62022TJ0776_RES
Vec T‑776/22
TP
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (tretia rozšírená komora) z 18. decembra 2024
„Verejné obstarávanie – Rozpočtové nariadenie – Vylúčenie z postupov verejného obstarávania a z poskytovania grantov financovaných zo všeobecného rozpočtu Európskej únie a z EDF na obdobie dvoch rokov – Závažné porušenie podstatných povinností pri plnení predchádzajúcej zmluvy – Článok 136 ods. 1 písm. e) rozpočtového nariadenia – Neexistencia automatickej súvislosti medzi konštatovaním o porušení zmluvných povinností súdom rozhodujúcim o zmluve a prijatím opatrenia vylúčenia príslušným povoľujúcim úradníkom – Povinnosť posúdiť správanie obvinenej osoby konkrétnym a individualizovaným spôsobom – Predchádzajúca zákazka zadaná skupine hospodárskych subjektov – Solidárna zmluvná zodpovednosť“
Verejné obstarávanie Európskej únie – Postup verejného obstarávania – Rozhodnutie o vylúčení podnikateľského subjektu z postupov verejného obstarávania a udeľovania subvencií – Závažné porušenie podstatných povinností pri plnení predchádzajúcej zmluvy – Neexistencia automatickej súvislosti medzi konštatovaním o porušení zmluvných povinností súdom rozhodujúcim o zmluve a prijatím opatrenia vylúčenia príslušným povoľujúcim úradníkom – Povinnosť posúdiť správanie obvinenej osoby konkrétnym a individualizovaným spôsobom – Spoločná a nerozdielna zodpovednosť – Neexistencia
[Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2018/1046, odôvodnenia 77, 101 a 105 a článok 2, článok 136 ods. 1 písm. b) až h) a článok 2; nariadenie Rady č. 1605/2002, odôvodnenie 25, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/24, článok 57 ods. 4 písm. g)]
(pozri body 32, 34 – 60, 62 – 71, 82, 83)
Zhrnutie
Všeobecný súd rozhodujúci v rozhodovacom zložení rozšírenej komory sa po prvýkrát vyjadril k otázke, či článok 136 ods. 1 písm. e) nariadenia 2018/1046 (
1
) ukladá povoľujúcemu úradníkovi zodpovednému za prijatie sankcie konkrétne a individuálne posúdiť správanie obvinenej osoby pred prijatím rozhodnutia o vylúčení z účasti na postupoch zadávania zákaziek.
Európska komisia vyhlásila verejné obstarávanie prác na modernizáciu stavby, ktorá bola zadaná konzorciu tvorenému spoločnosťou TP, žalobkyňou, a jej partnerom. Zmluva o zákazke bola uzavretá 5. októbra 2009, práce sa začali v novembri 2009 a skončili sa o dva roky neskôr.
V roku 2012 boli zistené nedostatky diela, ktoré partner v mene konzorcia opravil. Komisia však opravy nepovažovala za uspokojivé. Po zaslaní oznámenia o ukončení zmluvy strany predložili svoj spor výboru pre riešenie sporov.
Komisia následne začala rozhodcovské konanie podľa pravidiel rozhodcovského konania Medzinárodnej obchodnej komory (ICC), ktorá na tento účel zriadila rozhodcovský súd. V roku 2022 tento súd uložil žalobkyni a jej partnerovi povinnosť zaplatiť Európskej únii sumu zodpovedajúcu nákladom potrebným na opravu diela.
Vo februári 2021 sa Komisia tiež obrátila na medziinštitucionálny výbor zodpovedný za posudzovanie žiadostí a vydávanie odporúčaní týkajúcich sa potreby prijímať rozhodnutia o vylúčení alebo o uložení peňažných sankcií v prípadoch, ktoré mu predloží Komisia alebo iné inštitúcie a orgány Únie.
Dňa 1. októbra 2022 v nadväznosti na odporúčanie medziinštitucionálneho výboru Komisia prijala rozhodnutie, ktorým bola TP vylúčená na jednej strane z účasti na postupoch zadávania zákaziek upravených nariadením 2018/1046 alebo financovaných z 11. Európskeho rozvojového fondu (ERF), a na druhej strane z výberu na využívanie fondov Európskej únie (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
TP tak podala proti napadnutému rozhodnutiu žalobu o neplatnosť.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd v prvom rade vyložil článok 136 ods. 1 písm. e) nariadenia 2018/1046 týkajúci sa vylúčenia z účasti na postupoch udeľovania zákazky z dôvodu závažných nedostatkov pri dodržiavaní hlavných povinností podľa doslovného, kontextuálneho, historického a teleologického výkladu a konštatoval, že neexistuje automatická súvislosť medzi konštatovaním súdu rozhodujúceho o zmluve o porušení zmluvných povinností a prijatím opatrenia vylúčenia zodpovedným povoľujúcim úradníkom.
V prvom rade Všeobecný súd v tejto súvislosti uviedol, že toto ustanovenie podľa doslovného výkladu odkazuje na nedostatky pri dodržiavaní povinností v rámci plnenia právneho záväzku, a tak sa uplatňuje v prípade nesplnenia zmluvných povinností. Nestanovuje však, že každé nesplnenie právneho záväzku má automaticky za následok prijatie opatrenia vylúčenia, pretože sa v ňom odkazuje na „závažné nedostatky“ pri dodržiavaní „hlavných povinností“, a tak ide o dodatočné podmienky uložené osobitne týmto rozpočtovým nariadením na prijatie opatrenia vylúčenia. Okrem toho použité výrazy sú dostatočne neurčité na to, aby ponechali zodpovednému povoľujúcemu úradníkovi mieru voľnej úvahy pri právnej kvalifikácii skutkových okolností, čo potvrdzuje, že tento povoľujúci úradník musí pred prijatím opatrenia vylúčenia vykonať samostatnú právnu kvalifikáciu skutkových okolností.
V druhom rade sa Všeobecný súd v rámci kontextuálneho výkladu domnieva, že keďže článok 136 ods. 2 nariadenia 2018/1046 nestanovuje, že existencia konečného rozsudku alebo konečného rozhodnutia prijatého orgánom odlišným od povoľujúceho úradníka má vplyv na ich posúdenie z jeho strany v prípade stanovenom v článku 136 ods. 1 písm. e) nariadenia, akákoľvek automatická súvislosť medzi konštatovaním súdu rozhodujúceho o zmluve o nesplnení svojich zmluvných povinností zo strany obvinenej osoby a prijatím opatrenia vylúčenia zo strany zodpovedného povoľujúceho úradníka je vylúčená. Pokiaľ ide naopak konkrétne o toto ustanovenie, zodpovedný povoľujúci úradník musí vykonať samostatnú právnu kvalifikáciu správania obvinenej osoby.
V treťom rade Všeobecný súd v rámci historického a teleologického výkladu konštatoval, že v prípade uvedenom v článku 136 ods. 1 písm. e) nariadenia 2018/1046 je neexistencia automatickej súvislosti stanovená v odôvodnení 76 toho istého nariadenia, v ktorom sa uvádza, že možnosť prijať opatrenia vylúčenia alebo uložiť peňažné sankcie je nezávislá od možnosti uplatňovať zmluvné pokuty, ako je napríklad uplatnenie náhrady škody. Okrem toho samostatný režim sankcií stanovený rozpočtovým nariadením sleduje od svojho zavedenia osobitné ciele všeobecného záujmu, ktoré sa odlišujú od riadneho plnenia zmluvy alebo ochrany a odškodnenia zmluvných strán, ktoré má zabezpečiť režim zmluvnej zodpovednosti. Rozdiel medzi cieľmi sledovanými režimom sankcií zavedeným rozpočtovým nariadením a cieľmi sledovanými režimom zmluvnej zodpovednosti potvrdzuje neexistenciu automatickej súvislosti.
V nadväznosti na to, keďže článok 136 ods. 1 písm. e) nariadenia 2018/1046 nepredvída automatické prijatie opatrenia vylúčenia, Všeobecný súd overil, či sa toto ustanovenie má vykladať v tom zmysle, že ukladá zodpovednému povoľujúcemu úradníkovi povinnosť individuálneho preskúmania správania obvinenej osoby, ak zamýšľa uplatniť toto ustanovenie.
V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že podľa doslovného výkladu tohto ustanovenia z jeho znenia vyplýva, že zodpovedný povoľujúci úradník vylučuje „osobu“ alebo „subjekt“, ktorý si nesplnil svoje zmluvné povinnosti. To v zásade predpokladá, že osoba, ktorá sa dopustila porušenia, je totožná s adresátom sankcie, a teda individuálne nesplnenie zmluvných povinností adresátom sankcie.
Pokiaľ ide o kontextuálny výklad článku 136 ods. 1 písm. e) nariadenia 2018/1046, Všeobecný súd spresnil, že takýto výklad sa môže zakladať na analýze ustanovení patriacich do iných textov, než je text, do ktorého patrí vykladané ustanovenie, najmä ak sú predmetné ustanovenia analogické, alebo ak texty, v ktorých sa nachádzajú, majú rovnaký účel. V tejto súvislosti sa v smernici 2014/24 (
2
) nachádza ustanovenie analogické článku 136 ods. 1 písm. e), konkrétne článok 57 ods. 4 písm. g). Toto ustanovenie totiž predpokladá možnosť vylúčiť každý hospodársky subjekt z účasti na postupe verejného obstarávania z dôvodu významných alebo pretrvávajúcich nedostatkov hospodárskeho subjektu. Okrem toho normotvorca Únie chcel zabezpečiť súlad medzi rozpočtovým nariadením a smernicou 2014/24, ako vyplýva z viacerých odôvodnení tohto nariadenia. Pri analogickom uplatnení judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa smernice 2014/24 (
3
) teda Všeobecný súd zastáva názor, že zodpovedný povoľujúci úradník musí pri vykonávaní článku 136 ods. 1 písm. e) rozpočtového nariadenia 2018/1046 konkrétne a individuálne posúdiť správanie obvinenej osoby.
Pokiaľ ide napokon o povahu preskúmania, ku ktorému Komisia prikročila v napadnutom rozhodnutí, Všeobecný súd konštatoval, že na účely uplatnenia článku 136 ods. 1 písm. e) nariadenia 2018/1046 Komisia vychádzala zo spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti žalobkyne ako člena konzorcia bez toho, aby zohľadnila jej individuálne správanie.
V dôsledku toho, keďže zodpovedný povoľujúci úradník musí pred prijatím opatrenia vylúčenia voči osobe alebo subjektu konkrétne a individuálne posúdiť správanie tejto osoby alebo tohto subjektu s prihliadnutím na všetky relevantné skutočnosti a keďže v prejednávanej veci sa Komisia obmedzila na to, že vychádzala zo spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti žalobkyne ako člena konzorcia bez toho, aby zohľadnila jej individuálne správanie, Všeobecný súd napadnuté rozhodnutie zrušil.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046 z 18. júla 2018 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, o zmene nariadení (EÚ) č. 1296/2013, (EÚ) č. 1301/2013, (EÚ) č. 1303/2013, (EÚ) č. 1304/2013, (EÚ) č. 1309/2013, (EÚ) č. 1316/2013, (EÚ) č. 223/2014, (EÚ) č. 283/2014 a rozhodnutia č. 541/2014/EÚ a o zrušení nariadenia (EÚ, Euratom) č. 966/2012 (Ú. v. EÚ L 193, 2018, s. 1, ďalej len „rozpočtové nariadenie“).
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. februára 2014 o verejnom obstarávaní a o zrušení smernice 2004/18/ES (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 65).
(
3
)	Pozri rozsudok z 26. januára 2023, HSC Baltic a i. (C‑682/21, EU:C:2023:48, body 46 až 49).