Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 26 февруари 2026 година(1)
Дело C‑120/25
Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie e.V.
срещу
PAYBACK GmbH
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Федерален съд, Германия)
„ Преюдициално запитване — Енергетика — Етикетиране за енергийна ефективност — Регламент (ЕС) 2017/1369 — Член 2, точка 13 — Понятие „търговец“ — Член 6, първа алинея, буква а) — Задължение за обозначаване на класа на енергийна ефективност на продукта и спектъра от класове на енергийна ефективност, указани на етикета, във визуални реклами или технически промоционални материали — Оператор на бонус схема — Онлайн бюлетин, рекламиращ възможността да се спечели телевизор в рамките на игра с награди — Делегиран регламент (ЕС) 2019/2013 на Комисията — Член 4, буква г) “
I.      Въведение
1.        Пословицата „не всичко, което блести, е злато“ подчертава факта, че външният вид може да бъде подвеждащ. Нещо, което на пръв поглед изглежда привлекателно или ценно, може да се окаже, че в действителност не е такова.
2.        Това е особено вярно в случаи, в които на дадено лице се предлага безплатен продукт, например в рамките на игра с награди, без да му се предоставя информация за характеристиките на посочения продукт и съответно за потенциалното въздействие от неговата бъдеща употреба.
3.        По същество в настоящото производство от Съда се иска да определи до каква степен лицата трябва да бъдат уведомени за характеристиките на даден продукт, за да могат да вземат информирано решение.
II.    Фактите по спора в главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
4.        PAYBACK, ответник в главното производство, е оператор на бонус схема с множество партньори. Целта на това дружество е насърчаването на лоялността на клиентите и привличането на нови клиенти, като предлага „PAYBACK точки“ на ползвателите на бонус схемата, които правят покупки от някой от неговите търговски партньори. След като ползвателят натрупа определен брой точки, той може да избере дали да получи плащане за тях, или да ги използва за покупки от участващите партньорски дружества.
5.        На 1 февруари 2022 г. в своя онлайн бюлетин PAYBACK рекламира игра с награди с изявлението „Täglich ein neuer Gewinn, z. B. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 Zoll“ („Всеки ден нова печалба, например 2 телевизора Samsung QLED 4K Q80A, 75 инча“), придружено с изображение на посочения телевизор, както и списък под формата на таблица на наградите, които могат да бъдат спечелени.
6.        Въпреки това PAYBACK не посочва никаква информация относно класа на енергийна ефективност на продукта нито в изображението с телевизора, нито в списъка с възможните награди.
7.        С писмо от 7 февруари 2022 г. Verband Wirschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie — сдружение за защита на интересите на своите членове и осигуряването на лоялна пазарна конкуренция чрез правни проучвания, публично обучение и прилагане на законите срещу нелоялната конкуренция и ищец в главното производство (наричано по-нататък „сдружението“) — изпраща предупреждение, с което уведомява ответника в главното производство за пропуснатата информация в рекламата на телевизора, но не получава отговор.
8.        След това сдружението предявява иск срещу ответника в главното производство пред Landgericht München I (Областен съд Мюнхен
I, Германия), като иска да се издаде заповед за преустановяване на всяка реклама на телевизора без съответната информация за неговия клас на енергийна ефективност.
9.        Сдружението твърди, че в качеството си на търговец на рекламирания продукт по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент (ЕС) 2017/1369(2) PAYBACK не е изпълнило задължението си да обозначи класа на енергийна ефективност на продукта и спектъра от класове на енергийна ефективност, указани на етикета, във визуалната реклама съгласно член 6, параграф 1, буква а) от този регламент(3), разглеждан във връзка с член 4, буква г) от Делегиран регламент (ЕС) 2019/2013 на Комисията(4).
10.      Разглеждани в съвкупност, тези разпоредби налагат на търговците задължението да предоставят на клиентите информация за класа на енергийна ефективност на електронните екрани, включително телевизори(5), във визуални реклами или технически промоционални материали за тези продукти.
11.      Въз основа на тези разпоредби сдружението твърди, че като не е предоставило съответната информация за класа на енергийна ефективност на телевизора, рекламиран като част от своята игра с награди, PAYBACK не е изпълнило задължението си по Регламент 2017/1369 във връзка с член 4, буква г) от Делегиран регламент 2019/2013. Въз основа на това твърдение ищецът в главното производство иска от съда да постанови съответната забрана и да му бъдат възстановени разходите за отправянето на официална покана за преустановяване на нарушението.
12.      От друга страна, PAYBACK твърди, че не е „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369(6) по отношение на рекламираните продукти и че следователно за него не се прилагат задълженията, предвидени в посочените разпоредби.
13.      С неприсъствено решение, постановено на 5 септември 2022 г., Landgericht München I (Областен съд Мюнхен I) уважава иска на ищеца и осъжда ответника да преустанови извършването или възлагането на визуални реклами на конкретен модел електронен екран, без да посочва класа на енергийна ефективност и съответния спектър от класове на енергийна ефективност, указани на етикета.
14.      PAYBACK подава жалба срещу това решение, която Landgericht München I (Областен съд, Мюнхен I) от своя страна отхвърля с окончателното си решение от 23 януари 2023 г.
15.      Същото дружество впоследствие подава въззивна жалба пред Oberlandesgericht München (Висш областен съд Мюнхен, Германия, наричан по-нататък „въззивният съд“).
16.      С решение от 14 март 2024 г. въззивният съд уважава жалбата, като отменя неприсъственото решение и отхвърля иска. Този съд приема, че искът е допустим, но неоснователен, и поради това отхвърля искането на ищеца за осъждане на ответника да преустанови нарушението.
17.      Според въззивния съд PAYBACK не може да се счита за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 и следователно за него не се прилагат изискванията за предоставяне на информация на етикета относно енергийната ефективност, установени в този регламент. Съдът приема, че клиентът не се нуждае от информация за енергийната ефективност на продукти, свързани с енергопотреблението, които се предлагат в рамките на игра с награди, за да вземе информирано решение за сделката, тъй като клиентите не избират продукт, а просто решават дали да участват в самата игра, за което не се изисква никакво плащане.
18.      След това решение сдружението подава касационна жалба до Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), който е запитващата юрисдикция, с искане за потвърждаване на неприсъственото решение.
19.      PAYBACK твърди, че жалбата следва да бъде отхвърлена.
20.      Запитващата юрисдикция има съмнения дали въззивният съд е постъпил правилно, като е отхвърлил искането на жалбоподателя за осъждане на ответника в главното производство да преустанови нарушението с мотива, че ответникът, като организатор на въпросната игра с награди, не е „търговец“ по смисъла на изискванията за етикетиране на енергийната ефективност, установени в Регламент 2017/1369, по отношение на продуктите, предлагани като награди, и следователно не е бил длъжен да предоставя на физическите лица информация относно енергийната ефективност на въпросния продукт.
21.      Резултатът от това обжалване пред Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд) зависи от тълкуването на понятието „търговец“, и по-точно от това дали PAYBACK може да се счита за търговец по смисъла на изискванията за етикетиране на енергийната ефективност, установени в член 6, параграф 1, буква а) от Регламент 2017/1369 и член 4, буква г) от Делегиран регламент 2019/2013.
22.      Въз основа на тези съображения Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд) решава да спре производството и да постави следния преюдициален въпрос на Съда на Европейския съюз:
„Трябва ли дадено лице, което в рамките на онлайн игра с награди предоставя телевизор като награда, да се счита за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от [Регламент 2017/1369], що се отнася до тази награда, и следователно да е длъжно да спазва изискванията, произтичащи от член 6, първа алинея, буква а) от [Регламент 2017/1369] във връзка с член 4, буква г) от [Делегиран регламент 2019/2013]?“.
23.      Писмени становища пред Съда представят сдружението, PAYBACK и Европейската комисия.
24.      Съдът приема, че разполага с достатъчно информация и решава да постанови решение без провеждане на съдебно заседание съгласно член 76, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда.
III. Анализ
25.      През 1992 г. Европейският съюз въвежда изисквания за енергийно етикетиране на редица домакински уреди с цел да помогне на физическите лица да идентифицират енергийно ефективните продукти и да ограничи въздействието върху околната среда на по-малко енергийно ефективните продукти(7). Към онзи момент тези изисквания не се отнасят за телевизорите.
26.      Въпреки това обхватът на рамката за енергийно етикетиране, която днес се урежда с Регламент 2017/1369, се развива и разширява, за да включи много по-широк спектър от продукти(8).
27.      Въз основа на оценка на разходите и ползите от изискванията за енергийно етикетиране, вариантът за въвеждане на схема за етикетиране на енергийната ефективност на електронните екрани, включително телевизори, монитори и екрани за сигнализация, се очертава като предпочитан вариант, тъй като осигурява най-големи икономии(9).
28.      В съображение 10 от Регламент 2017/1369 се изразява необходимостта от създаване на стандартизиран задължителен етикет за всички продукти, свързани с електропотреблението, като ефективно средство за информиране на потребителите относно енергийната ефективност на посочените продукти(10). В него се посочва още, че следва да се въведе единен етикет за различните групи продукти(11).
29.      Както бе споменато, член 6, първа алинея, буква а) от посочения регламент задължава доставчиците и търговците да посочват класа на енергийна ефективност на продукта във визуалните реклами или техническите промоционални материали в съответствие с приложимия делегиран акт.
30.      Съответно член 16 от Регламент 2017/1369 оправомощава Комисията да приема делегирани актове за допълване на този регламент, за да се уточни как енергийният клас и спектърът от класове на енергийна ефективност, указани на етикета, трябва да бъдат включени във визуалните реклами и техническите промоционални материали за различните продуктови групи.
31.      Така, що се отнася до енергийното етикетиране на електронни екрани като телевизори, Комисията въвежда Делегиран регламент 2019/2013, който определя стандартизирания енергиен етикет за тази продуктова група.
32.      Член 4, буква г) от този регламент, както бе отбелязано по-горе, разяснява задължението на търговците по отношение на енергийното етикетиране на електронните екрани, като уточнява, че търговците трябва да гарантират, че всяка визуална реклама за даден модел от този вид продукти съдържа информация за класа на енергийна ефективност и спектъра на класовете на ефективност, налични на етикета.
33.      Настоящият преюдициален въпрос възниква в контекста на това задължение.
34.      С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали в качеството си организатор на онлайн игра с награди ответникът в главното производство следва да се счита за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 по отношение на телевизора, предлаган като награда, и следователно за нарушил задължението си за предоставяне на информация по член 6 от този регламент, като не е обозначил класа на енергийна ефективност на посочения телевизор и спектъра от налични класове на енергийна ефективност.
35.      От установената практика на Съда следва, че стандартният метод за тълкуване на разпоредба от правото на Съюза се състои в буквален, телеологичен и контекстуален анализ на въпросната правна разпоредба(12).
36.      С оглед на това моят анализ на поставения преюдициален въпрос ще се състои от три части.
37.      Ще започна с разглеждане на точния текст на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 и съдържащото се в него определение на понятието „търговец“ с цел да се установи дали изискванията за енергийно етикетиране следва да се прилагат към лица, които предлагат продукти като част от игра с награди. След това ще се спра на по-широките политически цели, преследвани чрез изискванията за енергийно етикетиране, за да хвърля светлина върху предвидения обхват на понятието „търговец“. Накрая ще разгледам определението на понятието „търговец“ в пълния контекст на Регламент 2017/1369, като анализирам как то се отнася към другите разпоредби, предвидени в него.
А.      Буквално тълкуване на понятието „търговец“
1.      Общи бележки относно определението
38.      На този етап е важно да се отбележи, че изглежда има разминаване във формулировката на текста на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 на различните езици, като най-забележимо е разминаването между, от една страна, текста на немски език — който е езикът на производството по спора в главното производство — и от друга страна, текста на други езици.
39.      Съгласно текста на немски език на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 „търговец“ („händler“) е лице, което в процеса на търговска дейност („im Rahmen einer Geschäftstätigkeit“), срещу възнаграждение или безплатно („entgeltlich oder unentgeltlich“), предлага („anbietet“) или излага („ausstellt“) продукт за продажба, наем или лизинг („zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf“)(13).
40.      Следователно съгласно формулировката на текста на немски език излагането на продукт явно е свързано с целта за продажба, наем или лизинг. Това разбиране за понятието „търговец“, изглежда, изключва от обхвата на това определение лица, които излагат продукти за цели, различни от пряко получаване на възнаграждение.
41.      За разлика от това текстът на други езици като например хърватски(14), френски(15), ирландски(16), италиански(17) и словенски(18) е формулиран по начин, подобен на текста на английски език(19), и определя понятието „търговец“ като лице, което предлага продукт за продажба, наем или лизинг или излага продукт в процеса на търговска дейност, срещу заплащане или безплатно.
42.      От една страна, текстът на немски език на член 2, точка 13 може да се тълкува в смисъл, че за да бъде квалифицирано като търговец, дадено лице трябва i) да излага продукти в процеса на търговска дейност и ii) да го прави с цел продажба, наем или лизинг, като и двете условия са кумулативни. От друга страна, от текста на другите посочени по-горе езици следва, че самото излагане на продукт в процеса на търговска дейност, изглежда, е достатъчно, за да се квалифицира дадено лице като търговец.
43.      Съгласно член 1 от Регламент № 1 на Съвета(20) всички официални езици на Съюза, изброени в тази разпоредба, са автентични езици за актовете, съставени на тях, и следователно по принцип трябва да се признае еднаква стойност на текста на актовете на Съюза на всички езици.
44.      Следователно съгласно установената практика на Съда при различия между текстовете на различните езици на дадена разпоредба въпросната разпоредба трябва да се тълкува с оглед на общия разум и целите на правната уредба, от която тя е част(21).
45.      Следователно е необходимо да се разгледат общите цели на Регламент 2017/1369, за да се установи дали дейността по излагане на продукти, посочена в член 2, точка 13, следва да се тълкува като свързана с целта за продажба, наем или лизинг — така че да се изключат реклами като разглежданата по настоящото дело — или дейността по излагане на продукти следва да се разбира като независима от тази цел — така че определението на понятието „търговец“ да може да се тълкува като обхващащо реклами като разглежданата по настоящото дело.
46.      Преди да анализирам целите на този регламент обаче, ще се спра накратко на някои от доводите, изтъкнати от Комисията, ответника в главното производство и сдружението относно формулировката на член 2, точка 13 от този регламент.
2.      Конкретни бележки относно изискването за заплащане
47.      Въз основа на текста на немски език на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 както PAYBACK, така и Комисията твърдят, че организаторът на игра с награди не може да се счита за търговец по смисъла на този регламент.
48.      Те твърдят по-специално, че тъй като PAYBACK не участва в продажбата, наемането или лизинга на въпросния продукт, доколкото не посочва цената на различните продукти и не насърчава клиента да ги закупи, то не попада в определението на понятието „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, дори ако ответникът в главното производство излага продукта в контекста на търговска дейност.
49.      Въпреки че на пръв поглед това тълкуване на понятието „търговец“ съответства на текста на определението на немски език, подобно тълкуване по същество би довело до това, че изразът „срещу заплащане или безплатно“, който се съдържа в текстовете на всички езици, би бил лишен от смисъл.
50.      В светлината на това съображение сдружението твърди, че понятието „търговец“ не се ограничава до предприятия, които предлагат стоки за продажба, а включва и такива, които предоставят продукти безплатно, например като предлагат награди в рамките на игри с награди. В този случай ответникът в главното производство би представлявал търговец по смисъла на Регламент 2017/1369.
51.      Всъщност допълнителното уточнение „срещу заплащане или безплатно“ подсказва, че липсата на възнаграждение е без значение и че стоките не е необходимо да се излагат само в контекста на продажба, наем или лизинг. Това дава допълнителна подкрепа на тълкуването на понятието „търговец“, което включва лица, които излагат продукти в процеса на търговска дейност, независимо дали срещу възнаграждение или безплатно, както се вижда от текстовете на английски език и на други езици.
52.      Това тълкуване намира допълнителна подкрепа в определението на понятието „клиент“, съдържащо се в Регламент 2017/1369. Член 2, точка 16 от него определя понятието „клиент“ като „лице, което купува, наема или получава продукт за свое собствено ползване, независимо дали действа за цели извън своята търговска дейност, стопанска дейност, занаят или професия“(22).
53.      Използването на думата „получава“ в това определение предполага, че лицата, които получават продукти, без да заплащат за тях, било то като подарък или като награда, спечелена в игра с награди, също могат да попаднат в обхвата на определението на понятието „клиент“.
54.      С оглед на гореизложеното изричната формулировка на тези разпоредби ме навежда на първоначалното заключение, че организатор на игра с награди като ответника в главното производство, който излага продукт в процеса на търговска дейност, независимо дали се предвижда насрещна престация, следва да се счита за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 и следователно за него следва да се прилагат изискванията за енергийно етикетиране, предвидени в този регламент, разглеждани във връзка с Делегиран регламент 2019/2013.
55.      При това положение в съответствие с посочената по-горе практика на Съда, за да се тълкува дадена разпоредба от правото на Съюза, е необходимо да се разгледат също така и целите на правната уредба, от която тя е част, и нейният контекст.
Б.      Цели на Регламент 2017/1369
56.      Ако от текста на изискванията за енергийно етикетиране може да се изведе повече от едно тълкуване, важно е да се разбере преди всичко защо законодателят на Съюза е въвел тези изисквания, за да се определи дали ответникът в главното производство е имал действително задължение да поставя такива етикети.
57.      От съображения 2 и 10 от Регламент 2017/1369 следва, че основните цели на този регламент са, първо, да се даде възможност на потребителите да направят информиран избор по отношение на консумацията на енергия на свързаните с енергопотреблението продукти(23), и второ, да се насърчават иновациите, като се стимулират производителите да произвеждат по-енергийно ефективни продукти.
58.      И двете посочени цели попадат в рамките на третата цел и на по-широките политически цели на Европейския съюз в областта на околната среда и изменението на климата, и са важна част от рамката на Съюза за политиката в областта на климата и енергетиката до 2030 г. Подобряването на енергийната ефективност на свързаните с енергопотреблението продукти чрез информиран избор на потребителите и разработването на по-енергийно ефективни продукти има за цел да окаже положително въздействие върху екологичните характеристики на свързаните с енергопотреблението продукти(24).
59.      За целите на настоящото дело ще разгледам всяка от тези три цели във връзка с поставения от запитващата юрисдикция въпрос.
1.      Информиран избор от страна на потребителите
60.      Както бе посочено по-горе, Регламент 2017/1369 има за цел да гарантира, че на потребителите се предоставя точна, подходяща и сравнима информация относно специфичната консумация на енергия на свързаните с енергопотреблението продукти, за да се улесни изборът на потребителите в полза на продукти, които консумират по-малко енергия по време на употреба, като им се даде възможност „да предвидят прякото въздействие на своя избор върху сметките си за енергия“(25).
61.      Данните показват, че дори при по-висока покупна цена на по-енергийно ефективните продукти, закупуването на такива продукти все пак носи икономически ползи за клиентите(26). Така законодателят на Съюза е предвидил готовността на потребителите да направят краткосрочни икономически жертви, като изберат продукти, които може да са по-скъпи при покупката, но ще им спестят значителни разходи за енергия и други разходи през целия жизнен цикъл на продукта(27).
62.      За по-подробното разглеждане на този въпрос може да е полезно да се разгледа проучване от 2014 г. относно въздействието на енергийния етикет, което разкрива готовност от страна на потребителите да направят краткосрочни икономически жертви, като избират продукти, които може да са по-скъпи при покупката, но които ще доведат до значителни икономии на енергия и разходи през целия жизнен цикъл на продукта. Това проучване, цитирано от Комисията в обяснителния меморандум към Делегиран регламент 2019/2013, разкрива, че по-голямата част от анкетираните са взели предвид енергийните етикети при вземането на решения в експеримента и са били готови да платят повече за по-енергийно ефективен продукт(28).
63.      По същия начин в изготвена от Комисията оценка на въздействието, свързана с енергийни етикети за домакински уреди, по-голямата част от анкетираните посочват, че информацията за енергийната ефективност, предоставена чрез енергийните етикети, е „много или изключително важна“ при вземането на решенията им(29).
64.      Горните данни показват, че потребителите не само очакват надеждна информация за енергийната ефективност на даден продукт, но и придават значителна стойност на тази информация, когато вземат решение дали да закупят, или да използват даден продукт. Това също така означава, че потребителите могат да бъдат разубедени да приемат по-малко енергийно ефективни продукти, които вероятно ще доведат до по-високи експлоатационни разходи.
65.      С оглед на това енергийната ефективност на свързан с енергопотреблението продукт е съществен фактор, който влияе върху решението на физическо лице да участва в игра с награди, в която се предлага този продукт, тъй като енергийната неефективност на посочения продукт може да го разубеди да участва.
66.      Но трябва ли понятието за „информиран избор от страна на клиентите“ да се разбира като отнасящо се единствено до закупуването на стоки, или то следва също така да обхваща решенията на клиента да участва в игра с награди?
67.      Твърдейки, че енергийното етикетиране има за цел да улесни информираното сравнение между конкурентни продукти, PAYBACK и Комисията твърдят, че организаторът на играта с награди не може да се квалифицира като „търговец“, тъй като на участниците не се предлага избор между различни модели на един и същ продукт, а просто се предлага възможност да участват в играта за конкретните предлагани награди.
68.      Макар този довод да има известна основателност, това тясно тълкуване на целта подкопава по-широките цели за опазване на околната среда, заложени в изискванията за енергийно етикетиране.
69.      Както отбелязах, изискванията за енергийно етикетиране са предназначени да позволят на клиентите да предвидят екологичното и икономическото въздействие на своя избор по отношение на потенциалното бъдещо използване на свързан с енергопотреблението продукт.
70.      Макар понятието „избор“ да не е определено в Регламент 2017/1369, общата цел на този регламент — а именно да се насърчат по-широките политически цели на Европейския съюз за постигане на високо равнище на защита на потребителите и околната среда, както е посочено в член 169, параграф 1 и член 191, параграф 2 ДФЕС, оправдава широко тълкуване на това понятие, за да се гарантира пълната ефективност на изискванията за енергийно етикетиране.
71.      С оглед на това целта на Регламент 2017/1369 да даде възможност на клиентите да направят „информиран избор“ не следва да се разбира като приложима само за ситуации на покупка, а както твърди сдружението, следва да се прилага за всички ситуации, в които се предлагат свързани с енергопотреблението продукти, независимо дали срещу възнаграждение или като потенциална награда в игра с награди.
72.      Имайки предвид гореизложеното, според мен целта да се даде възможност на клиентите да направят отчитащи енергийните аспекти и икономически ефективни избори по отношение на свързаните с енергопотреблението продукти, с цел да се увеличат енергийните икономии и да се намалят сметките за енергия не се ограничава само до включващи плащане решения, а обхваща всеки избор на клиента, при който може да се вземе предвид информацията за енергийната ефективност, независимо от контекста, в който продуктът се предлага или придобива.
2.      Насърчаване на иновациите
73.      В допълнение към ползите за околната среда и икономическите предимства за клиентите изискванията за енергийно етикетиране на равнище на Съюза насърчават и стимулират иновациите и инвестициите в по-енергийно ефективни продукти(30).
74.      Като информират клиентите за потенциалните икономически ползи от избора на по-енергийно ефективни продукти и по този начин ги разубеждават да избират по-малко ефективни продукти, изискванията за енергийно етикетиране стимулират производителите да разработват и произвеждат най-енергийно ефективни продукти, така че да постигнат предимство пред конкурентите си(31).
75.      Следователно, колкото по-амбициозни са изискванията за енергийно етикетиране на свързаните с енергопотреблението продукти, толкова повече възможности имат предприятията да разграничават по положителен начин себе си и своите продукти от продуктите на конкурентите си, което стимулира иновацията(32).
76.      Съответно, изискванията за енергийно етикетиране имат за цел да възнаградят продуктите с най-добри показатели чрез задължителна класификация, като дават стартово предимство на предприятията, които предлагат по-енергийно ефективни продукти(33).
77.      Освен това съображение 34 от Регламент 2017/1369 дава право на държавите членки да създават стимули за производството и използването на посочените продукти. Държавите членки са свободни да решават какъв да бъде характерът на тези стимули.
78.      В светлината на тези съображения според мен изключването от обхвата на задълженията за енергийно етикетиране, установени в Регламент 2017/1369, на всяко лице, което излага свързан с енергопотреблението продукт по причини, различни от пряко получаване на възнаграждение, но го прави в процеса на търговска дейност, би подкопало целта за насърчаване на иновациите. Като такова изключването би отслабило механизма, който възнаграждава най-енергийно ефективните продукти, производителите, които ги произвеждат, и търговците, които ги предлагат.
3.      Насърчаване на опазването на климата и околната среда
79.      Етикетирането за енергийна ефективност не само подобрява защитата на потребителите и насърчава промишлеността да разработва и произвежда по-енергийно ефективни продукти, но и допринася значително за постигането на целите на Европейския съюз по отношение на енергийната ефективност за 2020 г. и 2030 г., а също и на неговите цели по отношение на околната среда и промените на климата(34).
80.      Чрез насърчаване на внедряването и производството на по-енергийно ефективни продукти Регламент 2017/1369 има за цел да използва по-пълно потенциала на енергийната ефективност за умерено енергийно търсене и съответно намаляване на енергийната зависимост на Съюза като цяло(35).
81.      Изискванията за енергийно етикетиране, определени в Регламент 2017/1369, имат за цел да улеснят постигането на амбициозните цели на политиката за околната среда за намаляване на енергопотреблението и емисиите на парникови газове в Европейския съюз(36).
82.      Изискванията за енергийно етикетиране са оправдани от простата реалност, че свързаните с енергопотреблението продукти могат да имат отрицателно въздействие върху околната среда в зависимост от начина, по който се произвеждат, използват и изхвърлят(37).
83.      Съответно успехът или неуспехът на постигането на по-широките цели за опазване на околната среда, преследвани от Регламент 2017/1369, в частност подобряване на ефективността на свързаните с енергопотреблението продукти чрез информиран избор от страна на клиентите, зависи по същество от ефективността на този регламент да възпира клиентите от използването на по-малко енергийно ефективни продукти. Това от своя страна подтиква предприятията да дадат приоритет на производството на по-енергийно ефективни продукти, като по този начин се намалява използването и наличността на пазара на по-малко енергийно ефективни продукти и се ограничава въздействието на тези продукти върху околната среда.
84.      За тази цел понятието „информиран избор от страна на клиентите“ трябва да се разбира като способността на клиентите да оценяват както екологичните, така и икономическите последици от тяхното бъдещо използване на свързан с енергопотреблението продукт и да действат въз основа на тази информация във всички ситуации, в които им се предлагат свързани с енергопотреблението продукти, независимо дали срещу възнаграждение или безплатно, включително като потенциална награда в игра с награди.
85.      Следователно според мен възприемането на стеснително тълкуване на понятието „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 — чрез ограничаване на обхвата на задължението за енергийно етикетиране до лица, които излагат продукт само когато той се предлага срещу възнаграждение — би подкопало ефективността на този регламент по отношение на постигането на по-широките му цели за опазване на околната среда. Такова тясно тълкуване би лишило клиентите от възможността да вземат информирани, екологично съобразени и отчитащи енергийните аспекти решения по отношение на свързани с енергопотреблението продукти, предлагани за цели, различни от пряко получаване на възнаграждение, безплатно или като награда в игра с награди (както е в настоящия случай).
86.      Имайки предвид горното, моят анализ на общата цел на изискванията за енергийно етикетиране ме води до заключението, че определението на понятието „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 следва да се тълкува като включващо лица, които рекламират свързани с енергопотреблението продукти в процеса на търговска дейност за цели, различни от пряко получаване на възнаграждение, като например в контекста на игра с награди.
87.      С оглед на това моят анализ по-долу на общата систематика на уредбата за енергийно етикетиране ще послужи за проверка на легитимността на това тълкуване.
В.      Общата систематика
88.      Независимо от горното заключение, остават редица елементи от задължението за енергийно етикетиране, които заслужават по-задълбочен анализ и които ще ни дадат по-ясна представа за истинските намерения на законодателя на Съюза.
89.      Припомням, че PAYBACK трябва да се счита за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, ако може да се установи, че е излагал въпросния телевизор пред клиент в процеса на търговска дейност, срещу заплащане или безплатно.
1.      Понятието „клиент“
90.      Както бе посочено по-горе, от съображение 10 от Регламент 2017/1369 следва, че основната цел на енергийното етикетиране е да предостави на клиентите точна, подходяща и сравнима информация относно конкретното потребление на енергия на продуктите, свързани с електропотреблението, което улеснява клиента при избора му на продукти, потребяващи по-малко енергия.
91.      Макар понятието „клиент“ да може по принцип да се разбира в смисъл, че предполага наличието на трансакционна връзка с търговец, от който клиентът закупува продукт, за целите на Регламент 2017/1369 понятието за клиент е дефинирано в член 2, точка 16 от същия регламент като лице, което купува, наема или получава продукт.
92.      Използването на думата „получава“ в това определение показва, че законодателят на Съюза не е имал намерение да ограничи понятието „клиент“ само до лицата, които получават продукт срещу заплащане (т.е. закупуват този продукт), а е искал да включи в това определение и лицата, които получават продукти от търговци безплатно.
93.      Това законодателно намерение, което стои зад конкретната формулировка, се потвърждава в още по-голяма степен, когато се сравни с формулировката, използвана от законодателя на Съюза в Директива 2010/30, която е заменена с Регламент 2017/1369.
94.      От съображение 14 от Директива 2010/30 следва, че изискванията за енергийно етикетиране, установени в нея, са предназначени да стимулират потребителите „да купуват по-ефективни [от енергийна гледна точка] продукти“(38).
95.      Освен това член 10 от тази директива, който урежда приемането на делегирани актове, предвижда, че информацията, съдържаща се в енергийните етикети за конкретни продукти, следва да „[дава] възможност на крайните ползватели да направят по-добре информиран избор [при покупка]“(39).
96.      Изричното използване на понятието „избор [при покупка]“ в тази директива ограничава обхвата на задълженията за енергийно етикетиране на търговците до чисто транзакционни ситуации, свързани с получаване на възнаграждение.
97.      Обратното, съгласно действащото законодателство и член 2, точка 16 от Регламент 2017/1369 понятието „клиент“ се отнася за физическо или юридическо лице, което купува, наема или получава продукт.
98.      По същия начин по отношение на делегираните актове член 16, параграф 3, буква б) от този регламент също се отнася до „клиенти“, без да споменава „покупка“ като такава.
99.      Тази значителна разлика във формулировката, използвана в Регламент 2017/1369, в сравнение с предходния правен акт, според мен е показателна за недвусмисленото желание да се разшири обхватът на изискванията за енергийно етикетиране, така че те да обхванат лица, на които се предлагат свързани с енергопотреблението продукти, без да се изисква заплащане.
100. Като се има предвид, че основните договори, които предвиждат насрещна престация, а именно продажба и наем, вече са предвидени в Регламент 2017/1369 и при липса на други изрични ограничения, считам, че използването на думата „получава“ в член 2, точка 16 от същия регламент е в съответствие с виждането, че определението на понятието „клиент“ включва физически лица, които получават продукт безплатно.
2.      Понятието „търговска дейност“
101. Както беше посочено, самото излагане на свързан с енергопотреблението продукт на клиент не е достатъчно, за да възникне задължението на търговеца за енергийно етикетиране, а това „излагане“ трябва да се осъществи „в процеса на търговска дейност, срещу заплащане или безплатно“.
102. В своя акт за преюдициално запитване запитващата юрисдикция повдига уместния въпрос дали за да се счита дадено лице за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, е достатъчна „всякакъв вид търговска дейност“.
103. В писмените си становища, представени на Съда, както PAYBACK, така и Комисията потвърждават, че предлаганият като награда телевизор не е рекламиран за продажба, наем или лизинг, нито PAYBACK е посочило, че той е наличен за продажба от някое от участващите партньорски дружества, и следователно поддържат, че липсва достатъчна връзка между търговската дейност на ответника, а именно организирането на програмата за бонусни точки, и излагането на въпросния телевизор, за да се приложи определението на понятието „търговец“.
104. По същия начин PAYBACK твърди, че понятието „търговска дейност“ за целите на определението на понятието „търговец“ не може да се разбира като обхващащо „всякакъв вид търговска дейност“, тъй като такова тълкуване би пренебрегнало изричното използване на понятията „продажба, наем или лизинг“ в това определение.
105. Освен това PAYBACK твърди, че ако „всякакъв вид търговска дейност“ е достатъчна, за да се счита дадено лице за „търговец“ и следователно да подлежи на изискванията за енергийно етикетиране, това би засегнало не само организаторите на игри с награди. Според PAYBACK, ако това тълкуване е правилно, то би довело до неразумната последица всички медии — като вестници, списания или телевизионни канали — които споменават конкретен, свързан с енергопотреблението, продукт в репортаж, да са длъжни да спазват изискванията за енергийно етикетиране.
106. Припомням, че PAYBACK е оператор на бонус схема с множество партньори, чиято цел е да привлича и задържа клиенти за корпоративните си участници, което може да се счита за търговска дейност на ответника.
107. Първо, съмнявам се в достоверността на твърдението, че няма достатъчна връзка между търговските практики на PAYBACK и неговата реклама на разглеждания продукт.
108. Както PAYBACK потвърждава в писменото си становище, основната цел на търговската му дейност е „да привлича и задържа клиенти“. По същия начин целта на организирането на разглежданата игра с награди е да се повиши привлекателността на бонус схемата за нови и съществуващи клиенти. Следователно организирането на играта с награди е предназначено да подкрепи и укрепи търговската дейност на PAYBACK. По този начин, при условие че се извърши окончателна проверка от страна на запитващата юрисдикция, излагането на телевизора и търговската дейност на ответника в главното производство са неразривно свързани.
109. Второ, понятието „търговска дейност“ не е изрично определено в Регламент 2017/1369. Въпреки това този регламент и Делегиран регламент 2019/2013 представляват норми от правото на Съюза, уреждащи конкретни аспекти на нелоялните търговски практики(40) по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 2005/29/ЕО(41). Следователно от тази директива могат да се извлекат някои насоки за целите на определението на понятието „търговска дейност“ по смисъла на Регламент 2017/1369.
110. Макар че понятието „търговска дейност“ да не е определено в Директива 2005/29, в член 2, буква г) от нея е определено понятието „търговски практики“ чрез особено широка формулировка; практиките, обхванати от нея, трябва да имат търговски характер, т.е. да се прилагат от търговци(42), и да бъдат пряко свързани с рекламирането, продажбата или доставката на техните стоки на клиентите(43).
111. Използването на думите „или доставка“ в това определение, изглежда, включва доставката на продукти, която не е срещу възнаграждение. Това тълкуване на определението се подкрепя от факта, че то е отделено и следователно се разграничава от дейността по продажба на продукт, посочена в същото определение. Следователно може разумно да се приеме, че предлагането на продукт на клиент като награда, която може да бъде спечелена в рамките на игра с награди, представлява доставка на този продукт на клиент и следователно попада в определението на понятието за търговски практики, съдържащо се в Директива 2005/29.
112. Прилагането на това широко тълкуване на търговските практики към понятието „търговец“, съдържащо се в член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, би било в съответствие с изричната формулировка както на тази разпоредба („срещу заплащане или безплатно“), така и с определението на понятието „клиент“ („физическо или юридическо лице, което […] получава продукт“), като и двете предполагат, че липсата на плащане е без значение за тълкуването на понятието „търговец“ за целите на Регламент 2017/1369.
113. Освен това тълкуването на търговската дейност в светлината на определението за търговски практики, съдържащо се в член 2, буква г) от Директива 2005/29, опровергава и опасенията на ответника в главното производство, че всяка медия, която споменава свързан с енергопотреблението продукт в репортаж, ще бъде обвързана с изискванията за енергийно етикетиране. Това не би било така, тъй като, макар и споменат в процеса на търговска дейност, продуктът не може да се счита за пряко свързан с рекламирането, продажбата или доставката на продукт, което изключва медиите от обхвата на изискванията за енергийно етикетиране, установени в Регламент 2017/1369(44).
114. Като се вземе предвид гореизложеното и се приложи към настоящия случай, може да се каже, че излагането на телевизора от ответника като част от играта с награди е било извършено в рамките на неговата търговска дейност и е пряко свързано с доставката на този продукт на клиента, спечелил наградата.
3.      Понятията „излагане“ и „визуална реклама“
115. В своя акт за преюдициално запитване запитващата юрисдикция поставя въпроса дали може да се приеме, че ответникът в главното производство е „изложил“ телевизора, както е предвидено в определението по член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, като е включил негова снимка в рекламата си и го е описал в списъка с възможните награди.
116. В тази връзка въз основа на съображение 20 от Регламент 2017/1369, което се отнася до продукти, които са „изложени в магазините“, въззивният съд постановява, че понятието „излагане“ по смисъла на член 2, точка 13 от същия регламент трябва да се разбира като отнасящо се единствено до физическото представяне на продукти, като по този начин от обхвата му се изключват визуални реклами, направени онлайн, като разглежданата по настоящото дело.
117. Това тълкуване обаче изглежда в противоречие с изричната формулировка на редица други разпоредби в Регламент 2017/1369, и по-специално на член 5, параграф 1, буква а) от него, който изисква търговците да излагат етикетите за енергийна ефективност „по видим начин, включително при онлайн продажби от разстояние“.
118. Освен това член 11 от същия регламент се отнася до установяването на еднотипни преобразувани скали за енергийна ефективност с цел „излагане на етикета с преобразувани скали както в магазините, така и онлайн“(45). По същия начин съображение 21 от същия регламент изрично споменава замяната на съществуващите енергийни етикети върху „изложените продукти, включително в интернет“(46).
119. Тези разпоредби предполагат възможността за „излагане онлайн“, което означава, че понятието „излагане на продукт“ по смисъла на член 2, точка 13 не се ограничава непременно до физическото представяне на продуктите, а следва да се разбира като всякакъв вид представяне на продукт, включително в онлайн визуални реклами, рекламиращи игра с награди като разглежданата в главното производство.
120. Накрая, Комисията твърди, че дори ако ответникът в главното производство попада в определението за търговец по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, той не би бил длъжен да показва етикета за енергийна ефективност, тъй като това изискване се отнася само за „визуални реклами“ и подлежи на ограничението, посочено в член 4, буква а) от Делегиран регламент 2019/2013, който постановява, че само продуктите, предлагани в „мястото на продажба“, трябва да носят етикета за енергийна ефективност. Това задължение не се прилагало, тъй като PAYBACK не възнамерявало да продава разглеждания продукт, а да го предложи като награда, която може да бъде спечелена в игра.
121. Независимо от твърдението на Комисията в обратния смисъл, няма съмнение, че рекламата на телевизора в бюлетина на ответника представлява „визуална реклама“ по смисъла на член 4, буква г) от Делегиран регламент 2019/2013, който, както бе отбелязано, изисква от търговците да гарантират, че всяка визуална реклама за даден модел електронен екран като телевизор, съдържа съответната информация за енергийната ефективност на този продукт. При това положение в конкретния случай е приложим член 4, буква г) от делегирания регламент, а не член 4, буква а) от него.
Г.      Заключителни бележки
122. Въпреки предполагаемата неяснота относно обхвата на задълженията за етикетиране на енергийната ефективност на търговците, които предлагат безплатно свързани с енергопотреблението продукти, например в контекста на игра с награди, от установената практика на Съда следва, че когато дадена разпоредба от правото на Съюза подлежи на различни тълкувания, предимство трябва да се отдаде на това, което може да запази нейното полезно действие(47).
123. Въз основа на моя херменевтичен анализ на формулировката на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369, както и на по-широкия контекст, в който се прилага тази разпоредба, и целите, които тя преследва, ограничаването на обхвата на изискванията за енергийно етикетиране, установени в този регламент, така че да обхващат само „търговци“, които предлагат продукти срещу пряко възнаграждение, би подкопало ползата от тези изисквания, които са доказали, че носят добавена стойност по отношение на насочването на потребителите към по-енергийно ефективни продукти(48).
124. Като се има предвид предходният ми анализ, считам, че организатор на игра с награди като ответника в главното производство, който излага продукт в процеса на търговска дейност, независимо дали срещу възнаграждение, трябва да се счита за „търговец“ по смисъла на член 2, точка 13 от Регламент 2017/1369 и следователно за него трябва да се прилагат изискванията за енергийно етикетиране, които са предвидени в този регламент, разглеждан във връзка с Делегиран регламент 2019/2013.
IV.    Заключение
125. Въз основа на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалния въпрос, поставен от Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), както следва:
„Член 2, точка 13 от Регламент (ЕС) 2017/1369 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2017 година за определяне на нормативна рамка за енергийно етикетиране и за отмяна на Директива 2010/30/ЕС
трябва да се тълкува в смисъл, че организатор на състезание, който предлага телевизор като награда в рамките на онлайн игра с награди, трябва да се счита за „търговец“ и следователно е длъжен да изпълни изискванията, определени в член 6, първа алинея, буква а) от същия регламент, разглеждан във връзка с член 4, буква г) от Делегиран регламент (ЕС) 2019/2013 от 11 март 2019 година за допълнение на Регламент (ЕС) 2017/1369 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на енергийното етикетиране на електронни екрани и за отмяна на Делегиран регламент (ЕС) № 1062/2010 на Комисията, да обозначава в търговските съобщения класа на енергийна ефективност на съответния продукт и спектъра от класове на енергийна ефективност, указани на етикета“.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2017 година за определяне на нормативна рамка за енергийно етикетиране и за отмяна на Директива 2010/30/ЕС (ОВ L 198, 2017 г., стр. 1).
3      За точния текст на тази разпоредба вж. точка 29 от настоящото заключение.
4      Делегиран регламент (ЕС) 2019/2013 от 11 март 2019 година за допълнение на Регламент (ЕС) 2017/1369 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на енергийното етикетиране на електронни екрани и за отмяна на Делегиран регламент (ЕС) № 1062/2010 на Комисията (ОВ L 315, 2019 г., стр. 1). Член 4, буква г) от него изисква търговците да гарантират, че „всяка визуална реклама за даден модел електронен екран, включително в интернет, съдържа класа на енергийна ефективност и спектъра на класовете на ефективност, налични на етикета в съответствие с приложение VII“.
5      Вж. в този смисъл член 1, параграф 1 от Делегиран регламент 2019/2013.
6      В тази разпоредба „търговец“ се определя като „търговец на дребно или друго физическо или юридическо лице, което предлага за продажба, наем или лизинг или излага продукти за клиенти или лица, които монтират, в процеса на търговска дейност, срещу заплащане или безплатно“.
7      Вж. в този смисъл Директива 92/75/ЕИО на Съвета от 22 септември 1992 година относно посочване на консумацията на енергия и други ресурси от домакински уреди в етикети и стандартна информация, свързана с продуктите (ОВ L 297, 1992 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 11, стр. 146). Списъкът на домакинските уреди, включени в тази директива, се състои от хладилници, замразители и комбинации от двете, перални, сушилни и комбинации от двете, миялни машини, готварски печки, водни нагреватели и бойлери, осветителни уреди и климатизиращи уреди. За повече информация вж. раздела за енергийно етикетиране на уебсайта на Европейската комисия на адрес https://energy-efficient-products.ec.europa.eu/ecodesign-and-energy-label/understanding-energy-label/history-energy-labelling-eu_en.
8      Директива 2010/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 година относно посочването на консумацията на енергия и на други ресурси от продукти, свързани с енергопотреблението, върху етикети и в стандартна информация за продуктите (ОВ L 153, 2010 г., стр. 1) разширява обхвата на изискванията за енергийно етикетиране, като вместо само домакински уреди той включва всички продукти, свързани с енергопотреблението, т.е. стоки, които при употреба оказват влияние върху консумацията на енергия.
9      Обяснителна бележка, придружаваща Предложението за делегиран регламент (ЕС) от 11 март 2019 година, допълващ Регламент (ЕС) 2017/1369 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на енергийното етикетиране на електронни екрани и за отмяна на Делегиран регламент (ЕС) № 1062/2010 на Комисията (C(2019)1796 окончателен, наричана по-нататък „обяснителната бележка към Делегиран регламент 2019/2013“). Вж. по-специално част 2.2, озаглавена „Оценка на въздействието“.
10      Понятието „свързан с енергопотреблението продукт“ е определено в член 2, точка 1 от Регламент 2017/1369 като „всяка стока или система, оказваща въздействие върху енергопотреблението“ по време на употреба, която се пуска на пазара.
11      Понятието „продуктова група“ е определено в член 2, точка 2 от Регламент 2017/1369 като „група продукти, които имат еднаква основна функция“.
12      Вж. в този смисъл решение от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli (C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 91 и цитираната съдебна практика).
13      Пълният текст на немски език
гласи: „„Händler“ bezeichnet einen Einzelhändler oder eine andere natürliche oder juristische Person, die im Rahmen einer Geschäftstätigkeit entgeltlich oder unentgeltlich Produkte an bzw. für Kunden oder Errichter zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf anbietet oder ausstellt“.
14      Текстът на хърватски език
е: „trgovac“ znači prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja“.
15      Текстът на
френски език е: „revendeur“: un détaillant ou une autre personne physique ou morale qui vend, loue, offre en location-vente ou expose des produits à l'intention des clients ou des installateurs dans le cadre d'une activité commerciale, à titre onéreux ou gratuit“.
16      Текстът на
ирландски език е: „ciallaíonn „déileálaí“
miondíoltóir nó duine nádúrtha nó dlítheanach eile a dhéanann táirgí a dhíol le custaiméirí nó le suiteálaithe, nó a fhruiliú, a thairiscint i gcomhair fruilcheannaigh nó a chur ar taispeáint do chustaiméirí nó do shuiteálaithe, le linn gníomhaíocht tráchtála, bíodh siad ar íocaíocht nó ná bíodh“.
17      Текстът
на италиански език е: „distributore“, il dettagliante o altra persona fisica o giuridica che offre in vendita, noleggio, oppure locazione-vendita o espone prodotti ai clienti o installatori nel corso di un’attività commerciale, a titolo oneroso o meno“.
18      Текстът
на словенски
език е: „trgovec“
pomeni prodajalca na drobno ali drugo fizično ali pravno osebo, ki izdelke strankam ponuja naprodaj, v najem ali v nakup s pridržanim lastništvom ali jih razstavlja, ali monterje, ki izvajajo gospodarsko dejavnost, bodisi odplačno ali neodplačno“.
19      Текстът на английски език е: „dealer“ means a retailer or other natural or legal person who offers for sale, hire, or hire purchase, or displays products to customers or installers in the course of a commercial activity, whether or not in return for payment“.
20      Регламент № 1 за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (Специално издание на Официален вестник на английски език: Серия I, том 1952‑1958, стр. 59; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 3), изменен с Регламент (ЕС) № 517/2013 на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 1).
21      Вж. ex-multis решение от 20 февруари 2018 г., Белгия/Комисия (C‑16/16 P, EU:C:2018:79, т. 48 и 49 и цитираната съдебна практика).
22      Курсивът е мой.
23      Вж. в този смисъл определение от 5 октомври 2023 г., Verband Wirtschaft im Wettbewerb (C‑761/22, EU:C:2023:756, т. 45).
24      Вж. съображения 1 и 8 от Регламент 2017/1369.
25      Съображение 10 от Регламент 2017/1369.
26      Вж. Commission Staff Working Document — Impact assessment Accompanying the document Proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council setting a framework for energy efficiency labelling and repealing Directive 2010/30/EU (SWD(2015)139 final - 2015/0149 (COD), наричан по-нататък „оценка на въздействието на Регламент 2017/1369“). Вж. по-специално част 4.2.2, озаглавена „Резултати, постигнати благодарение на правната рамка“.
27      Обяснителна бележка към документа „Предложение за регламент на Европейския парламент и на Съвета за определяне на нормативна рамка за етикетиране на енергийната ефективност и за отмяна на Директива 2010/30/ЕС“ (COM(2015) 341 final — 2015/0149 (COD), наричана по-нататък „Обяснителната бележка към Регламент 2017/1369“). Вж. по-специално част 3.5, озаглавена „Пригодност и опростяване на законодателството“.
28      London Economics and IPSOS, Study on the impact of the energy label — and potential changes to it — on consumer understanding and on purchase decisions (Проучване на въздействието на енергийния етикет — и на потенциалните изменения в него — върху разбирането му от потребителите и решенията за покупки) — ENER/C3/2013‑428 — Interim report, 2014.
29      CentERdata, van Giesen, R., Elsen, M. Study on consumer understanding of draft energy labels for household washing machines, household washer-dryers and household dishwashers (Проучване относно разбирането от потребителите на проекти на енергийни етикети за домакински перални машини, домакински перални машини със сушилня и домакински съдомиялни машини), No FWC ENER/C3/2015‑631/04 under Framework Contract No ENER/C3/2015‑631.
30      Съображение 2 от Регламент 2017/1369.
31      Съображение 8 от Регламент 2017/1369.
32      Обяснителна бележка към Регламент 2017/1369, част 3.1, озаглавена „Последваща оценка на действащото законодателство“.
33      Оценка на въздействието на Регламент 2017/1369, част 4.2.2, озаглавена „Резултати, постигнати благодарение на правната рамка“.
34      Съображение 8 от Регламент 2017/1369.
35      Оценка на въздействието на Регламент 2017/1369, част 4.1.3, озаглавена „Връзка с други политики в областта на енергийната ефективност и климата“.
36      Както е отбелязано в обяснителния меморандум към Регламент 2017/1369, през 2014 г. Европейският съвет определя целите за подобряване на енергийната ефективност с 27 % и за намаляване на емисиите на парникови газове с 40 % до 2030 г. Вж. и Регламент (ЕС) 2018/1999 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година относно управлението на Енергийния съюз и на действията в областта на климата, за изменение на регламенти (ЕО) № 663/2009 и (ЕО) № 715/2009 на Европейския парламент и на Съвета, директиви 94/22/ЕО, 98/70/ЕО, 2009/31/ЕО, 2009/73/ЕО, 2010/31/ЕС, 2012/27/ЕС и 2013/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2009/119/ЕО и (ЕС) 2015/652 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕС) № 525/2013 на Европейския парламент и на Съвета
(ОВ L 328, 2018 г., стр. 1).
37      Оценка на въздействието на Регламент 2017/1369, част 4.1.1, озаглавена „Основният проблем“.
38      Курсивът е мой. Следва да се отбележи, че Директива 2010/30 използва понятието „крайни ползватели“, а не „клиенти“.
39      Вж. по-специално член 10, параграф 1, трета алинея от Директива 2010/30 (курсивът е мой).
40      Вж. по аналогия решение от 25 юли 2018 г., Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, т. 33).
41      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 11 май година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).
42      Следва да се отбележи, че ответникът в главното производство попада в обхвата на понятието „търговец“ за целите на определението на понятието „търговски практики“. Понятието „търговец“ е определено широко в член 2, буква б) от Директива 2005/29 като „всяко физическо или юридическо лице, което […] осъществява дейност с предмет свързан с неговото занятие, работа или професия или всяко лице което действа от името и/или за сметка на търговеца“.
43      Решение от 25 юли 2018 г., Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, т. 30).
44      Вж. в този смисъл решение от 17 октомври 2013 г., RLvS (C‑391/12, EU:C:2013:669, т. 37).
45      Член 11, параграф 4 от Регламент 2017/1369 (курсивът е мой).
46      Курсивът е мой.
47      Решение от 1 август 2025 г., Tradeinn Retail Services (C‑76/24, EU:C:2025:593, т. 43 и цитираната съдебна практика).
48      Работен документ на Комисията „Impact assessment — Accompanying the document — Commission Regulation (EU) laying down ecodesign requirements for electronic displays pursuant to Directive 2009/125/EC of the European Parliament and of the Council, amending Commission Regulation (EC) No 1275/2008, and repealing Commission Regulation (EC) 642/2009 and Commission Delegated Regulation (EU) …/… supplementing Regulation (EU) 2017/1369 of the European Parliament and of the Council with regard to energy labelling of electronic displays and repealing Commission Delegated Regulation (EU) No 1062/2010“ („Оценка на въздействието — Придружаващ документ — Регламент на Комисията (ЕС) за определяне на изисквания за екопроектиране за електронни екрани съгласно Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, за изменение на Регламент (ЕО) № 1275/2008 на Комисията и за отмяна на Регламент (ЕО) № 642/2009 на Комисията и на Делегиран регламент (ЕС) …/ за допълнение на Регламент (ЕС) 2017/1369 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на енергийното етикетиране на електронни екрани и за отмяна на Делегиран регламент (ЕС) № 1062/2010 на Комисията“) (SWD(2019) 354 final). Вж. в частност част 1.5., озаглавена „Необходимост от извършване на действия“.