VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
10 päivänä syyskuuta 2009
Asia F-16/08
Joachim Behmer
vastaan
Euroopan parlamentti
Henkilöstö – Virkamiehet – Ansiopisteiden myöntämismenettely Euroopan parlamentissa – Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti – Oikeudenkäynnin kuluessa esitetyt perustelut
Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklaan perustuva kanne, jossa Joachim Behmer vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan 4.6.2007 tehdyn
parlamentin päätöksen kahden ansiopisteen myöntämisestä vuoden 2004 ylennyskierroksella ja 26.6.2007 tehdyn päätöksen kahden
ansiopisteen myöntämisestä vuoden 2006 ylennyskierroksella.
Ratkaisu: Lausunnon antaminen asiasta raukeaa siltä osin kuin kanne kohdistuu 4.6.2004 tehtyyn parlamentin päätökseen kahden ansiopisteen
myöntämisestä kantajalle vuoden 2004 ylennyskierroksella. Kahden ansiopisteen myöntämisestä kantajalle vuoden 2006 ylennyskierroksella
26.6.2007 tehty parlamentin päätös kumotaan. Parlamentti vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan
puolet kantajan oikeudenkäyntikuluista. Kantaja vastaa puolesta omia oikeudenkäyntikulujaan.
Tiivistelmä
Virkamiehet – Ylennys – Ehdokkaan valitus ansiopisteiden myöntämistä koskevasta päätöksestä
(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta, 43 artikla ja 90 artiklan 2 kohta)
Hallinnon perusteluvelvollisuus laiminlyödään nimittävän viranomaisen tekemässä ansiopisteiden myöntämistä koskevassa päätöksessä,
jonka perustelut esitetään vasta, kun päätöksen adressaatin valitus hylätään nimenomaisesti henkilöstösääntöjen 90 artiklan
2 kohdassa asetetun neljän kuukauden määräajan päätyttyä ja asinomaisen nostettua kanteen implisiittisestä hylkäyspäätöksestä.
Tätä johtopäätöstä ei muuta väite, jonka mukaan ansiopisteiden myöntämistä koskevaa päätöstä ei olisi tarvinnut perustella,
sillä se tehtiin päätöksen adressaatin tiedossa olleissa olosuhteissa, joten tällä oli käytettävissään perustelujen alku.
Ansiopisteiden myöntäminen vuosittain edellyttää sitä, että hallinto tekee joka vuosi ansiopisteiden myöntämistä koskevan
uuden päätöksen, jonka on perustuttava yksinomaan kyseisen virkamiehen suorituksiin vertailuajanjakson kuluessa. Lisäksi se,
että asianomaisen tekemän valituksen sisältö osoittaisi hänen ymmärtäneen arviointijärjestelmän, ei merkitse sitä, että hän
olisi voinut tietää ansiopisteiden myöntämispäätökseen johtaneet syyt.
Tällaista perustelujen puuttumista ei kyseenalaista myöskään oikeuskäytäntö, jonka mukaan silloin, kun muutoin perustellun
päätöksen perustelujen tiedoksi antaminen on viivästynyt, päätöstä ei ole syytä kumota, sillä kumoamistapauksessa hallinto
voisi tehdä vain uuden päätöksen, jolla olisi samat perustelut, eikä kantaja siis hyötyisi siitä mitenkään. Kun kantaja riitauttaa
hallinnon tekemän päätöksen perusteltavuuden, ei voida sulkea pois sitä, että kyseisen päätöksen taannehtivan kumoamisen ja
siitä seuraavan uudelleentarkastelun tuloksena hänen osaltaan tehtäisiin erilainen päätös.
(ks. 25 ja 29–34 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 195/80, Michel v. parlamentti, 26.11.1981 (Kok., s. 2861, 22 kohta); asia C‑343/87, Culin v.
komissio, 7.2.1990 (Kok., s. I‑225, 15 kohta) ja asia C‑150/03 P, Hectors v. parlamentti, 23.9.2004 (Kok., s. I‑8691, 50 kohta)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑52/90, Volger v. parlamentti, 12.2.1992 (Kok., s. II‑121, 40 ja 41 kohta); asia
T‑86/98, Gouloussis v. komissio, 26.1.2000 (Kok. H., s. I‑A‑5 ja II‑23); asia T‑117/01, Roman Parra v. komissio, 20.2.2002
(Kok. H., s. I‑A‑27 ja II‑121, 32 kohta); asia T‑281/01, Huygens v. komissio, 6.7.2004 (Kok. H., s. I‑A‑203 ja II‑903, 109
kohta) ja asia T‑132/03, Casini v. komissio, 15.9.2005 (Kok. H., s. I‑A‑253 ja II‑1169, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen)
Virkamiestuomioistuin: asia F‑81/07, Barbin v. parlamentti, 8.10.2008 (Kok. H., s. I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, 28 kohta)