Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 30 април 2026 година(1)
Дело C‑906/24 [Sirto](i)
А,
В,
C,
D,
E,
F,
G
с участието на:
Maahanmuuttovirasto
(Преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия)
„ Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Право на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки — Зачитане на личния и семейния живот — Извеждане на гражданин на Съюза по съображения, свързани с обществения ред или обществената сигурност — Последици за производните права на пребиваване на децата, които посещават училище и детска градина в приемащата държава членка, и на съпруга/съпругата, който/която фактически упражнява родителските права върху тях “
I.      Въведение
1.        На основание Директивата за гражданството(2) членовете на семейството на мобилен работник от Съюза се ползват с производно право на пребиваване в приемащата държава
членка, основано на правото на пребиваване на този работник.
2.        Какво обаче се случва, ако този работник бъде експулсиран от приемащата държава членка на основания, свързани с обществения ред или обществената сигурност? Могат ли членовете на неговото семейство да останат в тази държава, особено ако някои от тях са деца, посещаващи училище в нея? Освен това, в случай че тези деца се ползват с независимо право на пребиваване, как тяхното решение да останат в приемащата държава членка, за да завършат образованието си, се отразява на решението за експулсиране на техен родител?
3.        Това са накратко въпросите, които възникват пред Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия) — запитващата юрисдикция по настоящото дело, която иска указания от Съда относно правилното тълкуване както на Директивата за гражданството, така и на Регламента за работниците(3).
II.    Фактите по спора в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
4.        А, румънски гражданин, се мести във Финландия, където е нает на работа и получава доходи най-малко от 2017 г. до 2019 г. Правото му на пребиваване в тази държава членка е регистрирано на 1 март 2018 г. на основание трудова заетост. От 2020 г. до 2021 г. той няма доходи от трудова дейност,
а според данните от регистъра на доходите последната му заплата е от септември 2023 г.
5.        А е женен за B, гражданка на Молдова, с която имат пет деца (C, D, E, F и G).
6.        B влиза във Финландия на 15 юли 2018 г. На 24 май 2019 г. B, заедно с децата си C, D и E, получава карта за пребиваване за членове на семейството на гражданин на Съюза за периода от 24 май 2019 г. до 24 май 2024 г.
7.        C, D и E — родени съответно през 2011 г., 2013 г. и 2015 г. — са молдовски граждани и посещават училище във Финландия.
8.        F е роден през 2019 г. и е румънски гражданин. На 10 май 2021 г. е подадена молба за регистриране на правото на пребиваване на F като гражданин на Съюза. G е роден през 2022 г. и е молдовски гражданин. И F, и G посещават детска градина.
9.        Между 2019 г. и 2022 г. А е осъден условно във Финландия на седем месеца лишаване от свобода за кражба в големи размери и на три месеца лишаване от свобода за кражба,
като също така получава няколко глоби за кражба и опит за кражба в два случая, за боравене с откраднати стоки по непредпазливост, за застрашаване на пътната безопасност и за притежание на предмет или вещество, което може да причини вреда на други лица. Той е заподозрян и в извършването на кражба през 2020 г., в опит за кражба през 2022 г.
и в противоправни заплахи през 2022 г.
10.      На 22 ноември 2022 г.
Maahanmuuttovirasto (Имиграционна служба, Финландия) разпорежда експулсирането на А в Румъния и му налага забрана за влизане във Финландия за период от три години. Съгласно това решение експулсирането му е разпоредено на основания, свързани с обществения ред и обществената сигурност, поради естеството и повторяемостта на престъпните му прояви, изброени в предходната точка.
11.      С решение от 24 ноември 2022 г. финландската имиграционна служба решава да експулсира B заедно с нейните деца C, D, E и G в тяхната държава на произход, Молдова, тъй като лицето, към което се присъединяват (A), вече не отговаря на условията за право на пребиваване. На същия ден и по сходни съображения финландската имиграционна служба обявява, че няма да регистрира правото на пребиваване на F, и разпорежда неговото експулсиране в държавата му на произход, Румъния.
12.      С решения от 29 септември 2023 г.
Helsingin hallinto-oikeus (Административният съд Хелзинки, Финландия) отхвърля жалбите, подадени от А, В и техните деца срещу решенията на финландската имиграционна служба.
13.      Жалбоподателите в главното производство молят да бъдат допуснати жалбите им срещу решенията на този съд, подадени пред запитващата юрисдикция,
като твърдят, че решенията на финландската имиграционна служба и на Helsingin hallinto-oikeus (Административния съд Хелзинки) следва да бъдат отменени, а делата да бъдат върнати на първия орган за ново разглеждане. Освен това жалбоподателите твърдят, че Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд) следва да забрани изпълнението на решенията за експулсиране.
14.      С определения за допускане на временни мерки от 21 февруари 2024 г.
този съд забранява изпълнението на решенията за експулсиране постановяване на решение по искането за допускане на жалбите или по същество на жалбите.
15.      Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд) счита, на първо място, че преценките както на финландската имиграционна служба, така и на Helsingin hallinto-oikeus (Административния съд Хелзинки) са в съответствие с националното право, доколкото те са стигнали до заключението, че А представлява заплаха за обществения ред и обществената сигурност поради тежестта и повторяемостта на извършените от него престъпления. Запитващата юрисдикция също така счита за разумно да се приеме, че в настоящия случай не са установени обстоятелства, които следва да бъдат взети предвид при цялостната преценка и които да имат предимство пред основанията за експулсиране. Въпреки това същият съд счита, че може да възникне необходимост от нова преценка на основанията за експулсирането на A и по-специално във връзка със семейното му положение, в случай че Съдът приеме, че съпругата на A и децата имат самостоятелно право на пребиваване във Финландия дори ако A бъде експулсиран.
16.      Запитващата юрисдикция първо се пита дали член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството и/или член 10 от Регламента за работниците следва да се тълкуват в смисъл, че дават право на децата, които посещават или начално училище, или детска градина във Финландия, и на майка им, която упражнява родителските права върху тях, да запазят правото си на пребиваване във Финландия. Освен това този съд желае да узнае дали и до каква степен фактът, че на баща им, въз основа на чийто статут на мобилен работник те първоначално са получили правото си на пребиваване, е разпоредено да напусне приемащата държава членка на основание, че представлява заплаха за обществения ред и обществената сигурност, оказва влияние върху евентуалното самостоятелно право на пребиваване на неговите деца.
17.      В случай че членовете на семейството на А запазват правото си на пребиваване, възниква допълнителен въпрос дали това би могло да доведе до необходимост от преразглеждане на решението за експулсиране. Според запитващата юрисдикция този последен въпрос изисква тълкуване на член 28, параграф 1 от Директивата за гражданството във връзка с член 7 и член 24, параграфи 2 и 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), които защитават личния и семейния живот и правата на детето.
18.      С оглед на тези съображения Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1.      Трябва ли член 12, параграф 3 от [Директивата за гражданството] да се тълкува в смисъл, че децата на гражданин на Съюза, които са записани в начално училище в приемащата държава членка, както и родителят, който фактически упражнява родителските права върху децата, не губят правото си на пребиваване преди завършването на образованието на децата, когато срещу съответния гражданин на Съюза е издадено решение за експулсиране поради заплаха за обществения ред или сигурност, но това решение за експулсиране не е влязло в сила, експулсирането не е изпълнено и въпросният гражданин на Съюза продължава да пребивава в приемащата държава членка?
Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен:
2.      Трябва ли член 10 от [Регламента за работниците] да се тълкува в смисъл, че децата на гражданин на Съюза, които са записани в начално училище в приемащата държава членка и чийто родител е имал статут на работник, както и родителят, който фактически упражнява родителските права върху децата, не губят правото си на пребиваване преди завършването на образованието на децата, когато срещу родителя, който е гражданин на Съюза и е имал статут на работник, е издадено решение за експулсиране от имиграционните власти на приемащата държава членка поради заплаха за обществения ред или сигурност?
Ако отговорът на първия или втория въпрос е утвърдителен:
3.      Трябва ли член 28, параграф 1 от [Директивата за гражданството], който определя обстоятелствата, които приемащата държава членка трябва да вземе предвид преди да вземе решение за експулсиране на основания, свързани с обществения ред или обществената сигурност, да се тълкува в смисъл, че условията за експулсиране на гражданин на Съюза, срещу когото е издадено такова решение, следва да бъдат преразгледани, ако след издаването на решението за експулсиране за неговите деца и съпруг/съпруга бъде установено самостоятелно право на пребиваване в приемащата държава членка и тези членове на семейството желаят да останат в нея? Ако това е така, възниква допълнителният въпрос как следва да се преценяват, при обстоятелства като тези в настоящото дело, по-специално семейното и финансовото положение по смисъла на член 28, параграф 1 от [Директивата за гражданството] във връзка с член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз относно зачитането на личния и семейния живот, както и член 24, параграфи 2 и 3 от Хартата, които уреждат правата на детето?“.
19.      Финландското правителство и Европейската комисия представят писмени становища пред Съда.
20.      На 4 февруари 2026 г. е проведено съдебно заседание, на което жалбоподателите в главното производство, финландското правителство и Комисията излагат устни становища.
III. Анализ
21.      За да прилагат правилно правото на Съюза в областта на гражданството, съдиите трябва да притежават известни умения в комбинаториката. Настоящото дело ясно демонстрира това.
22.      По същество запитващата юрисдикция е изправена пред два различни, но взаимосвързани въпроса. Първият е дали и на какво основание различни категории членове на семейството (като съпрузи, които са граждани на трети държави, и деца, някои от които са граждани на Съюза, а други — граждани на трети държави) могат да запазят правото си на пребиваване в приемащата държава членка, когато това право произтича от правото на работник, който е гражданин на Съюза, да пребивава в тази държава, въпреки че междувременно компетентните органи са издали решение за експулсиране срещу това лице поради заплаха за обществения ред и обществената сигурност (дори ако това решение за експулсиране все още не е изпълнено). Вторият е как, ако тези членове на семейството действително запазват правото си на пребиваване, това се отразява на (все още неизпълненото) решение за експулсиране на това лице.
23.      Първите два въпроса на запитващата юрисдикция се отнасят до първия описан по-горе проблем; ще ги разгледам в част А. В част Б ще премина към третия поставен въпрос, който се отнася до втория описан по-горе проблем.
А.      Първият и вторият въпрос
24.      По силата на член 2, параграф 2 и
член 7, параграф 1, буква г) и параграф 2 от Директивата за гражданството по принцип съпрузите и децата на издръжка, които са граждани на трети държави, се ползват с производно право на пребиваване в държава членка, в която гражданин на Съюза има самостоятелно право на пребиваване въз основа на същата директива.
25.      След пет години законно пребиваване в приемащата държава членка като член на семейството, независимо от своето гражданство, тези лица придобиват самостоятелно право на постоянно пребиваване (член 16, параграфи 1 и 2 от Директивата за гражданството). Въпреки това изглежда, че в настоящия случай гражданинът на Съюза, от когото членовете на семейството черпят своето право на пребиваване, е пребивавал във Финландия по-малко от пет години преди да бъде прието решение за неговото експулсиране(4). Следователно те не се ползват с право на постоянно пребиваване — това обаче е въпрос, който запитващата юрисдикция трябва да провери.
26.      Следователно е необходимо да се прецени дали тези членове на семейството могат да претендират за право на пребиваване на друго правно основание.
27.      Във връзка с това запитващата юрисдикция счита, че съществуват две възможни правни основания, въз основа на които може да бъде установено правото на пребиваване поне на някои от въпросните деца, което от своя страна може да породи производно право за тяхната майка и другите им братя и сестри:
член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството и член 10 от Регламента за работниците.
28.      Тъй като вече има съдебна практика, която потвърждава, че член 10 от Регламента за работниците
предоставя право на пребиваване на дете, което възнамерява да продължи образованието си в приемащата държава членка, ще започна анализа си с тази разпоредба, приложена към настоящата ситуация (1).
29.      За разлика от това член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството все още не е тълкуван от Съда. В точка 2 от настоящото заключение ще предложа Съдът да тълкува тази разпоредба като потенциално приложима и в настоящия случай.
1.      Право на пребиваване на основание член 10 от Регламента за работниците
30.      С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество пита дали член 10 от Регламента за работниците трябва да се тълкува в смисъл, че децата на гражданин на Съюза, които са записани в начално училище в приемащата държава членка, техният родител, който фактически упражнява родителските права върху тези деца, както и техните братя и сестри, които посещават детска градина, продължават да се ползват с право на пребиваване, докато децата завършат образованието си, дори когато срещу гражданина на Съюза, от когото първоначално произтича правото им на пребиваване, е издадено решение за експулсиране от приемащата държава членка.
31.      По отношение на ненавършили пълнолетие лица Съдът е постановил, че член 10 от Регламента за работниците може да предоставя самостоятелно право на пребиваване на децата на бивш мобилен работник от Съюза(5).
32.      В решение JobcenterKrefeldСъдът постановява, че децата на бивш работник мигрант, гражданин на Съюза, които са започнали своето училищно образование в приемащата държава членка, имат право на пребиваване в нея на собствено основание по силата на правото на равно третиране при достъпа до образование, ако желаят да продължат общото си образование в приемащата държава членка(6).
33.      Какво означава това за целите на настоящото дело?
34.      От акта за преюдициално запитване следва, че C, D и E посещават начално училище във Финландия.
35.      Тъй като баща им първоначално се е преместил във Финландия като работник, на основание член 10 от Регламента за работниците, както е тълкуван от Съда, те имат право да останат във Финландия, докато получават общо образование. Тяхното право на пребиваване не зависи от качеството на работник на баща им или от продължителното му пребиваване във Финландия(7).
36.      Майка им, В, като настойник/попечител на C, D и E и родител, който в действителност упражнява родителските права върху тях, черпи право на пребиваване от тяхното самостоятелно право да пребивават във Финландия(8).
37.      Остават F и G, които са в предучилищна възраст.
38.      В текста на английски език на решение
Jobcenter Krefeld се посочва, че на основание член 10 от Регламента за работниците възниква право на пребиваване, „where that child wishes to attend general education courses in that Member State“(9). Текстът на френски и на някои други езици обаче използват фразата „да продължи общото си образование“(10). Разгледаното в посоченото дело положение наистина е такова, че въпросните деца вече са посещавали общообразователни курсове в приемащата държава членка и искат да продължат образованието си.
39.      Въпреки това в настоящия случай Комисията счита, че F и G имат самостоятелно право на пребиваване, тъй като посещават детска градина. Според тази институция деца, които все още са в детски градини или са дори по-малки, могат да посещават училище в бъдеще, което означава, че правото им да получават образование в бъдеще неизбежно предполага право да останат в приемащата държава членка, т.е. настоящо право на пребиваване.
40.      Обратното, финландското правителство счита, че член 10 от Регламента за работниците не предполага право на бъдещо образование, от което би могло да се изведе право на пребиваване за всяко дете, пребиваващо на територията на държава членка.
41.      За да се установи дали член 10 от Регламента за работниците следва да се тълкува като предоставящ самостоятелно право на пребиваване на F и G, въпреки че те все още не са започнали своето училищно образование във Финландия, е добре да се има предвид, че наличието на самостоятелно право на ненавършили пълнолетие лица да продължат да пребивават в приемащата държава членка изглежда произтича от съображението, че децата на мобилни работници трябва да могат да завършат успешно започнатото от тях образование(11).
42.      Ето защо съм съгласна с финландското правителство, че член 10 от Регламента за работниците не може да се тълкува като предоставящ право на образование,
той само дава право на децата, които вече са започнали своето училищно образование в приемащата държава членка, да продължат това образование, дори когато техният родител загуби самостоятелното право на пребиваване, с което е разполагал преди това като работник, гражданин на Съюза.
43.      Следователно, тъй като F и G са в предучилищна възраст, изглежда, те не се ползват със самостоятелно право на пребиваване във Финландия въз основа на член 10 от Регламента за работниците. Между другото следва да се има предвид, че всяка държава членка сама решава кога започва задължителното общо образование(12). В това отношение е от компетентността на запитващата юрисдикция да установи въз основа на финландското право дали посещаването на детска градина се счита за начало на формалното образование и дали F и G имат право на пребиваване на това основание.
44.      Дори ако F и G не се ползват с право на пребиваване въз основа на член 10 от Регламента за работниците, това не означава, че те не могат да придобият право на пребиваване на друго основание, независимо от лицето, към което те първоначално са се присъединили.
45.      В това отношение мога да се съглася с Комисията, че ако F и G бъдат принудени да напуснат Финландия, B също ще трябва да напусне, което като ефекта на доминото ще доведе до това, че C, D и E също да трябва да напуснат. Следователно правото на F и G да останат във Финландия може да произтича от правото на C, D и E да останат в тази държава членка, което те черпят от правото на Съюза.
46.      Всеки анализ на правата на децата, произтичащи от правото на Съюза, трябва да се основава на цялостна преценка за всеки отделен случай на степента на зависимост на децата от родителя, който се ползва с право на пребиваване в държава членка въз основа на правото на Съюза(13). Тази преценка трябва да дава приоритет на висшите интереси на детето и на правото му на семеен живот (съответно членове 24 и 7 от Хартата), като се обръща специално внимание на възрастта на детето, неговото развитие и емоционалните му връзки с този родител, както и на психологическите рискове от раздялата(14).
47.      В това отношение може да се направи паралел с решение Subdelegación del Gobierno en Toledo (Престой на член на семейството — Недостатъчни средства)(15).
48.      Това решение също се отнася до родител, гражданин на трета държава, с непълнолетно дете, гражданин на Съюза, и друго дете, гражданин на трета държава. В това решение Съдът признава, че отказът на се издаде разрешение за пребиваване на ненавършилото пълнолетие дете, гражданин на трета държава, вероятно би принудил майката на детето да напусне страната и вследствие на това би принудил и другото ѝ дете, което е гражданин на Съюза, също да се премести.
49.      В спора по главното производство тези съображения важат по същия начин за G (който е гражданин на трета държава), F (който е гражданин на Съюза) и тяхната майка В (която също е гражданин на трета държава).
50.      Освен това следва да се припомни, че Съдът последователно потвърждава, че правата, произтичащи пряко от член 10 от Регламента за работниците, съществуват независимо от условията и ограниченията, установени в Директивата за гражданството(16). Това според мен важи в същата степен и за производните права, произтичащи пряко или косвено от същата разпоредба, тълкувана във връзка с Хартата.
51.      В заключение следва, че C, D и E се ползват със самостоятелно право на пребиваване на основание член 10 от Регламента за работниците поради записването им в образователна институция в приемащата държава членка. Като родител, който фактически упражнява родителските права върху тях, B има производно право на пребиваване за периода на тяхното обучение. F и G трябва също да се ползват от производно право на пребиваване, за да могат C, D и E да се ползват от правото си на пребиваване.
2.      Право на пребиваване на основание член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството
52.      С първия си въпрос по същество запитващата юрисдикция пита дали правото на пребиваване на деца и тяхната майка може да се основава на член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството. Тъй като вече установих, че правото на тези лица може да се основава пряко или косвено на член 10 от Регламента за работниците, не е необходимо да се отговаря на този въпрос, за да може запитващата юрисдикция да реши спора, с който е сезирана. Въпреки това, тъй като въпросът е зададен, ще изложа пред Съда своето становище.
53.      Припомням, че член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството предвижда:
„Отпътуването на гражданина на Съюза от приемащата държава членка или неговата/нейната смърт не води до загуба на правото на пребиваване на неговите/нейните деца или на родителя, който на практика има настойничество/попечителство над децата, независимо от националността, ако децата пребивават в приемащата държава членка и са записани в учебно заведение, с цел да учат в него, до приключването на тяхното обучение“.
54.      А и други твърдят, че член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството се прилага в положение като това в главното производство. Комисията е на мнение, че тъй като А не е отпътувал от Финландия, тази разпоредба не е приложима. Финландското правителство обаче счита, че това обстоятелство не пречи на прилагането на член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството в настоящия случай.
55.      Член 12 от Директивата за гражданството се отнася до запазването на правото на пребиваване на членовете на семейството в случай на смърт или отпътуване на гражданина на Съюза, от когото произтича правото им на пребиваване. Подобно на член 10 от Регламента за работниците, член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството предвижда продължаване на правото на пребиваване на деца, които вече са започнали образованието си в приемащата държава членка, за да им се даде възможност да завършат това образование. Тази разпоредба се прилага за деца, независимо от тяхното
гражданство.
56.      Въпреки това за разлика от член 10 от Регламента за работниците, който се прилага независимо от това дали бившият работник е напуснал приемащата държава членка или не, член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството става приложим само когато лицето, което е било първоначалният източник на правото на пребиваване на децата, напусне приемащата държава членка или почине.
57.      Припомням, че решението за експулсиране на А нито е влязло в сила, нито е изпълнено. То е предмет на висящо производство по обжалване, в хода на което запитващата юрисдикция е спряла изпълнението на това решение до получаване на решение от Съда по преюдициалното запитване.
58.      Според мен формулировката на член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството не означава непременно, че решението за експулсиране трябва да бъде изпълнено, за да възникне самостоятелното право на децата да получат образование. Въпреки това отпътуването на родителя — независимо дали вече е настъпило или предстои — трябва да е сигурно. Поради това според мен тази разпоредба се прилага, когато решението за експулсиране влезе в сила, дори ако все още не е било изпълнено, тъй като в противен случай би се загубил нейният полезен ефект.
59.      Това обаче не е случаят в главното производство, тъй като решението за експулсиране е обжалвано и няма сигурност относно отпътуването.
60.      В този смисъл на първия поставен въпрос следва да се отговори, че член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага само когато решението за експулсиране на лицето, към което другите са се присъединили, е било изпълнено или поне е влязло в сила.
61.      Въпреки това при обстоятелствата по настоящото дело и с цел да се даде задоволителен отговор на третия въпрос на запитващата юрисдикция е необходимо да се разгледа положение, при което лицето, към което другите са се присъединили, е фактически задължено да напусне приемащата държава членка, но при която децата му, които са записани в образователна програма, биха запазили правото си на пребиваване в тази държава.
62.      Въпреки че генезисът на член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството не е напълно полезен, неговата формулировка подсказва, че целта му е да защити правото на децата да получат образование в средата, в която вече са го започнали(17). Следователно целта на тази разпоредба следва да се разбира по същия начин като тази на член 10 от Регламента за работниците, както е тълкуван от Съда.
63.      Накратко, децата на бивш работник мигрант могат да придобият самостоятелно право на пребиваване в приемащата държава членка, ако са записани в образователна програма и докато продължават образованието си. Ако лицето, към което първоначално се присъединяват и от което те черпят правото им на пребиваване, е бил работник мигрант, гражданин на Съюза, децата могат да придобият самостоятелно право на пребиваване в приемащата държава членка на основание член 10 от Регламента за работниците или член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството.
64.      Оставащият въпрос, поставен от запитващата юрисдикция, е дали фактът, че на лицето, към което другите първоначално се присъединяват и от което те черпят правото на пребиваване, е разпоредено да напусне приемащата държава
членка, тъй като се счита, че представлява заплаха за обществения ред или обществената сигурност, засяга правото на членовете на семейството да останат в тази държава.
3.      Въздействие върху членовете на семейството на ограничаването на правото на пребиваване на лицето, към което другите се присъединяват, на основания, свързани с обществения ред или обществената сигурност
65.      Нормите на правото на Съюза, свързани с ограничаването на правата на гражданите на Съюза и членовете на техните семейства да влизат и да пребивават на територията на държава членка по съображения, свързани с обществения ред или обществената сигурност, се основават на индивидуализацията на такива ограничителни мерки.
66.      Този принцип произтича от Директива 64/221/ЕИО(18) и по-специално от член 3, параграф 1 от нея, който предвижда, че „мерките, предприети от съображения, свързани с обществения ред или обществената сигурност, се основават изключително на личното поведение на въпросното лице“(19). Тази принципна позиция е била потвърдена по-рано от Съда(20).
67.      Директива 64/221 е заменена от Директивата за гражданството, като подобна разпоредба се съдържа в член 27, параграф 2 от нея. Тълкуването на тази разпоредба от Съда не се е променило(21).
68.      Изискването мярката, ограничаваща правото на пребиваване на дадено лице, да се основава на личното поведение на това лице, предполага, че по принцип правото на пребиваване на членовете на семейството не може да бъде засегнато от личното поведение на баща им и/или съпруга им.
69.      От гореизложеното следва, че децата, които посещават училище, майка им, която фактически упражнява родителските права върху тях, както и братята и сестрите им, които посещават детска градина, все още се ползват от право на пребиваване във Финландия (независимо дали то е самостоятелно или производно) на основание член 10 от Регламента за работниците във връзка с членове 7 и 24 от Хартата, дори ако срещу А е издадено решение за експулсиране на основание обществен ред или обществена сигурност, тъй като личното поведение на тези членове на семейството не е предмет на опасения,
подобни на поведението на лицето, към което първоначално са се присъединили.
Б.      Третият въпрос
70.      С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество пита дали е необходимо експулсирането на бащата да бъде преразгледано съгласно член 28, параграф 1 от Директивата за гражданството във връзка с членове 7 и 24 от Хартата, за да се вземе предвид фактът, че съпругата и децата му желаят да останат в приемащата държава членка въз основа на своите самостоятелни или производни права на пребиваване, които са станали независими от първоначалното гарантиране от страна на А на правото им да останат в тази държава.
71.      Съгласно член 28, параграфи 1 и 2 от Директивата за гражданството, преди да вземат решение за експулсиране на основания, свързани с обществения ред или обществената сигурност, компетентните органи на приемащата държава членка трябва да преценят личното
положение на съответното лице (като неговото здравословно състояние, семейно или финансово положение) и неговите връзки и степента на интеграция в обществото на приемащата държава членка, както и връзките на това лице с държавата на произход.
72.      Всяко решение за експулсиране на дадено лице трябва да бъде пропорционално(22), което включва претегляне, от една страна, на заплахата, която личното поведение на въпросния гражданин представлява за основните интереси на приемащото общество, срещу, от друга страна, защитата на правата на гражданите на Съюза и членовете на техните семейства съгласно Регламента за работниците, Директивата за гражданството и Хартата.
73.      Както финландското правителство признава в съдебното заседание, всяка мярка, ограничаваща свободата на движение, трябва да зачита основното право на личен и семеен живот съгласно член 7 от Хартата, както и висшия интерес на детето, защитен от член 24, параграф 2 от нея(23). Извеждането на лице от държава членка, в която пребивава неговото семейство, представлява пряка намеса в тези права. Освен това Съдът вече е признал, че висшият интерес на детето трябва да бъде от първостепенно значение(24).
74.      Според мен това означава, че имиграционният орган е бил длъжен да вземе предвид правото на пребиваване на децата и съпругата, както и членове 7 и 24 от Хартата, когато е взел първоначалното решение за експулсиране на А.
75.      Ако обаче този орган не е извършил такава преценка, неговото решение трябва да бъде преразгледано, след като стане ясно, че членовете на семейството на лицето, срещу което е било прието решение за експулсиране, имат право да останат във Финландия и желаят да упражнят това право.
76.      Това отговаря на първата част от третия въпрос на запитващата юрисдикция: член 28, параграф 1 от Директивата за гражданството трябва да се тълкува в смисъл, че условията за издаване на решение за експулсиране срещу гражданин на Съюза трябва да бъдат преразгледани, ако след издаването на решението за експулсиране се признае, че децата и съпругът/съпругата му имат самостоятелно право на пребиваване в приемащата държава членка и когато тези членове на семейството желаят да останат в тази държава членка.
77.      Запитващата юрисдикция пита освен това кои конкретни обстоятелства трябва да бъдат разгледани в положение като това в главното производство.
78.      Първо, съгласно установената съдебна практика при преценката на степента на зависимост на съответното лице националните органи, вземащи решения, трябва да преценят изчерпателно всички конкретни обстоятелства във всеки отделен случай(25). Когато разглеждат висшия интерес на детето като елемент при вземането на решение за експулсиране на един от родителите, органите трябва да вземат предвид възрастта на детето, физическото и емоционалното му развитие, степента на емоционална обвързаност на детето с родителя, а също и опасността, която раздялата с последния би породила за душевното равновесие на детето(26).
79.      За да извършат тази преценка, органите трябва да разгледат въздействието от нарушаването на единството на семейството и способността на децата да поддържат контакт и с двамата родители. В това отношение може да се обмисли възможността цялото семейство да се премести в друга държава
(членка), като в този случай решаващите органи трябва да вземат предвид степента на интеграция на децата във Финландия.
80.      Пред националния съд А и другите твърдят, че за да запазят единството на семейството, може да се наложи да се преместят в Молдова, тъй като не всички от тях притежават румънско гражданство(27).
81.      Във връзка с това може да бъде приложима съдебната практика, водеща началото си от решение Ruiz Zambrano(28). Въпреки че самото решение по това дело се отнася до статичен ненавършил пълнолетие гражданин на Съюза, тази съдебна практика като цяло се противопоставя на извеждането на граждани на Съюза от територията на държавите членки. Предвид факта, че F е гражданин на Съюза, принуждаването на семейството да се премести в Молдова би довело до последици, противоречащи на съдебната практика по решение Ruiz Zambrano.
82.      Следователно националните органи в главното производство трябва да преценят дали е възможно семейството да продължи да живее заедно в Румъния. Тази преценка не трябва да се основава на чисто теоретично предположение, а трябва да е резултат от конкретно проучване на положението на всички членове на семейството(29).
83.      Фактор, който органите следва да поставят в другата част на везните, е тежестта на престъпленията, извършени от лицето, засегнато от решението за експулсиране. Както заявява финландското правителство в съдебното заседание, при анализа на пропорционалността на мярката за извеждане на бащата тежестта на престъплението (престъпленията), стоящо в основата на оспорваното решение за извеждане, е важен фактор. Когато престъплението или поведението е по-малко тежко, може да се даде по-голяма тежест на запазването на семейното единство, което в някои случаи може дори да има предимство пред необходимостта от извеждане.
84.      В това отношение Директивата за гражданството предвижда два различни стандарта, които държавите членки трябва да спазват, когато решават дали да приемат мерки за ограничаване на правото на лицата да влизат или да пребивават на територията. Ако дадено лице е пребивавало в приемащата държава членка по-малко от пет години, такава мярка може да бъде приета поради поведение, което е в противоречие с обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве (член 27, параграф 1 от Директивата за гражданството). Решение за експулсирането на дългосрочно пребиваващи лица обаче може да бъде взето само на сериозни основания, свързани с обществения ред или обществената сигурност (член 28, параграф 2 от Директивата за гражданството). Запитващата юрисдикция следва да провери дали първият жалбоподател в главното производство попада в първата, или във втората категория.
85.      За изчерпателност, както бе обсъдено в съдебното заседание, трябва да се посочи, че съгласно член 33, параграф 2 от Директивата за гражданството, ако решението за експулсиране бъде изпълнено повече от две години след издаването му, държавата членка трябва да провери дали засегнатото лице в действителност и към настоящия момент представлява заплаха за обществения ред или обществената сигурност и да прецени дали е настъпила някаква съществена промяна в обстоятелствата след момента на издаването на решението за експулсиране.
86.      Следователно, дори ако в производството по обжалването първоначалното решение на финландската имиграционна служба бъде потвърдено от запитващата юрисдикция, член 33, параграф 2 от Директивата за гражданството може да наложи нова преценка въз основа на конкретните обстоятелства.
87.      От това следва, че преди да вземат решение за експулсиране на лице от държава членка, решаващите органи трябва да преценят по пропорционален и балансиран начин интересите на засегнатото семейство като цяло и висшия интерес на децата, от една страна, и интересите на приемащото общество, от друга страна. По отношение на първото органите трябва да преценят семейните обстоятелства на това лице, съображенията за запазване на семейното единство, възможността за запазване на семейното единство в друга държава, висшия интерес на децата, включително, когато е приложимо, желанието на съпруга/съпругата и децата да останат в приемащата държава членка, в която те се ползват от право на пребиваване, независимо от това на въпросното лице. По отношение на второто органите трябва да вземат предвид тежестта на престъпленията, продължителността на пребиваването на лицето в приемащата държава членка и неговите културни и социални връзки с тази държава в сравнение с връзките, които това лице има със своята държава на произход.
IV.    Заключение
88.      С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Korkein hallinto-oikeus (Върховен административен съд, Финландия), както следва:
„(1)       Член 12, параграф 3 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО
трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага само когато решението за експулсиране на лицето, към което другите се присъединяват, е било изпълнено или е влязло в сила.
Въпреки това при вземане на решение дали да се експулсира дадено лице, решаващите органи следва да вземат предвид факта, че децата, които са записани в образователна програма в приемащата държава членка, ще придобият самостоятелно право на пребиваване в тази държава въз основа на посочената разпоредба, след като решението за експулсиране влезе в сила.
(2)      Член 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза във връзка с членове 7 и 24 от Хартата на основните права на Европейския съюз
трябва да се тълкуват в смисъл, че в случая на гражданин на Съюза, който преди това е имал качеството на работник и има деца, записани в начално училище в приемащата държава членка, тези деца, които посещават училище, техният родител, който фактически упражнява родителските права върху тях, както и техните братя и сестри, които посещават детска градина, продължават да се ползват от правото си на пребиваване до завършване на обучението на децата, дори ако срещу родителя, който е гражданин на Съюза и преди това е имал качеството на работник, е издадено решение от имиграционните органи за експулсирането му от приемащата държава членка на основание, че представлява заплаха за обществения ред или обществената сигурност.
(3)       Член 28, параграф 1 от Директива 2004/38 във връзка с членове 7 и 24 от Хартата на основните права
трябва да се тълкуват в смисъл, че условията за експулсиране на гражданин на Съюза трябва да бъдат преразгледани, ако на неговите деца и съпруг(а) е признато самостоятелно право на пребиваване в приемащата държава членка след издаването на решението за експулсиране и когато тези членове на семейството желаят да останат в тази държава членка.
При преразглеждането на решението решаващите органи или националният съд трябва да вземат предвид по пропорционален и балансиран начин интересите на засегнатото семейство като цяло, както и висшите интереси на децата, от една страна, и интересите на приемащото общество, от друга страна. По отношение на първото органите трябва да преценят семейните обстоятелства на това лице, съображенията за запазване на семейното единство, възможността за запазване на семейното единство в друга държава, висшия интерес на децата, включително, когато е приложимо, желанието на съпруга/съпругата и децата да останат в приемащата държава членка, в която те се ползват с право на пребиваване, независимо от това на въпросното лице. По отношение на второто органите трябва да вземат предвид тежестта на престъпленията, продължителността на пребиваването на лицето в приемащата държава членка
и неговите културни и социални връзки с тази държава в сравнение с връзките, които това лице има със своята държава на произход“.
1      Език на оригиналния текст: английски.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съответства на истинското име на никоя от страните по делото.
2      Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите
членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56; наричана по-нататък „Директивата за гражданството“).
3      Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза (ОВ L 141, 2011 г., стр. 1; наричан по-нататък „Регламентът за работниците“).
4      Във връзка с това изглежда, че към момента на приемане на решението от 22 ноември 2022 г. А е живял във Финландия в продължение на четири години и половина, поради което не е отговарял на условията за придобиване на статут на постоянно пребиваващ, както и членовете на неговото семейство, които са се присъединили към него по-късно.
5      Вж. в този смисъл решения от 17 септември 2002 г., Baumbast и R (C‑413/99, EU:C:2002:493, т. 63), и от 6 октомври 2020 г., Jobcenter Krefeld (C‑181/19, наричано по-нататък „решение Jobcenter Krefeld“, EU:C:2020:794, т. 35).
6      В този смисъл вж. решение
Jobcenter Krefeld,
точка 35 и цитираната съдебна практика.
7      Във връзка с това вж. решение Jobcenter Krefeld,
точка 37 и цитираната съдебна практика.
8      Във връзка с това вж. решение Jobcenter Krefeld, точка 35 и цитираната съдебна практика.
9      Решение Jobcenter Krefeld,
точка 35 и цитираната съдебна практика, курсивът е мой.
10      На френски: lorsqu’il souhaite poursuivre des cours d’enseignement général dans cet État membre; на немски: wenn es weiter am allgemeinen Unterricht in diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte; на хърватски: kada ono želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici и на италиански език: qualora intenda proseguire corsi di insegnamento generale in tale Stato membro.
11      Във връзка с това вж. решение от 17 септември 2002 г., Baumbast и R (C‑413/99, EU:C:2002:493, т. 53). За подобна аргументация вж. заключението на генералния адвокат Geelhoed по дело Baumbast и R (C‑413/99, EU:C:2001:385, т. 62). Между другото, това отразява формулировката на член 12, параграф 3 от Директивата за гражданството и хипотезата, която тази разпоредба има за цел да защити.
12      Относно разпределението на компетенциите между държавите членки и Европейския съюз в областта на образованието, вж. моите заключения по дело Комисия/Унгария (Ценности на Европейския съюз) (C‑769/22, EU:C:2025:408, т. 56) и по дело Комисия/Словакия (Етническа дискриминация в областта на образованието) (C‑799/23, EU:C:2025:621, т. 67), в които подчертавам, че Европейският съюз има само подкрепящи компетенции в тази област. В потвърждение на тази позиция, вж. решение от 21 април 2026 г., Комисия/Словакия (Етническа дискриминация в областта на образованието) (C‑769/22, EU:C:2026:326, т. 272 и цитираната съдебна практика).
13      Ristuccia F.
The Ties that bind and ties that compel: Dependency and the Ruiz Zambrano doctrine. —
Common Market Law Review, 2023, 5, 1227—1268, по-специално стp. 1252.
14      Във връзка с това вж. моето заключение по дело Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, т. 97–99 и цитираната съдебна практика).
15      Решение от 5 май 2022 г. (C‑451/19 и C‑532/19, EU:C:2022:354).
16      Вж. в този смисъл решение Jobcenter Krefeld,
точка 38. Това означава, че не е необходимо B, C, D, E, F и G да отговарят на условията, определени в Регламента за работниците и Директивата за гражданството.
17      Въпреки това от обяснителния меморандум на Комисията, придружаващ предложението за Директивата за гражданството, може да се разбере, че тази разпоредба е мотивирана от грижата за деца, които вече са се адаптирали към образователната система в приемащата държава членка и биха могли да имат проблеми с адаптирането към нова система; следователно тази разпоредба има за цел да избегне налагането на санкции на такива деца поради факта, че техният родител, гражданин на Съюза, напуска територията на приемащата държава членка по професионални или други причини. Вж. в този смисъл Европейска комисия, Explanatory Memorandum to the Proposal for a European Parliament and Council Directive on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States (COM(2001/0257 окончателно) (ОВ C 270 E, 2001 г., стр. 150, достъпно на https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52001PC0257.
18      Директива от 25 февруари 1964 г. за координиране на специалните мерки относно движението и пребиваването на чуждестранни граждани, основани на съображения, свързани с обществения ред, обществената сигурност и общественото здраве (ОВ, специално издание на английски език 1963—1964, стр. 117).
19      Курсивът е мой.
20      Вж. например решения от 28 октомври 1975 г., Rutili (36/75, EU:C:1975:137, т. 19), и от 27 октомври 1977 г., Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, т. 28).
21      Вж. например неотдавнашното решение от 13 юни 2024 г., Pedro Francisco (C‑62/23, EU:C:2024:502, т. 32).
22      Задължението за спазване на принципа на пропорционалност е ясно формулирано в член 27, параграф 2 от Директивата за гражданството, въпреки че това задължение вече произтича от член 52, параграф 1 от Хартата, който изисква всяко ограничение на правото на свободно движение да спазва принципа на пропорционалност.
23      Във връзка с това вж. решения от 23 ноември 2010 г., Tsakouridis (C‑145/09, EU:C:2010:708, т. 52), и от 25 ноември 2025 г., Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:917, т. 63 и цитираната съдебна практика).
24      Вж. например решение от 21 декември 2023 г., GN (Основание за отказ, основано на висшия интерес на детето) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, т. 41).
25      В този смисъл вж. решения от 13 септември 2016 г., Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, т. 85), от 5 май 2022 г., Subdelegación del Gobierno en Toledo (Престой на член на семейството — Недостатъчни средства) (C‑451/19 и C‑532/19, EU:C:2022:354, т. 53 и цитираната съдебна практика), и от 25 април 2024 г., NW и PQ (Класифицирана информация) (C‑420/22 и C‑528/22, EU:C:2024:344, т. 77).
26      В този смисъл вж. решение от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 71). Вж. и по-специално решения от 8 май 2018 г., K.A. и др. (Събиране на семейството в Белгия) (C‑82/16, EU:C:2018:308, т. 72), от 7 септември 2022 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Характер на правото на пребиваване по член 20 ДФЕС) (C‑624/20, EU:C:2022:639, т. 38 и 39), и от 22 юни 2023 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Майка тайландка на ненавършило пълнолетие дете, което е нидерландски гражданин) (C‑459/20, EU:C:2023:499, т. 48).
27      Във връзка с това, доколкото ми е известно, ако по исторически причини гражданите на Молдова се ползват със специално третиране по отношение на натурализацията в Румъния, те не разполагат с привилегии при издаването на разрешения за пребиваване. Вж. член 11, параграф 1 от Legea nr. 21/1991 a cetăţeniei române (Закон № 21/1991 за румънското гражданство), последно изменен с Lege nr. 14/2025 (Закон № 14/2025) от 12 март 2025 г.
28      Решение от 8 март 2011 г., Ruiz Zambrano (C‑34/09, EU:C:2011:124).
29      Във връзка с това вижте моето заключение по дело Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, т. 81—84).