Неокончателна редакция
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
30 април 2026 година(*)
„ Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители — Директива 2005/29/ЕО — Приложно поле — Отношение между разпоредбите на тази директива и други разпоредби на Съюза, уреждащи специфични аспекти на нелоялните търговски практики — Член 3, параграф 4 — Практики за необективно информиране относно храните — Регламент (ЕС) № 1169/2011 — Наличие на противоречие — Взаимно допълване на защитните режими “
По дело C‑301/25
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия) с акт от 22 април 2025 г., постъпил в Съда на 24 април 2025 г., в рамките на производство по дело
Lidl Italia Srl
срещу
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
при участието на:
Wiise Srl,
Associazione per la Difesa e l’Orientamento dei Consumatori (ADOC Aps),
СЪДЪТ (първи състав),
състоящ се от: F. Biltgen, председател на състава, I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni и M. Bošnjak (докладчик), съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        за Lidl Italia Srl, от F. Capelli, U. Corea и M. Valcada, avvocati,
–        за италианското правителство, от S. Fiorentino, в качеството на представител, подпомаган от I. Fresu и E. Manzo, avvocati dello Stato,
–        за полското правителство, от B. Majczyna и D. Lutostańska, в качеството на представители,
–        за Европейската комисия, от P. Kienapfel, D. Recchia и B. Rous Demiri, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на:
–        член 7 от Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (ОВ L 304, 2011 г., стр. 18), и
–        член 6 и сл., както и член 13 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между Lidl Italia Srl и Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Орган за защита на конкуренцията и пазара, Италия) (наричан по-нататък „AGCM“) по повод на административната имуществена санкция, която този орган налага на Lidl Italia заради нелоялна търговска практика при предлагането на пазара на серии макаронени изделия от грис от твърда пшеница.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2005/29
3        Съображения 7, 8, 11, 13 и 14 от Директива 2005/29 гласят следното:
„(7)      Тази директива урежда търговски практики, пряко свързани с въздействието върху вземане на решения от потребителя[,] отнасящи се до продукти. […]
(8)      Тази директива пряко защитава икономическите интереси на потребителите от нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители. По този начин тя непряко защитава търговците[,] отговарящи на законовите изисквания[,] от техните конкуренти, които не спазват разпоредбите ѝ[,] и по този начин гарантира лоялната конкуренция в областите, които регулира. […]
[…]
(11)      Високото ниво на сходство, постигнато чрез сближаването на националните разпоредби чрез настоящата директива, създава високо общностно ниво на защита на потребителите. Тази директива въвежда единна забрана на тези нелоялни търговски практики, които изопачават икономическото поведение на потребителите. […]
[…]
(13)      С оглед постигане целите на Общността чрез отстраняване пречките на вътрешния пазар, е необходимо да се заменят съществуващите различаващи се общи клаузи и правни принципи. Следователно единствената обща генерална забрана, въведена от настоящата директива, обхваща нелоялните търговски практики, изопачаващи икономическото поведение на потребителите. За да поддържа потребителското доверие, общата забрана трябва да се прилага еднакво спрямо нелоялните търговски практики, които възникват в извъндоговорно отношение между търговец и потребител, или които произтичат след сключване на договор, по време на неговото изпълнение. Общата забран[а] се основава на правила за двата типа търговски практики, които се срещат най-често, а именно заблуждаващи търговски практики и агресивни търговски практики.
(14)      Желателно е заблуждаващите търговски практики да обхващат онези практики, включително заблуждаваща реклама, които чрез заблуждаващи действия не позволяват на потребителя да направи информиран и следователно ефективен избор […]“.
4        Съгласно член 1 от Директивата, озаглавен „Цел“:
„Целта на настоящата директива е да допринесе за правилното функциониране на вътрешния пазар и постигане на високо ниво на защита на потребителите чрез сближаване на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на нелоялните търговски практики, накърняващи икономическите интереси на потребителите“.
5        Член 2 от посочената директива е озаглавен „Дефиниции“ и предвижда:
„За целите на настоящата директива:
[…]
г)      „търговски практики от търговците към потребителите“ (наричани по-долу за краткост „търговски практики“) са всяко действие, бездействие[,] поведение или представяне, търговски съобщения, включително реклама и маркетинг, извършвани от търговец, пряко свързан[и] с [рекламиране], продажба или доставка на стока до потребители;
[…]“.
6        Член 3 от същата директива е озаглавен „Обхват“ и параграфи 1, 3 и 4 от него гласят:
„1.      Настоящата директива се прилага по отношение на нелоялни търговски практики от страна на търговците към потребителите, съгласно разпоредбата на член 5, преди, по време на и след търговска сделка във връзка със стока.
[…]
3.      Настоящата директива не засяга националните или на [Съюза] разпоредби относно здравеопазването и безопасността на стоките.
4.      В случай на противоречие между разпоредбите на настоящата директива и други разпоредби на [Съюза], уреждащи специфични аспекти на нелоялни търговски практики, вторите имат предимство и се прилагат спрямо тези специфични аспекти“.
7        Член 5 от Директива 2005/29 е озаглавен „Забрана за нелоялни търговски практики“ и гласи:
„1.      Забраняват се нелоялните търговски практики.
[…]
4.      По-специално търговските практики са нелоялни, когато:
a)      са заблуждаващи по смисъла на членове 6 и 7,
[…]“.
8        Член 6 от тази директива е озаглавен „Заблуждаващи действия“ и предвижда:
„1.      Заблуждаваща е тази търговска практика, която съдържа невярна информация и следователно е невярна, или по някакъв начин, включително когато посредством цялостното представяне заблуждава или е възможно да заблуди средни[я] потребител, дори и ако съдържащата се в нея информаци[я] е фактически точна, по отношение на един или повече от посочените по-долу елементи, и във всички случаи подтиква или е възможно да подтикне потребителя да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел:
[…]
б)      основните характеристики на продукта, като негов[ия] […] състав, […] географски или търговски произход […];
[…]“.
9        Съгласно член 13 от посочената директива, озаглавен „Санкции“:
„Държавите членки определят санкциите за нарушения на националните разпоредби, приети в изпълнение на настоящата директива и предприемат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното изпълнение. Санкциите трябва да бъдат ефективни, съразмерни и разубеждаващи“.
Регламент № 1169/2011
10      Съображения 5 и 20 от Регламент № 1169/2011 гласят следното:
„(5)      Директива [2005/29] обхваща някои аспекти на предоставянето на информация на потребители, по-специално с цел предотвратяване на заблуждаващи действия и пропускане на информация. Общите принципи относно нелоялните търговски практики следва да бъдат допълнени с конкретни правила относно предоставянето на информация за храните на потребителите.
[…]
(20)      Законодателството в областта на информацията за храните следва да забранява използването на информация, която би заблудила потребителя, по-специално по отношение на характеристиките на храната, нейното въздействие или свойства, или която би приписала лечебни свойства на храните. За да бъде ефективна тази забрана, тя следва да се прилага и спрямо рекламата и представянето на храните“.
11      Член 1 от този регламент е озаглавен „Предмет и обхват“ и гласи:
„1.      Настоящият регламент предоставя основа за осигуряване на високо равнище на защита на потребителите във връзка с информацията за храните, като се вземат предвид различията във възприятията на потребителите и техните потребности от информация, и като същевременно се гарантира безпрепятствено функциониране на вътрешния пазар.
2.      Настоящият регламент установява общите принципи, изисквания и отговорности, уреждащи информацията за храните, и по-специално етикетирането на храните. Той определя средствата за гарантиране на правото на потребителите на информация и процедурите за предоставяне на информация за храните, като се отчита необходимостта от предоставяне на достатъчна гъвкавост с оглед на бъдещото развитие и новите изисквания относно информацията.
3.      Настоящият регламент се прилага спрямо стопанските субекти в хранителната промишленост на всички етапи от хранителната верига, когато техните дейности се отнасят до предоставянето на потребителите на информация за храните. Той се прилага за всички храни, предназначени за крайния потребител, включително за храни, доставяни от заведения за обществено хранене, и храни, предназначени за снабдяване на заведения за обществено хранене.
[…]“.
12      Член 3 от посочения регламент е озаглавен „Общи цели“, а параграф 1 от него гласи:
„Предоставянето на информация за храните цели постигане на високо равнище на защита на здравето и интересите на потребителите, като предоставя на крайните потребители основа за информиран избор и безопасно използване на храни, по-специално като се вземат предвид съображения от здравен, икономически, екологичен, социален и етичен характер“.
13      Член 7 от същия регламент е озаглавен „Практики за обективно информиране“ и предвижда:
„1.      Информацията за храните не трябва да бъде заблуждаваща, особено:
a)      по отношение на характеристиките на храната, и по-специално по отношение на нейното естество, същност, свойства, състав, количество, трайност, страна на произход или място на произход, метод на изработка или производство;
[…]
2.      Информацията за храните е точна, ясна и лесноразбираема за потребителя.
[…]
4.      Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат и за:
[…]
б)      представянето на храни, по-специално тяхната форма, външен вид или опаковка, използваните опаковъчни материали, начина на подреждане или начина на излагане“.
Италианското право
Потребителският кодекс
14      Decreto legislativo n. 206 —
Codice del consumo (Законодателен декрет № 206 — Потребителски кодекс) от 6 септември 2005 г. (GURI, бр. 235 от 8 октомври 2005 г., редовна притурка, бр. 162), в редакцията, приложима в главното производство (наричан по-нататък „Потребителският кодекс“), транспонира в частност Директива 2005/29 в италианското право.
15      Член 21 от Потребителския кодекс е озаглавен „Заблуждаващи действия“ и предвижда:
„1.      Търговската практика е заблуждаваща, когато съдържа неотговаряща на действителността информация или когато по някакъв начин, включително посредством цялостното си представяне, заблуждава или е възможно да заблуди средния потребител, дори и ако представената информация е фактически точна, относно едно или повече от посочените по-долу обстоятелства, като и в двата случая подтиква или е възможно да подтикне потребителя да вземе търговско решение, което в противен случай не би взел:
[…]
б)      основните характеристики на продукта, като негов[ия] […] състав, […] географски произход […];
[…]“.
Законодателен декрет № 231/2017
16      Член 1 от Decreto legislativo n. 231 —
Disciplina sanzionatoria per la violazione delle disposizioni del regolamento (UE) n. 1169/2011 (Законодателен декрет № 231 — Правила за санкциите при нарушения на разпоредбите на Регламент (ЕС) № 1169/2011) от 15 декември 2017 г. (GURI, бр. 32 от 8 февруари 2018 г.), в редакцията, приложима в главното производство (наричан по-нататък „Законодателен декрет № 231/2017“), е озаглавен „Обхват“ и параграф 1 от него гласи:
„Този декрет установява правилата за санкциите, които се прилагат при нарушения на разпоредбите на Регламент [№ 1169/2011], без да засяга правилата за санкциите, предвидени в [Потребителския кодекс]“.
17      Член 3 от Законодателен декрет № 231/2017 е озаглавен „Неспазване на практиките за обективно информиране по член 7 от Регламент [№ 1169/2011]“ и параграф 1 от него гласи:
„Ако деянието не съставлява престъпление и освен ако други разпоредби на този декрет не предвиждат специално наказание за съответния случай, при нарушаване на разпоредбите на член 7 от Регламент [№ 1169/2011] относно практиките за обективно информиране операторите от хранителната промишленост се наказват с административна имуществена санкция в размер от 3 000 до 24 000 евро“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
18      С решение от 20 декември 2019 г. AGCM налага на Lidl Italia административна имуществена санкция в размер на един милион евро за това, че дружеството е предлагало на пазара серии макаронени изделия от грис от твърда пшеница в опаковки с открояващ се надпис, че продуктът е с италиански произход и че пшеницата е смляна в Италия, докато всъщност грисът е бил произведен от пшеница с произход „ЕС и извън ЕС“ и следователно тези макаронени изделия са били произведени от пшенични смеси, съдържащи значителен процент пшеница, която не е произведена в Италия.
19      AGCM отбелязва, че когато се използват опаковки, които ясно привличат вниманието към италианския произход на съответния продукт, така се внушава или може да се внуши на потребителя, че това сведение се отнася и до произхода на суровините, използвани за производството на продукта. За да се осигури подходящо информиране на потребителя, евентуалното използване на суровини от чужбина трябвало да се откроява също толкова явно чрез отбелязвания, помествани в близост до надписите за италианския произход на продукта. Най-малкото трябвало да има подобно сведение на същата страна на опаковката, на която се намират и тези надписи.
20      AGCM смята, че непълнотата на предоставяната от Lidl Italia информация представлява нелоялна търговска практика по смисъла на Потребителския кодекс, доколкото е възможно тази практика да заблуди потребителя за една от съществените характеристики на съответния продукт, и по-конкретно за произхода на използваната твърда пшеница. За да определи размера на санкцията съгласно Потребителския кодекс, AGCM взема предвид големия брой засегнати потребители, обстоятелството, че само през 2018 г.
Lidl Italia е продало десетки милиони пакети макаронени изделия, а също и продължителността на въпросната практика, прилагана поне от януари 2017 г.
21      След като жалбата му срещу решението на AGCM от 20 декември 2019 г. е отхвърлена на първа инстанция, Lidl Italia подава касационна жалба до Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия), който е запитващата юрисдикция. Пред тази юрисдикция Lidl Italia по-конкретно поддържа, че когато практиките попадат в обхвата на Регламент № 1169/2011, само той се прилага по отношение на тях и е недопустимо те да бъдат санкционирани по реда на Директива 2005/29 и Потребителския кодекс.
22      В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че поведението на Lidl Italia — изразяващо се в представянето на информация, която, без да е невярна или лъжлива, може да заблуди потребителя на съответния продукт за произхода на пшеницата, използвана като суровина за производството на продукта — може да спада както към нелоялните търговски практики, които се санкционират по реда на член 6 от Директива 2005/29 и член 21 от Потребителския кодекс, така и към практиките, които са забранени с член 7 от Регламент № 1169/2011 и се санкционират по реда на Законодателен декрет № 231/2017.
23      Според запитващата юрисдикция тези две уредби могат да се смятат за взаимно допълващи се, но има проблем от гледна точка на стълкновението на норми. В това отношение тя счита, че колизионната норма, предвидена в член 3, параграф 4 от Директива 2005/29 в полза на други разпоредби на Съюза, уреждащи специфични аспекти на нелоялните търговски практики, не е приложима, тъй като и двете уредби са насочени към защитата на потребителите от практики, които биха могли да ги въведат в заблуждение във връзка с храните. В този контекст запитващата юрисдикция посочва, че санкцията, която е предвидена в Законодателен декрет № 231/2017 при нарушения на член 7 от Регламент № 1169/2011, е с много по-малка степен на тежест от предвидената в Потребителския кодекс, който транспонира Директива 2005/29.
24      При тези условия Consiglio di Stato (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Представляват ли практиките, посочени в член 7 от Регламент [№ 1169/2011], конкретни случаи на неправомерни/нелоялни търговски практики, които винаги попадат в приложното поле на член 6 и сл. от Директива [2005/29] и като такива са обхванати и от член 11 и сл. от тази директива и от транспониращото я законодателство, или напротив, представляват отделна система, чието прилагане (тоест „enforcement“) не може да се основава на Директивата, а се урежда — конкретно в Италия — само от Законодателен декрет [№ 231/2017]?
2)      Изчерпва ли се защитата на потребителите при закупуването на храни с правилата за практиките по член 7 от Регламент № 1169/2011, така че да е изключена възможността за прилагане на общата защита по Директива 2005/29, или напротив, тези правила са част от защитата на потребителите наред с разпоредбите на Директива 2005/29 и съответното национално законодателство за прилагането ѝ?
3)      В случай че практиките, посочени в член 7 от Регламент № 1169/2011, следва да се квалифицират като неправомерни търговски практики и попадат под действието на Директива 2005/29, годен ли е санкционният режим по член 3 от Законодателен декрет № 231/2017 да осигури разубеждаващ ефект по отношение на незаконните практики, като гарантира защитата на потребителите съгласно член 169 ДФЕС, и в съответствие ли е с член 13 от Директива 2005/29?“.
По преюдициалните въпроси
По първия и втория въпрос
25      В самото начало следва да се припомни, че в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда задачата на последния е да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени, и да вземе предвид правни норми на Съюза, които националният съд не е посочил във въпроса си (решение от 30 януари 2025 г., Caronte &
Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, т. 35 и цитираната съдебна практика).
26      В настоящия случай въпросите на запитващата юрисдикция за
взаимовръзката между защитните режими, установени съответно с Директива 2005/29 и с Регламент № 1169/2011, се опират на разбирането, че поведението, за което се търси отговорност от Lidl Italia във връзка с представянето на определена информация относно някои характеристики на продуктите върху опаковки с макаронени изделия, попада както под действието на забраната на заблуждаващите търговски практики по член 6, параграф 1 от тази директива, така и под действието на забраната на практиките за необективно информиране относно храните по член 7, параграф 1 от посочения регламент. Член 3, параграф 4 от Директива 2005/29 обаче изрично предвижда ограничително правило за обхвата на тази директива, което позволява да се определят хипотезите, в които разпоредбите на тази директива отстъпват пред други разпоредби на Съюза, уреждащи специфични аспекти на нелоялните търговски практики.
27      При тези условия първият и вторият въпрос, които е уместно да се разгледат заедно, следва да се разбират като целящи да се установи по същество дали член 3, параграф 4 от Директива 2005/29 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска възможност поведението на търговеца, представляващо заблуждаваща търговска практика по смисъла на член 6, параграф 1 от тази директива, да се санкционира въз основа на транспониращата Директивата национална правна уредба в случаи, в които това поведение попада и под действието на предвидената в член 7 от Регламент № 1169/2011 забрана на практиките за необективно информиране относно храните и на националната правна уредба за прилагането на този регламент.
28      Член 3, параграф 4 от Директива 2005/29 гласи, че в случай на противоречие между разпоредбите на тази директива и други разпоредби на Съюза, уреждащи специфични аспекти на нелоялните търговски практики, вторите имат предимство и се прилагат спрямо тези специфични аспекти. Като се има предвид текстът на тази разпоредба, трябва, от една страна, член 7, параграф 1 от Регламент № 1169/2011 да урежда специфични аспекти на нелоялните търговски практики в контекста на предоставянето на информация за храните, а от друга страна, да има противоречие между тази разпоредба и разпоредбите на Директива 2005/29, и само ако е изпълнено това двойно условие, посочените специфични аспекти ще попадат изключително под действието на разпоредбите на Регламент № 1169/2011.
29      В това отношение, на първо място, следва да се припомни, че в съответствие с член 3, параграф 1 от Директива 2005/29 същата се прилага по отношение на нелоялни търговски практики от страна на търговците към потребителите, съгласно разпоредбата на член 5 от Директивата, преди, по време на и след търговска сделка във връзка със стока. Член 2, буква г) от тази директива дефинира понятието „търговска практика“ с особено широка формулировка, като единственият въведен от тази разпоредба критерий се състои в това, че практиката на търговеца трябва да е пряко свързана с рекламирането, продажбата или доставката на стока или услуга до потребител (вж. в този смисъл решение от 5 декември 2024 г., Guldbrev, C‑379/23, EU:C:2024:1002, т. 31 и цитираната съдебна практика).
30      Съгласно член 6, параграф 1, буква б) от Директива 2005/29 заблуждаваща е тази търговска практика, която по някакъв начин, включително посредством цялостното представяне, заблуждава или е възможно да заблуди средния потребител по отношение в частност на основните характеристики на продукта, като неговия състав и географския или търговския му произход, от една страна, а от друга, подтиква или е възможно да подтикне потребителя да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел. Подобни практики спадат към специфична категория нелоялни търговски практики, които са забранени по силата на член 5, параграф 1 и параграф 4, буква а) от Директивата (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2013 г., Trento Sviluppo и Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, т. 27 и цитираната съдебна практика).
31      Член 1, параграф 2 от Регламент № 1169/2011 гласи, че този регламент установява общите принципи, изисквания и отговорности, уреждащи информацията за храните, и по-специално етикетирането им. Съответно член 7, параграф 1, буква а) и параграф 2 от Регламента предвижда, че информацията за храните трябва да е точна, ясна и лесно разбираема за потребителя, така че потребителите да не бъдат заблуждавани за характеристиките на съответната храна, и по-специално за състава ѝ, за страната на произход или мястото на произход или още за метода на изработка или производство на тази храна. В съответствие с член 7, параграф 4 от посочения регламент упоменатите по-горе изисквания се прилагат за представянето на храните, и по-специално за опаковката им.
32      От съображения 5 и 20 от Регламент № 1169/2011 личи, че този регламент допълва общите принципи относно нелоялните търговски практики по Директива 2005/29 с конкретни правила относно предоставянето на информация за храните на потребителите, в частност като забранява използването на информация, която би заблудила потребителя, по-специално по отношение на характеристиките на храната. Именно с оглед на това специфичните изисквания, които уреждат представянето на информацията за храните, що се отнася до основните характеристики на тези храни, и които произтичат от член 7, параграф 1, буква а) и параграфи 2 и 4 от Регламент № 1169/2011, позволяват да се определи дали дадена практика за предоставяне на информация за такива храни не е евентуално нелоялна и следователно забранена практика за необективно информиране, както сочи и самото заглавие на този член. Оттук следва, че тези разпоредби на Регламент № 1169/2011 уреждат специфични аспекти на нелоялните търговски практики по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 2005/29.
33      На второ място, понятието „противоречие“ по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 2005/29 обозначава такова отношение между съответните разпоредби, което надхвърля обикновеното несходство или различие и разкрива несъответствие, което е невъзможно да бъде преодоляно чрез свързваща формула, позволяваща двете да съществуват съвместно, без да е необходимо да се променя същността им. Подобно противоречие е налице само когато разпоредби извън Директива 2005/29, уреждащи специфични аспекти на нелоялните търговски практики, налагат на търговците несъвместими с предвидените в Директивата задължения, без да им оставят никаква свобода на действие (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2018 г., Wind Tre и Vodafone Italia, C‑54/17 и C‑55/17, EU:C:2018:710, т. 60 и 61, и определение от 14 май 2019 г., Acea Energia и др., C‑406/17—C‑408/17 и C‑417/17, EU:C:2019:404, т. 49).
34      В това отношение Директива 2005/29 цели да постигне високо равнище на защита на потребителите и за тази цел да гарантира, че срещу нелоялните търговски практики ще се води ефективна борба в интерес на потребителите (вж. в този смисъл решение от 30 януари 2025 г., Trenitalia, C‑510/23, EU:C:2025:41, т. 33 и цитираната съдебна практика). Член 6, параграф 1 от тази директива следва конкретно да гарантира подходяща защита на потребителите, що се отнася до начините на представяне на информацията, давана в рамките на търговски практики.
35      Аналогично, от член 1, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 1 от Регламент № 1169/2011 личи, че целта на този регламент се състои в това да се осигури високо равнище на защита на потребителите във връзка с информацията за храните, като се вземат предвид различията във възприятията им и като им се предостави основа за информиран избор. За целта Регламентът следва да предотвратява въвеждането на потребителите в заблуждение от предоставяната им информация за храните (вж. в този смисъл решения от 1 октомври 2020 г., Groupe Lactalis, C‑485/18, EU:C:2020:763, т. 43 и цитираната съдебна практика, и от 1 декември 2022 г., LSI —
Germany, C‑595/21, EU:C:2022:949, т. 29 и 30).
36      Следователно защитните режими, установени с член 6, параграф 1 от Директива 2005/29 и с член 7 от Регламент № 1169/2011, имат обща цел, която се състои в това да се осигури високо равнище на защита на потребителите от заблуждаваща информация и да се предотврати въвеждането им в заблуждение в частност за някои характеристики на продуктите или по-конкретно на храните. Макар че фактическите състави на забранените с тези разпоредби практики не съвпадат напълно, посочените разпоредби установяват до голяма степен сходни задължения във връзка с информирането на потребителите, както личи от точки 29—31 от настоящото решение.
37      Следва освен това да се отбележи, че като се имат предвид съображения 7, 11, 13 и 14 от Директива 2005/29, а и след като защитата по член 6, параграф 1 от тази директива предполага търговската практика да подтиква или да е възможно да подтикне потребителя да вземе решение за сделка, което в противен случай не би взел, то тази разпоредба установява обща забрана на нелоялните търговски практики, които изопачават икономическото поведение на потребителите (вж. в този смисъл решения от 19 декември 2013 г., Trento Sviluppo и Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, т. 31 и 32, и от 19 септември 2018 г., Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, т. 30).
38      Както следва от член 1 от Директива 2005/29, защитата, която тя предоставя на потребителите, е свързана с икономическите им интереси. Затова разпоредбите на Директивата са съставени основно с мисълта за защита на потребителя в качеството му на адресат и потенциална жертва на нелоялни търговски практики, а припомнената в точка 34 от настоящото решение цел на Директивата, а именно да осигури пълна защита на потребителите срещу нелоялните търговски практики, се основава на обстоятелството, че в сравнение с търговците потребителите се намират в по-слаба позиция, особено по отношение на равнището си на информираност, доколкото трябва да се приеме, че потребителите са икономически по-слаби и с по-малко юридически опит в сравнение със своите съдоговорители (вж. в този смисъл решение от 16 април 2015 г., UPC Magyarország, C‑388/13, EU:C:2015:225, т. 52 и 53 и цитираната съдебна практика). Съображение 8 от Директивата сочи, че тази цел пък е част от по-широк стремеж за гарантиране на лоялна конкуренция в случаите, които попадат в обхвата на посочената директива.
39      Колкото до Регламент № 1169/2011, член 3, параграф 1 от него предвижда, че предоставянето на информация за храните служи за постигане на високо равнище на защита на здравето и интересите на потребителите, като предоставя на крайните потребители основа за информиран избор и безопасно използване на храни, по-специално като се вземат предвид съображения от здравен, икономически, екологичен, социален и етичен характер. Съгласно член 1, параграф 3, първа алинея този регламент се прилага спрямо стопанските субекти в хранителната промишленост на всички етапи от хранителната верига, когато техните дейности се отнасят до предоставянето на потребителите на информация за храните.
40      Следователно предвидената в член 7 от Регламент № 1169/2011 забрана на практиките за необективно информиране относно храните не служи главно на идеята за лоялна конкуренция, а по съображения, свързани със здравеопазването и безопасността на храните, е предназначена да предотвратява посегателствата срещу потребителските интереси — икономически или не — вследствие на предлагането на специфичен продукт на вътрешния пазар.
41      Оттук следва, че режимите за потребителска защита, установени с член 6, параграф 1 от Директива 2005/29 и с член 7 от Регламент № 1169/2011, са взаимно допълващи се, доколкото са предназначени да санкционират различни аспекти на едно и също поведение, противоречащо на правото на Съюза. В допълнение тази констатация намира потвърждение и в общото правило по член 3, параграф 3 от Директива 2005/29, че тази директива не засяга националните или съюзните разпоредби относно здравеопазването и безопасността на стоките.
42      При тези условия едновременното прилагане на задълженията, произтичащи от тези два защитни режима, не е годно да създаде отношение на непреодолимо несъответствие и следователно противоречие по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 2005/29.
43      Следва все пак да се уточни, че за да се гарантират полезното действие на член 7 от Регламент № 1169/2011 спрямо правилата по Директива 2005/29 и съгласуваното прилагане на тези два акта, по принцип не би могло дадена практика за информиране относно храните да е забранена от Директива 2005/29, ако е в съответствие с всички изисквания, произтичащи от посочения член 7.
44      По изложените съображения на първия и втория въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 4 от Директива 2005/29 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска в областта на храните да може поведението на търговеца, представляващо заблуждаваща търговска практика по смисъла на член 6, параграф 1 от тази директива, да се санкционира въз основа на транспониращата Директивата национална правна уредба в случаи, в които това поведение попада и под действието на забраната по член 7 от Регламент № 1169/2011 и на националната правна уредба за прилагането на този регламент.
По третия въпрос
45      С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да установи дали санкционният режим по член 3 от Законодателен декрет № 231/2017 е в съответствие с член 13 от Директива 2005/29, който задължава държавите членки да определят ефективни, съразмерни и разубеждаващи санкции за нарушенията на националните разпоредби, приети в изпълнение на Директивата.
46      Италианското правителство и Европейската комисия изразяват съмнения в допустимостта на третия въпрос, като отбелязват, че санкцията на Lidl Italia е определена само на основание на Потребителския кодекс, който транспонира Директива 2005/29 в италианското право, а не на основание на Законодателен декрет № 231/2017, поради което последният не е от значение за решаването на спора в главното производство.
47      В това отношение е важно да се припомни, че необходимостта да се даде тълкуване на правото на Съюза, което да е от полза за националния съд, изисква последният да спазва стриктно изискванията относно съдържанието на преюдициалното запитване, посочени изрично в член 94 от Процедурния правилник на Съда, с който запитващата юрисдикция би следвало да е запозната в рамките на сътрудничеството по член 267 ДФЕС. Освен това тези изисквания са напомнени в точки 13, 15 и 16 от Препоръките на Съда на Европейския съюз към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания (ОВ C, C/2024/6008) (решения от 6 октомври 2021 г., Consorzio Italian Management и Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, т. 68 и цитираната съдебна практика, и от 11 септември 2025 г., Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, т. 82).
48      Така съгласно член 94, буква в) от Процедурния правилник е необходимо самото преюдициално запитване да съдържа изложение на причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването или валидността на някои разпоредби на правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо в главното производство (решения от 6 октомври 2021 г., Consorzio Italian Management и Catania Multiservizi, C‑152/19, EU:C:2021:799, т. 69 и цитираната съдебна практика и от 11 септември 2025 г., Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, т. 83).
49      В настоящия случай в частта относно третия въпрос преюдициалното запитване не отговаря на изискванията, припомнени в предходната точка от настоящото решение.
50      Всъщност, от една страна, от запитването ясно личи, че на Lidl Italia е наложена санкция само въз основа на Потребителския кодекс, който транспонира Директива 2005/29 в италианското право. Запитващата юрисдикция не съобщава никакви данни, които да навеждат на мисълта, че за решаването на спора в главното производство би могло да ѝ се наложи да се произнесе и по санкционния режим по член 3 от Законодателен декрет № 231/2017, който се прилага само за нарушенията на разпоредбите на член 7 от Регламент № 1169/2011, както недвусмислено личи от текста на въпросния член 3. От друга страна, запитващата юрисдикция изобщо не излага причините, поради които смята, че е необходимо да се прецени съответствието на член 3 от Законодателен декрет № 231/2017 с член 13 от Директива 2005/29, при положение че последно посочената разпоредба урежда само санкциите, които се прилагат при нарушения на националните разпоредби, приети в изпълнение на тази директива.
51      При тези условия се налага констатацията, че запитващата юрисдикция не е обяснила в достатъчна степен причините, поради които има въпроси за тълкуването на член 13 от Директива 2005/29, нито връзката, която установява между тази разпоредба и Законодателен декрет № 231/2017.
52      Поради това третият въпрос е недопустим.
По съдебните разноски
53      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
Член 3, параграф 4 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“)
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска в областта на храните да може поведението на търговеца, представляващо заблуждаваща търговска практика по смисъла на член 6, параграф 1 от Директива 2005/29, да се санкционира въз основа на транспониращата тази директива национална правна уредба в случаи, в които това поведение попада и под действието на забраната по член 7 от Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията, и на националната правна уредба за прилагането на Регламент № 1169/2011.
Подписи
*      Език на производството: италиански.