Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2026. gada 21. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās – Regula (ES) Nr. 655/2014 – Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūra, ar ko paredzēts atvieglot parādu pārrobežu piedziņu civillietās un komerclietās – Apķīlāšanas rīkojuma izdošanas nosacījumi – 7. panta 1. punkts – Steidzamība – Reāls risks, ka bez šāda rīkojuma izdošanas prasījuma summas turpmāka
piedziņa nebūs iespējama vai ievērojami sarežģīsies – Šā riska būtība – Apstākļi, ar kuriem iespējams pierādīt minētā riska esību – Parādnieka rīcība pagātnē – Šķēršļi piedziņai dalībvalstī, kurā parādniekam ir domicils – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka nepieņemama ir ikviena tiesā celta prasība par tādu no šīs dalībvalsts sniegtu un tās tiesiskajā regulējumā atļautu azartspēļu pakalpojumu tiesiskumu, un minētās dalībvalsts tiesu pienākums atteikt jebkura šādā tiesvedībā pieņemta ārvalsts tiesas nolēmuma atzīšanu un izpildi
Lietā C‑198/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Vīnes Civillietu apgabaltiesa, Austrija) iesniegusi ar 2024. gada 8. marta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 12. martā, tiesvedībā
TQ
pret
Mr Green Limited,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], kas pilda ceturtās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši N. Jēskinens [N. Jääskinen] (referents), R. Frendo [R. Frendo] un M. Bošņaks [M. Bošnjak], kurš pilda ceturtās palātas tiesneša pienākumus,
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretāre: E. Sartori [E. Sartori], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 19. jūnija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        TQ vārdā – S. R. Thorstensen, Rechtsanwalt,
–        Mr Green Limited vārdā – C. Leitgeb, Rechtsanwalt,
–        Beļģijas valdības vārdā – M. Jacobs un M. Van Regemorter, pārstāves, kurām palīdz R. Verbeke un Ph. Vlaemminck, advocaten,
–        Maltas valdības vārdā – A. Buhagiar, pārstāve, kurai palīdz D. Sarmiento Ramírez‑Escudero, abogado, D. Inguanez un K. Sammut, avukati,
–        Eiropas Komisijas vārdā – S. Noë un L. Wildpanner, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 30. oktobra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 7. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 655/2014 (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūru, lai atvieglotu pārrobežu parādu piedziņu civillietās un komerclietās (OV 2014, L 189, 59. lpp.).
2        Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Austrijā pastāvīgi dzīvojošu fizisku personu TQ un tiešsaistes azartspēļu uzņēmumu Mr Green Limited ar juridisko adresi Maltā par pieteikumu par Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma izdošanu attiecībā pret šo uzņēmumu.
Atbilstošās tiesību normas
3        Regulas Nr. 655/2014 5., 11. un 14. apsvērumā ir teikts:
“(5)      Valsts procedūras, lai iegūtu aizsardzības pasākumus, piemēram, kontu apķīlāšanas rīkojumus, pastāv visās dalībvalstīs, bet šādu pasākumu noteikšanas nosacījumi un to īstenošanas efektivitāte ir ļoti atšķirīgi. Turklāt valstu aizsardzības pasākumu izmantošana lietās, kurās ir pārrobežu elementi, var izrādīties sarežģīta, jo īpaši, ja kreditors cenšas panākt, lai tiktu apķīlāti vairāki konti dažādās dalībvalstīs. Tādēļ šķiet nepieciešami un piemēroti pieņemt saistošu un tieši piemērojamu Savienības tiesību aktu, ar kuru izveido jaunu [Eiropas] Savienības procedūru, kas ļautu apķīlāt banku kontos turētus finanšu līdzekļus pārrobežu lietās efektīvā un ātrā veidā.
[..]
(11)      Apķīlāšanas rīkojuma procedūrai vajadzētu būt pieejamai kreditoram, kas vēlas nodrošināt vēlāka nolēmuma pēc lietas būtības izpildi, pirms tiesvedības pēc lietas būtības uzsākšanas un jebkurā šādas tiesvedības stadijā. Tai vajadzētu būt pieejamai arī kreditoram, kas jau ir ieguvis nolēmumu, tiesas izlīgumu vai publisku aktu, kurā parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu.
[..]
(14)      Nosacījumiem Apķīlāšanas rīkojuma izdošanai būtu jānodrošina atbilstošs līdzsvars starp kreditora interesēm iegūt Rīkojumu un parādnieka interesēm novērst Rīkojuma ļaunprātīgu izmantošanu.
[..]
Turklāt kreditoram visās situācijās, tostarp tad, kad viņš jau ir ieguvis nolēmumu, būtu jāprasa, lai viņš ļauj tiesai pārliecināties, ka viņa prasījumam steidzami nepieciešama tiesiskā aizsardzība un ka esošā vai vēlāka nolēmuma izpilde bez Rīkojuma var tikt kavēta vai padarīta būtiski sarežģītāka, jo pastāv reāls risks, ka līdz laikam, kad kreditors spēs panākt esošā vai vēlāka nolēmuma izpildi, parādnieks var būt iztērējis, noslēpis vai likvidējis savus aktīvus vai atsavinājis tos zem to vērtības vai neparastā apjomā vai veicot neparastu rīcību.
Tiesai būtu jāizvērtē kreditora iesniegtie pierādījumi, kas apliecina šāda riska esamību. Tas varētu attiekties, piemēram, uz parādnieka rīcību attiecībā uz kreditora prasījumu vai parādnieka rīcību iepriekšējos pušu strīdos, parādnieka kredītvēsturi, parādnieka aktīvu veidu un uz jebkādu nesenu parādnieka rīcību attiecībā uz saviem aktīviem. Izvērtējot pierādījumus, tiesa var uzskatīt, ka parādnieka veikta izņemšana no kontiem un savas uzņēmējdarbības parastas gaitas saglabāšanai veiktie izdevumi vai regulāri ģimenes izdevumi paši par sevi nav neparasti. Prasījuma nemaksāšanu vai apstrīdēšanu vien vai tikai to vien, ka parādniekam ir vairāk par vienu kreditoru, pašu par sevi nevajadzētu uzskatīt par pietiekamu pierādījumu, lai attaisnotu Rīkojuma izdošanu. Tāpat arī parādnieka sliktos finansiālos apstākļus pašus par sevi vai to, ka tie pasliktinās, nevajadzētu uzskatīt par pietiekamu pamatu Rīkojuma izdošanai. Tomēr tiesa šos aspektus var ņemt vērā, veicot vispārīgu izvērtējumu par riska esamību.”
4        Šīs regulas 1. panta “Priekšmets” 1. punktā ir paredzēts:
“Ar šo regulu izveido Savienības procedūru, kas ļauj kreditoram iegūt Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojumu (“Apķīlāšanas rīkojums” vai “Rīkojums”), kurš liedz apdraudēt kreditora prasījuma turpmāku izpildi, pārskaitot vai izņemot finanšu līdzekļus apjomā līdz Rīkojumā norādītajai summai, kurus parādnieks vai viņa vārdā tur bankas kontā, kas tiek uzturēts dalībvalstī.”
5        Minētās regulas 7. panta “Apķīlāšanas rīkojuma izdošanas nosacījumi” 1. punktā ir noteikts:
“Tiesa izdod Apķīlāšanas rīkojumu, ja kreditors ir iesniedzis pietiekamus pierādījumus, lai tiesa varētu pārliecināties, ka ir steidzami vajadzīgs aizsardzības pasākums Apķīlāšanas rīkojuma veidā, jo bez šāda pasākuma pastāv reāls risks, ka kreditora prasījuma pret parādnieku turpmāka izpilde tiks kavēta vai padarīta būtiski sarežģītāka.”
6        Šīs regulas 8. pantā “Pieteikums par Apķīlāšanas rīkojumu” ir paredzēts:
“1.      Pieteikumus par Apķīlāšanas rīkojumu iesniedz, izmantojot veidlapu, kas izveidota saskaņā ar 52. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.
2.      Pieteikumā iekļauj šādu informāciju:
[..]
j)      apraksts par visiem attiecīgajiem apstākļiem, kas pamato Apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, kā prasīts 7. panta 1. punktā;
[..].”
7        Regulas Nr. 655/2014 17. panta “Lēmums attiecībā uz pieteikumu par Apķīlāšanas rīkojumu” 1. punktā ir noteikts:
“Tiesa, kurā ir iesniegts pieteikums par Apķīlāšanas rīkojumu, pārbauda, vai ir izpildīti šajā regulā noteiktie nosacījumi un prasības.”
8        Saskaņā ar šīs regulas 22. pantu “Atzīšana un izpildāmība”:
“Apķīlāšanas rīkojums, kas izdots kādā dalībvalstī saskaņā ar šo regulu, tiek atzīts pārējās dalībvalstīs bez kādas īpašas procedūras un ir izpildāms pārējās dalībvalstīs bez vajadzības pēc izpildāmības pasludināšanas.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
9        TQ, kura pastāvīgā dzīvesvieta ir Austrijā, šajā dalībvalstī piedalījās tiešsaistes azartspēlēs, ko piedāvāja sabiedrība Mr Green ar juridisko adresi Maltā, kura saņēmusi Maltas tiešsaistes azartspēļu licenci, bet ne attiecīgu Austrijas licenci uz 1989. gada 28. novembra
Bundesgesetz zur Regelung des Glücksspielwesens (Glücksspielgesetz – GSpG) (Federālais likums par azartspēļu reglamentēšanu (Azartspēļu likums – GSpG);
BGBl. I, 620/1989) pamata. Laikposmā no 2017. gada 3. janvāra līdz 2019. gada 25. aprīlim viņš kopumā zaudēja 62 878 EUR.
10      TQ iesniedzējtiesā – Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Vīnes Civillietu apgabaltiesa, Austrija) – cēla prasību pret Mr Green par minēto zaudējumu atlīdzināšanu, apgalvojot, ka, tā kā Mr Green nebija saņēmusi uz Austrijas federālā Azartspēļu likuma pamata izsniegtu licenci, pamatā esošais azartspēļu līgums nebija spēkā, un tas nozīmēja, ka šai sabiedrībai bija pienākums atmaksāt viņa zaudētās spēles likmju iemaksas. Ar 2021. gada 2. decembra spriedumu minētā tiesa šo TQ prasību apmierināja un piesprieda Mr Green viņam atmaksāt kopumā 62 878 EUR, kā arī samaksāt procentus un atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un izmaksas saistībā ar minēto zaudējumu atgūšanu.
11      Mr Green
par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Oberlandesgericht Wien (Apelācijas tiesa Vīnē, Austrija), kas to noraidīja ar 2022. gada 21. februāra spriedumu. 2022. gada 13. aprīlī šis spriedums un iepriekš minētais spriedums kļuva galīgi un izpildāmi.
12      Tā kā minētās naudas summas TQ netika samaksātas, 2024. gada 13. februārī viņš vērsās Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Vīnes iekšpilsētas pirmās instances tiesa, Austrija) ar pieteikumu par Eiropas apķīlāšanas rīkojuma (turpmāk – apķīlāšanas rīkojums) izdošanu uz Regulas Nr. 655/2014 pamata par 2021. gada 2. decembra spriedumā un 2022. gada 21. februāra spriedumā apmierināto prasījumu attiecībā uz kontiem bankās, kurus, kā viņš apgalvoja, Mr Green turēja Īrijā, Luksemburgā, Maltā un Zviedrijā.
13      Minētajā tiesā TQ būtībā apgalvoja, ka, pieņemot šo rīkojumu, bija jāņem vērā apstāklis, ka pēc vairāku tādu Austrijas tiesas spriedumu pasludināšanas 2021. gada janvārī, ar kuriem tika atļauta piespiedu izpilde tiesvedībās, ko pret Mr Green uzsākuši citi Austrijā dzīvojoši spēlētāji un kas salīdzināmas ar tiesvedību, kurā taisīts Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Vīnes Civillietu apgabaltiesa) 2021. gada 2. decembra spriedums, minētā sabiedrība izbeidza līgumu ar Austrijā reģistrēto maksājumu pakalpojumu sniedzēju Dimoco Europe GmbH (turpmāk – Dimoco), pie kura Mr Green bija kredīta atlikums un kurš, rīkojoties kā parādnieks – trešā persona, līdz 2021. gada februāra sākumam Mr Green vārdā turpināja apmierināt prasījumus. TQ uzskata, ka līdz ar to pastāvēja risks, ka Mr Green veiks līdzīgas darbības šā sprieduma iepriekšējā punktā minētajās dalībvalstīs, lai savus aktīvus padarītu nepieejamus saviem kreditoriem, izmantojot pārskaitīšanu uz Maltu, kur kopš 2023. gada jūnija likums aizliedz izpildīt ārvalstu nolēmumus pret azartspēļu uzņēmumiem, kuri Maltā saņēmuši licenci.
14      Ar 2024. gada 15. februāra rīkojumu Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Vīnes iekšpilsētas pirmās instances tiesa) TQ iesniegto pieteikumu par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu noraidīja ar tādu pamatojumu, ka, pirmkārt, ar to, kas notika 2021. gadā, nebija pietiekami, lai varētu secināt, ka 2024. gadā viņa prasījuma summas piedziņa esot izrādījusies neiespējama vai esot ievērojami sarežģījusies un, otrkārt, nekas neliecināja par steidzamību, jo TQ šo pieteikumu iesniedza tikai tad, kad bija pagājuši trīs gadi pēc dienas, kad tika nospriests, ka Mr Green
ir jāizpilda no attiecīgā prasījuma izrietošās saistības. Papildus tam minētā tiesa attiecībā uz TQ argumentāciju attiecībā uz Maltas tiesisko regulējumu atzina, ka, lai gan Maltas pirmās instances tiesas tik tiešām atteicās izpildīt Austrijas spriedumus, neesot pierādīts, ka arī šīs dalībvalsts augstāku instanču tiesas būtu spriedušas tāpat.
15      TQ šo rīkojumu pārsūdzēja iesniedzējtiesā, lūdzot to grozīt tādējādi, lai tiktu apmierināts viņa pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu attiecībā uz attiecīgajiem Mr Green kontiem bankās.
16      Šajā ziņā minētā tiesa vispirms norāda: tās interpretācija par Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punktu nozīmē, ka, lai varētu izdot apķīlāšanas rīkojumu, ir jāizpilda divi nosacījumi, proti, ka, pirmkārt, pastāv steidzama nepieciešamība un, otrkārt, pastāv risks, ka bez minētās apķīlāšanas attiecīgo prasījumu summu piedziņa nebūs iespējama vai ievērojami sarežģīsies. Minētā tiesa norāda, ka šīs regulas 14. apsvērumā ir teikts: šāda riska esība ir jāpierāda ar parādnieka veiktu darbību, kas notikusi neilgi pirms tam, kad tika iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu attiecībā uz kontiem bankās. Lai gan pēc Mr Green un Dimoco noslēgtā līguma izbeigšanas piespiedu izpildes procedūras, kas Austrijā sāktas pret Mr Green, bija nesekmīgas, jo pēdējā minētā sabiedrība atteicās veikt maksājumus uz tādu Austrijas nolēmumu pamata, kuros uzdots samaksāt attiecīgo prasījumu summas, šī izbeigšana neesot “nesena rīcība” 14. apsvēruma izpratnē, jo TQ savu pieteikumu par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu esot iesniedzis nedaudz vairāk nekā trīs gadus pēc minētās izbeigšanas un pamatojumā par šāda rīkojuma nepieciešamību neesot minējis citas Mr Green darbības. Turklāt, kā uzskata šī pati tiesa, arī attiecīgā prasījuma summas nesamaksāšana nevar būt uzskatāma par “nesenu rīcību” 14. apsvēruma izpratnē, kas varētu tikt ņemta vērā. Šo iemeslu dēļ summas iesniedzējtiesa uzskata, ka, ja steidzamības nav, nav jāatļauj apķīlāt parādnieka kontus bankās tādas parādnieka rīcības dēļ, kas notikusi pirms vismaz trim gadiem.
17      Vēl – iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai saistībā ar Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punktā minēto nosacījumu novērtēšanu nozīmīga ir 2023. gada 12. jūnijā notikusī Maltas Azartspēļu likuma grozīšana (turpmāk – Maltas Azartspēļu likuma grozījums), ar ko tika ieviests 56.A pants (turpmāk – 56.A pants), saskaņā ar kuru jebkura tiesvedība pret azartspēļu uzņēmumiem, kuri saņēmuši Maltas licenci, ir aizliegta kā tāda, kas neatbilst sabiedriskajai kārtībai, un Maltas tiesām ir jāatsakās atzīt un/vai izpildīt šajā dalībvalstī jebkuru ārvalsts spriedumu un/vai ārvalsts nolēmumu, kas pieņemts šādā tiesvedībā.
18      Šajā kontekstā iesniedzējtiesa uzskata, ka, pirmkārt, ņemot vērā Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta tekstu, to varētu saprast tādējādi, ka “reāls risks”, ka bez apķīlāšanas prasījuma [piedziņa] nebūs iespējama vai ievērojami sarežģīsies, bija atkarīgs ne tikai no parādnieka rīcības, bet arī no trešo personu rīcības. Tātad Maltas Azartspēļu likuma grozījums varot ietekmēt pamatlietu, jo tā formulējums esot pretrunā šīs regulas 22. pantam, un tādēļ tas esot jāņem vērā kā šķērslis TQ prasījuma summas piedziņai Maltā.
19      Otrkārt, Regulas Nr. 655/2014 14. apsvērumā esot atzīts, ka izšķiroši svarīga ir kreditora interešu un parādnieka interešu līdzsvarošana, kas saistīta ar attiecīgo risku un tā ietekmi uz parādnieka rīcību, bet trešo personu rīcība tur neesot minēta. Tā kā nedz kreditors, nedz parādnieks neesot ietekmējis Maltas Azartspēļu likuma grozījuma pieņemšanu, iesniedzējtiesa pauž šaubas par iespējamību saistībā ar pamatlietu ņemt vērā Maltas likumdevēja rīcību.
20      Visbeidzot – iesniedzējtiesa norāda, ka līdzīgās situācijās prasītāji no Austrijas esot mēģinājuši panākt, lai Maltā tiktu izpildīti tiem labvēlīgie spriedumi, kuri taisīti lietās saistībā ar azartspēlēm, un Prim’Awla tal‑Qorti Ċivili (Civillietu tiesas pirmā palāta, Malta) esot atteikusies uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, vai Maltas Azartspēļu likuma grozījums nav saderīgs ar Savienības tiesību aktiem. Iesniedzējtiesa norāda, ka neatkarīgi no tā nav iespējams konstatēt, vai šādi pieņemtie nolēmumi ir ieguvuši res iudicata spēku vai tomēr Austrijas spriedumu izpilde lietās saistībā ar azartspēlēm Maltā tika noraidīta ar nolēmumiem, kuri ieguvuši res iudicata spēku.
21      Šādos apstākļos Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Vīnes Civillietu apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 655/2014] 7. panta 1. punkta noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka nav jāņem vērā parādnieka pirms trīs vai vairāk gadiem veiktas darbības un/vai šķēršļi sprieduma izpildei parādnieka dalībvalstī?”
Par lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
22      Ar dokumentiem, kas Tiesas kancelejā iesniegti attiecīgi 2025. gada 21. un 24. novembrī, Maltas valdība un Mr Green, pamatojoties uz Tiesas Reglamenta 83. pantu, lūdza atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu.
23      Sava lūguma pamatojumā Mr Green būtībā apgalvo, ka ģenerāladvokāta secinājumu 66. punktā ir neprecīzi izklāstīta šīs sabiedrības nostāja attiecībā uz šīs sabiedrības apgalvoto nodomu atsaukties uz 56.A pantu, lai iebilstu pret attiecīgo nolēmumu izpildi Maltā.
24      Savukārt Maltas valdība sava lūguma pamatojumā apgalvo, ka ģenerāladvokāta secinājumos ir konstatējamas vairākas neprecizitātes attiecībā uz to, kā Maltas tiesas piemērojušas 56.A pantu, un uz apstākli, ka šī norma dodot iespēju parādnieka naudaslīdzekļus “noslēpt” no kreditora.
25      Šajā ziņā jāatgādina, ka, pirmkārt, saskaņā ar LESD 252. panta otro daļu ģenerāladvokāts, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē sniedz pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir nepieciešama ģenerāladvokāta piedalīšanās. Tiesai nav saistoši nedz šie secinājumi, nedz to pamatojums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2025. gada 18. decembris, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, 21. punkts, un 2026. gada 29. janvāris, Keladis I un Keladis II, C‑72/24 un C‑73/24, EU:C:2026:51, 63. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
26      Otrkārt, Eiropas Savienības Tiesas statūtos un Tiesas Reglamentā nav paredzēta iespēja lietas dalībniekiem vai Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētajām ieinteresētajām personām sniegt apsvērumus par ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem. Līdz ar to viena lietas dalībnieka vai šādas ieinteresētās personas nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem neatkarīgi no jautājumiem, kādus viņš tajos izvērtējis, pati par sevi nevar būt pietiekams iemesls mutvārdu procesa atkārtotai sākšanai (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2025. gada 18. decembris, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, 22. punkts, un 2026. gada 29. janvāris, Keladis I un Keladis II, C‑72/24 un C‑73/24, EU:C:2026:51, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      No tā ir izsecināms, ka, tā kā Maltas valdība un Mr Green ar attiecīgo lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu mēģina atbildēt uz ģenerāladvokāta secinājumos pausto nostāju un precizēt vairākus faktiskos apstākļus, šie lūgumi ir jānoraida.
28      Saskaņā ar Reglamenta 83. pantu Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas sākšanu vai atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas iesniedz ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, vai arī ja lieta ir jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki vai Statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas nav apspriedušas.
29      Tomēr šajā gadījumā Tiesa uzskata, ka pēc tiesvedības rakstveida daļas un tiesas sēdes tai ir visa informācija, kas nepieciešama, lai lemtu par šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Turklāt Maltas valdības un Mr Green norādītie aspekti, uz kuriem balstīts to lūgums atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu, nav uzskatāmi par jauniem faktiem, kuri varētu izšķiroši ietekmēt Tiesas nolēmumu šajā lietā.
30      Konkrētāk, attiecībā uz šā sprieduma 23. un 24. punktā minētajiem faktiskajiem apstākļiem jāatgādina, ka prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesai nav jāpārbauda, vai apgalvotie fakti ir pierādīti, bet tikai un vienīgi ir jāinterpretē attiecīgās Savienības tiesību normas. Proti, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jautājumus par Savienības tiesību normu interpretāciju dalībvalsts tiesa uzdod pašas formulētā tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu kontekstā, kura pareizība Tiesai nav jāpārbauda, attiecas nozīmīguma prezumpcija (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem), C‑548/21, EU:C:2024:830, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
31      Šādos apstākļos Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, atzina, ka nav pamata izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu.
Par prejudiciālo jautājumu
32      Ar vienīgo Tiesai uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesa, kurā iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, lai konstatētu, vai šā rīkojuma pieņemšana ir steidzami nepieciešama, var ņemt vērā, pirmkārt, parādnieka rīcību vairākus gadus pirms šā pieteikuma iesniegšanas un, otrkārt, to, ka dalībvalstī, kurā iedibināts parādnieks, ir spēkā likums, kas varētu kavēt attiecīgā prasījuma summas piedziņu.
33      Saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 1. pantu ar šo regulu izveido Savienības procedūru, kas ļauj kreditoram iegūt kontu apķīlāšanas rīkojumu, kurš liedz apdraudēt kreditora prasījuma turpmāku izpildi, pārskaitot vai izņemot [finansiālus] līdzekļus [apmērā] līdz rīkojumā norādītajai summai, kurus parādnieks tur – vai kuri viņa vārdā tiek turēti – dalībvalstu bankās atvērtos kontos. Minētais rīkojums kā alternatīva valsts tiesību aktos paredzētajiem aizsardzības pasākumiem ir pieejams kreditoriem.
34      Šīs regulas 17. panta 1. punktā ir paredzēts, ka tiesa, kurā iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, pārbauda, vai ir izpildīti šajā regulā minētie nosacījumi un pienākumi.
35      Apķīlāšanas rīkojuma izdošanas nosacījumi ir izklāstīti Regulas Nr. 655/2014 7. pantā.
36      Saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punktu tiesa izdod apķīlāšanas rīkojumu, ja kreditors ir iesniedzis pietiekamus pierādījumus, lai tiesa varētu pārliecināties, ka ir steidzami nepieciešams aizsardzības pasākums apķīlāšanas rīkojuma veidā, jo pastāv reāls risks, ka bez šāda pasākuma kreditora prasījuma pret parādnieku turpmāka piedziņa nebūs iespējama vai ievērojami sarežģīsies.
37      Tiesa ir nospriedusi, ka, lai panāktu apķīlāšanas rīkojuma izdošanu uz Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta pamata, kreditoram ir jāpierāda tikai pasākuma steidzamība sakarā ar tūlītēju risku, ka tā prasījuma summas piedziņa pēc tam nebūs iespējama (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 7. novembris, K.H.K. (Kontu apķīlāšana), C‑555/18, EU:C:2019:937, 40. punkts, un 2023. gada 20. aprīlis, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, 50. punkts).
38      Proti, kā uzsvērts arī ģenerāladvokāta secinājumu 49. punktā, no 7. panta 1. punkta formulējuma nepārprotami ir izsecināms, ka tajā ir paredzēts kreditora pienākums pierādīt, ka pastāv apķīlāšanas rīkojuma “steidzama vajadzība”,
kurai raksturīgs “reāls risks”, ka bez šāda pasākuma kreditora prasījuma vēlāka piedziņa tiks traucēta vai ievērojami sarežģīsies. Tādēļ šāda rīkojuma izdošanas nepieciešamības steidzamība un šis “reālais risks” ir uzskatāmi par viena nosacījuma diviem nenodalāmiem aspektiem, nevis par diviem atsevišķiem nosacījumiem.
39      Līdz ar to Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka apķīlāšanas rīkojuma izdošana ir steidzami nepieciešama, ja pastāv reāls risks, ka bez šāda rīkojuma laikā, kad kreditoram ir iespējams panākt jau pieņemta vai sagaidāma nolēmuma izpildi, prasījuma summas piedziņa nebūs iespējama vai ievērojami sarežģīsies.
40      No izklāstītajiem apsvērumiem ir izsecināms, ka to apstākļu nozīmīgums, kurus iesniedzējtiesa minējusi prejudiciālajā jautājumā, ir novērtējams salīdzinājumā ar nosacījumu,
ka apķīlāšanas rīkojuma izdošana ir steidzami nepieciešama, par ko liecina šāda reāla riska pastāvēšana. Šajā kontekstā ir definējams jēdziens “reāls risks” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta izpratnē, un, konkrētāk, ir jāpārbauda, kurus apstākļus varētu ņemt vērā tiesa, kurā iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, lai pārliecinātos, vai šis nosacījums ir izpildīts.
41      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1983. gada 17. novembris, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12. punkts, 2025. gada 18. decembris, E. (Prasījumu ieskaits), C‑481/24, EU:C:2025:996, 29. punkts, un 2026. gada 22. janvāris, NOVIS, C‑18/24, EU:C:2026:33, 49. punkts).
42      Šajā ziņā, pirmām kārtām, attiecībā uz jēdzienu “reāls risks” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta izpratnē un, konkrētāk, šīs normas formulējumu ir konstatējams, ka no šā formulējuma un it īpaši kvalificējošā īpašības vārda “reāls” izmantojuma nepārprotami ir izsecināms, ka šis jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz konkrētu un aktuālu risku laikā, kad tika iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, nevis tikai uz potenciālu jeb eventuālu risku.
43      Attiecībā uz 7. panta 1. punkta kontekstu jānorāda, ka Regulas Nr. 655/2014 14. apsvērumā ir precizēts minētā jēdziena tvērums.
44      Šajā ziņā no 14. apsvēruma trešās daļas būtībā ir izsecināms, ka, lai pārliecinātu tiesu izdarīt pamatotu pieņēmumu par steidzamu nepieciešamību veikt kreditora prasījumu aizsardzību tiesā, tam ir jāpierāda, ka pastāv reāls risks, ka laikā, kad šim kreditoram ir iespējams panākt tiesas nolēmuma izpildi, parādnieks izlieto, noslēpj vai iznīcina savus aktīvus vai tie tiek atsavināti par cenu, kas mazāka par to vērtību, vai neparastā apmērā vai ar neparastiem līdzekļiem – vēl pirms kreditors var panākt tiesas nolēmuma izpildi. 14. apsvēruma ceturtajā daļā ir precizēts, ka tikai tas, ka parādniekam ir vairāk nekā viens kreditors vai ka parādnieka finansiālais stāvoklis ir slikts vai kļūst sliktāks, pats par sevi nebūtu uzskatāms par pietiekamu pierādījumu, kas attaisnotu apķīlāšanas rīkojuma izdošanu.
45      Ņemot vērā 14. apsvēruma trešo daļu kopsakarā ar ceturto daļu, ar “reālu risku” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta izpratnē ir jāsaprot risks, kura cēlonis ir parādnieka apzināta rīcība, lai izvairītos no saistību izpildes, proti, tādi pasākumi kā aktīvu izlietošana, noslēpšana vai iznīcināšana vai to atsavināšana par cenu, kas mazāka par to vērtību, ar ko paredzēts izvairīties no sava parāda samaksas, bet ne jebkurš cits attiecīgā prasījuma summas piedziņas apdraudējums, kas nebūtu šādas parādnieka rīcības iznākums.
46      Šāda interpretācija atbilst Regulas Nr. 655/2014 sagatavošanas darbiem un it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes priekšlikumam par Regulu, ar ko izveido Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojumu, lai atvieglotu pārrobežu parādu piedziņu civillietās un komerclietās (COM(2011) 445, galīgā redakcija). Proti, no šiem darbiem ir izsecināms, ka Savienības likumdevējs nav izmantojis tā dēvētā nosacījuma “periculum in mora” plašāku formulējumu attiecībā uz risku, ka attiecīgā prasījuma summas piedziņa būs sarežģīta, proti, formulējumu, kas būtu piemērojams visās situācijās, kurās pastāv risks, ka parādnieka īpašuma apjoms samazināsies.
47      Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta interpretācija, kas izklāstīta šā sprieduma 45. punktā, atbilst arī šīs regulas mērķiem, proti, ne tikai izveidot Savienības mēroga procedūru, kas kreditoram būtu pieejama kā alternatīva dalībvalsts tiesību aktos paredzētajiem apķīlāšanas pasākumiem, kas dotu iespēju ne tikai ar saistošu un tieši piemērojamu tiesību normu palīdzību efektīvi un ātri apķīlāt attiecīgajos kontos bankās turētus naudaslīdzekļus, bet arī izveidot samērīgu līdzsvaru starp kreditora interesēm un parādnieka interesēm (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 7. novembris, K.H.K. (Kontu apķīlāšana), C‑555/18, EU:C:2019:937, 31. un 32. punkts, kā arī 2023. gada 20. aprīlis, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, 49. un 50. punkts).
48      Proti, ņemot vērā apķīlāšanas rīkojuma potenciāli negatīvo ietekmi uz parādnieka īpašumu un it īpaši uz iespējamību to brīvi izmantot, Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta interpretāciju, saskaņā ar kuru jebkurš apdraudējums prasījuma summas piedziņai būtu uzskatāms par “reālu risku” šīs normas izpratnē, proti,
varētu apdraudēt šā sprieduma iepriekšējā punktā minēto līdzsvaru.
49      Attiecībā uz apstākļiem, ar kuriem varētu pierādīt, ka pastāv “reāls risks”, kas definēts šā sprieduma 42. un 45. punktā, vispirms jāatgādina, ka Regulas Nr. 655/2014 8. panta, kurā reglamentēts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, 2. punkta j) apakšpunktā ir paredzēts, ka kreditora ziņā ir iesniegt attiecīgajai tiesai
aprakstu par visiem lietai nozīmīgajiem apstākļiem, kuri attaisno šāda rīkojuma izdošanu.
50      Šajā ziņā Regulas Nr. 655/2014 14. apsvēruma ceturtā daļa ietver sarakstu ar apstākļiem, uz kuriem kreditors var norādīt kā attaisnojumu apķīlāšanas rīkojuma izsniegšanai, un kurus attiecīgā tiesa var ņemt vērā saistībā ar novērtējumu, vai pastāv “reāls risks” šīs regulas 7. panta 1. punkta izpratnē.
51      Šis saraksts ietver parādnieka rīcību saistībā ar kreditora prasījumu vai parādnieka rīcību iepriekšējos lietas dalībnieku strīdos, parādnieka kredītvēsturi, parādnieka aktīvu veidus un jebkādu nesenu parādnieka rīcību saistībā ar saviem aktīviem. Turklāt 14. apsvērumā ir minēti vairāki citi apstākļi, kurus arī var ņemt vērā tiesa, kurā iesniegts pieteikums, lai gan paši par sevi tie nav uzskatāmi par pietiekamiem, lai attaisnotu apķīlāšanas rīkojuma izdošanu.
52      Turklāt, ņemot vērā šā sprieduma 47. punktā atgādinātos Regulas Nr. 655/2014 mērķus, ir konstatējams, ka, pirmkārt, lai nodrošinātu, ka tiek ievērots taisnīgs līdzsvars starp kreditora interesēm un parādnieka interesēm, kā arī šīs regulas 7. panta 1. punkta lietderīgo iedarbību, nepieciešamais pierādīšanas līmenis nav jānosaka tik augstu, ka kreditoram būtu pienākums sniegt pierādījumus par parādnieka nodomu izvairīties no prasījuma summas samaksas, jo šāds pienākums praksē bieži vien būtu grūti izpildāms.
53      Otrkārt, kreditora pieteikums par šāda rīkojuma izdošanu ir balstāms uz konkrētiem netiešiem pierādījumiem, ar kuriem ir iespējams pierādīt varbūtību, ka, ja šis rīkojums netiks pieņemts, tad laikā, kad eventuāli tiktu veikti piespiedu izpildes pasākumi, parādnieks jau varētu būt izlietojis, noslēpis vai iznīcinājis savus aktīvus vai tos atsavinājis par cenu, kas ir mazāka par to vērtību.
54      Tādēļ gan no Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta formulējuma, gan no šīs normas konteksta un šīs regulas nolūka ir izsecināms, ka tiesa, kurā iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, var, lai konstatētu, vai ir iespējams vispārīgi novērtēt kreditora minētos apstākļus, tostarp – attiecīgā gadījumā – šā sprieduma 51. punktā minētos faktorus, lai, balstoties uz šiem apstākļiem, konstatētu, vai pastāv “reāls risks”, ka, ja apķīlāšanas rīkojums netiks izdots, parādnieks varētu veikt tādus pasākumus kā aktīvu izlietošana, noslēpšana vai iznīcināšana vai to atsavināšana par cenu, kas ir mazāka par to vērtību, bet laikā, pirms kreditoram būtu iespējams panākt jau pieņemta vai sagaidāma tiesas nolēmuma izpildi, tas padarītu neiespējamu vai vismaz ievērojami sarežģītu prasījuma summas piedziņu.
55      Ņemot vērā nupat izklāstīto, iesniedzējtiesai, kurai vienīgajai ir kompetence konstatēt faktiskos apstākļus, būtu jāveic to apstākļu vispārīgs novērtējums, uz kuriem TQ balstījis savu pieteikumu par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, un jākonstatē, vai šie apstākļi ir uzskatāmi par pietiekamiem netiešiem pierādījumiem, ka pastāv šāds “reāls risks”.
56      Šajā gadījumā minētajai tiesai ir šaubas par to, vai nozīmīga ir parādnieka rīcība vairākus gadus pirms pieteikuma par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu iesniegšanas un it īpaši tas, ka šis parādnieks izbeidza komerciālās attiecības ar maksājumu pakalpojumu sniedzēju, kas tā vārdā kā parādnieks – trešā persona rīkojās dalībvalstī, kurā atrodas kreditora domicils, kā arī par dalībvalsts, kurā atrodas parādnieka domicils, likuma grozījumu, kas varētu traucēt prasījuma summas piedziņu.
57      Attiecībā uz pirmo no šiem apstākļiem jānorāda, ka, pirmkārt, kā liecina šā sprieduma 51. un 54. punkts, tiesa, kurā iesniegts pieteikums, parādnieka rīcību pagātnē var ņemt vērā saistībā ar vispārīgo novērtējumu, kas tai būtu jāveic, lai novērtētu, vai apķīlāšanas rīkojuma izdošana ir steidzami nepieciešama. Turklāt Regulā Nr. 655/2014 nekas neliecina par to, ka šīs rīcības nozīmīgums būtu noteikti atkarīgs no laika, kurā tā notika. Papildus tam, kā uzsvērts ģenerāladvokāta secinājumu 70. punktā, ar šo regulu kreditoram nav uzlikts pienākums iesniegt savu pieteikumu tieši tajā brīdī, kad rodas apgalvotais risks tā prasījuma summas piedziņai, lai panāktu šāda rīkojuma izdošanu. Proti, šīm vajadzībām nozīmīgi ir tikai tas, vai šis risks joprojām pastāv tad, kad tiek iesniegts šis pieteikums.
58      Otrkārt, kā norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 68. punktā, sabiedrībai, kas darbojas tiešsaistē un kam ārpus dalībvalsts, kurā tā veic darbību, ir tikai ierobežoti fiziski aktīvi vai tādu nav vispār, kredīta atlikums pie šāda maksājumu operatora var būt viens no retajiem aktīviem, kuri tai ir ārpus iedibināšanas dalībvalsts un pret kuriem kreditors varētu vērst savu prasījumu. Tādēļ ar šādu tirgus dalībnieku noslēgtā līguma izbeigšana var būt uzskatāma par netiešu pierādījumu tam, ka attiecīgajam parādniekam ir plašāka stratēģija, kas izpaužas kā izvairīšanās no parādsaistību izpildes attiecīgajā dalībvalstī vai vismaz kā šā prasījuma summas piedziņas sarežģīšana.
59      Otrkārt, attiecībā uz Maltas Azartspēļu likuma grozījumu, kas, kreditora ieskatā, varētu kavēt viņa prasījuma summas piedziņu, it īpaši tādēļ, ka tās
dalībvalsts tiesām, kurā parādnieks ir iedibināts, uzliekot pienākumu atzīt, ka tās teritorijā ir izpildāmi tādi ārvalstu tiesu nolēmumi kā nolēmums par parādnieka attiecīgā prasījuma summas samaksu, ir jāatgādina: kā liecina šā sprieduma 45. punkts, Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkts attiecas nevis uz to, ka pastāv kāds prasījuma summas piedziņas apdraudējums, bet reāls risks saistībā ar parādnieka nodomu izvairīties no šā prasījuma summas samaksas. Katrā ziņā šim riskam ir jābūt konkrētam un aktuālam laikā, kad tiek iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu.
60      Kā būtībā norādīts ģenerāladvokāta secinājumu 65. punktā, tas liecina, ka apstāklis, ka kreditors atsaucas tikai uz tādiem dalībvalsts tiesību aktiem kā šā sprieduma iepriekšējā punktā aprakstītie, nevar būt pietiekams, lai pierādītu, ka pastāv “reāls risks” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta izpratnē. Šis konstatējums vēl jo vairāk ir spēkā attiecībā uz novērtējumu par to, cik nepieciešams ir izdot apķīlāšanas rīkojumu par kontiem bankās, kurus parādnieks tur citās dalībvalstīs, nekā to, ar kuru ieviests šis tiesiskais regulējums.
61      Tomēr tiesa, kurā iesniegts pieteikums par apķīlāšanas rīkojuma izdošanu uz Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkta pamata, kad tā vispārīgi izvērtē nozīmīgos apstākļus, uz kuriem norādījis kreditors, var ņemt vērā tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā šā sprieduma 59. punktā minētais, ciktāl tā konteksta aspekti dod iespēju novērtēt parādnieka darbību tvērumu, lai konstatētu, vai tam ir nodoms izvairīties no attiecīgā prasījuma summas samaksas.
62      Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, Regulas Nr. 655/2014 7. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesa, kurā iesniegts pieteikums par Eiropas apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, lai konstatētu, vai šā rīkojuma izdošana ir steidzami nepieciešama, var ņemt vērā, pirmkārt, parādnieka rīcību vairākus gadus pirms šā pieteikuma iesniegšanas un, otrkārt, to, ka dalībvalstī, kurā iedibināts parādnieks, ir spēkā likums, kas varētu kavēt attiecīgā prasījuma summas piedziņu.
Par tiesāšanās izdevumiem
63      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 655/2014 (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūru, lai atvieglotu pārrobežu parādu piedziņu civillietās un komerclietās, 7. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
dalībvalsts tiesa, kurā iesniegts pieteikums par Eiropas apķīlāšanas rīkojuma izdošanu, lai konstatētu, vai šā rīkojuma izdošana ir steidzami nepieciešama, var ņemt vērā, pirmkārt, parādnieka rīcību vairākus gadus pirms šā pieteikuma iesniegšanas un, otrkārt, to, ka dalībvalstī, kurā iedibināts parādnieks, ir spēkā likums, kas varētu kavēt attiecīgā prasījuma summas piedziņu.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – vācu.