62018TO0422
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (tretia komora)
zo 14. mája 2019 (
*1
)
„Žaloba o neplatnosť – Prístup k dokumentom – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Dokumenty týkajúce sa konania začatého Komisiou voči členskému štátu – Dokumenty pochádzajúce od žalobkyne – Žiadosť tretej osoby o prístup – Pôvodné rozhodnutie priznať čiastočný prístup – Bezpredmetnosť – Neprípustnosť“
Vo veci T‑422/18,
Régie autonome des transports parisiens (RATP), so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: pôvodne E. Morgan de Rivery, P. Delelis a C. Lavin, neskôr P. Delelis a C. Lavin, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: A. Buchet, W. Mölls a C. Ehrbar, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorej predmetom je návrh podaný na základe článku 263 ZFEÚ, a smerujúci k zrušeniu rozhodnutia Generálneho riaditeľstva Komisie pre mobilitu a dopravu z 5. marca 2018, ktoré sa týka žiadosti o prístup k dokumentom RATP, v rozsahu, v akom priznáva čiastočný prístup k týmto dokumentom,
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora),
v zložení: predseda komory S. Frimodt Nielsen, sudcovia V. Kreuschitz (spravodajca) a N. Półtorak,
tajomník: E. Coulon,
vydal toto
Uznesenie
Okolnosti predchádzajúce sporu
1
Dňa 19. decembra 2017 bola Európskej komisii doručená na základe nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, 2001, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331) žiadosť o prístup k viacerým dokumentom, ktorá bola zapísaná pod číslom GESTDEM 2017/7530 (ďalej len „pôvodná žiadosť o prístup“), týkajúca sa najmä troch dokumentov (ďalej len „sporné dokumenty“) vypracovaných žalobkyňou, spoločnosťou Régie autonome des transports parisiens (RATP).
2
Spornými dokumentmi sú:
–
list z 21. mája 2012 predsedu predstavenstva a generálneho riaditeľa žalobkyne zaslaný predsedovi Komisie,
–
list z 22. mája 2012 predsedu predstavenstva a generálneho riaditeľa žalobkyne zaslaný generálnemu riaditeľovi Generálneho riaditeľstva (GR) Komisie pre mobilitu a dopravu (ďalej len „DG Move“),
–
list z 28. marca 2013 predsedu predstavenstva a generálneho riaditeľa žalobkyne zaslaný podpredsedovi Komisie.
3
Dňa 5. marca 2018 DG Move prijalo a oznámilo doporučeným listom s potvrdením o doručení a e-mailom autorovi pôvodnej žiadosti o prístup (ďalej len „žiadateľ o prístup“) rozhodnutie, ktorým mu schválilo čiastočný prístup k sporným dokumentom (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Okrem toho pripojilo k napadnutému rozhodnutiu cenzurovanú verziu sporných dokumentov.
4
Dňa 19. marca 2018 žiadateľ o prístup zaslal generálnemu sekretariátu Komisie na základe článku 7 nariadenia č. 1049/2001 opakovanú žiadosť o prístup k sporným dokumentom v celom ich rozsahu (ďalej len „opakovaná žiadosť o prístup“).
5
Dňa 20. apríla 2018 DG Move oznámilo žiadateľovi o prístup, že sa stala chyba pri zasielaní napadnutého rozhodnutia a že sporné dokumenty mu nemali byť oznámené. DG Move požiadalo žiadateľa o prístup, aby sporné dokumenty nevytlačil, neuchoval alebo nepoužil a vymazal správy, ktoré mu boli predtým zaslané.
6
Dňa 25. apríla 2018 DG Move požiadalo žiadateľa o prístup, aby podpísal vyhlásenie, v ktorom sa tento žiadateľ zaväzoval, po prvé, že nebude využívať, oznamovať, šíriť, vyhotovovať kópie a zaobchádzať s cenzurovanými verziami sporných dokumentov, poskytnutými 5. marca 2018, alebo s ich obsahom, po druhé, že nezverejní ich obsah, a po tretie, že zničí každú elektronickú alebo papierovú verziu sporných dokumentov. Žiadateľ o prístup v ten istý deň zaslal vlastnoručne podpísané vyhlásenie.
7
Dňa 27. apríla 2018 sa žalobkyňa pri čítaní odpovede Komisie na otázky položené predsedom Všeobecného súdu v konaní o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia, ktorý podala 23. apríla 2018, zapísanom pod číslom veci T‑250/18 R a týkajúcom sa aj otázky zverejnenia sporných dokumentov v nadväznosti na predchádzajúcu žiadosť o prístup, dozvedela o pôvodnej žiadosti o prístup, ako aj o tom, že Komisia omylom poskytla žiadateľovi o prístup cenzurovanú verziu sporných dokumentov.
8
Dňa 4. mája 2018 sa uskutočnilo stretnutie medzi žalobkyňou a Komisiou, počas ktorého ju žalobkyňa požiadala o poskytnutie listu z 5. marca 2018, zaslaného žiadateľovi o prístup, ako aj dokumentov, ktoré mu boli zaslané v ten istý deň.
9
Žalobkyňa 23. mája 2018 písomne zopakovala svoju žiadosť o získanie kópie listu z 5. marca 2018, ako aj všetkých dokumentov, vrátane sporných dokumentov zaslaných žiadateľovi o prístup.
10
Dňa 7. júna 2018 generálny tajomník Komisie prijal rozhodnutie v súvislosti s opakovanou žiadosťou o prístup (ďalej len „rozhodnutie zo 7. júna 2018“) (pozri bod 4 vyššie). V tomto rozhodnutí odmietol každé zverejnenie sporných dokumentov z dôvodu, že ich zverejnenie by ovplyvnilo prebiehajúce súdne konania vo veciach T‑250/18, RATP/Komisia a T‑250/18 R, RATP/Komisia.
11
Dňa 12. júna 2018 Komisia oznámila žalobkyni napadnuté rozhodnutie, zoznam 27 dokumentov, ktoré Komisia označila ako dokumenty, ktorých sa týkala pôvodná žiadosť o prístup, ako aj sporné dokumenty, ktoré boli zaslané žiadateľovi o prístup.
Konanie a návrhy účastníkov konania
12
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 6. júla 2018 podala žalobkyňa žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
13
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 11. októbra 2018 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti podľa článku 130 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Žalobkyňa podala svoje pripomienky k tejto námietke 24. novembra 2018.
14
Žalobkyňa svojou žalobou navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom poskytuje prístup k sporným dokumentom,
–
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
15
V námietke neprípustnosti Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
v prvom rade vyhlásil žalobu o neplatnosť za neprípustnú z dôvodu jej bezpredmetnosti,
–
subsidiárne vyhlásil žalobu o neplatnosť za neprípustnú z dôvodu neexistencie záujmu na konaní,
–
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
16
Žalobkyňa vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol námietku neprípustnosti,
–
vyhovel jej žalobe,
–
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Právny stav
17
Podľa článku 130 ods. 1 a 7 rokovacieho poriadku, ak o to žalovaný žiada, Všeobecný súd rozhodne o neprípustnosti alebo nepríslušnosti pred prejednaním veci samej. Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci Komisia požiadala, aby sa rozhodlo o neprípustnosti, Všeobecný súd, ktorý sa domnieva, že vec bola dostatočne objasnená na základe dokumentov zo spisu, rozhodne o tomto návrhu bez ďalšieho konania.
O prípustnosti námietky neprípustnosti
18
Podľa žalobkyne iba článok 130 ods. 2 rokovacieho poriadku umožňuje založiť námietku neprípustnosti na tom, že je žaloba bezpredmetná. Vzhľadom na to, že Komisia vo svojej námietke neprípustnosti neuviedla článok 130 ods. 2 rokovacieho poriadku, žalobkyňa sa domnieva, že táto námietka musí byť zamietnutá ako neprípustná.
19
V tejto súvislosti treba uviesť, že Komisia na podporu svojej námietky neprípustnosti neuvádza, že došlo k zániku predmetu počas konania, ale že žaloba bola bezpredmetnou v čase jej podania. Podľa článku 130 ods. 1 rokovacieho poriadku žalovaná strana môže požiadať Všeobecný súd, aby rozhodol o neprípustnosti bez prejednania veci samej a neexistencia predmetu žaloby v čase jej podania je dôvodom neprípustnosti.
20
Okrem toho a v každom prípade podľa článku 129 rokovacieho poriadku môže Všeobecný súd po vypočutí hlavných účastníkov konania bez návrhu kedykoľvek rozhodnúť o prekážke konania z dôvodu verejného záujmu odôvodneným uznesením. Vzhľadom na to, že neprípustnosť žaloby z dôvodu neexistencie predmetu v čase jej podania predstavuje prekážku konania z dôvodu verejného záujmu, Všeobecný súd môže rozhodnúť o tejto otázke bez návrhu.
21
Na základe toho žalobkyňa nesprávne tvrdí, že námietka neprípustnosti vznesená Komisiou je neprípustná.
O dôvodnosti námietky neprípustnosti
Tvrdenia účastníkov konania
22
Komisia sa v prvom rade domnieva, že žalobu treba vyhlásiť za neprípustnú v rozsahu, v akom sa týka aktu, ktorý už neexistoval v čase jej podania. Podľa Komisie bolo napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu nahradené rozhodnutím zo 7. júna 2018, prijatým v nadväznosti na opakovanú žiadosť o prístup. Toto posledné uvedené rozhodnutie uvádza konečné stanovisko tejto inštitúcie.
23
Žaloba, ktorú podala žalobkyňa 6. júla 2018, je bezpredmetná, keďže smeruje k zrušeniu právneho aktu, ktorý neexistoval od 7. júna 2018, dátumu, kedy bol nahradený rozhodnutím Komisie z toho istého dňa v odpovedi na opakovanú žiadosť o prístup. Preto nezávisle od otázky záujmu na konaní, samotný dôvod sporu začatého žalobkyňou neexistoval v čase podania návrhu na začatie konania. Komisia sa tiež domnieva, že rozhodnutie zo 7. júna 2018 zbavuje akejkoľvek váhy tvrdenia žalobkyne, keďže v merite veci sa Komisia v danom rozhodnutí rozhodla zamietnuť prístup k sporným dokumentom v celom rozsahu.
24
Komisia sa subsidiárne domnieva, že predmetná žaloba musí byť vyhlásená za neprípustnú z dôvodu, že žalobkyňa nemala pri podaní tejto žaloby žiaden záujem na konaní proti napadnutému rozhodnutiu, keďže toto rozhodnutie už dávno prestalo mať voči nej účinky.
25
Komisia nepopiera, že následkom omylu odovzdala sporné dokumenty v ich cenzurovanom znení žiadateľovi o prístup listom z 5. marca 2018 a že tak nemala urobiť. Domnieva sa však, že hneď, ako sa zistilo toto pochybenie, podnikla všetko pre to, aby to na žalobkyňu nemalo žiaden vplyv. Podľa Komisie bolo toto konanie účinné, keďže žiadateľ o prístup sa písomne zaviazal, že nebude využívať sporné dokumenty a že úplne vymaže každý ich písomný alebo elektronický záznam. Komisia sa domnieva, že žalobkyňa veľmi dobre vedela o obsahu týchto písomných záväzkov, keďže od konca apríla 2018 disponovala dokumentom, v ktorom sú uvedené.
26
Komisia sa preto domnieva, že žalobkyňa nesprávne tvrdí na jednej strane, že sporné dokumenty v ich cenzurovanom znení sú prístupné erga omnes, a na druhej strane, že mala stále záujem na konaní v deň podania tejto žaloby, pričom viac než dva mesiace predtým napadnuté rozhodnutie prestalo mať voči nej akékoľvek účinky. Podľa Komisie žalobkyňa tvrdí, ale nepreukazuje, že sporné dokumenty sú „potenciálne“ v rukách jej konkurentov.
27
Žalobkyňa sa domnieva, že pojmy predmet sporu a záujem na konaní sa prelínajú, keďže záujem na konaní žalujúcej strany musí z hľadiska predmetu žaloby existovať v štádiu podania žaloby pod hrozbou neprípustnosti. Žalobkyňa z tohto dôvodu skúma spoločne dve námietky neprípustnosti vznesené Komisiou.
28
Žalobkyňa sa po prvé domnieva, že napadnuté rozhodnutie vyvoláva samostatné a špecifické právne účinky. Žalobkyňa v tomto smere zdôrazňuje, že je autorkou sporných dokumentov a že z tohto dôvodu materiálny akt odovzdania týchto dokumentov v nadväznosti na napadnuté rozhodnutie vyvolalo vo vzťahu k nej účinky. Žalobkyňa tvrdí, že iba sedem týždňov po oznámení sporných dokumentov 5. marca 2018 Komisia napísala žiadateľovi o prístup, žiadajúc ho, aby tieto dokumenty, ktoré mu boli zaslané omylom, nevytlačil, neuchoval alebo s nimi nijako nezaobchádzal. Táto žiadosť z 20. apríla 2018 bola doplnená 25. apríla 2018 a viedla v ten istý deň k záväzku žiadateľa o prístup, že nebude využívať alebo šíriť informácie uvedené v sporných dokumentoch. Žalobkyňa z týchto skutočností vyvodzuje, že počas siedmich týždňov malo šírenie informácií obsiahnutých v sporných dokumentoch účinok erga omnes a musí byť považované za „nezákonné konanie“, na základe čoho táto situácia spôsobuje škodlivé následky, ktoré budú naďalej nepopierateľne ovplyvňovať jej záujmy.
29
Podľa žalobkyne napadnuté rozhodnutie voči nej vyvoláva právne účinky, pretože na jednej strane vyhlásenie žiadateľa o prístup z 25. apríla 2018 nemohlo zrušiť účinok zverejnenia sporných dokumentov erga omnes počas siedmich týždňov, ktoré predchádzali záväzku obsiahnutému v tomto vyhlásení, a na druhej strane uvedené vyhlásenie, ako aj rozhodnutie zo 7. júna 2018 mohli mať záväzný účinok iba voči Komisii a žiadateľovi o prístup. Podľa žalobkyne v priebehu vyššie uvedeného obdobia siedmich týždňov mohli sporné dokumenty prejsť rukami konkurenčných hospodárskych subjektov a mohli byť použité vo vnútroštátnych súdnych konaniach, ktoré viedli k rovnakým prejudiciálnym otázkam ako tie, ktoré boli položené v spojených veciach Mobit a Autolinee Toscane (C‑350/17 a C‑351/17). Hoci žalobkyňa nemôže posúdiť rozsah tohto odovzdania, domnieva sa, že zásada riadnej správy veci verejných vyžadovala od Komisie povinnosť zistiť, ako žiadateľ o prístup použil sporné dokumenty na účely zrušenia, za predpokladu, že to bolo možné, účinku erga omnes napadnutého rozhodnutia. Podľa žalobkyne opatrenia prijaté Komisiou smerujúce k náprave jej chyby boli zjavne neschopné napraviť oznámenie, ktorého účinok erga omnes bol nadobudnutý a definitívny. Žalobkyňa sa domnieva, že skutočnosť, že Komisia sa v rozhodnutí zo 7. júna 2018 rozhodla nezverejniť sporné dokumenty v rozsahu, v akom by toto zverejnenie ovplyvnilo súdne konania začaté voči Komisii vo veciach T‑250/18 R a T‑250/18, nielen nemá vplyv na účinok erga omnes zverejnenia, ale potvrdzuje, že zverejnenie, ktoré už viedlo k zásahu do uvedených súdnych konaní, musí byť považované za dôvod ďalších zásahov v budúcnosti. Na základe toho sa žalobkyňa domnieva, že má stále záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia.
30
Po druhé žalobkyňa sa domnieva, že rozhodnutie zo 7. júna 2018 nemohlo zrušiť a nahradiť napadnuté rozhodnutie predovšetkým z dôvodu, že toto posledné uvedené rozhodnutie povolilo zverejnenie sporných dokumentov erga omnes medzi 5. marcom a 25. aprílom 2018. Napadnuté rozhodnutie vyvoláva naďalej právne účinky v rozsahu, v akom sporné dokumenty, ktoré boli odovzdané tretím osobám zo strany žiadateľa o prístup, môžu byť ďalej odovzdávané ďalším tretím osobám prvými uvedenými tretími osobami, ktoré tieto dokumenty nadobudli v súlade so zákonom, bez toho, aby rozhodnutie zo 7. júna 2018 mohlo niečo zmeniť. Žalobkyňa sa domnieva, že rozhodnutie zo 7. júna 2018 nemohlo zrušiť a nahradiť napadnuté rozhodnutie okrem toho z dôvodu, že rozhodnutie zo 7. júna 2018 smerovalo k vyjasneniu prístupu Komisie k pôvodnej a opakovanej žiadosti o prístup vo vzťahu k žiadateľovi o prístup. Komunikácia Komisie so žiadateľom o prístup z 20. a 25. apríla 2018 mala iba obmedzený dopad na budúce odovzdania sporných dokumentov žiadateľom o prístup tretím osobám, nemajúc žiaden vplyv na predošlé použitie týchto dokumentov žiadateľom o prístup alebo tretími osobami, ktoré ho môžu používať ešte v súčasnosti.
31
Po tretie žalobkyňa sa domnieva, že aj keby sa napadnuté rozhodnutie malo považovať za rozhodnutie, ktoré bolo nahradené rozhodnutím zo 7. júna 2018, zachovala by si záujem na konaní vo vzťahu k napadnutému rozhodnutiu. Žalobkyňa v tejto súvislosti pripomína, že výnimočne sa spor nemusí stať bezpredmetným napriek stiahnutiu alebo nahradeniu aktu, ktorého zrušenie sa žiada, pokiaľ si žalujúca strana zachová dostatočný záujem na vydaní rozsudku, ktorý formálne zruší tento akt.
32
Žalobkyňa sa domnieva, že má záujem na konaní, a na tom, aby bolo napadnuté rozhodnutie zrušené, z nasledujúcich dôvodov:
–
po prvé na účely zabránenia tomu, aby v budúcnosti nedošlo k akejkoľvek ďalšej protiprávnosti, ktorá by bola v rozpore s jej záujmami z dôvodu používania, doteraz pravidelného, sporných dokumentov v prejudiciálnych konaniach. Prístup pozostávajúci zo schválenia postupu Komisie v tejto veci by viedol k akceptácii toho, že jej útvary odovzdávajú prísne dôverné dokumenty, či už omylom alebo nie, žiadateľom o prístup a že tieto odovzdania dokumentov sú následne „napravené“ o niekoľko týždňov neskôr podpisom vyhlásení zaväzujúcich iba Komisiu a dotknutého žiadateľa o prístup a žiadne tretie osoby,
–
po druhé napadnuté rozhodnutie ostane platné erga omnes vo vzťahu ku všetkým, ktorí mali prístup k sporným dokumentom z dôvodu pochybenia Komisie, s výnimkou žiadateľa o prístup, adresáta rozhodnutia zo 7. júna 2018. Žalobkyňa sa predovšetkým domnieva, že tieto dokumenty stále existujú a môžu byť voči nej použité pri každej relevantnej príležitosti v rámci vnútroštátnych súdnych konaní alebo súdnych konaní na úrovni Európskej únie. Je jednoznačne v jej záujme mať možnosť domôcť sa toho, aby bol každý zverejnený materiálny akt, ktorý v súčasnosti umožňuje pokračovanie in aeternum používania sporných dokumentov erga omnes, vyhlásený za neplatný súdom Únie, ukončiac tak zákonným a záväzným spôsobom, s možnosťou vymáhania na súde, každé možné budúce použitie uvedených dokumentov.
Posúdenie Všeobecným súdom
33
Treba pripomenúť, že aktmi alebo rozhodnutiami, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, sú len opatrenia smerujúce k vyvolaniu právne záväzných účinkov, ktoré môžu zasiahnuť do záujmov žalobcu tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie (rozsudky z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, EU:C:1981:264, bod 9; z 11. novembra 2004, Portugalsko/Komisia, C‑249/02, EU:C:2004:7044, bod 35, a z 26. januára 2010, Internationaler Hilfsfonds/Komisia, C‑362/08 P, EU:C:2010:40, bod 51).
34
Na účely určenia, či napadnutý akt predstavuje rozhodnutie, ktoré môže byť predmetom žaloby o neplatnosť, treba vychádzať z podstaty predmetného aktu [pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. mája 2012, Sepracor Pharmaceuticals (Írsko)/Komisia, C‑477/11 P, neuverejnené, EU:C:2012:292, bod 50 a citovanú judikatúru].
35
Okrem toho treba pripomenúť, že akt, ktorý bol späťvzatý a nahradený iným aktom, úplne prestáva byť súčasťou právneho poriadku Únie. Späťvzatie aktu má teda zvyčajne účinky ex tunc (pozri v tomto zmysle uznesenia z 28. mája 1997, Proderec/Komisia, T‑145/95, EU:T:1997:74, bod 26; zo 14. septembra 2011, Taliansko/Komisia, T‑239/10, neuverejnené, EU:T:2011:471, bod 22, a z 8. júna 2017, Elevolution – Engenharia/Komisia, T‑691/16, neuverejnené, EU:T:2017:395, bod 28 a citovanú judikatúru).
36
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, po napadnutom rozhodnutí nasledovala opakovaná žiadosť žiadateľa o prístup v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001, smerujúca k tomu, aby Komisia prehodnotila svoje stanovisko. V nadväznosti na túto žiadosť generálny tajomník Komisie prijal, pri uplatnení článku 8 nariadenia č. 1049/2001, rozhodnutie zo 7. júna 2018, ktorým v celom rozsahu zamietol prístup k sporným dokumentom.
37
Rozhodnutie zo 7. júna 2018 teda zrušilo a nahradilo napadnuté rozhodnutie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 2. októbra 2014, Strack/Komisia, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, bod 89, a z 24. mája 2011, NLG/Komisia, T‑109/05 a T‑444/05, EU:T:2011:235, bod 102 a citovanú judikatúru). Vzhľadom na to, že napadnuté rozhodnutie predstavovalo iba prvé stanovisko Komisie, ktoré bolo v celom rozsahu nahradené rozhodnutím zo 7. júna 2018, je to toto posledné uvedené rozhodnutie, ktoré ukončilo konanie a má povahu rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. októbra 2003, Co‑Frutta/Komisia, T‑47/01, EU:T:2003:272, body 30 až 32).
38
V čase podania žaloby tak rozhodnutie zo 7. júna 2018 už nahradilo napadnuté rozhodnutie a odstránilo ho z právneho poriadku Únie, na základe čoho už nevyvolávalo účinky, ani vo vzťahu k žalobkyni.
39
Prejednávaná žaloba bola teda v čase jej podania bezpredmetná a musí byť vyhlásená za neprípustnú.
40
Tento záver nie je spochybnený jednotlivými tvrdeniami žalobkyne.
41
Bolo síce rozhodnuté, že žaloba o neplatnosť sa nemusí stať bezpredmetnou pokiaľ akt, ktorého zrušenie sa navrhuje, bol späťvzatý v priebehu konania a ak si žalobca zachová dostatočný právny záujem na vyhlásení rozsudku, ktorým bude tento akt zrušený (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. júna 2007, Wunenburger/Komisia, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, body 47 a 50 až 52; z 27. septembra 2002, Tideland Signal/Komisia, T‑211/02, EU:T:2002:232, body 48 a 49, a uznesenie zo 14. septembra 2011, Taliansko/Komisia, T‑239/10, neuverejnené, EU:T:2011:471, bod 23).
42
V prejednávanej veci však žaloba žalobkyne bola bezpredmetnou už v čase jej podania (pozri bod 38 vyššie).
43
Okrem toho, keďže žalobkyňa tvrdí, že zrušenie napadnutého rozhodnutia by umožnilo zabrániť tomu, aby sa protiprávnosť, ktorou je údajne postihnuté, zopakovala v budúcnosti, treba uviesť, že každá z protiprávností uvádzaných žalobkyňou úzko súvisí so špecifickými okolnosťami prejednávanej veci a že žalobkyňa dostatočne neodôvodnila riziko, že sa zopakujú v budúcnosti. Naopak, správanie Komisie, tak ako je opísané v bodoch 5 a 6 vyššie, v nadväznosti na chybné zverejnenie sporných dokumentov preukazuje, že riziko, že k takémuto zverejneniu dôjde v budúcnosti, nie je preukázané.
44
Okrem toho v rozsahu, v akom sa žalobkyňa domnieva, že má stále záujem na konaní, keďže napadnuté rozhodnutie, ktoré nebolo zrušené, ostáva platné erga omnes s výnimkou žiadateľa o prístup, ktorý je adresátom rozhodnutia zo 7. júna 2018, treba konštatovať, že toto posúdenie je nesprávne. Ako bolo vysvetlené v bode 37 vyššie, napadnuté rozhodnutie bolo nahradené rozhodnutím zo 7. júna 2018. Nemožno teda tvrdiť, že napadnuté rozhodnutie ostáva v platnosti voči ostatným s výnimkou žiadateľa o prístup po prijatí rozhodnutia zo 7. júna 2018.
45
Napokon v súvislosti s tým, že žalobkyňa odôvodňuje svoj záujem na konaní z dôvodu čiastočného zverejnenia sporných dokumentov v nadväznosti na prijatie napadnutého rozhodnutia, treba uviesť, že zrušenie napadnutého rozhodnutia neumožní vrátenie situácie do pôvodného stavu. Hoci rozsudok Všeobecného súdu o zrušení napadnutého rozhodnutia má účinok erga omnes z dôvodu absolútnej právnej sily rozhodnutej veci a spôsobuje jeho zánik s retroaktívnym účinkom voči všetkým osobám podliehajúcim súdnej právomoci [pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. júna 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Foral de Vizcaya/Komisia, C‑442/03 P a C‑471/03 P, EU:C:2006:356, bod 43 a citovanú judikatúru], toto zrušenie nenapravuje účinky zverejnenia sporných dokumentov po prijatí uvedeného rozhodnutia. Zrušenie napadnutého rozhodnutia by teda nezvrátilo účinky zverejnenia sporných dokumentov, keďže oboznámenie sa všetkých osôb, ktoré ich čítali, s týmito informáciami, je okamžité a nezvratné. Zrušenie napadnutého rozhodnutia nemôže teda žalobkyni priniesť prospech.
46
Rozhodnutie Všeobecného súdu zamietnuť žalobu o neplatnosť napadnutého rozhodnutia ako neprípustnú z dôvodu bezpredmetnosti však nijako neovplyvňuje možnosť žalobkyne podať žalobu o náhradu škody, pokiaľ sa domnieva, že výkon napadnutého rozhodnutia jej spôsobil ujmu. Pri uplatnení zásady samostatnej povahy opravných prostriedkov totiž účastník konania môže postupovať tak, že podá žalobu o náhradu škody bez toho, aby ho akékoľvek ustanovenie zaväzovalo domáhať sa zrušenia protiprávneho aktu, ktorý mu spôsobil škodu (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. septembra 1999, Komisia/AssiDomän Kraft Products a i., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, bod 59, a z 28. februára 2018, Vakakis kai Synergates/Komisia, T‑292/15, EU:T:2018:103, bod 30).
47
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že žaloba musí byť zamietnutá ako neprípustná.
O trovách
48
Komisia sa domnieva, že žalobkyňu treba zaviazať na náhradu trov konania z dôvodu na jednej strane, že žaloba je neprípustná, a na druhej strane, že v čase podania žaloby musela vedieť, že odovzdanie sporných dokumentov z dôvodu pochybenia nemalo žiaden účinok, že bola podaná opakovaná žiadosť o prístup a že Komisia sa chystala prijať rozhodnutie v nadväznosti na túto žiadosť, ktoré náležite zohľadní jej záujmy.
49
Žalobkyňa sa domnieva, že Komisiu treba zaviazať na náhradu všetkých trov konania z dôvodu, že jej námietka neprípustnosti musí byť zamietnutá a že návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Saugmandsgaard Øe v spojených veciach Mobit a Autolinee Toscane (C‑350/17 a C‑351/17, EU:C:2018:869) odmietajú výklad podaný Komisiou o pôsobnosti nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a (EHS) č. 1107/70 (Ú. v. EÚ L 315, 2007, s. 1).
50
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom Komisie.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora)
nariadil:
1.
Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
2.
Régie autonome des transports parisiens (RATP) je povinná nahradiť trovy konania.
V Luxemburgu 14. mája 2019.
Tajomník
E. Coulon
Predseda
S. Frimodt Nielsen
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.