62023CJ0438_RES
Lieta C‑438/23
Protéines France
un
Union végétarienne européenne (EVU)
un
Association végétarienne de France (AVF)
un
Beyond Meat Inc.
pret
Ministre de l’Économie, des Finances un de la Souveraineté industrielle et numérique
(Conseil d’État (Valsts padome, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2024. gada 4. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 1169/2011 – Pārtikas produktu informācijas sniegšana patērētājiem – 2. panta 2. punkta n) –p) apakšpunkts, 7., 9. un 17. pants – Godīgas informēšanas prakse par pārtikas produktu nosaukumu – Tirdzniecības nosaukumi, pieņemtie nosaukumi un aprakstošie nosaukumi – Pārtikas produkta komponentu vai sastāvdaļu aizstāšana – 38. panta 1. punkts – Jautājumi, kas ir īpaši saskaņoti – Valsts pasākums, ar ko aizliedz izmantot nosaukumus, kuri saistīti ar gaļas produktiem, lai apzīmētu augu izcelsmes proteīnu saturošus pārtikas produktus
Tiesību aktu tuvināšana – Pārtikas produktu informācijas sniegšana patērētājiem – Regula Nr. 1169/2011 – Obligātā informācija par pārtikas produktiem – Pārtikas produkta tirdzniecības nosaukuma, pieņemtā nosaukuma vai aprakstošā nosaukuma obligāta norādīšana – Augu proteīnu saturošu pārtikas produktu tirdzniecība vai reklamēšana – Ar gaļu saistītu nosaukumu izmantošana, kas varētu maldināt patērētājus – Īpaši saskaņots jautājums – Valsts pasākumu pieņemšana, neparedzot tirdzniecības nosaukumu, bet aizliedzot izmantot ar gaļu saistītus nosaukumus, lai apzīmētu augu izcelsmes proteīnu saturošus produktus – Nepieņemamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1169/2011 2. panta 2. punkta o) un p) apakšpunkts, 7. pants, 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 17. pants, 38. panta 1. punkts un VI pielikums)
(skat. 61.–66., 68.–73., 77., 78., 80.–84., 90.–96. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Pārtikas produktu informācijas sniegšana patērētājiem – Regula Nr. 1169/2011 – Valsts administratīvo sankciju pieņemšana, ja tiek pārkāpta regula vai valsts pasākumi saskaņā ar to – Pieņemamība – Tāda valsts pasākuma pieņemšana, ar ko nosaka maksimāli pieļaujamo augu proteīna daudzumu, kuru nepārsniedzot pārtikas produktus drīkst apzīmēt ar pieņemtiem vai aprakstošiem ar gaļu saistītiem nosaukumiem – Nepieņemamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1169/2011 38. panta 1. punkts)
(skat. 104. un 105. punktu, un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Tiesa, kurā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu vērsusies Conseil d’État (Valsts padome, Francija), pilnveido savu judikatūru saistībā ar jēdzienu “īpaša saskaņošana” Regulas Nr. 1169/2011 (
1
) 38. panta 1. punkta izpratnē, kas principā nepieļauj dalībvalstīm pieņemt valsts pasākumus.
Protéines France, kas pārstāv Francijas augu proteīna tirgū aktīvo uzņēmumu intereses, Union végétarienne européenne (EVU), Association végétarienne de France (AVF), kas popularizē veģetārismu, un Beyond Meat, kas ražo un tirgo produktus, kuru pamatā ir augu proteīni, iesniedza prasības Conseil d’État (Valsts padome), lai panāktu, ka tiek atcelts dekrēts (turpmāk tekstā – “attiecīgais dekrēts”) par konkrētu nosaukumu lietošanu augu proteīnu saturošu pārtikas produktu apzīmēšanai (
2
).
Savās prasībās tās apgalvoja, ka ar attiecīgo dekrētu, ar ko, lai apzīmētu pārstrādes produktus, kas satur augu proteīnus, ir aizliegts izmantot tādus apzīmējumus kā “steiks” vai “desa”, nepievienojot un pat pievienojot papildu norādes, ir pārkāptas vairākas Regulas Nr. 1169/2011 normas.
Tiesvedības laikā Tiesā Francijas iestādes pieņēma jaunu dekrētu (
3
), ar kuru paredzēts atcelt attiecīgo dekrētu. Pēc Tiesas nosūtīta informācijas pieprasījuma Conseil d’État (Valsts padome) apstiprināja, ka atbilde uz tās prejudiciālajiem jautājumiem joprojām ir izšķiroša, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu.
Tiesas vērtējums
Vispirms, ņemot vērā iesniedzējtiesas sniegto informāciju, saskaņā ar kuru īpaši šo divu dekrētu darbības joma ir daļēji identiska un vairākas prasītājas pamatlietā ir izteikušas nodomu apstrīdēt arī otro dekrētu, Tiesa atzīst par pieņemamu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas nav ne zaudējis savu priekšmetu, ne kļuvis hipotētisks.
Pēc būtības, runājot par pirmo un otro iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, pirmām kārtām, Tiesa aplūko kopsakarā Regulas Nr. 1169/2011 7. panta 1., 2. un 4. punkta, 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 17. panta 1. un 5. punkta, kā arī VI pielikuma A daļas 4. punkta noteikumus un tos apkopo šādi. Pirmkārt, uz pārtikas produktiem jābūt nosaukumam. Otrkārt, šim nosaukumam jābūt tirdzniecības nosaukumam vai, ja tāda nav, pieņemtajam nosaukumam vai, ja tāda arī nav, aprakstošajam nosaukumam. Treškārt, nosaukumam jābūt precīzam, skaidram un patērētājiem viegli saprotamam. Ceturtkārt, šis pats nosaukums nedrīkst maldināt patērētājus, it īpaši par attiecīgā pārtikas produkta raksturīgajām īpašībām, jo īpaši tā raksturu un sastāvu, un par dabiski esošo komponentu vai parasti izmantoto sastāvdaļu aizstāšanu ar citu komponentu vai sastāvdaļu. Piektkārt, šādas prasības jāievēro, tirgojot un reklamējot jebkuru pārtikas produktu.
Otrām kārtām, konkrētāk runājot par tirdzniecības nosaukumiem, Tiesa atgādina, ka tie var būt noteikti ar Savienības tiesību aktiem vai, ja šādu Savienības tiesību aktu nav, ar valsts tiesību normām (
4
). Šajā lietā Tiesa konstatē, ka nepastāv Savienības tiesību norma, kurā būtu noteikts, ka attiecībā uz produktiem, kā pamatā ir augu izcelsmes proteīni, jāizmanto noteikti tirdzniecības nosaukumi, vai kurā būtu paredzēti produktiem piemērojamie tirdzniecības nosaukumi tikai tādēļ, ka tie ir definēti kā dzīvnieku izcelsmes produkti, nesniedzot citus precizējumus. Vienlaikus novērojot, ka no tās rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka Francijas iestādes ir noraidījušas iespējamību, ka attiecīgajā dekrētā būtu noteikts tirdzniecības nosaukums, Tiesa uzsver, ka sniegt objektīvu vērtējumu par jautājumu, vai šīs iestādes ir pieņēmušas šādu nosaukumu, ir iesniedzējtiesas pienākums, tomēr tā var sniegt šim nolūkam vajadzīgos Savienības tiesību interpretācijas elementus.
Šajā ziņā Tiesa konstatē, ka, lai apzīmētu pārtikas produktu, tirdzniecības nosaukumiem jābūt “noteiktiem”. Tādējādi tirdzniecības nosaukuma pieņemšana izpaužas kā īpaša formulējuma asociēšana ar konkrētu pārtikas produktu.
Tomēr tādu pasākumu pieņemšana, kuros paredzēts, ka pārtikas produktiem jāatbilst konkrētiem nosacījumiem, it īpaši attiecībā uz to sastāvu, lai tos varētu apzīmēt ar terminiem, kas tiek lietoti kā tirdzniecības nosaukums, nevar tikt uzskatīta par līdzvērtīgu tādu pasākumu pieņemšanai, ar kuriem aizliegts izmantot noteiktus terminus, kas tajos nav juridiski definēti, lai apzīmētu pārtikas produktus ar noteiktām īpašībām, it īpaši attiecībā uz to sastāvu.
Proti, pirmie minētie pasākumi ļauj nodrošināt aizsardzību patērētājiem, kuriem jāvadās pēc principa, ka pārtikas produkts, kas apzīmēts ar īpašiem terminiem, kuri veido konkrētu tirdzniecības nosaukumu, atbilst tā izmantošanai īpaši paredzētiem nosacījumiem. Savukārt ar otrajiem minētajiem pasākumiem iestādes precīzi definētos terminus kā tirdzniecības nosaukumu izmanto vienīgi, lai apzīmētu pārtikas produktu ar raksturīgām pazīmēm.
Šajā gadījumā Savienības tiesībās nav paredzēts noteikums, saskaņā ar kuru noteiktiem pārtikas produktiem, kas definēti kā dzīvnieku izcelsmes produkti, var izmantot tirdzniecības nosaukumus, kuri ietver no gaļas, gaļas izstrādājumu un zivju nozarēm aizgūtus apzīmējumus, kas minēti attiecīgajā dekrētā (
5
). Turklāt Tiesa konstatē, ka, šķiet, tāpat ir arī Francijas tiesībās.
Tādējādi, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa veiks pārbaudi, Tiesa uzskata, ka aplūkojamajā dekrētā nav ietverts “tirdzniecības nosaukums”, bet tas attiecas uz to, kādus “pieņemtus nosaukumus” vai “aprakstošus nosaukumus” nedrīkst izmantot, lai apzīmētu pārtikas produktus, kuru sastāvā ir augu proteīni.
Trešām kārtām, Tiesa nosaka, vai šie divi jēdzieni ir īpaši saskaņoti Regulā Nr. 1169/2011. Tā norāda, ka šīs regulas 2. panta 2. punkta o) un p) apakšpunktā nav paredzēts, ka dalībvalstis var pieņemt pasākumus, kas regulētu konkrēta pārtikas produkta pieņemtos nosaukumus vai aprakstošos nosaukumus. Proti, ņemot vērā definīcijas, ko Savienības likumdevējs ir pieņēmis attiecībā uz šiem pieņemtajiem un aprakstošajiem nosaukumiem, to piemērojamību nevar vispārīgi un abstrakti ierobežot valsts iestādes. Līdz ar to, ja nav pieņemts tirdzniecības nosaukums, dalībvalsts, izmantojot vispārēju un abstraktu aizliegumu, nevarētu liegt augu proteīnu izcelsmes pārtikas produktu ražotājiem izpildīt savu pienākumu norādīt šo pārtikas produktu nosaukumu, izmantojot pieņemtus vai aprakstošus nosaukumus (
6
).
Jo īpaši attiecībā uz dalībvalsts tiesībām pieņemt vispārējus un abstraktus pasākumus, lai novērstu patērētāju maldināšanas risku, ko rada dzīvnieku proteīnu aizstāšana ar augu proteīniem, Tiesa atgādina, ka Regulas Nr. 1169/2011 7. panta 1. punkta d) apakšpunkts un VI pielikuma A daļas 4. punkts attiecas uz pārtikas produktu komponentu vai sastāvdaļu aizstāšanu. Līdz ar to arī šis jautājums ir īpaši saskaņots ar šo regulu.
Turklāt Tiesa precizē, ka šie noteikumi aptver arī jautājumu par informāciju, kas jāsniedz patērētājiem, ja attiecīgā pārtikas produkta sastāvs kļuvis pilnīgi atšķirīgs. Pastāv risks, ka augstais patērētāju aizsardzības līmenis, ko paredzēts sasniegt ar šo regulu (
7
), tiks apdraudēts, ja paradoksālā kārtā noteikumi, kuri attiecas uz kāda komponenta vai sastāvdaļas aizstāšanu pārtikas produktā ar citu komponentu vai sastāvdaļu, netiks piemēroti, ja šī aizstāšana attiecas uz pārtikas produkta īpaši svarīgu komponentu vai sastāvdaļu, vai pat vienīgo komponentu vai sastāvdaļu.
Līdz ar to ar minētajām tiesību normām ir ieviesta atspēkojama prezumpcija, ka tajās paredzētajā kārtībā sniegtā informācija pietiekami aizsargā patērētājus, tostarp gadījumā, ja tiek pilnībā aizstāts vienīgais komponents vai sastāvdaļa, kuru tie cer atrast konkrētā pārtikas produktā, kas apzīmēts ar pieņemtu nosaukumu vai aprakstošu nosaukumu, kurā ietverti konkrēti termini.
Tomēr, ja valsts iestāde uzskata, ka konkrēta pārtikas produkta pārdošanas vai reklamēšanas kārtība maldina patērētāju, tā var vērsties pret attiecīgo pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju, kurš ir atbildīgs (
8
) par informāciju, kas norādīta uz šī pārtikas produkta un kam jānodrošina šīs informācijas esamība un precizitāte un jāpierāda, ka iepriekš minētā prezumpcija ir atspēkota.
Tādējādi Tiesa, atbildot uz abiem pirmajiem prejudiciālajiem jautājumiem, lemj, ka Regulas Nr. 1169/2011 7. un 17. pants un VI pielikuma A daļas 4. punkts, tos lasot kopsakarā ar Regulas Nr. 1169/2011 2. panta 2. punkta o) un p) apakšpunktu un 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu, jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem šīs regulas 38. panta 1. punkta izpratnē ir īpaši saskaņota patērētāju aizsardzība pret risku tikt maldinātiem, izmantojot nosaukumus, kas nav tirdzniecības nosaukumi un kas veido gaļas, gaļas izstrādājumu un zivju nozares termini, lai aprakstītu, tirgotu vai reklamētu pārtikas produktus, kuri dzīvnieku izcelsmes proteīnu vietā satur augu izcelsmes proteīnus, tostarp tos satur pilnībā, un līdz ar to liedz dalībvalstij pieņemt valsts pasākumus, ar kuriem reglamentē vai aizliedz šādu nosaukumu izmantošanu.
Runājot par trešo iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, Tiesa uzskata, pirmkārt, ka ar iepriekšminētajām tiesību normām veiktā īpašā saskaņošana neliedz dalībvalstij noteikt administratīvus sodus par to prasību un aizliegumu neievērošanu, kas izriet no šīm tiesību normām vai no tai atbilstošiem valsts pasākumiem. Otrkārt, maksimālā pieļaujamā augu proteīna līmeņa noteikšana (
9
), kuru nepārsniedzot pārtikas produktus varētu apzīmēt ar konkrētiem pieņemtiem vai aprakstošiem nosaukumiem, ir līdzvērtīga to izmantošanas reglamentēšanai, nenosakot tirdzniecības nosaukumu. Taču, ņemot vērā, ka minētās tiesību normas īpaši saskaņo šo nosaukumu lietošanu, dalībvalsts šajā ziņā nedrīkstētu pieņemt pasākumus, jo citādi tiktu apdraudēts Savienības tiesību vienveidīgums.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV 2011, L 304, 18. lpp.).
(
2
)	Décret no 2022-947, du 29 juin 2022, relatif à l’utilisation de certaines dénominations employées pour désigner des denrées comportant des protéines végétales (2022. gada 29. jūnija dekrēts Nr. 2022-947 par konkrētu nosaukumu lietošanu augu proteīnu saturošu pārtikas produktu apzīmēšanai; JORF, 2022. gada 30. jūnijs, teksts Nr. 3).
(
3
)	Décret no2024-144 du 26 février 2024 relatif à l'utilisation de certaines dénominations employées pour désigner les denrées alimentaires comportant des protéines végétales (2024. gada 26. februāra dekrēts Nr. 2024-144 par konkrētu nosaukumu lietošanu augu proteīnu saturošu pārtikas produktu apzīmēšanai; JORF, 2024. gada 27. februāris, teksts Nr. 15)
(
4
)	Regulas Nr. 1169/2011 2. panta 2. punkta n) apakšpunkts.
(
5
)	Šis konstatējums attiecas arī uz terminiem, kuri uzskaitīti dekrēta Nr. 2024-144 I pielikumā.
(
6
)	Regulas Nr. 1169/2011 38. panta 1. punkts.
(
7
)	Regulas Nr. 1169/2011 1. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 1. un 3. apsvērumu.
(
8
)	Regulas Nr. 1169/2011 8. panta 1. un 2. punkts.
(
9
)	Dekrēta Nr. 2022-947 3. panta 1. punkts.