62022CJ0462
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
6 юли 2023 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Kомпетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Член 3, параграф 1, буква а), шесто тире — Forum actoris — Условие — Обичайно местопребиваване на ищеца в държавата членка на сезирания съд през целия период на срока непосредствено преди предявяването на иска“
По дело C‑462/22
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия) с акт от 25 май 2022 г., постъпил в Съда на 11 юли 2022 г., в рамките на производство по дело
BM
срещу
LO,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: C. Lycourgos, председател на състава, L. S. Rossi (докладчик), J.‑C. Bonichot, S. Rodin и O. Spineanu‑Matei, съдии,
генерален адвокат: M. Campos Sánchez-Bordona,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за LO, от B. Ackermann, Rechtsanwältin,
–
за полското правителство, от B. Majczyna и S. Żyrek, в качеството на представители,
–
за португалското правителство, от P. Barros da Costa, S. Duarte Afonso и J. Ramos, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от H. Leupold и W. Wils, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (OB L 338, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 183).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между BM и съпругата му LO по повод на иск за разтрогване на брака им, предявен пред германските съдилища.
Правна уредба
3
Съображение 1 от Регламент № 2201/2003 гласи:
„Европейската общност си поставя за цел създаването на пространство на свобода, сигурност и правосъдие, в която свободното движение на хора се гарантира. За тази цел Общността трябва да приеме, между другото, мерки в областта на съдебното сътрудничество по граждански дела, които са необходими за правилното функциониране на вътрешния пазар“.
4
Член 1 от този регламент, който е озаглавен „Обхват“, предвижда в параграф 1:
„Настоящият регламент се прилага, независимо от характера на съда или правораздавателния орган, по граждански дела, отнасящи се до:
а)
развод, законна раздяла или обявяването на нищожността на брака;
[…]“.
5
Член 3 от посочения регламент е озаглавен „Обща компетентност“ и гласи:
„1.   Компетентни да разглеждат дела, свързани с развод, законна раздяла на съпрузите и унищожаване на брака, са съдилищата на държавата членка,
а)
на чиято територия:
–
съпрузите имат обичайно местопребиваване, или
–
съпрузите са имали последното обичайно местопребиваване, ако един от тях все още живее там, или
–
ответникът има обичайно местопребиваване, или
–
в случай на обща искова молба и единият от съпрузите има обичайно местопребиваване, или
–
ищецът има обичайно местопребиваване, ако той е живял там поне една година непосредствено преди предявяването на иска, или
–
ищецът има обичайно местопребиваване, ако е живял там поне шест месеца непосредствено преди предявяването на иска и е гражданин на въпросната държава членка или, ако се отнася до Обединеното кралство или Ирландия, има „domicile“ там;
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
6
През 2000 г. BM, германски гражданин, и LO, полска гражданка, сключват брак в Полша. Те живеят там с децата си поне до юни 2012 г.
7
На 27 октомври 2013 г. BM подава молба за развод пред Amtsgericht Hamm (Районен съд Хам, Германия), като твърди, че през юни 2012 г. е напуснал семейното жилище и оттогава се е установил в дома на родителите си в родния си град в Германия.
8
LO повдига възражение за липса на международна компетентност на германските съдилища, главно поради това че след като е напуснал семейното жилище, BM е запазил обичайното си местопребиваване в Полша през по-голямата част от 2013 г.
9
С оглед на представените от страните в главното производство доказателства Amtsgericht Hamm (Районен съд Хам) уважава възражението на LO за липса на компетентност и отхвърля иска за развод на BM като недопустим.
10
Това решение е потвърдено във въззивното производство от Oberlandesgericht Hamm (Висш областен съд Хам, Германия).
11
Тази юрисдикция приема по същество, че макар BM наистина да е придобил обичайно местопребиваване в Германия към датата на предявяване на иска за развод, а именно 27 октомври 2013 г., той не е доказал, че е имал такова обичайно местопребиваване в тази държава членка през целия период от шест месеца, предхождащ тази дата, а именно от 27 април 2013 г., противно на изискванията на член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003.
12
Сезиран с жалба на BM срещу решението на Oberlandesgericht Hamm (Висш областен съд Хам), Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия) приема, че изходът от производството по обжалване зависи от тълкуването, което следва да се даде на член 3, параграф 1, буква а), пето и шесто тире от Регламент № 2201/2003. По-конкретно запитващата юрисдикция иска да се установи дали ищецът трябва да докаже наличието на обичайното местопребиваване в държавата членка на сезирания съд от началния момент на определените в тази разпоредба срокове, или е достатъчно чисто фактическо местопребиваване, стига последното да придобие обичаен характер най-късно към датата на предявяване на иска за разтрогване на брачните връзки.
13
В това отношение запитващата юрисдикция счита, че въпреки текста на член 3, параграф 1, буква а), пето и шесто тире от Регламент № 2201/2003 трябва да се отдаде предпочитание на телеологичното и стеснителното тълкуване на forum actoris, закрепено в тази разпоредба, за да не се засегнат правата на съпруга — ответник по делото. Този подход би трябвало да доведе до извода, че ищецът следва да докаже, че е придобил обичайно местопребиваване в държавата членка на сезирания съд от началния момент на съответния срок. Това тълкуване би допринесло и за по-голяма предвидимост и за еднакво прилагане на критериите за предоставяне на компетентност. Според запитващата юрисдикция някои обстоятелства от контекста потвърждават подобно тълкуване. В това отношение тази юрисдикция се позовава по-специално на текстa на испански и френски език на Обяснителния доклад на г‑жа Borrás към Конвенцията относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела, наречена „Конвенция „Брюксел II“ (ОВ C 221, 1998 г., стр. 27; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 11, стр. 244).
14
Запитващата юрисдикция обаче отбелязва, че тълкуването, което предлага да се възприеме на член 3, параграф 1, буква а), пето и шесто тире от Регламент № 2201/2003, е спорно, по-специално в немскоезичната правна доктрина, и при всички положения не е изяснено в практиката на Съда, нито може да бъде ясно изведено от нея.
15
При тези обстоятелства Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Започва ли да тече за ищеца изчаквателният период от една година, респ. шест месеца съгласно член 3, параграф 1, буква а), пето и шесто тире от Регламент [№ 2201/2003], едва с доказването [от ищеца] на обичайното му местопребиваване в държавата членка на сезирания съд или е достатъчно, ако в началото на съответния изчаквателен период ищецът първоначално има чисто фактическо местопребиваване в държавата на сезирания съд и едва след това, в периода до предявяването на иска, местопребиваването му се затвърди като обичайно местопребиваване?“.
По преюдициалния въпрос
16
В самото начало е важно да се отбележи, че от преюдициалното запитване е видно, че международната компетентност на германските съдилища да разгледат делото в главното производство е изследвана с оглед на член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003 и че според запитващата юрисдикция констатацията, че BM не е придобил обичайно местопребиваване в Германия към 27 април 2013 г., не е опорочена от никаква грешка. Ето защо поставеният въпрос следва да се разбира като отнасящ се единствено до тази разпоредба.
17
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003 трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба подчинява компетентността на юрисдикция на държава членка да разгледа иск за разтрогване на брачните връзки на обстоятелството ищецът — гражданин на тази държава членка, да представи доказателство, че е придобил обичайно местопребиваване в посочената държава членка най-малко шест месеца непосредствено преди предявяването на иска си, или от обстоятелството същият да докаже, че местопребиваването, което е придобил в същата тази държава членка, е станало обичайно местопребиваване през минималния период от шест месеца, непосредствено предхождащ предявяването на иска му.
18
Следва да се припомни, че член 3 от Регламент № 2201/2003, установява общите критерии за компетентност по дела, свързани с развод, законна раздяла и унищожаване на брака. Тези обективни, алтернативни и изключителни критерии отговарят на необходимостта от правна уредба, адаптирана към специфичните нужди при стълкновенията в областта на разтрогването на брачните връзки (решение от 10 февруари 2022 г., OE (Обичайно местопребиваване на съпруг — Критерий гражданство), C‑522/20, EU:C:2022:87, т. 25 и цитираната съдебна практика).
19
В това отношение, докато член 3, параграф 1, буква а), първо до четвърто тире от Регламент № 2201/2003 изрично закрепват критериите относно обичайното местопребиваване на съпрузите и обичайното местопребиваване на ответника, член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламента допуска прилагане на правилото за компетентност на forum actoris (решение от 10 февруари 2022 г., OE (Обичайно местопребиваване на съпруг — Критерий гражданство), C‑522/20, EU:C:2022:87, т. 26 и цитираната съдебна практика).
20
Това правило за компетентност има за цел да се осигури равновесие между, от една страна, мобилността на хората в рамките на Европейския съюз, по-специално като се защитават правата на съпруга, който вследствие на кризата в брачните отношения е напуснал държавата членка на общото обичайно местопребиваване, и от друга страна, правната сигурност (по-специално тази на другия съпруг), като се гарантира наличието на действителна връзка между ищеца и държавата членка, чиито съдилища са компетентни да се произнесат по разтрогването на брачните връзки (решение от 10 февруари 2022 г., OE (Обичайно местопребиваване на съпруг — Критерий гражданство), C‑522/20, EU:C:2022:87, т. 29 и цитираната съдебна практика).
21
Всъщност член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003 признава на съдилищата на държавата членка, на чиято територия ищецът има обичайно местопребиваване, компетентност да се произнасят относно разтрогването на брачните връзки, ако съгласно тази разпоредба ищецът „е живял“ на територията на тази държава членка „поне шест месеца непосредствено преди предявяването на иска [му]“ и когато — както в главното производство — той е гражданин на посочената държава членка (вж. в този смисъл решение от 10 февруари 2022 г., OE (Обичайно местопребиваване на съпруг — Критерий гражданство), C‑522/20, EU:C:2022:87, т. 26—28 и цитираната съдебна практика).
22
Според запитващата юрисдикция няма никакво съмнение, че съгласно тази разпоредба към датата на предявяване на иска за разтрогване на брачните връзки ищецът трябва да докаже „обичайно местопребиваване“ в държавата членка на сезирания съд, което в делото по главното производство е било доказано от BM пред Oberlandesgericht Hamm (Висш областен съд Хам).
23
В това отношение следва всъщност да се припомни, че международната компетентност, произтичаща от член 3, точка 1, буква а) от Регламент № 2201/2003, доколкото се определя от критерия „обичайно местопребиваване“, изключва тя да се обусловя от критерий, основан на чисто фактическо местопребиваване на единия от съпрузите (вж. в този смисъл решение от 25 ноември 2021 г., IB (Обичайно местопребиваване на съпруг — Развод), C‑289/20, EU:C:2021:955, т. 46).
24
От това следва, че съпруг, който възнамерява да се позове на основанието за компетентност, предвидено в член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003, трябва задължително да докаже, че има обичайно местопребиваване на територията на държавата членка, чийто гражданин е, към датата на предявяване на иска му за разтрогване на брачните връзки — аспект, който в случая не се оспорва.
25
За сметка на това запитващата юрисдикция счита, че е налице съмнение по въпроса дали условието, съгласно което ищецът трябва да е „живял […] поне шест месеца непосредствено преди предявяването на иска [му]“ в съответната държава членка — посочено в член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003 — означава, че ищецът трябва само да докаже, че е установил местопребиваването си на територията на тази държава членка, стига само в рамките на минималния период от шест месеца, който непосредствено предхожда иска за разтрогване на брачните връзки, това местопребиваване да се превърне в обичайно местопребиваване или, напротив, ищецът трябва да докаже, че има обичайно местопребиваване от самото начало и през целия минимален период от шест месеца, непосредствено предхождащ иска му.
26
Тъй като в Регламент № 2201/2003 липсва определение или изрично препращане към правото на държавите членки, за да се определи смисълът и обхватът на понятието „обичайно местопребиваване“, и по-конкретно на понятието „местопребиваване“, от значение е те да получат самостоятелно и еднакво тълкуване с оглед на текста и контекста на разпоредбите, в които тези понятия са посочени, и на целите на този регламент (вж. в този смисъл решение от 25 ноември 2021 г., IB (Обичайно местопребиваване на съпруг — Развод), C‑289/20, EU:C:2021:955, т. 39 и цитираната съдебна практика).
27
В това отношение от текста на член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003 несъмнено следва, че компетентността на съда на държавата членка, на чиято територия ищецът трябва да има обичайно местопребиваване, е подчинена на условието той да „е живял там“ поне шест месеца непосредствено преди предявяването на иска си за разтрогване на брачните връзки. Както признават полското правителство и Европейската комисия, позоваването на чисто фактическо местопребиваване не означава непременно, че ищецът трябва да докаже обичайно местопребиваване за целия минимален период от шест месеца, непосредствено предхождащ иска му.
28
При все това с оглед на контекста, в който се вписва член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003, както и целите, които се преследват с тази разпоредба, изискването ищецът да е живял в държавата членка, на която е гражданин, най-малко шест месеца непосредствено преди предявяването на иска, не може да се тълкува независимо от критерия за „обичайно местопребиваване“, който също е посочен в тази разпоредба.
29
Така, на първо място, следва да се отбележи, че член 3, параграф 1, буква а) от този регламент има за цел да уеднакви в рамките на Съюза критериите за предоставяне на международна компетентност по брачни дела, като всички те се основават — както бе припомнено в точка 23 от настоящото решение — на понятието „обичайно местопребиваване“. В общата структура на тази разпоредба понятието „местопребиваване“ не може да има различен характер в зависимост от това дали е използвано във второто или в шестото тире, независимо от обстоятелството, че за разлика от текстовете на това второ тире, съставени на другите официални езици на Съюза към момента на приемането на този регламент, текстът на немски език не използва самостоятелно това понятие.
30
По силата на член 3, параграф 1, буква а), второ тире от посочения регламент обаче компетентен е съдът на държавата членка, на чиято територия „съпрузите са имали последното обичайно местопребиваване, ако един от тях все още живее там“. В това отношение използването на израза „все още живее там“ — който се съдържа в текстовете на тази разпоредба, съставени на официалните езици на Съюза към момента на приемането на този регламент, с изключение на текста на немски език — предполага връзка на приемственост във времето между това местопребиваване и „последното обичайно местопребиваване на съпрузите“, така че съпругът, който е останал на територията на съответната държава членка, запазва своето обичайно местопребиваване там, без това да се обезсилва от текста на тази разпоредба на немски език.
31
Следователно в специфичния контекст на определянето на международната компетентност по дела за разтрогване на брачните връзки, предвидена в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент № 2201/2003, не следва да се прави разграничение между понятието „местопребиваване“ и понятието „обичайно местопребиваване“ — разграничение, което би довело до отслабване на критерия за определяне на тази компетентност.
32
На второ място, както по същество поддържат полското и португалското правителство, изискването предявилият искова молба за разтрогване на брачните връзки да докаже, че е придобил обичайно местопребиваване в държавата членка на сезирания съд от началния момент на минималния период от шест месеца, предвиден в член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003, позволява да се гарантира спазването на правната сигурност, като същевременно се запази мобилността на лицата в рамките на Съюза и възможността за прекратяване на брачните връзки, без неоснователно да поставя в по-благоприятно положение ищеца — въпреки че forum actoris вече представлява благоприятно за него правило за компетентност — което не може да се гарантира от по-гъвкавото алтернативно тълкуване на тази разпоредба, защитавано от BM пред запитващата юрисдикция.
33
Така, най-напред, това изискване допринася за компенсирането на обстоятелството, че за разлика от другите критерии за компетентност, изброени в от първо до четвърто тире на член 3, параграф 1, буква а) от Регламент № 2201/2003, посоченият в шесто тире критерий не зависи нито от съгласието на съпрузите, нито от наличието на особена връзка с настоящото или минало място на съжителство на съпрузите. Следователно изискването ищецът да докаже, че е имал обичайно местопребиваване на територията на държавата членка на сезирания съд най-малко шест месеца непосредствено преди предявяването на иска му, се основава на необходимостта този ищец да може да докаже за целия разглеждан период, че има действителна връзка с тази държава членка по смисъла на цитираната в точка 20 от настоящото решение съдебна практика.
34
По-нататък, целите за предвидимост, както и за еднакво тълкуване и прилагане в рамките на Съюза, които ръководят определянето на критериите за предоставяне на компетентност по брачни дела, изброени в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент № 2201/2003, не биха могли да бъдат постигнати, ако от ищеца се изисква само да докаже обичайно местопребиваване в държавата членка на сезирания съд за повече или по-малко кратък период от време в рамките на минималния период от шест месеца, непосредствено предхождащ иска му за разтрогване на брачните връзки. Всъщност в тази хипотеза достатъчният характер на продължителността на обичайното местопребиваване, което се изисква от ищеца на територията на държавата членка на сезирания съд, по дефиниция би се различавал в зависимост от конкретните случаи и от казуистичната преценка на всяка сезирана национална юрисдикция.
35
За сметка на това посочените в предходната точка от настоящото решение цели са постигнати с изискването ищецът да докаже, че е имал обичайно местопребиваване в държавата членка на сезирания съд още от началния момент на минималния период от шест месеца, предвиден в член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003.
36
Накрая, следва да се подчертае, че с оглед на целта за равновесие между, от една страна, мобилността на лицата в рамките на Съюза и от друга страна, изискването за правна сигурност — цел, преследвана с Регламент № 2201/2003 и припомнена в точка 20 от настоящото решение — посоченото в предходната точка от настоящото решение изискване не налага на ищеца непропорционална тежест, която може да го разубеди да се позове на основанието за компетентност, предвидено в член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от този регламент.
37
От това следва, че в съответствие с критерия за компетентност, на който се основава член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003, съпругът, който възнамерява да се позове на тази разпоредба, трябва задължително да докаже обичайното си местопребиваване в държавата членка на сезирания съд от началото на посочения в тази разпоредба минимален период от шест месеца.
38
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент № 2201/2003 трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба подчинява компетентността на юрисдикция на държава членка да разгледа иск за разтрогване на брачните връзки на обстоятелството ищецът — гражданин на тази държава членка, да представи доказателство, че е придобил обичайно местопребиваване в посочената държава членка най-малко шест месеца непосредствено преди предявяването на иска си.
По съдебните разноски
39
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
Член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000,
трябва да се тълкува в смисъл, че
тази разпоредба обуславя компетентността на юрисдикция на държава членка да разгледа иск за разтрогване на брачните връзки от обстоятелството ищецът — гражданин на тази държава членка, да представи доказателство, че е придобил обичайно местопребиваване в посочената държава членка най-малко шест месеца непосредствено преди предявяването на иска си.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.