62022CJ0337
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
5 päivänä helmikuuta 2026 (
*1
)
Muutoksenhaku – Hakemus kuviomerkin APE TEES rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Aikaisemmat rekisteröimättömät kuviomerkit, jotka esittävät apinaa ja jotka on suojattu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneessä kuningaskunnassa – Asetus (EY) N:o 207/2009 – 8 artiklan 4 kohta – Suhteellinen hylkäysperuste – Väite – Valitus valituslautakunnassa – Hylkääminen – Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa – SEU 50 artiklan 1 ja 3 kohta – Yhdistyneen kuningaskunnan eroaminen unionista – Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamista Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä koskevan sopimuksen 126 ja 127 artikla – Siirtymäkausi – Päättyminen – Riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltäneet olosuhteet – Aikaisemman tavaramerkin olemassaolon arvioinnin kannalta merkityksellinen ajankohta – Alueperiaate – EU-tavaramerkin alueellinen soveltamisala – Ristiriidan olemassaolo
Asiassa C‑337/22 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on jätetty 23.5.2022,
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO), asiamiehinään D. Gája, D. Hanf, E. Markakis ja V. Ruzek,
valittajana,
jota tukevat
Saksan liittotasavalta, asiamiehinään J. Möller, J. Heitz ja M. Hellmann, ja
International Trademark Association (INTA), kotipaikka New York (Yhdysvallat), edustajinaan A. Lubberger, A. Wenninger-Lenz, Rechtsanwälte, N. Parrotta, avvocata, ja M. Perraki, dikigoros,
väliintulijoina muutoksenhakuasteessa,
ja jossa muuna osapuolena on
Nowhere Co. Ltd, kotipaikka Tokio (Japani), edustajanaan R. Kunze, Rechtsanwalt,
kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (esittelevä tuomari) ja B. Smulders,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 10.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 16.3.2022 antaman tuomion Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä kumosi EUIPO:n toisen valituslautakunnan 10.2.2021 tekemän päätöksen (asia R 2474/2017–2) (jäljempänä riidanalainen päätös), joka koski Nowhere Co. Ltd:n ja Junguo Yen välistä väitemenettelyä, ja toisaalta hylkäsi kanteen muilta osin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Erosopimus
2
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan eroamisesta Euroopan unionista ja Euroopan atomienergiayhteisöstä tehdyn sopimuksen (EUVL 2020, L 29, s. 7; jäljempänä erosopimus), joka hyväksyttiin Euroopan unionin ja Euroopan atomienergiayhteisön (Euratom) puolesta 30.1.2020 annetulla neuvoston päätöksellä (EU) 2020/135 (EUVL 2020, L 29, s. 1) ja joka tuli voimaan 1.2.2020, johdanto-osan ensimmäisessä ja neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”ottavat huomioon, että Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – – on maassa pidetyn kansanäänestyksen tuloksen perusteella ja sen jälkeen kun Yhdistynyt kuningaskunta on suvereenin päätösvaltansa mukaisesti päättänyt jättää Euroopan unionin, – – ilmoittanut 29 päivänä maaliskuuta 2017 aikomuksestaan erota unionista – – [SEU] 50 artiklan mukaisesti,
– –
palauttavat mieleen, että jollei tämän sopimuksen mukaisista järjestelyistä muuta johdu, unionin – – oikeuden soveltaminen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan lakkaa [SEU] 50 artiklan – – nojalla kaikilta osiltaan tämän sopimuksen voimaantulopäivästä”.
3
Erosopimus sisältää kolmannen osan, jonka otsikko on ”Eroa koskevat määräykset”. Kyseisen kolmannen osan IV osasto, jonka otsikko on ”Henkinen omaisuus”, sisältää muun muassa kyseisen sopimuksen 54 ja 59 artiklan. Kyseisessä 54 artiklassa, jonka otsikko on ”Rekisteröityjen tai myönnettyjen oikeuksien suojan jatkuminen Yhdistyneessä kuningaskunnassa”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos jokin seuraavassa luetelluista teollis- ja tekijänoikeuksista on rekisteröity tai myönnetty ennen siirtymäkauden päättymistä, tällaisen oikeuden haltijasta tulee ilman asian uutta käsittelyä vastaavan rekisteröidyn ja täytäntöönpanokelpoisen teollis- ja tekijänoikeuden haltija Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen lainsäädännön mukaisesti:
a)
[Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 [(EUVL 2017, L 154, s. 1)] mukaisesti rekisteröidyn Euroopan unionin tavaramerkin haltijasta tulee Yhdistyneessä kuningaskunnassa samasta merkistä koostuvan ja samoja tavaroita tai palveluita koskevan tavaramerkin haltija;
– –
3.   Sen estämättä, mitä 1 kohdassa määrätään, jos tuossa kohdassa tarkoitettu teollis- ja tekijänoikeus julistetaan mitättömäksi tai menetetyksi – – unionissa sellaisen hallintomenettelyn tai oikeudenkäynnin tuloksena, joka oli vireillä siirtymäkauden viimeisenä päivänä, vastaava oikeus on julistettava mitättömäksi, menetetyksi tai peruutetuksi myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Mitättömäksi, menetetyksi tai peruutetuksi julistaminen tulee voimaan samana päivänä sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa että unionissa.
Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa määrätään, Yhdistyneellä kuningaskunnalla ei ole velvollisuutta julistaa mitättömäksi tai menetetyksi ensimmäisessä alakohdassa mainittua vastaavaa oikeutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jos perusteita, joiden nojalla Euroopan unionin tavaramerkki – – on julistettu mitättömäksi tai menetetyksi, ei sovelleta Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
– –”
4
Erosopimuksen 59 artiklan, jonka otsikko on ”Euroopan unionin tavaramerkkejä, yhteisömalleja ja yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskevien vireillä olevien hakemusten etuoikeus”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jos henkilö on jättänyt Euroopan unionin tavaramerkkiä – – koskevan hakemuksen unionin oikeuden mukaisesti ennen siirtymäkauden päättymistä ja kyseiselle hakemukselle on määritelty hakemuspäivä, kyseisellä henkilöllä on saman tavaramerkin osalta sellaisia tavaroita tai palveluita varten, jotka ovat samanlaisia kuin unionissa tehdyn tavaramerkkihakemuksen tarkoittamat tavarat ja palvelut tai jotka sisältyvät tällaisiin tavaroihin ja palveluihin, – – oikeus jättää hakemus Yhdistyneessä kuningaskunnassa yhdeksän kuukauden kuluessa siirtymäkauden päättymisestä. Tämän artiklan nojalla jätetyn hakemuksen hakemispäivänä ja etuoikeuspäivänä on pidettävä vastaavan unionissa tehdyn hakemuksen hakemispäivää ja etuoikeuspäivää, ja sen aiemmuus määräytyy soveltuvissa tapauksissa asetuksen [2017/1001] 39 tai 40 artiklan nojalla vaaditun Yhdistyneen kuningaskunnan tavaramerkin aiemmuuden mukaisesti.”
5
Kyseisen sopimuksen neljäs osa, jonka otsikko on ”Siirtymäkausi”, sisältää muun muassa sopimuksen 126 ja 127 artiklan. Mainitussa 126 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Siirtymä- tai täytäntöönpanokausi alkaa tämän sopimuksen voimaantulopäivänä ja päättyy 31 päivänä joulukuuta 2020.”
6
Mainitun sopimuksen 127 artiklan, jonka otsikko on ”Siirtymäkauden soveltamisala”, 1, 3 ja 6 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.   Ellei tässä sopimuksessa toisin määrätä, unionin oikeutta sovelletaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa siirtymäkauden ajan.
– –
3.   Edellä olevan 1 kohdan nojalla sovellettavalla unionin oikeudella on siirtymäkauden aikana Yhdistyneen kuningaskunnan osalta ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa samat oikeusvaikutukset kuin unionissa ja sen jäsenvaltioissa, ja sitä tulkitaan ja sovelletaan samojen menetelmien ja yleisten periaatteiden mukaisesti kuin unionissa.
– –
6.   Ellei tässä sopimuksessa toisin määrätä, 1 kohdan nojalla sovellettavassa unionin oikeudessa, myös sellaisena kuin se on pantu täytäntöön ja sitä sovelletaan jäsenvaltioissa, olevia viittauksia jäsenvaltioihin on siirtymäkauden ajan pidettävä viittauksina myös Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.”
7
Erosopimuksen 185 artiklan neljännessä kohdassa määrätään seuraavaa:
”Toista ja kolmatta osaa – – on sovellettava siirtymäkauden päättymisestä alkaen.”
Asetus N:o 40/94
8
Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 19.2.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 422/2004 (EUVL 2004, L 70, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 40/94), 8 artiklan, jonka otsikko on ”Suhteelliset hylkäysperusteet”, 4 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytetyn merkin, jonka vaikutusalue on laajempi kuin paikallinen, haltijan vastustuksesta tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä, jos ja siltä osin kuin tähän merkkiin sovellettavan yhteisön lainsäädännön tai jäsenvaltion oikeuden mukaan:
a)
oikeus merkkiin on saatu ennen päivää, jona yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty tai jona yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemukselle on vaadittu etuoikeutta;
b)
merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen.”
Asetus (EY) N:o 207/2009
9
Yhteisön tavaramerkistä 26.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1) johdanto-osan toisessa, kolmannessa, neljännessä, seitsemännessä, kahdeksannessa ja kymmenennessä perustelukappaleessa todettiin seuraavaa:
”(2)
– – [Sisämarkkinoiden] toteuttaminen ja niiden yhtenäisyyden lisääminen ei merkitse ainoastaan tavaroiden vapaan liikkumisen ja palvelujen vapaan tarjoamisen esteiden poistamista sekä kilpailun vääristymisen estämisen varmistavan järjestelmän luomista, vaan myös sellaisten oikeudellisten edellytysten luomista, joilla helpotetaan yritysten valmistus- ja tavaroiden jakelu- ja palvelujen tarjoamistoiminnan nopeaa mukautumista yhteisön mittasuhteisiin. Näistä oikeudellisista välineistä, jotka yrityksillä tätä tarkoitusta varten olisi oltava, erityisen sopivia olisivat tavaramerkit, joiden avulla on mahdollista tunnistaa tavarat ja palvelut samalla tavalla koko yhteisössä, rajoista huolimatta.
(3)
– – näyttää tarpeelliselta luoda yhteisön tavaramerkkijärjestelmä, jolla annetaan yrityksille oikeus hankkia yhtä ainoaa menettelyä noudattaen yhteisön tavaramerkkejä, joilla on yhdenmukainen suoja ja joiden vaikutus ulottuu koko yhteisön alueelle. Näin ilmaistua yhteisön tavaramerkin yhtenäisen luonteen periaatetta olisi sovellettava, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
(4)
Kansallisten lainsäädäntöjen lähentämisellä ei pystytä poistamaan jäsenvaltioiden lainsäädännöissä merkkien haltijoille kuuluvien oikeuksien alueellisen ominaisuuden muodostamaa estettä. Yhteisön tavaramerkki, jota säädellään kaikissa jäsenvaltioissa välittömästi sovellettavalla yhteisön oikeudella, on tarpeen, jotta yritykset voisivat harjoittaa taloudellista toimintaa ilman esteitä kaikkialla sisämarkkinoilla.
– –
(7)
Yhteisön tavaramerkkiin voi saada oikeuden ainoastaan rekisteröinnillä ja rekisteröinnin esteenä on erityisesti tavaramerkin – – ristiriitaisuus aikaisempien oikeuksien suhteen.
(8)
Yhteisön tavaramerkin [antaman suojan] tarkoituksena on erityisesti taata, että tavaramerkki osoittaa alkuperän – –
– –
10)
On perusteltua suojata yhteisön tavaramerkkejä ja toisaalta niitä aikaisempia, rekisteröityjä tavaramerkkejä ainoastaan siltä osin kuin näitä merkkejä todella käytetään.”
10
Kyseisen asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Yhteisön tavaramerkki”, 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Yhteisön tavaramerkki on yhtenäinen. Sen oikeusvaikutukset ovat samanlaiset kaikkialla yhteisössä – –”
11
Mainitun asetuksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Tapa, jolla yhteisön tavaramerkki saadaan”, säädettiin seuraavaa:
”Yhteisön tavaramerkki saadaan rekisteröinnillä.”
12
Mainitun asetuksen 8 artiklan, jonka otsikko on ”Suhteelliset hylkäysperusteet”, 1, 2 ja 4 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei rekisteröidä – –
– –
2.   Edellä 1 kohdassa ’aikaisemmalla tavaramerkillä’ tarkoitetaan:
a)
tavaramerkkejä, joiden rekisteröintihakemus on tehty ennen yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen tekopäivää, ottaen tarvittaessa huomioon vaatimukset niiden etuoikeudesta, ja jotka kuuluvat seuraaviin ryhmiin:
– –
– –
4.   Rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytetyn merkin, jonka vaikutusalue on laajempi kuin paikallinen, haltijan vastustuksesta tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä, jos ja siltä osin kuin tähän merkkiin sovellettavan yhteisön lainsäädännön tai jäsenvaltion oikeuden mukaan:
a)
oikeus merkkiin on saatu ennen päivää, jona yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty tai jona yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemukselle on vaadittu etuoikeutta;
b)
merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen.”
13
Asetuksen N:o 207/2009 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhteisön tavaramerkin tuottamat oikeudet”, säädettiin seuraavaa:
”1.   Rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus tavaramerkkiin. Tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää muita ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa:
a)
merkkiä, joka on sama kuin yhteisön tavaramerkki, samoille tavaroille tai palveluille, joille tavaramerkki on rekisteröity;
b)
merkkiä, joka sen vuoksi, että se on sama tai samankaltainen kuin yhteisön tavaramerkki, ja sen vuoksi, että merkki ja yhteisön tavaramerkki tarkoittavat samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja, aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran; sekaannusvaara sisältää myös vaaran merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä;
c)
merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin yhteisön tavaramerkki, tavaroille tai palveluille, jotka ovat erilaisia kuin ne, joille yhteisön tavaramerkki on rekisteröity, kun se on laajalti tunnettu yhteisössä, ja jos merkin käyttäminen ilman perusteltua syytä merkitsisi yhteisön tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka olisi niille haitaksi.
– –
3.   Yhteisön tavaramerkin tuottamat oikeudet ovat voimassa kolmansiin nähden vasta, kun tavaramerkin rekisteröinti on julkaistu. Kohtuullista korvausta voidaan kuitenkin vaatia yhteisön tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jälkeisistä toimista, jotka yhteisön tavaramerkin rekisteröinnin julkaisemisen jälkeen olisivat kiellettyjä. Tuomioistuin, jossa asia on vireillä, ei saa ratkaista pääasiaa ennen rekisteröinnin julkaisemista.”
14
Kyseisen asetuksen 41 artiklan, jonka otsikko on ”Väite”, 1 ja 3 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Tavaramerkin rekisteröintiä vastaan [voivat] tehdä väitteen kolmen kuukauden kuluessa yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen julkaisemisesta, sillä perusteella, että tavaramerkin rekisteröinti 8 artiklan mukaisesti olisi hylättävä:
– –
c)
8 artiklan 4 kohdan tapauksissa samassa säännöksessä tarkoitettujen aikaisempien tavaramerkkien tai merkkien haltijat sekä sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan näitä oikeuksia käyttämään valtuutetut henkilöt.
– –
3.   Väite on tehtävä kirjallisesti, ja se on perusteltava. Se katsotaan tehdyksi vasta väitemaksun suorittamisen jälkeen. Väitteen tekijä voi [sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV)] asettamassa määräajassa esittää väitteensä tueksi seikkoja, todisteita ja huomautuksia.”
15
Asetuksen 42 artiklan, jonka otsikko on ”Väitteen tutkiminen”, 2 ja 3 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”2.   Väitteen tehneen aikaisemman yhteisön tavaramerkin haltijan on hakijan pyynnöstä toimitettava todisteet siitä, että yhteisön tavaramerkin julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana, aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty yhteisössä niiden tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity ja joihin väite perustuu, tai että on olemassa perustellut syyt käyttämättä jättämiseen, jos tähän päivään mennessä aikaisempi tavaramerkki on ollut rekisteröitynä vähintään viisi vuotta. Jos näitä todisteita ei esitetä, väite hylätään. Jos aikaisempaa yhteisön tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity, sitä pidetään väitteen tutkimisessa rekisteröitynä ainoastaan näiden tavaroiden tai palvelujen osalta.
3.   Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin aikaisempiin kansallisiin tavaramerkkeihin siten, että käyttö jäsenvaltiossa, jossa aikaisempi kansallinen tavaramerkki on suojattu, vastaa käyttöä yhteisössä.”
16
Asetuksen 46 artiklassa, jonka otsikko on ”Rekisteröinnin kesto”, säädettiin seuraavaa:
”Yhteisön tavaramerkin rekisteröinnin kesto on 10 vuotta alkaen hakemispäivästä. – –”
17
Asetusta N:o 207/2009 on muutettu 16.12.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2015/2424 (EUVL 2015, L 341, s. 21), joka tuli voimaan 23.3.2016. Asetus N:o 207/2009 on tämän jälkeen kumottu ja korvattu 1.10.2017 alkaen asetuksella 2017/1001.
Asetus 2017/1001
18
Asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jotta voidaan turvata oikeusvarmuus ja se, että etuoikeusperiaatetta, jonka mukaan rekisteröity aikaisempi tavaramerkki asetetaan etusijalle suhteessa myöhemmin rekisteröityihin tavaramerkkeihin, noudatetaan kaikilta osin, on tarpeen säätää, että EU-tavaramerkin tuomien oikeuksien noudattamisen varmistaminen ei saisi vaikuttaa ennen EU-tavaramerkin hakemis- tai etuoikeuspäivää hankittujen tavaramerkkien haltijoiden oikeuksiin. – –”
19
Kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan, 8 artiklan 1 ja 4 kohdan, 9 artiklan 1 kohdan ja 46 artiklan 1 ja 4 kohdan sanamuoto on samankaltainen kuin asetuksen N:o 207/2009 1 artiklan 2 kohdan, 8 artiklan 1 ja 4 kohdan, 9 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen, 41 artiklan 1 kohdan ja 41 artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen sanamuoto. Asetuksen 2017/1001 9 artiklan 2 kohdassa, joka vastaa olennaisilta osin asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 kohdan toista virkettä, täsmennetään, että ”rajoittamatta ennen EU-tavaramerkin hakemis- tai etuoikeuspäivää hankittujen oikeuksien soveltamista” kyseisen EU-tavaramerkin haltijalla on oikeus kieltää kaikkia kolmansia osapuolia ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa 9 artiklan 2 kohdassa lueteltuja tunnuksia.
20
Asetuksen 2017/1001 47 artiklan, jonka otsikko on ”Väitteen tutkiminen” ja jonka sanamuoto on samankaltainen kuin asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan sanamuoto, 1 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tutkiessaan väitettä [EUIPO] pyytää, niin usein kun on tarpeen, osapuolia esittämään asettamassaan määräajassa toisten osapuolten tai sen itsensä ilmoituksia koskevia huomautuksia.
– –
5.   Jos väitteen tutkiminen johtaa siihen, että tavaramerkkiä ei voida rekisteröidä kaikkien tai joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten EU-tavaramerkkiä haetaan, hakemus hylätään kyseisten tavaroiden tai palvelujen osalta. Päinvastaisessa tapauksessa väite hylätään.”
21
Asetuksen 2017/1001 51 artiklan, jonka otsikko on ”Rekisteröinti”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – jos tehty väite on lopullisesti käsitelty peruutuksen, hylkäämisen tai muun syyn takia, tavaramerkki ja 111 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tiedot merkitään rekisteriin. Rekisteröinti on julkaistava.”
22
Kyseisen asetuksen 70 artiklan, jonka otsikko on ”Valituksen tutkiminen”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tutkiessaan valitusta valituslautakunta kehottaa, niin usein kun on tarpeen, osapuolia esittämään asettamassaan määräajassa sen itsensä niille osoittamia ilmoituksia tai muiden osapuolien tiedonantoja koskevia huomautuksia.”
23
Mainitun asetuksen 71 artiklan, jonka otsikko on ”Valitusta koskeva päätös”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tutkittuaan valituksen hyväksyttävyyden valituslautakunta tekee päätöksen valituksesta. Lautakunta voi joko käyttää kiistetyn päätöksen tehneen osaston toimivaltaa tai palauttaa asian tälle osastolle edelleen päätettäväksi.”
24
Saman asetuksen 139 artiklan, jonka otsikko on ”Pyyntö ryhtyä kansalliseen menettelyyn”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   EU-tavaramerkin hakija tai haltija voi pyytää hakemuksensa tai EU-tavaramerkkinsä muuntamista kansallista tavaramerkkiä koskevaksi hakemukseksi:
a)
siltä osin kuin EU-tavaramerkkihakemus on hylätty, peruutettu tai katsottu peruutetuksi;
– –
2.   Muuntamista ei tapahdu:
– –
b)
suojan hankkimiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa viraston tai kansallisen tuomioistuimen päätöksen mukaan EU-tavaramerkkihakemuksen tai EU-tavaramerkin rekisteröinnin hylkäämiselle, menettämiselle tai mitättömyydelle on peruste.
3.   Hakemuksen tai EU-tavaramerkin muuntamisesta johtuvassa kansallista tavaramerkkiä koskevassa hakemuksessa voidaan kyseisessä jäsenvaltiossa hyödyntää tälle hakemukselle tai tavaramerkille hyväksytty hakemispäivä tai etuoikeuspäivä – –”
Asetus N:o 2868/95
25
Yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL 1995, L 303, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.2005 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1041/2005 (EUVL 2005, L 172, s. 4) (jäljempänä asetus N:o 2868/95), 19 säännön, jonka otsikko on ”Väitteen toteennäyttö”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. [SMHV] antaa väitteentekijälle tilaisuuden esittää seikkoja, todisteita ja perusteluja väitteensä tueksi tai täydentää kaikkia 15 säännön 3 kohdan mukaisesti toimitettuja seikkoja, todisteita ja perusteluita viraston asettamassa määräajassa, joka on vähintään kaksi kuukautta siitä päivästä, jona väitemenettelyn 18 säännön 1 kohdan mukaan katsotaan alkavan.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun määräajan kuluessa väitteentekijän on esitettävä myös todisteet aikaisemman merkkinsä tai aikaisemman oikeutensa olemassaolosta ja voimassaolosta sekä sen antaman suojan laajuudesta ja osoitettava, että hänellä on oikeus tehdä väite. Väitteentekijän on erityisesti esitettävä seuraavat todisteet:
– –
d)
jos väite perustuu aikaisempaan oikeuteen asetuksen 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla, todisteet kyseisen oikeuden hankkimisesta sekä sen antaman suojan laajuudesta ja voimassaolon jatkumisesta;
– –”
26
Asetuksen N:o 2868/95 20 säännön, jonka otsikko on ”Väitteen tutkiminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos väitteentekijä ei ole ennen 19 säännön 1 kohdassa tarkoitetun määräajan umpeutumista esittänyt todisteita aikaisemmasta merkistään tai aikaisemmasta oikeudestaan, sen voimassaolosta ja sen antaman suojan laajuudesta sekä oikeudestaan tehdä väite, väite hylätään perusteettomana.”
Delegoitu asetus (EU) 2018/625
27
Euroopan unionin tavaramerkistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 (EUVL 2018, L 104, s. 1) 80 artiklassa, jonka otsikko on ”Siirtymätoimenpiteet”, säädetään seuraavaa:
”Silloin, kun tätä asetusta ei sovelleta sen 82 artiklan mukaisesti, [asetuksen] (EY) N:o 2868/95 – – säännöksiä sovelletaan meneillään oleviin menettelyihin edelleen siihen saakka, että menettelyt on saatu päätökseen.”
28
Tämän asetuksen 82 artiklan, jonka otsikko on ”Voimaantulo ja soveltaminen”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”[Tätä asetusta] sovelletaan 1 kohdassa tarkoitetusta voimaantulopäivästä seuraavin poikkeuksin:
– –
b)
7 ja 8 artiklaa ei sovelleta väitemenettelyihin, joiden kontradiktorinen osa on alkanut ennen 1 päivää lokakuuta 2017;
– –
j)
V osastoa ei sovelleta ennen 1 päivää lokakuuta 2017 jätettyihin valituksiin;
– –”
Asian tausta
29
Oikeusriidan tosiseikoista, sellaisina kuin ne on esitetty valituksenalaisen tuomion 1–15 ja 22 kohdassa, voidaan esittää seuraava yhteenveto.
30
Junguo Ye teki 30.6.2015 EU-tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen EUIPO:lle.
31
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on seuraava kuviomerkki:
32
Tavarat ja palvelut, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 3, 9, 14, 18, 25 ja 35.
33
Tavaramerkkihakemus julkaistiin 9.12.2015 Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 234/2015.
34
Nowhere, joka oli kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa, teki 8.3.2016 asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan nojalla väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan kaikkien edellä 32 kohdassa mainittujen tavaroiden ja palvelujen osalta.
35
Väite perustui muun muassa seuraaviin kolmeen aikaisempaan rekisteröimättömään kuviomerkkiin, joita on käytetty liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
36
Väitteen tueksi vedottiin näiden aikaisempien tavaramerkkien osalta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuun perusteeseen.
37
Väiteosasto hylkäsi väitteen 20.9.2017 tekemällään päätöksellä.
38
Nowhere valitti tästä päätöksestä 17.11.2017.
39
EUIPO:n toinen valituslautakunta hylkäsi valituksen 8.10.2018 tekemällään ensimmäisellä päätöksellä.
40
Nowhere nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 7.1.2019 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati ensimmäisen päätöksen kumoamista.
41
EUIPO:n toinen valituslautakunta peruutti mainitun ensimmäisen päätöksen 17.7.2019 tekemällään päätöksellä (asia R 2474/2017–2 (REV)) EUIPO:n syyksi luettavan ilmeisen virheen vuoksi.
42
Unionin yleinen tuomioistuin totesi 18.12.2019 annetussa määräyksessä Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑12/19, EU:T:2019:907), että lausunnon antaminen tämän tuomion 40 kohdassa tarkoitetusta kanteesta raukeaa.
43
Toisella päätöksellä eli riidanalaisella päätöksellä EUIPO:n toinen valituslautakunta hylkäsi tämän tuomion 38 kohdassa tarkoitetun valituksen. Erityisesti on todettava, että se katsoi edellä 35 kohdassa mainituista aikaisemmista tavaramerkeistä lähinnä, että Yhdistyneen kuningaskunnan unionista eroamisen jälkeen ja siirtymäajan päättymisen 31.12.2020 jälkeen Yhdistyneessä kuningaskunnassa mahdollisesti olemassa olevat oikeudet eivät voineet olla enää perustana väitemenettelylle, joka perustuu erityisesti asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohtaan. Se katsoi näin ollen, ettei Nowhere voinut enää vedota väitteensä tueksi Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden mukaiseen merkkioikeuden loukkauskannetta (action for passing off) koskevaan järjestelmään asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan perusteella. Näin ollen EUIPO:n toinen valituslautakunta vahvisti kyseisten aikaisempien tavaramerkkien osalta väitteen hylkäämisen tällä ainoalla perusteella.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
44
Nowhere nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.5.2021 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jolla se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista ja muuttamista ainoastaan siltä osin kuin EUIPO:n toinen valituslautakunta hylkäsi kyseisellä päätöksellä tämän tuomion 38 kohdassa mainitun valituksen edellä 43 kohdassa tarkoitetulla perusteella.
45
Nowhere vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka perustuu asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan rikkomiseen. Tässä kanneperusteessa Nowhere väitti lähinnä, että ainoa merkityksellinen ajankohta määritettäessä sellaisen aikaisemman oikeuden olemassaoloa, johon väite EU-tavaramerkin rekisteröintiä vastaan perustuu, on EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivä.
46
EUIPO puolestaan väitti, että tällaisen aikaisemman oikeuden on oltava olemassa paitsi kyseisenä päivänä myös sinä päivänä, jona se tekee lopullisen päätöksensä väitteestä eli käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen tekemispäivänä.
47
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 24 kohdassa, että vaikka unionin oikeutta oli SEU 50 artiklan 3 kohdan mukaisesti lakattu soveltamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan SEU 50 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyn erosopimuksen voimaantulosta eli 1.2.2020 alkaen, kyseisen sopimuksen 126 artiklasta, luettuna yhdessä 127 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen kanssa, ilmenee, että ellei toisin määrätä, unionin oikeutta sovelletaan edelleen kyseiseen valtioon ja sen alueella siirtymäkaudella, joka alkoi mainitun sopimuksen voimaantulopäivänä ja päättyi 31.12.2020 (jäljempänä siirtymäkausi). Lisäksi se totesi kyseisen tuomion 25 kohdassa, että erosopimuksen kolmannen osan IV osastoon ”henkinen omaisuus” sisältyvissä 54–61 artiklan määräyksissä ei mainita mitään sellaisen väitteen kohtelusta, joka on tehty ennen erosopimuksen voimaantuloa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatun aikaisemman oikeuden perusteella.
48
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin huomautti mainitun tuomion 26 ja 27 kohdassa, että tässä tapauksessa riidanalainen päätös oli ainoa hallinnollisesta asiakirja-aineistosta ilmenevä siirtymäkauden päättymisen jälkeiseltä ajalta peräisin ollut sen käsiteltävänä olleen asian kannalta merkityksellinen asiakirja, koska kaikki muut EUIPO:ssa käytyyn menettelyyn liittyvät toimet haetun tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämisestä alkaen olivat tapahtuneet ennen erosopimuksen voimaantuloa ja siten joka tapauksessa ennen siirtymäkauden päättymistä.
49
Kolmanneksi se katsoi aluksi saman tuomion 28 kohdassa, että – kuten valituksenalaisen tuomion 18 kohdassa mainitusta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka perustuu 8.5.2014 annettuun tuomioon Bimbo v. SMHV (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 12 kohta) ja 18.6.2020 annettuun tuomioon Primart v. EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 2 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja jonka mukaan väitteen kohteena olevan EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämisajankohta on ratkaiseva aineellisesti soveltuvan oikeuden määräytymisen kannalta, myös erityisesti 30.1.2020 annetusta tuomiosta Grupo Textil Brownie v. EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, EU:T:2020:22; jäljempänä Brownie-oikeuskäytäntö, 19 kohta) johtuvasta unionin yleisen tuomioistuimen ”täysin vakiintuneesta” oikeuskäytännöstä ilmenee – suhteellisen hylkäysperusteen olemassaoloa on arvioitava suhteessa väitteen kohteena olevan EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämisajankohtaan.
50
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 29 kohdassa, että Brownie-oikeuskäytännön mukaan sillä, että aikaisempi tavaramerkki voisi menettää jäsenvaltiossa rekisteröidyn tavaramerkin aseman EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivän jälkeen erityisesti sen jälkeen, kun asianomainen jäsenvaltio on mahdollisesti eronnut unionista, ei lähtökohtaisesti ole merkitystä väitteen lopputuloksen kannalta.
51
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin päätteli edelleen tämän oikeuskäytännön perusteella mainitun tuomion 30 kohdassa näistä seikoista, että se, että asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan nojalla tehty väite perustuu liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytettyihin aikaisempiin rekisteröimättömiin tavaramerkkeihin ja Yhdistyneen kuningaskunnan oikeudessa säädettyyn merkkioikeuden loukkaamiseen liittyvään oikeuteen, on merkityksetöntä tarkasteltaessa väitettä, jolla vastustetaan ennen erosopimuksen voimaantuloa ja siirtymäkauden päättymistä jätettyä EU-tavaramerkin rekisteröintihakemusta.
52
Lopuksi se totesi saman tuomion 31 kohdassa, että koska käsiteltävässä asiassa haetun tavaramerkin rekisteröintihakemus jätettiin ennen näitä ajankohtia, väite voi käsiteltävässä asiassa lähtökohtaisesti perustua aikaisempiin rekisteröimättömiin tavaramerkkeihin siltä osin kuin niitä oli käytetty liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mikä EUIPO:n toisen valituslautakunnan olisi pitänyt ottaa huomioon arvioinnissaan.
53
Neljänneksi se katsoi, että EUIPO:n sille esittämillä argumenteilla ei voida kyseenalaistaa tätä päätelmää.
54
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 34 kohdassa EUIPO:n argumentin, joka koski indikatiivin preesensin käyttöä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa, ja huomautti yhtäältä, että indikatiivin preesensin käytöstä säännöksessä ei voida tehdä päätelmiä sen tulkinnasta, ja toisaalta, että kun otetaan huomioon ilmaisu ”rekisteröimättömän tavaramerkin – – haltijan vastustuksesta”, jolla kyseinen 8 artiklan 4 kohta alkaa, ei voida sulkea pois sitä, että indikatiivin preesensillä viitataan pikemminkin väitteen eikä riidanalaisen päätöksen tekoajankohtaan.
55
Toiseksi se totesi kyseisen tuomion 36 kohdassa asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdan ja 20 säännön 1 kohdan säännöksistä, joihin EUIPO vetosi, että viimeksi mainitun säännön sanamuodosta ilmenee, että todisteet aikaisemmasta oikeudesta, sen voimassaolosta ja sen antaman suojan laajuudesta on esitettävä ennen ensiksi mainitussa säännössä tarkoitetun määräajan umpeutumista. Se kuitenkin totesi, että käsiteltävässä tapauksessa kyseinen määräaika oli päättynyt ennen erosopimuksen voimaantuloa ja siirtymäkauden päättymistä. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä mainitun tuomion 37 kohdassa, että ”ainakin nyt käsiteltävässä asiassa” nämä säännökset ovat esteenä EUIPO:n argumentille, jonka mukaan aikaisempien oikeuksien olemassaolon määrittämisen kannalta ratkaiseva ajankohta on riidanalaisen päätöksen tekopäivä.
56
Kolmanneksi vastauksena EUIPO:n asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohtaa koskevaan argumenttiin unionin yleinen tuomioistuin korosti saman tuomion 38 ja 39 kohdassa, ettei väitteen tarkasteluun liity automaattisesti aikaisemman tavaramerkin tosiasiallisen käytön tarkastelua, koska tämä tarkastelu voidaan suorittaa vain hakijan pyynnöstä, ja että joka tapauksessa kyseisen asetuksen 42 artiklan 2 kohdassa viitataan EU-tavaramerkkiä koskevan hakemuksen julkaisemista edeltäviin viiteen vuoteen eikä ajanjaksoon, joka päättyy päivänä, jona EUIPO tekee lopullisen päätöksensä väitteestä.
57
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa EUIPO:n viittaukset mitättömyysvaatimuksia koskeviin säännöksiin ja oikeuskäytäntöön ja totesi, ettei niillä välttämättä ole merkitystä väitemenettelyä koskevassa riita-asiassa.
58
Viidenneksi vastauksena EUIPO:n argumenttiin, jonka mukaan haetun tavaramerkin ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa liike-elämässä käytettyjen aikaisempien rekisteröimättömien tavaramerkkien välillä ei voi siirtymäkauden päättymisen jälkeen olla enää ristiriitaa, unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa, että asetuksen 2017/1001 51 artiklan mukaan haettu tavaramerkki rekisteröidään, jos tehty väite on lopullisesti käsitelty muun muassa hylkäämisen takia, ja että kyseisen asetuksen 52 artiklasta ilmenee nimenomaisesti, että rekisteröinti tulee voimaan hakemispäivänä eikä vasta mahdollisen väitteen lopullisesta hylkäämisestä alkaen.
59
Kyseisen tuomion 42 kohdassa se päätteli tästä, että vaikka myönnettäisiin, ettei kyseessä olevien tavaramerkkien välillä voi siirtymäkauden päättymisen jälkeen olla enää ristiriitaa, haetun tavaramerkin rekisteröinnin tapauksessa tällainen ristiriita olisi siis kuitenkin voinut olla olemassa EU-tavaramerkin hakemispäivän ja siirtymäkauden päättymisen välisenä aikana. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin huomautti, että on vaikea ymmärtää, miksi Nowhereltä pitäisi evätä sen liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytettyjen aikaisempien rekisteröimättömien tavaramerkkien suoja myös kyseisen ajanjakson aikana, ja että näin ollen on myönnettävä, että kantajalla on väitteensä hyväksymistä koskeva oikeutettu intressi kyseisen ajanjakson osalta.
60
Kuudenneksi se katsoi mainitun tuomion 44 ja 45 kohdassa, että on hylättävä myös EUIPO:n argumentti, jonka mukaan kyseisen EU-tavaramerkin hakija voi asetuksen 2017/1001 139 artiklan nojalla muuntaa EU-tavaramerkkihakemuksensa kansallista tavaramerkkiä koskeviksi hakemuksiksi kaikissa unionin jäsenvaltioissa ja saada tällä tavoin samalle tavaramerkille suojan samalla alueella työläällä ja kalliilla menetelmällä, vaikka rekisteröinnille ei ole enää estettä unionissa. Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi yhtäältä, että nämä toteamukset pätevät lähtökohtaisesti kaikkiin väitemenettelyihin, ja toisaalta, että asetuksen 2017/1001 139 artiklan 3 kohdan mukaan EU-tavaramerkkihakemuksen muuntamisesta johtuvassa kansallisessa tavaramerkkihakemuksessa voidaan kyseisessä jäsenvaltiossa hyödyntää ensiksi mainitulle hakemukselle hyväksytty hakemispäivä, on jälleen todettava, että ristiriita olisi siis voinut olla olemassa EU-tavaramerkin hakemispäivän ja siirtymäkauden päättymispäivän välisenä aikana.
61
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, että mikään EUIPO:n esittämistä argumenteista ei voi tukea tämän kantaa, jonka mukaan käsiteltävän asian ratkaisemisen kannalta merkityksellinen ajankohta on ”– käsiteltävässä asiassa ainoan siirtymäajan päättymisen jälkeisen seikan muodostavan –” riidanalaisen päätöksen tekopäivä, ja totesi, että Nowheren ainoa kanneperuste on hyväksyttävä ja riidanalainen päätös on kumottava. Se sitä vastoin hylkäsi kanteen muilta osin kyseisen tuomion 47 ja 48 kohdassa esitetyillä perusteilla.
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja muutoksenhakuasian asianosaisten vaatimukset
62
EUIPO pyysi 23.5.2022 jättämällään asiakirjalla unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 a artiklan 1 kohdan nojalla, että sille myönnetään valituslupa Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklan kolmannen kohdan mukaisesti.
63
Valituslupa myönnettiin 16.11.2022 annetulla määräyksellä EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908).
64
Unionin tuomioistuimen presidentin 21.3.2023 tekemällä päätöksellä Saksan liittotasavalta hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan EUIPO:n vaatimuksia.
65
Unionin tuomioistuimen presidentin 27.4.2023 antamalla määräyksellä EUIPO v. Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409) International Trademark Association (INTA) hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan EUIPO:n vaatimuksia.
66
Unionin tuomioistuimen presidentin 3.10.2023 tekemällä päätöksellä tämän asian käsittelyä lykättiin 20.6.2024 annetun tuomion EUIPO v. Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528) julistamiseen saakka. Tämän julistamisen jälkeen menettelyä jatkettiin unionin tuomioistuimen presidentin 20.6.2024 tekemällä päätöksellä.
67
EUIPO vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan
–
hylkää Nowheren riidanalaisesta päätöksestä nostaman kanteen kokonaisuudessaan ja
–
velvoittaa Nowheren korvaamaan tämän oikeudenkäynnin ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin oikeudenkäyntikulut.
68
Nowhere vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan valituksesta aiheutuvat oikeudenkäyntikulut.
69
Saksan liittotasavalta tukee EUIPO:n vaatimuksia.
70
INTA vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion ja
–
velvoittaa sen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Muutoksenhaku
71
EUIPO vetoaa valituksensa tueksi yhteen ainoaan valitusperusteeseen. Se väittää tässä valitusperusteessa lähinnä, että unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan EUIPO:n toisen valituslautakunnan piti kyseistä väitettä arvioidessaan ottaa huomioon aikaisemmat rekisteröimättömät tavaramerkit siltä osin kuin niitä oli käytetty liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on puutteellisesti perusteltu ja oikeudellisesti virheellinen. Tämä valitusperuste jakautuu kolmeen osaan, joista ensimmäisen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, koska se ei ole esittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla syitä, joiden vuoksi se on tällä päätelmällä poikennut vakiintuneesta oikeuskäytännöstään, toisen mukaan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan tulkintaan liittyy oikeudellinen virhe ja kolmannen mukaan SEU 50 artiklan 3 kohdan ja erosopimuksen 126 ja 127 artiklan oikeudellisia seurauksia ei ole otettu huomioon ja asetuksen N:o 207/2009 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua alueperiaatetta on loukattu.
72
Valituksen vaatimusten tueksi Saksan liittotasavalta väittää myös, että Nowheren unionin yleisessä tuomioistuimessa nostama kanne olisi pitänyt hylätä oikeussuojan tarpeen puuttumisen vuoksi, koska kyseiset aikaisemmat tavaramerkit ovat kadonneet EUIPO:ssa käydyn valitusmenettelyn aikana.
Tutkittavaksi ottaminen
73
Nowhere riitauttaa valituksen tutkittavaksi ottamisen lähinnä sillä perusteella, että siinä ei esitetä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklassa tarkoitettua unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeää kysymystä, koska riidanalaisella päätöksellä loukattiin Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklassa vahvistettua hyvän hallinnon periaatetta ja että näin ollen se pitäisi joka tapauksessa kumota, sillä valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman on perustuttava tähän perusteeseen.
74
Tältä osin on yhtäältä todettava, että unionin tuomioistuin on hyväksynyt valituslupahakemuksen kokonaisuudessaan ja katsonut, että työjärjestyksen 170 a artiklan 1 kohdan mukaisesti tehty EUIPO:n valituslupahakemus osoitti oikeudellisesti riittävällä tavalla, että valitukseen liittyy unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden ja kehityksen kannalta tärkeä kysymys (määräys 16.11.2022, EUIPO v. Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, 41 ja 42 kohta).
75
Toisaalta sillä, voiko valituksenalaisen tuomion tuomiolauselma perustua muihin oikeudellisiin perusteisiin kuin niihin, jotka esitetään kyseisessä tuomiossa, ei ole merkitystä valituksen tutkittavaksi ottamisen kannalta.
76
Nowheren väite on siten hylättävä.
Saksan liittotasavallan argumentit, jotka liittyvät Nowheren oikeussuojan tarpeen puuttumiseen unionin yleisessä tuomioistuimessa
77
On huomautettava, että osapuoli, joka on Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan nojalla hyväksytty unionin tuomioistuimessa käsiteltävässä oikeusriidassa väliintulijaksi, ei voi muuttaa oikeusriidan kohdetta, sellaisena kuin se on rajattu asianosaisten vaatimuksissa ja perusteissa. Tästä seuraa, että tutkittavaksi voidaan ottaa vain ne väliintulijan argumentit, jotka kuuluvat kyseisissä vaatimuksissa ja perusteissa määriteltyyn yhteyteen (tuomio 10.11.2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital v. komissio, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 114 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
78
Kun väliintulija vetoaa oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvaan perusteeseen, jonka unionin tuomioistuimet voivat ottaa tai niiden pitää ottaa huomioon omasta aloitteesta, se ei kuitenkaan mene unionin tuomioistuimien käsiteltäväksi saatetun oikeusriidan ulkopuolelle (ks. vastaavasti tuomio 2.12.2009, komissio v. Irlanti ym., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, 34 ja 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tällainen oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluva peruste on muutoksenhaun yhteydessä jokainen seikka, joka liittyy unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamiseen ja erityisesti kanteen nostaneen asianosaisen intressiin saada riidanalainen toimi kumotuksi (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Silver ym. v. neuvosto, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, 38 ja 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
79
Käsiteltävänä olevassa asiassa Saksan liittotasavalta väittää valituksen vaatimusten tueksi esittämässään väliintulokirjelmässä erityisesti, että Nowheren kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa olisi pitänyt hylätä oikeussuojan tarpeen puuttumisen vuoksi, koska tämä kanne ei voinut enää tuottaa Nowherelle minkäänlaista hyötyä väitteen tueksi esitetyn aikaisemman tavaramerkin ”kadottua” valituslautakunnassa käydyn menettelyn aikana.
80
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 78 kohdassa esitetty, on kuitenkin niin, että vaikka EUIPO ei ole valituksessaan vedonnut siihen, ettei Nowherellä ole oikeussuojan tarvetta riidanalaisen päätöksen osalta, Saksan liittotasavallan tätä koskevat argumentit voidaan ottaa tutkittavaksi.
81
Asiakysymyksen osalta on huomattava, että oikeussuojan tarve kumoamiskanteen osalta edellyttää, että kanne voi mahdollisesti tuloksellaan tuottaa etua kantajalle. Kysymystä tällaisen edun olemassaolosta on arvioitava konkreettisesti ottaen huomioon kaikki seuraukset, joita voi aiheutua kanteen kohteena olevan päätöksen mahdollisen lainvastaisuuden toteamisesta, ja väitetyn vahingon luonne (ks. vastaavasti tuomio 20.6.2024, EUIPO v. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, 80 ja 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
82
Riidanalaisella päätöksellä pysytetään väiteosaston päätös hylätä Nowheren väite sillä perusteella, ettei Nowhere voinut enää siirtymäkauden päättymisen jälkeen vedota tämän väitteen tueksi aikaisempiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröimättömiin tavaramerkkeihinsä. Nowhere saattoi siis saada etua tämän perusteen lainvastaisuuden toteamisesta ja riidanalaisen päätöksen kumoamisesta.
83
Saksan liittotasavallan argumentti, joka liittyy Nowheren oikeussuojan tarpeen puuttumiseen unionin yleisessä tuomioistuimessa, on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Asiakysymys
84
Aluksi on todettava, että koska tässä asiassa kyseessä oleva EU-tavaramerkkiä koskeva rekisteröintihakemus jätettiin 30.6.2015, käsiteltävässä asiassa sovelletaan yhtäältä tuona päivänä voimassa olleen asetuksen N:o 207/2009 aineellisia säännöksiä ja toisaalta asetuksen 2017/1001 menettelysäännöksiä (ks. analogisesti tuomio 20.6.2024, EUIPO v. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ainoan valitusperusteen toinen osa, joka koskee oikeudellista virhettä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan tulkinnassa
– Asianosaisten lausumat
85
Ainoan valitusperusteensa toisessa osassa, joka on syytä tutkia ensimmäiseksi, EUIPO väittää Saksan liittotasavallan ja INTAn tukemana, että sekä väitemenettelyissä että mitättömyysmenettelyissä aikaisemman oikeuden haltijan on näytettävä toteen kyseinen oikeus, sen voimassaolo ja sen antaman suojan laajuus paitsi kyseisen EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivänä tai etuoikeuden määräytymispäivänä sen osoittamiseksi, että kyseinen oikeus on aikaisempi kuin kyseinen hakemus, myös sinä ajankohtana, jona EUIPO ratkaisee asian, sen osoittamiseksi, että kyseinen oikeus on edelleen voimassa. Saman oikeuden katoaminen ex nunc EUIPO:ssa käydyn menettelyn aikana, erityisesti raukeamisen, menettämisen tai luopumisen tapauksessa, johtaa väistämättä kyseisen väitteen tai mitättömyysvaatimuksen hylkäämiseen. Unionin yleinen tuomioistuin on todennut tällaiset yleiset säännöt 13.9.2006 annetun tuomion MIP Metro v. SMHV – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, EU:T:2006:254; jäljempänä tuomio Metro) 30–34 kohdassa ja vahvistanut ne myöhemmässä oikeuskäytännössään.
86
EUIPO:n mukaan nämä säännöt voidaan johtaa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan sanamuodosta ja erityisesti indikatiivin preesensin käytöstä ja kyseisen sanamuodon kieliopillisesta rakenteesta, sen asiayhteydestä, muun muassa asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdan ja 20 säännön 1 kohdan sekä asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohdan sanamuodosta, sekä väitemenettelyn yleisestä tarkoituksesta, jona on suojata aikaisempien oikeuksien haltijoiden etuja säilyttämällä näiden oikeuksien keskeinen tehtävä EU-tavaramerkkien kanssa syntyviä sellaisia ristiriitoja vastaan, jotka johtuvat kahden voimassa olevan ja täytäntöönpanokelpoisen oikeuden samanaikaisesta olemassaolosta.
87
Yhtäältä EUIPO moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on valituksenalaisen tuomion 28–31 kohdassa ”luonut” uuden yleisen säännön, jonka mukaan aikaisempaa tavaramerkkiä koskevilla, EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivän jälkeen tapahtuvilla seikoilla ei ole merkitystä tämän rekisteröintiä koskevan väitteen ratkaisemisen kannalta. Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui tältä osin seikkoihin, jotka liittyvät ajallisesti sovellettavaan aineelliseen oikeuteen ja suhteellisen hylkäysperusteen olemassaolon arviointiin haetun EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivänä sekä unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joilla ei ole merkitystä. Se katsoi virheellisesti, että EUIPO:lla on velvollisuus ottaa huomioon Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatut aikaisemmat oikeudet, joihin on vedottu ennen siirtymäkauden päättymistä jätettyä EU-tavaramerkkiä koskevaa rekisteröintihakemusta vastaan.
88
Toisaalta EUIPO väittää, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi kyseisen tuomion 34–42 kohdassa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohtaa kyseisen säännöksen sanamuodon, asiayhteyden ja tavoitteiden vastaisesti, kun se hylkäsi näitä kohtia koskevat argumentit, jotka EUIPO oli esittänyt sille tämän tuomion 85 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen olemassaolon osoittamiseksi.
89
EUIPO toteaa ensinnäkin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan sanamuodosta, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi valituksenalaisen tuomion 34 kohdassa sen argumentteja virheellisesti ja ymmärsi väärin mainitun säännöksen kieliopillisen rakenteen.
90
Toiseksi EUIPO väittää saman säännöksen asiayhteydestä, että unionin yleinen tuomioistuin vähätteli sen roolia kyseisen tuomion 36 ja 37 kohdassa katsoessaan, että asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 1 kohdassa ja 20 säännön 1 kohdassa ei viitata ajankohtaan, jona päätös väitteestä tehdään. Lisäksi se hylkäsi mainitun tuomion 38 ja 39 kohdassa virheellisesti EUIPO:n argumentit, jotka liittyivät aikaisemman tavaramerkin tosiasiallisen käytön edellytyksiin, vaikka ne kuvastavat sellaisen mekanismin olemassaoloa, joka estää EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen hylkäämisen, kun ristiriitaa ei ole sinä ajankohtana, jona päätös väitteestä tehdään. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi saman tuomion 40 kohdassa virheellisesti, ettei mitättömyysmenettelyihin liittyvien unionin oikeussääntöjen ja oikeuskäytännön soveltamisella ole merkitystä.
91
Kolmanneksi EUIPO väittää väitemenettelyjen tavoitteista, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa esittämä päätelmä, jonka mukaan Nowherellä oli oikeutettu intressi väitteen menestymiseen, perustuu virheellisiin päätelmiin. Yhtäältä unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä mahdollisen ristiriidan olemassaolosta rekisteröinnin tapauksessa perustuu sekaannukseen EU-tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen jättämis- tai etuoikeuspäivän, jonka keskeisenä tehtävänä on määrittää oikeuksien ajallinen järjestys etuoikeusperiaatteen mukaisesti, ja kyseisen tavaramerkin rekisteröinnin julkaisupäivän, josta lähtien EU-tavaramerkkeihin voidaan vedota kolmansia vastaan, välillä. Toisaalta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee muun muassa, että loukkauskanteet ja hallinnolliset menettelyt eroavat toisistaan kohteensa ja vaikutustensa osalta. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin väittää, EUIPO:n kanta ei näin ollen merkitse sitä, että Nowhereltä evättäisiin suoja sen aikaisemmille Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröimättömille tavaramerkeille riidanalaisen tavaramerkin hakemispäivän ja siirtymäkauden päättymisen välisenä aikana.
92
Nowhere katsoo, että EUIPO:n argumentit ovat perusteettomia.
93
Se väittää tältä osin yhtäältä, että Yhdistyneen kuningaskunnan ero unionista ei vaikuta sen aikaisempien oikeuksien suojaan, koska ainoa merkityksellinen ajankohta sen tekemän väitteen tutkimiselle on haetun tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivä, jona Yhdistynyt kuningaskunta oli vielä unionin jäsenvaltio.
94
Nowhere väittää lisäksi, että sen väitteen tekopäivänä kyseinen aikaisempi tavaramerkki sai tavaramerkkioikeuden nojalla alueellista suojaa unionissa.
95
Toisaalta se väittää, että EUIPO tukeutuu olettamaan, jolla ei ole mitään perustaa asetuksen N:o 207/2009 merkityksellisissä säännöksissä ja jonka mukaan aikaisemman oikeuden voimassaolon päättymisen väitemenettelyn aikana ennen lopullisen päätöksen tekemistä väitteestä pitää johtaa väitteen hylkäämiseen.
96
Ensiksi se nimittäin väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti katsonut, että pelkkä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun indikatiivin preesensin käyttö ei tue tätä olettamaa.
97
Toiseksi asetuksen N:o 207/2009 merkityksellisistä säännöksistä ja erityisesti sen 41 artiklasta ei ilmene, että kyseessä olevat aikaisemmat oikeudet olisi edelleen voitava luokitella sellaisiksi riidanalaisen päätöksen tekopäivänä. Merkitystä on ainoastaan sillä, olivatko kyseiset aikaisemmat tavaramerkit kyseisen EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämis- tai etuoikeuspäivänä ”aikaisempia oikeuksia”.
98
Kolmanneksi EUIPO:n viittaus tuomioon Metro viittaa nyt käsiteltävästä asiasta poikkeavaan tilanteeseen, kuten unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa, koska tavaramerkin uudistamista ei voida rinnastaa osapuolista riippumattomaan poliittiseen tapahtumaan.
99
Neljänneksi EUIPO:n päättelyssä, joka liittyy asetuksen N:o 207/2009 42 artiklan 2 ja 3 kohdasta johtuviin vaatimuksiin, ei oteta huomioon lukuisia tapauksia, joissa aikaisemman tavaramerkin tosiasiallista käyttöä ei oteta huomioon, koska se ei ole ollut rekisteröitynä viittä vuotta.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
100
Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui vallituksenalaisen tuomion 28–30 kohdassa mainittuun Brownie-oikeuskäytäntöönsä todetakseen kyseisen tuomion 31 kohdassa, että aikaisemmat Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröimättömät tavaramerkit, joihin Nowhere vetosi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan perusteella, voivat lähtökohtaisesti olla tämän väitteen perusteena.
101
Tämä oikeuskäytäntö perustuu oletukseen siitä, että koska EU-tavaramerkin rekisteröintiä vastaan tehdyn väitteen tueksi esitetyn suhteellisen hylkäysperusteen olemassaoloa on arvioitava suhteessa tätä rekisteröintiä koskevan hakemuksen jättämispäivään, sillä seikalla, että aikaisempi tavaramerkki, johon on vedottu väitteen tueksi, menettää tämän ajankohdan jälkeen jäsenvaltiossa rekisteröidyn tai suojatun tavaramerkin aseman, ei lähtökohtaisesti ole vaikutusta mainitun väitteen ratkaisemiseen.
102
Kuten EUIPO väittää ainoan valitusperusteensa toisessa osassa, tällaiselle oletukselle ei löydy tukea asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan sanamuodosta ja asiayhteydestä eikä yleisemmin väitemenettelyn tavoitteista.
103
Tältä osin ensinnäkin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ”rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun liike-elämässä käytetyn merkin, jonka vaikutusalue on laajempi kuin paikallinen, haltijan vastustuksesta tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä, jos ja siltä osin kuin” tämä merkki täyttää sovellettavan unionin lainsäädännön tai jäsenvaltion oikeuden mukaan kaksi edellytystä eli yhtäältä kyseisen 8 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaan ”oikeus merkkiin on saatu ennen päivää, jona [EU-tavaramerkin] rekisteröintihakemus on tehty tai jona [kyseiselle] rekisteröintihakemukselle on vaadittu etuoikeutta”, ja toisaalta mainitun 8 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaan ”merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen”.
104
Kyseisen asetuksen 8 artiklan 4 kohdan a alakohdassa säädetystä edellytyksestä on todettava, että kuten perfektin ja preposition ”ennen” käyttö osoittaa, se liittyy nimenomaisesti merkin, johon on vedottu väitteen tueksi, oikeuksien saamisen aiemmuuden ajalliseen arviointiperusteeseen, kun otetaan huomioon kyseisen EU-tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivä tai mahdollisesti etuoikeuspäivä, johon on vedottu hakemuksen tueksi.
105
Vaikka mainitun asetuksen 8 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetyllä edellytyksellä toteutetaan myös tämä aiemmuutta koskeva arviointiperuste edellyttämällä, että merkki, johon vedotaan väitteen tueksi, antaa haltijalleen siihen sovellettavan lainsäädännön nojalla ”oikeuden kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttämisen”, on todettava, että se on sen sijaan laadittu indikatiivin preesensissä eikä siinä viitata mihinkään ajankohtaan, jona sen pitäisi täyttyä.
106
Samoin on korostettava, että kyseisessä 8 artiklan 4 kohdassa ilmaisu ”tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä”, joka viittaa EUIPO:n päätökseen, jolla väite hyväksytään ja EU-tavaramerkin rekisteröintihakemus hylätään, on myös laadittu indikatiivin preesensissä.
107
Tämän säännöksen sanamuodosta voidaan johtaa, että kyseisen aikaisemman oikeuden, johon on vedottu säännökseen perustuvan väitteen tueksi, saamista on tosin arvioitava kyseisen EU-tavaramerkkihakemuksen jättämispäivän tai mahdollisesti etuoikeuspäivän perusteella. Siitä voidaan kuitenkin päätellä myös, että väitteen hyväksymiseksi on välttämätöntä, että kyseinen aikaisempi oikeus antaa haltijalleen ”oikeuden kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttämisen” jäsenvaltion tai unionin lainsäädännön nojalla paitsi kyseisenä ajankohtana myös väitteen tekemisen myöhempänä ajankohtana ja siihen päivään saakka, jona tehdään päätös siitä, että ”tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä”.
108
Toiseksi tätä tulkintaa vahvistaa asiayhteys, johon asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohta kuuluu.
109
Yhtäältä on todettava, että kyseisen säännöksen sanamuodon tavoin kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 ja 2 kohdan, joiden rakenne on rinnastettavissa toisiinsa, sanamuodon perusteella voidaan katsoa, kun kyse on väitteistä, jotka perustuvat aikaisempiin rekisteröityihin tavaramerkkeihin, joihin viimeksi mainittua säännöstä sovelletaan, että vaikka EU-tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen jättämispäivä on merkityksellinen arvioitaessa näiden aikaisempien rekisteröityjen tavaramerkkien aiemmuutta, niiden olemassaolo siihen päivään saakka, jona väitteestä tehdään päätös, on edellytys väitteen hyväksymiselle. Näin ollen vaikka kyseisessä 8 artiklan 2 kohdassa määritellään ”aikaisempi tavaramerkki” 8 artiklan 1 kohtaa varten siten, että sillä tarkoitetaan muun muassa ”tavaramerkkejä, joiden rekisteröintihakemus on tehty ennen [EU-tavaramerkin] rekisteröintihakemuksen tekopäivää, ottaen tarvittaessa huomioon vaatimuksen niiden etuoikeudesta”, saman 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei rekisteröidä”, jos tässä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetut edellytykset täyttyvät.
110
Toisaalta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että valituslautakuntien on tarkistettava, että aikaisempaa oikeutta, johon vedotaan asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 4 kohdan nojalla, ei ole todettu pätemättömäksi lopullisella tuomioistuinratkaisulla, johon ei voida hakea muutosta, sinä ajankohtana, jona kyseinen valituslautakunta ratkaisee väiteosaston päätöksestä tehdyn valituksen, varmistuakseen siitä, että tällä oikeudella on edelleen kyseisessä säännöksessä edellytetyt vaikutukset (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 95–97 ja 205 kohta).
111
Kyseisestä oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että tällaisen lopullisen tuomioistuinratkaisun puuttuessa ja kun kyseinen aikaisempi oikeus on edelleen voimassa päivänä, jona EUIPO tekee lopullisen päätöksen väitteestä, EUIPO:n on tutkittava, onko väitteentekijä osoittanut, että kyseinen merkki kuuluu jäsenvaltion oikeuden, johon on vedottu, soveltamisalaan, ja voidaanko sen perusteella kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 95–97 ja 205–207 kohta).
112
Edellä esitetystä seuraa näin ollen, että kysymystä siitä, onko pätevästi suojattu aikaisempi oikeus edelleen olemassa, on arvioitava suhteessa siihen ajankohtaan, jona EUIPO tekee lopullisen päätöksen väitteestä, jotta voidaan päättää, onko niin, että ”tavaramerkille haettua rekisteröintiä ei myönnetä”, mukaan lukien valitusvaihe valituslautakunnassa. Kyse on ennakkokysymyksestä, joka kyseisen viraston on ratkaistava ennen kuin se tarkistaa, onko väitteentekijä näyttänyt toteen, että tämä aikaisempi oikeus täyttää lisäksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa säädetyt aineelliset edellytykset ja erityisesti että se antaa haltijalleen oikeuden kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttämisen.
113
Kolmanneksi on todettava, että väitemenettelyn tavoitteet tukevat tätä tulkintaa.
114
Tältä osin on todettava, että aiemmuutta koskevilla arviointiperusteilla, jotka vahvistetaan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 2 kohdan a alakohdassa aikaisempien rekisteröityjen tavaramerkkien osalta ja kyseisen asetuksen 8 artiklan 4 kohdassa rekisteröimättömien tavaramerkkien osalta, pannaan täytäntöön asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa mainittu etuoikeusperiaate.
115
Tämän periaatteen mukaan näissä asetuksissa EU-tavaramerkin haltijalle annettu yksinoikeus kuuluu sille, joka on ensin rekisteröinyt tai hankkinut kyseisen tavaramerkin. Kuten asetuksen N:o 207/2009 46 artiklasta ilmenee, tältä osin ratkaiseva on tätä tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen jättämispäivä tai mahdollisesti etuoikeuspäivä, johon on vedottu tämän hakemuksen tueksi. Jos kaksi tavaramerkkiä on keskenään ristiriidassa, ensin hankitun tai rekisteröidyn tavaramerkin oletetaan täyttävän suojan saamisen edellytykset ennen myöhemmin rekisteröityä EU-tavaramerkkiä (ks. vastaavasti tuomio 21.2.2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, 39 ja 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
116
Tästä näkökulmasta tarkasteltuna väitemenettely, joka kuuluu EU-tavaramerkkien rekisteröintimenettelyssä käytettävissä oleviin ennakkovalvontamekanismeihin, vastaa ennalta ehkäisevää tavoitetta välttää sellaisten EU-tavaramerkkien rekisteröinti, jotka voivat olla ristiriidassa muiden elinkeinotoiminnassa käytettyjen tavaramerkkien tai merkkien kanssa, antamalla aikaisemman tavaramerkin haltijalle mahdollisuuden estää sellaisen merkin rekisteröinti, joka voi loukata tätä tavaramerkkiä, rajoittamatta tavaramerkin haltijan asetuksen N:o 207/2009 mukaista mahdollisuutta nostaa loukkauskanne myöhemmän tavaramerkin käytön vuoksi tai vaatia myöhemmän tavaramerkin mitättömäksi julistamista sen jälkeen, kun kyseinen tavaramerkki on rekisteröity (ks. vastaavasti tuomio 21.2.2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, 42, 43, 45 ja 48 kohta).
117
Lisäksi asetuksen N:o 207/2009 yleisenä tavoitteena on saattaa tasapainoon yhtäältä tavaramerkin haltijan intressi säilyttää tavaramerkin keskeinen tehtävä, jona on taata kuluttajalle tai loppukäyttäjälle mainitun tavaramerkin kattaman tavaran tai palvelun alkuperä, jotta tämä voi ilman mahdollista sekaannusta erottaa tämän tavaran tai palvelun niistä, joilla on toinen alkuperä, ja toisaalta muiden talouden toimijoiden intressi käyttää merkkejä, joilla voidaan osoittaa niiden tavaroita ja palveluja (ks. vastaavasti tuomio 30.5.2018, Tsujimoto v. EUIPO, C‑85/16 P ja C‑86/16 P, EU:C:2018:349, 90 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 16.7.2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
118
Jotta tavaramerkki voisi täyttää keskeisen tehtävänsä, asetuksessa N:o 207/2009 annetaan tavaramerkin haltijalle joukko oikeuksia ja rajoitetaan ne siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä tämän tehtävän varmistamiseksi, muun muassa soveltamalla kyseisen asetuksen 42 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettua ”tosiasiallista käyttöä” koskevia sääntöjä (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
119
Tältä osin asetuksen N:o 207/2009, sellaisena kuin sitä sovelletaan nyt käsiteltävässä asiassa, 42 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään, että EU-tavaramerkin hakija voi vaatia aikaisemman rekisteröidyn tavaramerkin haltijalta todisteita siitä, että tätä aikaisempaa tavaramerkkiä on ”tosiasiallisesti käytetty” unionissa sitä tavaramerkkiä, jonka osalta on esitetty väite, koskevan hakemuksen julkaisemista edeltäneiden viiden vuoden aikana. Lisäksi jos aikaisempaa tavaramerkkiä on käytetty ainoastaan joidenkin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, joita varten se on rekisteröity, sitä pidetään väitteen tutkimisessa rekisteröitynä ainoastaan näiden tavaroiden tai palvelujen osalta. Nämä säännökset heijastavat näin ollen väitemenettelyjen erityisessä asiayhteydessä näiden asetusten yleistä tavoitetta aikaisemman tavaramerkin haltijalle annettujen yksinoikeuksien säilymisen ja toisaalta niiden rajoittamisen tasapainon välillä kolmansien etujen huomioon ottamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 33, 38 ja 39 kohta).
120
Kuten tämän tuomion 101 kohdassa on todettu, valituksenalaisen tuomion 28–30 kohdasta ilmenee, että asiassa Brownie annetun tuomion mukaan on niin, että kun aikaisemman tavaramerkin suoja lakkaa merkityksellisellä alueella EU-tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen jättämispäivän jälkeen ja siis myös ennen kuin EUIPO on tehnyt päätöksen viimeksi mainitun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan tehdystä väitteestä väite- tai valitusmenettelyn vaiheessa, kyseisen viraston ei tarvitse ottaa tätä seikkaa huomioon ratkaistakseen, onko väite hyväksyttävä. Tästä tulkinnasta seuraa väistämättä, että EUIPO voi joutua epäämään EU-tavaramerkin rekisteröinnin sen vuoksi, että kyseinen tavaramerkki on mahdollisesti ristiriidassa aikaisemman tavaramerkin kanssa, vaikka kyseisen epäämispäätöksen tekopäivänä viimeksi mainittua tavaramerkkiä ei enää suojata kyseisellä alueella siihen sovellettavan lainsäädännön tai sopimusmääräysten mukaan.
121
Tilanteessa, jossa aikaisempi tavaramerkki ei enää saa tällaista suojaa, EU-tavaramerkin rekisteröinti ei kuitenkaan voi enää vaarantaa tämän tavaramerkin keskeistä tehtävää, koska tällainen aikaisempi tavaramerkki ei enää kykene täyttämään keskeistä tehtäväänsä. Näin ollen asetuksen N:o 207/2009 tulkinta, johon valituksenalaisen tuomion 31 kohdassa esitetty päätelmä perustuu, on ristiriidassa kyseisen asetuksen yleisen tavoitteen kanssa, jona on saattaa tasapainoon aikaisemman tavaramerkin haltijan edut ja kolmansien intressit käyttää merkkejä, joilla voidaan osoittaa niiden tavaroita ja palveluja.
122
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se tukeutui valituksenalaisen tuomion 28–30 kohdassa oletukseen, jonka mukaan suhteellisen hylkäysperusteen, johon on vedottu EU-tavaramerkin rekisteröintiä vastaan tehdyn väitteen tueksi, olemassaoloa on arvioitava ainoastaan suhteessa kyseistä rekisteröintiä koskevan hakemuksen jättämispäivään.
123
Valituksenalaisen tuomion 42 kohdasta, jossa unionin yleinen tuomioistuin totesi vastauksena EUIPO:n argumenttiin, joka liittyy ristiriidan puuttumiseen Nowheren aikaisempien tavaramerkkien ja haetun tavaramerkin väliltä siirtymäkauden päättymisen jälkeen, että ristiriita voisi olla olemassa ainakin EU-tavaramerkin hakemispäivän ja siirtymäkauden päättymisen välisenä aikana, joten kyseisellä yhtiöllä oli oikeutettu intressi väitteen menestymiseen, on ensinnäkin todettava, että mitättömyys- ja väitemenettelyt eroavat kohteensa ja vaikutustensa osalta loukkausmenettelyistä.
124
Oikeuskäytännöstä ilmenee siten, että aikaisemman EU-tavaramerkin haltijan mahdollisuus nostaa loukkauskanne myöhemmän EU-tavaramerkin haltijaa vastaan ei saa tehdä merkityksettömäksi mitättömäksi julistamista koskevan hakemuksen jättämistä EUIPO:lle eikä EU-tavaramerkkien rekisteröintimenettelyn yhteydessä käytettävissä olevia ennakkovalvontamekanismeja, mukaan lukien väitemenettelyt (ks. vastaavasti tuomio 21.2.2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, 48 kohta).
125
Vastaavasti sellaisen väitteen tekeminen, jonka EUIPO voi hylätä tutkimatta sitä aineellisesti, ei vie kohdetta loukkauskanteelta, jolla pyritään kieltämään sellaisten merkkien käyttö elinkeinotoiminnassa, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin aikaisempi tavaramerkki, myöskään myöhemmän EU-tavaramerkin osalta (ks. analogisesti tuomio 21.2.2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, 45, 46 ja 52 kohta), ja siis sitäkin suuremmalla syyllä sellaisen merkin osalta, jota koskeva EU-tavaramerkin rekisteröintihakemus on yhä vireillä kuten nyt käsiteltävässä asiassa kyseisen merkin osalta.
126
Tätä päättelyä voidaan soveltaa soveltuvin osin sellaiseen aikaisempaan rekisteröimättömään tavaramerkkiin, jota tarkoitetaan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa ja jonka ”haltijalla” kyseisen sanamuodon mukaan ”on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen”.
127
Näin ollen siitä oletuksesta poiketen, johon unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa esittämä päättely perustuu, Nowheren väitteen hylkääminen sillä perusteella, että kyseisten tavaramerkkien välillä ei voi olla minkäänlaista ristiriitaa siirtymäkauden päättymisen jälkeen, ei seuraa, että kyseiseltä yhtiöltä pitäisi evätä sen ennen kyseistä ajankohtaa liike-elämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytettyjen aikaisempien rekisteröimättömien tavaramerkkien suoja erityisesti mahdollisen EU-tavaramerkin käyttöön liittyvän ristiriidan osalta.
128
Siltä osin kuin Nowherella oli Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön nojalla tosiasiallisesti asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen, kyseisellä yhtiöllä oli kyseisenä ajanjaksona oikeus nostaa Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa oikeuksiensa loukkaamista koskeva kanne kyseisen rekisteröintihakemuksen kohteena olevan EU-tavaramerkin käyttöä vastaan, eikä viimeksi mainitun tavaramerkin myöhempi rekisteröinti missään tapauksessa voinut olla esteenä tälle kanteelle.
129
Toiseksi on todettava, että toisin kuin loukkausmenettelyt, väitemenettelyt eivät koske ristiriitaa, joka liittyy tavaramerkkien tosiasialliseen käyttöön liike-elämässä, vaan mahdollista ristiriitaa, joka edellyttää rekisteröintihakemusta ja joka liittyy kahden kilpailevan immateriaalioikeuden, jotka ovat samassa määrin päteviä ja joihin voidaan vedota, rinnakkaiseen olemassaoloon.
130
Kuten unionin yleinen tuomioistuin huomautti tästä valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa, asetuksen N:o 207/2009 46 artiklan mukaan EU-tavaramerkin rekisteröinnin kesto on kymmenen vuotta hakemuksen jättämispäivästä.
131
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin näyttää päättelevän kyseisen tuomion 42 kohdassa, tästä ei kuitenkaan seuraa, että vaara tämän tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välisestä ristiriidasta olisi olemassa kyseisestä päivästä lähtien. Asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan EU-tavaramerkkiin voidaan nimittäin vedota kolmansia vastaan vasta viimeksi mainitun tavaramerkin rekisteröinnin julkaisupäivästä alkaen. Tästä seuraa erityisesti, että yksinoikeus, jonka EU-tavaramerkki antaa haltijalleen ja jonka nojalla haltija voi kieltää kolmansia käyttämästä kyseistä tavaramerkkiä asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 1 ja 2 kohtaan perustuvan loukkauskanteen yhteydessä, voi ulottua vain niihin kolmansien toimiin, jotka ovat tapahtuneet tämän tavaramerkin rekisteröinnin julkaisemisen jälkeen (ks. vastaavasti tuomio 22.6.2016, Nikolajeva, C‑280/15, EU:C:2016:467, 37 kohta).
132
Tilanteessa, johon EUIPO vetosi unionin yleisessä tuomioistuimessa ja jota käsiteltiin valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa, eli tilanteessa, jossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatut aikaisemmat tavaramerkit eivät enää saisi suojaa unionissa siirtymäkauden päättymisen jälkeen, on tosin olemassa vaara mahdollisesta ristiriidasta näiden aikaisempien tavaramerkkien ja EU-tavaramerkin välillä, jos viimeksi mainittu tavaramerkki rekisteröitäisiin ennen siirtymäkauden päättymistä.
133
Kun nyt käsiteltävässä asiassa Nowheren väite oli kuitenkin vireillä kyseisenä ajankohtana ja kun EUIPO:n toinen valituslautakunta ei ollut vielä tehnyt riidanalaista päätöstä kyseiseen ajankohtaan mennessä, Nowhere pystyi väitteellään suojaamaan kyseisten aikaisempien tavaramerkkien keskeistä tehtävää estämällä rekisteröinnin.
134
Jos sitä vastoin oletetaan, että tämän tuomion 132 kohdassa tarkoitettu tilanne todettaisiin, koska haettua EU-tavaramerkkiä ei ollut siirtymäkauden päättyessä vielä rekisteröity, se voitiin joka tapauksessa rekisteröidä vasta sen jälkeen, kun näiden aikaisempien tavaramerkkien vaikutukset olivat lakanneet.
135
Jos tämä EU-tavaramerkki rekisteröidään, se tulee näin ollen voimaan ja siihen voidaan vedota vasta ajankohtana, jona ei ole edes mahdollista ristiriitaa mainittujen aikaisempien tavaramerkkien kanssa. Kun otetaan huomioon tämän tuomion 116 kohdassa esitetty väitemenettelyn tavoite eli juuri tällaisen mahdollisen ristiriidan välttäminen, ei näin ollen voida todeta, toisin kuin valituksenalaisen tuomion 42 kohdasta ilmenee, että Nowhere olisi säilyttänyt ”oikeutetun intressin” haetun tavaramerkin rekisteröinnin epäämiseen tässä tilanteessa.
136
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion kyseisessä kohdassa EUIPO:n argumentin, jonka mukaan aikaisempien tavaramerkkien ja haetun tavaramerkin välillä ei ole ristiriitaa siirtymäkauden päättymisen jälkeen, tukeutumalla virheellisiin oletuksiin.
137
Unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti tekemistä oikeudellisista virheistä valituksenalaisen tuomion 34–40 kohdassa, joissa kyseinen tuomioistuin hylkäsi EUIPO:n argumentit, jotka liittyivät ensinnäkin asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan sanamuodon tulkintaan, toiseksi asetuksen N:o 2868/95 19 säännön 2 kohdan d alakohdan ja 20 säännön 1 kohdan merkitykseen, kolmanneksi aikaisemman tavaramerkin tosiasiallisen käytön edellytyksille annettavaan merkitykseen ja neljänneksi unionin yleisen tuomioistuimen mitättömyysmenettelyjä koskevaan oikeuskäytäntöön, on riittävää todeta, että kun otetaan huomioon tämän tuomion 102–136 kohdassa esitetyt toteamukset, sillä, ovatko nämä oikeudelliset virheet tapahtuneet vai eivät, ei voi olla vaikutusta ainoan valitusperusteen toisen osan ratkaisuun.
138
Edellä esitetyn perusteella ja ilman, että on tarpeen tutkia EUIPO:n ainoan valitusperusteensa toisen osan tueksi esittämiä muita argumentteja, on todettava, että tämä toinen osa on hyväksyttävä.
139
Nowheren esittämillä väitteillä, jotka perustuvat pääasiallisesti samaan oletukseen kuin mihin unionin yleinen tuomioistuin itse on tukeutunut valituksenalaisen tuomion 28–31 kohdassa ja joka on hylätty tämän tuomion 102–122 kohdassa, ei voida horjuttaa tätä päätelmää.
140
Lisäksi EUIPO:n tuomioon Metro tekemän viittauksen merkityksestä, jonka Nowhere kiistää, on todettava yhtäältä, että kuten kyseinen virasto totesi vastauskirjelmässään, unionin yleinen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisessa tuomiossa nyt käsiteltävän asian tosiseikkoihin yleisiä periaatteita, jotka koskevat aikaisempien oikeuksien olemassaolon arvioinnin merkityksellistä ajankohtaa, ottamatta huomioon sitä, että Yhdistyneen kuningaskunnan eroaminen on muun muassa aikaisemman tavaramerkin uudistamatta jättämisestä poiketen osapuolten tahdosta riippumaton seikka. Toisaalta – kuten erityisesti tämän tuomion 121 kohdasta ilmenee – kysymys siitä, onko väitteen tutkimisen kannalta merkityksellistä, että aikaisempi oikeus on lakannut saamasta sille unionin oikeudessa myönnettyä suojaa sen haltijan tahdosta riippumattoman seikan vuoksi, ei ole ratkaiseva, koska tällaisessa tilanteessa haetun tavaramerkin rekisteröinti ei joka tapauksessa voi enää vaarantaa tämän aikaisemman oikeuden keskeistä tehtävää.
Ainoan valitusperusteen kolmas osa, joka koskee SEU 50 artiklan 3 kohdan ja erosopimuksen 126 ja 127 artiklan oikeudellisten seurausten huomiotta jättämistä sekä asetuksen N:o 207/2009 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alueperiaatteen loukkaamista
– Asianosaisten lausumat
141
Ainoan valitusperusteensa kolmannessa osassa, jota on tarkasteltava toiseksi, EUIPO väittää aluksi, että tämän tuomion 85 kohdassa tarkoitettuja yleisiä sääntöjä sovelletaan tilanteessa, jossa aikaisempi tavaramerkki ei ole enää voimassa eikä siihen voida enää vedota unionissa sen vuoksi, että Yhdistynyt kuningaskunta on tosiasiallisesti eronnut unionista siirtymäkauden päätyttyä.
142
Se huomauttaa tämän argumenttinsa tueksi ensinnäkin, että erosopimus ei sisällä nimenomaista määräystä, jonka mukaan näistä yleisistä säännöistä poiketen Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattujen aikaisempien oikeuksien ja tavaramerkkien vaikutusten lakkaamista kohdeltaisiin eri tavalla kuin minkä tahansa aikaisemman oikeuden vaikutusten lakkaamista.
143
Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 25 kohdassa turhaan, että erosopimus ei sisällä määräyksiä sellaisen väitteen kohtelusta, joka on tehty Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojatun aikaisemman oikeuden perusteella ennen erosopimuksen voimaantuloa, koska tällä seikalla ei voitu perustella sitä, että unionin yleinen tuomioistuin poikkesi mainituista yleisistä säännöistä.
144
Lisäksi kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 26 ja 27 kohdassa, sillä ei ole merkitystä, että riidanalainen päätös on ainoa siirtymäkauden päättymisen jälkeiseltä ajalta peräisin oleva merkityksellinen asiakirja.
145
Toiseksi EUIPO katsoo, ettei haetun EU-tavaramerkin perusteella voitaisi vaatia asetuksen N:o 207/2009 9 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen nojalla kohtuullista korvausta Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapahtuneista seikoista, koska Yhdistynyt kuningaskunta ei ole jäsenvaltio kyseisen tavaramerkin rekisteröinnin julkaisupäivänä. Tämäkin seikka puoltaa sitä, että mahdollisia ristiriitoja ei ole olemassa siirtymäkauden päättymisen jälkeen, ja vahvistaa sitä, että valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa on tältä osin oikeudellinen virhe.
146
EUIPO väittää kolmanneksi, että jos haettu EU-tavaramerkki rekisteröidään, se on voimassa ja siihen voidaan vedota unionin nykyisissä 27 jäsenvaltiossa ja että tällöin sovelletaan kyseisen tavaramerkin rekisteröintihakemuksen etuoikeuspäivää. Siinä tapauksessa, että rekisteröinti evätään ja tämä hakemus muunnetaan 27:ksi kansallista tavaramerkkiä koskevaksi hakemukseksi, hakija voisi saada kansallisen tavaramerkin kaikissa näissä jäsenvaltioissa siten, että tätä päivämäärää edelleen sovellettaisiin. Lisäksi hakijalla on myöhemmin mahdollisuus tehdä uusi EU-tavaramerkkihakemus vetoamalla asetuksen 2017/1001 139 artiklan perusteella näin saatuihin kansallisiin tavaramerkkeihin ja siis saada unionin laajuinen yhtenäinen tavaramerkki, joka on samankaltainen kuin nyt käsiteltävässä asiassa haettu EU-tavaramerkki. Nowherellä ei siis ole mitään intressiä saada kyseistä EU-tavaramerkkihakemusta hylätyksi, sillä tämä hylkääminen voitaisiin ”laillisesti kiertää” muuntamalla viimeksi mainittua hakemusta siten, että sillä olisi samat vaikutukset.
147
Yhdistyneen kuningaskunnan alueen osalta Nowherellä on edelleen tarvittaessa mahdollisuus riitauttaa kyseisessä valtiossa rekisteröimättömien aikaisempien tavaramerkkiensä perusteella sellaisen tavaramerkin mahdollinen rekisteröinti, jota kyseinen hakija hakee Yhdistyneessä kuningaskunnassa yhdeksän kuukauden kuluessa siirtymäkauden päättymisestä erosopimuksen 59 artiklan 1 kohdan perusteella. Tämä mahdollisuus on kuitenkin irrallinen EUIPO:ssa käydystä väitemenettelystä.
148
EUIPO väittää näin ollen, että toisin kuin valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa todetaan, sen unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät toteamukset, jotka koskevat kyseisen EU-tavaramerkkihakemuksen muuntamista kansallisia tavaramerkkejä koskeviksi hakemuksiksi, eivät päde kaikkiin väitemenettelyihin, koska ”normaalissa” tilanteessa, jossa aikaisempaa oikeutta suojataan unionin jäsenvaltion oikeudessa, EU-tavaramerkin hakija ei saisi muuntamistapauksessa vastaavaa suojaa kuin nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan haetun tavaramerkin rekisteröinnillä.
149
EUIPO väittää lisäksi, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin kyseisessä kohdassa väittää, asetuksen 2017/1001 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa tarkoitetun immateriaalioikeuksien alueperiaatteen vuoksi tällaiseen muuntamiseen perustuvan kansallisen tavaramerkin ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröimättömän aikaisemman tavaramerkin välillä ei voi olla minkäänlaista ristiriitaa siirtymäkauden päättymistä edeltävällä ajanjaksolla. EUIPO väittää lopuksi, että unionin yleinen tuomioistuin ei ota huomioon asetuksen N:o 40/94 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa ilmaistua unionin lainsäätäjän tahtoa luoda unionin laajuinen yhtenäinen immateriaalioikeus vaihtoehtona kansallisille tavaramerkeille.
150
Nowhere katsoo, että EUIPO:n argumentit ovat perusteettomia.
151
Se väittää yhtäältä, että on otettava huomioon tapahtumien aikajärjestys, kun tarkastellaan suhteellisuusperiaatetta perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohdan ja 52 artiklan 1 kohdan mukaisesti menettelyssä, joka on pantu vireille ennen Yhdistyneen kuningaskunnan eroa unionista tai jopa ennen tätä eroa koskevan kansanäänestyksen järjestämistä eli ajankohtana, jolloin kyseistä eroa ei voitu mitenkään ennakoida.
152
Toisaalta se toteaa, että erosopimukseen ei sisälly nimenomaista määräystä Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattujen oikeuksien vaikutusten lakkaamisesta unionissa, ja vetoaa Euroopan unionista (eroaminen) vuonna 2018 annetun lain (European Union (Withdrawal) Act 2018) 6 §:n 3 momentin a kohtaan, jonka mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevien tavaramerkkituomioistuinten on sovellettava unionin oikeudesta johdettua kansallista oikeutta unionin oikeuden, sellaisena kuin se on voimassa siirtymäkauden päättyessä, mukaisesti.
153
Lisäksi vuoden 2019 tavaramerkkilain (muutokset jne.) (ero Euroopan unionista) (Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulations 2019) siirtymäsäännösten mukaisesti väitemenettelyn muodollisena perustana olevan EU-tavaramerkin rekisteröinti on edelleen merkityksellinen oikeus tässä menettelyssä. Yhdistyneen kuningaskunnan teollisoikeuksien viraston on siten ratkaistava kyseinen väite hakemuksen tekopäivänä voimassa olleen oikeuden perusteella. Nowhere päättelee tästä, että suhteellisuusperiaatteen soveltamiseksi ja lain vastavuoroisuuden varmistamiseksi olisi otettava huomioon nämä säännökset, joilla olisi voitu lieventää Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattujen oikeuksien vaikutuksen lakkaamisen seurauksia unionissa.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
154
Ensinnäkin on muistutettava, että SEU 50 artiklan 3 kohdan mukaan perussopimuksia lakattiin soveltamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan erosopimuksen voimaantulopäivänä 1.2.2020, joten kyseinen valtio ei ole enää tästä päivästä lähtien jäsenvaltio (tuomio 9.6.2022, Préfet du Gers ja Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisen sopimuksen johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan kuitenkin, että koko unionin oikeus lakkaa soveltumasta tähän valtioon sopimuksen voimaantulopäivästä alkaen, ”jollei tämän sopimuksen mukaisista järjestelyistä muuta johdu”.
155
Mainitun sopimuksen 126 ja 127 artiklassa määrätään siirtymäkaudesta, joka alkaa sopimuksen voimaantulopäivänä ja päättyy 31.12.2020 ja jonka aikana unionin oikeutta sovelletaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jollei samassa sopimuksessa toisin määrätä, ja unionin oikeudessa olevia viittauksia jäsenvaltioihin pidetään viittauksina myös Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
156
Kuten unionin yleinen tuomioistuin on pääasiallisesti todennut valituksenalaisen tuomion 25 kohdassa, erosopimuksen kolmannen osan IV osastoon, jonka otsikko on ”Henkinen omaisuus”, sisältyvissä 54–61 artiklassa, joita sovelletaan siirtymäkauden päättymisestä alkaen erosopimuksen 185 artiklan neljännen kohdan mukaisesti, ei sitä vastoin osoiteta, kuinka ennen mainitun sopimuksen voimaantulopäivää esitettyä väitettä, joka perustuu Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuun aikaisempaan oikeuteen ja joka on vireillä siirtymäkauden päättyessä, on kohdeltava.
157
Todetessaan tällaisen osoituksen puuttumisen unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että tämä toteamus puoltaa mahdollisuutta vedota myös siirtymäkauden päättymisen jälkeen Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuihin tavaramerkkeihin, joiden perusteella on tehty väite ennen erosopimuksen voimaantuloa, kuten ilmenee mainitun toteamuksen sisällyttämisestä valituksenalaisen tuomion 24–31 kohdassa esitettyyn päättelyyn. Näin menetellessään unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.
158
Yhtäältä on nimittäin niin, kuten tämän tuomion 154 kohdassa on todettu, että erosopimuksen johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, että jollei kyseisen sopimuksen mukaisista järjestelyistä muuta johdu, unionin oikeutta lakataan soveltamasta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kyseisen sopimuksen voimaantulopäivästä alkaen. Toisaalta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan mukaan tässä säännöksessä tarkoitetun aikaisemman tavaramerkin tai oikeuden on erityisesti annettava ”tähän [tavaramerkkiin tai oikeuteen] sovellettavan – – jäsenvaltion oikeuden mukaan” sen haltijalle ”oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen”. Siirtymäkauden päättymisestä alkaen Yhdistyneen kuningaskunnan oikeus, johon Nowhere vetosi väitteensä tueksi, ei enää ollut ”jäsenvaltion oikeutta”, koska erosopimuksessa ei ollut päinvastaisia määräyksiä.
159
Unionin yleinen tuomioistuin totesi siis virheellisesti valituksenalaisen tuomion 25 kohdassa, ettei erosopimuksessa ole nimenomaisia määräyksiä, jotka koskevat ennen kyseisen sopimuksen voimaantulopäivää tehdyn väitteen kohtelua, johtamatta tästä kuitenkaan asianmukaisia oikeudellisia seurauksia sen osalta, onko aikaisempiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuihin tavaramerkkeihin, joihin tämä väite perustuu, vetoaminen mahdollista siirtymäkauden päättymisen jälkeen.
160
Toiseksi asetuksen N:o 207/2009 johdanto-osan toisessa, kolmannessa ja neljännessä perustelukappaleessa mainitun alueperiaatteen, jota on sovellettu EU-tavaramerkin osalta kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä, nojalla tavaramerkin oikeusvaikutukset rajoittuvat alueeseen, jolla se on suojattu (ks. vastaavasti tuomio 22.6.1994, IHT Internationale Heiztechnik ja Danzinger, C‑9/93, EU:C:1994:261, 22 kohta ja tuomio 19.12.2012, Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, 38, 40 ja 41 kohta). Kyseisen periaatteen mukaisesti mainitun asetuksen 8 artiklan 4 kohtaa sovellettaessa merkille myönnetään sovellettavassa oikeudessa yksinoikeuksia, jotka saattavat olla ristiriidassa EU-tavaramerkin kanssa, ainoastaan kyseisen merkin suoja-alueella (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2011, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 162 kohta).
161
Erosopimuksen 54–61 artiklasta ei kuitenkaan ilmene, että kyseisen sopimuksen sopimuspuolet olisivat mainitusta alueperiaatteesta poiketen määränneet vaikutusten antamisesta Yhdistyneen kuningaskunnan alueella siirtymäkauden päättymispäivän jälkeen rekisteröidylle EU-tavaramerkille, mukaan lukien ajanjakso, jonka tämä tavaramerkki oli voimassa ennen kyseistä päivää. Erityisesti on todettava, että kyseisissä artikloissa ei muodosteta mitään yhteyttä mainittuna päivänä vireillä olevan EU-tavaramerkkihakemuksen ratkaisemisen ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille kyseisen sopimuksen 59 artiklan 1 kohdan nojalla jätetyn vastaavan hakemuksen ratkaisemisen välille.
162
Tästä seuraa – kuten EUIPO on esittänyt ainoan valitusperusteensa kolmannessa osassa –, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattujen aikaisempien tavaramerkkien ja EU-tavaramerkin välillä ei voi olla ristiriitaa siinä tapauksessa, että EU-tavaramerkki rekisteröidään siirtymäkauden päättymisen jälkeen, koska EU-tavaramerkillä on tässä tilanteessa vaikutuksia alueella, joka on eri alue kuin se alue, jolla aikaisemmat tavaramerkit on suojattu.
163
Kun unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin viittasi valituksenalaisen tuomion 42 ja 45 kohdassa mahdolliseen ristiriitaan yhtäältä Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattujen aikaisempien tavaramerkkien ja toisaalta haetun EU-tavaramerkin tai mahdollisesti EU-tavaramerkin rekisteröinnin epäämisen tapauksessa EU-tavaramerkkihakemuksen muuntamisesta johtuvan kansallisen tavaramerkkihakemuksen välillä, se tukeutui implisiittisesti mutta väistämättä oletukseen siitä, että jos EU-tavaramerkin rekisteröintihakemus on jätetty ennen siirtymäkauden päättymispäivää, kyseisellä tämän päivän jälkeen rekisteröidyllä EU-tavaramerkillä tai ainakin viimeksi mainitun hakemuksen muuntamisesta johtuvalla kansallisella tavaramerkillä voisi olla vaikutuksia Yhdistyneen kuningaskunnan alueella. Tällainen oletus edellyttäisi kuitenkin erosopimuksen nimenomaisia määräyksiä, joiden nojalla tavaramerkkien alueperiaatteesta poiketen tällaisia vaikutuksia voidaan jatkaa mainitun ajankohdan jälkeen, mutta tällaisia määräyksiä ei ole.
164
Tästä seuraa, että kun unionin yleinen tuomioistuin tukeutui valituksenalaisen tuomion 42 ja 45 kohdassa tällaisen mahdollisen ristiriidan olemassaoloon, se teki oikeudellisen virheen, koska se ei ottanut asianmukaisesti huomioon siirtymäkauden päättymisen ja tavaramerkkien alueperiaatteen oikeudellisia seurauksia nyt käsiteltävässä oikeusriidassa kyseessä olevalle väitteelle.
165
Ainoan valitusperusteen kolmas osa on siis hyväksyttävä, eikä EUIPO:n sen tueksi esittämiä muita argumentteja ole tarpeen tutkia.
166
Tätä päätelmää eivät horjuta Nowheren argumentit, jotka koskevat suhteellisuusperiaatetta ja vastavuoroisuusperiaatetta. Koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole valituksenalaisessa tuomiossa tukeutunut näihin periaatteisiin, ne eivät voi tukea päättelyä, johon kyseinen tuomio perustuu.
167
Jos oletetaan, että Nowhere pyrkii näillä argumenteilla vaatimaan unionin tuomioistuinta korvaamaan kyseisen tuomion perusteena olevat perustelut muilla perusteluilla, on yhtäältä riittävää todeta, että sillä seikalla, että väite on tehty ajankohtana, jona Yhdistyneen kuningaskunnan eroaminen ei ollut ennakoitavissa, ei ole merkitystä, koska kuten tämän tuomion 102–122 kohdasta ilmenee, väitteen hyväksyminen edellyttää, että unionin oikeuteen perustuvaa suojaa saavan aikaisemman tavaramerkin on oltava olemassa siihen saakka, kunnes kyseisestä väitteestä tehdään lopullinen päätös.
168
Toisaalta siitä, että Nowhere vetoaa EU-tavaramerkkeihin perustuvia väitteitä koskeviin Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden säännöksiin, jotka on annettu kyseisen valtion unionista eroamista silmällä pitäen, on ensinnäkin huomattava, että EU-tavaramerkkejä koskeva säännöstö on itsenäisen järjestelmä, joka muodostuu sääntöjen kokonaisuudesta, jolla pyritään sille ominaisiin tavoitteisiin ja jonka soveltaminen on riippumaton kansallisista järjestelmistä (tuomio 6.6.2018, Apcoa Parking Holdings v. EUIPO, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Toiseksi kuten tämän tuomion 161 kohdassa on todettu, erosopimuksen 54–61 artiklasta ei seuraa, että kyseisen sopimuksen sopimuspuolet olisivat määränneet alueperiaatteesta poiketen siitä, että siirtymäkauden päättymisen jälkeen rekisteröidyllä EU-tavaramerkillä on vaikutuksia Yhdistyneen kuningaskunnan alueella. Vaikka myönnettäisiin, että vastavuoroisuusperiaate olisi tässä tapauksessa merkityksellinen, se ei missään tapauksessa voisi johtaa EUIPO:ta myöntämään, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuun aikaisempaan oikeuteen voidaan edelleen vedota EU-tavaramerkin rekisteröintiä vastaan tehdyn väitteen yhteydessä kyseisen ajankohdan jälkeen.
169
Kaiken edellä esitetyn perusteella ja ilman, että ainoan valitusperusteen ensimmäistä osaa on tarpeen tutkia, valitus on hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio on kumottava.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
170
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan on niin, että jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, se voi joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
171
Nyt esillä oleva asia on ratkaisukelpoinen.
172
Kuten tämän tuomion 45 kohdassa on todettu, Nowhere on tältä osin vedonnut kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan rikkomista ja jossa se väittää lähinnä, että ainoa merkityksellinen ajankohta määritettäessä sellaisen aikaisemman oikeuden olemassaoloa, johon väite EU-tavaramerkin rekisteröintiä vastaan perustuu, on kyseisen tavaramerkin rekisteröintihakemuksen jättämispäivä.
173
Tämän tuomion 102–137 kohdassa esitetyistä syistä tämä kanneperuste on kuitenkin hylättävä, koska tämän aikaisemman oikeuden on oltava edelleen olemassa siihen päivään saakka, jona EUIPO lausuu kyseiseen oikeuteen perustuvasta väitteestä, myös valitusvaiheessa valituslautakunnassa, mikä ei ollut tilanne Nowheren väitteensä tueksi esittämän tavaramerkin osalta.
174
Nowhere väittää nyt käsiteltävän valituksen yhteydessä, että se oli lisäksi vedonnut kanneperusteeseen, joka koskee perusoikeuskirjan 41 artiklassa vahvistetun hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista.
175
Kuten Nowheren kannekirjelmän sisällöstä kuitenkin ilmenee, vaikka Nowhere on väittänyt, että siitä, ettei sen Yhdistyneessä kuningaskunnassa suojattuja aikaisempia oikeuksia otettu huomioon riidanalaisessa päätöksessä, aiheutui sille vahinkoa, josta EUIPO on yksin vastuussa, kun otetaan huomioon erityisesti tämän tuomion 39 kohdassa mainitun EUIPO:n toisen valituslautakunnan 8.10.2018 tekemän ensimmäisen päätöksen peruuttaminen, tämä argumentti on esitetty sen ainoan kanneperusteen, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 4 kohdan rikkomista, tueksi eikä sellaisen erillisen ja itsenäisen kanneperusteen tueksi, joka koskee hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista.
176
Näin ollen Nowheren kanne on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
177
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteltu ja unionin tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista.
178
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
179
Koska EUIPO on käsiteltävässä asiassa vaatinut Nowheren velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, Nowhere on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan EUIPO:lle tästä valituksesta ja asian käsittelystä ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
180
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan Saksan liittotasavalta, joka on ollut väliintulijana valitusta koskevassa menettelyssä, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
181
Työjärjestyksen 140 artiklan 3 kohdassa, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, määrätään, että unionin tuomioistuin voi määrätä, että muu väliintulija kuin jäsenvaltio tai toimielin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
182
Käsiteltävässä asiassa on määrättävä, että INTA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 16.3.2022 antama tuomio Nowhere v. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139) kumotaan.
2)
Nowhere Co. Ltd:n kanne hylätään.
3)
Nowhere Co. Ltd velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuistaan ja lisäksi korvaamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet tästä valituksesta ja menettelystä ensimmäisessä oikeusasteessa.
4)
Saksan liittotasavalta ja International Trademark Association (INTA) vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.