възстановяват в размер на стойността на предоставяните на територията на Германия обезщетения в натура за чужда помощ;
3.
при временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка не покрива разходите за наем на помощни средства или съгласно член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI изключва възможността за възстановяването им дори когато в Германия тези разходи се възстановяват или се осигуряват помощни средства и когато възстановяването им не би довело до дублиране или въобще увеличаване на предоставяните в Германия обезщетения.
—
Федерална република Германия да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
26.
Федерална република Германия иска от Съда да отхвърли иска и да осъди ищеца да заплати съдебните разноски.
27.
След като Федерална република Германия изменя член 34 от SGB XI, за да позволи в бъдеще добавката за чужда помощ да се получава в други държави членки без ограничения във времето, с молба от 2 декември 2011 г. Комисията оттегля иска си в частта му по точка 1 от исковата молба, като поддържа иска си в останалата му част.
28.
Федерална република Германия приветства оттеглянето на това искане, но по останалата част от иска поддържа искането си той да бъде отхвърлен и да ѝ се присъдят съдебните разноски.
V – Основни доводи на страните
29.
Комисията счита, че приложимите за случаите на временно пребиваване в друга държава членка разпоредби относно обезщетенията в натура за чужда помощ по смисъла на член 36 от SGB XI и относно помощните средства по смисъла на член 40 от SGB XI, които предвиждат значително по-малки обезщетения, отколкото при предоставянето на чужда помощ на територията на Германия, са несъвместими със свободното предоставяне на услуги, гарантирано от член 56 ДФЕС. Съгласно практиката на Съда при упражняване на правомощието си да организират своите системи за социална сигурност държавите членки били длъжни да спазват правото на Съюза. Комисията посочва, че член 56 ДФЕС изисква премахването на всяко ограничение на свободното предоставяне на услуги, дори то се прилага, без да се прави разлика между национални доставчици на услуги и доставчици на услуги от други държави членки, когато това ограничение може да възпрепятства дейността на доставчици, предлагащи аналогични услуги в чужбина. В резултат от германската правна уредба ползването на чужда помощ като предоставяна от чуждестранни доставчици услуга било затруднено в сравнение с ползването на аналогична услуга от доставчици в Германия. Комисията твърди, че е налице ограничение и при снабдяването с помощни средства, тъй като направените в чужбина разходи за наем на такива помощни средства не се поемат, дори да подлежат на възстановяване в Германия.
30.
Също така не било видно да са налице съображения, обосноваващи посочените по-горе ограничения. Ограничителните разпоредби надхвърляли необходимото за защита на качеството на разглежданите услуги или за закрила на здравето, тъй като изключвали възможността за възстановяване на направените в друга държава членка разходи, без това да зависи от проверка за качество. Също така не можело да се приеме, че посочените по-горе разпоредби са необходими за защитата на финансовото равновесие на схемата за осигуряване за нужда от чужда помощ, защото в Германия автоматично се възстановявали по-големи суми, а освен това видимо не била налице причина, поради която нуждаещите се от чужда помощ лица, получаващи на национална територия например само добавка за чужда помощ, да трябва да преминават в чужбина към схема на по-скъпи обезщетения в натура за чужда помощ.
31.
Принципите, изведени от Решение по дело Chamier-Glisczinski, не били приложими към настоящото дело, тъй като това решение, от една страна, нямало за предмет член 56 ДФЕС, а от друга страна, се отнасяло до хипотезата на промяна на постоянното местопребиваване.
32.
Федерална република Германия поддържа, че що се отнася до възстановяването на разходи за амбулаторни грижи по член 36 от SGB XI, не е налице ограничение, поради самия факт че и на територията на страната не съществува право на възстановяване на разходите, когато се ползват услугите на лица, които нямат договор с осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица. Несъмнено спазването на изискванията на вторичното право не освобождавало държавата членка от задължението да гарантира свободното предоставяне на услуги, но въпреки това произтичащите от вторичното право права на осигуреното лице — разглеждани в тяхната цялост — не трябвало напълно да се пренебрегват. Ето защо предвид разпределянето на правомощията между държавите членки било оправдано някои обезщетения да не се предоставят в чужбина дори когато размерът на обезщетенията в държавата на пребиваване евентуално е по-нисък, отколкото в държавата на осигуряване.
33.
Във всеки случай обаче ограничението на свободното предоставяне на услуги, ако изобщо е налице, било обосновано. Дори само закрилата на общественото здраве изисквала правна уредба като разглежданата, тъй като нейната цел била да осигури високо равнище на медико-социални грижи. Осигуряването на качество изисквало строг контрол върху организациите за медико-социални грижи, а договори се сключвали само с лица и организации, които гарантират такова качество. Договорите за асистентски услуги с чуждестранни доставчици на услуги не били предвидени в действащата правна уредба, поради това че наред с медицинския характер на услугата съществена нейна характеристика било и личното внимание и затова определящи фактори били езикът и културната среда на нуждаещото се от чужда помощ лице. В чужбина не било възможно гарантирането на мерки за осигуряване на качество.
34.
Освен това не било възможно да се поддържа и организира достатъчно ефективна схема за чужда помощ, ако през туристическите сезони много пациенти ползват асистентски услуги в чужбина, а същевременно местните професионални болногледачи остават незаети. Точно този аспект отчитал и член 22 от Регламент № 1408/71.
35.
На последно място, финансовото равновесие на схемата за осигуряване за нужда от чужда помощ също щяло да бъде застрашено при възможност за прехвърляне на обезщетения в натура за чужда помощ.
36.
Практиката на Съда по дело Kohll (
18
) относно разходите за лечение, направени в друга държава членка, не можела да се прилага към схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ дори само поради факта че не съществува опасност лицето да бъде оставено без грижи, а в това отношение осигуряването за нужда от чужда помощ представлявало особен случай спрямо здравното осигуряване. Тази констатация се потвърждавала от изводите на Съда в Решение по дело Chamier-Glisczinski, посочено по-горе, в което отново се подчертавало, че държавите членки имат запазена компетентност в областта на здравеопазването. Следователно не съществувало задължение на държавата на осигуряване да предоставя обезщетения, които не съществуват в държавата на пребиваване на осигуреното лице. Като напуска местопребиваването си или взема решение да промени местопребиваването си за по-дълъг период от време, нуждаещото се от чужда помощ лице избирало да се подчинява на правилата в държавата на пребиваване.
37.
Накрая, правната уредба на снабдяването с помощни средства също не представлявала ограничение на свободното предоставяне на услуги, а напротив, в този случай за предоставянето на обезщетения в чужбина се прилагала разпоредбата на член 19, параграф 1 от Регламент № 883/2004.
VI – Правен анализ
38.
След въвеждащо разяснение на структурата на схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ по-нататък най-напред ще бъдат уточнени предметът на иска за установяване на неизпълнение на задължение и критерият за преценка, който следва да бъде приложен. След това ще се анализира въпросът дали in casu трябва да се приеме, че е налице неизпълнение на задълженията по член 56 ДФЕС. В заключение следва да се разгледа искането на Комисията във връзка със съдебните разноски.
А– Основни характеристики на схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ
39.
Доколкото са от значение за настоящото дело и се отнасят до случаи на временно пребиваване в чужбина, основните характеристики на схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ в случай на нестационарни грижи могат да бъдат обобщени, както следва.
40.
Схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ във Федерална република Германия предвижда различни обезщетения в полза на нуждаещите се от чужда помощ лица. В областта на нестационарните грижи тя включва сред възможните обезщетения, по избор, „добавка за чужда помощ“ (
19
) във фиксиран размер, който зависи от степента на нужда от чужда помощ, или конкретни обезщетения в натура за чужда помощ като „помощта по домовете“ (
20
). Освен това при определени условия е възможно и предоставянето на помощни средства (
21
).
1. Обезщетения в натура за чужда помощ
41.
Съгласно член 36 от SGB XI в рамките на помощта по домовете нуждаещите се чужда помощ лица имат право на общи грижи и на помощ в домакинството под формата на обезщетение в натура, като помощта по домовете трябва да бъде предоставена от подходящи професионални болногледачи, наети от осигурителната каса за нуждаещите се от чужда помощ лица или от определени служби за медико-социални грижи, с които посочената каса е сключила договор. В зависимост от категорията инвалидност на нуждаещото се от чужда помощ лице понастоящем ставките на обезщетението са в размер от 450 EUR до 1 550 EUR на месец. През януари 2010 г., релевантният момент предвид определения с мотивираното становище срок, ставките са между 440 EUR и 1 510 EUR. От осигурителната каса нуждаещите се от чужда помощ лица получават обезщетения в натура, за които тази каса се разплаща пряко с доставчиците на услуги.
42.
Член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI по принцип предвижда спиране на правото на обезщетения в натура по член 36 от SGB XI за времето на пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в чужбина: обезщетението в натура за чужда помощ може да продължи да се отпуска и в чужбина само за срок от шест седмици годишно, ако полагащото грижите лице придружава нуждаещото се от чужда помощ лице в чужбина. Едновременно с това въпросният придружител трябва да е професионален болногледач по смисъла на член 36 от SGB XI, който има право да предоставя тази услуга.
2. Добавка за чужда помощ
43.
Съгласно член 37 от SGB XI съществува алтернативната възможност вместо обезщетение в натура за чужда помощ да се поиска добавка за чужда помощ, така че самото лице да си осигурява с нея по подходящ начин основни грижи и помощ в домакинството. Понастоящем тази добавка за чужда помощ във фиксиран размер възлиза — също в зависимост от категорията инвалидност на нуждаещото се от чужда помощ лице — на сума между 235 EUR и 700 EUR и следователно е значително по-малка от ставките за обезщетенията в натура. Към релевантния момент предвид датата на мотивираното становище ставките са между 225 EUR и 685 EUR. По силата на член 38 от SGB XI също така е възможна комбинация между обезщетение в натура и добавка за чужда помощ, като и двете обезщетения могат да се ползват само отчасти, при което заинтересованото лице по принцип е обвързано от това решение всеки път за срок от шест месеца.
44.
След Решение по дело Molenaar, а сега вече и съгласно изричната разпоредба на член 34, параграф 1а от SGB XI, добавката за чужда помощ по член 37 от SGB XI и пропорционалната част от добавката за чужда помощ по член 38 от SGB XI продължават да се изплащат като фиксирана сума, предназначена за компенсиране на разходи, и когато нуждаещото се от чужда помощ лице пребивава в държава — членка на Европейския съюз, в държава — страна по Споразумението за Европейското икономическо пространство, или в Швейцария.
3. Помощни средства
45.
На последно място, съгласно член 40 от SGB XI нуждаещото се от чужда помощ лице има право и на снабдяване с помощни средства, които допринасят за улесняване на грижите или за облекчаване на страданията му, при условие че предоставянето на тези помощни средства не е задължение на други осигурителни институции.
46.
Това право също се спира в случай на пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в чужбина.
Б– Предмет на иска за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка
47.
След частичното оттегляне на иска от Комисията твърденията ѝ за нарушение визират, от една страна, германската правна уредба на възстановяването на разходите за чужда помощ, „предоставена от установен в друга държава членка доставчик“ при временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка, и от друга страна, съответните разпоредби за възстановяване на разходите за наемането на помощни средства.
48.
Следователно искът се отнася само до ползването на услуги при временно пребиваване на осигуреното лице в друга държава членка. Комисията не възразява срещу това, че чуждестранните доставчици на услуги като цяло са изключени от системата на обезщетенията в натура по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ просто защото нямат договори за асистентски услуги с осигурителната каса за нуждаещите се от нужда помощ лица. Следователно и на германска територия те не биха могли да предоставят услуги чрез осигурителната каса, а само да ги предлагат пряко на самите нуждаещите се от чужда помощ лица, които в такъв случай трябва да покриват разходите си за тези услуги със собствени средства и евентуално с добавката за чужда помощ.
49.
Освен това Комисията поставя под съмнение германските правни разпоредби само от гледна точка на свободното предоставяне на услуги, без да разглежда други евентуално засегнати аспекти, като например гражданството на Съюза или свободното движение на хора. Като се има предвид, че съгласно член 38, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Съда предметът на спора се посочва в исковата молба и Съдът не трябва да се произнася ultra petita (
22
), не е и необходимо да се разглежда повече тази проблематика.
50.
Като се имат предвид тези данни, по-нататък следва да се разгледа въпросът дали и на каква основа е възможно свободното предоставяне на услуги да е от значение за правната уредба на социалноосигурителните схеми на държавите членки.
В– Приложим критерий за преценка от гледна точка на свободното предоставяне на услуги
51.
Съгласно постоянната практика на Съда (
23
) правото на медицински услуги в друга държава членка следва да се преценява не само с оглед на Регламент № 1408/71 (съответно понастоящем Регламент № 883/2004) (
24
), но и при съблюдаване на основните свободи, и по-специално свободното предоставяне на услуги.
52.
Следователно е възможно да се поддържа, че основните свободи изискват на гражданите на Съюза да бъдат осигурени здравни услуги в обхват, който надхвърля границите на предвиденото от вторичното право в областта на социалната сигурност, а именно от Регламент № 1408/71 и от заменилия го нов регламент (
25
).
53.
Доктрината критикува този подход. Основният довод за това е, че разпоредбите на вторичното право, които трябва да бъдат приоритетен критерий за преценка на правата на осигурените лица, изключват възможността за пряко позоваване на основните свободи, тъй като в противен случай би се стигнало до нарушаване на равновесието на деликатната система на координация на системите за социално осигуряване и до противоречие със законодателните правомощия на държавите членки. Само в случай на недействителност на норма на вторичното право било възможно позоваване на първичното (
26
).
54.
Тази критика в доктрината обаче не е довела до промяна в концептуалния подход на Съда. Същевременно Съдът напълно осъзнава сложното многообразие от правомощия на държавите членки в областта на здравеопазването, а и произтичащите от това противоречия между изискванията на основните свободи и суверенното право на държавите членки да организират здравните услуги (
27
), като в постоянната си практика подчертава, че правото на Съюза не засяга правомощията на държавите членки да организират системите си за социална сигурност. Следователно при липсата на хармонизация на равнището на Европейския съюз условията за предоставяне на социалноосигурителни обезщетения трябва да продължат да се определят в законодателството на отделните държави членки. При все това при упражняването на това правомощие и в по-общ план при организирането на здравните услуги държавите членки трябва да спазват правото на Съюза, и по-специално разпоредбите относно свободното предоставяне на услуги (
28
), свободното движение на стоки (
29
) и свободата на установяване (
30
).
55.
Конкретно това означава, че в областта на здравеопазването трябва да се спазват основните свободи, но без те да ограничават компетентността на държавата членка сама да преценява в каква степен възнамерява да осигури закрилата на общественото здраве и по какъв начин трябва да бъде постигната посочената степен (
31
). Следователно свободното предоставяне на услуги не предоставя принципно (
32
) право да се изисква определена организация на националната система за здравеопазване и осигуряване на определен набор от обезщетения.
56.
След като по-горе бе определен специфичният критерий за преценка на здравните услуги от гледна точка на изискването за свободно предоставяне на услуги, по-нататък следва да се провери дали германските правни разпоредби, които предвиждат само ограничена възможност за прехвърляне на обезщетенията в натура по схемата за осигуряване за нужда от чужда помощ, е в разрез с член 56 ДФЕС.
Г– Нарушение на член 56 ДФЕС ли е ограниченото прехвърляне на обезщетения в натура по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ?
1. Трансграничният елемент при ограничено прехвърляне на обезщетения в натура по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ
57.
В настоящия случай е приложима защитата на свободното предоставяне на услуги. В това отношение настоящото дело се различава от дело Chamier-Glisczinski (
33
), по което въпросът за разглежданите обезщетения е бил изцяло вътрешен за Австрия, тъй като съответното лице е имало постоянно пребиваване в Австрия и е ползвало предоставените от тази държава обезщетения.
58.
За разлика от това, настоящото дело се отнася до временно пребиваване на получателя на обезщетенията в друга държава членка, тоест до случай, в който доставчикът и получателят на услугата са установени в различни държави членки. Свободното предоставяне на услуги не само обхваща случая на предоставяне на трансгранична услуга без придвижване, но защитава и получателя, който, както в настоящия случай, отива в друга държава членка, за да му бъде предоставена в нея определена услуга, а следователно защитава и свободата на установеното в друга държава членка осигурено лице да пътува, например като турист, в различна държава членка и в нея да получава здравни услуги от страна на установен в тази държава доставчик, когато това е необходимо предвид здравословното състояние на това лице (
34
).
59.
Нещо повече, здравните услуги не остават извън обхвата на защита на член 56 ДФЕС и само поради това че пациентът, след като е заплатил за полученото лечение на чуждестранния доставчик на медицински услуги, впоследствие иска разходите за това лечение да се поемат от националната система за социална сигурност (
35
).
2. Ограниченото прехвърляне на обезщетения в натура по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ съставлява ли ограничение на свободното предоставяне на услуги?
60.
Съгласно трайната съдебна практика всяка национална правна уредба, която като краен резултат прави по-трудно предоставянето на услуги между държавите членки, отколкото предоставянето на услуги в рамките на една държава членка, нарушава член 56 ДФЕС (
36
).
а) Услугата „помощ по домовете“ в светлината на член 56 ДФЕС
61.
На първо място следва да се провери дали такова ограничение е налице, поради обстоятелството че Федерална република Германия не предвижда, съответно изключва съгласно член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI възможността разходите за чужда помощ, ползвана при временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка и предоставена му от установен в друга държава членка доставчик на услуги, да се възстановяват в размер на стойността на предоставяните на територията на Германия обезщетения в натура за чужда помощ. Ако случаят е такъв, на следващо място възниква въпросът за евентуалната обоснованост на ограничението.
i) Налице ли е ограничение?
62.
От гледна точка на осигуреното в Германия лице в качеството му на потребител на медико-социални услуги правното му положение съгласно SGB XI във връзка с предоставянето на обезщетения в друга държава членка е следното.
63.
За период от шест седмици това лице може, първо, по силата на член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI, да продължи да ползва медико-социалните услуги на подходящ професионален болногледач придружител. Този придружител трябва да притежава предвидените в член 36 от SGB XI квалификации, тоест по принцип трябва да е специалист болногледач към някоя германска служба за медико-социални услуги (
37
). В този смисъл не е възможно ползването на услугите на чуждестранен доставчик.
64.
Ако обаче ползва медико-социални услуги в друга държава членка от установени в нея доставчици, осигуреното лице съгласно SGB XI няма право на „възстановяване на разходите в размер на стойността на предоставяните на територията на Германия обезщетения в натура“. Макар да може да ползва чуждестранни услуги, не му се признава правото да получава обезщетения в натура по германските ставки, тъй като чуждестранният доставчик не се е включил в германската схема на осигуряване за нужда от чужда помощ чрез сключването на договор за асистентски услуги. При все това, за да покрие разходите, осигуреното лице може да ползва добавката за чужда помощ (която е в по-малък размер в сравнение със ставките на обезщетенията в натура за чужда помощ), стига да е избрал да я получава.
65.
На пръв поглед това обстоятелство подкрепя тезата за наличието на ограничение за свободното предоставяне на медико-социални услуги в друга държава членка. Всъщност, ако се разгледат единствено разпоредбите на SGB XI, на първо време всичко сочи, че на осигурените в Германия лица се предоставят по-малко финансови средства, когато ползват такива услуги в друга държава членка, а не в Германия, където имат достъп до системата от обезщетения в натура, за които са предвидени по-високи ставки в сравнение с добавката за чужда помощ. Така погледнато, получаването на услуги в друга държава членка изглежда затруднено, а прагът на ограничение на предоставянето на услуги — достигнат.
66.
Фактическата и правната обстановка обаче е по-сложна, отколкото изглежда първоначално при отделно разглеждане на разпоредбите на SGB XI. Всъщност трябва да се вземе предвид обстоятелството, посочено многократно от федералното правителство, че в другата държава членка нуждаещото се от чужда помощ лице вероятно разполага и с обезщетения в натура по социалноосигурителната схема на държавата членка на пребиваване. Право на тези обезщетения е съществувало и съществува по силата на член 22 от Регламент № 1408/71, съответно член 19, параграф 1 от Регламент № 883/2004, при това „от името на компетентната институция“ на държавата по осигуряване на нуждаещото се от чужда помощ лице. Следователно, доколкото законодателството на държавата на пребиваване допуска това, при тези условия нуждаещото се от чужда помощ лице може да ползва услугите на установените в тази държава доставчици.
67.
След всичко казано дотук, не е гарантирано, но не е и изключено разходите на осигуреното в Германия лице за медико-социални услуги в друга държава членка, например разходите за професионален болногледач в дома, да бъдат поети в същия размер, както ако това лице ползваше обезщетенията в натура в Германия по предвидените в SGB XI ставки. Възможни са три хипотези в зависимост от конкретната уредба на обезщетенията по чуждестранната социалноосигурителна схема. От една страна, възможно е нуждаещото се от чужда помощ лице да е в по-неблагоприятно финансово положение, когато ползва медико-социални услуги в чужбина, а не в Германия, ако в другата държава членка разчита единствено на добавката за чужда помощ и чуждестранната схема за социално осигуряване не му предоставя никакви обезщетения за помощ по домовете. От друга страна обаче е възможно в чужбина нуждаещото се от чужда помощ лице да е в по-добро финансово положение при ползването на медико-социални услуги, отколкото в Германия, тъй като може осигурителните обезщетения в другата държава членка да са по-високи. В третата хипотеза е възможно в резултат на комбинирането на различните осигурителни права нуждаещото се от чужда помощ лице да се намира в еднакво финансово положение в чужбина и в Германия.
68.
Следователно в крайна сметка зависи от взаимовръзката между разпоредбите на германското и чуждестранното социалноосигурително право дали за осигуреното в Германия нуждаещо се от чужда помощ лице ще е по-трудно да ползва такива услуги в друга държава членка и съответно дали услугите в другата държава ще са по-слабо привлекателни за него (
38
), отколкото предлаганите на пазара на медико-социалните услуги в Германия. Ето защо на въпроса за наличието на ограничение не може да се даде безусловен отговор. Зависи от обстоятелствата на всеки конкретен случай.
69.
При това положение най-напред може да се приеме за установено, че твърденията на Комисията по този въпрос не са достатъчно обосновани, и по-специално не са изложени убедителни и подробни доводи за взаимовръзката между различните правни уредби на социалното осигуряване на държавите членки в контекста на разпоредбите на SGB XI.
70.
Съгласно постоянната съдебна практика обаче Комисията трябва конкретно да докаже твърдяното нарушение. Тя трябва да представи пред Съда необходимите доказателства, въз основа на които той да провери дали е налице неизпълнение на задължения. В това отношение Комисията не може да се основава на каквато и да било презумпция (
39
). С оглед на това Комисията е длъжна да представи достатъчно факти, които показват наличието на нарушение. След като това бъде направено, съответната държава членка трябва да се защити обосновано и изчерпателно срещу представените данни и произтичащите от тях последици (
40
).
71.
В настоящия случай Комисията не е изпълнила задължението си да посочи релевантните факти и това е достатъчно основание да се отхвърли искането ѝ по точка 2 от исковата молба.
ii) При условията на евентуалност: възможни съображения за обосноваване
72.
Ако в отклонение от предходния ми анализ Съдът приеме, че е налице ограничение, тогава възниква допълнителният въпрос дали то е обосновано — въпрос, който по-нататък следва да се разгледа съвсем накратко при условията на евентуалност.
73.
Евентуалното ограничение на свободното предоставяне на медико-социални услуги, за получаването на които в друга държава членка SGB XI предоставя само добавката за чужда помощ, по всяка вероятност би могло да бъде обосновано с оглед на защитата на общественото здраве (
41
), съответно защитата на здравето на хората, която е сред императивните съображения от общ интерес, които могат да обосноват ограниченията на основните свободи, стига да е спазен принципът на пропорционалност (
42
).
74.
След като вече бе изтъкната свободата на преценка на съответната държава членка при организирането на системата на здравеопазване, по-нататък следва да се провери как германската схема на осигуряване за нужда от чужда помощ гарантира закрилата на здравето на осигурените към нея лица. След това следва да се провери дали е пропорционално решението на законодателя да прилага различни критерии за медико-социалните услуги в зависимост от това дали ги предоставят съдоговорители на осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица, или доставчици на свободния пазар.
– Териториална концепция за гарантиране на високи стандарти за качество на осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица
75.
Според твърденията на Федерална република Германия (
43
) понастоящем осигурените лица нямат достъп в чужбина до служби за медико-социални грижи, които да са сключили договор за асистентски услуги с осигурителната каса и да могат да предоставят услуги, за които се полагат обезщетения в натура за чужда помощ, поради което в чужбина тези лица са лишени от възможността да ползват предоставяните от осигурителната каса обезщетения в натура за чужда помощ (
44
).
76.
Тази организация на германската схема следва да се приеме, още повече че съгласно член 168, параграф 7 ДФЕС всяка държава членка е свободна в пределите на собствената си отговорност да организира предоставянето на здравни услуги. По принцип самата държава решава дали да предоставя определени права и на каква територия и в какъв обем да ги предоставя. Правото на Съюза не предвижда задължение за държавата членка да поддържа за осигурените в нея нуждаещи се от чужда помощ лица самостоятелна схема на обезщетения в натура във всяка друга държава членка. В Решение по дело Chamier-Glisczinski (
45
) Съдът изрично подчертава, че схемите за социална сигурност не са предмет на хармонизация, а само на координация в рамките на Съюза, и че по-специално не е необходимо преместването в друга държава членка „да няма последици“ за социалноосигурителните обезщетения, а може да бъде повече или по-малко благоприятно или неблагоприятно за осигуреното лице.
– Пропорционалност на тази концепция в контекста на алтернативността на добавката за чужда помощ и обезщетенията в натура
77.
Възприетият от германския законодател териториален принцип на обезщетенията в натура по схемата за осигуряване за нужда от чужда помощ се обяснява по-специално с обстоятелството, че изискващите постоянен контрол високи стандарти за качество на службите за медико-социални грижи едва ли биха могли да бъдат гарантирани навсякъде в Съюза поради сложността на процедурите за контрол и поради липсата на хармонизация на европейско равнище на изискванията за професиите, свързани с предоставянето на медико-социални грижи (
46
).
78.
Предвид факта, че схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ предвижда както обезщетения в натура за чужда помощ, които по принцип не може да се прехвърлят в чужбина, така и добавка за чужда помощ, която осигуреното лице по принцип може да ползва и в Германия, и в чужбина, правната уредба на социалното осигуряване за нужда от чужда помощ все пак се явява подходяща и необходима за поддържането на желания висок стандарт за качество на територията на страната, от една страна, а от друга страна, не поражда несъразмерно неблагоприятни последици за осигурените лица, които — независимо по какви причини — самостоятелно организират необходимите им грижи извън схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ с помощта на добавката за чужда помощ.
79.
Отказът да се предостави право на обезщетения в натура в друга държава членка е присъщ на системата и няма несъразмерно неблагоприятни последици за лицата, които пребивават в други държави членки.
80.
Всъщност и в Германия осигуреното лице не може да иска „възстановяване на разходите в размер на стойността на предоставяните на територията на Германия обезщетения в натура за чужда помощ“, ако ползва услугите на служба за медико-социални грижи, която лично е избрало и която няма договор с осигурителната каса. Когато ползва услуги извън системата от обезщетения в натура, каквито схемата за осигуряване за нужда от чужда помощ понастоящем предоставя само в Германия, осигуреното лице носи риска от това както в Германия, така и в чужбина, като за покриване на разходите му остава единствено добавката за чужда помощ. Следователно в крайна сметка определящо е решението на самото нуждаещо се от чужда помощ лице дали да повери домашните грижи, от които се нуждае, на схемата за осигуряване за нужда от чужда помощ, която е с опростена организация и подчинена на строги стандарти за качество и контрол (
47
), или, използвайки предоставената му добавка за чужда помощ, да организира грижите извън тази схема до голяма степен (
48
) на своя отговорност. Ако избере последния вариант, осигуреното лице трябва да се задоволи с (по-ниската по размер) добавка за чужда помощ както в Германия, така и в чужбина.
81.
Двойствената структура на системата от обезщетения по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ, която в едни случаи предоставя обезщетения в натура, но само на територията на страната, а в други случаи изплаща добавка за чужда помощ във фиксиран размер, не може да се оспорва и в светлината на практиката на Съда.
82.
В този контекст от Решение по дело Vanbraekel не може да се направи изводът, че правото на Съюза изисква при временно пребиваване в чужбина да се заплаща възнаграждение на чуждестранните доставчици по ставките на обезщетенията в натура, предвидени в схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ. Безспорно „обстоятелството, че равнището на покриване на разходите на осигуреното лице, когато се подлага на болнично лечение в друга държава членка, е по-неблагоприятно, отколкото когато ползва същото лечение в държавата членка по осигуряване“ (
49
), се разглежда в това решение като пречка за свободното предоставяне на услуги, но тук е достатъчно да се отбележи, че Решение по дело Vanbraekel се основава на предпоставката, че е налице „същото лечение“, тоест идентична услуга в двете държави. За такава идентична услуга безусловно не може да става дума, когато се сравняват услугите, за които се полагат обезщетения в натура по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ, и услугите на доставчиците на свободния пазар, които не са включени в тази схема, тъй като към доставчиците на свободния пазар не се прилага строгият стандарт за качество и контрол, характерен за схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ, която според неоспорените изявления на германското правителство е „уникална по рода си в Европа“ (
50
).
83.
В светлината на точка 2 от диапозитива на Решение по дело Chamier-Glisczinski от гледна точка на правото на Съюза също няма пречка германското право да не предвижда възможност за прехвърляне на обезщетенията в натура. Нещо повече, би било нелогично на крайно нуждаещи се от чужда помощ лица с постоянно пребиваване в друга държава членка да се отказва прехвърляне на обезщетенията в натура, а при временно пребиваване то да е допустимо въз основа на свободното предоставяне на услуги. Ето защо, след като е избрал временно или постоянно да премести местопребиваването си в друга държава членка, гражданинът на Съюза трябва да приеме както благоприятните, така и неблагоприятните последици от това за предоставяните му обезщетения — последици, които произтичат от взаимовръзката между координираните, но нехармонизирани схеми за социална сигурност.
84.
От гореизложеното следва, че германската правна уредба, чиято цел е да осигури висококачествен стандарт на медико-социални услуги, подлежащи на постоянен контрол и изпълнявани от особено квалифицирани специалисти, несъмнено е обоснована по съображения за закрила на здравето. Тя е подходяща да осигури постигането на целта за висококачествени грижи за нуждаещите се от чужда помощ лица, като заплаща услугите по по-високи ставки само на доставчиците, които изцяло се подчиняват на програмата за гарантиране на качеството. Тази правна уредба безспорно е и необходима, особено като се има предвид, че в областта на закрилата на здравето националният законодател разполага с широка свобода при преценката какво равнище на качество следва да се постигне. Във връзка с това mutatis mutandis следва да се препрати към посочените в бележки под линия 29 и 30 решения по делата за аптеките. Накрая, правната уредба изглежда и съразмерна, тъй като — за разлика например от евентуална схема със задължителни обезщетения в натура — позволява по-голяма гъвкавост на нуждаещите се от чужда помощ лица, които са свободни да търсят услуги на свободния пазар извън системата от обезщетения в натура и за целта да ползват добавката за чужда помощ.
85.
С оглед на това следва да се приеме, че не е налице забранено ограничение, нито съответно неизпълнение на задълженията по член 56 ДФЕС, а искането на Комисията по точка 2 от исковата молба следва да се отхвърли.
86.
По-нататък следва да се разгледа искането по точка 3 от исковата молба.
б) Наемането на помощни средства при временно пребиваване в чужбина в светлината на член 56 ДФЕС
87.
Първо, следва да се провери дали обстоятелството, че при временно пребиваване на нуждаещото се от чужда помощ лице в друга държава членка Федерална република Германия не покрива разходите за наем на помощни средства или съгласно член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI изключва възможността за възстановяването им дори когато в Германия тези разходи се покриват или се осигуряват безплатни помощни средства и когато възстановяването им не би довело до дублиране или въобще до увеличаване на предоставяните в Германия обезщетения, представлява ограничение на свободното предоставяне на услуги. Второ, възниква въпросът за евентуалната обоснованост на ограничението.
i) Наличие на ограничение
88.
Предоставянето на помощни средства следва също да се квалифицира като обезщетение в натура и следователно да се преценява по същите критерии като разгледаните по-горе във връзка с медико-социалните грижи.
89.
Основната воля на германския законодател по отношение на схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ е ясна и недвусмислена: в другите държави членки схемата действа чрез добавката за чужда помощ, а на територията на страната се осигуряват по избор добавка за чужда помощ и обезщетения в натура, включително за помощни средства, в условията на строг контрол за качество (
51
), който придава специфичен нюанс на германската система от обезщетения в натура. Това важи и за помощните средства без разлика между германски и чуждестранни доставчици. Освен това, както беше посочено, по силата на Регламент № 1408/71, съответно на Регламент № 883/2004, осигуреното лице има възможност да ползва обезщетения в натура в друга държава членка, ако законодателството на държавата на пребиваване ги предвижда, в съответствие с нейното законодателство и за сметка на компетентната институция.
90.
При това положение възниква въпросът — точно както и при медико-социалните грижи — дали изобщо е налице ограничение на свободното предоставяне на услуги във връзка с наемането на помощни средства в друга държава членка. И тук не може общо да се отговори на въпроса дали при необходимост от наемане на помощни средства получаващото германската добавка за чужда помощ лице е в по-благоприятно или в по-неблагоприятно положение, когато ги наема в друга държава членка, а не в Германия: във всеки отделен случай това зависи от обстоятелствата. Същото може да се каже по въпроса дали е налице ограничение, поради което следва да се констатира, че твърденията на Комисията не са достатъчно точни, тъй като не е анализирала задълбочено всички възможни хипотези.
91.
Несъмнено би било налице ограничение, ако член 40 от SGB XI изцяло изключваше чуждестранните доставчици на помощни средства и допускаше например да се използват само предоставени от национални доставчици стоки. Това обаче нито е сред твърденията на Комисията, нито е предмет на настоящия иск, нито пък има основания за подобен извод предвид член 40 от SGB XI.
92.
Следователно Комисията не е изпълнила задължението си да посочи релевантните факти и това е достатъчно основание да се отхвърли искането ѝ по точка 3 от исковата молба.
ii) При условията на евентуалност: възможни съображения за обосноваване
93.
Ако в отклонение от предходния ми анализ Съдът приеме, че е налице ограничение, тогава възниква допълнителният въпрос дали то е обосновано — въпрос, който по-нататък следва да се разгледа съвсем накратко при условията на евентуалност.
94.
По въпроса за помощните средства също следва да се препрати към Решение по дело Chamier-Glisczinski, в което се приема — в крайна сметка поради липсата на хармонизация в областта на осигурителното право, — че не съществува право на прехвърляне на обезщетенията в натура по схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ. Поради това следва да се отбележи, че германската правна уредба за помощните средства, ако въобще може да бъде счетена за ограничение на свободното предоставяне на услуги, е обоснована.
95.
Следователно, тъй като не се установява неизпълнение на задълженията по член 56 ДФЕС, искането по точка 3 от исковата молба трябва да се отхвърли.
Д– Обобщение и разпределяне на съдебните разноски
96.
Тъй като не следва да се уважи нито едно от исканията на Комисията, искът трябва да се отхвърли.
97.
Изглежда обаче неправилно Комисията да бъде осъдена да заплати всички съдебни разноски, както иска ответникът. Всъщност, ако Комисията не беше оттеглила искането си по точка 1 от исковата молба, то щеше да бъде уважено, тъй като към релевантния момент предвид датата на мотивираното становище разпоредбите на член 34 от SGB XI за добавката за чужда помощ все още не са били в съответствие с Решение по дело Molenaar и в този смисъл щеше да бъде установено неизпълнение на задълженията по член 56 ДФЕС.
98.
Ето защо съгласно член 69, параграф 5 от Процедурния правилник Комисията следва да бъде осъдена да заплати две трети от съдебните разноски, а Федерална република — да заплати една трета от съдебните разноски.
VII – Заключение
99.
Предвид всички изложени по-горе съображения предлагам Съдът да се произнесе по следния начин:
„1)
Отхвърля жалбата.
2)
Европейската комисия понася две трети от съдебните разноски на Федерална република Германия и две трети от своите разноски. Федерална република Германия понася една трета от съдебните разноски на Комисията и една трета от своите разноски“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски; език на производството: немски.
(
2
)	Решение от 5 март 1998 г. по дело Molenaar (C-160/96, Recueil, стр. I-843).
(
3
)	Решение от 16 юли 2009 г. по дело Chamier-Glisczinski (С-208/07, Сборник, стр. I-6095).
(
4
)	Книга XI от Кодекса за социално осигуряване, озаглавена „Схема за социално осигуряване за нужда от чужда помощ“ (член 1 от закона от 26 май 1994 г., BGBl. I, стр. 1014), последно изменена с член 4 от закона от 22 декември 2011 г. (BGBl. I, стр. 2983).
(
5
)	Вж. например Решение от 30 юни 2011 г. по дело Da Silva Martins (C-388/09, Сборник, стр. I-5737, точки 38 и 42). За пълнота следва да се отбележи, че схемата за социално осигуряване за нужда от чужда помощ по принцип не попада в приложното поле на Директива 2011/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2011 година за упражняване на правата на пациентите при трансгранично здравно обслужване (ОВ L 88, стр. 45), която следва да бъде транспонирана до 25 октомври 2013 г. Всъщност съгласно съображение 14 и член 1, параграф 3, буква а) от посочената директива, същата не се прилага за „услуги за дългосрочни грижи, чиято цел е оказване на подкрепа на хора, които се нуждаят от съдействие при извършването на рутинни, ежедневни задачи“. Освен това посочената директива не е приложима и ratione temporis към настоящото производство. Поради двумесечния срок, определен в мотивираното становище, получено от ответника на 23 ноември 2009 г., за релевантна следва да се приеме действащата към 23 януари 2010 г. правна уредба и следователно в случая не трябва да се взема предвид директивата, влязла в сила едва през 2011 г.
(
6
)	Неотдавна Spiegel online публикува информация за така наречените центрове за деменции в Тайланд (http://www.spiegel.de/wirtschaft/soziales/0,1518,773044-3_00.html).
(
7
)	Относно гъвкавото понятие за прехвърляне на обезщетения вж. точка 1.2 от съвместното циркулярно писмо от 13 септември 2006 г. на централните организации на осигурителните каси за нуждаещи се от чужда помощ лица за обезщетенията при временно пребиваване в чужбина, което може да се намери в интернет на адрес: http://www.sindbad-mds.de/infomed/sindbad.nsf/002568A2003D5BAE/B6FAF6382466683E00256C72005C0D2C?OpenDocument; вж. също Bassen, A. Export von Sachleistungen der Pflegeversicherung nach der Entscheidung des EuGH in der Rechtssache von Chamier-Glisczinski. NZS 2010, р. 479 sq.
(
8
)	Решение по дело Molenaar, точки 36—39.
(
9
)	По-подробно по въпроса за поемането на пенсионните вноски на третото лице, което предоставя медико-социални услуги в дома на нуждаещото се от грижи лице, вж. Решение от 8 юли 2004 г. по дело Gaumain-Cerri и Barth (C-502/01 и C-31/02, Recueil, стр. I-6483, точка 36).
(
10
)	Решение по дело Chamier-Glisczinski, точки 24—28, 63—65, 83—88, както и точка 2 от диспозитива.
(
11
)	Решение по дело Chamier-Glisczinski, точка 65.
(
12
)	Решение по дело Chamier-Glisczinski, точки 84 и 85.
(
13
)	ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26, последно изменен с Регламент (ЕО) № 592/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. (ОВ L 177, стр. 1).
(
14
)	ОВ L 166, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 21, последно изменен с Регламент (EС) № 1244/10 на Комисията от 9 декември 2010 г. (ОВ L 338, стр. 35).
(
15
)	Вж. член 91 от посочения регламент.
(
16
)	Въведен с член 7 от Закона от 22 юни 2011 г. за координация на системите за социална сигурност в Европа и за изменение на други закони (BGBl. I, стр. 1202). В мотивите за изменението на закона в документ 17/4978 германският Бундестаг изрично се позовава на Решение по дело Molenaar и на факта, че сега вече „текстът на член 34 от SGB XI е в съответствие с изискванията на правото на ЕО“.
(
17
)	Тази разпоредба урежда отмяната на индивидуален административен акт с дългосрочно действие в случай на промяна в обстоятелствата.
(
18
)	Решение от 28 април 1998 г. по дело Kohll (C-158/96, Recueil, стр. I-1931).
(
19
)	Член 37 от SGB XI.
(
20
)	Член 36 от SGB XI.
(
21
)	Член 40 от SGB XI.
(
22
)	Решение от 15 юни 2010 г. по дело Комисия/Испания (C-211/08, Сборник, стр. I-5267, точка 32 и цитираната съдебна практика).
(
23
)	Вж. например Решение от 31 януари 1984 г. по дело Luisi и Carbone (286/82 и 26/83, Recueil, стр. 377, точка 16), Решение от 28 април 1998 г. по дело Decker (С-120/95, Recueil, стр. I-1831, точка 27), Решение по дело Kohll (точка 20) и Решение по дело Комисия/Испания (точка 45 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Относно възможността за предоставяне на по-широка социална защита от страна на държавите членки вж. Решение по дело Chamier-Glisczinski (точка 56).
(
25
)	Вж. например Решение от 12 юли 2001 г. по дело Vanbraekel и др. (С-368/98, Recueil, стр. I-5363, точки 42, 45 и 51—53). В това решение във връзка с въпроса в какъв обхват на осигуреното лице трябва да бъдат възстановени разходите за болнично лечение в друга държава членка, Съдът разглежда като пречка за свободното предоставяне на услуги самото „обстоятелство, че равнището на покриване на разходите на социалноосигурено лице, когато се подлага на болнично лечение в друга държава членка, е по-неблагоприятно, отколкото когато ползва същото лечение в държавата членка по осигуряване“.
(
26
)	За кратък преглед на становищата по този въпрос в доктрината вж. Bassen, op. cit., р. 480, по-специално бележки под линия 12 и 13.
(
27
)	Вж. член 168, параграф 7 ДФЕС.
(
28
)	Решение от 16 май 2006 г. по дело Watts (C-372/04, Recueil, стр. I-4325, точка 92 и цитираната съдебна практика) и Решение по дело Комисия/Испания (точка 53).
(
29
)	Във връзка с това, но що се отнася до снабдяването с лекарствени продукти, вж. Решение от 11 септември 2008 г. по дело Комисия/Германия (C-141/07, Сборник, стр. I-6935, точки 22—26 и цитираната съдебна практика).
(
30
)	Във връзка с това вж. Решение от 19 май 2009 г. по дело Apothekerkammer des Saarlandes и др. (C-171/07 и C-172/07, Сборник, стр. I-4171, точка 18 и цитираната съдебна практика).
(
31
)	Решение по дело Apothekerkammer des Saarlandes и др. (точка 19 и цитираната съдебна практика).
(
32
)	Въпреки това свободното предоставяне на услуги може да изисква за всеки отделен случай разходите за лечение в чужбина да бъдат поети и когато схемата за социално осигуряване на държавата по произход изрично не допуска възстановяване на разходите за определени медицински услуги в чужбина. Във връзка с това вж. Решение от 19 април 2007 г. по дело Stamatelaki (C-444/05, Сборник, стр. I-3185).
(
33
)	Вж. точки 75—77 от това решение.
(
34
)	Във връзка с това вж. Решение по дело Комисия/Испания (точки 47—52 и цитираната съдебна практика).
(
35
)	Във връзка с това вж. Решение по дело Комисия/Испания (точка 47 и цитираната съдебна практика).
(
36
)	Решение по дело Kohll (точка 33), Решение от 12 юли 2001 г. по дело Smits и Peerbooms (C-157/99, Recueil, стр. I-5473, точка 61) и Решение по дело Stamatelaki (точка 25 и цитираната съдебна практика).
(
37
)	В практиката този вариант вероятно рядко се среща, като се имат предвид високите разходи за професионален болногледач придружител, които осигурителната каса за нуждаещи се от чужда помощ лица не поема в пълен размер, а само в рамките на съответните ставки.
(
38
)	Вж. Решение от 30 ноември 1995 г. по дело Gebhard (C-55/94, Recueil, стр. I-4165, точка 37).
(
39
)	Решение от 29 октомври 2009 г. по дело Комисия/Финландия (C-246/08, Сборник, стр. I-10605, точка 52), Решение от 6 октомври 2009 г. по дело Комисия/Швеция (C-438/07, Сборник, стр. I-9517, точка 49) и Решение от 6 декември 2007 г. по дело Комисия/Германия (C-401/06, Сборник, стр. I-10609, точка 27).
(
40
)	Вж. само Решение от 22 септември 1988 г. по дело Комисия/Гърция (272/86, Recueil, стр. 4875, точка 21).
(
41
)	Във връзка с това вж. член 62 ДФЕС във връзка с член 52 ДФЕС и Решение по дело Kohll, точка 51 и цитираната съдебна практика.
(
42
)	Във връзка с това вж. Решение по дело Apothekerkammer des Saarlandes, точки 25—28 и цитираната съдебна практика.
(
43
)	Така в точка 45 от писмената защита.
(
44
)	Освен в практически малко вероятната хипотеза на придружаване от болногледач, вж. член 34, параграф 1, точка 1 от SGB XI.
(
45
)	Вж. точки 84 и 85 от това решение.
(
46
)	Във връзка с това вж. стр. 15—17 от писмената защита на Федерална република Германия.
(
47
)	За подробности вж. например приложение 4 към исковата молба, което съдържа съобщение на федералното правителство от 17 декември 2008 г., стр. 3—7. Стандартите за качество на организациите за медико-социални грижи, които се прилагат за целите на сключването на договор за асистентски услуги, са уредени в членове 71 и 72 от SGB XI.
(
48
)	При все това съгласно член 37, параграф 3 от SGB XI получателите на добавката за чужда помощ също са длъжни да участват в периодични консултации и проверки за качество, извършвани от одобрена организация за медико-социални грижи.
(
49
)	Решение по дело Vanbraekel (точка 45). Курсивът е мой.
(
50
)	Така в бележка под линия 47 на стр. 3 от съобщението на федералното правителство от 17 декември 2008 г. (посочено по-горе).
(
51
)	Член 40, параграф 1 от SGB XI предвижда официална процедура с участието на осигурителната каса за нуждаещи се чужда помощ лица.