Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 12 март 2026 година(1)
Дело C‑681/24
Европейска комисия
срещу
Чешка република
„ Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 258 ДФЕС — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Директива 2013/48/ЕС — Право на достъп до адвокат в наказателното производство — Член 3, параграф 3, буква б) — Право на присъствие на адвокат по време на разпит — Член 3, параграф 6 — Временна дерогация — Национална правна уредба, която предвижда провеждането на разпит на заподозрени или обвиняеми без адвокат, ако адвокатът не се яви в определен срок — Неправилно транспониране “
I.      Въведение
1.        По настоящото дело Европейската комисия е предявила иск срещу Чешката република съгласно член 258 ДФЕС за неизпълнение на задълженията ѝ, произтичащи от правото на Съюза, да транспонира правилно определени разпоредби от Директива 2013/48/ЕС на Съвета(2), която се отнася до правото на достъп до адвокат в наказателното производство.
2.        Спорът по делото по същество възниква от наличието на фундаментално несъгласие между Комисията и Чешката република, както и Унгария, която е встъпила като страна в производството, относно това как трябва да се разбира правото на достъп до адвокат и дерогациите на това право, предвидени в разпоредбите на член 3, параграфи 3 и 6 от тази директива.
3.        Подобен въпрос е отправен до Съда и по дело C‑660/24, Комисия/Унгария, по което моето заключение се представя в същия ден.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
4.        Член 3 от Директива 2013/48 е озаглавен „Право на достъп до адвокат в наказателното производство“ и гласи:
„1.      Държавите членки гарантират, че заподозрените и обвиняемите имат право на достъп до адвокат в срок и по начин, които позволяват на заинтересованите лица реално и ефективно да упражнят правата си на защита.
[…]
3.      Правото на достъп до адвокат включва следното:
а)      държавите членки гарантират, че заподозрените или обвиняемите имат правото да се срещат насаме и да осъществяват връзка с представляващия ги адвокат, включително преди разпита от полицията или от друг правоохранителен орган или от съдебен орган;
б)      държавите членки гарантират, че заподозрените или обвиняемите имат право техният адвокат да присъства и да участва ефективно по време на разпитите им. Това участие се осъществява в съответствие с процедурите по националното право, при условие че тези процедури не засягат ефективното упражняване и същността на посоченото право. Когато адвокатът взема участие по време на разпит, обстоятелството, че е имало такова участие, се отбелязва, като се използват процедурите за протоколиране в съответствие с правото на съответната държава членка;
[…]
6.      При изключителни обстоятелства и само в досъдебната фаза държавите членки могат да използват временна дерогация от прилагането на правата, предвидени в параграф 3, доколкото това е обосновано предвид конкретните обстоятелства по делото от една или повече от следните наложителни причини:
а)      при неотложна необходимост да се предотврати настъпването на тежки неблагоприятни последици за живота, свободата или физическата неприкосновеност на лице;
б)      когато е наложително предприемането на незабавни действия от страна на разследващите органи, за да се предотврати сериозно възпрепятстване на наказателното производство“.
Б.      Чешкото право
5.        Съгласно член 76 от zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád) (Закон № 141/1961 за наказателното производство (Наказателно-процесуален кодекс) в изменената му редакция (наричан по-нататък „Наказателно-процесуалният кодекс“):
„[…]
(3)      Полицейският орган, извършил задържането, разпитва задържаното лице и изготвя протокол от разпита, в който посочва мястото, часа и обстоятелствата на задържането и записва личните данни на задържаното лице и основанията за задържането.
(4)      Полицейският орган, който е извършил задържането или на който е предадено лицето, заловено на местопрестъплението съгласно параграф 2, незабавно освобождава това лице, ако подозренията бъдат разсеяни или ако основанията за задържането са отпаднали по друга причина. Ако задържаното лице не бъде освободено, полицейският орган предава на прокурора протокола от разпита на задържаното лице заедно с препис от разпореждането за образуване на наказателно производство и други доказателства, за да може прокурорът, ако е необходимо, да поиска налагането на задържаното лице на мярка „задържане под стража“. Полицейският орган трябва да подаде искането без забавяне, така че задържаното по този закон лице да може да се яви пред съда не по-късно от 48 часа след задържането; в противен случай задържаното лице трябва да бъде освободено.
[…]
(6)      Задържаният заподозрян има право да изисква присъствието на адвокат по време на разпита съгласно параграф 3, освен ако с адвоката не може да бъде осъществен контакт в срока, определен в параграф 4“.
III. Досъдебна процедура и производството пред Съда
6.        На 23 септември 2021 г. Комисията изпраща на Чешката република официално уведомително писмо съгласно член 258 ДФЕС, тъй като счита, че някои разпоредби от Директива 2013/48, включително член 3, параграф 6, буква б)
от нея, са неправилно транспонирани, и приканва тази държава членка да изложи своите съображения в срок до два месеца.
7.        На 23 ноември 2021 г. Чешката република отговаря на това писмо и оспорва доводите на Комисията.
8.        На 28 септември 2023 г. Комисията изпраща мотивирано становище до Чешката република, в което твърди по-специално, че член 3, параграф 6, буква б) от Директива 2013/48 все още не е транспониран правилно, и я приканва да се съобрази с мотивираното становище в срок до два месеца от получаването му.
9.        На 24 ноември 2023 г. Чешката република отговаря на мотивираното становище, като поддържа, че е транспонирала правилно член 3, параграф 6, буква б) от Директива 2013/48.
10.      Вследствие на това с исковата си молба, подадена на 15 октомври 2024 г., Комисията предявява настоящия иск пред Съда съгласно член 258 ДФЕС. Тя моли Съда:
–        да приеме за установено, че като не е транспонирала правилно член 3, параграф 6 във връзка с член 3, параграф 3
от Директива 2013/48, Чешката република не е изпълнила задълженията си по тези разпоредби, и
–        да осъди Чешката република да заплати съдебните разноски.
11.      В писмената си защита, представена на 31 декември 2024 г., Чешката република моли Съда:
–        да отхвърли настоящия иск като неоснователен и
–        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
12.      Комисията и Чешката република освен това подават реплика и дуплика съответно на 12 февруари 2025 г. и 20 март 2025 г.
13.      На 30 януари 2025 г. председателят на Съда допуска Унгария да встъпи в производството по настоящото дело в подкрепа на исканията на Чешката република.
14.      Поради сходствата между настоящото дело и дело C‑660/24, Комисия/Унгария, на основание член 77 от Процедурния правилник Съдът провежда общо съдебно заседание по тези две дела. Заседанието се проведе на 10 декември 2025 г., на което Комисията, Чешката република и Унгария представят устни становища.
IV.    Анализ
15.      Моят анализ е структуриран в две основни части. Първо, считам за полезно да изложа няколко предварителни бележки относно Директива 2013/48 и нейното място в пространството на свобода, сигурност и правосъдие (наричано по-нататък „ПССП“) (А). Второ, ще разгледам основателността на твърдението за нарушение — нарушение на член 3, параграф 6
във връзка с член 3, параграф 3 от Директива 2013/48 (Б).
16.      Въз основа на този анализ стигам до извода, че това твърдение за нарушение е основателно.
А.      Предварителни бележки относно Директива 2013/48 и ПССП
17.      Най-напред, както отбелязах в предходни заключения(3), Европейският съюз е приел редица директиви въз основа на компетентността си по член 82, параграф 2, буква б) ДФЕС да приема минимални правила относно правата на лицата в наказателния процес. Този набор от шест директиви включва Директива 2013/48(4).
18.      Те понякога се наричат директиви „пътна карта“, защото именно Резолюцията на Съвета от 2009 г. относно пътна карта за укрепване на процесуалните права на заподозрени лица или обвиняеми в рамките на наказателното производство(5) поставя началото на процеса, довел до тяхното приемане. Резолюцията е одобрена от Стокхолмската програма на Европейския съвет за ПССП(6), в която се потвърждава, че „[з]ащитата на правата на заподозрените и обвинени лица в наказателното производство е сред основните ценности на Съюза, което е важно за запазване на взаимното доверие между държавите
членки и на общественото доверие в Съюза“(7).
19.      Както е отразено в съображенията от Директива 2013/48(8), всъщност мотивът за установяване на общи минимални правила относно правата на лицата в наказателния процес в тези директиви е да се укрепи взаимното доверие в националните наказателноправни съдебни системи като „основа на взаимното признаване, което на свой ред е въздигнато в ранг на основен принцип при изграждането на пространството на свобода, сигурност и правосъдие“(9). Тези правила имат за цел също така да премахнат пречките пред свободното движение на гражданите в Европейския съюз и да надградят стандартите относно правото на справедлив процес и правото на защита, гарантирани по-специално от член 47 и член 48, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), както и от сходните разпоредби на член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека (наричана по-нататък „ЕКПЧ“)(10).
20.      Директива 2013/48 установява общи минимални правила относно правото на заподозрени и обвиняеми да имат достъп до адвокат на всички етапи от наказателното производство(11). Това право е от основно значение за справедливия процес(12) и спомага за гарантиране на спазването на други права в наказателното производство(13).
21.      Правото на достъп до адвокат в наказателното производство е прогласено в член 3 от Директива 2013/48.
22.      Член 3, параграф 1 от Директива 2013/48 установява „основния принцип“, че заподозрените и обвиняемите имат право на достъп до адвокат в срок и по начин, които им позволяват реално и ефективно да упражнят правото си на защита(14).
23.      Член 3, параграф 2 от Директива 2013/48 уточнява този принцип, що се отнася до момента, от който трябва да се предостави това право, който включва провеждането на разпит от органите(15).
24.      Този принцип е допълнително конкретизиран в член 3, параграф 3 от Директива 2013/48, който очертава съдържанието на правото на достъп до адвокат. По-специално член 3, параграф 3, буква а) изисква от държавите членки да гарантират, че заподозрените и обвиняемите имат право да се срещат насаме и да осъществяват връзка с адвоката си, включително преди разпита(16), докато член 3, параграф 3, буква б) изисква от държавите членки да гарантират, че тези лица имат право адвокатът им да присъства и да участва ефективно по време на разпитите им(17).
25.      Съгласно член 3, параграф 6 от Директива 2013/48 държавите членки могат да дерогират временно правата, предвидени в
член 3, параграф 3 от нея, „при изключителни обстоятелства и само в досъдебната фаза“, когато това е обосновано предвид „конкретните обстоятелства по делото“ и се основава на „наложителни причини“, т.е.: а) „неотложна необходимост да се предотврати настъпването на тежки неблагоприятни последици за живота, свободата или физическата неприкосновеност на лице“; или б) „когато е наложително предприемането на незабавни действия от страна на разследващите органи, за да се предотврати сериозно възпрепятстване на наказателното производство“. Всяка временна дерогация по член 3, параграф 6 от Директива 2013/48 трябва да отговаря и на общите условия, предвидени в член 8 от същата директива(18).
26.      В основата на спора по настоящото дело е различното разбиране от страна на Комисията, от една страна, и от страна на Унгария и Чешката република, от друга, за същността на правото на достъп до адвокат и възможните дерогации на това право.
27.      По същество, и преди да обясня по-подробно тезите на страните, Комисията тълкува същността на правото на достъп до адвокат, както е определено в Директива 2013/48, като изискващо по правило присъствието на адвокат по време на разпита, а единствените изключения от това правило (т.е. когато заподозрени или обвиняеми могат да бъдат разпитвани без да присъства адвокат) са случаите, описани в член 3, параграф 6 от същата директива. Освен това тези лица могат да се откажат от правото си да присъства адвокат при условията, определени в член 9 от споменатата директива. Обратно, Чешката република и Унгария
твърдят, че правото на достъп до адвокат е спазено, когато на тези лица е дадена възможност да присъства адвокат. Затова възможността да се проведе разпит, ако адвокатът не се яви в определен срок, не представлява дерогация на правото на достъп до адвокат.
Б.      Твърдението за нарушение — нарушение на член 3, параграф 6 във връзка с член 3, параграф 3 от Директива 2013/48
1.      Обобщение на доводите на страните
28.      Комисията твърди, че Чешката република е транспонирала неправилно член 3, параграф 6
във връзка с член 3, параграф 3 от Директива 2013/48, тъй като член 76, параграф 6 от Наказателно-процесуалния кодекс (наричан по-нататък „спорната чешка правна уредба“) по принцип допуска органите да разпитват заподозрени или обвиняеми в отсъствието на техния адвокат
в случаи, в които не са изпълнени условията на член 3, параграф 6 от посочената директива. Тази разпоредба предвижда, че такива лица могат да бъдат разпитвани от органите в досъдебното производство без достъп до адвокат, ако адвокатът не се яви в определения срок. Така
допустимостта на разпита без адвокат е обусловена от факта, че не може да се осъществи контакт с адвоката в даден момент, без да се прави конкретна преценка на необходимостта от такъв разпит въз основа на наложителните причини, посочени в член 3, параграф 6 от Директива 2013/48(19).
29.      Комисията подчертава по-специално, че тезата на Чешката република — че за да се гарантира правото на достъп до адвокат, е достатъчно лицето да е имало възможност да се свърже с адвокат и да избере адвокат, който да присъства на разпита — е в противоречие с член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48, който ясно посочва двата аспекта на правото на достъп до адвокат, а именно присъствието на адвоката и ефективното участие на адвоката по време на разпита. От член 3, параграф 1 от Директива 2013/48 следвало, че няма хипотези, в които лицето се разпитва без да присъства адвокат, освен когато държавите членки са се възползвали от временната дерогация
по
член 3, параграф 6 от тази директива или лицето се е отказало от правото си в съответствие с член 9 от нея.
30.      Според Комисията необходимостта от освобождаване на лицето в срок от 48 часа не оправдава необходимостта от разпитване на това лице без адвокат, а националните органи могат да се реагират на потенциалните злоупотреби при провеждането на наказателното производство по други начини, като например чрез прибягване до друг адвокат, който е на разположение да подпомага лицето по време на разпита. Както Комисията подчертава в съдебното заседание, независимо дали спорната чешка правна уредба би могла да бъде счетена за съвместима с практиката на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“), Директива 2013/48 все пак е нарушена.
31.      Чешката република твърди, че спорната чешка правна уредба е в съответствие с член 3, параграф 3 от Директива 2013/48 и не представлява дерогация по смисъла на член 3, параграф 6 от нея. Член 3, параграф 3, буква б) от тази директива не изисквал
държавите членки да гарантират, че разпитът на заподозрени или обвиняеми трябва винаги да се провежда в присъствието на адвокат;
напротив, той изисквал от държавите членки да гарантират, че тези лица са имали възможност да се свържат с адвокат и че избраният адвокат е допуснат да присъства по време на разпита.
32.      Според Чешката република е налице дерогация съгласно член 3, параграф 6 от Директива 2013/48, ако на лицето не е било позволено да избере адвокат, който да присъства по време на разпита. Ако обаче това лице е имало възможност да избере адвокат, но по някаква причина адвокатът не е могъл да присъства, такава дерогация не съществувала. Точно такъв бил случаят със спорната чешка правна уредба, която била в пълно съответствие с член 3, параграф 3, буква б) от посочената директива, тъй като процедурите по националното право изисквали в изключителното положение на задържано лице то да бъде разпитано в рамките на 48 часа и да има достатъчно време да избере адвокат, който да присъства на разпита(20). Чешката република добавя, че дори ако се приеме, че тази правна уредба се отклонява от член 3, параграф 3, буква б), тя е в съответствие с член 3,
параграф 6, тъй като (i) се прилага
само в изключителни случаи на неотложност (ii) се прилага, за да се предотврати сериозно възпрепятстване на наказателното производство, и iii) изисква конкретна преценка от компетентните органи, като се вземат предвид обстоятелствата по делото.
33.      Чешката република подчертава по-специално, че тази национална правна уредба е гаранция за особени и изключителни случаи, в които заподозреният умишлено избира адвокат, който не е на разположение, и така на практика злоупотребява с правото си да избере адвокат, за да бъде освободен и да избегне правосъдието.
Нейната теза била в съзвучие и с практиката на ЕСПЧ(21), която считала за проблемен случая, когато съответното лице няма възможност да осъществи връзка с адвокат, а не когато дадено действие се извършва без да присъства адвокат, особено когато това се дължи на настояването на лицето да има адвокат, който не е на разположение в този момент. Както Чешката република подчертава в съдебното заседание, Директива 2013/48 не забранявала разпитването на заподозрени или обвиняеми в отсъствието на техния адвокат, изхождайки от нейния
текст, генезис и сравнение с Директива 2016/800 относно децата, като Директива 2013/48 не надхвърляла практиката на ЕСПЧ, защото нейните разпоредби съответствали на тази практика и в подготвителните работи няма данни в тази насока.
34.      Унгария добавя, че съгласно формулировката на
член 3, параграф 3, буква б)
от Директива 2013/48 („в съответствие с процедурите по националното право“),
тази директива включва в обхвата на националното право възможността за определяне и изясняване на правото на присъствие на адвокат и това изискване било изпълнено от национална правна уредба, която гарантирала, че заподозрените или обвиняемите имат достатъчно свобода на действие, за да изберат адвокат, който да присъства по време на разпита. Ако било задължително да се гарантира фактическото присъствие на адвокат във всички случаи, това щяло да доведе до злоупотреби и пречки за провеждането на наказателното производство и да попречи на правата на заподозрените и обвиняемите. Както Унгария посочва
в съдебното заседание, практиката на ЕСПЧ не прогласявала абсолютно изискване за присъствие.
2.      Преценка
35.      Както накратко обясних по-горе (вж. т. 26 и 27 от настоящото заключение), доводите на страните показват, че в основата на това твърдение за нарушение стои различното тълкуване на разпоредбите на Директива 2013/48.
Спорът се отнася до тълкуването на разпоредбите на член 3, параграфи 3 и 6 от Директива 2013/48 и до това как следва да се разбира правото на достъп до адвокат по време на разпит, предвидено в член 3, параграф 3, буква б) от същата директива. Тези въпроси все още не са разглеждани пряко от Съда.
36.      Считам, че с оглед на формулировката, генезиса, контекста и целите на Директива 2013/48, както и на практиката на ЕСПЧ, тълкуването от Комисията на значението на член 3, параграфи 3 и 6 от Директива 2013/48 и на връзката между трябва да бъде потвърдено.
а)      Формулировка
37.      Като една от съставните части на правото на достъп до адвокат в член 3, параграф 3, член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48 изрично изисква от държавите членки да гарантират, че заподозрените или обвиняемите имат „право техният адвокат да присъства и да участва ефективно по време на разпитите им“(22).
38.      В съображение 25 от Директива 2013/48 се посочва още, че: „Държавите членки следва да гарантират, че заподозрените или обвинените лица имат „право адвокатът им да присъства и ефективно да участва по време на разпитите на тези лица от полицията или от друг правоохранителен орган или от съдебен орган, включително по време на съдебните заседания“(23).
39.      Според мен, и както е посочено от Комисията, присъствие означава физическо присъствие, т.е. заподозрените или обвиняемите имат право техният адвокат да присъства лично по време на разпитите им от органите(24).
40.      Ето защо член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48 предвижда общо право на заподозрените или обвиняемите да имат адвокат, който да присъства по време на разпитите от органите. Това право обаче не е абсолютно и следователно, както е предвидено в посочената директива, може да бъде предмет на временни дерогации съгласно член 3, параграф 6 от същата директива или на отказ от това право съгласно член 9 от нея.
41.      Както е постановил Съдът, временните дерогации в Директива 2013/48 са изчерпателни(25).
42.      Както посочва Комисията и обратно на доводите на Чешката република, очевидно е, че спорната чешка правна уредба не отговаря на всички условия за евентуална временна дерогация, залегнала в член 3, параграф 6, наред с член 8 от Директива 2013/48. Действително, както изтъква Комисията, очевидно е, че тази правна уредба установява правило, което се прилага по принцип в случаите, когато адвокатът не се яви в определения срок от 48 часа, и следователно не се свежда до отделни случаи („доколкото това е обосновано предвид конкретните обстоятелства по делото“), както е предвидено в член 3, параграф 6 от тази директива. Не е доказано също, че в тази насока е необходимо да се посочат „наложителни причини“, свързани конкретно с „неотложна необходимост да се предотврати настъпването на тежки неблагоприятни последици за живота, свободата или физическата неприкосновеност на лице“ или „когато е наложително предприемането на незабавни действия от страна на разследващите органи, за да се предотврати сериозно възпрепятстване на наказателното производство“.
43.      С оглед на това според мен спорната чешка правна уредба, която по принцип допуска разпитването на заподозрени или обвиняеми без да присъства техният адвокат само защото адвокатът не е успял да се яви в рамките на срок от 48 часа, е в разрез с разпоредбите на член 3, параграф 3, буква б) във връзка с член 3, параграф 6
от Директива 2013/48(26).
44.      Освен това, както посочва Комисията и обратно на доводите, изтъкнати от Унгария, следва да се отбележи, че препращането
в член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48 към националното право се отнася до ефективното участие на адвоката, а не до самото му присъствие. Това личи от текста на тази разпоредба („Това участие се осъществява в съответствие с процедурите по националното право“) и от съображение 25 от Директивата („Това участие следва да се осъществява в съответствие с процедурите по националното право, които уреждат участието на адвокат по време на разпита“).
45.      За мен това не противоречи на факта, че член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48 трябва да се тълкува като изискващ както присъствие, така и ефективно участие;
това по-скоро означава, че макар Директива 2013/48 да оставя известна свобода на действие на държавите членки по отношение на националните правила, които уреждат някои условия за ефективното участие на адвокат (при условие че тези правила не „засягат ефективното упражняване и същността“ на това право), липсва такава свобода по отношение на присъствието, тъй като заподозрените или обвиняемите по правило имат право на достъп до адвокат по време на разпит съгласно член 3, параграф 3, буква б) от посочената директива. Присъствие означава присъствие и адвокатът или е там, или не е.
46.      Фактът, че член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48 използва думите „техният адвокат“, не следва да се разбира като винаги отнасящ се до адвокат, избран от заподозрените или обвиняемите. Както посочва Комисията, тази формулировка не пречи евентуалната злоупотреба с правото на достъп до адвокат, която може да създаде пречки за провеждането на наказателното производство, да бъде избягвана от органите на държавите членки, като се вземат мерки тези лица да имат назначен адвокат, който да им оказва съдействие по време на разпита, вместо избрания адвокат, който не може да присъства. Назначеният адвокат тогава става „техният адвокат“.
б)      Генезис
47.      В съдебното заседание Чешката република изтъква, че Директива 2013/48 урежда правото на достъп до адвокат, но не и задължителното присъствие на такъв, и че генезисът на тази директива показва, че разпоредби относно задължителното присъствие на адвокат са предложени като алтернатива, но в крайна сметка не са били приети. Според тази държава отхвърлянето на разпоредбите относно задължителното присъствие на адвокат означава, че Директива 2013/48 не изисква адвокатът да присъства винаги по време на разпита.
48.      Според мен тези доводи на Чешката република почиват на неправилно тълкуване на изискването за задължително присъствие на адвокат.
49.      Вярно е, че като част от генезиса на Директива 2013/48(27) в оценката на въздействието на Комисията е предложена политическа опция, която предвижда по-специално разпоредби, налагащи задължителна защита във всички случаи. Това означава, че заподозрените или обвиняемите трябва винаги да бъдат подпомагани от адвокат в смисъл, че отказът от това право е недопустим. С други думи задължителността на защитата означава, че не може да е налице отказ от това право. Политическият вариант, който надделява, обаче е да се позволи отказ от правото на достъп до адвокат при спазване на общи минимални правила.
50.      Следователно, противно на доводите на Чешката република, трябва да се прави разграничение между понятието за задължително присъствие на адвоката и общото право на достъп до адвокат.
51.      Видно от разпоредбите на Директива 2013/48(28), задължителното присъствие на адвокат означава, че заподозреният или обвиняемият не може да се откаже от правото си на достъп до адвокат и винаги трябва да има адвокат, докато правото на достъп до адвокат по член 3, параграф 3 от същата директива означава, че заподозреният или обвиняемият има общо право да има адвокат и по-специално неговият адвокат да присъства по време на разпита съгласно член 3, параграф 3, буква б), но това лице може да се откаже от споменатото право, при условие че са изпълнени условията на член 9 (или може да има временна дерогация съгласно член 3, параграф 6). С други думи фактът, че не е налице задължително присъствие на адвокат съгласно член 3, параграф 3, буква б), по никакъв начин не засяга общото право на заподозрените или обвиняемите да имат адвокат, който да присъства по време на разпита, освен ако те не са се отказали от това право в съответствие с член 9.
52.      Може да се добави, че въпросът за изчакването на адвоката преди разпита всъщност е повдигнат в Съвета, като са направени предложения за разрешаването му в текста на Директивата, позовавайки се на правните системи на държавите членки(29). Въпреки това предложените разпоредби са заличени при приключването на преговорите с Европейския парламент(30).
53.      Въпреки че генезисът не е определящ, той не изключва тълкуване в смисъл, че законодателното намерение е да се гарантира, че на заподозрените и обвиняемите по принцип трябва да се предостави правото да имат адвокат, който да присъства по време на разпита.
в)      Контекст
54.      Други разпоредби от Директива 2013/48 и от други директиви „пътна карта“ изглежда подкрепят тълкуването на член 3, параграф 3, буква б) във връзка с член 3, параграф 6
от тази директива, предложено от Комисията.
55.      По-специално, както се вижда в точка 22 от настоящото заключение, член 3, параграф 1 от Директива 2013/48 ясно посочва като общ принцип, че държавите членки трябва да гарантират, че на заподозрените и обвиняемите се предоставя правото на достъп до адвокат „в срок и по начин, които позволяват на заинтересованите лица реално и ефективно да упражнят правата си на защита“. В съчетание с член 2, параграф 1 от същата директива това означава, че държавите членки са длъжни да гарантират без изключение, че това право се упражнява „реално и ефективно“ на всички етапи от наказателното производство. Според мен, и както е посочено от Комисията, обстоятелството, че
заподозрян или обвиняем може да бъде разпитан от органите в отсъствието на своя адвокат просто защото адвокатът не се е явил в определения срок, може сериозно да накърни реалното и ефективно упражняване на правото на защита на това лице.
56.      В съдебното заседание Чешката република изтъква, че допълнителна индиция за това, че Директива 2013/48 не изисква адвокат да присъства винаги по време на разпита, може да се изведе от сравнението с Директива 2016/800 относно деца, които са заподозрени или обвиняеми в наказателни производства (вж. т. 17 от настоящото заключение). Чешката република посочва, че съгласно член 6, параграф 2 от Директива 2016/800 държавите членки трябва да гарантират, че децата се ползват от адвокатска защита, а съгласно член 6, параграф 4, буква б) от тази директива държавите членки трябва да гарантират, че децата се ползват от адвокатска защита по време на разпита им.
Според нея фактът, че от тези разпоредби е ясно, че присъствието на адвокат по време на разпит е задължително и че тези разпоредби са включени в Директива 2016/800 поради уязвимостта на децата, показва, че става въпрос за дерогиране на общия режим, установен с Директива 2013/48; логично било, че ако задължителното присъствие на адвокат беше установено с Директива 2013/48, нямаше да е необходимо да се установява това задължение в Директива 2016/800 само за определени заподозрени или обвиняеми.
57.      Според мен и този довод
почива на неправилно тълкуване на изискването за задължително присъствие на адвокат.
58.      Вярно е, че за разлика от Директива 2013/48 Директива 2016/800 предвижда задължително присъствие на адвокат по време на разпит поради особеното положение на децата като лица в уязвимо положение, които невинаги са в състояние да разберат напълно и да проследят наказателното производство(31). Както обаче бе посочено по-горе, задължителното присъствие на адвокат по време на разпит означава, че не се допуска отказ от това право, и следователно не е същото като общото право на присъствие на адвокат по време на разпит, при което се допуска отказ от това право.
г)      Цели
59.      Както бе посочено по-горе в част IV.A от настоящото заключение, Директива 2013/48 допринася за изграждането на ПССП чрез установяване на набор от общи минимални правила относно правото на достъп до адвокат в наказателното производство с цел да се засили взаимното доверие на държавите членки в техните наказателни съдебни системи и доверието на гражданите на Съюза, когато се придвижват в рамките на Съюза. Погледнато през призмата на Стокхолмската програма, тази директива има за цел не само да кодифицира, но и да укрепи правото на достъп до адвокат в наказателното производство във всички държави членки.
60.      С оглед на това тълкуването на Директива 2013/48, което позволява на държава членка да разреши разпит на заподозрени или обвиняеми, без да им предостави правото на присъствие на адвокат, само защото адвокатът не се е явил в рамките на срок от 48 часа, ми се струва, че засяга целите на Директива 2013/48 за осигуряване на общо равнище на права на справедлив процес за заподозрени или обвиняеми в целия Съюз.
д)      Практиката на ЕСПЧ
61.      В подкрепа на своето становище Чешката република и Унгария се позовават на практиката на ЕСПЧ, като в съдебното заседание Чешката република изтъква по-специално, че Директива 2013/48 съответства на изискванията на практиката на ЕСПЧ.
62.      Уместно е да се подчертае, че това твърдение за нарушение се основава на твърдяното нарушение на разпоредбите на член 3, параграфи 3 и 6 от Директива 2013/48.
Така въпросът дали спорната чешка правна уредба следва да се счита за съвместима с член 6 от ЕКПЧ, както е тълкуван в практиката на ЕСПЧ, не е определящ.
63.      Както изясних в предишни заключения(32),
в тази насока задължението директивите „пътна карта“ да се тълкуват по начин, който е в съответствие с основните права, означава, че правата, съдържащи се в конкретна директива, не могат да предлагат по-ниска защита от гарантираната от Хартата и ЕКПЧ, но това не означава, че законодателят на Съюза не може да предостави по-широки права. С други думи, тъй като ЕКПЧ представлява минималното ниво на защита съгласно член 52, параграф 3 от Хартата(33), всяко тълкуване на конкретната директива трябва да осигурява защита поне на нивото на тази конвенция, докато защитата, предоставена от Съюза, може да бъде по-висока.
64.      Така в настоящия случай, независимо как се тълкува практиката на ЕСПЧ, това не означава непременно, че разпоредбите на Директива 2013/48 не могат да се тълкуват като изискващи дори по-високо ниво на защита.
65.      Въпреки това, обратно на доводите на Чешката република и на Унгария, практиката на ЕСПЧ изглежда подкрепя тезата, че и съгласно ЕКПЧ се изисква физическото присъствие на адвокат.
66.      ЕСПЧ е постановил, че правото на всеки, обвинен в престъпление, да бъде ефективно защитен от адвокат, както е гарантирано в член 6, параграф 3, буква в) от ЕКПЧ, е една от основните характеристики на справедливия процес в контекста на наказателното производство(34).
67.      По-специално в решение
Beuze с/у
Белгия(35) ЕСПЧ подчертава, че по отношение на целите на това право достъпът до адвокат в досъдебната фаза на производството допринася за предотвратяването на съдебни грешки и преди всичко за постигането на целите на член 6 от ЕКПЧ, а именно състезателното начало между органите и обвиняемия; бързият достъп до адвокат представлява важен противовес на уязвимостта на заподозрените, които се намират в полицейски арест, и има и превантивен характер, тъй като осигурява основна гаранция срещу принуда и лошо третиране на заподозрените от страна на полицията. Освен това една от основните задачи на адвоката на етапа на полицейския арест и разследването е да гарантира зачитането на правото на обвиняемия да не се самообвинява и правото му да мълчи — права, които по този начин допълват правото на правна помощ.
68.      Освен това по отношение на съдържанието на правото на достъп до адвокат ЕСПЧ е приел, че член 6, параграф 3, буква в) от ЕКПЧ не уточнява начина на упражняване на правото на достъп до адвокат или неговото съдържание. Макар че оставя на държавите избора на средствата за гарантиране на това право в техните съдебни системи, обхватът и съдържанието на това право следва да се определят в съответствие с целта на ЕКПЧ, а именно да се гарантират права, които са реални и ефективни(36).
69.      За да може правото на справедлив процес да бъде достатъчно реално и ефективно, член 6, параграф 1 от ЕКПЧ изисква като правило достъпът до адвокат да се осигурява още от първия разпит на заподозрения от полицията(37).
70.      Назначаването на адвокат само по себе си не гарантира ефективността на помощта, която той може да окаже на обвиняемия, и за тази цел трябва да бъдат спазени определени минимални изисквания(38). Първо, заподозрените трябва да могат да осъществят контакт с адвокат от момента, в който са задържани; следователно трябва да им бъде дадена възможност да се консултират с адвоката си преди разпита(39). Второ, ЕСПЧ е постановил в редица дела, че „заподозрените имат право адвокатът им да присъства физически по време на първоначалните разпити в полицията и винаги, когато бъдат разпитвани впоследствие в досъдебното производство […]. Това физическо присъствие трябва да дава възможност на адвоката да окаже ефективна и реална, а не само абстрактна помощ […], и по-специално да гарантира, че правото на защита на разпитвания заподозрян не е нарушено“(40).
71.      Тези изводи в решение Beuze с/у Белгия  са потвърдени в последващата съдебна практика(41).
72.      Освен това в решение  Soytemiz с/у Турция(42) ЕСПЧ подчертава, че присъствието на адвокат по време на следствени действия, включително полицейски разпити, е неразделна част от гаранцията, залегнала в член 6, параграф 3, буква c) от ЕКПЧ, тъй като е трудно да се разбере как конкретните услуги, свързани с „ползване на адвокат“, за които се говори в член 6, параграф 3, буква c) от ЕКПЧ, могат да бъдат упражнени в отсъствието на адвокат. Ето защо правото на адвокатска помощ изисква не само адвокатът да има право да присъства, но и да му бъде позволено да оказва активна помощ на заподозрения по време по-специално на разпита от полицията и да се намесва, за да гарантира спазването на правата на заподозрения, тъй като всяко лице, обвинено в извършване на престъпление, следва да може да получи пълния набор от услуги, свързани конкретно с ползването на адвокат, не само по време на съдебния процес, но и по време на досъдебната фаза, предвид нейното особено значение за подготовката на наказателното производство. Освен това правото на адвокатска помощ се прилага през целия разпит от полицията и до неговия край: „Присъствието и активната помощ на адвоката по време на разпита от полицията е важна процесуална гаранция, която има за цел по-специално да предотврати събирането на доказателства чрез методи на принуда или натиск в нарушение на волята на заподозрения и да защити свободата на заподозрения да прецени дали да говори или да мълчи при разпит от полицията“(43).
73.      ЕСПЧ също така припомня, че полицията по принцип е длъжна да не извърши разпит или да го отложи, в случай че заподозреният се е позовал на правото си да бъде подпомаган от адвокат по време на разпита, докато адвокатът не присъства и не е в състояние да подпомага заподозрения. Същите съображения важат и в случай, че адвокатът трябва да напусне — или е помолен да напусне — преди края на разпита от полицията и преди прочитането и подписването на снетите показания(44).
74.      Ето защо, както е онагледено в горепосочената практика на ЕСПЧ, акцентът се поставя върху факта, че заподозрените и обвиняемите трябва да могат да се ползват от правото на реално физическо присъствие на адвокат по време на разпита, както е гарантирано от правото на достъп до адвокат съгласно член 6, параграф 1 и параграф 3, буква c) от ЕКПЧ(45). Така, обратно на доводите на Унгария и Чешката република, тази съдебна практика сочи, че по принцип е необходимо физическото присъствие на адвоката, освен ако ограничаването на това право може да бъде надлежно обосновано.
75.      Може да се добави, че някои решения на ЕСПЧ, на които се позовават Унгария и Чешката република, изглеждат неотносими. В решение Yoldaş с/у Турция(46) ЕСПЧ постановява, че не е налице нарушение на член 6, параграф 1 и параграф 3, буква c) от ЕКПЧ в случай, в който жалбоподателят се е отказал от правото си да бъде подпомаган от адвокат, което е било счетено за съответстващо на необходимите стандарти. В решение
Ованесян с/у България(47) ЕСПЧ не констатира нарушение на член 6, параграф 1 и параграф 3, буква c) от ЕКПЧ в случай, когато правото на жалбоподателя на адвокатска помощ е било ограничено през първите 24 часа от задържането му в полицията, което при конкретните обстоятелства по делото е счетено за обосновано с оглед на справедливостта на производството като цяло. По настоящото дело не се разглеждат нито отказ, нито прилагане на изключения от общото право на достъп до адвокат.
Ако има нещо, което тези две решения подчертават, това са важността на наличието на достатъчни изисквания за отказ от правото на достъп до адвокат и строгият режим за временни дерогации съгласно Директива 2013/48.
76.      С оглед на изложените по-горе съображения твърдението за нарушение, изложено от Комисията, е основателно.
V.      Съдебните разноски
77.      Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда загубилата страна заплаща съдебните разноски, ако е направено такова искане. Съгласно член 140, параграф 1 от този правилник държавите членки, които са встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
Следователно, тъй като Комисията е поискала присъждане на съдебните разноски и Чешката република е загубила делото, последната следва да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати тези на Комисията. Унгария следва да понесе направените от нея съдебни разноски.
VI.    Заключение
78.      С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда:
1)      да приеме за установено, че като не е транспонирала правилно член 3, параграф 6 във връзка с член 3, параграф 3 от Директива 2013/48 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2013 година относно правото на достъп до адвокат в наказателното производство и в производството по европейска заповед за арест и относно правото на уведомяване на трето лице при задържане и на осъществяване на връзка с трети лица и консулски органи през периода на задържане, Чешката република не е изпълнила задълженията си по тези разпоредби,
2)      да осъди Чешката република да заплати направените от нея съдебни разноски и тези на Европейската комисия и
3)      да осъди Унгария да заплати направените от нея съдебни разноски.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2013 година
относно правото на достъп до адвокат в наказателното производство и в производството по европейска заповед за арест и относно правото на уведомяване на трето лице при задържане и на осъществяване на връзка с трети лица и консулски органи през периода на задържане (ОВ L 294, 2013 г., стр. 1).
3      Вж. моето заключение по дело BK (Преквалифициране на деянието) (C‑175/22, EU:C:2023:436, по-специално т. 22 и 23) и моето заключение по дело M.S. и др. (Процесуални права на ненавършило пълнолетие лице) (C‑603/22, EU:C:2024:157, по-специално т. 26—31).
4      В допълнение към Директива 2013/48 тези директиви включват: Директива 2010/64/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 година относно правото на устен и писмен превод в наказателното производство (ОВ L 280, 2010 г., стр. 1); Директива 2012/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година относно правото на информация в наказателното производство (ОВ L 142, 2012 г., стр. 1); Директива (EС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство (ОВ L 65, 2016 г., стр. 1); Директива (ЕС) 2016/1919 на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2016 година относно правната помощ за заподозрени и обвиняеми в рамките на наказателното производство и за искани за предаване лица в рамките на производството по европейска заповед за арест (ОВ L 297, 2016 г., стр. 1); и Директива (ЕС) 2016/800 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 година относно процесуалните гаранции за децата, които са заподозрени или обвиняеми в рамките на наказателното производство (ОВ L 132, 2016 г., стр. 1).
5      Резолюция на съвета от 30 ноември 2009 г. (ОВ C 295, 2009 г., стр. 1).
6      Вж. в тази насока съображения 9 и 10 от Директива 2013/48.
7      Европейски съвет, „Стокхолмска програма — Отворена и сигурна Европа в услуга и за защита на гражданите“ (ОВ C 115, 2010 г., стр. 1), точка 2.4.
8      Вж. по-специално съображения 1—8 и 12 от Директива 2013/48.
9      Заключение на генералния адвокат Bot по дело Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:305, т. 30).
Вж. например и Доклад на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно прилагането на [Директива 2013/48] (COM(2019) 560 окончателен), 26 септември 2019 г., точка 1.1.
10      Както е признал Съдът, препотвърденият в член 47 от Хартата основен принцип на ефективна съдебна защита на правата и понятието за „справедлив процес“ в член 6 от ЕКПЧ имат различни аспекти, които включват по-конкретно правото на защита и правото на лицето да бъде съветвано, защитавано и представлявано. По същия начин зачитането на правото на защита във всяко производство, което би могло да приключи с налагане на санкции, е основен принцип на правото на Съюза, закрепен в член 48, параграф 2 от Хартата.
Вж. например решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (Дисциплинарен режим на съдиите) (C‑791/19, EU:C:2021:596, т. 203 и 204).
11      Вж. по-специално членове 1 и 2 и съображения 8, 12 и 57 от Директива 2013/48.
12      В тази насока вж.
заключението на генералния адвокат Bobek по дело VW (Право на достъп до адвокат в случай на неявяване) (C‑659/18, EU:C:2019:940, т. 2) и моето заключение по дело M.S. и др. (Процесуални права на ненавършили пълнолетие лица) (C‑603/22, EU:C:2024:157, т. 63).
13      В този аспект правото на достъп до адвокат е квалифицирано например като „входна врата“ (вж. Sayers, D., ‘Article 48 (Criminal Law)’ in Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. and Ward, A. (eds), EU Charter of Fundamental Rights: A Commentary, Second Edition, Hart Publishing, Oxford, 2021, p. 1413, in particular p. 1450) или „крайъгълен камък“ (вж. Mitsilegas, V., EU Criminal Law, Second Edition, Hart Publishing, Oxford, 2022, p. 265) за правата в наказателното производство, тъй като позволява упражняването на други права и спомага за тяхното реално и ефективно упражняване.
14      Вж. например решения от 12 март 2020 г., VW (Право на достъп до адвокат в случай на неявяване) (C‑659/18, EU:C:2020:201, т. 31), и от 8 май 2025 г., Barało (C‑530/23, EU:C:2025:322, т. 59).
15      Вж. например решения от 12 март 2020 г., VW (Право на достъп до адвокат в случай на неявяване) (C‑659/18, EU:C:2020:201, т. 31), и от 14 май 2024 г., Стачев (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, т. 48).
16      Вж. и съображение 23 от Директива 2013/48.
17      Вж. и съображение 25 от Директива 2013/48.
18      Вж. и съображение 38 от Директива 2013/48.
19      В съдебното заседание
Комисията изтъква, че това твърдение за нарушение се основава на твърдяно нарушение на член 3, параграфи 3 и 6 от Директива 2013/48, разглеждани заедно, и че макар спорната чешка правна уредба да може да бъде разгледана в светлината на дерогацията, посочена в член 3, параграф 6, буква а) или б), спорната унгарска
правна уредба, която е предмет на дело C‑660/24, би могла да бъде разгледана в светлината на дерогацията, посочена в член 3, параграф 6, буква б). Това би обяснило защо Комисията е формулирала твърденията за нарушения по двете дела по различен начин, но определящото в случая е, че всяко от двете националните законодателства далеч надхвърля възможните дерогации съгласно тази директива.
20      Чешката република посочва, че процедурата, по която заподозреният може да избере адвокат, се урежда от Вътрешна инструкция № 103/2013 на Дирекция „Полиция“, съгласно която лицата следва да бъдат уведомени своевременно за правата си и да бъдат подпомагани при опитите им да се свържат с адвокат по свой избор или да изберат друг адвокат въз основа на списъка с адвокати, поддържан от чешката адвокатска колегия, или на телефонния указател.
21      Чешката република се позовава по-специално на ЕСПЧ, 27 ноември 2008 г., Salduz с/у Турция (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102), ЕСПЧ, 23 февруари 2010 г., Yoldaş с/у Турция (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304), ЕСПЧ, 21 декември 2010 г., Ованесян с/у България  (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403), и ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910).
22      Курсивът е мой.
23      Курсивът е мой.
24      Както бе обсъдено в съдебното заседание —
макар и без да има пряка връзка с настоящото дело — развитието на технологиите може да позволи присъствието на адвокат в „цифрова форма“ да се разглежда като физическо присъствие, при условие че това присъствие е сходно с „телесното“ присъствие на адвокат. В тази насока Комисията изтъква
в съдебното заседание, че присъствието на адвокат чрез видеоконферентна връзка може да бъде съвместимо в определени случаи с член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2013/48, но следва да се разглежда като изключение, а не като алтернатива на физическото присъствие на адвоката, при условие че са изпълнени условията, определени в тази директива. По-специално Комисията подчертава, че присъствието и участието на адвоката чрез видеоконферентна връзка следва да бъде възможно само ако лицето е в състояние да упражни правата си на защита по реален и ефективен начин съгласно член 3, параграф 1 от посочената директива; за това присъствие и участие следва да се изисква информирано съгласие от страна на лицето; също така трябва да се вземат предвид нуждите на уязвимите лица и практическите аспекти. Унгария също счита такова присъствие на адвокат за възможно, тъй като провеждането на разпит от разстояние е широко използван способ в наказателните производства от началото на пандемията от COVID‑19 и само по себе си не е несъвместимо с правото на справедлив процес. Чешката република обаче поддържа, че този въпрос е de lege ferenda и ако използването на видеоконферентна връзка се счете за необходимо за укрепване на правото на справедлив процес, то трябва да бъде разгледано в рамките на законодателния процес на Съюза.
25      Вж. решение от 12 март 2020 г., VW (Право на достъп до адвокат в случай на неявяване) (C‑659/18, EU:C:2020:201, т. 42—45), в което Съдът постановява, че временните дерогации на правото на достъп до адвокат, които държавите членки могат да предвидят, са изчерпателно изброени в член 3, параграфи 5 и 6 от Директива 2013/48.
Съдът приема, че тълкуването на член 3 от Директива 2013/48 в смисъл, че позволява на държавите членки да предвиждат други дерогации извън изчерпателно изброените в този член би противоречало на неговата формулировка, на целите и на системата на тази директива и би лишило това право от полезен ефект.
26      Това становище се подкрепя и от учени и експертни доклади. Вж. в този смисъл Ogorodova, A. and Spronken, T., ‘Legal Advice in police custody: From Europe to a local police station’, Erasmus Law Review, Vol. 7, 2014, стр. 191, в частност
стр. 199; Hodgson, J. ‘Criminal procedure in Europe’s area of freedom, security and justice: The rights of the suspect’ in Mitsilegas, V., Bergström, M. and Quintel, T. (eds), Research Handbook on EU Criminal Law, Second Edition, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, стр. 135, в частност
стр. 155; Агенция на Европейския съюз за основните права (FRA), Rights in practice: access to a lawyer and procedural rights in criminal and European arrest warrant proceedings, Luxembourg: Служба за публикации на Европейския съюз, Люксембург, 2019 г., предложение за становище 3 и т. 3.3.4.
27      Вж. Commission Staff Working Document, Impact Assessment accompanying the Proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on the rights of access to a lawyer and of notification of custody to a third person in criminal proceedings (SEC(2011) 686 final), 8 юни 2011 г., по-специално точки 5.3 и 6.
28      Във връзка с това вж. член 3, параграф 4, втора алинея, член 9 и съображения 19, 28 и 39—41 от Директива 2013/48.
29      Вж. например документ на Съвета 7337/12 от 9 март 2012 г., точка 7 и предложено съображение 19а; документ на Съвета 10064/12 от 16 май 2012 г., предложено съображение 20.
30      Вж. например документ на Съвета 10190/13 от 31 май 2013 г.
31      Вж. член 6, параграф 4, буква б) и съображения 25 и 27 от Директива 2016/800. Вж. и решение от 5 септември 2024 г., M.S. и др. (Процесуални права на ненавършили пълнолетие лица) (C‑603/22, EU:C:2024:685, т. 106), и моето заключение по това дело (C‑603/22, EU:C:2024:157, т. 67—71).
32      Вж. моето заключение по дело BK (Преквалифициране на деянието) (C‑175/22, EU:C:2023:436, т. 53—76) и моето заключение по дело M.S. и др. (Процесуални права на ненавършили пълнолетие лица) (C‑603/22, EU:C:2024:157, т. 62).
33      Според установената съдебна практика, съгласно член 52, параграф 3 от Хартата съдържащите се в нея права имат същия смисъл и обхват като съответстващите им права, гарантирани с
ЕКПЧ, което не пречи правото на Съюза да предоставя по-широка защита. Ето защо при тълкуването на правата, гарантирани от член 47, първа и втора алинея и член 48, параграф 2 от Хартата, Съдът трябва да вземе предвид съответстващите им права, гарантирани от член 6 от ЕКПЧ, както са тълкувани от ЕСПЧ, като минимален праг на закрила. Вж. например решение от 22 юни 2023 г., K.B. и F.S. (Служебна проверка по наказателни дела) (C‑660/21, EU:C:2023:498, т. 41).
34      Вж. например ЕСПЧ, 27 ноември 2008 г., Salduz с/у Турция (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102,
§ 51), и ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, § 123).
35      Вж. ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г.,
Beuze с/у Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, §§ 125—129).
36      Вж. ЕСПЧ, 27 ноември 2008 г., Salduz с/у Турция (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, § 51), и ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, § 131).
37      Вж. ЕСПЧ, 27 ноември 2008 г., Salduz с/у Турция (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, § 55), и ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, § 137).
38      Вж. ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у
Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, §§ 131 и 132).
39      Вж. ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у
Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, § 133)
40      ЕСПЧ, 9 ноември 2018 г., Beuze с/у Белгия (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, § 134) (курсивът е мой).
41      Вж. например ЕСПЧ, 23 май 2019 г., Doyle с/у Ирландия (CE:ECHR:2019:0523JUD005197917, § 74), в което ЕСПЧ дори се позовава на разпоредбите на член 3, параграфи 1—3 от Директива 2013/48 като част от релевантните материали; вж. и ЕСПЧ, 4 юни 2019 г., Farrugia с/у Малта (CE:ECHR:2019:0604JUD006304113, § 97), и ЕСПЧ, 18 януари 2022 г., Atristain Gorosabel с/у Испания (CE:ECHR:2022:0118JUD001550815, § 49).
42      Вж. ЕСПЧ, 27 ноември 2018 г. (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, §§ 43 и 44).
43      Вж. ЕСПЧ, 27 ноември 2018 г., Soytemiz с/у Турция (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, § 45) (курсивът е мой).
44      Вж. ЕСПЧ, 27 ноември 2018 г., Soytemiz с/у Турция (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, § 46) (курсивът е мой).
45      Вж. в тази насока
Giannoulopoulos, D., ‘Strasbourg Jurisprudence, Law reform and comparative law: A tale of the right to custodial legal assistance in five countries’, Human Rights Law Review, Vol. 16, 2016, p. 103.
46      Вж. ЕСПЧ, 23 февруари 2010 г. (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304, §§ 51—55).
47      Вж. ЕСПЧ, 21 декември 2010 г. (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403, §§ 32—44).