62009CJ0536_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело C‑536/09
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Upravno sodišče Republike Slovenije (Словения) с акт от 15 декември 2009 г., постъпил в Съда на 21 декември 2009 г., в рамките на производство по дело
Marija Omejc
срещу
Република Словения,
СЪДЪТ (седми състав),
състоящ се от: г‑н D. Šváby, председател на състав, г‑н G. Arestis (докладчик) и г‑н J. Malenovský, съдии,
генерален адвокат: г‑н J. Mazák,
секретар: г‑жа A. Impellizzeri, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 16 февруари 2011 г.,
като има предвид становищата, представени:
– за г‑жа Omejc, от адв. M. Klofutar, odvetnik,
– за словенското правителство, от г‑жа N. Aleš Verdir и г‑жа V. Klemenc, в качеството на представители,
– за Европейската комисия, от г‑жа F. Clotuche-Duvieusart и г‑жа M. Peternel, както и от г‑н D. Kukovec, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
Основания за решението
1. Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (ОВ L 141, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 210).
2. Запитването е отправено в рамките на спор между г‑жа Omejc, земеделски производител, и Република Словения, представлявана от Министерството на земеделието, горското стопанство и храните, по повод на отхвърлянето на жалбата на г‑жа Omejc срещу решението на Агенцията на Република Словения за селскостопанските пазари и за развитие на селските райони (наричана по-нататък „разплащателната агенция“), с което се отхвърля молбата ѝ за директно подпомагане на селското стопанство за 2006 г.
Правна уредба
3. Съображение 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (EИО) № 2019/93, (EО) № 1452/2001, (EО) № 1453/2001, (EО) № 1454/2001, (EО) № 1868/94, (EО) № 1251/1999, (EО) № 1254/1999, (EО) № 1673/2000, (EИО) № 2358/71 и (EО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1, поправка в ОВ L 94, стр. 70; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177) гласи следното:
„Трябва да се установят общи условия за преките плащания по различните схеми за подпомагане на доходите в рамките на Общата селскостопанска политика“.
4. Член 2 от Регламент № 1782/2003 предвижда:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните дефиниции:
а) „земеделски производител“ е физическо или юридическо лице, или група физически или юридически лица, независимо какъв статут се предоставя на тази група и на нейните членове от националното законодателство, чието стопанство се намира на територията на Общността, както е посочено в член [299 ЕО] и който упражнява селскостопанска дейност,
[…]“.
5. Съгласно съображение 29 от Регламент № 796/2004:
„Спазването на разпоредбите на схемите за подпомагане, управлявани съгласно интегрираната система трябва да се наблюдава ефективно. За тази цел, и за да има хармонизирано ниво на мониторинг във всички държави членки, е необходимо да се определят подробни критерии и технически процедури за извършване на административни проверки и проверки на място, по отношение както на критериите за допустимост, установени за схемите за подпомагане, така и на задълженията за кръстосано спазване. Нещо повече, по отношение на проверките за спазване на критериите за допустимост, проверките на място трябва по принцип да не бъдат предварително обявени. Когато е необходимо, държавите членки предприемат комбиниране на различните видове контрол съгласно настоящия регламент“.
6. Според съображение 55 от този регламент:
„За да се защитят ефективно финансовите интереси на Общността, трябва да бъдат приети адекватни мерки за борба с нередностите и измамите. Трябва да се изготвят отделни разпоредби в случай на установени нередности по отношение на критериите за допустимост за различните засегнати схеми за подпомагане“.
7. Член 23 от Регламент № 796/2004 предвижда:
„1. Административни проверки и проверки на място, предвидени в настоящия регламент, се извършват по такъв начин, че да гарантират ефективна проверка на спазване условията, при които се отпуска помощ и на изискванията и стандартите, отнасящи се до кръстосано спазване.
2. Съответните молби за помощ се отхвърлят, ако земеделският производител или негов представител попречи на извършване на проверка на място“.
8. Член 25, параграф 1 от този регламент предвижда:
„Проверките на място не се обявяват предварително. При условие, че не е застрашена целта на контрола, обаче, може да бъде пратено известие, стриктно ограничено до минималния необходим срок. Такова уведомление не може да превишава 48 часа, освен в надлежно обосновани случаи“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
9. На 15 март 2006 г. г‑жа Omejc подава до разплащателната агенция молба за директно подпомагане на селското стопанство за 2006 г.
10. При първата необявена проверка, извършена на 7 септември 2006 г. и обхващаща площите и животните, за които отговаря жалбоподателката в главното производство, е открита само една нередност, а именно немаркиране на една от овцете от това стопанство.
11. За да провери дали тази нередност е отстранена, инспекторката от разплащателната агенция решава да извърши втора проверка на място на 24 ноември 2006 г. Един ден по-рано тя се обажда на стационарния телефон на посоченото стопанство и уведомява за проверката бащата на г‑жа Omejc, който живее в стопанството. В молбата си за подпомагане обаче жалбоподателката в главното производство, която вече не живее в стопанството, е посочила за връзка номера на мобилен телефон.
12. Тъй като бащата на г‑жа Omejc не успял да уведоми заинтересованата за извършването на посочената проверка и не бил оправомощен да представлява дъщеря си, в отсъствието на г‑жа Omejc инспекторката не могла да провери необходимата документация и следователно не успяла да приключи проверката на място от 24 ноември 2006 г. Жалбоподателката в главното производство била уведомена за това едва когато се свързала с въпросната инспекторка на телефонния номер, който последната посочила на бащата на г‑жа Omejc и след приключването на проверката.
13. С решение от 14 декември 2006 г. разплащателната агенция отхвърля молбата на г‑жа Omejc, като се основава на член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004, по съображение че жалбоподателката в главното производство не е позволила на оправомощеното от тази агенция лице да извърши проверката на място.
14. На 27 декември 2006 г. г‑жа Omejc подава жалба срещу това решение пред Министерството на земеделието, горското стопанство и храните. С решение от 18 април 2007 г. последното отхвърля жалбата, приемайки, че е било попречено на извършването на проверката на място и дори че последната е станала невъзможна по причини, за които е отговорна само жалбоподателката в главното производство, и че поради това разплащателната агенция правилно е приложила разпоредбите на член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004.
15. На 27 юни 2007 г., г‑жа Omejc подава жалба за отмяна на това решение пред Upravno sodišče Republike Slovenije, с която предявява и искане да ѝ се предостави заявената помощ.
16. В преюдициалното си запитване тази юрисдикция отбелязва, че член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 не уточнява дали молбата за подпомагане трябва да се отхвърли както при умисъл, така и в случаите на проявена непредпазливост от страна на земеделския производител или на неговия представител. Освен това тази разпоредба не определяла понятието „представител“. Поради това, тъй като счита, че за разрешаването на спора в главното производство е необходимо тълкуване на разпоредбите на Регламент № 796/2004, посочената юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1) Трябва ли [текстът] „попречи на извършване на проверка на място“ да се тълкува в съответствие с националното право, което свързва понятието за възпрепятстване с умишлено или непредпазливо поведение на определено лице?
2) При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли [текстът] „попречи на извършване на проверка на място“ да се тълкува в смисъл, че освен умишлените действия или умишлено предизвиканите обстоятелства, които правят невъзможно осъществяването на контрол, този текст обхваща и всяко друго действие или бездействие, за което може да се счете, че е резултат от непредпазливостта на земеделския производител или на негов представител, ако вследствие на това не е могла да бъде извършена цялостна проверка на място?
3) При положителен отговор на втория въпрос, зависи ли налагането на санкция по член 23, параграф 2 от Регламент [№ 796/2004] от това дали земеделският производител е бил надлежно уведомен за частта от проверката на място, за която е необходимо неговото присъствие?
4) С оглед на националното право или с оглед на общностното право трябва да се преценява определението за представител по член 23, параграф 2 от Регламент [№ 796/2004], в случай че собственикът на земеделско стопанство не живее в него?
5) Ако [този] въпрос […] трябва да се разглежда предвид общностното право, трябва ли член 23, параграф 2 от Регламент [№ 796/2004] да се тълкува в смисъл, че за представител на земеделския производител по време на проверките на място трябва да се счита всяко пълнолетно дееспособно лице, което живее в земеделското стопанство и на което е поверена поне част от управлението на това земеделско стопанство?
6) Ако посо ченият въпрос трябва да се разглежда предвид общностното право и при отрицателен отговор на петия въпрос, длъжен ли е собственикът на земеделско стопанство (земеделски производител по смисъла на член 23, параграф 2 от Регламент [№ 796/2004]), който не живее в стопанството, да посочи представител, който по правило е на разположение в земеделското стопанство по всяко време?“.
По преюдициалните въпроси
По първия и втория въпрос
17. С първия и втория си въпрос, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали текстът „попречи на извършване на проверка на място“, който се съдържа в член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004, представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки, и евентуално дали това понятие трябва да се разбира в смисъл, че обхваща, освен умишлените действия, и всяко друго действие или бездействие, за което може да се приеме, че е резултат от непредпазливостта на земеделския производител или на негов представител, ако вследствие на това не е могла да бъде извършена цялостна проверка на място.
18. В това отношение следва да се отбележи, че нито посоченият член 23, параграф 2, нито която и да е друга разпоредба на Регламент № 796/2004 съдържа препращане към националното право, що се отнася до понятието, изразено с думите „попречи на извършване на проверка на място“.
19. При подобно обстоятелство съгласно постоянната практика на Съда както от изискването за еднакво прилагане на правото на Съюза, така и от принципа за равенство следва, че разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държава членка с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Европейския съюз, което трябва да бъде направено, като се отчитат контекстът на разпоредбата и целта на разглежданата правна уредба (вж. по-специално Решение от 18 януари 1984 г. по дело Ekro, 327/82, Recueil, стр. 107, точка 11, Решение от 19 септември 2000 г. по дело Linster, C‑287/98, Recueil, стр. I‑6917, точка 43 и Решение от 21 октомври 2010 г. по дело Padawan, C‑467/08, все още непубликувано в Сборника, точка 32).
20. От тази съдебна практика следва, че текстът „попречи на извършване на проверка на място“, съдържащ се в разпоредба на регламент, който не препраща към националните правни системи, трябва да се разглежда като самостоятелно понятие на правото на Съюза, чиито смисъл и обхват трябва да бъдат еднакви във всички държави членки. Поради това Съдът трябва да даде еднакво тълкуване на този текст в общностния правен ред.
21. В това отношение следва да се напомни постоянната практика на Съда, съгласно която при тълкуването на разпоредба на правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейното съдържание, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. по-специално Решение от 17 ноември 1983 г. по дело Merck, 292/82, Recueil, стр. 3781, точка 12, Решение от 1 март 2007 г. по дело Schouten, C‑34/05, Сборник, стр. I‑1687, точка 25 и Решение от 22 декември 2010 г. по дело Feltgen и Bacino Charter Company, C‑116/10, все още непубликувано в Сборника, точка 12).
22. Трябва да се отбележи, на първо място, че самият текст на член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 не съдържа указания относно смисъла, в който следва да се тълкуват посочените в него думи „попречи на извършване на проверка на място“. Всъщност тази разпоредба само установява, че съответните молби за помощ се отхвърлят, ако земеделският производител или негов представител „попречи на извършване на проверка на място“, и по никакъв начин не уточнява дали възпрепятстването на проверката трябва да е резултат от поведение, което обхваща, освен умишлените действия, и всяко друго действие или бездействие, за което може да се счете, че е резултат от непредпазливостта на земеделския производител или на негов представител.
23. На следващо място, от сравнителния анализ на текста на член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 на различни езици е видно, че съществуват разлики по отношение на текста „попречи на извършване на проверка на място“, който се съдържа в тази разпоредба. Всъщност, в текста на някои езици, като английски, френски и словенски, се използва думата „попречи“, докато на други езици е използвана различна формулировка. Така например в текста на немски език са използвани думите „прави невъзможна“, а текстът на италиански език поставя като условие за отхвърляне на съответните молби за помощ „да не може да се извърши проверка на място по причини, за които носи отговорност земеделският производител или негов представител“.
24. При наличие обаче на подобни различия в текстовете на различните езици обхватът на съответното понятие на правото на Съюза не би могъл да бъде преценен единствено на основата на граматическо тълкуване. Следователно това понятие следва да бъде тълкувано в светлината на контекста, в който се вписва, на общата структура и на целите на правната уредба, от която то е част (вж. в този смисъл Решение от 27 март 1990 г. по дело Cricket St Thomas, C‑372/88, Recueil, стр. I‑1345, точка 19, Решение от 19 април 2007 г. по дело Velvet & Steel Immobilien, C‑455/05, Сборник, стр. I‑3225, точка 20 и Решение от 9 октомври 2008 г. по дело Sabatauskas и др., C‑239/07, Сборник, стр. I‑7523, точка 39).
25. По отношение на контекста, в който се вписва понятието, изразено с думите „попречи на извършване на проверка на място“, следва да се отбележи, че това понятие се съдържа в член 23 от Регламент № 796/2004, който е от особено значение в рамките на този регламент, тъй като установява общите принципи, в съответствие с които трябва да се извършват проверките. В това отношение параграф 1 от тази разпоредба предвижда, че административни проверки и проверки на място, предвидени в посочения регламент, се извършват по такъв начин, че да гарантират ефективна проверка на спазване на условията, при които се отпуска помощ, и на изискванията и стандартите, отнасящи се до кръстосано спазване.
26. На последно място, от текста на съображения 29 и 55 от Регламент № 796/2004 личи, че що се отнася по-специално до извършването на проверките, последният цели да осигури ефективно наблюдение на спазването на разпоредбите на схемите за подпомагане, управлявани съгласно интегрираната система, както и да защити ефективно финансовите интереси на Съюза, чрез приемане на адекватни мерки за борба с нередностите и измамите.
27. От това следва, че проверките са абсолютно необходими за осъществяването на преследваните с Регламент № 796/2004 цели и че поради това възпрепятстването при извършването на тези проверки може да породи в това отношение само важни правни последици като отхвърлянето на съответните молби за помощ, предвидено в член 23, параграф 2 от този регламент във връзка с проверките на място.
28. Макар с оглед на посочените цели за борба с нередностите и измамите тези важни правни последици да са обосновани, когато действията на земеделския производител или на неговия представител са умишлени, с цел да се предотврати проверката на място по член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004, положението все пак не може да бъде същото, когато земеделският производител или неговият представител е взел всички необходими мерки, които разумно може да се изискват от него, за да гарантира цялостното извършване на проверката. Следователно при липса на такъв умисъл от страна на земеделския производител или на негов представител основаното на тази разпоредба отхвърляне на съответните молби за помощ е допустимо само ако земеделският производител или негов представител е възпрепятствал или е направил невъзможно извършването на проверката или на част от нея с действия или бездействия, за които носи отговорност, и не е взел такива мерки.
29. Следователно приемането от страна на земеделския производител или на негов представител на всички разумни мерки, които могат да се изискват от него, по-специално чрез предоставяне на разплащателната агенция на телефонен номер за връзка, за да гарантира, че няма да се пречи на цялостното извършване на проверката на място, както и че последната няма да бъде направена невъзможна, фактът, че е действал добросъвестно и при полагане на грижата на добър и съобразителен земеделски производител, както и липсата на каквито и да било измамни действия, представляват важни обстоятелства за преценката дали посоченият земеделски производител или неговият представител е попречил на извършването на проверката на място по смисъла на член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004. Запитващата юрисдикция следва да определи дали тези обстоятелства са налице в конкретния случай, като вземе предвид всички факти по делото в главното производство.
30. С оглед на всички гореизложени съображения на първия и втория въпрос следва да се отговори, че текстът „попречи на извършване на проверка на място“, който се съдържа в член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004, представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки в смисъл, че обхваща, освен умишлените действия, и всяко друго действие или бездействие, за което може да се приеме, че е резултат от непредпазливостта на земеделския производител или на негов представител, вследствие на което не е могла да бъде извършена цялостна проверка на място, когато посоченият земеделски производител или неговият представител не е взел всички необходими мерки, които разумно може да се изискват от него, за да гарантира цялостното извършване на проверката.
По третия въпрос
31. С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали отхвърлянето на основание член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 на съответните молби за помощ зависи от това дали земеделският производител или неговият представител е бил надлежно уведомен за частта от проверката на място, за която е необходимо неговото присъствие.
32. В това отношение е важно да се отбележи, че член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 не установява задължение за уведомяване на земеделския производител или негов представител за извършването на проверка на място или на част от нея. Съгласно текста на тази разпоредба само по себе си възпрепятстването на тази проверка е основание за отхвърляне на тези молби, независимо от обстоятелството дали земеделският производител е бил надлежно уведомен за извършването на проверката. От това следва, че предвиденото в тази разпоредба отхвърляне на молбите за помощ не е подчинено на условието посоченият производител или неговият представител да е бил предварително уведомен по подходящ начин за частта от проверката на място, за която е необходимо неговото присъствие.
33. Освен това от разпоредбите на Регламент № 796/2004 не произтича, че земеделският производител следва да бъде предупреден преди извършването на проверка на място. Напротив, член 25, параграф 1 от този регламент предвижда, че по принцип проверките на място не се обявяват предварително и че известяването им е допустимо само при определени условия.
34. Предвид тези съображения на третия въпрос следва да се отговори, че отхвърлянето на основание член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 на съответните молби за помощ не зависи от това дали земеделският производител или неговият представител е бил надлежно уведомен за частта от проверката на място, за която е необходимо неговото присъствие.
По четвъртия и петия въпрос
35. С четвъртия и петия си въпрос, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали понятието „представител“, посочено в член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004, представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки, и евентуално дали това понятие трябва да се разбира в смисъл, че обхваща — при проверките на място — всяко пълнолетно дееспособно лице, което живее в земеделското стопанство и на което е поверена поне част от управлението на това стопанство.
36. В това отношение следва в самото начало да се отбележи, че нито посоченият член 23, параграф 2, нито която и да било друга разпоредба на Регламент № 796/2004 съдържа препращане към националното право, що се отнася до понятието „представител“, посочено в този член.
37. От посочената в точка 19 съдебна практика следва, че понятието „представител“, съдържащо се в разпоредба на регламент, който не препраща към националните правни системи, трябва да се разглежда като самостоятелно понятие на правото на Съюза, чиито смисъл и обхват трябва да бъдат еднакви във всички държави членки. Поради това Съдът трябва да даде на това понятие за представител еднакво тълкуване в общностния правен ред.
38. Както следва от точка 27 от настоящото решение, член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 предвижда, че когато земеделският производител попречи на извършване на проверка на място, той понася важни правни последици, тъй като в този случай съответните молби за помощ се отхвърлят. Трябва да се отбележи също, че тази разпоредба води до едни и същи последици, когато възпрепятстването на проверката се дължи на действия на земеделския производител или на неговия представител, като действията на последния се третират еднакво в това отношение.
39. От това следва, че когато извършването на проверката на място се възпрепятства от действия на представителя на земеделския производител, съответните молби за помощ се отхвърлят и така последният понася правните последици от действията или бездействията на своя представител. Доколкото в този случай земеделският производител отговаря изцяло за действията на своя представител, пълнолетно дееспособно лице, което живее в земеделското стопанство и на което е поверена поне част от управлението на това стопанство, може да се счита за „представител“ на земеделския производител по смисъла на член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 само при ясно изразена воля на земеделския производител да го посочи за свой п редставител.
40. С оглед на всички гореизложени съображения на четвъртия и петия въпрос следва да се отговори, че посоченото в член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 понятие „представител“ представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки в смисъл, че обхваща — при проверките на място — всяко пълнолетно дееспособно лице, което живее в земеделското стопанство и на което е поверена поне част от управлението на това стопанство, при условие че земеделският производител е изразил ясно волята си да бъде представляван от това лице и по този начин е поел отговорността за всички действия и бездействия на последното.
По шестия въпрос
41. С шестия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че земеделски производител, който не живее в управляваното от него стопанство, трябва да посочи представител, който по правило да е на разположение в земеделското стопанство по всяко време.
42. В това отношение следва да се отбележи, че нито член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004, нито която и да било друга разпоредба на този регламент установява задължение за земеделския производител, който не живее в управляваното от него стопанство, да определи представител.
43. Освен това, тъй като предвидената в член 23, параграф 1 от Регламент № 796/2004 цел на проверките е да гарантират ефективна проверка на спазване на условията, при които се отпуска помощ, и на изискванията и стандартите, отнасящи се до кръстосано спазване, по никакъв начин не може да се изисква от земеделския производител да определи представител само поради това че не живее в стопанството си. Тази цел трябва да се счита за постигната, ако земеделският производител или неговият представител не е попречил на проверката на място по смисъла на посочения член 23, параграф 2 съгласно тълкуването на тази разпоредба, дадено от Съда в точка 30 от настоящото решение.
44. Трябва да се отбележи също, че разпоредбите на Регламент № 796/2004 не предвиждат задължение за земеделския производител да е на разположение по всяко време в управляваното от него земеделско стопанство. От това следва, че липсва такова задължение и за представителя на този земеделски производител. Във всички случаи подобно задължение трябва да се приеме за прекомерно ограничително и практически неизпълнимо.
45. Предвид тези съображения на шестия въпрос следва да се отговори, че член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че земеделски производител, който не живее в управляваното от него стопанство, не е длъжен да посочи представител, който по правило да е на разположение в земеделското стопанство по всяко време.
По съдебните разноски
46. С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Диспозитив
По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
1) Текстът „попречи на извършване на проверка на място“, който се съдържа в член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители, представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки в смисъл, че обхваща, освен умишлените действия, и всяко друго действие или бездействие, за което може да се приеме, че е резултат от непредпазливостта на земеделския производител или на негов представител, вследствие на което не е могла да бъде извършена цялостна проверка на място, когато посоченият земеделски производител или неговият представител не е взел всички необходими мерки, които разумно може да се изискват от него, за да гарантира цялостното извършване на проверката.
2) Отхвърлянето на основание член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 на съответните молби за помощ не зависи от това дали земеделският производител или неговият представител е бил надлежно уведомен за частта от проверката на място, за която е необходимо неговото присъствие.
3) Посоченото в член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 понятие „представител“ представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки в смисъл, че обхваща — при проверките на място — всяко пълнолетно дееспособно лице, което живее в земеделското стопанство и на което е поверена поне част от управлението на това стопанство, при условие че земеделският производител е изразил ясно волята си да бъде представляван от това лице и по този начин е поел отговорността за всички действия и бездействия на последното.
4) Член 23, параграф 2 от Регламент № 796/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че земеделски производител, който не живее в управляваното от него стопанство, не е длъжен да посочи представител, който по правило да е на разположение в земеделското стопанство по всяко време.