62004CJ0036_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑36/04. sz. ügyben,
az EK 230. cikk alapján megsemmisítés iránt 2004. január 29‑én,
a Spanyol Királyság (képviseli: N. Díaz Abad, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
felperesnek
az Európai Unió Tanácsa
(képviselik: J. Monteiro és F. Florindo Gijón, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatja:
az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: T. van Rijn és S. Pardo Quintillán, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
beavatkozó,
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, J. Makarczyk, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris (előadó) és G. Arestis bírák,
főtanácsnok: P. Léger,
hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. szeptember 29‑i tárgyalásra,
a főtanácsnok indítványának a 2006. január 19‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. A Spanyol Királyság a keresetlevelében az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések irányításáról, a 2847/93/EGK rendelet módosításáról, valamint a 685/95/EK és a 2027/95/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 4‑i 1954/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 289., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 6. kötet, 44. o., a továbbiakban: vitatott rendelet) 3., 4. és 6. cikkének a megsemmisítését kéri.
Jogi háttér
2. A vitatott rendelet 3. cikkének rendelkezése szerint:
„(1) A 6. cikk (1) bekezdésében meghatározott terület kivételével a tagállamok:
a) az 1998–2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják a legalább 15 méter teljes hosszal rendelkező hajók halászati tevékenységének szintjét az 1. cikkben említett valamennyi ICES-terület és CECAF-körzet tekintetében, a tengerfenéken élő fajok halászatára vonatkozóan, kivéve a mélytengeri állományok halászatára vonatkozó különleges hozzáférési követelmények és kapcsolódó feltételek megállapításáról szóló, 2002. december 16‑i 2347/2002/EK tanácsi rendelet hatálya alá tartozó tengerfenéki halászterületeket, illetve a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és a nagy tengeri pók halászatának területeit, e rendelet melléklete szerint. A halászati tevékenység kiszámítása céljából a hajó kapacitását kilowattban (kW) kifejezett beépített teljesítményében kell mérni;
b) biztosítják az a) pont szerint megállapított halászati szintet valamennyi ICES-területen és CECAF-körzetben, tekintettel az a) pontban említett minden halászterületre.
[…]”
3. Ezen rendelet 4. cikke értelmében:
„(1) A legfeljebb 15 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók halászati erőkifejtését átfogóan kell megállapítani a 3. cikk (1) bekezdésében említett valamennyi halászterület, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban.
(2) A legfeljebb 10 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók halászati erőkifejtését átfogóan kell megállapítani a 6. cikk (1) bekezdésében említett valamennyi halászat, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy az említett halászhajók által folytatott halászati erőkifejtés az (1) és (2) bekezdés alapján megbecsült halászati erőkifejtési szintre korlátozódik.”
4. Az említett rendelet 6. cikke különleges halászati erőkifejtési rendszert vezet be az Írország partjai által határolt biológiailag érzékeny területre, ahol „a tagállamok az 1998‑tól 2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják a legalább tíz méter teljes hosszal rendelkező hajók halászati erőkifejtésének szintjét a tengerfenéken élő fajok halászatára vonatkozóan, kivéve a 2347/2112/EK rendelet hatálya alá tartozó tengerfenéki halászterületeket, valamint a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és a nagy tengeri pók halászatának területét, továbbá meghatározzák az így megállapított halászati erőkifejtés valamennyi említett halászterületre vonatkozó szintjét”.
A felek kérelmei
5. A Spanyol Királyság azt kéri, hogy a Bíróság:
– semmisítse meg a vitatott rendelet 3., 4. és 6. cikkét (a továbbiakban: megtámadott rendelkezések);
– kötelezze az Európai Unió Tanácsát a költségek viselésére.
6. A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
– utasítsa el a keresetet;
– kötelezze a Spanyol Királyságot a költségek viselésére.
7. A Bíróság elnökének 2004. május 19‑i végzésével az Európai Közösségek Bizottsága részére engedélyezték a beavatkozást a Tanács kérelmeinek támogatására. A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a keresetet, és kötelezze a Spanyol Királyságot a költségek viselésére. Kéri továbbá – abban az esetben, ha a keresetnek helyt adnak – a megtámadott rendelkezések időbeli hatályának fenntartását az EK 231. cikk második bekezdésének alkalmazásával.
A keresetről
8. A Spanyol Királyság lényegében két jogalapra hivatkozik a keresete alátámasztásaként. Az egyik a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított jogalap. Az említett tagállam úgy véli, hogy a Tanács nem vette figyelembe a spanyol flottának a csatlakozási szerződés rendelkezéseiből eredő különleges helyzetét, amikor meghatározta a referencia-időszakot a halászati erőkifejtés kiszámításához, és különleges halászati erőkifejtési rendszert alkalmazott az Írországtól délnyugatra elhelyezkedő területen. A második jogalap a hatáskörrel való visszaélésen alapul, amelyet a Tanács valósított meg a vitatott rendelet 6. cikke szövegének megállapításával, annyiban, amennyiben a biológiailag érzékeny terület meghatározásának valódi célja nem a tőkehal-ivadékok megőrzése volt, hanem a spanyol flottára vonatkozó megszorítások meghosszabbítása.
9. A Bíróság felhívta a feleket, hogy terjesszék elő az észrevételeiket a kereset elfogadhatóságának kérdését illetően, tekintettel azon ítélkezési gyakorlatra, amely szerint a közösségi jogi aktus részleges megsemmisítése csak akkor lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek a jogi aktus egyéb elemeitől elválaszthatók (lásd többek között a C‑29/99. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2002. december 10‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11 221. o.] 45. és 46. pontját, a C‑378/00. sz., Bizottság kontra Parlament és Tanács ügyben 2003. január 21‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑937. o.] 30. pontját, a C‑239/01. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 30‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑10 333. o.] 33. pontját és a C‑244/03. sz., Franciaország kontra Parlament és Tanács ügyben 2005. május 24‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑4021. o.] 12. pontját).
10. A tárgyalás során a Tanács úgy érvelt, hogy ha a megtámadott rendelkezések ugyan el is választhatók egymástól, nem ez a helyzet az ezeknek és a vitatott rendelet egyéb rendelkezéseinek az elválasztását illetően, és hogy következésképp utóbbiaknak már nem lenne értelmük a megtámadott rendelkezések megsemmisítése esetén. Az ilyen megsemmisítés következményei különösen kényesek lennének az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések igazgatásáról szóló, 1995. március 27‑i 685/95/EK tanácsi rendelet (HL L 71., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 204. o.) és az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati gazdálkodási rendszer létrehozásáról szóló, 1995. június 15‑i 2027/95/EK tanácsi rendelet (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 224. o.) hatályon kívül helyezéséről szóló, említett rendelet 15. cikkét illetően. Következésképpen, a Tanács fenntartásait fejezi ki a kereset elfogadhatóságát illetően.
11. A Bizottság osztja a Tanács érvelését, megállapítva, hogy a megtámadott rendelkezések az új halászati erőkifejtési rendszer lényegét képezik, és hogy ezen rendelkezések megsemmisítése esetén a fenti erőkifejtés semmilyen rendszere nem lenne többé alkalmazható a nyugati vizekre.
12. Amint az a jelen ítélet 9. pontjában felidézésre került, az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy valamely közösségi aktus részleges megsemmisítése csak akkor lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek a jogi aktus egyéb elemeitől elválaszthatók.
13. A Bíróság több alkalommal akként határozott, hogy az elválaszthatóság követelménye nem teljesül, ha a jogi aktus részleges megsemmisítése folytán annak lényeges tartalma változna (a C‑68/94. és C‑30/95. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság ügyben 1998. március 31‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1375. o.] 257. pontja, a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítélet 46. pontja, a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontja és a fent hivatkozott Franciaország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 13. pontja).
14. A Bíróság egyébként arról is határozott, hogy az a kérdés, hogy módosítja‑e a részleges megsemmisítés a megtámadott jogi aktus lényeges tartalmát, objektív szempontnak, nem pedig a vitás jogi aktust elfogadó hatóság politikai akaratával összefüggő szubjektív szempontnak minősül (a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 37. pontja).
15. A jelen ügyben meg kell vizsgálni, hogy a megtámadott rendelkezések megsemmisítése – miközben a vitatott rendelet egyéb rendelkezései fennmaradnak – objektívan változtatná‑e meg magát a rendelet lényeges tartalmát.
16. Nos, a megtámadott rendelkezések az említett rendelet lényegét képezik.
17. A (4) preambulumbekezdés szerint ugyanis a vitatott rendelet egy új halászati gazdálkodási rendszer bevezetésére irányul a meghatározott területeken annak biztosítására, hogy „a jelenlegi halászat általános szintje ne emelkedjen”.
18. Ráadásul a megtámadott rendelkezéseket a vitatott rendeletnek a halászati gazdálkodási rendszerre vonatkozó II. fejezetébe foglalták. Így e rendelet 3. cikke meghatározza a tengerfenéken élő fajok, illetve egyes rákfélék és puhatestűek halászatára vonatkozó intézkedéseket, az említett rendelet 4. cikke megállapítja a legfeljebb 15 méter hosszúságú halászhajókra alkalmazandó halászati erőkifejtést, és ugyanezen rendelet 6. cikke meghatározza a biológiailag érzékeny területekre vonatkozó erőkifejtés-gazdálkodás feltételeit.
19. Következésképpen a megtámadott rendelkezések a halászati erőkifejtés irányításának meghatározó elemeit állapítják meg, míg a vitatott rendelet II. fejezetének egyéb rendelkezései technikai jelleget mutatnak, mivel ezen rendelet 3., 4. és 6. cikkéhez kötődik az alkalmazásuk. Az említett rendelet III. fejezete ellenőrzési rendszert vezet be a halászati erőkifejtés irányításának tiszteletben tartására vonatkozóan, és ezért csak akkor van értelme, ha a megtámadott rendelkezések hatályban maradnak.
20. Végül, a vitatott rendelet 15. cikke hatályon kívül helyezte a 685/95 és a 2027/95 rendeleteket, legkésőbb 2004. augusztus 1‑jével. Ez a két rendelet az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati gazdálkodási rendszert határozta meg és alkalmazta. A megtámadott rendelkezések megsemmisítésének következményeként joghézag keletkezne, mivel az ilyen megsemmisítés folytán a halászati erőkifejtés irányítására vonatkozó egyetlen szabályozás sem lenne többé hatályos.
21. Az előzőkből következik, hogy a megtámadott rendelkezések elválaszthatatlanok a vitatott rendelet egyéb részeitől. Ebből következik, hogy a Spanyol Királyság által az említett rendelet részleges megsemmisítése céljából előterjesztett kérelmek elfogadhatatlanok, és hogy ezért a keresetet el kell utasítani.
A költségekről
22. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel pervesztes lett, a Tanács kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére. Az említett cikk 4. §‑a értelmében a Bizottság maga viseli saját költségeit.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1) A keresetet elutasítja.
2) A Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
3) Az Európai Közösségek Bizottsága maga viseli saját költségeit.