61969CJ0006_FI
Asianosaiset
Oikeudenkäynnin kohde
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Johtolause
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellinen neuvonantaja Joseph Griesmar, prosessiosoite Luxemburgissa c/o komission oikeudellinen neuvonantaja Émile Reuter, 4 boulevard Royal,
kantajana asiassa 6/69,
vastaajana asiassa 11/69,
vastaan
Ranskan tasavalta, asiamiehenään täysivaltainen erikoissuurlähettiläs Renaud Sivan, prosessiosoite Luxemburgissa Ranskan suurlähetystö,
vastaajana asiassa 6/69,
kantajana asiassa 11/69,
Oikeudenkäynnin kohde
1)
asiassa 6/69,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se on säilyttänyt 1.11.1968 jälkeen sellaisen edullisen rediskonton vientisaatavien osalta, joka ylittää 1,5 yksiköllä yleisen rediskonton ja on näin 23.7.1968 tehdyn komission päätöksen 68/301/ETY 2 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastainen; sekä
2)
asiassa 11/69, jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta
a)
kumoamaan komission 18.12.1968 EHTY:n perustamissopimuksen 88 artiklan nojalla tekemän päätöksen, joka koskee Ranskan tasavallan edullisen rediskonton säilyttämistä vientiluottojen osalta 1.11.1968 jälkeen 6.7.1968 tehdyn komission päätöksen N:o 914/68/EHTY 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan vastaisesti;
b)
toteamaan, että Ranskan tasavalta saa säilyttää, rikkomatta EHTY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteita, ulkomailla syntyneen saatavan perusteella saatuihin maksuvälineisiin sovellettavan edullisen rediskonton,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti R. Lecourt, jaostojen puheenjohtajat R. Monaco ja P. Pescatore, tuomarit A. M. Donner, A. Trabucchi ja W. Strauß, esittelevä tuomari J. Mertens de Wilmars,
julkisasiamies: K. Roemer,
kirjaaja: A. Van Houtte,
on antanut seuraavan
Tuomion perustelut
1 Ranskan tasavallan hallitus on 12.6.1968 päivätyllä kirjeellään pyytänyt komission suostumusta erityisesti "ranskalaisille viejille myönnetyn edun säilyttämiselle ja jopa sen väliaikaiselle korottamiselle Banque de Francen soveltamana edullisena rediskonttona yhteisön jäsenvaltioihin suuntautuvaan vientiin myönnetyille lyhyen ja keskipitkän aikavälin luotoille."
2 Se ilmoitti 24. ja 26.6.1968 alkavansa soveltaa näitä toimenpiteitä 1.7.1968 alkaen ETY:n perustamissopimuksen 108 ja 109 artiklassa tarkoitettuina suojatoimenpiteinä.
3 Komissio teki 6. ja 23.7.1968 kaksi päätöstä, jotka perustuivat EHTY:n perustamissopimuksen 67 artiklaan ja ETY:n perustamissopimuksen 108 artiklan 3 kohtaan ja joilla se salli mainitun hallituksen säilyttää viennissä sovellettavan edullisen rediskonton sekä rauta- ja terästeollisuuden tuotteiden että ETY:n perustamissopimukseen kuuluvien tuotteiden osalta.
4 Päätöksissä tarkennetaan, että ero tilapäisesti hyväksytyn edullisen rediskonton ja yleisen rediskonton välillä ei saa ylittää 1,5 yksikköä 1.11.1968 lähtien ja sen on poistuttava viimeistään 31.1.1969.
5 Sitä, että yli 1,5 yksikön ero säilyi 1.11.1968 jälkeen, ei ole kiistetty.
6 Komissio, joka katsoi, ettei näin ollen Ranskan tasavallan hallitus ollut noudattanut perustamissopimusten mukaisia velvoitteitaan, teki 18.12.1968 EHTY:n perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisesti päätöksen, jossa vaaditaan Ranskan hallitusta noudattamaan 6.7.1968 tehtyä päätöstä ja antoi 23.7.1968 tehdyn päätöksen noudattamatta jättämisestä ETY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen lausunnon perusteluineen.
7 Kyseisen 169 artiklan nojalla komissio myös nosti yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen asiassa 6/69.
8 Ranskan tasavallan hallitus puolestaan nosti EHTY:n perustamissopimuksen 88 artiklan nojalla kanteen asiassa 11/69, jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan kumoamaan 18.12.1968 tehty päätös ja toteamaan, että Ranskan tasavallan hallitus voi rikkomatta mainitusta perustamissopimuksesta johtuvia velvoitteitaan säilyttää viennissä toisiin jäsenvaltioihin sovellettavan edullisen rediskonton.
9 Molemmat kanteet koskevat pääosiltaan samoja seikkoja, ja tämän vuoksi asiat yhdistetään tuomion antamista varten.
A - Asia 6/69 (ETY)
10 Ranskan tasavallan hallitus, joka vetoaa "perustamissopimuksen määräysten riittämättömyyteen rahapolitiikan alalla", väittää komission ETY:n perustamissopimuksen mukaisesti suorittamaa menettelyä vastaan, että diskonton käyttö liittyy suoraan rahapolitiikkaan, joka kuuluu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan ja että tämän vuoksi komissio on aloittaessaan toimenpiteet, joiden seurauksena tehtiin 23.7.1968 päätös, toiminut oikeudettomasti käyttäen toimivaltaa, jota perustamissopimus ei sille anna.
11 Koska kumoamiskannetta ei ole pantu vireille perustamissopimuksen 173 artiklan kolmannen kohdan mukaisessa ajassa 23.7.1968 tehdyn päätöksen osalta, päätös katsotaan lopulliseksi.
12 Ranskan tasavallan hallitus, joka ei kiistä sitä, että määräaika on päättynyt, vetoaa yhteisön yleiseen järjestykseen ja arvioi, että "liian yksinomainen takertuminen muodollisuuksiin [olisi] yhtä lailla yhteisön hengen vastaista, kuin niiden huomioimatta jättäminen." Se väittää kuitenkin, että tehty päätös koskee alaa, jossa jäsenvaltiolla on yksinomainen toimivalta.
13 Jos väite olisi perusteltu, edellä mainitulta päätökseltä puuttuisi yhteisön oikeusjärjestyksen mukainen oikeudellinen perusta. Menettelyssä, jossa komissio yhteisön edun nimissä nostaa jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättämistä koskevan kanteen, yhteisöjen tuomioistuimen on oikeusjärjestyksen perustavanlaatuisten vaatimusten mukaisesti tutkittava, onko tilanne tällainen.
14 Vaikka jäsenvaltioiden on perustamissopimuksen 104 artiklan mukaan varmistettava yleisen maksutaseensa tasapaino ja valuuttansa luotettavuuden säilyminen, niiden on myös 105 ja 107 artiklan mukaan sovitettava yhteen talouspolitiikkansa ja pidettävä valuuttakurssipolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana.
15 Perustamissopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa ja 109 artiklan 3 kohdassa annetaan yhteisön toimielimille valta hyväksyä toimenpiteitä tai puuttua niihin, mikä tehtäisiin merkityksettömäksi, jos jäsenvaltiot saisivat vapaasti, sen perusteella, että niiden toiminta liittyy ainoastaan valuuttapolitiikkaan, tehdä yksipuolisia poikkeuksia perustamissopimuksen mukaisista velvoitteistaan ilman toimielinten valvontaa.
16 Näiden velvoitteiden ja koko yhteisön järjestelmän perustana olevaa perustamissopimuksen 5 artiklan mukaista solidaarisuutta lisätään jäsenvaltioiden eduksi 108 artiklassa määrätyllä keskinäisen avun menettelyllä tilanteessa, jossa jäsenvaltiota uhkaavat maksutasetta uhkaavat vakavat vaikeudet.
17 Jäsenvaltion jäljellä olevan toimivallan käyttö ei oikeuta perustamissopimuksessa kiellettyjen toimenpiteiden yksipuolista toteuttamista.
18 Jäsenvaltiot ovat 92 artiklassa sopineet, että jäsenvaltion muodossa tai toisessa myöntämä tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, ei sovellu yhteismarkkinoille.
19 Tästä voidaan poiketa 92 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan ainoastaan tilanteessa, jossa jäsenvaltion taloudessa on vakava häiriö, 93 artiklassa määrätyin edellytyksin, eli komission tai tarvittaessa neuvoston päätöksellä.
20 Jäsenvaltion myöntämä viennissä sovellettava edullinen rediskontto ainoastaan kotimaisten vientituotteiden tukemiseksi niiden kilpaillessa toisissa jäsenvaltioissa näiden jäsenvaltioiden omien tuotteiden kanssa on 92 artiklassa, jonka noudattamista valvoo komissio, tarkoitettua tukea.
21 Se, että riidanalaista edullista rediskonttoa sovelletaan kaikkiin kotimaisiin vientituotteisiin ja ainoastaan niihin, tai se, että perustaessaan kyseisen järjestelmän, Ranskan hallitus pyrki lähentämään rediskonttoa toisissa jäsenvaltioissa sovellettaviin, ei muuta sitä, että riidanalainen toimenpide on tukea, joka on kielletty perustamissopimuksessa esitettyjä tilanteita ja menettelyjä lukuun ottamatta.
22 Täten komission etukäteen antama hyväksyntä oli välttämätön viennissä sovellettavan edullisen rediskonton perustamiseksi tai säilyttämiseksi. Asettaessaan sille asianmukaisia edellytyksiä komissio ei ole loukannut jäsenvaltioiden jäljellä olevaa toimivaltaa.
23 Hyväksynnän tarpeellisuutta ei voida kiistää, etenkään koska Ranskan hallitus itse on 12.6.1968 päivätyssä kirjeessään komissiolle pyytänyt saada "säilyttää ja jopa korottaa" muihin yhteisön jäsenvaltioihin suuntautuvassa viennissä sovellettavaa edullista rediskonttoa.
24 Kanteen kohteena olevan päätöksen lopullisen luonteen vuoksi ei ole tarpeen tarkastella Ranskan hallituksen muita perusteita, joita se on esittänyt muiden kuin perustamissopimuksessa vahvistettujen menettelyjen ja määräaikojen ulkopuolella, joiden noudattaminen on sekä yhteisön että jäsenvaltioiden etujen mukaista.
25 Ranskan tasavallan hallitus väittää edelleen, että viennissä sovellettavan edullisen rediskonton ja yleisen rediskonton välinen ero, joka säilytettiin vielä 1.11.1968 jälkeen, oli uusi perustamissopimuksen 109 artiklan mukainen suojatoimenpide, jonka perusteena oli uusi valuuttakriisi vuoden 1968 syksyllä.
26 Komissio ei sen mukaan voinut keskeyttää toimenpiteen vaikutuksia jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevalla menettelyllä, joka koski näiden tapahtumien vuoksi jo mennyttä tilannetta, ja antaessaan perustellun lausuntonsa 18.12.1968 se ei ole huomioinut uusia olosuhteita ja on näin rikkonut perustamissopimuksen 109 artiklaa.
27 Väite on hyväksyttävä, koska se perustuu uusiin, 23.7.1968 tehdyn päätöksen jälkeen ilmenneisiin tekijöihin.
28 Kiireellisissä tapauksissa, ja kun 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoston päätöstä ei tehdä välittömästi, jäsenvaltio voi 109 artiklan mukaisesti toteuttaa yksipuolisia toimia, ja se voi itse arvioida olosuhteet, joiden vuoksi toimet ovat tarpeen.
29 Koska kyseiset poikkeustoimenpiteet kuitenkin ovat omiaan haittaamaan yhteismarkkinoiden toimintaa, ne ovat poikkeuksellisia ja suojaavia ja tämän vuoksi väliaikaisia odotettaessa mahdollisimman nopeata niiden perusteita koskevaa tutkimusta sekä 108 ja 109 artiklan mukaista mahdollista toimintaa.
30 Jäsenvaltion tehdessä yksipuolisia, perustamissopimuksen vastaisia toimia, yhteisön toimielinten mahdollisimman pikainen puuttuminen asiaan on yhteismarkkinoiden toiminnan kannalta perustavanlaatuinen vaatimus.
31 Tämän vaatimuksen noudattaminen edellyttää, että jäsenvaltio, joka turvautuu 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun poikkeukselliseen oikeuteen, tiedottaa siitä välittömästi, tai viimeistään toimenpiteiden tullessa voimaan, komissiolle ja muille jäsenvaltioille viitaten selkeästi tähän määräykseen.
32 Näitä määräyksiä, jotka seuraavat jo yksipuolisten suojatoimenpiteiden luonteesta, ei ole tässä tapauksessa noudatettu.
33 Vaikka 5.11.1968 annetun suullisen tiedonannon sisältö on asianosaisten välillä riidanalainen, eikä sitä ole voitu asianmukaisesti todeta, on kuitenkin varmaa, että 13.12.1968 päivätyssä Ranskan hallituksen kirjeessä perustellaan riidan kohteena olevan eron säilyttäminen ainoastaan tarpeella välttää häiriöitä ranskalaisten yritysten suunnitelmissa sekä arviolla, jonka mukaan 12.11.1968 toteutunut yleisen rediskonton nostaminen viidestä kuuteen yksikköön muutti tilannetta viennissä sovellettavan rediskonton osalta.
34 Täten 109 artiklaan perustuva väite on perusteeton.
35 Ranskan tasavallan hallitus väitti seuraavaksi, että joka tapauksessa on perusteltua ja hyväksyttävää kiistää 18.12.1968 annetun perustellun lausunnon laillisuus.
36 Perusteltu lausunto on ainoastaan oikeudenkäyntiä edeltävä menettely mahdollisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettavassa asiassa, ja lausunnon perusteltavuuden arviointi liittyy komission 169 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saattaman kanteen perusteltavuuden arviointiin.
37 Väite perustellun lausunnon laittomuudesta on tämän vuoksi hylättävä.
38 Täten 1,5 yksikköä suuremman viennissä toisiin jäsenvaltioihin sovellettavan rediskonton ja yleisen rediskonton välisen eron säilyttäminen 1.11.1968 jälkeen merkitsee 23.7.1968 tehdystä päätöksestä 68/301/ETY seuraavien velvoitteiden noudattamatta jättämistä.
B - Asia 11/69 (EHTY)
39 Tukeakseen kumoamiskannettaan Ranskan hallitus väittää ensiksi, ettei sen EHTY:n perustamissopimuksen nojalla tarvinnut pyytää komission sille 6.7.1968 antamaa hyväksyntää rauta- ja terästuotteiden viennissä sovellettavalle edulliselle rediskontolle, koska kyseisille tuotteille myönnetty etu sisältyi yleiseen toimenpiteeseen, joka ei erityisesti kuulu EHTY:n alaan ja joka siksi tämän perustamissopimuksen mukaisesti kuului jäsenvaltion jäljellä olevaan toimivaltaan.
40 Koska 6.7.1968 tehdystä päätöksestä ei perustamissopimuksen 33 artiklan mukaisessa määräajassa nostettu kumoamiskannetta, se katsotaan lopulliseksi.
41 Käyttäessään jäljellä olevaa toimivaltaansa jäsenvaltiot voivat poiketa niille perustamissopimuksen määräyksistä seuraavista velvoitteista vain perustamissopimuksessa määrätyin edellytyksin.
42 Erityisesti 4 artiklassa todetaan hiilen ja teräksen yhteismarkkinoille soveltumattomiksi valtioiden "muodossa tai toisessa" myöntämä tuki tai avustukset taikka niiden määräämät erityismaksut.
43 Perustamissopimuksen 67 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa, jossa määrätään tilanteista, joissa komissio voi hyväksyä 4 artiklasta poiketen jäsenvaltion myöntämän tuen, ei erotella toisistaan erityisesti hiili- ja teräsalan tukea ja yleisen toimenpiteen vaikutuksesta niihin sovellettavaa tukea.
44 Täten viennissä sovellettava edullinen rediskontto on tukea, joka komission on hyväksyttävä 67 artiklan mukaan niiltä osin kuin se koskee hiili- ja teräsalaa.
45 Kyseinen tapaus koskee 67 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa esitettyä tilannetta eikä kolmannessa alakohdassa esitettyä, joten komission oli tehtävä asiasta päätös eikä annettava suositusta.
46 Komissio ei siis ole puuttunut jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvaan alaan pyytäessään Ranskan tasavallan hallitusta noudattamaan perustamissopimuksen määräyksiä ja sisällyttäessään 6.7.1968 tekemäänsä päätökseen asianmukaisia edellytyksiä.
47 Koska mainittu päätös on lopullinen, ei ole tarpeen tutkia muita esitettyjä väitteitä sen laittomuudesta.
48 Kantaja väittää kuitenkin, että vaikka 6.7.1968 tehtyä päätöstä koskevat lainvastaisuusväitteet olisi jätettävä tutkimatta, olisi 18.12.1968 tehdyn päätöksen, jota sen mukaan rasittavat samat puutteet, laillisuuden riitauttavat väitteet joka tapauksessa otettava tutkittavaksi.
49 EHTY:n perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisen päätöksen ainoa tarkoitus on todeta jäsenvaltion olemassa olevien velvoitteiden noudattamatta jättäminen ja asettaa määräaika sen lopettamiseksi.
50 Päätöksestä ei tässä tapauksessa ole seurannut jäsenvaltiolle uusia velvoitteita jo olemassa olevien lisäksi.
51 Vaikka jäsenvaltio, jota syytetään jäsenyysvelvoitteen noudattamatta jättämisestä, voi 88 artiklan mukaisen menettelyn aikana nostaa kanteen päätöksessä sille asetetuista uusista yksityiskohtaisista täytäntöönpanosäännöistä, ei sen toimenpiteen laillisuutta, jota jäsenvaltio ei ole noudattanut, voida käsitellä uudelleen kumoamiskanteen nostamisen määräajan päättymisen jälkeen.
52 Kyseistä 18.12.1968 tehtyä päätöstä, jonka ainoa tarkoitus oli varmistaa aikaisemman päätöksen täytäntöönpano, vastaan esitetyt väitteet ovat kaikilta kohdiltaan samat kuin 6.7.1968 tehtyä päätöstä vastaan esitetyt.
53 Väitteet on näin ollen jätettävä tutkimatta.
54 Ranskan hallitus väittää lisäksi toissijaisesti, että perustamissopimuksen 67 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan komission luvan mukaisesti myönnetyn tuen määrä, edellytykset ja kesto on vahvistettava yhteisymmärryksessä komission ja kyseisen jäsenvaltion välillä, ja vaikka tämä olisikin hyväksynyt 6.7.1968 tehdyn päätöksen, lokakuussa 1968 ilmeni uusi tekijä uuden valuuttakriisin muodossa.
55 Ranskan hallitus sanoo esittäneensä 5.11.1968 ja 13.12.1968, että nämä uudet olosuhteet estivät sitä pienentämästä rediskonttojen välistä eroa, ja että se joutui siksi perumaan aiemman hyväksymisensä.
56 Riippumatta uusien olosuhteiden vakavuudesta niiden ilmenemisestä ei seuraa, että 6.7.1968 annetun hyväksynnän edellytykset olisivat rauenneet tai että kyseinen jäsenvaltio olisi voinut yksipuolisesti vapautua hyväksymistään velvoitteista.
57 Pelkästään EHTY:n perustamissopimuksen yhteydessä nämä uudet olosuhteet oikeuttivat Ranskan hallituksen ainoastaan pyytämään 6.7.1968 tehdyn päätöksen tarkistamista.
58 Koska Ranskan hallitus ei turvautunut tähän mahdollisuuteen, hyväksymisen peruuttaminen vaikuttaa ainoastaan siten, ettei sillä ole enää oikeutta myöntää tukea.
59 Ranskan hallituksen kanne hylätään.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
60 Työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
61 Ranskan tasavallan hallitus on hävinnyt asian.
Johtolause
Näillä perusteilla,
ottaen huomioon oikeudenkäyntiasiakirjat,
kuultuaan esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan asianosaisten suulliset lausumat,
kuultuaan julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen,
ottaen huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 2, 3, 5, 6, 92, 93, 104, 105, 107, 108, 109, 169 ja 171 artiklan,
ottaen huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 4, 33, 67 ja 86 artiklan,
ottaen huomioon Euroopan talousyhteisön tuomioistuimen perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan,
ottaen huomioon Euroopan hiili- ja teräsyhteisön tuomioistuimen perussäännöstä tehdyn pöytäkirjan,
ottaen huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen,
Päätöksen päätösosa
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on hylännyt muut laajemmat tai vastakkaiset vaatimukset ja antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
Ranskan tasavalta ei ole noudattanut Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se on säilyttänyt 23.7.1968 tehdyn komission päätöksen vastaisesti 1.11.1968 jälkeen viennissä toisiin jäsenvaltioihin sovellettavan edullisen rediskonton vientisaatavien osalta, joka ylittää 1,5 yksiköllä yleisen rediskonton.
2)
Ranskan tasavallan hallituksen nostama kanne komission Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen mukaisesti 18.12.1968 tekemästä päätöksestä hylätään perusteettomana.
3)
Ranskan tasavallan hallitus velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.