61993CJ0414_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-414/93,
jonka College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Alankomaat) on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa riita-asiassa$
F. D. Teirlinck
vastaan
Minister van Verkeer en Waterstaat,
ennakkoratkaisun sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89 (EYVL L 116, s. 25) 5 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, toimenpiteiden vahvistamisesta sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89 panemiseksi täytäntöön 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1102/89 (EYVL L 116, s. 30) 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan tulkinnasta ja pätevyydestä ja 6 artiklan 4 kohdan tulkinnasta sekä komission 29.6.1990 päivätyn Alankomaiden kuningaskunnalle osoitetun kirjeen nro 56765, jossa määrätään, mitkä romutuskorvaushakemukset rahastot voivat hyväksyä, pätevyydestä,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Gulmann (esittelevä tuomari), tuomarit P. Jann, J. C. Moitinho de Almeida, D. A. O. Edward ja J.-P. Puissochet,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
- Alankomaiden hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellinen neuvonantaja A. Bos
- Euroopan yhteisöjen komissio asiamiehenään oikeudellisen osaston virkamiehet C. O'Reilly ja M. van der Woude,
ottaen huomioon käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan F. D. Teirlinckin, edustajanaan asianajaja M. J. Van Dam, Rotterdam, Alankomaiden hallituksen, asiamiehenään ulkoasiainministeriön avustava oikeudellinen neuvonantaja J. S. Van den Oosterkamp ja komission esittämät suulliset huomautukset 26 päivänä tammikuuta 1995 pidetyssä suullisessa käsittelyssä,
kuultuaan julkisasiamiehen
16 päivänä maaliskuuta 1995 pidetyssä käsittelyssä esittämän ratkaisuehdotuksen_on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 College van Beroep voor het Bedrijfsleven on 13.8.1993 antamallaan ja yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamoon 6.10.1993 saapuneella päätöksellä esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kuusi ennakkoratkaisukysymystä sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89 (EYVL L 116, s. 25, jäljempänä neuvoston asetus) 5 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, toimenpiteiden vahvistamisesta sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89 panemiseksi täytäntöön 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1102/89 (EYVL L 116, s. 30, jäljempänä komission asetus) 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan tulkinnasta ja pätevyydestä ja 6 artiklan 4 kohdan tulkinnasta sekä komission 29.6.1990 päivätyn Alankomaiden kuningaskunnalle osoitetun kirjeen nro 56765, jossa vahvistetaan ne romutuskorvaushakemukset, jotka rahastot voivat hyväksyä, pätevyydestä.
2 Nämä kysymykset on esitetty asiassa Teirlinck vastaan Minister van Verkeer en Waterstaat (liikenne- ja vesiasioista vastaava ministeriö, jäljempänä ministeriö), jossa kysymys on työntöalusta koskevan romutuskorvaushakemuksen hylkäämisestä sillä perusteella, että käytettävissä olevat varat tätä alustyyppiä koskevalla tilillä eivät riittäneet korvauksen maksamiseen.
3 Neuvoston asetuksen tarkoituksena on vähentää merkittävästi sisävesiliikenteen rakenteellista ylikapasiteettia. Tästä syystä siinä on säädetty koko yhteisöä koskevasta yhteen sovitetusta romutusohjelmasta, joka koskee säädöksen 2 artiklan mukaan niin lasti- kuin työntöaluksia.
4 Tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden, joiden sisävesiväylät ovat yhteydessä toisen jäsenvaltion sisävesiväyliin ja joiden aluskaluston tonnisto on yli 100 000 tonnia, on perustettava romutusrahasto.
5 Omistajan on 4 artiklan 1 kohdan mukaan maksettava maksu jokaisesta aluksesta, jota asetus koskee, johonkin perustetuista rahastoista.
6 Neuvoston asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan omistajan, joka romuttaa aluksen, on saatava 6 artiklassa säädetyin edellytyksin romutuskorvaus rahastosta, johon hänen aluksensa kuuluu, jos rahavaroja on saatavilla.
N7 Neuvoston asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaan "komissio vahvistaa erikseen kuivalastialusten, säiliöalusten ja työntöalusten osalta
- vuosittain rahastolle suoritettavien maksujen suuruuden kunkin aluksen osalta;
- romutuskorvausten suuruuden;
- romutusohjelmien määräajan, jona romutuskorvauksia maksetaan, ja edellytykset näiden korvausten saamiseksi;
- tasoituskertoimet jokaiselle sisävesialustyypille ja -luokalle ..."
Saman asetuksen 6 artiklan 4 kohdan mukaan rahastolle suoritettavat maksut on määritettävä "niin suuriksi, että rahastoille taataan riittävät rahavarat tehokkaaseen vaikuttamiseen sisävesiliikenteen tarjonnan ja kysynnän välisen rakenteellisen epätasapainon vähentämiseksi tämän alan vaikean taloudellisen tilanteen takia". 5 kohdan mukaan komissio vahvistaa määräajan, jonka kuluessa romutuskorvauksia voidaan saada, ja edellytykset näiden korvausten antamiselle ottaen huomioon tavoitteet, alustyypit tai -luokat ja rahastojen rahavarat.
8 Neuvoston asetuksen 7 artiklassa säädetään vielä, että asianomaisten jäsenvaltioiden on maksettava ennakkoa lainoina alueellaan perustettuun rahastoon, jotta yhteensovitettu romutusohjelma voidaan heti aloittaa. Kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaan rahastoissa on oltava kaksi erillistä tiliä, joista toinen on kuivalastialuksille sekä työntöaluksille ja toinen säiliöaluksille. 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että rahastojen välillä on oltava vastavuoroinen rahoitustuki 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen erillisten tilien osalta ja että vastavuoroinen rahoitustuki on aiheellista, kun 7 artiklassa tarkoitettuja korottomia lainoja maksetaan takaisin, sen varmistamiseksi, että näiden lainojen takaisinmaksuaika on sama kaikissa rahastoissa. 6 artiklan 6 kohdan mukaan komissio vahvistaa yksityiskohtaiset säännöt 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle vastavuoroiselle rahoitustuelle.
9 Komission asetuksessa säädetään tietyistä neuvoston asetuksen 6 artiklan täytäntöönpanotoimenpiteistä. Komission asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1. Tässä asetuksessa vahvistetaan muun muassa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89
2 artiklassa tarkoitettujen alusten vuosimaksut, romutuskorvaukset ja korvausten saamisen edellytykset ottaen huomioon tarve vähentää kuivalastialusten ja työntöalusten aluskannan kapasiteettia 10 prosentilla ja säiliöalusten 15 prosentilla.
2. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi pidetään tarpeellisena 130,5 miljoonan ecun kokonaisbudjettia, josta 81,2 miljoonaa ecua kuivarahtialuksille, 44,3 miljoonaa ecua säiliöaluksille ja 5 miljoonaa ecua työntöaluksille."
10 Komission asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään romutusrahastoon maksettavista vuosimaksuista erikseen kullekin kolmelle alustyypille, kuivalastialuksille, säiliöaluksille ja työntöaluksille. Samoin asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa säädetään romutuskorvausten enimmäismääristä erikseen kullekin kolmelle alustyypille ja säädetään, että korvaukset voivat vaihdella 70 ja 100 prosentin välillä näistä maksuista.
11 Komission asetuksen 6 artiklan 2 kohdan mukaan romutuskorvauksen hakijan on hakemuksessaan ilmoitettava se prosenttimäärä enimmäismäärästä, jonka hän haluaisi saada korvauksena aluksensa romuttamisesta. Tämän prosenttimäärän, ns. "korvausprosentin", on oltava 70 ja 100 prosentin välillä.
12 Komission asetuksen 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että asianmukaisella tavalla tehtyjä romutuskorvaushakemuksia, joiden loppusumma on 70 prosenttia 5 artiklassa tarkoitetuista määristä, on pidettävä rahaston hyväksyminä eri tileillä saatavissa olevien rahavarojen rajoissa 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Jos haetun korvauksen määrä on yli 70 prosenttia näistä määristä, 4 kohdan mukaan rahastoviranomaisten on ennen 1.9.1990 ilmoitettava kirjallisesti hakijalle, onko hänen hakemuksensa hyväksytty vai hylätty.
13 Jos rahamäärä, joka tarvitaan asianmukaisella tavalla tehtyjen hakemusten kattamiseen, on pienempi kuin 1 artiklan 2 kohdassa mainitut eri tileillä saatavilla olevat varat, romutuskorvaushakemuksia on 8 artiklan 4 kohdan nojalla pidettävä hyväksyttyinä haettujen korvausprosenttien osalta. Jos puolestaan rahamäärä, joka tarvitaan asianmukaisella tavalla tehdyissä hakemuksissa tarkoitettujen romutuskorvausten kattamiseksi on suurempi kuin eri tileillä saatavilla olevat rahavarat, kyseisen artiklan 1 kohdan mukaan "aluksen omistajan hakemuksessaan ilmoittamaa korvausprosenttia on pidettävä valintaperusteena siten, että ensi sijassa on otettava huomioon hakemukset, joissa haetaan alempaa prosenttia". Tämän valintamenettelyn toimivuuden varmistamiseksi 2 kohdassa velvoitetaan komissio laatimaan yhteistyössä eri rahastojen viranomaisten kanssa kolme "yhteistä luetteloa", joissa luetellaan asianmukaisella tavalla kolmesta alustyypistä tehdyt hakemukset järjestyksessä pienimmän korvausprosentin sisältävästä hakemuksesta alkaen. 3 kohdan mukaan "eri rahastojen on jatkettava romutuskorvausten myöntämistä luettelon mukaisesti, kunnes 1 artiklan 2 kohdassa mainitut eri tileillä saatavilla olevat rahavarat on käytetty loppuun ...".
14 F. D. Teirlinck on nimellä "Tonny" rekisteröidyn työntöaluksen omistaja. Hän jätti 27.4.1990 hakemuksen neuvoston asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaisen romutuskorvauksen saamiseksi tästä aluksesta. Hakemuksessaan hän ilmoitti haluavansa saada 97 prosenttia komission asetuksen 5 artiklassa tarkoitetusta enimmäismäärästä. Samana päivänä hän jätti myös romutuskorvaushakemuksen kuivalastialuksesta nimeltä "Neptunus III".
15 Ministeriö hyväksyi 2.7.1990 alusta Neptunus III koskevan hakemuksen, mutta hylkäsi 19.9.1990 eli komission asetuksen 6 artiklan 4 kohdassa mainitun määräajan päätyttyä Tonny-alusta koskevan hakemuksen sillä perusteella, että työntöaluksia koskevalla tilillä olevat varat eivät riittäneet sen kattamiseen. Hylkääminen perusteltiin komission 29.6.1990 päivätyllä kirjeellä nro 56765, joka oli osoitettu Alankomaiden viranomaisille.
16 Tästä kirjeestä käy ilmi, että asianomaisten jäsenvaltioiden ja romutusrahastojen edustajat olivat kokoontuneet 15.6.1990 tutkimaan kansallisten romutusrahastojen vastaanottamien romutuskorvaushakemusten luetteloa.
17 Näiden luetteloiden perusteella todettiin, että kuivalastialusten ja säiliöalusten osalta kaikkien asianmukaisella tavalla tehtyjen romutuskorvaushakemusten kattamiseen tarvittava rahamäärä oli pienempi kuin näille alustyypeille tarkoitetuilla tileillä olevat budjettivarat. Sen vuoksi kaikki asianmukaisella tavalla tehdyt romutuskorvaushakemukset hyväksyttiin haettujen korvausprosenttien osalta komission asetuksen 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
18 Työntöalusten osalta ilmeni sen sijaan, että haettujen romutuskorvausten kokonaissumma oli suurempi kuin tätä alustyyppiä varten määrätyt budjettivarat. Sen vuoksi sovellettiin komission asetuksen 8 artiklan 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettua valintamenettelyä. Komissio laati yhteistyössä rahastoviranomaisten kanssa asianmukaisella tavalla tehdyistä hakemuksista yhteisen luettelon, joka oli sittemmin kirjeen nro 56765 liitteenä. Ottaen huomioon varojen riittämättömyys sovittiin, että ainoastaan ne hakemukset, jotka koskivat 70 prosentin korvausta enimmäismääristä voitiin hyväksyä. Tonny-alusta koskeva hakemus, jossa korvausprosentti oli 97, hylättiin näin ollen.
19 F. D. Teirlinck nosti kanteen College van Beroep voor het Bedrijfslevenissä ministeriön 19.9.1990 tekemästä päätöksestä hylätä Tonny-alusta koskeva romutuskorvaushakemus.
20 Pääasian kohteena olevassa riita-asiassa F. D. Teirlinck väittää, että on väärin hylätä hänen romutuskorvaushakemuksensa sillä perusteella, että komission asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut työntöaluksia koskevan tilin budjettivarat ovat riittämättömät. Hän korostaa, että haettu romutuskorvaus olisi pitänyt maksaa neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulta kuivalastialuksia ja työntöaluksia koskevalta yhteiseltä tililtä, jonka kokonaisvarat olivat riittävät. Tämä ratkaisu oli hänen mielestään välttämätön senkin vuoksi, että Tonny- ja Neptunus III -aluksia käytettiin vain yhdessä kuivalastin kuljetukseen.
21 F. D. Teirlinck katsoo myös, että komission asetuksen 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan säännökset yhdessä, siinä määrin kuin niissä perustetaan eri tili työntöaluksia varten, ovat yhteensopimattomia neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdan kanssa, ja että niin muodoin komission asetus olisi julistettava pätemättömäksi.
22 Lopuksi pääasian kantaja katsoo, että ministeriön päätös hylätä hänen hakemuksensa on mitätön sillä perusteella, että se tehtiin 19.9.1990, ja se oli näin ollen komission asetuksen 6 artiklan 4 kohdan vastainen.
23 Katsoen, että asiaan liittyy neuvoston ja komission asetusten tiettyjen säännösten tulkintaa tai niiden pätevyyden arviointia sekä komission asetuksen tiettyjen säännösten ja 29.6.1990 päivätyn kirjeen nro 56765 sisältämän päätöksen pätevyyteen liittyviä kysymyksiä, College van Beroep voor het Bedrijfsleven on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89
5 artiklan 1 kohdan säännöstä tulkittava siten, että tässä asetuksessa tarkoitettua sisävesiliikenteen alusta koskevaa asianmukaisella tavalla tehtyä romutuskorvaushakemusta ei voida hylätä, jos yhteensovitettuun romutusohjelmaan tarkoitettuja kokonaisvaroja ei ole käytetty loppuun?
2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko asetuksen (ETY) N:o 1101/89
5 artiklan 1 kohdan säännöstä tulkittava siten, että työntöalusta koskevaa asianmukaisella tavalla tehtyä romutuskorvaushakemusta ei voida hylätä, jos kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla kuivalastialuksia ja työntöaluksia koskevalla yhteisellä tilillä olevia varoja ei ole käytetty loppuun?
3) Pitäisikö komission asetuksen (ETY) N:o 1102/89
1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan säännöksiä yhdessä tulkita siten, että työntöalusta koskeva asianmukaisella tavalla tehty romutuskorvaushakemus on hylättävä, jos rahamäärä, joka tarvitaan kattamaan kyseessä oleva hakemus, on suurempi kuin 1 artiklan 2 kohdassa työntöaluksille vahvistettu 5 miljoonan ecun budjetti, huolimatta siitä, että tässä säännöksessä mainittuja kuivalastialuksille ja/tai säiliöaluksille budjetoituja varoja ei ole käytetty loppuun sen jälkeen, kun kaikki näitä kahta alustyyppiä koskevat romutuskorvaushakemukset on hyväksytty?
4) Mikäli vastaus toiseen ja kolmanteen kysymykseen on myönteinen, ovatko edellä mainitut asetuksen (ETY) N:o 1102/89 säännökset yhdenmukaisia yhteisön oikeuden, erityisesti asetuksen (ETY) N:o 1101/89
3 artiklan 3 kohdan kanssa, jonka mukaan rahastoissa on oltava kaksi erillistä tiliä?
5) Onko komission 29.6.1990 päivättyä kirjettä nro 56765, jonka on allekirjoittanut kuljetusasioista vastaava pääjohtaja, ja joka on osoitettu Alankomaiden kuningaskunnalle, pidettävä pätevänä?
6) Onko komission asetuksen (ETY) N:o 1102/89
6 artiklan 4 kohdassa asetetun määräajan päätyttyä katsottava romutuskorvaushakemuksen tulleen hyväksytyksi?"
Ensimmäinen ja toinen kysymys
24 Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, onko neuvoston asetuksen 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että asianmukaisella tavalla tehty romutuskorvaushakemus on hyväksyttävä, jos asianomaisten jäsenvaltioiden rahastoissa kaiken kaikkiaan on riittävästi varoja. Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi, kansallinen tuomioistuin tiedustelee, pitäisikö tätä 5 artiklan 1 kohtaa tulkita siten, että työntöalusta koskeva romutuskorvaushakemus olisi hyväksyttävä, jos asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla työntöaluksia ja kuivalastialuksia koskevalla yhteisellä tilillä on riittävästi varoja.
25 Jotta näihin kysymyksiin voitaisiin vastata, on syytä tutkia neuvoston asetuksessa luotua järjestelmää, jonka tarkoituksena on sisävesiliikenteen rakenteellinen parantaminen.
26 Kuten tämän asetuksen kuudennessa perustelukappaleessa esitetään, asianomaisten jäsenvaltioiden sisävesillä liikennöivän aluskannan rakenteellinen ylikapasiteetti vaikuttaa kaikkiin sisävesikuljetusmarkkinoiden aloihin. Tämän perusteella on suositettu, että toimenpiteet, joiden tarkoituksena on vähentää merkittävästi tätä ylikapasiteettia, olisivat yleisiä ja kohdistuisivat kaikkiin lasti- ja työntöaluksiin. Kolmannessa perustelukappaleessa neuvosto korostaa, että yhteisön tasolla yhteen sovitettu romutusohjelma on ainoa tapa päästä tähän tavoitteeseen.
27 Neuvoston asetuksesta ilmenee näin ollen, että sen tarkoituksena on markkinoiden rakenteellisten parannusten toteuttaminen kaikkien alustyyppien ja -luokkien ohjelmoidulla ja tasapainotetulla vähennyksellä.
28 Neuvoston asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan omistajan, joka särkee aluksensa (lasti- tai työntöalus) rungon täydellisesti, on saatava 6 artiklassa säädetyin edellytyksin romutuskorvaus rahastosta, johon hänen aluksensa kuuluu, jos rahavaroja on saatavilla.
29 Neuvoston asetuksen 6 artiklan 1 kohdan perusteella komissio vahvistaa erikseen sisävesiliikenteen kolmen alustyypin, kuivalastialusten, säiliöalusten ja työntöalusten, osalta vuosittain rahastolle suoritettavien maksujen suuruuden kullekin alukselle sekä romutuskorvausten suuruuden. 6 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetään lisäksi, että maksuja ei saa kantaa 10 vuotta pidemmältä ajalta.
30 Näistä säännöksistä on seurauksena, että neuvoston luoman järjestelmän mukaan komission täytyy ennakolta päättää, kuinka paljon varoja tarvitaan sisävesiliikenteen kalustojen ylikapasiteetin tehokkaan vähentämisen varmistamiseksi tai ainakin sen edistämiseksi. Sen vuoksi komission on asetettava itselleen kalustojen ylikapasiteetin vähentämistä koskeva tavoite. 6 artiklan 5 kohdassa komissio velvoitetaan myös vahvistamaan useita kalustojen vähentämistä koskevia tavoitteita. Vaikka teoriassa on mahdollista asettaa näitä tavoitteita eri tavoin, on kuitenkin ohjelman hengen mukaista, että tavoitteet asetetaan kunkin alustyypin tai -luokan osalta sen mukaan, kuinka paljon kutakin aluskantaa on vähennettävä. Sen jälkeen jokaisen tavoitteen toteuttamiseksi on vahvistettava riittävä budjetti romutusrahastojen sisävesiliikenteen rakenteellisiin parannuksiin käytettävissä olevien kokonaisrahavarojen asettamissa rajoissa.
31 Näin ollen rahastot eivät voi myöntää tiettyä alustyyppiä tai -luokkaa koskevia romutuskorvauksia muutoin, kuin komission vahvistaman budjetin rajoissa kunkin alustyypin tai -luokan vähentämiseksi asetetun tavoitteen saavuttamiseksi.
32 Jotta komission vahvistamia kalustojen yhteen sovitettua ja tasapainoista vähentämistä koskevia tavoitteita ei loukattaisi, on näin ollen hylättävä Teirlinckin väite, jonka mukaan työntöaluksen omistajan romutuskorvaushakemus olisi hyväksyttävä, jos neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla kuivalastialuksia ja työntöaluksia koskevalla yhteisellä tilillä on yhteensä riittävästi varoja, vaikka komission työntöaluksille budjetissa kohdistamat varat on käytetty loppuun.
33 Tähän on lisättävä, että neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisena tavoitteena ei ole täsmentää romutuskorvausten rahoitukseen käytettävissä olevien varojen määrää, vaan saada kansallisten rahastojen vastavuoroinen rahoitustuki toimimaan siinä tarkoitettujen kahden erillisen tilin osalta, joista toinen koskee kuivalastialuksia ja työntöaluksia ja toinen säiliöaluksia.
34 Neuvoston asetuksen 5 artiklan 2 kohdan mukaan vastavuoroinen rahoitustuki on aiheellista, kun asianomaisten jäsenvaltioiden alueellaan yhteen sovitetun romutusohjelman välittömäksi toteuttamiseksi perustetuille rahastoille myöntämiä korottomia lainoja maksetaan takaisin, ja sen tarkoituksena on varmistaa, että näiden lainojen takaisinmaksuaika on sama kaikissa rahastoissa.
35 Syy siihen, miksi 3 artiklan 3 kohdassa säädetään erillisistä kuivalastialuksia ja säiliöaluksia koskevista tileistä, on se, että kuivalastimarkkinat ja nestelastimarkkinat ovat taloudellisessa mielessä erilaisia, kuten neuvoston asetuksen kahdeksannesta perustelukappaleesta käy ilmi. Toisaalta komissio on selittänyt, että työntöalukset, joita yleisesti käytetään työntämään kuivalastia sisältäviä aluksia ja joiden markkinat yksinään ovat liian pienet, jotta niitä varten olisi tarkoituksenmukaista perustaa erillinen rahoitusjärjestelmä, on liitetty kuivalastialuksille tarkoitetulle tilille.
36 Edellä esitetyn perusteella on ensimmäiseen ja toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastattava, että neuvoston asetuksen 5 artiklan 1 kohtaa ei saa tulkita niin, että asianmukaisella tavalla tehty romutuskorvaushakemus on hyväksyttävä, jos asianomaisten jäsenvaltioiden rahastojen käytettävissä olevat kokonaisvarat ovat riittävät. Tätä säännöstä ei myöskään saa tulkita siten, että työntöalusta koskeva romutuskorvaushakemus on hyväksyttävä, jos kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla kuivalastialuksia ja työntöaluksia koskevalla yhteisellä tilillä on yhteensä riittävästi varoja.
Kolmas kysymys
37 Kansallisen tuomioistuimen kolmas kysymys koskee sitä, onko komission asetuksen 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklaa tulkittava siten, että työntöalusta koskeva asianmukaisella tavalla tehty romutuskorvaushakemus on hylättävä, jos korvauksen maksamiseen tarvittava rahamäärä on suurempi kuin 1 artiklan 2 kohdassa työntöaluksille vahvistettu 5 miljoonan ecun budjetti, vaikka tässä säännöksessä mainituissa muissa - kuivarahtialuksia ja/tai säiliöaluksia koskevissa - budjeteissa olevia varoja ei ole käytetty loppuun sen jälkeen, kun kaikki näitä alusluokkia koskevat romutuskorvaushakemukset on hyväksytty.
38 Komission asetuksen 1 artiklasta ilmenee, että kuivalastialusten ja työntöalusten aluskannan kapasiteetin vähentämiseksi 10 prosentilla ja säiliöalusten aluskannan kapasiteetin vähentämiseksi 15 prosentilla on pidetty tarpeellisena 130,5 miljoonan ecun kokonaisbudjettia, josta 81,2 miljoonaa ecua on kohdistettu kuivalastialuksille, 44,3 miljoonaa ecua säiliöaluksille ja 5 miljoonaa ecua työntöaluksille.
39 Kuivalastialuksille, säiliöaluksille ja työntöaluksille on perustettu erilliset tilit. Kullakin tilillä on tietty rahamäärä, jolla voidaan maksaa kyseiseen alustyyppiin kuuluvista aluksista romutuskorvauksia. Koska nämä summat on tarkoitettu rahoittamaan romutuskorvauksia, jotka täytyy maksaa ylikapasiteetin vähentämiseksi tavoitteen mukaisella määrällä, ei tietylle alustyypille erityisesti kohdistettuja budjettivaroja voida käyttää rahoittamaan toisen tyyppistä alusta koskevaa romutuskorvausta. Tämä on vahvistettu kyseisen asetuksen 8 artiklassa.
40 Kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että komission asetuksen 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklaa on tulkittava siten, että asianmukaisella tavalla tehty työntöalusta koskeva romutuskorvaushakemus on hylättävä, jos korvauksen maksamiseen tarvittava rahamäärä ylittää 1 artiklan 2 kohdassa työntöaluksille säädetyn 5 miljoonan ecun budjetin, vaikka tässä säännöksessä mainituissa kuivalastialuksia ja/tai säiliöaluksia koskevissa budjeteissa olisi varoja jäljellä sen jälkeen, kun kaikki näitä alustyyppejä koskevat romutuskorvaushakemukset on hyväksytty.
Neljäs kysymys
N41 Neljännessä kysymyksessään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko komission asetus pätemätön siitä syystä, että sen 1 artiklan 2 kohta ja 8 artikla ovat ristiriidassa neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdan kanssa.
42 Kuten jo edellä on mainittu, neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa säädetään yhteisestä tilistä kuivalastialuksille ja työntöaluksille, vaikka sovellettaessa komission asetuksen 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklaa työntöalusta koskeva romutuskorvaushakemus on hylättävä, jos sen maksamiseen tarvittava rahamäärä on suurempi kuin 1 artiklan 2 kohdassa säädetty 5 miljoonan ecun budjetti, siinäkin tapauksessa, että kuivalastialuksia koskevalla tilillä olisi riittävästi varoja sen jälkeen, kun kaikki asianmukaisella tavalla tehdyt tätä alusluokkaa koskevat romutuskorvaushakemukset on hyväksytty.
43 Kansallisen tuomioistuimen mukaan komission asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa ja 8 artiklassa säädetään näin ollen yksityiskohtaisemmin ja rajoittavammin budjettivarojen käytöstä kuin neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa.
44 Edellä on jo todettu, että neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa säädetään kahdesta erillisestä tilistä ainoastaan näiden rahastojen välisen vastavuoroisen rahoitustuen vuoksi ja että se ei koske kysymystä romutuskorvausten myöntämiseen tarvittavista budjettivaroista. Komission asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut budjetit, jotka on säädetty erikseen kullekin alustyypille niille asetettujen tavoitteiden mukaan neuvoston asetuksen 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti, ovat kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja "saatavilla olevia rahavaroja".
45 Näin ollen komission asetuksen 1 artiklan 2 kohta ja 8 artikla eivät ole ristiriidassa neuvoston asetuksen 3 artiklan 3 kohdan kanssa.
46 Neljänteen kysymykseen on siten vastattava, että esitettyjen näkökohtien tutkinta ei ole tuonut esiin sellaisia seikkoja, jotka olisivat antaneet aihetta epäillä komission asetuksen pätevyyttä.
Viides kysymys
47 Viidennessä kysymyksessään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko komission 29.6.1990 päivätty Alankomaiden hallitukselle osoitettu kirje nro 56765, jonka perusteella ministeriö oli hylännyt F. D. Teirlinckin Tonny-alusta koskevan romutuskorvaushakemuksen, pätevä.
48 Tästä kirjeestä käy ilmi, että komissio on tyytynyt soveltamaan komission asetuksen 8 artiklan 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä. Koska nämä säännökset ovat päteviä, eikä näytä siltä, että komisio olisi tehnyt virheen niiden toimeenpanossa tai asianomaisten rahastoa koskevien säännösten tulkinnassa, ei komission kirjeen pätevyyttä voida epäillä.
49 Viidenteen kysymykseen on siten vastattava, että esitettyjen näkökohtien tutkinta ei ole tuonut esiin sellaisia seikkoja, jotka olisivat antaneet aihetta epäillä komission 29.6.1990 päivätyn Alankomaiden hallitukselle osoitetun kirjeen nro 56765 pätevyyttä.
Kuudes kysymys
50 Kuudennessa kysymyksessään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko komission asetuksen 6 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että romutuskorvaushakemusta, jossa haetun korvauksen määrä on yli 70 prosenttia 5 artiklassa kullekin alustyypille tai -luokalle säädetystä enimmäismäärästä, on pidettävä hyväksyttynä, jos rahastoviranomaiset eivät ole ennen 1.9.1990 ilmoittaneet kirjallisesti hakijalle, onko hänen hakemuksensa hyväksytty vai hylätty.
51 Se, että kansallisilta rahastoviranomaisilta ei ole tullut vastausta komission asetuksen 6 artiklan 4 kohdassa asetetussa määräajassa, ei välttämättä tarkoita, että hakemus olisi hyväksytty.
52 Päinvastainen ratkaisu olisi neuvoston ja komission asetusten tavoitteiden vastainen. Kuten Alankomaiden hallitus on huomauttanut, maksettujen romutuskorvausten määrä saattaisi tällöin todellakin ylittää asianomaisten rahastojen budjetissa olevat varat. Lisäksi sellainen ratkaisu olisi ristiriidassa muiden komission asetuksen säännösten kanssa, joiden mukaan romutuskorvauksia voidaan maksaa, jos rahavaroja on saatavilla.
53 On siis todettava, että komission asetuksen 6 artiklan 3 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että asianmukaisella tavalla tehdyt romutuskorvaushakemukset, joiden loppusumma on 70 prosenttia 5 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista määristä, on pidettävä rahaston hyväksyminä eri tileillä saatavissa olevien rahavarojen rajoissa 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja että siinä tapauksessa rahastoviranomaisten on vahvistettava hakijalle kahden kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta, että hakemus on hyväksytty.
54 Näin ollen missään asiaa koskevassa yhteisön oikeuden säännöksessä ei säädetä sellaisesta romutuskorvaushakemusten hyväksymismenettelystä, jossa korvausprosentti on yli 70 komission asetuksen 5 artiklassa vahvistetuista enimmäismääristä.
55 Tässä asetuksessa on siten säädetty kahdesta eri järjestelmästä sen mukaan, onko romutuskorvaushakemuksen korvausprosentti 70 vai yli 70 komission asetuksen 5 artiklassa vahvistetuista enimmäismääristä.
56 Edellä esitetyn perusteella on kuudenteen ennakkoratkaisukysymykseen vastattava, että komission 6 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että romutuskorvaushakemusta, jossa haetun korvauksen määrä on yli 70 prosenttia asianomaiselle alustyypille tai -luokalle vahvistetusta enimmäismäärästä ei ole pidettävä hyväksyttynä, jos rahastoviranomaiset eivät ole ennen 1.9.1990 ilmoittaneet kirjallisesti romutuskorvauksen hakijalle, onko hänen hakemuksensa hyväksytty vai hylätty.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
57 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
on ratkaissut College van Beroep voor het Bedrijfslevenin 13 päivänä elokuuta 1993 antamalla päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89
5 artiklan 1 kohtaa ei saa tulkita niin, että asianmukaisella tavalla tehty romutuskorvaushakemus on hyväksyttävä, jos asianomaisten jäsenvaltioiden rahastojen käytettävissä olevat kokonaisvarat ovat riittävät. Tätä säännöstä ei myöskään saa tulkita siten, että työntöalusta koskeva romutuskorvaushakemus on hyväksyttävä, jos kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla kuivalastialuksia ja työntöaluksia koskevalla yhteisellä tilillä on yhteensä riittävästi varoja.
2) Toimenpiteiden vahvistamisesta sisävesiliikenteen rakenteellisista parannuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1101/89 panemiseksi täytäntöön 27 päivänä huhtikuuta 1989 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1102/89
1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklaa on tulkittava siten, että asianmukaisella tavalla tehty työntöalusta koskeva romutuskorvaushakemus on hylättävä, jos korvauksen maksamiseen tarvittava rahamäärä ylittää 1 artiklan 2 kohdassa työntöaluksille tarkoitetun 5 miljoonan ecun budjetin, vaikka tässä säännöksessä mainituissa kuivarahtialuksia ja/tai säiliöaluksia koskevissa budjeteissa olisi varoja jäljellä sen jälkeen, kun kaikki näitä alustyyppeja koskevat romutuskorvaushakemukset on hyväksytty.
3) Esitettyjen näkökohtien tutkinta ei ole tuonut esiin sellaisia seikkoja, jotka olisivat antaneet aihetta epäillä komission asetuksen pätevyyttä.
4) Esitettyjen näkökohtien tutkinta ei ole tuonut esiin sellaisia seikkoja, jotka olisivat antaneet aihetta epäillä komission 29.6.1990 päivätyn Alankomaiden hallitukselle osoitetun kirjeen nro 56765 pätevyyttä.
5) Komission asetuksen 6 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että romutuskorvaushakemusta, jossa haetun korvauksen määrä on yli 70 prosenttia asianomaiselle alustyypille tai -luokalle vahvistetusta enimmäismäärästä, ei ole pidettävä hyväksyttynä, jos rahastoviranomaiset eivät ole ennen 1.9.1990 ilmoittaneet kirjallisesti hakijalle, onko hänen hakemuksensa hyväksytty vai hylätty.