62024CJ0654
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 29. januára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 1999/70/ES – Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložka 4 – Zásada zákazu diskriminácie – Príspevok vo forme elektronického preukazu na podporu ďalšieho vzdelávania učiteľov a zlepšenie ich odborných zručností – Poskytovanie vyhradené učiteľom zamestnaným na dobu neurčitú – Diskriminácia učiteľov zamestnaných na dobu určitú – Vnútroštátna judikatúra vylučujúca a posteriori poskytovanie predmetnej výhody dotknutým učiteľom, ak už nie sú súčasťou školského systému – Nahradenie práva na náhradu spôsobenej škody za určitých podmienok“
Vo veci C‑654/24 [Bariello] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunale ordinario di Ravenna (Všeobecný súd Ravenna, Taliansko) z 8. októbra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 8. októbra 2024, ktorý súvisí s konaním:
M.M.
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia J. Passer, E. Regan, D. Gratsias a B. Smulders (spravodajca),
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
M.M., v zastúpení: S. Solidoro, avvocato,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci L. Fiandaca, avvocata dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: S. Delaude a D. Recchia, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu doložky 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999 (ďalej len „rámcová dohoda“), ktorá je uvedená v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368), ako aj výkladu článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi M.M., bývalou učiteľkou na dobu určitú, na jednej strane a Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerstvo školstva a zásluh, Taliansko) (ďalej len „ministerstvo“) na druhej strane vo veci odmietnutia priznať jej ročný príspevok vo forme elektronického preukazu, ktorý učiteľom umožňuje zakúpiť si rôzne tovary a služby a ktorý sa poskytuje na účely podpory ich ďalšieho vzdelávania, ako aj zlepšenia ich odborných zručností, za školské roky 2020/2021 až 2023/2024.
Právny rámec
Právo Únie
3
Podľa článku 1 smernice 1999/70 je jej účelom „uviesť do účinnosti [rámcovú dohodu]“.
4
V doložke 2 rámcovej dohody s názvom „Pôsobnosť“ sa v bode 1 uvádza:
„Táto dohoda sa vzťahuje na pracovníkov na dobu určitú, ktorí majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah podľa zákona, kolektívnych dohôd alebo spôsobu, ktorý je zaužívaný v jednotlivých členských štátoch.“
5
Doložka 3 rámcovej dohody, nazvaná „Vymedzenia“, znie takto:
„Na účely tejto dohody termín
1.
Na účely tejto dohody termín ‚pracovník na dobu určitú‘ sa vzťahuje na osobu, ktorá uzavrela pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah priamo so zamestnávateľom a ktorých koniec platnosti je vymedzený objektívnymi podmienkami, ako napríklad určitým dátumom, splnením určitej úlohy alebo určitou udalosťou.
2.
Na účely tejto dohody termín ‚porovnateľný stály pracovník‘ sa vzťahuje na pracovníka, ktorý uzavrel pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu neurčitú v jednom a tom istom podniku, kde vykonáva stále rovnakú alebo podobnú prácu, resp. povolanie, pričom sa primerane zohľadňuje jeho kvalifikácia a odborná prax. …“
6
Doložka 4 rámcovej dohody s názvom „Zásada nediskriminácie“ v bode 1 stanovuje:
„Pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, pracovníci na dobu určitú nesmú byť voči porovnateľným stálym pracovníkom znevýhodňovaní len preto, že majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu určitú, pokiaľ na odlišné zaobchádzanie neexistujú objektívne dôvody.“
Talianske právo
7
Článok 1 de la legge n. 107 – Riforma del sistema nazionale di istruzione e formazione e delega per il riordino delle disposizioni legislative vigenti (zákon č. 107 o reforme národného systému vzdelávania a odbornej prípravy a o poverení na zmenu platných právnych predpisov) z 13. júla 2015 (GURI č. 162 z 15. júla 2015, ďalej len „zákon č. 107/2015“) v odsekoch 121 až 122 stanovuje:
„121.   Na podporu ďalšieho vzdelávania učiteľov a na zlepšenie ich odborných zručností sa zavádza elektronický preukaz na aktualizáciu vedomostí a vzdelávanie stálych učiteľov vo vzdelávacích inštitúciách na všetkých úrovniach, pričom sa dodrží limit výdavkov uvedený v odseku 123. Preukaz, ktorého nominálna hodnota je 500 eur ročne za každý školský rok, sa môže použiť na kúpu kníh a príručiek, a to aj v digitálnom formáte, publikácií a časopisov, ktoré sú užitočné na aktualizáciu odborných vedomostí, na kúpu hardvéru a softvéru, na zápis do aktualizačných a kvalifikačných kurzov odborných zručností realizovaných zariadeniami akreditovanými [ministerstvom], na licenčné, odborné, špecializované kurzy alebo kurzy pozostávajúce z jediného cyklu spojené s odborným profilom alebo na postgraduálne kurzy alebo univerzitné magisterské kurzy spojené s odborným profilom, na divadelné predstavenia a kinematografické [premietania], na vstupy do múzeí, na výstavy a kultúrne podujatia a živé predstavenia, ako aj na iniciatívy, ktoré sú v súlade s činnosťami identifikovanými v trojročnom pláne vzdelávacej ponuky škôl a v národnom pláne vzdelávania uvedenom v odseku 124. Suma uvedená na preukaze nepredstavuje vedľajšiu odmenu ani zdaniteľný príjem.
122.   Dekrétom predsedu Rady ministrov po dohode s [ministerstvom] a ministerstvom hospodárstva a financií, ktorý sa má prijať v lehote 60 dní od nadobudnutia účinnosti tohto zákona, sa definujú kritériá a spôsoby udelenia a používania preukazu upraveného v odseku 121, suma, ktorá sa má prideliť v rámci dostupných zdrojov uvedených v odseku 123, s prihliadnutím na verejný systém správy digitálnej identity, ako aj spôsoby poskytovania prostriedkov a výhod spojených s týmto preukazom.“
8
Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri recante Disciplina delle modalità di assegnazione e utilizzo della Carta elettronica per l’aggiornamento e la formazione del docente di ruolo delle istituzioni scolastiche di ogni ordine e grado (dekrét predsedu Rady ministrov upravujúci podmienky priznávania a používania elektronického preukazu na aktualizáciu a odbornú prípravu stálych učiteľov vo vzdelávacích inštitúciách na všetkých úrovniach) z 28. novembra 2016 (GURI č. 281 z 1. decembra 2016), prijatý na základe článku 1 ods. 122 zákona č. 107/2015, v článku 3 ods. 2 stanovuje:
„Preukaz [uvedený v článku 1 ods. 121 zákona č. 107/2015] nie je možné používať po ukončení služobného pomeru.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9
M.M. ako zamestnankyňa ministerstva pôsobila ako učiteľka na dobu určitú počas štyroch školských rokov 2020/2021 až 2023/2024.
10
Vzhľadom na to, že jej nebol priznaný elektronický preukaz stanovený v článku 1 ods. 121 zákona č. 107/2015 (ďalej len „dotknutý elektronický preukaz“) za tieto školské roky, podala 5. apríla 2024 žalobu na Tribunale ordinario di Ravenna (Všeobecný súd Ravenna, Taliansko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, v ktorej sa hlavne domáhala, aby bola ministerstvu uložená povinnosť poskytnúť jej v súlade s podmienkami upravujúcimi priznávanie a používanie dotknutého elektronického preukazu ročný príspevok vo výške 500 eur, ktorý predstavuje tento preukaz za každý z týchto školských rokov, a subsidiárne, aby jej bola zaplatená celková suma 2000 eur.
11
Vnútroštátny súd v prvom rade uvádza, že dotknutý elektronický preukaz, ktorého cieľom je podporiť ďalšie vzdelávanie učiteľov, tvorí internetová aplikácia, ktorá generuje nákupný kód alebo poukážku v prospech učiteľa na tovary alebo služby, ktoré si predtým vybral, a dotknutý predajca môže tento preukaz akceptovať len pre výrobky, ktoré sú v súlade s regulačným rámcom. Po nákupe výrobku alebo služby sa predajcovi prizná pohľadávka v zodpovedajúcej výške voči ministerstvu.
12
Tento súd okrem toho spresňuje, že predmetný elektronický preukaz sa pôvodne podľa článku 1 ods. 121 zákona č. 107/2015 poskytoval výlučne učiteľom zamestnaným na dobu neurčitú. Z uznesenia z 18. mája 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronická karta) (C‑450/21, EU:C:2022:411), však vyplýva, že táto právna úprava je v rozpore s doložkou 4 bodom 1 rámcovej dohody, keďže z využívania tohto preukazu vylučuje učiteľov a učiteľky, akou je aj M.M., ktorí sú zamestnaní na dobu určitú.
13
Podľa vnútroštátneho súdu z tohto uznesenia, zdá sa, vyplýva právo učiteľov zamestnaných na dobu určitú na vydanie dotknutého elektronického preukazu. Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) však svojím rozhodnutím č. 29961/2023 zo 4. októbra 2023 vo viacerých ohľadoch obmedzil podmienky možnosti podať žalobu s cieľom uplatniť si také právo, pričom najmä rozhodol, že spomedzi osôb, ktorým bol neoprávnene odopretý nárok na taký preukaz, sú oprávnené na jeho následné vydanie len tie osoby, ktoré v deň, keď súd rozhodol o ich nároku, boli súčasťou školského systému, keďže boli poverené zastupovaním, zapísané do rezervných zoznamov na účely zastupovania alebo sa stali riadnymi učiteľmi.
14
Podľa tohto rozsudku však platí, že ak dotknutá osoba medzičasom opustila systém školstva, ako je to v prípade M.M., ktorej posledná pracovná zmluva uplynula 30. júna 2024 a už nevykonáva žiadnu pedagogickú funkciu ani nie je zapísaná do uvedených rezervných zoznamov, peňažná povinnosť spojená s týmto elektronickým preukazom by mala zaniknúť so spätnou účinnosťou a žiadosť o vydanie tohto preukazu by sa musela z vecného hľadiska zamietnuť.
15
Je nesporné, že Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) v uvedenom rozsudku rozhodol, že v takejto situácii sa bývalý učiteľ môže namiesto žiadosti o vydanie tohto elektronického preukazu domáhať náhrady škody spôsobenej z dôvodu nevydania preukazu.
16
Takáto žaloba o náhradu škody by však podliehala viacerým dodatočným podmienkam, tak hmotnoprávnym, ako aj procesným. Dotknutá osoba by tak musela najmä tvrdiť a preukázať, že utrpela osobitnú škodu odlišnú od ujmy súvisiacej so stratou sumy 500 eur ročne. Okrem toho škoda nie je predpokladaná, v dôsledku čoho súd síce môže vyčísliť škodu spravodlivo, ale také vyčíslenie by v zásade znamenalo priznanie nižšej náhrady, než je táto suma.
17
V prejednávanej veci sa však vzhľadom na tieto podmienky musí žaloba M.M. zamietnuť, keďže najmä netvrdila ani nepreukázala existenciu osobitnej škody, ktorá by sa odlišovala len od straty hospodárskej výhody vo výške 500 eur ročne.
18
Podľa názoru tohto súdu sú uvedené podmienky v rozpore so zákazom diskriminácie uvedeným v doložke 4 rámcovej dohody, keďže sa neuplatňujú na učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú.
19
Okrem toho usudzuje, že ujmu v prejednávanej veci predstavuje samotná skutočnosť, že M.M. bola v rozpore s touto doložkou 4 odoprená suma súvisiaca s dotknutým elektronickým preukazom, pričom treba spresniť, že nevyplatenie takej sumy vo všeobecnosti postačuje na to, aby súd automaticky priznal dotknutej osobe sumu z titulu náhrady tejto škody spolu s úrokmi.
20
Požiadavka, aby bývalý učiteľ zamestnaný na dobu určitú dodržal osobitné podmienky na získanie náhrady škody, ktorá mu vznikla v dôsledku nevydania predmetného elektronického preukazu, by teda narušila potrebný účinok práva Únie a zmarila by právo takého učiteľa na účinný prostriedok nápravy v zmysle článku 47 Charty.
21
Vnútroštátny súd po prvé dodáva, že cieľ zavedenia predmetného elektronického preukazu na podporu ďalšieho vzdelávania učiteľov nemôže odôvodniť takéto podmienky, keďže tento preukaz umožňuje nakupovať výrobky bežnej spotreby, ktoré neslúžia ako nástroje na vzdelávanie v užšom zmysle slova, ale možno ich v tomto zmysle použiť.
22
Po druhé neexistujú praktické ani právne prekážky, ktoré by bránili priznaniu náhrady škody vo výške 500 eur spojenej s predmetným elektronickým preukazom učiteľovi, ktorý už nie je súčasťou školského systému, alebo vyplateniu automatickej náhrady škody vo výške tohto príspevku, keďže podľa talianskeho práva je splnenie peňažného záväzku vždy možné, pričom táto povinnosť nemôže zaniknúť so spätnou účinnosťou.
23
Podľa predkladajúceho súdu by teda bola v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody, ako ju vyložil Súdny dvor vo svojom uznesení uvedenom v bode 12 tohto rozsudku, skutočnosť, že M.M. bola retroaktívne zbavená nároku na poskytnutie celkovej sumy 2000 eur vo forme dotknutého elektronického preukazu za školské roky 2020/2021 až 2023/2024, a to výlučne z dôvodu, že už nie je súčasťou školského systému.
24
Za týchto podmienok Tribunale ordinario di Ravenna (Všeobecný súd Ravenna) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa doložka 4 [rámcovej dohody] vykladať (aj na účely potrebného účinku práva Únie a záruky účinného prostriedku nápravy podľa článku 47 Charty) v tom zmysle, že bráni obmedzeniam pri priznávaní [dotknutého elektronického preukazu] uvedeným v odôvodnení [návrhu na začatie prejudiciálneho konania] (v prípade, že žalobkyňa prestala byť súčasťou školského systému), ktoré vyplývajú z vnútroštátnej judikatúry, a je preto aj z hľadiska bývalých pedagogických pracovníkov (osoby mimo školského systému) potrebné a dostatočné, aby na účely vyplatenia súm, na ktoré by mali na základe [dotknutého elektronického preukazu] nárok počas ich pracovného pomeru (vo výške 500 eur ročne), podali žalobu o vyplatenie týchto súm za podmienok stanovených pre [dotknutý elektronický preukaz], alebo priamo peňažne v zákonnej mene, bez ďalších povinností týkajúcich sa žalôb, žalobných tvrdení alebo dôkazov?“
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
25
Talianska vláda tvrdí, že položená otázka je neprípustná z viacerých dôvodov. Po prvé táto otázka nerozlišuje medzi rôznymi kategóriami učiteľov zamestnaných na dobu určitú, pričom najmä kategória učiteľov vykonávajúcich krátkodobé zastupovanie nemá v žiadnom prípade nárok na vydanie predmetného elektronického preukazu. Po druhé uvedená otázka nie je zrozumiteľná, keďže, pokiaľ ide o jej rozsah, odkazuje na celé odôvodnenie návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Po tretie táto otázka sa týka rozdielneho zaobchádzania, ktoré sa nezakladá na dĺžke trvania pracovného pomeru na dobu určitú, ale len na skutočnosti, že dotknutý učiteľ opustil školský systém, a to bez ohľadu na dôvod. A napokon po štvrté, keďže žalobkyňa vo veci samej už nie je v pracovnom pomere, rámcová dohoda sa na ňu už neuplatňuje.
26
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry pri otázkach vzťahujúcich sa na právo Únie platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené (rozsudok zo 4. septembra 2025, Pelavi, C‑253/24, EU:C:2025:660, bod 30 a citovaná judikatúra).
27
V prejednávanej veci vnútroštátny súd uvádza, že M.M. v podstate žiada o vyplatenie náhrady súvisiacej s predmetným elektronickým preukazom za školské roky 2020/2021 až 2023/2024, počas ktorých pracovala ako učiteľka zamestnaná na dobu určitú. Tento súd usudzuje, že tomuto návrhu treba v zásade vyhovieť, ale uvádza, že mu v tom bránia podmienky stanovené judikatúrou Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) na dodatočné vydanie takého preukazu.
28
V prvom rade sa teda zdá, že na rozdiel od toho, čo zrejme navrhuje talianska vláda, tento súd vychádza z predpokladu, že M.M. nepatrí do kategórie učiteľov, ktorá je v každom prípade vylúčená z využívania tohto elektronického preukazu.
29
Ďalej treba uviesť, že vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania presne opisuje rozsah podmienok stanovených judikatúrou Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd), ako sú uvedené v bodoch 13 až 16 tohto rozsudku. Je síce pravda, že znenie tejto otázky odkazuje na „dôvody“ tohto návrhu, nič to však nemení na tom, že okrem spresnení uvedených v odôvodnení návrhu na začatie prejudiciálneho konania je uvedená otázka ako taká zrozumiteľná.
30
Okrem toho treba konštatovať, že preskúmanie tvrdenia talianskej vlády, podľa ktorého sa podmienky vyplývajúce z judikatúry Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) uplatňujú bez ohľadu na dĺžku trvania pracovného pomeru dotknutých osôb, v dôsledku čoho nie sú diskriminačné z hľadiska doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody, patrí do vecnej stránky položenej otázky.
31
Táto vláda sa napokon na účely tvrdenia, že rámcová dohoda nie je uplatniteľná na spor vo veci samej, odvoláva na skutočnosť, že v čase podania návrhu už M.M. nebola v pracovnom pomere. Zo spresnení poskytnutých vnútroštátnym súdom totiž vyplýva, že žiadosť o vydanie predmetného elektronického preukazu sa týka období, počas ktorých bola M.M. zamestnaná ako učiteľka na dobu určitú, a teda bola „pracovníkom na dobu určitú“ v zmysle doložky 2 bodu 1 rámcovej dohody v spojení s jej doložkou 3 bodom 1.
32
Vzhľadom na to, že diskriminácia, ktorá je v rozpore s doložkou 4 rámcovej dohody a o ktorej žalobkyňa v konaní vo veci samej tvrdí, že je jej obeťou, sa týka období, keď pracovala na dobu určitú, je skutočnosť, že medzičasom stratila toto postavenie, bezpredmetná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. októbra 2012, Valenza a i., C‑302/11 až C‑305/11, EU:C:2012:646, bod 35).
33
Z uvedeného vyplýva, že položená otázka je prípustná.
O veci samej
34
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má doložka 4 bod 1 rámcovej dohody v spojení so zásadou účinnej súdnej ochrany zakotvenou v článku 47 Charty vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej judikatúre, podľa ktorej, v prípade žaloby podanej učiteľom zamestnaným na dobu určitú s cieľom napraviť neoprávnené odopretie, z dôvodu uplatnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je v rozpore s prvým z týchto ustanovení, finančnej výhody vo výške 500 eur ročne poskytovanej prostredníctvom elektronického preukazu umožňujúceho nákup tovarov a služieb určených na podporu ďalšieho vzdelávania učiteľov, je po prvé vydanie tohto preukazu a posteriori podmienené tým, že tento učiteľ je ešte súčasťou školského systému, a po druhé, v prípade nevydania tohto preukazu a posteriori, uvedený učiteľ si môže uplatniť nárok na náhradu škody, ktorá mu vznikla z dôvodu tohto nevydania, len v prípade dodržania určitých osobitných podmienok.
35
Na úvod treba pripomenúť, že Súdny dvor už vo svojom uznesení z 18. mája 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronická karta) (C‑450/21, EU:C:2022:411, bod 48), v podstate rozhodol, že doložka 4 rámcovej dohody sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vyhradzuje využívanie predmetného elektronického preukazu iba stálym pedagogickým pracovníkom ministerstva, a nie pedagogickým pracovníkom zamestnaným na dobu určitú.
36
V prejednávanej veci sa spor vo veci samej týka tej istej vnútroštátnej právnej úpravy, o akú išlo vo veci, v ktorej bolo vydané toto uznesenie, a to článku 1 ods. 121 a 122 zákona č. 107/2015, ktorý stanovuje vytvorenie „elektronick[ého] preukaz[u] na aktualizáciu vedomostí a vzdelávanie stálych učiteľov vo vzdelávacích zariadeniach na všetkých úrovniach…, ktorého nominálna hodnota je 500 eur ročne za každý školský rok“.
37
V tejto súvislosti vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že učitelia zamestnaní na dobu určitú, ako je M.M., v prípade ktorých sa preukázalo, že sa im odoprel nárok na predmetný elektronický preukaz v rozpore s doložkou 4 bodom 1 rámcovej dohody, majú nárok na jeho dodatočné vydanie, alebo prinajmenšom na zaplatenie sumy, ktorá zodpovedá jeho nominálnej hodnote.
38
Z judikatúry Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd), ktorá nasledovala po tomto uznesení, však vyplýva, že žaloba na uplatnenie tohto nároku podlieha podmienkam. Vnútroštátny súd tak po prvé uvádza, že títo učitelia musia byť ešte v služobnom pomere ku dňu rozhodnutia o ich žiadosti o dodatočné vydanie takého preukazu, v dôsledku čoho na tento preukaz už nemajú nárok, ak medzičasom „opustili systém školstva“, čo je prípad, keď títo učitelia už nie sú poverení zastupovaním, nie sú už zapísaní do rezervných zoznamov na účely zastupovania alebo sa nestali učiteľmi v trvalom pomere. Po druhé uvádza, že v tejto situácii majú títo učitelia len možnosť podať žalobu o náhradu škody vzniknutej z dôvodu nevydania tohto preukazu, ktorej však možno vyhovieť len pri dodržaní určitých dodatočných hmotnoprávnych a procesných podmienok, ako sú podmienky uvedené v bode 16 tohto rozsudku.
39
Na účely odpovede na položenú otázku je teda potrebné v prvom rade preskúmať, či sú takéto podmienky v rozpore s doložkou 4 bodom 1 rámcovej dohody, keďže vedú, ako uvádza vnútroštátny súd, k menej priaznivému zaobchádzaniu s pracovníkmi na dobu určitú v porovnaní s porovnateľnými pracovníkmi na dobu neurčitú, pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, ktoré nie je objektívne odôvodnené.
40
Po prvé treba v tejto súvislosti pripomenúť, ako vyplýva z bodu 31 tohto rozsudku, že položená otázka vychádza z predpokladu, že učiteľka, akou je M.M., patrí do pôsobnosti rámcovej dohody v zmysle doložky 2 bodu 1 rámcovej dohody v spojení s doložkou 3 bodom 1 tejto rámcovej dohody, pokiaľ ide o obdobia, počas ktorých vykonávala zamestnanie ako pracovník na dobu určitú. Okrem toho, ako je uvedené v bode 32 tohto rozsudku, tento predpoklad nemôže spochybniť skutočnosť, že dotknutá osoba toto postavenie medzičasom stratila.
41
Po druhé treba usudzovať, že predmetný elektronický preukaz patrí pod „pracovnoprávne podmienky“ v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody (rozsudok z 3. júla 2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, bod 43 a citovaná judikatúra).
42
Po tretie, pokiaľ ide konkrétne o rozdielne zaobchádzanie v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody, treba pripomenúť, že na to, aby sa pracovníci na dobu určitú mohli dôvodne dovolávať ochrany podľa tohto ustanovenia, stačí, ak sú títo pracovníci na dobu určitú znevýhodňovaní voči pracovníkom na dobu neurčitú nachádzajúcim sa v porovnateľnej situácii (rozsudok z 3. júla 2025, Lalfi, C‑268/24, EU:C:2025:526, bod 49 a citovaná judikatúra).
43
Z uvedeného vyplýva, že na rozdielne zaobchádzanie, ktoré je založené na inom kritériu, než je dĺžka trvania pracovnoprávneho vzťahu na dobu určitú alebo neurčitú, sa nevzťahuje zákaz uvedený v doložke 4 rámcovej dohody (rozsudok zo 4. septembra 2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, bod 43 a citovaná judikatúra).
44
V prejednávanej veci sa zdá, že vnútroštátny súd usudzuje, že podmienky uvedené v jeho otázke vedú k rozdielnemu zaobchádzaniu v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody v neprospech učiteľov zamestnaných na dobu určitú, keďže tieto podmienky, za ktorých môžu títo učitelia podávať žaloby, „sa neuplatňujú na učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú“.
45
Talianska vláda tvrdí, ako bolo uvedené v bodoch 25 a 30 tohto rozsudku, že tieto podmienky sa naopak vzťahujú na všetkých učiteľov vrátane učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, za predpokladu, že z akéhokoľvek dôvodu opustili systém školstva.
46
Informácie vnútroštátneho súdu však neumožňujú určiť, či sa podmienky stanovené judikatúrou Corte suprema di cassazione (Kasačný súd) uplatňujú aj na učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, alebo nie, pokiaľ im bol podobne ako učiteľke zamestnanej na dobu určitú, akou je M.M., neoprávnene odoprený nárok na dotknutý elektronický preukaz z iných dôvodov, než je dôvod týkajúci sa trvania ich pracovného pomeru, a ak v rámci žaloby podanej s cieľom napraviť toto neoprávnené odopretie žiadajú o jeho vydanie a posteriori až po svojom odchode zo školského systému. Potrebné overenie však v tejto súvislosti musí vykonať vnútroštátny súd.
47
Ak tento súd na základe týchto overení konštatuje, že tieto podmienky sa medzi učiteľmi, ktorí opustili školský systém a požiadali o dodatočné vydanie dotknutého elektronického preukazu, uplatňujú len na bývalých učiteľov zamestnaných na dobu určitú, a nie aj na bývalých učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, bude potrebné konštatovať, že uplatnením týchto podmienok sa zavádza rozdielne zaobchádzanie v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody v neprospech týchto prvých učiteľov v porovnaní s bývalými učiteľmi zamestnanými na dobu neurčitú.
48
V takom prípade bude musieť uvedený súd skúmať, či sa tieto dve kategórie bývalých učiteľov nachádzajú v porovnateľných situáciách, a ak áno, či prípadne existujú „objektívne dôvody“ v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody, ktoré by mohli toto rozdielne zaobchádzanie odôvodniť, pričom treba spresniť, že spis, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, neobsahuje indície, ktoré by naznačovali, že posúdenie, ktoré sa má v tejto súvislosti vykonať, by sa malo zakladať na skutočnostiach, ktoré by sa podstatne líšili od skutočností, ktoré Súdny dvor zohľadnil vo veci, v ktorej bolo vydané uznesenie z 18. mája 2022, Ministero dell’istruzione (Elektronická karta) (C‑450/21, EU:C:2022:411), a vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 3. júla 2025, Lalfi (C‑268/24, EU:C:2025:526), na účely konštatovania, že táto doložka 4 bod 1 bráni právnej úprave, ktorá vyhradzuje využívanie tohto elektronického preukazu učiteľom v trvalom pomere, s vylúčením učiteľov zamestnaných na dobu určitú, aj keď títo učitelia vykonávajú krátkodobé zastupovanie.
49
Ak naopak vnútroštátny súd preukáže, že tieto podmienky sa uplatňujú bez rozdielu na všetkých učiteľov uvedených v bode 47 tohto rozsudku, nemožno ich považovať za podmienky, ktoré vedú k rozdielnemu zaobchádzaniu v zmysle doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody, a to aj napriek tomu, že vnútroštátna právna úprava, na základe ktorej boli učitelia zamestnaní na dobu určitú pôvodne zbavení nároku na predmetný elektronický preukaz, je v rozpore s touto doložkou.
50
Vzhľadom na to a na pochybnosti vyjadrené vnútroštátnym súdom treba po druhé overiť, či podmienky stanovené judikatúrou Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd), ktoré sú uvedené v položenej otázke, môžu byť napriek tomu v rozpore s doložkou 4 bodom 1 rámcovej dohody, keďže síce nie sú diskriminačné, ale ohrozujú potrebný účinok tohto ustanovenia alebo právo na účinný prostriedok nápravy, ako je zakotvené v článku 47 Charty, pretože bývalým učiteľom zamestnaným na dobu určitú bol odopretý nárok na dotknutý elektronický preukaz na základe vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je podľa uznesenia uvedeného v bode 35 tohto rozsudku v rozpore s doložkou 4 bodom 1 rámcovej dohody.
51
Po prvé treba v tejto súvislosti pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v prípade, že bola konštatovaná diskriminácia odporujúca právu Únie, a kým nie sú prijaté opatrenia na obnovu rovnosti zaobchádzania, dodržiavanie zásady rovnosti možno zaručiť len tým, že sa osobám zo znevýhodnenej skupiny poskytnú rovnaké výhody, aké majú osoby zo zvýhodnenej skupiny. Znevýhodnené osoby sa musia nachádzať v rovnakej situácii ako osoby požívajúce dotknutú výhodu (rozsudok z 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, bod 66 a citovaná judikatúra).
52
V takej situácii musí vnútroštátny súd vylúčiť uplatnenie všetkých diskriminačných vnútroštátnych ustanovení bez toho, aby bol povinný žiadať o ich predchádzajúce zrušenie zákonodarcom, alebo naň čakať, a na osoby zo znevýhodnenej skupiny musí uplatniť rovnaký režim ako na osoby z druhej skupiny. Takúto povinnosť má nezávisle od toho, či vnútroštátne právo obsahuje ustanovenie, ktoré mu udeľuje oprávnenie tak konať (rozsudok z 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, bod 67 a citovaná judikatúra).
53
Súdny dvor spresnil, že také riešenie sa však môže uplatniť len v prípade existencie platného referenčného systému (rozsudok z 9. marca 2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, bod 68 a citovaná judikatúra).
54
Tak je to aj vo veci samej, keďže vnútroštátny režim uplatniteľný na učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, pokiaľ ide o vydanie dotknutého elektronického preukazu, zostáva jediným platným referenčným systémom, pokiaľ vnútroštátny zákonodarca neprijme opatrenia na obnovu rovnosti zaobchádzania.
55
Učiteľom zamestnaným na dobu určitú sa preto musí zaručiť rovnaké zaobchádzanie, aké vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej vyhradzuje učiteľom zamestnaným na dobu neurčitú (pozri analogicky rozsudok z 22. januára 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, bod 83).
56
Po druhé na zabezpečenie takého rovnakého zaobchádzania treba úplne a koherentne zohľadniť všetky prvky, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť tejto vnútroštátnej právnej úpravy bez jej diskriminačnej časti a ktoré podmieňujú poskytnutie výhod, ktoré stanovuje, vrátane podmienok, ktoré môžu prípadne poskytnutie týchto výhod obmedziť.
57
V tejto súvislosti sa totiž nemožno domnievať, že zohľadnenie takých podmienok by zbavilo potrebného účinku konštatovanie diskriminačnej povahy uvedenej vnútroštátnej právnej úpravy, a to ani v prípade, že by viedli k vylúčeniu z poskytnutia takej výhody, akou je dotknutý elektronický preukaz, keďže takéto vylúčenie by bolo len dôsledkom uplatnenia rovnakého režimu, aký sa uplatňuje na osoby z privilegovanej skupiny, na osoby zo znevýhodnenej skupiny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. mája 2025, Melbán a Sergamo, C‑623/23 až C‑626/23, EU:C:2025:358, body 88 a 89).
58
V prejednávanej veci talianska vláda tvrdí, že podmienky stanovené judikatúrou Corte suprema di cassazione (Kasačný súd) sú neoddeliteľne spojené s cieľom sledovaným zavedením predmetného elektronického preukazu, ktorý spočíva v podpore ďalšieho vzdelávania učiteľov, pretože tento cieľ už nemožno dosiahnuť po odchode dotknutých osôb zo systému školstva, čo potvrdzuje článok 3 ods. 2 dekrétu predsedu Rady ministrov uvedeného v bode 8 tohto rozsudku, podľa ktorého „[dotknutý elektronický preukaz] nie je použiteľný po ukončení služobného pomeru“. Tieto podmienky sú okrem toho odôvodnené povahou dotknutej výhody, keďže článok 1 ods. 121 zákona č. 107/2015 v tejto súvislosti stanovuje, že „suma uvedená na [tomto] preukaze nepredstavuje vedľajšiu odmenu ani zdaniteľný príjem“. Vydanie tohto preukazu učiteľom, ktorí opustili školský systém, by teda bolo v rozpore s jeho účelom a povahou, bez toho, aby bolo dotknuté právo dotknutých osôb domáhať sa náhrady škody spôsobenej nevydaním tohto elektronického preukazu.
59
Za týchto podmienok sa zdá, že ak sa v súlade s predpokladom uvedeným v bode 50 tohto rozsudku konštatuje, že nie sú diskriminačné, podmienky týkajúce sa žalôb podaných s cieľom napraviť neoprávnené odňatie predmetného elektronického preukazu stanovené judikatúrou Corte suprema di cassazione (Kasačný súd), sú neoddeliteľnou súčasťou vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, a tým aj z referenčného systému, v dôsledku čoho ich uplatnenie nemožno považovať za ohrozujúce potrebný účinok zásady rovnosti zaobchádzania zakotvenej v doložke 4 bode 1 rámcovej dohody, čo však v prípade potreby prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
60
V takom prípade treba na základe tohto systému, a najmä týchto podmienok, vydať a posteriori predmetný elektronický preukaz učiteľom, ktorí boli neoprávnene pripravení o túto výhodu, pokiaľ sú stále v systéme školstva, pričom učitelia, ktorí tento systém opustili, si môžu uplatniť nárok na náhradu spôsobenej škody, ktorý je v tomto prípade tiež súčasťou uvedeného referenčného systému.
61
Pokiaľ ide po tretie o tento nárok na náhradu škody, treba zdôrazniť, že každé opatrenie, ktorého cieľom je odstrániť diskrimináciu, ktorá je v rozpore s právom Únie, vrátane individuálnych opatrení týkajúcich sa poskytnutia rovnakých výhod, aké majú osoby zo zvýhodnenej skupiny, osobám zo znevýhodnenej skupiny, predstavuje výkon tohto práva, ktorý musí spĺňať požiadavky tohto práva (rozsudok z 20. apríla 2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich a Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, bod 80 a citovaná judikatúra).
62
Tak je to v prípade práva na náhradu škody, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou dotknutého referenčného systému a ktoré sa tak musí rozšíriť na osoby patriace do znevýhodnenej kategórie, aby sa zabezpečilo dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania zakotvenej v doložke 4 bode 1 rámcovej dohody v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 51 tohto rozsudku.
63
Medzi požiadavkami práva Únie, ktoré sa musia dodržať, pokiaľ ide o toto právo na náhradu škody, sa nachádzajú požiadavky vyplývajúce z práva na účinný prostriedok nápravy zakotveného v článku 47 Charty [pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. februára 2024, X (Neuvedenie dôvodov ukončenia pracovného pomeru), C‑715/20, EU:C:2024:139, bod 77], ktorý predstavuje potvrdenie zásady účinnej súdnej ochrany (rozsudok z 12. januára 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, C‑132/21, EU:C:2023:2, bod 50 a citovaná judikatúra).
64
Z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom však nevyplýva, v čom by opravné prostriedky, ktoré má M.M. k dispozícii na uplatnenie svojho práva na náhradu škody, nespĺňali požiadavky práva Únie, najmä požiadavky článku 47 Charty, pokiaľ sa dodržiavajú zásady ekvivalencie a efektivity.
65
Pokiaľ ide o tieto zásady, treba pripomenúť, že v prípade neexistencie právnej úpravy Únie v danej oblasti majú byť vo vnútroštátnom právnom poriadku každého členského štátu na základe zásady procesnej autonómie členských štátov určené príslušné súdy a upravené procesné náležitosti týkajúce sa žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie (rozsudok z 8. septembra 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 87 a citovaná judikatúra).
66
Ako však v tejto súvislosti vyplýva z ustálenej judikatúry, procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, nemôžu byť menej výhodné ako procesné podmienky týkajúce sa podobných žalôb vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právny poriadok Únie (zásada efektivity) (rozsudok Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, bod 89 a citovaná judikatúra).
67
Z uvedeného vyplýva, že v prípade uvedenom v bode 62 tohto rozsudku prináleží vnútroštátnemu súdu, aby sa ubezpečil, že M.M. má pred ním alebo prípadne pred iným súdom skutočnú možnosť uplatniť svoje právo na náhradu spôsobenej škody podľa procesných, dôkazných alebo iných podmienok, ktoré nie sú menej výhodné ako tie, ktoré sú stanovené pre podobné žaloby podľa vnútroštátneho práva, najmä pre všetky žaloby, ktoré majú k dispozícii bývalí učitelia zamestnaní na dobu neurčitú s cieľom získať dodatočné vydanie predmetného elektronického preukazu a ktoré nemajú za následok nemožnosť alebo nadmerné sťaženie výkonu tohto práva na náhradu škody.
68
Vzhľadom na to, že uvedené právo sa týka práve náhrady škody spôsobenej v dôsledku neposkytnutia dotknutého elektronického preukazu, nie je samo osebe v rozpore so zásadou efektivity požadovať od dotknutej osoby, aby na účely výkonu tohto práva uplatnila a preukázala existenciu osobitnej škody odlišnej od škody spojenej len so stratou sumy 500 eur ročne, alebo priznať náhradu škody, ktorej výška nie je rovnaká ako peňažná hodnota predmetného preukazu, najmä ak sa ukáže, že vzniknutá škoda je nižšia.
69
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že doložka 4 bod 1 rámcovej dohody sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej judikatúre, podľa ktorej v prípade žaloby podanej učiteľom zamestnaným na dobu určitú s cieľom napraviť neoprávnené odopretie, z dôvodu uplatnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je v rozpore s prvým z týchto ustanovení, finančnej výhody vo výške 500 eur ročne poskytovanej prostredníctvom elektronického preukazu umožňujúceho nákup tovarov a služieb určených na podporu ďalšieho vzdelávania učiteľov, je po prvé vydanie tohto preukazu a posteriori podmienené tým, že tento učiteľ je ešte súčasťou školského systému, a po druhé, v prípade nevydania tohto preukazu a posteriori, uvedený učiteľ si môže uplatniť nárok na náhradu škody, ktorá mu vznikla z dôvodu tohto nevydania, len v prípade dodržania určitých osobitných podmienok, a to, že všetky tieto podmienky sa vzťahujú aj na učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, ktorí žiadajú o dodatočné vydanie uvedeného preukazu, a že postupy upravujúce výkon tohto práva na náhradu škody sú v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity.
O trovách
70
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Doložka 4 bod 1 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999 a obsiahnutej v prílohe k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej judikatúre, podľa ktorej v prípade žaloby podanej učiteľom zamestnaným na dobu určitú s cieľom napraviť neoprávnené odopretie, z dôvodu uplatnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je v rozpore s prvým z týchto ustanovení, finančnej výhody vo výške 500 eur ročne poskytovanej prostredníctvom elektronického preukazu umožňujúceho nákup tovarov a služieb určených na podporu ďalšieho vzdelávania učiteľov, je po prvé vydanie tohto preukazu a posteriori podmienené tým, že tento učiteľ je ešte súčasťou školského systému, a po druhé, v prípade nevydania tohto preukazu a posteriori
, uvedený učiteľ si môže uplatniť nárok na náhradu škody, ktorá mu vznikla z dôvodu tohto nevydania, len v prípade dodržania určitých osobitných podmienok, a to, že všetky tieto podmienky sa vzťahujú aj na učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú, ktorí žiadajú o dodatočné vydanie uvedeného preukazu, a že postupy upravujúce výkon tohto práva na náhradu škody sú v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.