62014CC0157
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NIILO JÄÄSKINEN
9 päivänä heinäkuuta 2015 (
1
)
Asia C‑157/14
Neptune Distribution
vastaan
Ministre de l’Économie et des Finances
(Ennakkoratkaisupyyntö – Conseil d’État (Ranska))
”Tulkintaa ja pätevyyden arviointia koskeva ennakkoratkaisupyyntö — Kuluttajansuoja — Asetus (EY) N:o 1924/2006 — Elintarvikkeita koskevat ravitsemus- ja terveysväitteet — Luontaiset kivennäisvedet — Peruste, jota käyttäen määritetään elintarvikkeessa olevan natriumin määrää vastaava määrä suolaa (suolaekvivalentti) — Joko pelkän natriumkloridi- (pöytäsuola-) pitoisuuden tai natriumin kokonaismäärän huomioon ottaminen laskennassa — Direktiivit 2000/13/EY ja 2009/54/EY — Elintarvikkeiden merkinnät ja niitä koskeva mainonta — Luontaisten kivennäisvesien markkinoille saattaminen — Vähäsuolaisuuteen liittyvää mainintaa koskeva kielto — SEU 6 artikla — Euroopan unionin perusoikeuskirjan 11 ja 16 artikla — Sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus — Elinkeinovapaus”
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse kanteesta, jonka Neptune Distribution on nostanut Ranskassa yhtäältä hallinnollisen päätöksen, jolla Neptune Distribution velvoitettiin poistamaan tiettyjen jälleenmyymiensä luontaisten kivennäisvesien merkinnöistä ja mainonnasta erilaiset maininnat – maininnat, joiden tarkoituksena on antaa kuluttajien ymmärtää, että kyseiset vedet ovat vähäsuolaisia tai vähän natriumia sisältäviä –, ja toisaalta ministeriön päätöksen, jolla hylättiin Neptune Distributionin ensin mainitusta päätöksestä tekemä hallintovalitus, kumoamiseksi. Asiassa tehtyä valitusta käsittelevä Conseil d’État (Ranska) on esittänyt unionin tuomioistuimelle kahteen eri perusteeseen nojautuvan ennakkoratkaisupyynnön.
2.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää ensinnäkin elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 (
2
) liitteen tulkintaa, mitä ei ole pyydetty aikaisemmin. (
3
)
3.
Kyseiseen liitteeseen sisältyy muun muassa säännöksiä, joissa säädetään, että ravitsemusväite, jonka mukaan elintarvike on joko ”vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen” tai ”erittäin vähän natriumia sisältävä tai erittäin vähäsuolainen”, voidaan esittää vain, mikäli tuote sisältää enintään tietyn määrän natriumia tai kyseistä määrää ”vastaavan määrän suolaa”. Unionin tuomioistuimelta kysytään, onko viimeksi mainittu käsite ymmärrettävä siten, että se edellyttää, että kyseisen ekvivalentin laskennassa otetaan huomioon elintarvikkeen pelkkä natriumkloridipitoisuus (natriumkloridia kutsutaan yleensä pöytäsuolaksi), vai onko otettava huomioon sen natriumin (
4
) kokonaismäärä tekemättä viimeksi mainitussa tapauksessa eroa sen mukaan, missä muodossa kyseinen kivennäisaine esiintyy.
4.
Tältä osin nousee ensiksi esiin kysymys sen määrittämisestä, onko asetuksen N:o 1924/2006 mainittuja säännöksiä todellakin tarkoitus soveltaa silloin, kun kyseiset ”elintarvikkeet” ovat – kuten pääasiassa – luontaisia kivennäisvesiä. Minusta vaikuttaa siltä, että ensin mainitun ravitsemusväitteen tapauksessa näin ei ole, koska unionin lainsäädännössä on kyseisten vesien kauppaan ensisijaisesti sovellettavaa erityissääntelyä.
5.
Toiseksi Conseil d’État pyytää unionin tuomioistuinta lausumaan myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.3.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY (
5
) 2 artiklan 1 kohdan ja luontaisten kivennäisvesien hyödyntämisestä ja markkinoille saattamisesta 18.6.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/54/EY (
6
) 9 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä liitteen III, luettuina yhdessä edellä mainitun asetuksen N:o 1924/2006 liitteen kanssa, säännösten pätevyydestä. Täsmennän heti alkuun katsovani, että minulla on vakavia epäilyjä tällä tavoin ilmaistun pyynnön asianmukaisuudesta.
6.
Ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on tuonut esiin tämän ongelman, sillä Neptune Distribution väittää, että siltä osin kuin kyseisissä säännöksissä kielletään sitä esittämästä tuotteidensa koostumusta koskevia – sen mukaan paikkansapitäviä – tietoja, unionin johdetun oikeuden kyseisillä säännöksillä rikotaan sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta sekä elinkeinovapautta, jotka on taattu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 11 artiklan 1 kohdassa ja 16 artiklassa, luettuina yhdessä SEU 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan sekä Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 10 artiklan kanssa. Mielestäni vaikuttaa kuitenkin perusteettomalta vedota näihin perusvapauksiin kyseisten säännösten soveltamisalaan kuuluvalla – niin teknisellä – erityisalalla.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
7.
Ensiksi on syytä todeta, että jollei toisin säädetä, asetusta (EU) N:o 1169/2011, (
7
) jolla erityisesti muutetaan asetusta N:o 1924/2006 ja kumotaan direktiivi 2000/13, sovelletaan – ellei toisin säädetä – 13.12.2014 alkaen, mutta sen 54 ja 55 artiklan mukaan sitä ei ole sovelleta pääasiaan ratione temporis.
A Asetus N:o 1924/2006
8.
Asetuksen N:o 1924/2006 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, 1 ja 5 kohdassa esitetään yhtäältä, että kyseisellä asetuksella ”lähennetään jäsenvaltioissa annettuja ravitsemus- ja terveysväitteitä koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotta voidaan varmistaa sisämarkkinoiden tehokas toiminta ja kuluttajansuojan korkea taso”, ja toisaalta, että sillä ”ei rajoiteta [tiettyjen] yhteisön säännösten”, kuten direktiivin 80/777, joka on korvattu direktiivillä 2009/54, säännösten, ”soveltamista”. (
8
)
9.
Kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan 4 ja 5 alakohdan mukaan
”4)
’ravitsemusväitteellä’ tarkoitetaan väitettä, jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikkeella on erityisiä hyödyllisiä ravitsemuksellisia ominaisuuksia seuraavien seikkojen johdosta:
– –
b)
[muun muassa] ravintoaineet tai muut aineet,
i)
joita se sisältää,
ii)
joita se sisältää lisättyinä tai vähennettyinä määrinä,
iii)
joita se ei sisällä;
5)
’terveysväitteellä’ tarkoitetaan väitettä, jossa todetaan, esitetään tai annetaan ymmärtää, että elintarvikeryhmän, elintarvikkeen tai sen ainesosan ja terveyden välillä on yhteys”.
10.
Asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan ”ravitsemusväitteet ovat sallittuja vain, jos ne on lueteltu liitteessä ja ne ovat tässä asetuksessa esitettyjen edellytysten mukaisia”.
11.
Asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä, jonka otsikko on ”Ravitsemusväitteet ja niihin sovellettavat edellytykset”, määritellään kynnysarvot, jotka on alitettava, jotta voidaan esittää seuraavat väitteet:
B Direktiivi 2000/13
12.
Elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoja ja mainontaa koskevan direktiivin 2000/13 2 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Merkinnät ja tavat, joilla ne on tehty, eivät saa:
a)
olla omiaan johtamaan ostajaa harhaan, erityisesti:
i)
elintarvikkeen ominaispiirteiden osalta ja erityisesti sen – – ominaisuuksien, koostumuksen – – osalta;
ii)
liittämällä elintarvikkeeseen vaikutuksia tai ominaisuuksia, joita sillä ei ole;
iii)
esittämällä elintarvikkeella olevan erityisiä ominaisuuksia, kun tosiasiassa kaikilla samanlaisilla elintarvikkeilla on sellaisia ominaisuuksia;
b)
jollei luonnon kivennäisvesiä ja erityisravintoa koskevista yhteisön säännöksistä muuta johdu, esittää, että elintarvikkeeseen liittyy ihmisen sairauksia ennalta ehkäiseviä, hoitavia tai parantavia ominaisuuksia tai viitata sellaisiin ominaisuuksiin.
– –
3.   Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut kiellot ja rajoitukset koskevat myös:
a)
elintarvikkeiden esillepanoa – –
b)
mainontaa.” (
9
)
C Direktiivi 2009/54
13.
Luontaisten kivennäisvesien markkinoille saattamista koskevan direktiivin 2009/54 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että ”merkintöjen osalta [kyseisiä vesiä] koskee myytäviksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi [2000/13]. Sen vuoksi tässä direktiivissä voidaan rajoittua säätämään lisäyksistä ja poikkeuksista, joita olisi tehtävä kyseisiin yleisiin säännöksiin”.
14.
Direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Pakkauksissa tai merkinnöissä samoin kuin kaikessa mainonnassa on kiellettyä käyttää sellaisia ilmaisuja, – – jotka:
a)
luontaisen kivennäisveden osalta viittaavat ominaisuuksiin, joita vedellä ei ole – –;
– –
2.   Kaikki ilmaisut, joilla luontaiseen kivennäisveteen pyritään liittämään ihmisten sairauksien ehkäisemiseen, hoitoon tai parantamiseen liittyviä ominaisuuksia, ovat kiellettyjä.
Kuitenkin liitteessä III luetellut ilmaisut on sallittava, jos ilmaisut täyttävät kyseisessä liitteessä säädetyt asiaa koskevat vaatimukset, tai jos vaatimuksia ei ole, kansallisissa säännöksissä säädetyt vaatimukset, jos ne perustuvat fysikokemiallisiin määrityksiin ja jos tarvittaessa on tehty farmakologisia, fysiologisia ja kliinisiä tutkimuksia käyttäen tunnustettuja tieteellisiä liitteessä I olevan I jakson 2 kohdan mukaisia menetelmiä.
Jäsenvaltiot voivat – – sallia muiden ilmaisujen mukaan ottamisen, jos ne eivät ole ristiriidassa ensimmäisen alakohdan periaatteiden kanssa ja jos ne ovat sopusoinnussa toisen alakohdan kanssa.”
15.
Direktiivin 2009/54 liitteessä III, jonka otsikko on ”Ilmaisut ja vaatimukset, joista säädetään 9 artiklan 2 kohdassa”, mainintaan ”sopii vähänatriumiseen ruokavalioon” on liitetty seuraava kriteeri: ”natriumpitoisuus alle 20 mg/l”.
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
16.
Direction régionale de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes d’Auvergne (Auvergnen kilpailu-, kuluttaja- ja petostentorjunta-asioista vastaava alueellinen osasto (Ranska)) antoi 5.2.2009 Neptune Distributionille, joka myy ja jälleenmyy Saint-Yorre- ja Vichy Célestins ‑nimisiä luontaisia kivennäisvesiä, määräyksen, jossa tätä vaadittiin poistamaan näiden vesien merkinnöistä ja mainonnasta seuraavat maininnat:
—
”St-Yorren natrium koostuu pääasiassa natriumbikarbonaatista. Litrassa St-Yorrea on ainoastaan 0,53 g suolaa (tai natriumkloridia) eli vähemmän kuin litrassa maitoa!” ja
—
”Suolaa ja natriumia ei pidä sekoittaa keskenään – Vichy Célestinsin natrium koostuu pääasiassa natriumbikarbonaatista. Sitä ei pidä sekoittaa etenkään pöytäsuolaan (natriumkloridi). Litrassa Vichy Célestinsiä on vain 0,39 g suolaa eli 2–3 kertaa vähemmän kuin litrassa maitoa!” ja
—
yleisesti kaikki maininnat, joilla uskotellaan, että kyseisten vesien suola- tai natriumpitoisuus on pieni tai erittäin pieni.
17.
Ranskan talous-, teollisuus- ja työllisyysministeri hylkäsi 25.8.2009 tekemällään päätöksellä Neptune Distributionin kyseisestä määräyksestä tekemän hallintovalituksen.
18.
Tribunal administratif de Clermont-Ferrand hylkäsi 27.5.2010 antamallaan tuomiolla Neptune Distributionin nostaman lainvastaisuuteen perustuvan kanteen, jolla pyrittiin kumoamaan sekä 5.2.2009 tehty päätös että myöhempi ministeriön päätös. Cour administrative d’appel de Lyon pysytti kyseisen tuomion voimassa 9.6.2011 antamallaan tuomiolla. Neptune Distribution haki tuomioon muutosta Conseil d’État’ssa.
19.
Kyseisessä valituksessa esitettyjen unionin oikeuden säännöksiä koskevien valitusperusteiden perusteella Conseil d’État päätti 26.3.2014 tekemällään päätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 4.4.2014, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Lasketaanko elintarvikkeessa oleva natriumin määrää asetuksen (EY) N:o 1924/2006 liitteessä tarkoitettu vastaava määrä suolaa vain sen natriumin määrän perusteella, joka kloridi-ioneihin yhdistyneenä muodostaa natriumkloridia eli pöytäsuolaa, vai käsittääkö tämä laskentaperuste elintarvikkeessa kaikissa muodoissa olevan natriumin kokonaismäärän?
2)
Rikotaanko jälkimmäisessä tapauksessa direktiivin 2000/13 2 artiklan 1 kohdalla ja direktiivin 2009/54 9 artiklan 1 ja 2 kohdalla, luettuina yhdessä sen liitteen III kanssa ja ottaen huomioon asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä vahvistettu natriumin ja suolan vastaavuussuhde, kun niissä kielletään kivennäisveden jälleenmyyjää käyttämästä tuotemerkinnöissään ja mainosviesteissään vähäsuolaisuuteen liittyviä mainintoja, vaikka ne kuvaisivat kyseistä myös runsaasti natriumbikarbonaattia sisältävää tuotetta, koska tämä maininta olisi omiaan johtamaan ostajaa harhaan veden kokonaisnatriumpitoisuudesta, [SEU] 6 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna yhdessä [perusoikeuskirjan] 11 artiklan 1 kohdan (sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus) ja 16 artiklan (elinkeinovapaus) sekä [Euroopan ihmisoikeussopimuksen] 10 artiklan kanssa?”
20.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Neptune Distribution, Ranskan, Kreikan ja Italian hallitukset sekä Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio. Vain Italian hallitus ei ollut edustettuna 26.2.2015 pidetyssä suullisessa käsittelyssä.
IV Oikeudellinen arviointi
A Asetuksen N:o 1924/2006 liitteen tulkinta (ensimmäinen kysymys)
21.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö koskee ensinnäkin asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä tarkoitetun – edellä mainittuihin ravitsemusväitteisiin ”vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen” ja ”erittäin vähän natriumia sisältävä tai erittäin vähäsuolainen” liittyvän – käsitteen ”elintarvikkeessa olevan natriumin määrää ’vastaava määrä suolaa’” tulkintaa. (
10
) Unionin tuomioistuimelta kysytään ensimmäistä kertaa, onko kyseistä käsitettä tulkittava siten, että mainitussa asetuksessa vaaditaan ottamaan ”suolaekvivalentin” laskennassa huomioon ainoastaan se natriumin määrä, joka saattaa kloridi-ioneihin yhdistyessään muodostaa natriumkloridia (toisin sanoen ”pöytäsuolaa”), vai onko otettava huomioon natriumin – sen muodosta riippumatta – kokonaismäärä kyseisessä elintarvikkeessa.
22.
Tämän vaihtoehdon, jonka Neptune Distribution asettaa etusijalle, ensimmäisen osan tueksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että ”koska natriumia esiintyy yleisesti luonnossa yhdistyneenä muihin kemiallisiin aineisiin”, kyseistä liitettä voidaan tulkita siten, että siinä vaaditaan ottamaan huomioon ainoastaan se natriumin määrä, joka muodostaa natriumkloridia. (
11
) Se huomauttaa myös, että jos unionin tuomioistuin sitä vastoin hyväksyisi toisen vaihtoehdon, runsaasti natriumbikarbonaattia sisältävää kivennäisvettä ei mahdollisesti pidettäisi – kuten Ranskan hallinto katsoo – asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä tarkoitetulla tavalla ”vähän natriumia sisältävänä tai vähäsuolaisena”, vaikka se sisältäisi vähän tai erittäin vähän natriumkloridia. (
12
)
23.
Ongelma, toisin sanoen asetuksen N:o 1924/2006 ja erityisesti sen liitteeseen sisältyvien säännösten soveltaminen nyt käsiteltävässä asiassa on mielestäni ratkaistava ensin. Katson Ranskan ja Kreikan hallitusten tavoin, että direktiivillä 2009/54 otetaan käyttöön niitä mainintoja, jotka voidaan esittää luontaisia kivennäisvesiä koskevissa merkinnöissä ja mainonnassa, koskeva erityinen järjestelmä, mistä mielestäni seuraa, että asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitettujen ravitsemus- ja terveysväitteiden käyttö on yleisesti suljettu pois tämän erityisen elintarvikeryhmän osalta. (
13
) Neptune Distribution ja komissio väittävät päinvastoin, että asetus N:o 1924/2006 ja direktiivi 2009/54 ovat täydentäviä siltä osin kuin on kyse maininnoista, joita voidaan käyttää luontaisista kivennäisvesistä, mutta nyt käsiteltävän asian kannalta merkityksellisten unionin oikeuden säädösten sanamuodon vuoksi kyseinen väite ei vakuuta minua täysin.
24.
Asetuksen N:o 1924/2006 1 artiklan 5 kohdan b alakohdassa, joka koskee elintarvikkeisiin yleisesti liittyviä ravitsemus- ja terveysväitteitä, (
14
) säädetään nimenomaisesti, ettei kyseisellä asetuksella rajoiteta luontaisten kivennäisvesien kauppaa koskevan direktiivin 80/777, joka on korvattu direktiivillä 2009/54 16.7.2009 alkaen, säännösten soveltamista. (
15
)
25.
Lisäksi kyseisen asetuksen liitteen mukaan ravitsemusväite, jonka mukaan elintarvike on ”vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen” ja jonka käyttö on kyseisen liitteen mukaan sallittua tietyin edellytyksin, koskee ainoastaan muita vesiä kuin ”luontaisia kivennäisvesiä, jotka kuuluvat [direktiivin 2009/54] soveltamisalaan”. Mielestäni on selvää, että unionin lainsäätäjä on tarkoittanut tässä yhteydessä, että luontaisia kivennäisvesiä kohdellaan erityisenä erillisenä elintarvikeryhmänä, johon direktiiviä 2009/54 sovelletaan ensisijaisesti, jopa yksinomaisesti, sen säännösten soveltamisalalla. (
16
)
26.
Pitää paikkansa, että asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä esitetty kielto käyttää ravitsemusväitettä, jonka mukaan elintarvike on ”erittäin vähän natriumia sisältävä tai erittäin vähäsuolainen”, pätee sekä luontaisiin kivennäisvesiin että muihin vesiin. Mielestäni kyse on tältä osin kuitenkin sellaista mainintalajia koskevasta selvennyksestä, jota ei lainkaan säännellä direktiivillä 2009/54. Mainitun asetuksen kyseisen liitteen kyseistä erityissäännöstä on siten tarkoitus soveltaa luontaisiin kivennäisvesiin, jotka lisäksi kuuluvat direktiivin 2009/54 soveltamisalaan. Siinä esitetään kuitenkin kielto käyttää kyseistä väitettä luontaisista kivennäisvesistä ja muista vesistä. Kielto on ehdoton, koska – kuten kyseisen säännöksen viimeinen virke osoittaa – kieltoa sovelletaan riippumatta natriumpitoisuuden perusteella määritettävää ”suolaekvivalenttia” koskevasta kriteeristä. Sen soveltaminen pääasiassa tarkoitetun kaltaisessa tapauksessa ei siten riipu kyseisen kriteerin tulkinnasta.
27.
Siltä osin kuin on kyse edellä mainitusta ravitsemusväitteestä ”vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen”, asetuksen N:o 1924/2006 liitteen, jossa sallitaan sen käyttö, saattoi sen sijaan olla merkittävässä ristiriidassa direktiivin 2009/54 liitteen III, jolla säännellään maininnan ”sopii vähänatriumiseen ruokavalioon” käyttöä, kanssa; normikonflikti ratkaistiin direktiivin hyväksi.
28.
Mielestäni siitä seuraa, että ainoat tiedot, joiden perusteella voidaan esittää, että luontaisessa kivennäisvedessä olevan natriumin määrä on vähäinen, ovat ne, joista säädetään direktiivissä 2009/54; tältä osin noudatetaan kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen liitteen III kanssa. Käsite ”vastaava määrä suolaa”, jonka tulkintaa ensimmäisessä ennakkoratkaisupyynnössä pyydetään, sisältyy kuitenkin vain asetukseen N:o 1924/2006, eikä kyseiseen direktiiviin (
17
) tai direktiiviin 2000/13. (
18
)
29.
Täsmennän kuitenkin yleisesti, että siltä osin kuin on kyse asetuksen liitteessä mainitun käsitteen ”vastaava määrä suolaa” tulkinnasta, yhdyn Ranskan, Kreikan ja Italian hallitusten sekä komission esittämään näkemykseen, (
19
) jonka mukaan elintarvikkeessa olevan natriumin kokonaismäärä on ainoa asianmukainen peruste kyseisen elintarvikkeen natriumpitoisuuden perusteella määritettävän ”suolaekvivalentin” laskemiseksi.
30.
Asetuksessa N:o 1924/2006 ja sen liitteessä ei nimittäin tehdä eroa elintarvikkeessa olevan natriumin eri lähteiden välillä. Niissä ei muun muassa tehdä eroa natriumin mahdollisen bikarbonaatti- tai kloridi-ioneihin yhdistymisen perusteella. Sen sijaan kyseisessä liitteessä tarkastellut ravitsemusväitteet perustuvat näkemykselle, jonka mukaan suurimman sallitun natriumpitoisuuden, riippumatta siitä, missä muodossa natrium on, ja kyseisen ohjeellisen pitoisuuden ”suolaekvivalentin” välillä on suora vastaavuussuhde. (
20
)
31.
Unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut saman logiikan mukaisesti välttää kaikkea sekaannusta käsitteiden ”natrium” ja ”suola” (eli natriumkloridi) välillä siltä osin kuin on kyse direktiivillä 2009/54 (
21
) säänneltyjen luontaisten kivennäisvesien kaupasta ja elintarviketietojen antamisesta kuluttajille; viimeksi mainittuun sovelletaan nykyään asetusta N:o 1169/2011. (
22
)
32.
Tietyt teleologiset näkökohdat vahvistavat nämä sanamuotoon liittyvät väitteet. Kuten Ranskan hallitus ja komissio huomauttavat, asetuksen N:o 1924/2006 tavoitteina on taata sekä ravitsemus- ja terveysväitteiden rehellisyys että korkeatasoinen kuluttajansuoja kyseisellä alalla. (
23
) Mielestäni nämä tavoitteet voidaan saavuttaa täysimääräisesti vain, jos kyseisen asetuksen 8 artiklan ja sen liitteen yhdistetyn soveltamisen nojalla hyväksyttävien ravitsemusväitteiden yhteydessä edellytetään elintarvikkeen natriumin kokonaismäärän, eikä vain – natriumkloridin muodossa olevan – osan huomioon ottamista.
33.
Lopuksi neuvosto korostaa perustellusti sitä, että ”kaikista lähteistä peräisin olevan natriumin kokonaissaannin huomioon ottaminen on sopusoinnussa elintarvikealan kansainvälisten järjestöjen pitkäaikaisen tieteellisen käytännön kanssa”. (
24
) Parlamentti lisää, että ”siltä osin kuin on kyse tavoitteesta alentaa natriumin saantia, Maailman terveysjärjestön asiakirjat osoittavat nimenomaisesti vastaavuuden pöytäsuolan (natriumkloridi) ja muista lähteistä, muun muassa natriumbikarbonaatista, peräisin olevan natriumin välillä”. (
25
)
34.
Katson näin ollen, että asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä olevaa käsitettä ”vastaava määrä suolaa” on tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan elintarvikkeessa kaikissa muodoissa olevan natriumin määrää, eikä pelkästään natriumia, joka voi yhdistyä kloridi-ioneihin (ja muodostaa siten natriumkloridia eli ”pöytäsuolaa”).
B Direktiivissä 2000/13 ja direktiivissä 2009/54 tarkoitettujen säännösten pätevyyden arviointi (toinen kysymys)
1. Esitetyn kysymyksen sisältö ja ulottuvuus
35.
Toinen ennakkoratkaisukysymys on esitetty toissijaisesti. Se on esitetty ainoastaan sen varalta, että unionin tuomioistuin ratkaisee ensimmäisen kysymyksen siten, että määritettäessä ”suolaekvivalenttipitoisuutta” sen natriumpitoisuuden perusteella, joka enintään voidaan sallia käytettäessä asetuksessa N:o 1924/2006 tarkoitettuja ravitsemusväitteitä ”vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen” ja ”erittäin vähän natriumia sisältävä tai erittäin vähäsuolainen”, on otettava huomioon elintarvikkeessa olevan natriumin kokonaismäärä riippumatta siitä, missä muodossa kyseinen kivennäisaine esiintyy.
36.
Tämän kysymyksen tarkoituksena on ensisijaisesti useiden unionin johdetun oikeuden säännösten pätevyyden arviointi. Kyse on säännöksistä, joiden yhteensoveltuvuutta yhtäältä SEU 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan, jolla perusoikeuskirjasta tehdään sitova, ja toisaalta perusoikeuskirjan sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta koskevan 11 artiklan 1 kohdan ja elinkeinovapautta koskevan 16 artiklan (
26
) samoin kuin niin ikään sananvapautta koskevan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan (
27
) kanssa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee.
37.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että jos ilmenee, että elintarvikkeessa kaikissa muodoissa oleva natrium on otettava huomioon laskettaessa suolaekvivalenttia, direktiivin 2000/13 2 artiklan 1 kohdan säännökset ja direktiivin 2009/54 9 artiklan 1 ja 2 kohdan säännökset, luettuina yhdessä viimeksi mainitun direktiivin liitteen III kanssa – ”ottaen huomioon asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä vahvistetun natriumin ja suolan vastaavuussuhteen” (
28
) – saattavat muodostaa kohtuuttoman rajoituksen edellä mainituille vapauksille.
38.
Tässä yhteydessä ainoastaan Neptune Distribution väittää, että toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä mainituilla unionin johdetun oikeuden säännöksillä loukataan perusoikeuskirjan 11, 16 ja 52 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan suojaamia perusvapauksia, koska – cour administrative d’appel de Lyonin tekemän tulkinnan mukaan – siltä evätään kyseisillä säännöksillä mahdollisuus esittää tuotteensa ominaisuuksia sen sisältöä koskevien paikkansapitävien tietojen avulla. (
29
) Ranskan, Kreikan ja Italian hallitukset sekä parlamentti, neuvosto ja komissio sen sijaan katsovat, ettei kyseisillä direktiivien 2000/13 ja 2009/54 säännöksillä loukata SEU 6 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 11 artiklan 1 kohdan ja 16 artiklan kanssa, eikä siten vaikuteta kyseisten säännösten pätevyyteen.
39.
Ihmettelen ennen kaikkea ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen siten muotoileman – pätevyyden arviointia koskevan – pyynnön tehokkuutta. Minusta vaikuttaa nimittäin kohtuuttomalta katsoa, että direktiivin 2000/13 ja direktiivin 2009/54, jolla direktiivin 80/777 teksti on laadittu uudelleen, kyseisten säännösten mahdollinen pätemättömyys voisi johtua siitä, että jonkin muun säädöksen – nimittäin asetuksen N:o 1924/2006, sellaisena kuin unionin tuomioistuin tulkitsee sitä – säännöksissä ei tehdä eroa sen mukaan, mikä natriumin muoto on otettava huomioon määritettäessä kyseisen ravintoaineen pitoisuutta elintarvikkeessa. Minusta on poikkeuksellista, että kysymys unionin oikeuden säädöksen pätevyydestä esitetään – kuten esillä olevassa tapauksessa – yhteydessä, jossa mahdollinen yhteensopimattomuus perusoikeuskirjan kanssa johtuu useiden erillisten säädösten säännösten yhteisvaikutuksesta. Huomautan myös, että säädöksen pätevyyden arvioinnin, jonka unionin tuomioistuin suorittaa ennakkoratkaisumenettelyssä, on yleensä perustuttava kyseisen säädöksen antamisajankohtana vallinneeseen oikeudelliseen ja tosiseikkoihin perustuvaan tilanteeseen. (
30
)
40.
Kuten Ranskan hallitus ja neuvosto huomauttavat, toisen ennakkoratkaisukysymyksen ulottuvuus on lisäksi määritelty virheellisesti, kun otetaan huomioon pääasian kohde. (
31
) Mielestäni unionin tuomioistuimen tehtäväksi annettu pätevyyden arviointi olisi rajoitettava koskemaan direktiivin 2009/54 9 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ja direktiivin 2009/54 liitteen III säännöksiä, joiden soveltaminen yhdessä voi yksin olla merkityksellistä nyt käsiteltävässä asiassa. (
32
) Koska direktiivin 2000/13 2 artiklan 1 kohdassa, jossa esitetään ainoastaan ”yleisiä ja horisontaalisia” sääntöjä, (
33
) ei ole mitään elintarvikkeen natriumkoostumusta koskevien mainintojen osalta sovellettavaa erityisvaatimusta, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät näkökohdat eivät voi vaikuttaa viimeksi mainitun säännöksen pätevyyteen.
41.
Mielestäni toinen ennakkoratkaisukysymys on siten syytä muotoilla uudelleen. Katson joka tapauksessa – ja näin varsinkin jäljempänä esitetyistä syistä –, ettei väitettä unionin johdetun oikeuden säädösten pätemättömyydestä, jota Neptune Distribution perustelee väitetyllä yhteensopimattomuudella perusoikeuskirjan määräysten kanssa, voida hyväksyä nyt kyseessä olevan kaltaisessa yhteydessä. (
34
)
2. Kyseessä olevien rajoitusten perusteltavuus ja suhteellisuus
42.
Ei ole epäilystä siitä, että kyseessä olevat direktiivin 2009/54 säännökset muodostavat rajoituksen perusoikeuskirjan 11 ja 16 artiklan mukaisten perusoikeuksien kannalta, koska niillä rajoitetaan luontaisia kivennäisvesiä markkinoille saattavien yritysten mahdollisuutta päättää vapaasti kyseisiä tuotteita koskevien kaupallisissa viesteissään käyttämiensä väitteiden sisällöstä.
43.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusoikeuskirjan 16 artiklassa taattu elinkeinovapaus ei kuitenkaan ole ehdoton, ja unionin lainsäätäjä voi siten pätevästi asettaa rajoituksia sen käytölle. (
35
) Tämä koskee myös sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta, jotka on suojattu perusoikeuskirjan 11 artiklassa. (
36
) Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdasta ilmenee yhtäältä, että ”tässä perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen”, ja toisaalta, että ”suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia”.
44.
Ensinnäkin minusta vaikuttaa nyt käsiteltävässä asiassa siltä, että lakisääteiset rajoitukset, jotka ovat seurausta tässä tarkoitettujen säännösten soveltamisesta, eivät vaikuta perusoikeuskirjan 11 artiklassa tunnustettujen sananvapauden ja tiedonvälityksen vapauden tai 16 artiklassa tunnustetun elinkeinovapauden keskeiseen sisältöön. Vaikka kyseisten säännösten tavoitteena on säännellä kyseisten vapauksien käyttöä erityisesti siltä osin kuin on kyse natriumpitoisuutta koskevista maininnoista kivennäisvesien merkinnöissä ja mainonnassa, ne eivät ole omiaan loukkaamaan kyseisten vapauksien ”keskeistä sisältöä”, (
37
) koska henkilöillä, joihin kyseisiä sääntöjä sovelletaan, säilyy mahdollisuus ilmaista itseään ja valistaa kuluttajia sekä oikeus jatkaa liiketoimintaansa unionin oikeudessa harkitusti määritellyn mukaisesti.
45.
Toiseksi huomautan, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suhteellisuusperiaate edellyttää sitä, että unionin toimielinten toimet eivät ylitä niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista kyseisellä lainsäädännöllä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden. (
38
)
46.
Siltä osin kuin on kyse direktiivin 2009/54 säännösten tavoitteista, totean unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneiden hallitusten ja toimielinten tavoin, että niissä käyttöön otettujen rajoitusten ”ensisijaisena tarkoituksena [on] kuluttajien terveyden suojeleminen, kuluttajien harhaanjohtamisen estäminen ja rehellisen kaupankäynnin varmistaminen”. (
39
) Korkeatasoinen ”ihmisten terveyden suojelu” ja ”kuluttajansuoja” ovat joka tapauksessa yleisen edun mukaisia laillisia tavoitteita, jotka unioni pyrkii toteuttamaan, kuten useista EUT-sopimuksen ja perusoikeuskirjan määräyksistä ilmenee. (
40
)
47.
Siltä osin kuin on kyse kuluttajien terveyden suojelemisesta, kyseisen tavoitteen, joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 35 artiklassa, ja direktiivin 2009/54 antamisen välinen yhteys ilmenee selvästi viimeksi mainitun direktiivin säännösten sanamuodosta, erityisesti sen edellä mainitusta johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ja sen 9 artiklan 2 kohdasta.
48.
Ranskan hallitus ja komissio korostavat tässä yhteydessä, että ostajat voivat ymmärtää vähäsuolaisuuteen (vähäiseen määrään natriumkloridia) liittyvän maininnan luontaisten kivennäisvesien merkinnöissä ja/tai mainonnassa osoitukseksi ravitsemuksellisista eduista, vaikkei sellaisessa maininnassa oteta huomioon kokonaisnatriumpitoisuutta huolimatta tieteellisistä lausunnoista, joissa suositellaan vähentämään natriumin kulutusta lääketieteellisistä syistä. (
41
) Neptune Distribution sen sijaan arvostelee kyseessä olevia johdetun oikeuden säännöksiä siitä, ettei niissä tehdä eroa yhtäältä natriumkloridin, jonka liiallisen kulutuksen tiedetään olevan terveydelle haitallista, ja toisaalta tiettyjen kivennäisvesien sisältämän natriumbikarbonaatin välillä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin puolestaan katsoo, että ”on olemassa huomattavia epäilyjä siitä, ovatko yhtäältä runsaasti natriumbikarbonaattia ja toisaalta runsaasti natriumkloridia sisältävien vesien käytöstä kohonneesta verenpaineesta kärsiville henkilöille ja yleisesti eurooppalaisille kuluttajille aiheutuvat riskit toisiinsa verrattavissa”, etenkin kun otetaan huomioon Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) antamat eri lausunnot. (
42
)
49.
Katson yhtäältä, että nykyisen tieteellisen tiedon perusteella ei voida ottaa selkeää kantaa siihen, onko runsas natriumin kulutus erityisesti kohonneen verenpaineen kannalta haitallisempaa bikarbonaattien vai kloridin muodossa. (
43
) Ennalta varautumisen periaatteen, (
44
) joka unionin lainsäätäjän on otettava huomioon, (
45
) nojalla mielestäni vaikuttaa näin ollen asianmukaiselta kieltää luontaisten kivennäisvesien jälleenmyyjiä käyttämästä mainintaa, joka perustuu vähäsuolaisuutta (vähäinen määrä natriumkloridia) koskevaan väitteeseen, ilman että mainitaan natriumin kokonaissaantia, joka voi selittyä kyseisissä vesissä mahdollisesti olevalla suurella määrällä natriumbikarbonaattia. Lisäksi on mielestäni välttämätöntä, ettei kyseisten jälleenmyyjien sallita mainita, kuten Neptune Distribution toivoo, tuotteitaan koskevissa maininnoissa natriumin eri muotojen välistä eroa, sillä sellainen väite saattaa johtaa kuluttajat harhaan niiden mahdollisten terveysetujen osalta, joita muissa muodoissa kuin pöytäsuolan muodossa olevalla natriumilla voi olla. (
46
)
50.
Toisaalta tuomiosta Deutsches Weintor (
47
) ilmenee, että itsessään oikeankin väitteen kieltäminen voi olla oikeutettua, jos käy ilmi, että kyseinen väite ilmaisee vain osatotuuden. Kyseisessä asiassa, jossa unionin tuomioistuinta oli pyydetty arvioimaan asetuksen N:o 1924/2006 säännösten pätevyyttä erityisesti perusoikeuskirjan 16 artiklan valossa, se on katsonut, että kyseiset säännökset, joiden mukaan viinien tuottajaa tai jälleenmyyjää kielletään poikkeuksetta käyttämästä pääasiassa kyseessä olevan kaltaista terveysväitettä (
48
) väitteen epätäydellisyyden vuoksi huolimatta siitä, että väite mahdollisesti on oikea, (
49
) ovat yhteensoveltuvia SEU 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa. Unionin lainsäätäjä on siten voinut perustellusti katsoa – kyseisessä asiassa alkoholijuomien ja nyt käsiteltävässä asiassa kivennäisvesissä esiintyvän natriumin osalta – että on vältettävä käyttämästä sellaisia mahdollisesti oikeita mutta kuitenkin moniselitteisiä mainintoja, joilla kuluttajilta evätään mahdollisuus säännellä kulutustaan tietoisina kaikista seikoista.
51.
Siltä osin kuin on kyse luontaisten kivennäisvesien kaltaisten tuotteiden olennaisia ominaisuuksia koskevien tietojen antamisesta kuluttajille, huomautan ensiksi, että tämän yleisen edun mukaisen tavoitteen kunnioittaminen liittyy nyt käsiteltävässä asiassa läheisesti edellä mainitun, ihmisten terveyden suojelua koskevan tavoitteen kunnioittamiseen, ja että näin ollen tietyt edellä esitetyt näkökohdat saattavat olla merkityksellisiä myös tässä yhteydessä. On myös täsmennettävä, että sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus, jotka taataan perusoikeuskirjan 11 artiklassa, kattavat kaupalliset, erityisesti mainostarkoituksessa käytettävä tiedot, mikä vastaa sitä, mitä on määrätty Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa. (
50
)
52.
Nyt käsiteltävässä asiassa voidaan huomauttaa, että vaikka unionin tuomioistuimessa huomautuksia esittäneet asianosaiset vetoavat yhdessä tarpeeseen suojella kuluttajia tarkkojen ja täsmällisten tietojen avulla, niiden tähän samaan perusteeseen vedoten esittämät vastausta koskevat ehdotukset ovat kuitenkin täysin vastakkaiset. (
51
) Kun otetaan huomioon edellä mainittujen kansainvälisten järjestöjen esittämät ehdotukset, (
52
) mielestäni on tosiasiallisesti välttämätöntä, että luontaisten kivennäisvesien jälleenmyyjät toimittavat sekä selkeät että kattavat tiedot niihin sisältyvän natriumin kokonaismäärästä, niin että tavanomaisen valistunut kuluttaja voi tehdä valinnan kaikista hänelle tarjotuista samankaltaisista tuotteista tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista. (
53
) Se edellyttää, ettei tältä osin ole mitään sekaannusta ja näin myös tapauksessa, jossa annetut tiedot ovat todenperäisiä. (
54
)
53.
Siltä osin kuin on kyse niiden keinojen asianmukaisuudesta, joita unionin lainsäätäjä käyttää saavuttaakseen kaksi edellä mainittua tavoitetta, Neptune Distribution väittää, että toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitetuista säännöksistä johtuvat sananvapauden ja elinkeinonvapauden rajoitukset ovat kyseisiin tavoitteisiin nähden suhteettomia.
54.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin ”todettava, että yhteisön lainsäätäjällä on laaja harkintavalta esillä olevan kaltaisella alalla, jolla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja jolla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja”, mistä seuraa, että ”tuomioistuimet voivat valvoa näiden toimenpiteiden laillisuutta vain rajoitetusti” ja että ”tähän alaan kuuluva toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisten toimielinten tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen”. (
55
)
55.
Muun muassa arvioitaessa hyvin monitahoisia tieteellisiä ja teknisiä tosiseikkoja niiden toimenpiteiden luonteen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, joihin unionin lainsäätäjä ryhtyy, on selvää, etteivät unionin tuomioistuimet voi tällaisessa asiayhteydessä korvata omalla tällaisia seikkoja koskevalla arvioinnillaan toimielinten arviointia, sillä EY:n perustamissopimuksessa tämä tehtävä annetaan ainoastaan näille toimielimille. (
56
) Oikeuskäytännössä todetaan myös, että ”harkintavalta, joka toimivaltaisilla viranomaisilla on asianmukaisen tasapainon määrittämisessä sananvapauden ja edellä mainittujen tavoitteiden välillä, on erilainen kunkin sellaisen päämäärän osalta, jonka perusteella kyseistä oikeutta voidaan rajoittaa, ja se riippuu kyseessä olevan toiminnan luonteesta”, ja minusta vaikuttaa siltä, että unionin tuomioistuimen jättämä harkintavalta on laajempi siltä osin kuin on kyse sananvapauden nimenomaan kaupallisesta – ja siten voittoa tavoittelevasta – käytöstä erityisesti mainosviesteissä. (
57
)
56.
Kun käsiteltävässä asiassa otetaan huomioon se tieteellisiä ja teknisiä seikkoja koskeva laaja harkintavalta, joka unionin lainsäätäjälle on tunnustettava tässä yhteydessä, ja sen tarve ottaa huomioon edellä mainittu ennalta varautumisen periaate, (
58
) mielestäni se on voinut kohtuudella katsoa, ettei direktiivin 2009/54 kyseisillä säännöksillä lainmukaisesti tavoiteltuja päämääriä voitu kaupallisen viestinnän yhteydessä saavuttaa Neptune Distributionin mainitsemien vapauksien kannalta vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä.
57.
Ranskan hallituksen, parlamentin, neuvoston ja komission tavoin huomautan myös, että näihin vapauksiin kohdistuva rajoitus on tosiasiallisesti vähäinen, koska luontaisten kivennäisvesien jälleenmyyjät voivat edelleen vapaasti tiedottaa kuluttajille kyseisten vesien koostumuksesta ja erityisesti niiden vähäisestä natriumpitoisuudesta käyttämällä niiden merkinnöissä ja mainonnassa unionin lainsäätäjän nimenomaisesti sallimia mainintoja, nimittäin direktiivin 2009/54 liitteessä III esitettyjä tai jäsenvaltioiden lainsäätäjien mahdollisesti hyväksymiä mainintoja. (
59
)
58.
Kaikki nämä seikat huomioon ottaen katson, ettei unionin lainsäätäjä ole – perusoikeuskirjan 11 ja 16 artiklan sekä sen 52 artiklan 1 kohdan valossa – ylittänyt suhteellisuusperiaatteen noudattamisen asettamia rajoja, kun se on antanut direktiivin 2009/54 9 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ja sen liitteen III säännökset.
V Ratkaisuehdotus
59.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Conseil d’État’n (Ranska) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Elintarvikkeita koskevista ravitsemus- ja terveysväitteistä 20.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1924/2006 liitteessä olevaa säännöstä, joka koskee ravitsemusväitteen ”vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen” sallimista koskevia edellytyksiä, ei sovelleta luontaisiin kivennäisvesiin. Sitä vastoin kyseisessä liitteessä kielletään nimenomaisesti käyttämästä luontaisista kivennäisvesistä väitettä ”erittäin vähän natriumia sisältävä tai erittäin vähäsuolainen”.
2)
Luontaisten kivennäisvesien hyödyntämisestä ja markkinoille saattamisesta 18.6.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/54/EY 9 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan ja liitteen III säännökset ovat päteviä.
(
1
)   Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)   EUVL L 404, s. 9, ja oikaisu EUVL 2007, L 12, s. 3.
(
3
)   Vaikka unionin tuomioistuin on tulkinnut jo useita asetuksen N:o 1924/2006 säännöksiä, se ei ole sitä vastoin koskaan joutunut lausumaan mainitusta liitteestä.
(
4
)   Natrium, joka mainitaan asetuksen N:o 1924/2006 2 artiklan 2 kohtaan sisältyvässä ”ravintoaineiden” luettelossa.
(
5
)   EUVL L 109, s. 29.
(
6
)   EUVL L 164, s. 45. Kyseisellä direktiivillä, jota sovelletaan 16.7.2009 alkaen, on laadittu uudelleen ja kumottu luontaisten kivennäisvesien hyödyntämistä ja markkinoille saattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 15.7.1980 annettu neuvoston direktiivi 80/777/ETY (EYVL L 229, s. 1).
(
7
)   Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta 25.10.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL L 304, s. 18).
(
8
)   Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 6.
(
9
)   Kuluttajalain (code de la consommation) R. 112‑7 §:llä saatetaan direktiivin 2000/13 2 artikla osaksi Ranskan oikeutta. Sen 25.11.2005–13.12.2014 voimassa olleen toisinnon 1 momentissa säädetään, että ”merkinnät ja niiden toteutustavat eivät saa olla omiaan aiheuttamaan ostajan tai kuluttajan kannalta sekaannusta erityisesti elintarvikkeen ominaisuuksista, kuten sen – –, laadusta, sisällöstä”, ja sen 4 momentissa, että ”edellä mainittuja kieltoja ja rajoituksia sovelletaan myös elintarvikkeiden mainontaan ja esillepanoon”.
(
10
)   Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 11 kohta. Kyseiset kaksi väitettä voidaan esittää vain, jos tuote sisältää enintään tietyn määrän natriumia (”0,12 g / 100 g” tai ”0,04 g / 100 ml”) tai kyseistä natriummäärää vastaavan määrän suolaa.
(
11
)   Neptune Distribution väittää, että muu laskentatapa suolaekvivalentin määrittämiseksi olisi epäasianmukainen, sillä sen mukaan natrium on luontaisissa kivennäisvesissä pääosin yhdistyneenä karbonaattiin, ja vain pieni osa natriumia yhdistyy kloridiin muodostaen suolaa.
(
12
)   Viimeksi mainitusta tulkinnasta seuraa käytännössä, että sellaisen luontaisen kivennäisveden, joka sisältää vähän natriumkloridia mutta runsaasti natriumbikarbonaattia, jälleenmyyjä ei saa käyttää tuotteestaan vähäsuolaisuuteen (natriumkloridin vähäiseen määrään) liittyvää mainintaa, koska – vaikka kyseinen maininta olisi paikkansapitävä – se olisi omiaan aiheuttamaan ostajissa sekaannusta kyseisen veden kokonaisnatriumpitoisuudesta.
(
13
)   Ranskan hallitus väittää, että sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin että muutoksenhakutuomioistuin ovat pääasiassa katsoneet, että päätös, jossa kiellettiin riidanalaiset maininnat, perustui virheellisesti asetukseen N:o 1924/2006, mutta että se voitiin perustella direktiivillä 80/777, josta on tullut direktiivi 2009/54. Se huomauttaa, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kyseenalaista tätä arviointia, mutta esittää kuitenkin ensimmäisen kysymyksensä, koska se katsoo, että säännöksiä, joita käsiteltävässä asiassa on sen mukaan sovellettava – toisin sanoen direktiivin 2000/13 2 artiklan 1 kohtaa ja direktiivin 2009/54 9 artiklan 1 ja 2 kohtaa ja sen liitettä III – on tulkittava asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä mainitun käsitteen ”vastaava määrä suolaa” valossa (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohta).
(
14
)   Sellaisina kuin ne määritellään kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan neljännessä ja viidennessä alakohdassa. Näiden kahden väitteiden ryhmän välisten erojen ja niihin liittyvien säännösten keskinäisen yhteensovittamisen osalta ks. mm. tuomio Ehrmann (C‑609/12, EU:C:2014:252, 25 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
15
)   Kreikan hallitus väittää, ettei voida missään tapauksessa väittää, että asetuksessa 1924/2006 tarkoitetun ravitsemusväitteen käsite poikkeaa direktiivillä 2009/54 säänneltyjen merkintöjen käsitteestä, koska viime kädessä kyse on samojen oikeudellisten etujen suojasta, toisin sanoen sekä terveyden ja kuluttajien suojelemisesta että tavaroiden vapaan liikkuvuuden ja terveen kilpailun suojelemisesta.
(
16
)   Luontaisille kivennäisvesille on varattu erityiskohtelu myös direktiivissä 2000/13 (ks. 2 artiklan 1 kohdan b alakohta) ja asetuksessa N:o 1169/2011, joka korvaa kyseisen direktiivin (ks. kyseisen asetuksen 7 ja 29 artiklassa ja liitteessä V olevat viittaukset luontaisia kivennäisvesiä koskeviin unionin oikeuden säännöksiin).
(
17
)   Direktiivin 2009/54 mainittujen säännösten soveltamisesta yhdessä seuraa, että mainintaa ”sopii vähänatriumiseen ruokavalioon” voidaan käyttää luontaisista kivennäisvesistä, joiden ”natriumpitoisuus [on] alle 20 mg/l”; tämä kriteeri ei viittaa mahdolliseen suolaekvivalenttiin. Huomautan, että kyseisellä maininnalla, jonka sisältö on täysin selvä keskivertokuluttajalle, tuodaan esiin sekä natriumin saannin suhteellinen arvo että – viitaten kyseessä olevaan järjestelmään – sen saannin absoluuttinen arvo.
(
18
)   Tämä johtuu myös siitä kemiallisesta tiedosta, jonka mukaan luontaiset kivennäisvedet eivät sisällä suolaa (natriumkloridia) sellaisenaan. Kuten Ranskan hallitus ja neuvosto ovat korostaneet, ne saattavat sisältää natriumin, bikarbonaattien ja kloridin kaltaisia kivennäisaineita ainoastaan erillään, eivätkä niitä yhdisteitä, joita viimeksi mainitut voivat muodostaa, kuten natriumbikarbonaattia tai ‑kloridia, sillä kaikkien näiden aineiden ionit liukenevat kyseisiin nesteisiin.
(
19
)   Parlamentti ja neuvosto ovat ottaneet kantaa ainoastaan toiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavaan vastaukseen. Niiden esittämät huomautukset ovat kuitenkin tietyiltä osin hyödyllisiä myös ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavan vastauksen kannalta.
(
20
)   Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 10.
(
21
)   Huomautan, että kyseisessä direktiivissä viitataan yksinomaan kyseisissä vesissä olevaan ”natriumiin” (ks. liite III).
(
22
)   Asetuksen N:o 1169/2011 johdanto-osan 37 perustelukappaleessa säädetään, että jotta ”loppukuluttajat ymmärtävät merkinnöissä annetut tiedot ongelmitta – – merkinnöissä olisi käytettävä ilmaisua ’suola’ ravintoaineen vastaavan nimityksen ’natrium’ asemesta”. Lisäksi sen liitteessä I olevassa 11 kohdassa täsmennetään, että kyseisellä asetuksella käyttöön otetussa ”ravintoarvoilmoituksessa” ilmoitettava ”suolaekvivalenttipitoisuus [on laskettava] käyttämällä kaavaa: suola = natrium × 2,5”, ja 31.1.2013 päivätyssä komission asiakirjassa, jonka otsikko on ”Questions et réponses sur l’application du règlement (UE) no 1169/2011” (”Kysymyksiä ja vastauksia asetuksen (EU) N:o 1169/2011 soveltamisesta”), todetaan lisäksi, että tässä yhteydessä on otettava huomioon ”elintarvikkeessa kaikissa muodoissa olevan natriumin kokonaismäärä” (ks. 3.25 kohta).
(
23
)   Ks. mm. kyseisen asetuksen johdanto-osan ensimmäinen, toinen, yhdeksäs ja kymmenes perustelukappale sekä sen 1 artiklan 1 kohta ja sen antamiseen johtaneen asetusehdotuksen [KOM(2003) 424 lopullinen] perusteluosan 6 kohta.
(
24
)   Neuvosto mainitsee muun muassa Codex Alimentarius ‑komission, joka on Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) ja Maailman terveysjärjestön (WHO) yhteinen elin, suuntaviivat – yhdet ”ravintoarvomerkinnöistä” (CAC/GL 2‑1985, sellaisina kuin ne ovat vuonna 2013 tarkistettuina) ja toiset ”ravitsemus- ja terveysväitteiden käytöstä” (CAC/GL 23‑1997, sellaisina kuin ne ovat vuonna 2004 tarkistettuina). Huomautan, että asetuksen N:o 1924/2006 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa viitataan niihin nimenomaisesti.
(
25
)   Parlamentti siteeraa muun muassa Maailman terveysjärjestön asiakirjaa, jonka otsikko on ”Reducing salt intake in populations: report of a WHO forum and technical meeting, 5-7 October 2006, Paris, France” (saatavilla seuraavassa internetosoitteessa: http://apps.who.int/iris/handle/10665/43712), jossa täsmennetään, että ”tässä kertomuksessa – – termiä ’suola’ sovelletaan samalla tavalla natriumin tai natriumkloridin
saantiin. Ilmauksella ’ravinnosta saatavan suolan vähentäminen’ tarkoitetaan kaikista elintarvikelähteistä peräisin olevan natriumin kokonaissaannin vähentämistä” (s. 3, kursivointi alkuperäisessä tekstissä).
(
26
)   Kyseisen vapauden sisällön osalta ks. ”perusoikeuskirjan selitykset” (EUVL 2007, C 303, s. 17), jotka on – SEU 6 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan ja perusoikeuskirjan 52 artiklan 7 kohdan mukaan – otettava huomioon sitä tulkittaessa.
(
27
)   Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdasta ilmenee, että siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin mainitussa yleissopimuksessa; tämä periaate ei kuitenkaan estä unionia myöntämästä tätä laajempaa suojaa. Täsmennän, että kyseinen määräys on merkityksellinen siltä osin kuin on kyse perusoikeuskirjan 11 artiklasta, jonka sisältö vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan sisältöä, muttei perusoikeuskirjan 16 artiklan kannalta, jolla ei ole vastinetta Euroopan ihmisoikeussopimuksessa.
(
28
)   Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää kyseistä ”vastaavuussuhdetta” ja huomauttaa, että niiden kynnysarvojen, jotka on alitettava, jotta voidaan esittää väitteet ”vähän [tai] erittäin vähän natriumia sisältävä tai vähäsuolainen [tai] erittäin vähäsuolainen”, määrittämiseksi asetuksen N:o 1924/2006 liitteessä viitataan samalla tavalla elintarvikkeen natriumpitoisuuteen ja sen suolaekvivalenttiin.
(
29
)   Koska on mahdollista, ettei luontainen kivennäisvesi sisällä natriumkloridia (suolaa), vaan ainoastaan kloridi- tai natriumioneja, joka esiintyvät toisistaan riippumatta (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 18), minusta vaikuttaa siltä, että pääasiassa kyseessä olevat maininnat ovat epätäsmällisiä.
(
30
)   Ks. tuomio SAM Schiffahrt ja Stapf (C‑248/95 ja C‑249/95, EU:C:1997:377, 46 kohta).
(
31
)   Ranskan hallitus korostaa perustellusti sitä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyt koskevat yksinomaan runsaasti natriumbikarbonaattia sisältävän luontaisen kivennäisveden vähäistä suola- eli natriumkloridipitoisuutta koskevan maininnan kiellon pätevyyttä, eivätkä merkintöjä, jotka saattavat johtaa kuluttajaa harhaan liittämällä elintarvikkeeseen vaikutuksia tai ominaisuuksia, joita sillä ei ole, koskevan yleisen kiellon pätevyyttä.
(
32
)   Arvelen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on viitannut virheellisesti kyseisen 9 artiklan 1 kohtaan ja 2 kohdan ensimmäiseen alakohtaan, koska ainoastaan kyseisen 2 kohdan toisessa alakohdassa viitataan direktiivin 2009/54 liitteeseen III, joka sisältää ne sallitut maininnat ja niiden soveltamiskriteerit, joita toinen ennakkoratkaisukysymys todellisuudessa koskee.
(
33
)   Ks. direktiivin 2000/13 johdanto-osan neljäs ja viides perustelukappale. Direktiivin 2009/54 johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan kyseisessä direktiivissä säädetään ”lisäyksistä ja poikkeuksista”, joita on tehtävä direktiivissä 2000/13 säädettyihin ”yleisiin säännöksiin”.
(
34
)   Vertailun vuoksi todettakoon, että tuomiossa Digital Rights Ireland ym. (C‑293/12 ja C‑594/12, EU:C:2014:238) oikeuksiin puuttuminen, jonka vuoksi unionin tuomioistuin totesi suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen perusteella pätemättömäksi direktiivin, jota kyseinen asia koski, oli aivan eri luokkaa.
(
35
)   Ks. mm. julkisasiamies Mazákin ratkaisuehdotus Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:189, 66 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio Sky Österreich (C‑283/11, EU:C:2013:28, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
36
)   Ks. tuomio Schmidberger (C‑112/00, EU:C:2003:333, 79 kohta) ja tuomio Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, 26 kohta). Edellä mainituissa perusoikeuskirjan 11 artiklaa koskevissa selityksissä täsmennetään, että perusoikeuskirjassa taattuun sananvapautta koskevaan oikeuteen tehtävät rajoitukset eivät voi ylittää Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklan 2 kohdassa määriteltyjä rajoituksia.
(
37
)   Ks. mm. tuomio Karlsson ym. (C‑292/97, EU:C:2000:202, 45 kohta ja sitä seuraavat kohdat); tuomio Deutsches Weintor (C‑544/10, EU:C:2012:526, 54 ja 57 kohta) ja tuomio Digital Rights Ireland ym. (C‑293/12 ja C‑594/12, EU:C:2014:238, 39 ja 40 kohta).
(
38
)   Ks. mm. tuomio Schaible (C‑101/12, EU:C:2013:661, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
39
)   Ks. direktiivin 2009/54 johdanto-osan viides perustelukappale.
(
40
)   Jatkona (yleisesti sovellettavia määräyksiä koskeville) SEUT 9 ja SEUT 12 artiklalle ja (jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämistä koskevan) SEUT 114 artiklan 3 kohdalle SEUT 168 artiklan 1 kohdassa ja SEUT 169 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan, että ”ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu varmistetaan kaikkien unionin politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä ja toteuttamisessa”, samoin kuin ”kuluttajansuojan korkea taso”; kyseisten määräysten sisältö on nostettu ”periaatteiksi” – ensin mainittu perusoikeuskirjan 35 artiklassa ja jälkimmäinen 38 artiklassa (ks. edellä mainitut ”perusoikeuskirjan selitykset”).
(
41
)   Ranskan hallitus väittää, että eri terveysviranomaisten, erityisesti Maailman terveysjärjestön, keräämien kansainvälisen tutkimuksen tulosten seurauksena on todettava suora yhteys natriumin liiallisen kulutuksen ja kohonneen verenpaineen riskin sekä kyseiseen riskiin yhdistettävien sydän- ja verisuoni- sekä munuaissairauksien välillä.
(
42
)   Ennakkoratkaisupyynnön mukaan kansallisesta asiakirja-aineistosta ja erityisesti elintarviketurvallisuusviranomaisen 21.4.2005 antamasta lausunnosta käy ilmi, että lisääntyneen natriumin saannin keskeisin haittavaikutus on verenpaineen nousu. Vaikka verenpaineen nousu aiheutuu pääasiassa natriumista, sen mukaan myös kloridi-ionit lisäävät huomattavaan suolankäyttöön liittyvää verenpaineen nousua. Useiden tutkimusten mukaan paljon natriumbikarbonaattia sisältävällä ruokavaliolla ei ole verenpaineesta kärsiville henkilöille samanlaisia haitallisia vaikutuksia kuin paljon natriumkloridia sisältävällä ruokavaliolla. Lisäksi elintarviketurvallisuusviranomainen jätti kesäkuussa 2011 julkaistussa lausunnossa asetuksen N:o 1924/2006 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun terveysväitteiden luettelon ulkopuolelle väitteen, jonka mukaan natriumbikarbonaatti ei vaikuta haitallisesti verenpaineeseen, koska elintarviketurvallisuusviranomainen katsoi, ettei tämän väitteen tueksi teetetty tutkimus tarjonnut riittäviä metodologisia takeita; ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi kuitenkin, ettei tämä ole riittävä peruste väittää, että natriumbikarbonaatin on katsottava voivan aiheuttaa verenpainetta tai lisätä sitä samalla tavoin ja yhtä paljon kuin natriumkloridin.
(
43
)   Neptune Distributionin esittämän artikkelin sisältö (Helwig, J.‑J., ”À l’instar du chlorure de sodium, le bicarbonate de sodium doit‑il être considéré comme pouvant induire ou aggraver l’hypertension artérielle?”, Médecine et nutrition, 2008, nide 44, nro 1, s. 29–37) ei vaikuta minusta tältä osin ratkaisevalta, koska ei ole osoitettu, että kyseinen julkaisu on tunnustetun tieteellisen viranomaisen laatima tai että se kuvastaa tämänhetkistä lääketieteellistä yksimielisyyttä. Lisäksi sen laatija itse toteaa, että kyseisen artikkelin ”tarkoituksena ei ole ratkaista [sen otsikossa esitettyä] kysymystä, vaan pikemminkin esittää mahdollisimman objektiivisesti kyseisellä alalla – – kahden viime vuosikymmenen aikana tuotettuja kokeellisia tietoja”.
(
44
)   Kyseisestä periaatteesta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut sitä, seuraa, että ”kun esiintyy epävarmuuksia siitä, onko olemassa ihmisten terveyteen kohdistuvaa vaaraa, tai siitä, minkä laajuinen tämä vaara on, voidaan toteuttaa suojatoimenpiteitä odottamatta, että näiden vaarojen olemassaolo ja vakavuus osoitetaan täysin”, ja että riittää, että ”todellinen vahinko kansanterveydelle on todennäköinen siinä tilanteessa, että vaara toteutuisi” (tuomio Acino v. komissio, C‑269/13 P, EU:C:2014:255, 57 ja 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), erityisesti, kun otetaan huomioon ”luotettavimmat käytettävissä olevat tieteelliset tiedot ja kansainvälisen tutkimuksen tuoreimmat tulokset” (tuomio Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, 60 kohta).
(
45
)   Ks. mm. tuomio Alliance for Natural Health ym. (C‑154/04 ja C‑155/04, EU:C:2005:449, 68 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
46
)   Ranskan hallitus huomauttaa perustellusti, että luontaisen kivennäisveden vähäsuolaisuutta (natriumkloridin vähäistä määrää) korostava maininta on – vaikka se kuvaisi kyseistä myös runsaasti natriumbikarbonaattia sisältävää tuotetta – omiaan peittämään sellaisen veden korkean natriumpitoisuuden ja voi siten kannustaa kyseisen veden liialliseen kulutukseen, mikä voi johtaa Maailman terveysjärjestön suosittelemaa natriumin päivittäistä saantia koskevan normin ylittymiseen.
(
47
)   C‑544/10, EU:C:2012:526.
(
48
)   Unionin tuomioistuin on lausunut, että kyseisessä asetuksessa mainittu käsite ”terveysväitteet” – jotka ovat yleensä kiellettyjä alkoholijuomien kohdalla – kattaa myös merkinnän ”vatsaystävällinen” kaltaisen merkinnän, johon liittyy maininta siitä, että useiden kuluttajien haitallisina pitämien happojen määrää on vähennetty (ibidem, 41 kohta).
(
49
)   Unionin tuomioistuin totesi, että jos oletetaan, että riidanalainen väite voidaan katsoa asiasisällöltään virheettömäksi, se on joka tapauksessa epätäydellinen ja siten epäselvä, jopa harhaanjohtava, koska siinä korostetaan kyseisen viinin vatsaystävällisyyttä mutta jätetään mainitsematta, että ruoansulatuksen hyvästä toiminnasta riippumatta alkoholijuomien käyttöön liittyviä vaaroja ei ole mitenkään poistettu tai edes rajoitettu (ibidem, 50 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Myös tuomiossa Teekanne (C‑195/14, EU:C:2015:361, 36–41 kohta) unionin tuomioistuin on korostanut sitä, että elintarvikkeen merkinnät kokonaisuutena voivat olla omiaan johtamaan keskivertokuluttajaa harhaan siitä huolimatta, että niihin sisältyvä ainesosaluettelo on tyhjentävä.
(
50
)   Ks. mm. tuomio Saksa v. parlamentti ja neuvosto (C‑380/03, EU:C:2006:772, 155 kohta) ja tuomio Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Hachette Filipacchi Presse Automobile ja Dupuy v. Ranska (nro 13353/05, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, 5.3.2009).
(
51
)   Neptune Distribution väittää siten, että ns. oikeiden tietojen levittäminen (ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 29 esittämäni varaukset) runsaasti natriumbikarbonaattia mutta vähän natriumkloridia sisältävän luontaisen kivennäisveden koostumuksesta edistää kuluttajien suojelua, koska se auttaa heitä suunnittelemaan ruokavalionsa, kun taas Ranskan hallitus väittää, että direktiiveissä 2000/13 ja 2009/54 säädetyt pääasiassa tarkoitettujen kaltaisia mainintoja koskevat rajoitukset ovat asianmukaisia ja välttämättömiä, jotta kuluttajat voivat tehdä riittäviin tietoihin perustuvan, ravitsemustarpeitaan mahdollisimman hyvin vastaavan valinnan.
(
52
)   Mm. tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteissä 25 ja 42 mainitut Maailman terveysjärjestön ja elintarviketurvallisuusviranomaisen lausunnot.
(
53
)   Vaikka nyt käsiteltävässä asiassa ei sovelleta asetusta N:o 1169/2011 (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 7 kohta), pidän hyödyllisenä korostaa sitä, että mahdollisimman selkeä tiedottaminen kuluttajille, jotta he voivat ”valita” elintarvikkeensa ”tietoisina kaikista asiaan vaikuttavista seikoista”, mainitaan kyseisessä asetuksessa useaan otteeseen, erityisesti siltä osin kuin on kyse natriumin kaltaisista ravinteista (ks. mm. johdanto-osan 3, 4, 10, 34, 36 ja 37 perustelukappale ja 3 artiklan 1 kohta ja 4 artikla). Ks. myös komission valkoinen kirja, jonka otsikko on ”Ravitsemukseen, ylipainoon ja lihavuuteen liittyviä terveyskysymyksiä koskeva eurooppalainen strategia” [KOM(2007) 279 lopullinen, 5 kohta ja sitä seuraavat kohdat].
(
54
)   Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohta ja analogisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Markt intern Verlag GmbH ja Klaus Beermann v. Saksa (20.11.1989, nro 10572/83, A-sarja, nro 165, 35 kohta).
(
55
)   Ks. mm. tuomio Alliance for Natural Health ym. (C‑154/04 ja C‑155/04, EU:C:2005:449, 52 kohta); tuomio Saksa v. parlamentti ja neuvosto (C‑380/03, EU:C:2006:772, 145 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, 125 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); kursivointi tässä.
(
56
)   Ks. tuomio Nickel Institute (C‑14/10, EU:C:2011:503, 60 kohta) ja tuomio Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
57
)   Ks. mm. tuomio Saksa v. parlamentti ja neuvosto (C‑380/03, EU:C:2006:772, 155 kohta) ja tuomio Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, 27 kohta) sekä ratkaisuehdotukseni Novo Nordisk (C‑249/09, EU:C:2010:616, 46 kohta ja sitä seuraavat kohdat). Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi käyttänyt valvontavaltaansa harkitusti ja jättää harkintavallan, jonka laajuus riippuu siitä, kuinka ja millaisessa yhteydessä sananvapautta käytetään; annettu harkintavalta on selvästi paljon laajempi kaupan alalla (ks. mm. ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Ahmed ym. v. Yhdistynyt kuningaskunta, nro 22954/93, 61 kohta, Euroopan ihmisoikeussopimus 1998‑VI ja ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Remuszko v. Puola, nro 1562/10, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, 16.7.2013).
(
58
)   Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohta.
(
59
)   Neuvosto ja komissio korostavat tässä yhteydessä, että kyseisessä liitteessä III tarkoitettujen mainintojen avulla kuluttajalle voidaan tiedottaa sekä luontaisen kivennäisveden yleisestä mineralisaatioasteesta (ks. esim. maininta ”runsaasti mineraaleja sisältävä”) että veden ominaispiirteistä (ks. esim. maininnat ”bikarbonaattipitoinen”, ”kloridipitoinen” ja ”natriumpitoinen”) tai veden soveltuvuudesta erityisruokavalioon (tältä osin ilmaisu ”sopii vähänatriumiseen ruokavalioon” on mielestäni asianmukaisin, edellyttäen, että kyseisen kivennäisveden natriumpitoisuus on alle 20 mg/l, kuten kyseisessä säännöksessä vaaditaan). Ne lisäävät perustellusti, että, se, ettei mikään jäsenvaltio ole käyttänyt direktiivin 2009/54 9 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa säädettyä oikeutta sallia muiden kuin liitteessä III lueteltujen mainintojen mukaan ottaminen, on konkreettinen osoitus siitä, että moitittu säännöstö itsessään soveltuu takaamaan sen, että luontaisten kivennäisvesien jälleenmyyjät antavat kuluttajalle tarvittavat tiedot. Lisäksi parlamentti korostaa perustellusti sitä, että kyseinen oikeus tuo sellaista joustoa, jonka avulla voidaan varmistaa, että unionin lainsäätäjän käyttöön ottama oikeudellinen järjestelmä on suhteellisuusperiaatteen mukainen.