Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
16 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 93/13/ETY – 7 artiklan 1 kohta – Kuluttajasopimusten kohtuuttomat ehdot – Sopimusehdon kohtuuttomaksi toteamisen vaikutukset – Luottosopimuksen pätemättömyys – Palauttamiskanteet – Elinkeinonharjoittajan kanteen vanhentumisaika – Olosuhteet, jotka voivat oikeuttaa vanhentumisajan päättymisen huomiotta jättämisen – Tehokkuusperiaate – Oikeusvarmuuden periaate – Suhteellisuusperiaate – Oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa – Perusteeton etu
Asiassa C‑753/24 [Rzepacz] (i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sąd Okręgowy w Warszawie (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola) on esittänyt 30.10.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen samana päivänä, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A.
vastaan
MS ja MS,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Condinanzi sekä tuomarit R. Frendo (esittelevä tuomari) ja A. Kornezov,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A., edustajinaan P. Haiduk, M. Romanowski ja M. Woźniak, adwokaci,
–        MS ja MS, edustajinaan W. Budzewski ja M. Chęcińska, adwokaci,
–        Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään P. Kienapfel ja A. Stobiecka-Kuik,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 7 artiklan 1 kohdan sekä tehokkuusperiaatteen, suhteellisuusperiaatteen, oikeusvarmuuden periaatteen ja asiansa saamista tuomioistuimen käsiteltäväksi koskevan oikeuden tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. (jäljempänä PKO Bank), joka on pankki, ja toisaalta kaksi kuluttajaa, eli MS ja MS, ja joka koskee sellaisen saatavan perimistä, joka perustuu lainasopimuksen pätemättömyyteen kyseisessä sopimuksessa olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 93/13 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”
4        Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on kuluttajien ja kilpailevien elinkeinonharjoittajien edun vuoksi varmistettava, että on olemassa riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.”
Puolan oikeus
5        Puolan 23.4.1964 annetun siviilikoodeksin (ustawa – Kodeks cywilny) (Dz. U. 2024, nro 1061), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä siviilikoodeksi), 58 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Oikeustoimi, joka on lainvastainen tai jolla pyritään kiertämään lakia, on pätemätön, ellei sovellettavassa säännöksessä säädetä muusta seurauksesta, erityisesti siitä, että pätemättömien ehtojen sijasta sovelletaan lain vastaavia säännöksiä.”
6        Siviilikoodeksin 117 §:n 1 ja
21 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Laissa säädettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta varallisuussaatavat vanhentuvat.
– –
21.      Vanhentumisajan päättymisen jälkeen ei ole enää mahdollista vaatia saatavaa kuluttajalta.”
7        Mainitun lain 1171 §:n 1 ja
2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Poikkeustapauksissa tuomioistuin voi asianosaisten etujen punninnan jälkeen olla ottamatta huomioon kuluttajalta olevan saatavan vanhentumisajan päättymistä, jos kohtuullisuus sitä edellyttää.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitettua toimivaltaa käyttävän tuomioistuimen on otettava huomioon erityisesti
1) vanhentumisajan kesto;
2) vanhentumisajan päättymisen ja vaatimuksen esittämisen välisen ajan pituus;
3) niiden olosuhteiden luonne, joiden vuoksi velkoja ei ole vedonnut saatavaansa, mukaan lukien velallisen toiminnan vaikutus velkojan viivästymiseen saatavansa vaatimisessa.”
8        Siviilikoodeksin 118 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ellei erityissäännöksessä toisin säädetä, vanhentumisaika on kuusi vuotta mutta toistuvia suorituksia koskevien saatavien ja liiketoiminnan harjoittamiseen liittyvien saatavien osalta kolme vuotta. Vanhentumisaika päättyy kuitenkin kalenterivuoden viimeisenä päivänä, jollei se ole kahta vuotta lyhyempi.”
9        Siviilikoodeksin 3851 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kuluttajan kanssa tehdyn sopimuksen ehdot, joista ei ole erikseen neuvoteltu, eivät sido kuluttajaa, jos niissä määritetään hänen oikeutensa ja velvollisuutensa hyvän tavan vastaisesti ja jos ne loukkaavat ilmeisellä tavalla hänen etujaan (lainvastaiset sopimusehdot). Tämä säännös ei koske ehtoja, joissa määritetään osapuolten keskeiset velvoitteet, mukaan luettuna hinta tai vastike, jos ne on muotoiltu yksiselitteisesti.”
10      Kyseisen koodeksin 405 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jokaisella, joka on ilman oikeudellista perustetta saanut toisen kustannuksella varallisuusedun, on velvollisuus palauttaa etu luontoissuorituksena ja, jollei tämä ole mahdollista, palauttaa sen määrä.”
11      Siviilikoodeksin 410 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Edeltävien pykälien säännöksiä sovelletaan erityisesti aiheettomaan suoritukseen.
2.      Suoritus on aiheeton, jos sen tekijä ei ylipäänsä ollut velvollinen tekemään sitä tai jos velvollisuus ei kohdistunut suorituksen saajaan, jos suoritukselle ei enää ole perustetta tai jos suorituksen tavoitetta ei saavutettu tai jos suoritukseen velvoittava oikeustoimi oli pätemätön eikä siitä ole tullut pätevää suorituksen toteuttamisen jälkeen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
12      MS ja MS tekivät vuoden 2007 marraskuussa PKO Bankin edeltäjän kanssa Sveitsin frangin (CHF) määräisen lainasopimuksen, jonka perusteella pankki maksoi heille 333 000 Puolan zlotya (PLN) (n. 76 000 euroa).
13      Vuonna 2017 mainitut kaksi kuluttajaa tekivät PKO Bankia vastaan reklamaation, jota seurasi kanne, ja väittivät, että sopimus oli pätemätön siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi. Sąd Okręgowy w Warszawie (Varsovan alueellinen tuomioistuin, Puola) totesi 30.6.2023 antamallaan tuomiolla, että sopimus oli pätemätön, ja velvoitti PKO Bankin palauttamaan kaikkia kuluttajien maksamia maksueriä vastaavan määrän laillisine viivästyskorkoineen, eli yhteensä 241 416,34 PLN (n. 55 591 euroa).
14      PKO Bank nosti 29.12.2021
Sąd Okręgowy w Warszawiessa, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen, jossa se vaati, että jos lainasopimus todetaan pätemättömäksi kuluttajien nostaman yhä vireillä olevan kanteen yhteydessä, kuluttajat velvoitetaan palauttamaan sille maksetun lainan pääoma laillisine viivästyskorkoineen.
15      Kuluttajat vaativat kyseisen vaatimuksen hylkäämistä ja väittävät, että PKO Bankin kanneoikeus on vanhentunut, kun otetaan huomioon siviilikoodeksin 118 §:ssä säädetyn kolmen vuoden vanhentumisajan päättyminen. He katsovat, että kyseinen määräaika alkaa kulua siitä päivästä, jona lainasopimuksen pätemättömyyttä koskeva reklamaatio tai kanne on annettu tiedoksi PKO Bankille, joten PKO Bankin saatava on vanhentunut viimeistään 31.12.2020 alkaen.
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää, että PKO Bankin saatavan olemassaolosta ei ole epäilystä, koska lainasopimuksen pätemättömyydestä seuraa muun muassa sopimuspuolten velvollisuus palauttaa toisilleen kaikki suoritetut suoritukset.
17      Se pohtii kuitenkin sitä, voivatko pääasian olosuhteet nyt käsiteltävässä asiassa olla perusteena sille, ettei PKO Bankin saatavan vanhentumisajan päättymistä oteta huomioon siviililain 1171 §:ssä säädetyn kohtuullistamissäännön mukaisesti.
18      Kyseisen tuomioistuimen mukaan mainitun säännöksen hyvin yleinen sanamuoto, jonka perusteella tuomioistuimelle annetaan laaja harkintavalta päättää, voidaanko elinkeinonharjoittajan vanhentuneeseen saatavaan perustuva vaatimus hyväksyä, herättää yhtäältä epäilyjä siitä, onko se direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdan, luettuna tehokkuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen valossa, mukainen. Kuluttajien kannalta syntyy nimittäin epävarmuutta siitä, pitääkö kansallinen tuomioistuin elinkeinonharjoittajan saatavaa vanhentuneena, tai, jos näin ei ole, voidaanko heiltä periä viivästyskorkoja ja oikeudenkäyntikuluja. Kyseiset kuluttajat saattavat siten luopua vetoamasta heille direktiivillä 93/13 myönnettyihin oikeuksiin.
19      Toisaalta se, että elinkeinonharjoittajan olisi mahdotonta periä takaisin kokonaisuudessaan pääoma, joka on maksettu sellaisen lainasopimuksen perusteella, joka on pätemätön kohtuuttomien ehtojen olemassaolon vuoksi, aiheuttaisi elinkeinonharjoittajalle kohtuuttoman ja suhteettoman suuren menetyksen kuluttajansuojatavoitteeseen nähden, ja sen voitaisiin katsoa loukkaavan kyseisen elinkeinonharjoittajan oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa, sellaisena kuin kyseisestä oikeudesta määrätään Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa.
20      Siltä osin kuin on kyse olosuhteista, jotka voidaan ottaa huomioon ratkaistaessa, onko vanhentumisajan päättyminen jätettävä siviilikoodeksin 1171 §:n 2 momentin mukaisesti huomioon ottamatta, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että kuluttajien aloittama oikeudenkäyntimenettely on kestänyt useita vuosia, eli vuodesta 2017 vuoteen 2024, minkä tuloksena PKO Bank on ollut pitkään epävarma kyseisen menettelyn lopputuloksesta. Lisäksi vuoteen 2019 saakka PKO Bank saattoi odottaa, että pääasiassa kyseessä oleva lainasopimus pidettäisiin voimassa kohtuuttoman sopimusehdon poistamisen jälkeen, koska vasta unionin tuomioistuimen 3.10.2019 antaman tuomion Dziubak (C‑260/18, EU:C:2019:819) jälkeen kansallisessa oikeuskäytännössä katsottiin, että ulkomaanvaluuttaan indeksoituun lainasopimukseen sisältyvä valuuttakurssiriskiä koskeva ehto määrittää sopimuksen pääkohteen, joten sen poistaminen merkitsee koko lainasopimuksen pätemättömyyttä.
21      Sąd Okręgowy w Warszawie on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [93/13] 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta, suhteellisuusperiaatetta, oikeusvarmuuden periaatetta ja oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa
tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisille säännöksille, joiden nojalla kansallinen tuomioistuin voi hyväksyä elinkeinonharjoittajan vanhentuneen saatavan, joka sillä on ollut kuluttajalta ja joka on perustunut kohtuuttomien sopimusehtojensa vuoksi pätemättömän sopimuksen täyttämiseksi tehtyjen aiheettomien suoritusten palauttamiseen, jos kohtuullisuus tai yhteiskunnassa vallitsevat periaatteet tätä edellyttävät?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate – tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansallisen oikeuden säännölle, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi poikkeuksellisissa olosuhteissa ja kohtuuden niin vaatiessa hyväksyä elinkeinonharjoittajan vaatimuksen siitä, että kuluttaja palauttaa sille suoritukset, jotka kuluttajalle on tehty sellaisen lainasopimuksen mukaisesti, joka siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi on pätemätön, vaikka kyseisen elinkeinonharjoittajan näiden suoritusten palauttamista koskevan saatavan vanhentumisaika on päättynyt.
23      Direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltioille asetetaan velvollisuus varmistaa, että niiden kansallisessa oikeusjärjestyksessä on riittäviä ja tehokkaita keinoja kohtuuttomien ehtojen käytön lopettamiseksi elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisissä sopimuksissa.
24      Tältä osin on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos unioni ei ole antanut asiasta erityissäännöksiä, jäsenvaltioiden asiana on säätää sisäisessä oikeusjärjestyksessään direktiivissä 93/13 säädetyn kuluttajansuojan toteuttamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla. Menettelysäännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion kansallisen oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tilanteita (vastaavuusperiaate), eikä niillä saada tehdä unionin oikeusjärjestyksessä tunnustettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (tehokkuusperiaate) (tuomio 14.12.2023, Getin Noble Bank (Palauttamiskanteiden vanhentumisaika), C‑28/22, EU:C:2023:992, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Vastaavasti vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu myös, että lähtökohtaisesti on katsottava, että kohtuuttomaksi todettu sopimusehto ei ole koskaan ollut olemassa, minkä vuoksi sillä ei voi olla vaikutuksia kuluttajaan nähden. Siitä, että tällainen ehto todetaan kohtuuttomaksi tuomioistuimessa, on näin ollen lähtökohtaisesti seurattava sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttaminen, jossa kuluttaja olisi, jos tällaista ehtoa ei olisi ollut olemassa, muun muassa ottamalla käyttöön oikeus sellaisten perusteettomien etujen palautukseen, jotka elinkeinonharjoittaja on saanut kuluttajan vahingoksi tällaisen kohtuuttoman ehdon perusteella (tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisesta aiheutuvat seuraukset), C‑520/21, EU:C:2023:478,
65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sama pätee tilanteissa, joissa kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehdyn sopimuksen yhden tai useamman ehdon kohtuuttomuus johtaa paitsi näiden ehtojen pätemättömyyteen myös koko kyseisen sopimuksen pätemättömyyteen (ks. vastaavasti tuomio 15.6.2023, Bank M. (Sopimuksen pätemättömäksi toteamisesta aiheutuvat seuraukset), C‑520/21, EU:C:2023:478, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26      Kyseiseen tavoitteeseen, joka koskee sen oikeudellisen ja tosiasiallisen tilanteen palauttamista, jossa kuluttaja olisi ollut, ellei kohtuutonta ehtoa olisi ollut, pyrittäessä on kuitenkin noudatettava suhteellisuusperiaatetta, joka unionin yleisenä oikeusperiaatteena edellyttää, ettei kansallisella säännöstöllä, jolla kyseinen oikeus pannaan täytäntöön, ylitetä sitä, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (tuomio 23.11.2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Suhteellisuusperiaatetta loukattaisiin, jos aiemmin vallinneen tilanteen palauttaminen olisi suljettava pois elinkeinonharjoittajaan nähden. Näin ollen kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamisesta johtuvan palauttamisvelvollisuuden on oltava keskinäinen, mutta pankki ei kuitenkaan voi vaatia kuluttajalta hyvitystä, joka ylittää saman sopimuksen täyttämisen perusteella maksetun pääoman takaisinmaksun ja maksukehotuksesta alkaen laskettavan laillisen viivästyskoron maksamisen (ks. vastaavasti tuomio 7.12.2023, mBank (Kuluttajan ilmoitus), C‑140/22, EU:C:2023:965, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Lisäksi kohtuuttomia ehtoja sisältävän lainasopimuksen pätemättömäksi toteamiseen liittyvä palauttamista koskeva vaikutus, joka oikeuttaa tämän tuomion 27 kohdassa tarkoitetun pankin vaatimuksen, mahdollistaa sen varmistamisen, että unionin oikeusjärjestyksessä taattujen oikeuksien suojaaminen ei johda siihen, että kuluttaja saa perusteetonta etua (ks. analogisesti tuomio 13.7.2006, Manfredi ym., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 94 kohta).
29      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sen menettelyn pitkä kesto, jonka kuluttajat ovat panneet vireille saadakseen lainasopimuksen todettua pätemättömäksi, ja kansallisen oikeuskäytännön muuttuminen siltä osin kuin on kyse ulkomaanvaluuttaan indeksoituun lainasopimukseen sisältyvän valuuttakurssiriskiä koskevan kohtuuttoman ehdon poistamisen vaikutuksesta koko sopimuksen pätevyyteen, voivat johtaa siihen, että elinkeinonharjoittajan oikeutta saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa loukataan, ja ne voivat siviilikoodeksin 1171 §:ään sisältyvän kohtuullistamissäännön mukaan näin ollen merkitä sellaisia poikkeuksellisia olosuhteita, joiden perusteella tuomioistuin voi hyväksyä PKO Bankin palauttamisvaatimuksen ottamatta huomioon mainitun pankin kyseisen saatavan vanhentumisajan päättymistä.
30      Tässä yhteydessä ja tämän tuomion 25–28 kohdassa mieleen palautetun oikeuskäytännön valossa siviilikoodeksin 1171 §:ään sisältyvän kohtuullisuussäännön ei voida sellaisenaan katsoa olevan ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, koska sen avulla voidaan välttää se, että kuluttaja saisi perusteetonta etua.
31      On totta, että kyseisen kohtuullisuussäännön soveltaminen voisi lähtökohtaisesti haitata tilanteiden ja oikeussuhteiden ennakoitavuutta, koska velallinen on yhä epävarma siltä osin kuin on kyse siitä mahdollisuudesta, että elinkeinonharjoittajan saatavan osalta katsotaan sitä koskevan vanhentumisajan päättymisestä huolimatta poikkeuksellisesti, ettei se ole vanhentunut.
32      Oikeusvarmuuden periaatetta ei kuitenkaan voida tulkita siten, että se olisi esteenä kansallisen oikeuden säännölle, jonka mukaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on punnita oikeudenkäyntimenettelyn asianosaisten etuja päättääkseen poikkeuksellisissa olosuhteissa ja kohtuuden niin vaatiessa olla ottamatta huomioon vanhentumisajan päättymistä, kunhan tämä vertailu suoritetaan sellaisten laissa säädettyjen objektiivisten kriteerien perusteella, jotka kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon, kuten nyt käsiteltävässä asiassa vanhentumisajan kesto, vanhentumisajan päättymisen ja vaatimuksen esittämisen välinen aika sekä niiden olosuhteiden luonne, joiden vuoksi velkoja ei ole vaatinut saatavaansa, mukaan lukien velallisen toiminnan vaikutus velkojan viivästymiseen saatavansa vaatimisessa.
33      On kuitenkin täsmennettävä, että kun toimivaltainen kansallinen tuomioistuin soveltaa kyseistä kohtuullisuussääntöä kohtuuttomien sopimusehtojen alalla, sen on noudatettava tehokkuusperiaatetta, jotta direktiivillä 93/13 kuluttajalle annettujen oikeuksien käyttämistä ei tehdä suhteettoman vaikeaksi tai käytännössä mahdottomaksi.
34      Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että menettelysäännöistä, joista aiheutuu kuluttajalle liian suuria kustannuksia, voi seurata, että kuluttaja saadaan luopumaan puolustamasta hyödyllisellä tavalla oikeuksiaan tuomioistuimessa, jonka käsiteltäväksi elinkeinonharjoittaja on saattanut asian (ks. vastaavasti tuomio 7.4.2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, 54 kohta).
35      Näin on muun muassa silloin, kun tilanteessa, jossa elinkeinonharjoittaja perii saatavansa, jonka vanhentumisaika on kuitenkin vanhentunut, kuluttajan on vastattava oikeudenkäyntikulujen tai asianajopalkkioiden kaltaisista kuluista siinä määrin, että se voi estää hänelle direktiivillä 93/13 annettujen oikeuksien tehokkaan käyttämisen tai tehdä sen suhteettoman vaikeaksi.
36      Tässä yhteydessä on muistettava, että periaate, jonka mukaan kansallista oikeutta on tulkittava unionin oikeuden mukaisesti, edellyttää, että kansalliset tuomioistuimet tekevät toimivaltansa rajoissa kaiken mahdollisen ottamalla huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen kyseessä olevan direktiivin täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on direktiivillä tavoitellun päämäärän mukainen (tuomio 27.11.2025, Gryczara, C‑746/24, EU:C:2025:925, 60 kohta).
37      Esitettyyn kysymykseen on kaikkien edellä esitettyjen näkökohtien perusteella vastattava, että direktiivin 93/13 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate – on tulkittava siten, että ne eivät lähtökohtaisesti ole esteenä kansallisen oikeuden säännölle, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi poikkeuksellisissa olosuhteissa ja kohtuuden niin vaatiessa hyväksyä elinkeinonharjoittajan vaatimuksen siitä, että kuluttaja palauttaa sille suoritukset, jotka kuluttajalle on tehty sellaisen lainasopimuksen mukaisesti, joka siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi on pätemätön, vaikka kyseisen elinkeinonharjoittajan näiden suoritusten palauttamista koskevan saatavan vanhentumisaika on päättynyt, sillä edellytyksellä, että kyseinen tuomioistuin mainittua sääntöä soveltaessaan toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kuluttajalle kyseisellä direktiivillä annettujen oikeuksien käyttämistä ei tehdä suhteettoman vaikeaksi tai käytännössä mahdottomaksi.
Oikeudenkäyntikulut
38      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY 7 artiklan 1 kohtaa ja tehokkuusperiaatetta – kun otetaan huomioon oikeus saada asiansa käsitellyksi tuomioistuimessa sekä suhteellisuusperiaate ja oikeusvarmuuden periaate –
on tulkittava siten, että
ne eivät lähtökohtaisesti ole esteenä kansallisen oikeuden säännölle, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi poikkeuksellisissa olosuhteissa ja kohtuuden niin vaatiessa hyväksyä elinkeinonharjoittajan vaatimuksen siitä, että kuluttaja palauttaa sille suoritukset, jotka kuluttajalle on tehty sellaisen lainasopimuksen mukaisesti, joka siinä olevien kohtuuttomien ehtojen vuoksi on pätemätön, vaikka kyseisen elinkeinonharjoittajan näiden suoritusten palauttamista koskevan saatavan vanhentumisaika on päättynyt, sillä edellytyksellä, että kyseinen tuomioistuin mainittua sääntöä soveltaessaan toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kuluttajalle kyseisellä direktiivillä annettujen oikeuksien käyttämistä ei tehdä suhteettoman vaikeaksi tai käytännössä mahdottomaksi.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: puola.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.