NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
TAMARA
ĆAPETA
prednesené
1. augusta
2025(1)
Vec C‑799/23
Európska komisia
proti
Slovenskej republike
„ Nesplnenie
povinnosti
členským
štátom – Sociálna
politika – Smernica
2000/43/ES – Rovnosť
zaobchádzania s osobami
bez
ohľadu
na
rasový
alebo
etnický
pôvod – Nepriama
diskriminácia
rómskych
detí v oblasti
vzdelávania “
I.      Úvod
1.        Touto
žalobou
podľa
článku 258 ZFEÚ
Európska
komisia
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
rozhodol,
že
Slovenská
republika
si
diskriminovaním
rómskych
detí v oblasti
vzdelávania
nesplnila
svoje
povinnosti
podľa
smernice
2000/43(2).
2.        Konkrétnejšie,
Komisia
svojím
prvým
žalobným
dôvodom
tvrdí,
že
rómske
deti
sú
umiestňované v špeciálnych
školách
alebo
špeciálnych
triedach
pre
deti s mentálnym
alebo
iným
postihnutím v podstatne
väčšom
počte
ako
ostatné
deti.
Svojím
druhým
žalobným
dôvodom
tvrdí,
že
rómske
deti
sú v rámci
základného
vzdelania v bežných
školách
segregované
od
ostatných
detí
tým,
že
sú
umiestňované
do
výlučne
rómskych
škôl,
do
oddelených
tried
alebo
na
oddelených
poschodiach
alebo
tým,
že
sú
oddelené v školských
jedálňach.
3.        Takéto
nepriaznivé
zaobchádzanie s rómskymi
deťmi
vyplýva
podľa
Komisie z praxe,
ktorá
existuje
už
dlhodobo a ktorú
Slovenská
republika
neodstránila.
Táto
prax
je
rozšírená v tom
zmysle,
že
vedie k diskriminácii
rómskych
detí
vo
vzdelávacom
systéme v celej
krajine.
4.        Slovenská
republika
nespochybňuje
existenciu
tejto
diskriminácie,
tvrdí
však,
že
je
výsledkom
štrukturálnych
problémov
spôsobených
zakorenenou
diskrimináciou
Rómov v slovenskej
spoločnosti,
ktoré
nie
je
možné
rýchlo
vyriešiť.
Tento
členský
štát
však
tvrdí,
že
preukázal,
že
prijal
viacero
opatrení
na
riešenie
tohto
problému.
5.        Prejednávaná
vec,
ktorá
je
prvou
žalobou o nesplnenie
povinnosti
vyplývajúcou
zo
štrukturálnej
nerovnosti
zakorenenej v spoločnosti,
stavia
Súdny
dvor
pred
novú
otázku,
ako
má
postupovať v prípade
tohto
druhu
žaloby.
Komisia
nevytýka
Slovenskej
republike
existenciu
konkrétnych
legislatívnych
alebo
iných
opatrení,
ktoré
sú
diskriminačné
alebo
ktoré
vedú k diskriminácii,
ale
skôr
pretrvávanie
diskriminácie v slovenskej
spoločnosti.
6.        Zastávam
preto
názor,
že
je
potrebné
položiť
si
otázku,
či
má
Slovenská
republika
povinnosť
dosiahnuť
výsledok,
ktorá
by
vyžadovala
odstrániť
diskrimináciu
na
etnickom
základe v oblasti
vzdelávania,
alebo
či
má
povinnosť
konať,
ktorá
by
len
vyžadovala
vynaložiť
maximálne
úsilie
na
odstránenie
takejto
diskriminácie.
Druh
dôkazov
relevantných
pre
Súdny
dvor
pri
rozhodovaní v tejto
veci
bude
závisieť
od
toho,
či
povinnosť
uložená
smernicou
2000/43
je
povinnosťou
dosiahnuť
výsledok
alebo
povinnosťou
konať.
II.    Konanie pred podaním žaloby a konanie na Súdnom dvore
7.        V nadväznosti
na
preskúmanie v rámci
postupu
EÚ
Pilot
Komisia
30. apríla
2015
zaslala
Slovenskej
republike
formálnu
výzvu.
8.        V tejto
formálnej
výzve
Komisia
tvrdila,
že
existujú
presvedčivé
dôkazy o tom,
že
rómske
deti
sú v Slovenskej
republike
vystavené
výraznej
diskriminácii v oblasti
vzdelávania.
Komisia
najmä
uviedla,
že
rómske
deti
boli v neprimeranom
počte
umiestňované
do
špeciálnych
škôl
alebo
tried
pre
deti s mentálnym
alebo
iným
postihnutím,
ako
aj
to,
že
rómske
deti
boli v bežných
školách
vytláčané
na
okraj
spoločnosti
prostredníctvom
iných
foriem
segregácie, a to
ich
umiestňovaním
do
oddelených
tried
alebo
do
oddelených
škôl.
Táto
diskriminácia
bola
podľa
názoru
Komisie
výsledkom
nedostatočných
legislatívnych
opatrení
transponujúcich
smernicu
2000/43,
nedostatočnou
implementáciou
existujúcich
opatrení a nesprávnou
administratívnou a sociálnou
praxou.
9.        Slovenská
republika
na
formálnu
výzvu
odpovedala
listom
zo
16. augusta
2015,
pričom
uviedla,
že
vypracovala
legislatívne
zmeny.
Napríklad
do
príslušných
právnych
predpisov
zahrnula
definíciu
segregácie a zaviedla
explicitnú
povinnosť
umiestňovať
deti
zo
sociálne
znevýhodneného
prostredia
spolu s ostatnými
deťmi,
aby
sa
zabránilo
segregácii.
Prijala
tiež
zákonnú
úpravu
umožňujúcu
preskúmavať
diagnostické
postupy,
ktoré
prispievali k umiestňovaniu
neprimeraného
počtu
rómskych
detí
do špeciálnych
škôl.
Okrem
toho
tento
členský
štát
odmietol
tvrdenie,
že
by
existujúce
právne
predpisy
neboli
správne
uplatňované, a uviedol,
že
postupne a priebežne
zavádzal
viaceré
dodatočné
opatrenia s cieľom
odstrániť
problémy
uvedené
vo
formálnej
výzve.
10.      V období
od
decembra
2015
do
decembra
2017
boli
podané
žiadosti o dodatočné
informácie a uskutočnilo
sa
stretnutie
medzi
Komisiou a zástupcami
Slovenskej
republiky.
11.      Dňa
11. októbra
2019
Komisia
zaslala
Slovenskej
republike
odôvodnené
stanovisko, v ktorom
uviedla,
že
hoci
nedávne
zmeny
príslušných
právnych
predpisov
nepochybne
predstavujú
výrazné
zlepšenie,
stále
existujú
dôkazy o pretrvávajúcich
diskriminačných
praktikách,
ktoré
sú
totožné s tými,
ktoré
už
boli
zistené v minulosti.
12.      Komisia
preto
vzala
späť
svoju
výhradu
týkajúcu
sa
nedostatočného
legislatívneho
prebratia
smernice
2000/43.
Konštatovala
však,
že
údaje
stále
naznačujú,
že
Slovenská
republika
účinne
nevyriešila
diskrimináciu
rómskych
detí
vo
vzdelávacom
systéme,
keďže v špeciálnych
školách a špeciálnych
triedach
je
naďalej
nadmerné
zastúpenie
rómskych
detí.
Podľa
Komisie
to
bolo
do
veľkej
miery
výsledkom
neprimeranej
diagnostickej
metodológie a ťažkostí
pri
revízii
už
stanovených
diagnóz.
Taktiež
trvala
na
tvrdení
týkajúcom
sa
segregácie
rómskych
detí v bežných
školách.
Hoci
existovalo
viacero
príčin,
nijako
to
neodôvodňovalo
pokračovanie
segregácie.
13.      V odôvodnenom
stanovisku
Komisia
stanovila
lehotu
do
11. decembra
2019,
dokedy
mala
Slovenská
republika
ukončiť
vytýkané
nesplnenie
povinnosti.
14.      Dňa
6. decembra
2019
Slovenská
republika
odpovedala
na
toto
odôvodnené
stanovisko.
15.      Slovenská
republika v tejto
odpovedi
uviedla,
že
štatistické
údaje o Rómoch,
ktoré
poskytla
Komisia,
boli
nespoľahlivé,
najmä z dôvodu
ťažkostí
spojených
so
zberom
takýchto
dát o etnickej
príslušnosti.
Následne
uviedla
nedávno
prijaté
legislatívne a nelegislatívne
opatrenia
prijaté
na
boj
proti
diskriminácii
rómskych
detí v školskom
systéme a konkrétne
projekty
navrhnuté v tejto
oblasti.
Slovenská
republika
na
záver
ubezpečila
Komisiu,
že
sa
bude
usilovať
bez
zbytočného
odkladu
prijať
konkrétne
legislatívne
opatrenia
uvedené v jej
odpovedi
na
odôvodnené
stanovisko
Komisie a zaviazala
sa
postupne a priebežne, v krátkodobom
aj v dlhodobom
horizonte,
vykonávať
ďalšie
súvisiace
kroky.
16.      V nadväznosti
na
túto
odpoveď
sa v rokoch
2020
až
2022
uskutočnili
ďalšie
kontakty
medzi
Komisiou a Slovenskou
republikou,
najmä v septembri
2022,
keď
komisárka
Európskej
komisie
pre
rovnosť
Helena
Dalliová
navštívila
školy
na
východe
Slovenska a stretla
sa s predstaviteľmi
Slovenskej
republiky,
vrátane
predsedu
vlády
Eduarda
Hegera.
17.      Komisia
22. decembra
2023
podala
na
Súdny
dvor
prejednávanú
žalobu
podľa
článku 258 ZFEÚ.
18.      Slovenská
republika
predložila
svoje
vyjadrenie k žalobe
26. marca 2024.
19.      Komisia
podala
repliku
7. mája
2024 a Slovenská
republika
podala
dupliku
17. júna
2024.
20.      Dňa
8. apríla
2025
sa
konalo
pojednávanie,
na
ktorom
Komisia a Slovenská
republika
predniesli
ústne
vyjadrenia.
III. Analýza
21.      Touto
žalobou
Komisia
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
určil,
že
Slovenská
republika
si
systematicky a pretrvávajúco
neplnila
svoje
povinnosti
podľa článku 2 ods. 1
smernice
2000/43 v spojení s jej článkom 2 ods. 2 písm. b) a článkom 3 ods. 1 písm. g)
tým,
že:
–      v neprimeranom
počte
umiestňovala
rómske
deti
do
špeciálnych
škôl
alebo
špeciálnych
tried
pre
deti s mentálnym
alebo
iným
postihnutím, v ktorých
sa
vyučuje
podľa
obmedzeného
učebného
plánu,
a
–      pristupovala k segregácii
rómskych
detí v oddelených
triedach v rámci
bežných
škôl
alebo v oddelených
školách.
22.      V rámci
konania o nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ
je
úlohou
Komisie,
aby
preukázala
existenciu
údajného
nesplnenia
povinnosti.(3)
23.      Domnievam
sa,
že
skôr
ako
Súdny
dvor
posúdi
tvrdenia,
ktoré
mu
boli
predložené,
mal
by
sa
zaoberať
otázkou
druhu
dôkazov,
ktoré
by
mala
Komisia
predložiť
na
podporu
svojich
žalobných
dôvodov
vo
veci
takejto
povahy.
24.      To
podľa
môjho
názoru
závisí
od
toho,
či
povinnosť
vyplývajúca z článku 2
ods. 1
smernice
2000/43 v spojení s jej
článkom 2
ods. 2
predstavuje
povinnosť
dosiahnuť
výsledok
alebo
povinnosť
konať.
25.      Budem
teda
postupovať
nasledujúcim
spôsobom.
26.      V časti A uvediem,
aké
sú
rozdiely,
ktoré
vyplývajú z konštatovania,
že
existuje
povinnosť
dosiahnuť
výsledok, v porovnaní s konštatovaním,
že
existuje
povinnosť
konať.
27.      V časti B navrhnem,
aby
Súdny
dvor
vyložil
článok 2
ods. 1
smernice
2000/43 v spojení s jej
článkom 1 a článkom 2
ods. 2 v tom
zmysle,
že
ukladá
členským
štátom
povinnosť
dosiahnuť
výsledok.
To
si
vyžaduje,
aby
Komisia
preukázala,
že
želaný
výsledok – neexistencia
diskriminácie v oblasti
vzdelávania – nebol v dotknutom
členskom
štáte
dosiahnutý.
28.      V tejto
súvislosti,
ako
uvediem v časti C),
sú
štatistické
alebo
iné
údaje o existencii
údajnej
diskriminácie
vhodným
prostriedkom
na
preukázanie
nesplnenia
povinností,
ktoré
Komisia
uvádza.
Naopak,
ostatné
dôkazy
týkajúce
sa
opatrení
prijatých
na
boj
proti
diskriminácii,
ako
aj
ich
účinnosti
alebo
neúčinnosti,
nie
sú
relevantné
na
preukázanie
alebo
vyvrátenie
nesplnenia
povinnosti
dosiahnuť
výsledok.
29.      V časti D zdôvodním,
že
Komisia
dostatočne
preukázala
existenciu
diskriminácie
rómskych
detí v súvislosti s obidvoma
žalobnými
dôvodmi.
Vyjadrenie
Slovenskej
republiky,
ktorého
cieľom
je
presvedčiť
Súdny
dvor,
že
opatrenia,
ktoré
zaviedla
prinesú
požadované
zlepšenie,
nemôže
vyvrátiť
dôkaz o tom,
že
obidva
druhy
údajnej
diskriminácie
rómskych
detí
stále
existovali v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku.
A.      Povinnosť dosiahnuť výsledok alebo povinnosť konať
30.      V prejednávanej
veci
Komisia
ako
dôkaz
na
podporu
svojich
dvoch
žalobných
dôvodov
predložila
Súdnemu
dvoru
rôzne
štatistické a iné
údaje
uvedené v správach
medzinárodných
organizácií,
mimovládnych
organizácií
(MVO) a slovenských
orgánov.
Tieto
dokumenty
umožňujú
preukázať
na
jednej
strane,
že v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku a aj
po
tomto
dátume,
boli
rómske
deti v neprimeranom
počte
zastúpené v špeciálnych
školách
alebo
špeciálnych
triedach, a na
druhej
strane,
že v mnohých
prípadoch
sú
rómske
deti
umiestňované v oddelených
školách
alebo
oddelených
triedach v rámci
bežných
škôl.(4) Tieto
údaje
sú
predložené s cieľom
preukázať
existenciu
alebo
pretrvávanie
diskriminácie
rómskych
detí v slovenskom
vzdelávacom
systéme.
31.      Slovenská
republika v zásade(5) nevyvracia
tvrdenia,
že
diskriminácia
stále
pretrváva.
Tvrdí
však,
že
prijala
viacero
opatrení a programov s cieľom
riešiť
existujúcu
diskrimináciu.(6) Niektoré z týchto
opatrení
boli iniciované
pred
uplynutím
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku a iné
boli
prijaté
neskôr.
Podľa
Slovenskej
republiky
tieto
opatrenia
už
viedli k určitým
zlepšeniam.
Tento
členský
štát
však
zdôrazňuje,
že
vzhľadom
na
existenciu
dlhodobej
štrukturálnej
nerovnosti,
ktorá
postihuje
Rómov v slovenskej
spoločnosti,
nemohli
prijaté
opatrenia
zmeniť
spoločenské
modely v krátkom
časovom
horizonte,
ktorý
bol
stanovený.
32.      Komisia
pripúšťa,
že
Slovenská
republika
prijala
viacero
opatrení,
ktoré
môžu
prispieť k odstráneniu
diskriminácie.
Zároveň
sa
však
domnieva,
že
niektoré z týchto
opatrení
sú
neprimerané
alebo
nedostatočne
účinné.(7) Je
dôležité
poznamenať,
že
Komisia
tvrdí,
že
tieto
opatrenia
zatiaľ
neodstránili
ani
neznížili
úroveň
diskriminácie
rómskych
detí v slovenskom
vzdelávacom
systéme.(8)
33.      Relevantnosť
týchto
tvrdení
pre
rozhodnutie,
či k údajnému
nesplneniu
povinnosti
skutočne
došlo
alebo
nie,
závisí
podľa
môjho
názoru
od
druhu
povinnosti
uloženej
členským
štátom
ustanoveniami,
na
ktoré
odkazuje
Komisia. V závislosti
od
toho,
či
sa
žaloba
Komisie
bude
týkať
nesplnenia
povinnosti
dosiahnuť
výsledok,
alebo
povinnosti
konať,
sa
budú
odlišovať
aj
relevantné
tvrdenia.
34.      Povinnosť
dosiahnuť
výsledok
vyžaduje,
aby
členský
štát
dospel
ku
konkrétnemu a vopred
vymedzenému
výsledku
alebo
situácii.
Dôraz
sa
kladie
na
samotný
výsledok,
bez
ohľadu
na
prostriedky
zvolené
na
jeho
dosiahnutie.
Ak
sa
výsledok
nedosiahne,
ide o nesplnenie,
pokiaľ
členský
štát
nepreukáže
vyššiu
moc
alebo
iné
mimoriadne
okolnosti.
Naopak,
povinnosť
konať
ukladá
členskému
štátu
povinnosť
prijať
všetky
vhodné
opatrenia
na
dosiahnutie
určitého
cieľa
bez
toho,
aby
nutne
zaručil,
že
tento
cieľ
bude
dosiahnutý.
Dôraz
sa
kladie
na
vynaložené
úsilie,
aj
keď
sa
výsledok
nedosiahol
alebo
ešte
nedosiahol.(9)
35.      Ak
teda
smernica
2000/43
ukladá
povinnosť
dosiahnuť
výsledok,
stačí,
aby
Komisia
preukázala,
že v školách
jednoducho
existuje
diskriminácia
rómskych
detí. V takom
prípade
tvrdenia
Slovenskej
republiky
týkajúce
sa
opatrení
prijatých
na
dosiahnutie
výsledku
nepredstavujú
obranu;
nevyvracia
to
tvrdenie o nesplnení
povinnosti.
36.      Naopak,
ak
existuje
povinnosť
konať,
aj
keď
výsledok
ešte
nie
je
dosiahnutý,
relevantným
argumentom
je
skutočnosť,
že
členský
štát
vynaložil
maximálne
úsilie
na
odstránenie
diskriminácie. V takom
prípade
by
Komisia
musela
preukázať,
prečo
opatrenia
prijaté
Slovenskou
republikou
nepredstavujú
jej
maximálne
úsilie v boji
proti
diskriminácii.(10)
37.      Okrem
toho
treba
pripomenúť,
že
Komisia
nie
je
povinná
začať
konanie o nesplnení
povinnosti a disponuje
úplnou
diskrečnou
právomocou
nielen
rozhodnúť o začatí
konania,
ale
aj
kedy a v akej
veci.(11)       Komisia
disponuje
tiež
úplnou
diskrečnou
právomocou,
pokiaľ
ide o rozhodnutie,
či
bude
pokračovať v tomto
konaní
až
pred
Súdny
dvor.(12)
38.      V odpovedi
na
otázku
položenú
na
pojednávaní
Komisia
vysvetlila,
že
hoci
podobné
problémy
existujú
aj v iných
členských
štátoch(13),
rozhodla
sa
žalovať
Slovenskú
republiku
pred
Súdnym
dvorom,
lebo
sa
domnievala,
že v tomto
členskom
štáte
nedošlo k žiadnemu
výraznému
pokroku
pri
odstraňovaní
diskriminácie
rómskych
detí.
39.      Zatiaľ
čo
Komisia
má
počas
celého
konania o nesplnení
povinnosti
plnú
diskrečnú
právomoc,
Súdny
dvor
musí
po
tom,
čo
mu
bola
vec
predložená,
vo
veci
rozhodnúť
na
základe
právnych
kritérií(14) a nemá
právomoc
posúdiť
správnosť
rozhodnutia
Komisie
začať
konanie
proti
členskému
štátu
pred
Súdnym
dvorom.(15)
40.      Ak
sa
teda
konanie
na
Súdnom
dvore
týka
žaloby o nesplnenie
povinnosti
dosiahnuť
výsledok a Komisia
preukáže,
že
výsledok
nebol
dosiahnutý,
Súdny
dvor
nemôže
rozhodnúť
inak
ako
tak,
že
táto
povinnosť
bola
porušená.
41.      Ak
dôjde k takémuto
rozhodnutiu,
Komisia
následne
monitoruje
pokrok
členského
štátu v plnení
rozsudku
Súdneho
dvora a má
diskrečnú
právomoc
rozhodnúť o tom,
či,
kedy a za
akých
podmienok
bude v danej
veci
ďalej
konať
podaním
žaloby
podľa
článku 260 ZFEÚ.(16)
42.      Zdá
sa,
že v prejednávanej
veci
Komisia
podala
svoju
žalobu
na
základe
údajného
nedosiahnutia
výsledku.
Tvrdí,
že v školách
existuje
diskriminácia
rómskych
detí, a nie
to,
že
Slovenská
republika
nevyvíja
úsilie
na
odstránenie
takejto
diskriminácie.
43.      Komisia
preto v podstate
tvrdí,
že
sa
nedosiahol
výsledok,
pokiaľ
ide o ukončenie
umiestňovania
neprimerane
vysokého
počtu
rómskych
detí
do
špeciálnych
škôl a pokiaľ
ide o desegregáciu
rómskych
detí v bežnom
vzdelávaní.
44.      Skôr
než
posúdim,
či
Komisia
preukázala
svoje
tvrdenia,
treba
overiť,
či
je
začatie
tohto
konania o nesplnení
povinnosti
Komisiou
na
základe
článku 2
ods. 1
smernice
2000/43 v spojení s jej
článkom 2
ods. 2 písm. b)
odôvodnené.
B.      Odstránenie diskriminácie ako povinnosť dosiahnuť výsledok
45.      Obsahuje
článok 2
ods. 1
smernice
2000/43
povinnosť
dosiahnuť
výsledok,
ktorá
vyžaduje,
aby
členské
štáty
odstránili
priamu a nepriamu
diskrimináciu v oblasti
vzdelávania?(17)
46.      Ako
uvediem
ďalej,
smernica
2000/43 v skutočnosti
ukladá
povinnosť
dosiahnuť
výsledok, a nie
iba
povinnosť
konať.
47.      Ako
sa
uvádza v jej
článku 1,
smernica
2000/43
ustanovuje
„rám[ec]
boja
proti
diskriminácii
na
základe
rasy
alebo
etnického
pôvodu,
so
zámerom
uplatniť
zásad[u]
rovnakého
zaobchádzania v členských
štátoch“.
Pojem
„uplatniť“
naznačuje
nielen
úsilie,
ale
aj
konkrétny
výsledok.
48.      Článok 2
ods. 1
smernice
2000/43
stanovuje,
že
„na
účely
tejto
smernice
znamená
zásada
rovnakého
zaobchádzania
to,
že
neexistuje
žiadna
priama
alebo
nepriama
diskriminácia
na
základe
rasy
alebo
etnickom
pôvode“.
Pojem
„neexistuje…
diskriminácia“
znamená
povinnosť
dosiahnuť
výsledok.
49.      Článok 2
ods. 2 písm. a) a b)
tejto
smernice
ďalej
definuje
priamu a nepriamu
diskrimináciu.
Týmto
spôsobom
označuje
želaný
stav, v ktorom
je
dodržiavaná
zásada
rovnosti
zaobchádzania.
50.      Na
uplatnenie
tejto
zásady,
ktorá
je
cieľom
smernice
2000/43,
je
preto
potrebné,
aby
bola v členských
štátoch
odstránená
priama
alebo
nepriama
diskriminácia
na
základe
rasy
alebo
etnického
pôvodu,
aj
vo
vzdelávaní,
ako
sa
uvádza v prejednávanej
veci.
51.      Slovenská
republika
však
vo
svojich
písomných
vyjadreniach(18) uviedla,
že
ustanovenia
smernice
2000/43,
na
ktoré
odkazuje
Komisia,
vôbec
neukladajú
členským
štátom
povinnosti,
ale
len
vymedzujú
zásadu
rovnosti
zaobchádzania a pojem nepriamej
diskriminácie.
52.      Je
pravda,
že
tieto
ustanovenia
nie
sú
formulované z hľadiska
povinností
členských
štátov.
Smernice
sú
však
vo
všeobecnosti
nástrojmi
EÚ,
ktoré
vyžadujú,
aby
členské
štáty
dosiahli
regulačné
výsledky,
ale
ponechávajú
im
voľnosť
pri
výbere
spôsobov,
ako
tieto
výsledky
dosiahnuť.(19)
53.      Smernica
2000/43
jasne
stanovuje
výsledok,
ktorý
musí
každý
členský
štát
dosiahnuť:
rovnosť v spoločnosti
odstránením
priamej a nepriamej
diskriminácie
na
základe
rasy
alebo
etnického
pôvodu.
Správne
prebratie
tejto
smernice
preto
predpokladá,
že v členskom
štáte
diskriminácia
neexistuje.
54.      Vyššie
uvedené
platí
nielen
pre
jednotlivé
prípady
diskriminácie(20),
ale
aj
pre
odstraňovanie
štrukturálnych
nerovností.
55.      Komisia
podala
túto
žalobu
na
základe
tvrdenia o nepriamej
diskriminácii,
ako
je
definovaná v článku 2
ods. 2 písm. b)
smernice
2000/43.
Podľa
tohto
ustanovenia o nepriamu
diskrimináciu
ide
vtedy,
keď
navonok
neutrálny
predpis,
kritérium
alebo
zvyklosť
znevýhodňuje
osoby
určitej
rasy
alebo
etnického
pôvodu v porovnaní s inými
osobami.
56.      Práve
preto,
že
medzi
zakázané
dôsledky
zaradil
aj
nepriamu
diskrimináciu,
sa
mi
zdá
byť
zjavné,
že
normotvorca
EÚ
mal v úmysle
odstrániť
štrukturálne
nerovnosti v členských
štátoch.(21)
57.      Nepriama
diskriminácia
je
obzvlášť
závažným
problémom v prípadoch,
keď
existuje
zakorenená
štrukturálna
nerovnosť,
ktorá
postihuje
jednu
skupinu v rámci
danej
spoločnosti. V takýchto
prípadoch
sa
môže
ľahko
stať,
že
pravidlá,
ktoré
sú z hľadiska
etnicity
zdanlivo
neutrálne,
budú
mať
negatívny
dosah
na
etnickú
skupinu,
ktorá
už
čelí
diskriminácii.(22)
58.      Práve o takúto
situáciu
ide v prejednávanej
veci.
Ako
potvrdila
Slovenská
republika, v spoločnosti
tohto
členského
štátu
existuje
už
dlhodobo
osobitná
forma
nepriamej
diskriminácie, a to
segregácia
Rómov.
Problémom
nie
je
segregácia
de
iure,
ako
napríklad
tá, o ktorú
išlo
vo
veci
Brown v. Board of Education(23),
ktorú
zmienili
niektorí
účastníci
tohto
konania.
Tento
typ
diskriminácie
sa
rieši
ľahšie,
keďže
všetky
zákony,
nariadenia a správne
predpisy
členského
štátu,
ktoré
sú v rozpore
so
zásadou
rovnosti
zaobchádzania,
musia
byť
zrušené.
Článok 14 písm. a)
smernice
2000/43
to
výslovne
vyžaduje.(24)
59.      V prejednávanej
veci
však
ide o faktickú
segregáciu,
založenú
skôr
na
praxi
než
na
znení
zákona.
Smernica
2000/43
nemohla
stanoviť
konkrétne
opatrenia
na
ukončenie
takejto
faktickej
segregácie,
keďže
riešenie
tohto
problému
nie
je
možné
dosiahnuť
prijatím
konkrétneho
pravidla
ani
viacerých
konkrétnych
pravidiel.
Okrem
toho
sa
prostriedky
na
riešenie
takejto
faktickej
segregácie  budú
líšiť v závislosti
od
konkrétnych
okolností v každom
členskom
štáte.
Vyššie
uvedené
vysvetľuje, prečo smernica 2000/43 nestanovuje konkrétne
opatrenia
určené
na
odstránenie
zakorenenej
diskriminácie
voči
etnickej
skupine.
60.      Túto
neexistenciu
konkrétnych
opatrení
však
nemožno
vykladať
tak,
že
smernica
2000/43
neukladá
členským
štátom
povinnosť
odstrániť
faktickú
diskrimináciu
vyplývajúcu
zo
štrukturálnej
nerovnosti. Členské
štáty
majú
pozitívnu
povinnosť
prijať
všetky
potrebné
opatrenia
na
odstránenie
zakorenených
foriem
etnickej
diskriminácie.
Táto
povinnosť
nie
je
vyjadrená
vo
forme
konkrétnych
opatrení,
ktoré
musia
členské
štáty
prijať,
keďže
ju
nebolo
možné
takto
vyjadriť.
61.      Okrem
toho
sa v odôvodnení
12
smernice
2000/43
uvádza,
že
osobitné
opatrenia v oblasti
diskriminácie
na
základe
rasy
alebo
etnického
pôvodu
sú
potrebné
na
zabezpečenie
rozvoja
demokratických a tolerantných
spoločností,
čo
zas
umožňuje
účasť
všetkých
osôb
bez
ohľadu
na
ich
rasový
alebo
etnický
pôvod.(25) To
potvrdzuje,
že
cieľom
tohto
aktu
je
odstránenie
zakorenených
spoločenských
nerovností.
62.      Takéto
chápanie
pojmu
diskriminácia
potvrdzuje
aj
judikatúra
Súdneho
dvora.
63.      Súdny
dvor
vo
svojich
rozsudkoch
opakovane
rozhodol,
že
zásada
rovnosti
zaobchádzania,
ako
je
zakotvená v Zmluvách a Charte
základných
práv
Európskej
únie,
vyjadruje
základnú
všeobecnú
zásadu
práva
Únie.
Nástroje
sekundárneho
práva,
ako
napríklad
smernica
2000/43,
túto
zásadu
konkretizujú.(26) Dodržiavanie
tejto
zásady
ukladá
povinnosť,
ktorá
presahuje
rámec
obyčajnej
povinnosti
členských
štátov
vynaložiť
„maximálne
úsilie“.
64.      Ak
by
sa
smernica
2000/43
obmedzovala
na
uloženie
povinností
konať,
jej
potrebný
účinok v boji
proti
diskriminácii
by
bol
značne
ohrozený.
Rozhodnutia
Súdneho
dvora
napríklad v oblasti
výkladu
pojmu
diskriminácia,
svedčia o dôraze
na
predchádzanie
diskriminačným
dôsledkom.
To
platilo v prípade
priamej(27) aj
nepriamej
diskriminácie.(28) To
isté
platí
aj
pre
boj
proti
existujúcej
zakorenenej
diskriminácii.
65.      Okrem
toho
výklad
povinnosti
členských
štátov
podľa
článkov 1 a 2
smernice
2000/43
ako
povinnosti
dosiahnuť
výsledok, z ktorej
vyplýva
pozitívna
povinnosť
odstrániť
diskrimináciu
rómskych
detí v školách,
je v súlade
so
stanoviskom
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
(„ESĽP“) v jeho
nedávnych
rozsudkoch
týkajúcich
sa
segregácie
rómskych
detí v školách.(29) Uvedený
súd
zastával
názor,
že
konštatovanie
existencie
segregácie
má
za
následok
pozitívnu
povinnosť
desegregácie
zo
strany
štátu.
66.      Napokon
konkrétne v oblasti
vzdelávania
existuje
ďalší
argument,
prečo
legislatívny
orgán
EÚ
nemohol
stanoviť
konkrétne
opatrenia,
ktoré
majú
prijať
členské
štáty,
ale
mohol
iba
uložiť
povinnosť
dosiahnuť
výsledok.
Tento
argument
súvisí s rozdelením
právomocí
medzi
Európsku
úniu a jej
členské
štáty,
ako
sa o tom
diskutovalo
na
pojednávaní.
67.      Európska
únia
nemá v oblasti
vzdelávania
regulačnú
právomoc;
ako
vyplýva z článkov 6 a 165 ZFEÚ,
má
len
podpornú
právomoc.
Európska
únia
preto
nemôže
stanoviť
opatrenia,
ktoré
majú
členské
štáty
prijať v súvislosti s organizáciou
svojich
vzdelávacích
systémov
alebo
obsahom
výučby.
68.      Na
základe
svojej
právomoci
vyplývajúcej z článku 19 ZFEÚ
však
Európska
únia
môže
prijať
opatrenia v boji
proti
diskriminácii
na
základe
etnického
pôvodu,
čím
sa
obmedzí
právomoc
členských
štátov
pri
organizácii
ich
vzdelávacích
systémov.(30) Vzhľadom
na
to,
že
Európska
únia
nemá
právomoc
stanoviť
konkrétne
opatrenia,
diskrimináciu v oblasti
vzdelávania
možno
odstrániť
len
uložením
povinnosti
dosiahnuť
výsledok.
Opatrenia,
ktorými
sa
má
dosiahnuť
výsledok,
sú v právomoci
členských
štátov.
69.      Slovenská
republika
napriek
svojmu
pôvodnému
tvrdeniu,
že
článok 2
smernice
2000/43
obsahuje
len
definície,
zdá
sa,
že
pripúšťa,
že
táto
smernica
ukladá
povinnosť
dosiahnuť
výsledok.
Vo
svojom
vyjadrení k žalobe
uviedla:
„Smernica
2000/43
tak
vyžaduje,
aby
členské
štáty
zabezpečili
uplatňovanie
zásady
rovnakého
zaobchádzania
aj v oblasti
vzdelávania.“(31)
70.      Stručne
povedané,
články 1 a 2
smernice
2000/43 v spojení s jej
článkom 3
ods. 1 písm. g)
ukladajú
členským
štátom
povinnosť
dosiahnuť
výsledok
spočívajúci v odstránení
diskriminácie
na
základe
etnického
pôvodu v oblasti
vzdelávania.
Takáto
povinnosť
nielenže
zakazuje
členským
štátom
diskrimináciu,
ale
ukladá
aj
povinnosť
prijať
osobitné
opatrenia a konkrétne
kroky
na
odstránenie
existujúcich
nerovností
vyplývajúcich
zo
zakorenených
spoločenských
predsudkov.
71.      Ak
je
očakávaným
výsledkom
spoločnosť
bez
diskriminácie
etnickej
skupiny v oblasti
vzdelávania,
spôsob,
akým
má
Súdny
dvor
zistiť
existenciu
porušenia
tejto
povinnosti
dosiahnuť
výsledok,
spočíva v preskúmaní
dôkazov a na
tomto
základe v určení,
či v školách
existuje
alebo
neexistuje
diskriminácia
rómskych
detí.
To
ma
privádza k ďalšej
otázke
týkajúcej
sa
druhu
dôkazov,
ktoré
musia
byť
predložené
Súdnemu
dvoru
na
preukázanie
nesplnenia
povinnosti
dosiahnuť
výsledok.
C.      Dôkaz o nesplnení povinnosti dosiahnuť výsledok
72.      Na
preukázanie
nesplnenia
povinnosti
dosiahnuť
výsledok,
ktorým
je
odstránenie
diskriminácie
rómskych
detí v školách,
musí
Komisia
predložiť
Súdnemu
dvoru
dôkazy o tom,
že
rómske
deti
sú v slovenskom
školskom
systéme
znevýhodňované.
Ak
Komisia
dostatočne
preukáže
existenciu
takejto
diskriminácie,
Slovenská
republika
musí
predložiť
dôkazy,
ktoré
vyvrátia
dôkazy
Komisie a preukážu,
že
neexistuje
žiadne
rozdielne
zaobchádzanie,
ktoré
by
znevýhodňovalo
rómske
deti. V opačnom
prípade
musí
takéto
diskriminačné
zaobchádzanie
odôvodniť.
73.      Podľa
môjho
názoru
väčšina
dôkazov,
ktoré v prejednávanej
veci
predložili
Súdnemu
dvoru
obidve
účastníčky
konania,
nie
je
relevantná
pre
rozhodnutie o tom,
či v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku
existovala
diskriminácia,
ako
tvrdí
Komisia v dvoch
žalobných
dôvodoch.
74.      Komisia
na
pojednávaní
spresnila,
že
podľa
jej
názoru
Slovenská
republika
porušila
svoje
povinnosti v dôsledku
diskriminačných
praktík,
ktoré
aktívne
prispievali k diskriminácii, a tým,
že
neprijala
primerané
opatrenia
na
odstránenie
zakorenenej
spoločenskej
diskriminácie.
75.      Hoci
je
podľa
môjho
názoru
dôležité
identifikovať
príčiny
zakorenenej
diskriminácie, v rámci
žaloby o nesplnenie
povinnosti, v ktorej
sa
namieta
nesplnenie
povinnosti
dosiahnuť
výsledok,
nie
je
potrebné
preukázať,
aké
konkrétne
kroky
štátnych
orgánov
prispeli k údajnej
diskriminácii
alebo
aké
kroky
nevedú k jej
odstráneniu. V skutočnosti
prináleží
členskému
štátu
zvoliť
si
prostriedky
na
odstránenie
diskriminácie.
To,
či
sú
tieto
prostriedky
primerané a účinné,
je
na
účely
rozhodnutia
Súdneho
dvora
relevantné
len v rozsahu, v akom
preukazuje,
či
bol
požadovaný
výsledok
dosiahnutý
alebo
nie.(32)
76.      Stručne
povedané,
všetky
tvrdenia a podporné
dôkazy,
ktoré
si
účastníčky
konania
vymenili v súvislosti s otázkou,
či
rôzne
opatrenia
prijaté
Slovenskou
republikou
sú
primerané a dostatočné
na
riešenie
problémov
uvedených v oboch
žalobných
dôvodoch,
sú
veľmi
dôležité v kontexte
politiky
boja
proti
diskriminácii a úsilia
tohto
členského
štátu a Komisie o dosiahnutie
rovnosti.
Tieto
tvrdenia
však
nie
sú
pre
Súdny
dvor
relevantné
pri
rozhodnutí o tom,
či
nesplnenie
povinnosti
existovalo v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej
Komisiou v jej
odôvodnenom
stanovisku.
77.      Pre
Súdny
dvor
je
relevantné
len
to,
či
dôkazy
Komisie
preukazujú,
že
diskriminácia
existovala v rozhodnom
čase,
alebo
či
Slovenská
republika
preukázala,
že
opatrenia,
ktoré
zaviedla,
dovtedy
úspešne
odstránili
diskrimináciu.
D.      Preukázala dostatočne Komisia údajné nesplnenie povinnosti v prejednávanej veci?
1.      O prvom žalobnom dôvode: neprimeraný počet rómskych detí v špeciálnych školách alebo špeciálnych triedach
78.      Komisia
tvrdí,
že
nielen k 11. decembru
2019,
teda v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
ale
aj
po
ňom
oficiálne
údaje
odhalili
neprimerane
vysoký
počet
rómskych
detí
umiestnených do
špeciálnych
škôl
alebo
špeciálnych
tried v Slovenskej
republike.
Tieto
špeciálne
programy
navštevovalo
približne
trikrát
viac
rómskych
detí v porovnaní s inými
deťmi.(33)
79.      Komisia
sa
odvoláva
nielen
na
rôzne
správy
orgánov
EÚ,
medzinárodných
organizácií a mimovládnych
organizácií,
ale
aj
na
správy
vypracované
slovenskými
orgánmi.
Hoci
tieto
správy
používajú
odlišné
metodológie a obsahujú
mierne
odlišné
výsledky,
všetky
preukazujú
neprimeraný
počet
rómskych
detí v špeciálnych
školách.
Podľa
môjho
názoru
sú
tieto
dôkazy
dostatočným
prima
facie
dôkazom
na
prenesenie
dôkazného
bremena
na
členský
štát,
ktorý
má
preukázať
nesprávnosť
alebo
irelevantnosť
týchto
dôkazov.
80.      Slovenská
republika
v zásade
nespochybňuje
toto
tvrdenie o diskriminácii,
ale
skôr
tvrdí,
že
vďaka
viacerým
opatreniam,
ktoré
zaviedla,
došlo k zlepšeniu a číselné
ukazovatele
preto
klesajú.(34) Tento
členský
štát
však
vysvetľuje,
že
nemôže
preukázať
tento
číselný
pokles
na
základe
rovnakých
údajov a metodológie,
ako
sú
tie,
ktoré
boli
použité v správach
predložených
Komisiou,
pretože
nedisponuje
týmito
údajmi
ani
touto
metodológiou.(35)
81.      Ako
však
správne
poukazuje
Komisia,
aj
keď
je
metodológia
odlišná,
ak
by
došlo k nejakému
významnému
poklesu
pomeru
rómskych
detí v špeciálnych
školách,
rôzne
správy
by
tento
pozitívny
trend
zaznamenali, a to
aj
na
základe
odlišných
metodológií.
82.      V každom
prípade
štatistiky
vypracované
rôznymi
orgánmi v Slovenskej
republike
nepreukazujú
žiadnu
významnú
zmenu,
ale v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
teda v decembri
2019,
potvrdzovali
existenciu
značného
nepomeru.
83.      Skorší
dokument
vydaný v roku
2011
Ministerstvom
školstva
Slovenskej
republiky,
konkrétne
jeho
Národný
strategický
plán,
uznal
existujúce
problémy
diskriminácie v dôsledku
nesprávne
stanovenej
diagnózy
detí.(36) Podľa
tohto
dokumentu
zatiaľ
čo
iba
malé
percento
danej
populácie
(medzi
1 % a 3 %)
je
vo
všeobecnosti
mentálne
postihnutých,
rómske
deti
predstavovali
16 % až
17 % detí
nachádzajúcich
sa v špeciálnych
školách
alebo
špeciálnych
triedach v Slovenskej
republike.
Rovnako
60 % detí v špeciálnych
triedach a 80 % detí v špeciálnych
školách
bolo
rómskeho
pôvodu,
zatiaľ
čo
rómska
populácia
predstavovala
len
približne
8 % celkovej
populácie.
84.      Atlas
rómskych
komunít,
ktorý
vypracoval
Úrad
splnomocnenca
vlády
Slovenskej
republiky
pre
rómske
komunity, v roku
2020
odkázal
na
porovnateľné
údaje.
Podľa
tohto
dokumentu(37) bolo
17 % detí z marginalizovaných
rómskych
komunít
(MRK)
vo
veku
od
6
do
15
rokov
umiestnených
do
špeciálneho
školského
prostredia. V prípade
rómskych
detí
žijúcich v integrovaných
domácnostiach
bol
podiel o niečo
nižší
ako
14 %.
Ako
vyplýva z tohto
dokumentu,
tento
pomer
bol
výrazne
vyšší v porovnaní s celkovou
populáciou – v roku
2019
len
5,7 % všetkých
žiakov v Slovenskej
republike
bolo
zaradených
do
špeciálnych
vzdelávacích
programov.
85.      Celkovo
možno
diskutovať o presnosti
jedného
súboru
číselných
údajov v porovnaní s druhým
a/alebo o účinnosti
metodológie
použitej v jednej
štúdii v porovnaní s druhou.(38) Napriek
tomu
sa
však
preukázalo,
že
nepomer,
ktorý
poukazuje
na
rozdiely
medzi
údajmi
vzťahujúcimi
sa
na
skúsenosti
rómskych
detí a údajmi
vzťahujúcimi
sa
na skúsenosti
nerómskych
detí,
je
príliš
veľký
na
to,
aby
ho
bolo
možné
prehliadať.(39)
86.      Je
nesporné,
že
nesprávne
zaradenie
detí
do
špeciálnych
tried
alebo
škôl
je
prejavom
diskriminácie.
Špeciálne
školy
majú
obmedzené
učebné
plány,
čo
znamená,
že
deti
majú
obmedzené
možnosti
pokračovať v ďalšom
vzdelávaní, a to
následne
znižuje
ich
vyhliadky
na
rovnocenné
začlenenie
do
spoločnosti v dospelosti.
87.      Rómske
deti
sú
tak v zmysle
článku 2
ods. 2 písm. b)
smernice
2000/43 v porovnaní s ostatnými
deťmi
osobitne
znevýhodnené.
88.      Podľa
ustálenej
judikatúry
však
možno
nepriamu
diskrimináciu
odôvodniť,
ak
predmetné
pravidlo
alebo
prax
sleduje
legitímny
cieľ,
ktorý
je
dosiahnutý
primeraným
spôsobom.
Tento
pojem
legitímneho
cieľa,
ktorý
môže
odôvodniť
etnickú
diskrimináciu,
však
treba
vykladať
striktne.(40)
89.      V tejto
súvislosti
Slovenská
republika
tvrdí,
že
existujúci
číselný
nepomer
možno
vysvetliť
tým,
že
veľký
počet
rómskych
detí
žijúcich v MRK
pochádza z tak
znevýhodneného
sociálno‑ekonomického
prostredia,
že
tieto
deti
nie
sú v porovnaní s ostatnými
deťmi
dostatočne
pripravené
na
vstupné
testy
do
základnej
školy.
Tento
členský
štát
ďalej
vysvetľuje,
že
zaviedol
opatrenia,
ako
napríklad
povinné
predprimárne
vzdelávanie a rodičovských
asistentov,
ktorých
cieľom
je
napraviť
tento
nedostatok.
90.      Na
jednej
strane
skutočnosť,
že
vysoký
pomer
rómskych
detí
žije v znevýhodnenom
sociálno‑ekonomickom
prostredí v rámci
MRK,
nemožno
použiť
ako
odôvodnenie
ich
diskriminácie v školách.
Takáto
zakorenená
nerovnosť,
aj
keď
sa
ňou
dá
vysvetliť
nepomer v zastúpení v špeciálnych
školách,
nemôže
slúžiť
na
odôvodnenie
ďalšieho
prípadu
nepriaznivého
vplyvu.
Na
druhej
strane
opatrenia
prijaté
na
odstránenie
existujúceho
nepomeru
možno
ako
argument
použiť
až
vtedy,
keď
tieto
opatrenia
dosiahli
zamýšľaný
výsledok.
91.      Na
záver
zastávam
názor,
že
Komisia
dostatočne
preukázala
existenciu
rozdielneho
zaobchádzania
na
základe
neprimeraného
počtu
rómskych
detí
umiestnených
do špeciálnych
škôl
alebo
tried, v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku.
Naopak,
Slovenská
republika
nevyvrátila
dôkazy
Komisie
ani
neuviedla
žiadny
legitímny
cieľ
tejto
diskriminácie.
92.      Navrhujem
teda,
aby
Súdny
dvor
rozhodol,
že
prvý
žalobný
dôvod
Komisie
je
dôvodný.
2.      O druhom žalobnom dôvode: faktická segregácia
93.      Druhý
žalobný
dôvod
Komisie
sa
týka
segregácie
rómskych
detí v rámci
bežných
škôl.
94.      Nesplnenie
povinnosti
odstrániť
segregáciu, v zmysle
nesplnenia
povinnosti
dosiahnuť
výsledok,
možno
preukázať
spoľahlivými
údajmi,
ktoré
preukazujú,
že
segregácia v praxi
existuje.
95.      V tejto
súvislosti
Komisia
tvrdí,
že
nielen v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
ale
aj
po
tomto
dátume(41) dochádzalo a stále
dochádza k rozsiahlej
segregácii
rómskych
detí
od
ich
nerómskych
rovesníkov v slovenských
školách.
Táto
segregácia
nadobudla
rôzne
formy,
ako
napríklad
oddelené
školy,
triedy
alebo
jedálne.
Komisia
podopiera
toto
tvrdenie
štatistickými
údajmi a inými
dôkazmi.
96.      Komisia
vo
svojej
žalobe
opäť
odkazuje
na
rôzne
dokumenty
vypracované
vnútroštátnymi
alebo
medzinárodnými
orgánmi
alebo
mimovládnymi
organizáciami.
97.      V tejto
súvislosti
Slovenská
republika
už v roku
2012,
teda
predtým
ako
začalo
konanie
pred
podaním
žaloby,
uznala
existenciu
etnickej
segregácie,
ktorá
postihuje
rómske
deti.(42)
98.      V priebehu
konania
pred
podaním
žaloby
boli
predložené
rôzne
ďalšie
oficiálne
správy,
ktoré
potvrdili
existenciu
etnickej
segregácie,
ktorá
postihuje
rómske
deti. V správe
Štátnej
školskej
inšpekcie
pre
školský
rok
2017/2018
sa
pripustilo,
že
„v 4
školách
organizácia
vyučovania
vykazovala
znaky
segregácie
zriadením
oddelených
tried
pre
žiakov z MRK a tiež
priestorovým
vyčlenením
šatní a oddeleným
stravovaním“(43).
99.      Aj
po
uplynutí
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku
slovenské
orgány
naďalej
pripúšťali
existenciu
segregácie. V júni
2020
Ministerstvo
školstva,
vedy,
výskumu a športu
Slovenskej
republiky
uznalo,
že
segregácia
rómskych
detí v školách
je
dlhodobým
problémom.(44)      „Stratégia
rovnosti,
inklúzie a participácie
Rómov
do
roku
2030“,
ktorú
slovenské
orgány
prijali v apríli
2021,
naďalej
pripúšťala,
že
predchádzajúca
stratégia
nedosiahla
svoje
ciele.(45)
100. Podobne
aj v posledných
rokoch
slovenské
súdy,
najmä
Najvyšší
súd
Slovenskej
republiky,
opakovane
rozhodli,
že v niekoľkých
školách
boli
rómske
deti
vystavené
faktickej
segregácii.(46) Aj
keď
takéto
rozsudky
nemôžu
byť
samy
osebe
použité
ako
dôkaz
všeobecnej
segregácie,
ale
skôr
ako
dôkaz
jednotlivých
prípadov
diskriminácie,
sú
spolu s ďalšími
predloženými
údajmi
relevantným
dôkazom.
101. Napokon
Ministerstvo
školstva,
vedy,
výskumu a športu
Slovenskej
republiky v roku
2023
prijalo
metodickú
príručku o desegregácii(47),
ktorá
bola
aktualizovaná v roku
2024(48). V čase
vypracovania
týchto
návrhov
sa
na
internetovej
stránke
Ministerstva
školstva
Slovenskej
republiky
nachádzala
osobitná
časť
venovaná
desegregácii, v ktorej
sa
uvádzalo,
že
„pre
Ministerstvo
školstva,
výskumu,
vývoja a mládeže
Slovenskej
republiky
(MŠVVaM
SR)
je
desegregácia
nielen
strategickou
prioritou,
ale
aj
nevyhnutným
predpokladom k vytvoreniu
spravodlivejšieho a inkluzívnejšieho
vzdelávacieho
systému
na
Slovensku.
Cieľom
je,
aby
boli
všetky
deti
plne
začlenené
do
vzdelávacieho
systému, a aby
každé
dieťa
dostalo
vzdelávanie v súlade
so
svojimi
individuálnymi
vzdelávacími
potrebami a bolo
plnohodnotne
začlenené
do
spoločnosti“(49).
102. Z uvedeného
vyplýva,
že
Slovenská
republika
je
odhodlaná
riešiť
tento
problém a je
zrejmé,
že v prejednávanej
veci
nejde o popretie
hodnôt
EÚ
zakotvených v článku 2
Zmluvy o EÚ.(50)
103. Ak
však
dôkazy
predložené
Súdnemu
dvoru
preukážu,
že
segregácia
rómskych
detí
existovala
aj
po
uplynutí
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
Súdny
dvor
musí
konštatovať,
že
došlo k nesplneniu
povinnosti.(51)
104. Všetky
dokumenty
predložené
Komisiou
poukazujú
na
existenciu
faktickej
segregácie a Slovenská
republika
tieto
dôkazy
nevyvrátila.
105. Ďalšou
otázkou,
ktorú
si
treba
položiť,
je,
či
segregácia
nevyhnutne
predstavuje
nepriaznivé
zaobchádzanie,
ktoré
má
za
následok
diskrimináciu.
106. Podľa
môjho
názoru
segregácia
sama
osebe
predstavuje
diskrimináciu.
107. Hoci
je
možné,
že
učebné
plány,
podľa
ktorých
sa
učia
rómske
deti v oddelených
školách
alebo
triedach,
nie
sú
nižšej
kvality
ako
učebné
plány
používané v zmiešaných
triedach,(52) sociálne a kultúrne
oddelenie
jednej
etnickej
skupiny
posilňuje
už
existujúcu
stigmatizáciu v spoločnosti. V dôsledku
toho
sa
znižujú
šance
týchto
detí
nájsť
si
svoje
miesto v slovenskej
spoločnosti,
čo
ich
nestavia
na
rovnakú
úroveň
ako
ich
nerómskych
rovesníkov.
Segregácia
je
rovnako
škodlivá
aj
pre
nerómske
deti,
pretože
im
neumožňuje
kontakt s kultúrou
odlišnou
od
ich
vlastnej,
čo
ochudobňuje
ich
vzdelávanie a brzdí
ich
spoločenský
rast.
108. To
je
dôvod,
prečo
podľa
môjho
názoru
segregácia
sama
osebe
predstavuje
diskrimináciu a nikdy
nemôže
byť
odôvodnená.
109. Slovenská
republika
sa
však
domnieva,
že
nemôže
byť
zodpovedná
za
segregáciu,
ktorú
nemôže
ovplyvniť.
110. Uviedla
napríklad,
že
často
sú
to
rodičia
nerómskych
detí,
ktorí
sa
bránia
začleňovaniu
rómskych
detí
do
tried
alebo
ktorí
preraďujú
svoje
deti
do
iných
škôl,
pretože v pôvodne
vybranej
škole
sú v triede
rómske
deti.
Tento
fenomén,
známy
ako
„white
flight“
(biely
útek)(53) bol
na
pojednávaní
spomenutý
ako
možné
ospravedlnenie
pre
Slovenskú
republiku.
111. Takúto
skutočnosť
nemožno
akceptovať
ako
odôvodnenie
diskriminácie.(54) Pozitívne
povinnosti,
ktoré
členskému
štátu
ukladá
smernica
2000/43,
vyžadujú,
aby
členské
štáty
prijali a vykonali
opatrenia,
ktoré
bránia
segregácii v školách
vyplývajúcich z predsudkov
zakorenených v spoločnosti
vo
vzťahu k etnickej
skupine.(55)
112. To
isté
platí
aj
pre
opačnú
situáciu,
keď
rodičia
rómskych
detí
súhlasia s segregáciou.
Ako
konštatoval
ESĽP
vo
veci
Salay
proti
Slovensku,
súhlas
rodičov
nesmie
porušovať
právo
dieťaťa
na
rovnaký
prístup k vzdelávaniu
ani
legitimizovať
konania,
ktoré
vedú k nerovnosti
zaobchádzania s deťmi v rámci
vzdelávacieho
systému.(56)
113. Slovenská
republika
tiež
tvrdila,
že
niektoré
rómske
komunity,
veľmi
často MRK,
sú
územne
oddelené
od
zvyšku
obyvateľstva,
čo
vysvetľuje,
prečo
sú
školy v týchto
oblastiach
čisto
rómskymi
školami.
114. Hoci
chápem,
že
táto
skutočnosť
predstavuje
vážnu
prekážku
pri
odstraňovaní
výlučne
rómskych
škôl,
zastávam
názor,
že
takáto
segregácia
detí v školách
nemôže
byť
odôvodnená
existenciou
segregácie,
ktorá
postihuje
Rómov
vo
všeobecnosti v Slovenskej
republike.(57)
115. Vzhľadom
na
situáciu v praxi
je
však
pravda,
ako
tvrdí
Slovenská
republika,
že
riešenie
otázok
zakorenenej
diskriminácie
si
vyžaduje
čas.
Ťažkosti
pri
odstraňovaní
segregácie a čas
potrebný
na
jej
odstránenie
však
nemožno
použiť
ako
obhajobu v konaniach o nesplnenie
povinnosti
založených
na
existencii
diskriminácie.
116. Nemožno
ignorovať
smutný
fakt,
že
každý
rok, v ktorom
naďalej
existuje
segregácia,
sa
pre
každú skupinu
rómskych
detí
postihnutých
týmto
nepriaznivým
zaobchádzaním
zhoršujú
vyhliadky
do
budúcnosti.
Náprava
býva
ťažká,
ak
nie
nemožná.
117. Na
záver
sa
domnievam,
že
Komisia
dostatočne
preukázala,
že v oddelených triedach v rámci bežných
škôl alebo v oddelených školách
existuje
rozšírená
prax
segregácie
rómskych
detí.
Naopak,
Slovenská
republika
tieto
zistenia
nevyvrátila a takúto
segregáciu
nie
je
možné
ani
odôvodniť.
118. Navrhujem
teda,
aby
Súdny
dvor
rozhodol,
že
druhý
žalobný
dôvod
Komisie
je
dôvodný.
IV.    Trovy
119. Komisia
navrhla,
aby
sa
Slovenskej
republike
uložila
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
Podľa
článku 138
ods. 1
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
sa
účastníkovi
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
uloží
povinnosť
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté.
Keďže
Slovenská
republika
nemala
vo
veci
úspech,
musí
sa
jej
uložiť
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
V.      Návrh
120. Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
rozhodol
takto:
1.      Slovenská
republika
si:
–        umiestňovaním
neprimeraného
počtu
rómskych
detí
do
špeciálnych
škôl
alebo
špeciálnych
tried
pre
deti s mentálnym
alebo
iným
postihnutím, v ktorých
sa
vyučuje
podľa
obmedzeného
učebného
plánu,
a
–        segregáciou
rómskych
detí v oddelených
triedach v rámci
bežných
škôl
alebo v oddelených
školách,
systematicky a pretrvávajúco
neplnila
svoje
povinnosti
podľa
článku 2
ods. 1
smernice
Rady
2000/43/ES z 29. júna
2000,
ktorou
sa
zavádza
zásada
rovnakého
zaobchádzania s osobami
bez
ohľadu
na
rasový
alebo
etnický
pôvod, v spojení s jej
článkom 2
ods. 2 písm. b) a článkom 3
ods. 1 písm. g).
2.      Slovenská
republika
znáša
svoje
vlastné
trovy
konania a je
povinná
nahradiť
trovy
konania
Európskej
komisie.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Smernica Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod (Ú. v. ES L 180, 2000, s. 22; Mim. vyd. 20/001, s. 23).
3      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. mája 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑508/03, EU:C:2006:287, bod 77 a citovaná judikatúra), a z 11. júla 2013, Komisia/Česká republika (C‑545/10, EU:C:2013:509, bod 70 a citovaná judikatúra).
4      Pozri v súvislosti s prvým žalobným dôvodom bod 48 žaloby Komisie a v súvislosti s druhým žalobným dôvodom body 82 a 83 danej žaloby. V prílohách k svojej žalobe a v duplike Komisia predložila veľký počet dokumentov, na ktoré odkazuje v žalobe.
5      Slovenská republika však poukazuje na ťažkosti pri vyvrátení štatistík predložených Komisiou, keďže mnohé správy, na ktoré Komisia odkazuje, sú externé a používajú odlišnú metodológiu, takže Slovenská republika nemôže potvrdiť zlepšenie štatistických údajov prostredníctvom rovnakej metodológie.
6      Pozri v tejto súvislosti bod 74 vyjadrenia k žalobe. Slovenská republika predložila aj veľký počet dokumentov, ktoré svedčia o jej úsilí zaviesť primerané opatrenia a programy.
7      Pozri repliku Komisie, bod 53.
8      Pozri repliku Komisie, bod 35.
9      V medzinárodnom práve povinnosť dosiahnuť výsledok existuje „tam, kde štáty musia dosiahnuť konkrétnu skutkovú situáciu, ktorá je stanovená buď zákazom alebo príkazom“. Pozri WOLFRUM, R.: Obligation of result versus obligation of conduct – Some thoughts about the implementation of international obligations. In: ARSANJANI, M. H. a i. (ed.):
Looking to the Future. Essays on International Law in Honor of W. Michael Reisman. Leiden/Boston: Martinus Nijhoff Publishers 2011, s. 366, s. 369. Pozri tiež NOVÝ, Z.: The dichotomy of obligations of conduct and result in international investment law. In: Cofola International, 2022, s. 170, s. 172.
10      V medzinárodnom práve sa zvyčajne rozlišuje medzi povinnosťami konať a povinnosťami dosiahnuť výsledok. R. Wolfrum sa však domnieva, že existujú aj iné druhy povinností, ktoré štáty preberajú podľa medzinárodného práva. Jedným z týchto druhov povinností je to, čo nazýva „goal‑oriented obligation“ (povinnosť zameraná na cieľ). Takáto povinnosť sa odlišuje od povinnosti dosiahnuť výsledok, pretože štáty sa „samy zaviažu začať proces vedúci k určitému smerovaniu“ bez toho, aby vopred vyžadovali konkrétny výsledok (WOLFRUM, R.: c. d., s. 366 – 367). Nemyslím si, že povinnosť stanovená v článku 2 ods. 1 smernice 2000/43 sa má vykladať ako povinnosť zameraná na cieľ, pretože existuje jasný výsledok, ktorý sa má dosiahnuť, a to odstránenie priamej a nepriamej diskriminácie.
11      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. februára 1989, Star Fruit/Komisia (247/87, EU:C:1989:58) a uznesenie zo 4. októbra 2024, Fass/Nemecko a Komisia (C‑187/24 P, EU:C:2024:872, bod 33 a citovaná judikatúra).
12      Existujú aj ďalšie prípady zakorenenej diskriminácie, v ktorých sa Komisia rozhodla zatiaľ nepokračovať. Napríklad diskriminácia medzi mužmi a ženami, pokiaľ ide o rovnakú odmenu za rovnakú prácu alebo prácu porovnateľnej hodnoty, pravdepodobne existuje takmer vo všetkých členských štátoch EÚ. Pozri v tejto súvislosti https://ec.europa.eu/eurostat/statisticsexplained/index.php?title=Gender_pay_gap_statistics. Komisia však nikdy nezačala žiadne konanie o nesplnenie povinnosti.
13      Komisia začala konanie o nesplnenie povinnosti aj proti Maďarsku [INFR(2015) 2206] a Českej republike [INFR(2014)2174]. Zatiaľ sa však nerozhodla, či tieto konania predloží Súdnemu dvoru.
14      Pozri okrem iného rozsudky z 10. novembra 2020, Komisia/Taliansko (Limitné hodnoty – PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 70 a citovaná judikatúra), a z 28. januára 2020, Komisia/Taliansko (Smernica o boji proti oneskoreným platbám) (C‑122/18, EU:C:2020:41, bod 64 a citovaná judikatúra). Keď Komisia tvrdí, že došlo k porušeniu konkrétneho právneho ustanovenia, Súdny dvor musí zo skutkového a právneho hľadiska overiť, či je to naozaj tak, a to bez ohľadu na dôvody, pre ktoré Komisia začala konanie. Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 6. októbra 2020, Komisia/Maďarsko (Vysokoškolské vzdelávanie) (C‑66/18, EU:C:2020:792, bod 56).
15      Ako uviedol Súdny dvor, Komisia disponuje diskrečnou právomocou začať alebo nezačať konania o nesplnenie povinnosti a Súdnemu dvoru neprináleží posudzovať, či bola táto právomoc vykonaná vhodne. Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 6. júla 2000, Komisia/Belgicko (C‑236/99, EU:C:2000:374, bod 28).
16      Súdny dvor potvrdil, že rovnako ako v prípade konania podľa článku 258 ZFEÚ má Komisia aj diskrečnú právomoc začať konanie podľa článku 260 ZFEÚ a že Súdny dvor nemá právomoc preskúmať jej odôvodnenie. Pozri napríklad rozsudok zo 16. júla 2020, Komisia/Rumunsko (Boj proti praniu špinavých peňazí) ( C‑549/18, EU:C:2020:563, bod 49 a citovaná judikatúra).
17      Vzdelanie patrí do pôsobnosti smernice 2000/43 na základe jej článku 3 ods. 1 písm. g), a preto Komisia namieta porušenie článku 2 ods. 2 tejto smernice v spojení s jej článkom 3 ods. 1 písm. g).
18      Pozri bod 33 vyjadrenia Slovenskej republiky k žalobe.
19      Pozri článok 288 ZFEÚ.
20      V prípadoch individuálnej diskriminácie smernica vyžaduje, aby mali osoby, ktoré sú diskriminované, k dispozícii účinné prostriedky nápravy. Pozri v tejto súvislosti články 7 a 8 smernice 2000/43.
21      Podľa môjho názoru to potvrdzuje článok 5 smernice 2000/43. Normotvorca EÚ tým, že umožnil pozitívne konanie „s cieľom zabezpečiť úplnú rovnosť v praxi“, poskytol nástroj na presné riešenie zakorenených nerovností.
22      Pozri napríklad FREDMAN, S.: The Reason Why: Unravelling Indirect Discrimination. In:
Industrial Law Journal, 2016, s. 231 – 243.
23      347 U.S. 483 (1954) („Brown v. Board of Education“). V danej veci Najvyšší súd Spojených štátov vyhlásil za protiústavné zákony prijaté americkými štátmi, ktoré zaviedli rasovú segregáciu. Daný súd konštatoval, že oddelené vzdelávacie zariadenia sú vo svojej podstate nerovné, takže zákony, ktoré ich zaviedli, porušujú ustanovenie o rovnakom zaobchádzaní obsiahnuté v štrnástom dodatku Ústavy USA (at 459).
24      Na rozdiel od situácie v Spojených štátoch v čase rozhodnutia vo veci Brown v. Board of Education,  Slovenská republika nemá segregáciu zakotvenú v právnych predpisoch a súhlasí, že segregáciu treba odstrániť. Žaloba Komisie sa netýka slovenských právnych predpisov, ale skôr faktickej situácie.
25      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. mája 2011, RunevičVardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, bod 41); zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija (C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 40), a z 15. novembra 2018, Maniero (C‑457/17, EU:C:2018:912, bod 35).
26      Rozsudok z 15. novembra 2018, Maniero (C‑457/17, EU:C:2018:912, bod 36).
27      Rozsudok z 10. júla 2008, Feryn (C‑54/07, EU:C:2008:397).
28      Rozsudok zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija (C‑83/14, EU:C:2015:480).
29      Pozri rozsudky ESĽP, 31. mája 2022, X v. Albánsko (CE:ECHR:2022:0531JUD007354817, body 84 až 87); 13. decembra 2022, Elmazova a i. v. Severné Macedónsko (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, bod 74), a 30. marca 2023, Szolcsán v. Maďarsko (CE:ECHR:2023:0330JUD002440816, bod 69). Pokiaľ ide o prehľad vývoja judikatúry ESĽP, ktorý viedol k uznaniu povinnosti desegregácie, pozri VRANCKEN, M.: Segregation in education and a duty of desegregation under the ECHR. In:
European Human Rights Law Review, 2024, s. 112 – 126.
30      V tomto ohľade Súdny dvor už rozhodol, že „hoci právo Únie nezasahuje do tejto právomoci členských štátov, pokiaľ ide jednak o obsah výučby a organizáciu vzdelávacieho systému, ako aj ich kultúrnu a jazykovú rozmanitosť..., nič to nemení na tom, že pri výkone tejto právomoci musia členské štáty dodržiavať právo Únie“. Pozri napríklad rozsudok zo 7. septembra 2022, Cilevičs a i. (C‑391/20, EU:C:2022:638, bod 59 a citovaná judikatúra).
31      Bod 34 vyjadrenia Slovenskej republiky k žalobe. Ďalej v ňom uviedla, že „pre efektívne naplnenie tejto zásady je potrebné zabezpečiť, aby každé dieťa, bez ohľadu na jeho pôvod, dostalo rovnakú šancu získať kvalitné vzdelanie, ktoré v čo najväčšej miere pomôže rozvinúť jeho prirodzený potenciál.“
32      Tento záver je tiež v súlade so stanoviskom ESĽP v nedávnych prípadoch týkajúcich sa diskriminácie v oblasti vzdelávania. Napríklad v rozsudkoch z 30. mája 2013, Lavida a i. v. Grécko (ECLI:CE:ECHR:2013:0530JUD000797310),
a 30. marca 2023, Szolcsán v. Maďarsko (CE:ECHR:2023:0330JUD002440816), sa ESĽP ani nepokúšal zistiť, aké štátne opatrenie bolo príčinou segregácie. Existencia segregácie bola dostatočným dôkazom existencie diskriminácie.
33      Okrem toho podľa Komisie hoci boli prijaté nové metódy diagnostikovania, mali len malý vplyv a číselné údaje zostali do veľkej miery nezmenené.
34      Tieto tvrdenia sa však všetky týkajú obdobia po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.
35      Pozri dupliku Slovenskej republiky, bod 6.
36      Pozri Úrad vlády Slovenskej republiky, Úrad splnomocnenca vlády Slovenskej republiky pre rómske komunity, Stratégia Slovenskej republiky pre integráciu Rómov do roku 2020, 2012, s. 15, dostupná na https://www.employment.gov.sk/files/legislativa/dokumentyzoznamypod/strategiaintegracieromovdoroku2020.pdf.
37      Úrad splnomocnenca vlády Slovenskej republiky pre rómske komunity, Príjmy a životné podmienky v marginalizovaných rómskych komunitách: Vybrané ukazovatele zo zisťovania EU SILC_MRK 2020), dostupné na https://www.romovia.vlada.gov.sk/site/assets/files/1561/analyticka_sprava_eu_silc_mrk_2020_elektronicka_final.pdf, s. 34 (Príloha A. 32 žaloby, s. 1878).
38      Jedným z problémov týkajúcich sa presnosti štatistík bol nesúlad medzi počtom Rómov žijúcich na Slovensku podľa sčítania obyvateľstva a ich počtom uvedeným v jednotlivých správach. Hoci sa zdá, že číselné údaje v prieskumoch obyvateľstva sú nepresné, rôzne subjekty dospeli k porovnateľným zisteniam, podľa ktorých počet Rómov na Slovensku dosahuje približne pol milióna (podrobnejšie vysvetlenie k tejto otázke, s odkazmi, sa nachádza v dokumente Poradného výboru Rady Európy pre Rámcový dohovor na ochranu národnostných menšín,
Piate stanovisko o Slovenskej republike, 2022, poznámka pod čiarou 26; dostupné na https://rm.coe.int/5thopslovakrepublicen/1680a6e4ee).
39      Pozri v tejto súvislosti rozsudok ESĽP, 13. novembra 2007, D.H. a i. v. Česká republika (CE:ECHR:2007:1113JUD005732500, bod 191).
40      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija (C‑83/14, EU:C:2015:480, bod 112). Pokiaľ ide o podobné odôvodnenie týkajúce sa rozsahu odôvodnenia, pozri rozsudok ESĽP, 11. decembra 2012, Sampanis a i. v. Grécko (Sampanis II) (CE:ECHR:2012:1211JUD005960809, bod 91).
41      V tejto súvislosti sa Komisia domnieva, že napriek určitým legislatívnym zmenám, ku ktorým došlo od roku 2015, stále chýbajú dostatočne účinné opatrenia a štatistiky nepreukazujú žiadne skutočné zlepšenie. Napríklad správa Agentúry Európskej únie pre základné práva (dostupná na https://fra.europa.eu/en/publication/2022/roma‑survey‑findings) odkazuje na údaje z roku 2021, z ktorých vyplýva, že 65 % rómskych detí vo veku od 6 do 15 rokov navštevovalo školy, kde väčšina žiakov, ak nie všetci, boli rómskeho pôvodu. Navyše, hoci slovenské orgány a súdy uznali pretrvávanie tohto problému, vnútroštátne právne predpisy nevyžadujú konkrétne opatrenia proti takejto segregácii.
42      Pozri poznámku pod čiarou 36, c. d., s. 4.
43      Štátna školská inšpekcia, Správa o stave a úrovni výchovy a vzdelávania v školách a školských zariadeniach v Slovenskej republike v školskom roku 2017/2018, Príloha A.44 žaloby s. 32.
44      Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky: M. Filipová: Naším cieľom je odstrániť segregáciu rómskych detí. Tlačová správa, 17. jún 2020; dostupná na https://www.minedu.sk/mfilipovanasimcielomjeodstranitsegregaciuromskychdeti/.
45      Úrad splnomocnenca vlády Slovenskej republiky pre rómske komunity, Stratégia rovnosti, inklúzie a participácie Rómov do roku 2030, 2021; dostupná na https://www.romovia.vlada.gov.sk/strategie/strategiaprerovnostinkluziuaparticipaciuromovdoroku2030/.
46      Najvyšší súd Slovenskej republiky, rozsudky z 15. decembra 2022, spis. zn. 5Cdo/102/2020 (Príloha A.52 žaloby); z 28. marca 2023, spis. zn. 4Cdo/112/2021 (Príloha A. 53 žaloby) a z 12. júla 2023, spis. zn. 5Cdo/220/2022 (Príloha A. 54 žaloby).
47      Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu SR, Metodická príručka desegregácie vo výchove a vzdelávaní, 2023; dostupná na https://www.minedu.sk/data/att/71e/30599.332e7e.pdf.
48      Ministerstvo školstva, výskumu, vývoja a mládeže SR, Manuál a monitoring uplatňovania štandardov dodržiavania zákazu segregácie vo výchove a vzdelávaní, 2024; dostupný na https://www.minedu.sk/data/att/629/31682.beb17a.pdf
49      Dostupná na: https://www.minedu.sk/desegregacia/ (naposledy overené 9. 6. 2025).
50      Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci Komisia/Maďarsko (Hodnoty Európskej únie) (C‑769/22, EU:C:2025:408, bod 237 a nasl.).
51      Opatrenia prijaté na boj proti diskriminácii môžu mať vplyv na rozhodnutie o sankciách, ak sa Komisia rozhodne podať žalobu na základe článku 260 ZFEÚ.
52      Z dôkazov, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, však vyplýva, že vo väčšine prípadov je učebný plán v segregovaných triedach alebo školách skutočne nižšej kvality. Pozri napríklad Európska komisia: Generálne riaditeľstvo pre spravodlivosť a spotrebiteľov, skupina pre migračnú politiku, Universiteit Utrecht,
DURBÁKOVÁ, V.: Country report non‑discrimination – Transposition and implementation at national level of Council Directives 2000/43 and 2000/78 – Slovakia 2023. Úrad pre vydávanie publikácií Európskej únie, 2023; dostupné na https://data.europa.eu/doi/10.2838/45886, Príloha A. 51 žaloby, s.49.
53      Tento pojem označuje fenomén, keď „biele“ alebo privilegované rodiny preraďujú svoje deti zo štátnych škôl, najmä tých s rastúcou rasovou rozmanitosťou, do súkromných škôl alebo škôl v oblastiach s prevažne „bielym“ obyvateľstvom. Často k tomu dochádza v reakcii na vnímaný pokles kvality školy, čo môže byť ovplyvnené faktormi, ako sú integračná politika alebo demografické zmeny.
54      ESĽP neakceptoval „white flight“ (biely útek) ako odôvodnenie štátu proti obvineniam zo segregácie. Vo svojom rozsudku z 13. decembra 2022, Elmazova a i. v. Severné Macedónsko (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, body 72 až 79), ESĽP uznal, že štát nemusí byť jedinou príčinou segregácie, najmä v prípadoch, keď rodičia nerómskych žiakov odmietajú zapísať svoje deti do školy z dôvodu veľkého počtu rómskych žiakov. Ten istý súd však konštatoval, že došlo k porušeniu pravidiel o nediskriminácii, aj keď nebol preukázaný žiadny úmysel zo strany štátu, pretože zjavná segregácia v tejto veci nebola objektívne a rozumne odôvodnená. Pozri tiež rozsudok z 30. mája 2013, Lavida a i. v. Grécko (CE:ECHR:2013:0530JUD000797310, bod 72).
55      Pozri podobne rozsudok ESĽP, 13. decembra 2022, Elmazova a i. v. Severné Macedónsko (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, body 77 a 78), v ktorom ESĽP konštatoval, že „white flight“ (biely útek) je možný vďaka spôsobu, akým je štruktúrovaný regulačný rámec, pokiaľ ide o pravidlá prijímania a preraďovania, ktoré umožnili privilegovaným rodičom urobiť takéto rozhodnutia.
56      Rozsudok ESĽP, 27. februára 2025, Salay v. Slovensko (CE:ECHR:2025:0227JUD002935922, bod 112).
57      Podobne pozri rozsudky ESĽP, 13. decembra 2022, Elmazova a i. v, Severné Macedónsko (CE:ECHR:2022:1213JUD001181120, bod 73), a 30. marca 2023, Szolcsán v. Maďarsko (CE:ECHR:2023:0330JUD002440816, body 54, 55 a 57).