62023CJ0398
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2024. november 28. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bűncselekmények és alkalmazandó szankciók a kábítószerkereskedelem és a szervezett bűnözés elleni küzdelem területén – 2004/757/IB kerethatározat – 4. és 5. cikk – 2008/841/IB kerethatározat – 3. és 4. cikk – Nem az uniós jogot végrehajtó nemzeti szabályozás – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 51. cikkének (1) bekezdése – Tájékoztatáshoz való jog a büntetőeljárás során – 2012/13/EU irányelv – 1. és 6. cikk – A vádlottnak az ellene emelt vádról való tájékoztatáshoz való joga – Hatékony bírói jogvédelem – Az Alapjogi Charta 47. cikkének első bekezdése és 52. cikkének (1) bekezdése – Több személy elleni büntetőeljárás – Az egyik vádlott és az ügyész által kötött, az ügy rendezésére vonatkozó egyezség – A többi vádlott hozzájárulása”
A C‑398/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) a Bírósághoz 2023. június 29‑én érkezett, 2023. június 29‑i határozatával terjesztett elő a
PT
ellen folytatott,
a Sofiyska gradska prokuratura
részvételével folyamatban lévő büntetőeljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: N. Jääskinen, a kilencedik tanács elnöke, a nyolcadik tanács elnökeként eljárva, M. Gavalec és N. Piçarra (előadó) bírák,
főtanácsnok: P. Pikamäe,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az Európai Bizottság képviseletében M. Wasmeier és I. Zaloguin, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tiltott kábítószer‑kereskedelem területén a bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetésekre vonatkozó minimumszabályok megállapításáról szóló, 2004. október 25‑i 2004/757/IB tanácsi kerethatározat (HL 2004. L 335., 8. o.) 4. cikke (1) bekezdésének és 5. cikkének, a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, 2008. október 24‑i 2008/841/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 300., 42. o.) 4. cikkének, a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22‑i 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 142., 1. o.) 6. cikke (1) és (3) bekezdésének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 20. cikkének, 47. cikke első bekezdésének, 48. cikke (2) bekezdésének és 52. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet bűnszervezet irányítása vagy az annak tevékenységeiben való részvétel miatt PT‑vel és más személyekkel szemben indított büntetőeljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A Charta
3
A Charta 47. cikkének első bekezdése értelmében:
„Mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, az e cikkben megállapított feltételek mellett joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz”.
4
A Charta 52. cikke (1) bekezdése így szól:
„Az e Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által, és e jogok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. Az arányosság elvére figyelemmel, korlátozásukra csak akkor és annyiban kerülhet sor, ha és amennyiben az elengedhetetlen és ténylegesen az [Európai] Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja”.
A 2004/757 kerethatározat
5
A 2004/757 kerethatározat „Büntetések” című 4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Minden tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 2. és 3. cikkben meghatározott bűncselekményeket hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetéssel büntessék.
Minden tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 2. cikkben említett bűncselekményeket maximálisan legalább 1 évtől 3 évig terjedő szabadságvesztéssel büntessék”.
6
E kerethatározat „Sajátos körülmények” című 5. cikke előírja:
„A 4. cikktől eltérve, minden tagállam meghozhatja a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 4. cikkben említett büntetések enyhíthetők legyenek, amennyiben az elkövető:
a)
felhagy a kábítószer‑és prekurzorkereskedelemmel kapcsolatos bűnözői tevékenységgel, és
b)
olyan információt szolgáltat a közigazgatási vagy igazságügyi hatóságok számára, amelyhez azok egyébként nem jutottak volna hozzá, ezáltal segítséget nyújtva a hatóságoknak abban, hogy:
i.
megelőzzék vagy enyhítsék a bűncselekmény hatását;
ii.
azonosítsák vagy bíróság elé állítsák a többi elkövetőt;
iii.
bizonyítékot találjanak, vagy
iv.
további, a 2. és 3. cikkben említett bűncselekményt előzzenek meg”.
A 2008/841 kerethatározat
7
A 2008/841 kerethatározat „Szankciók” című 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában a következőképpen rendelkezik:
„Valamennyi tagállam meghozza szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy:
a)
a 2. cikk a) pontjában említett bűncselekmény büntetési tételének felső határa legalább kettőtől öt évig terjedő szabadságvesztés legyen […]”
8
E kerethatározat „Különleges körülmények” című 4. cikke előírja:
„Valamennyi tagállam meghozhatja a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 3. cikkben említett szankciókat enyhíteni lehessen vagy az elkövetőt fel lehessen menteni a szankciók alól, amennyiben az elkövető például:
a)
felhagy a bűnözői tevékenységgel; és
b)
a közigazgatási vagy igazságügyi hatóságoknak olyan információkat szolgáltat, amelyekhez azok egyébként nem tudnának hozzájutni, ezzel segítve őket a következőkben:
i.
a bűncselekmény következményeinek megelőzése, megszüntetése vagy enyhítése;
ii.
a bűncselekmény többi elkövetőjének azonosítása vagy felelősségre vonása;
iii.
bizonyíték megszerzése;
iv.
a bűnszervezet megfosztása a tiltott forrásoktól vagy a bűncselekményből származó jövedelemtől; vagy
v)
a 2. cikkben említett további bűncselekmények elkövetésének megakadályozása”.
A 2012/13 irányelv
9
A 2012/13 irányelv (14) és (41) preambulumbekezdése kimondja:
„(14)
Ez az irányelv […] [m]eghatározza azokat a közös minimumkövetelményeket, amelyeket a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított vagy megvádolt személy részére a jogaival és az ellene emelt váddal kapcsolatban adott tájékoztatásra kell alkalmazni, a tagállamok közötti kölcsönös bizalom erősítése céljából. Ez az irányelv a Chartában és különösen annak 6., 47. és 48. cikkében megállapított jogokra épül, az [az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (EJEE)] 5. és 6. cikkének az Emberi Jogok Európai Bírósága általi értelmezésére […]
[…]
(41)
Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és igazodik a Chartában elismert elvekhez. Ez az irányelv különösen törekszik a szabadsághoz, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog előmozdítására. Az irányelvet ezért ennek megfelelően kell végrehajtani”.
10
Ezen irányelv „Tárgy” címet viselő 1. cikkének a szövege a következő:
„Ez az irányelv a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak a büntetőeljárás során az őket megillető jogokra és az ellenük szóló vádra vonatkozó tájékoztatáshoz való jogával kapcsolatos szabályokat állapítja meg. […]”
11
Az említett irányelv „A váddal kapcsolatos tájékoztatáshoz való jog” című 6. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottak és a vádlottak a bűncselekményről, amelynek elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják őket, tájékoztatást kapjanak. Ezt a tájékoztatást haladéktalanul meg kell adni, és olyan részletességgel, amely az eljárás tisztességességének megóvásához és a védelemhez való jog eredményes gyakorlásához szükséges.
[…]
(3)   A tagállamok biztosítják, hogy legkésőbb a vád tartalmának bírósághoz való benyújtásakor a vádra vonatkozóan részletes tájékoztatást nyújtsanak, többek között a bűncselekmény jellegéről és jogi minősítéséről, valamint a vádlott szerepének jellegéről”.
A bolgár jog
12
A Nakazatelno‑protsesualen kodeksnek (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv, a DV 2005. október 28‑i 86. száma, a továbbiakban: NPK) „Egyezség a nyomozási szakaszban” című 381. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A nyomozás végén az ügyész vagy a védő saját kezdeményezésük alapján egyezséget köthetnek az ügy rendezése érdekében. […]
[…]
(5)   „Az egyezséget írásban kell megkötni, és annak az alábbi kérdésekre vonatkozó egyetértést kell tartalmaznia:
1.
Bűncselekményt követtek‑e el, a terhelt követte‑e el, felróható‑e ez utóbbinak az elkövetés, a cselekmény bűncselekménynek minősül‑e, és mely törvényi tényállást valósítja meg?
2.
Milyen legyen a büntetés jellege és mértéke?
[…]
(6)   Az egyezséget az ügyész és a védő írja alá. A terhelt akkor írja alá az egyezséget, ha azt elfogadja, miután kijelentette, hogy lemond arról a jogáról, hogy ügyét rendes büntetőeljárásban bírálják el.
(7)   Ha az eljárásnak több terheltje van, vagy az több bűncselekmény miatt folyik, az egyezséget e személyek közül néhány is megkötheti, vagy az e bűncselekmények közül néhány tekintetében is megköthető.
[…]”
13
Az NPK „Az ügy rendezésére vonatkozó egyezség következményei” című 383. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A bíróság által jóváhagyott egyezség a jogerős büntetőítélettel azonos hatályú.”
14
Az NPK‑nak az „Egyezség a bírósági eljárásban” című 384. cikke értelmében:
„(1)   Az elsőfokú bíróság a jelen fejezetben meghatározott feltételek mellett és módok alapján a bírósági eljárás megindítását követően, de a bírósági eljárás vizsgálati szakaszának lezárását megelőzően hagyhatja jóvá az egyezséget.
[…]
(3)   Ebben az esetben az egyezséget csak [az eljárásban részt vevő] valamennyi társtettes hozzájárulását követően hagyják jóvá.”
15
Az NPK‑nak „Az egyik vádlottal vagy az egyik bűncselekmény tekintetében kötött egyezségről szóló határozat” című 384a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben a bírósági eljárás megindítását követően, de a bírósági eljárás vizsgálati szakaszának lezárása előtt az egyik vádlottal vagy valamelyik bűncselekmény tekintetében egyezséget kötnek, a bíróság felfüggeszti az eljárást.
(2)   A bíróság másik tanácsa dönt a megkötött egyezség jóváhagyásáról […]
(3)   Az (1) bekezdésben említett tanács az egyezségről szóló határozat meghozatalát követően folytatja az ügy vizsgálatát.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16
2020. március 25‑én a Spetsializirana prokuratura (szakosított ügyészség, Bulgária) a Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság, Bulgária), a kérdést előterjesztő bíróság előtt vádat emelt 41 személy, köztük SD és PT ellen, akik haszonszerzés céljával kábítószer‑kereskedelemmel foglalkozó bűnszervezetet irányítottak és/vagy abban részt vettek. PT ellen a Nakazatelen kodeks (büntető törvénykönyv) vonatkozó rendelkezései alapján az e bűnszervezetben való részvétel, valamint kábítószernek forgalmazás céljából történő birtoklása miatt indítottak eljárást.
17
2020. augusztus 19‑én az ügyet visszautalták a Spetsializirana prokuraturához (szakosított ügyészség) a vádiratot érintő eljárási hibák orvoslása érdekében.
18
2020. augusztus 26‑án az eljárás nyomozási szakaszában az ügyész és SD védője egyezséget kötött, amelynek értelmében SD‑vel szemben a törvény által előírtnál enyhébb büntetést szabnak ki, mivel e vádlott elismerte bűnösségét az ellene felhozott vádpontokban. Az ügy rendezésére vonatkozó ezen egyezséget az eredetileg eljáró ítélkező testülettől eltérő ítélkező testület hagyta jóvá 2020. szeptember 1‑jén.
19
2020. augusztus 28‑án a Spetsializirana prokuratura (szakosított ügyészség) benyújtotta a vádirat javított változatát, és megindították az eljárás bírósági szakaszát.
20
2020. november 17‑én az ügyész és PT védője az ügy rendezésére vonatkozó egyezséget kötött, amelynek értelmében e vádlottal szemben, miután beismerte bűnösségét az ellene felhozott vádakban, három év szabadságvesztés‑büntetést szabnak ki, amelyet öt évre felfüggesztettek.
21
2021. január 21‑én az NPK 384a. cikke alapján az ezen egyezmény elbírálására kijelölt ítélkező testület megtagadta annak jóváhagyását azzal az indokkal, hogy egyes vádlottak nem adták meg a hozzájárulásukat, amelyre az NPK 384. cikkének (3) bekezdése értelmében szükség van.
22
2022. május 10‑én az ügyész és PT védője újabb, az ügy rendezésére vonatkozó, azonos tartalmú egyezséget kötött, és azt kérte az ügyben eljáró bíróságtól, hogy a többi vádlott hozzájárulása nélkül határozzon erről az egyezségről.
23
2022. május 18‑án az NPK 384. cikke alapján kijelölt ítélkező testület azzal az indokkal tagadta meg az ügy rendezésére vonatkozó, az előző pontban említett egyezség jóváhagyását, hogy ehhez a jóváhagyáshoz az NPK 384. cikke (3) bekezdésének megfelelően a 39 másik vádlott hozzájárulása szükséges.
24
A jóváhagyás megtagadásának következtében az ügyész, PT és védője ugyanazon a napon megerősítette, hogy az ügy rendezésére vonatkozó egyezséget kívánnak kötni, és hogy ezt az egyezséget az a bíróság hagyja jóvá, amely előtt az összes bizonyítékot bemutatták, anélkül hogy a többi vádlott beleegyezését kérné.
25
2022. június 28‑i határozatával a Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság) előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett a Bíróság elé – amely a mai napon a PT (Az ügyész és a bűncselekmény elkövetője között megkötött egyezség) ügyben (C‑432/22) hozott ítélet tárgyát képezi – annak érdekében, hogy értékelje nemcsak az NPK 384. cikke (3) bekezdésének, hanem e törvénykönyv 384. cikke a) pontjának az uniós joggal való összeegyeztethetőségét is, amennyiben ez utóbbi cikk megköveteli, hogy az ügy rendezésére vonatkozó egyezményt ad hoc ítélkező testület hagyja jóvá.
26
A Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária), amely a Spetsializiran nakazatelen sad (szakosított büntetőbíróság) helyébe lépett, és amely a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság, elöljáróban pontosítja, hogy az NPK 384. cikke (3) bekezdésének nemcsak a 2004/757 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdésével és 5. cikkével, valamint a 2008/841 kerethatározat 4. cikkével, hanem a Charta 20. cikkével – amint azt a Bíróság a 2023. június 6‑iO. G. (Harmadik állambeli állampolgárral szemben kibocsátott európai elfogatóparancs) ítéletében (C‑700/21, EU:C:2023:444) értelmezte – és a 2012/13 irányelv 6. cikkének (3) bekezdésével való összeegyeztethetőségének kérdését is fel kívánja vetni, mivel e 384. cikk (3) bekezdése a többi vádlott hozzájárulását írja elő abban az esetben, ha az ügy rendezéséről szóló egyezséget a több személlyel szemben indított büntetőeljárás bírósági szakaszában kötik meg, az ilyen eljárás nyomozási szakaszában azonban nem.
27
Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az ügy rendezésére vonatkozó egyezség olyan „jogorvoslat”, amely nemcsak hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetés alkalmazását, valamint az ezen egyezményt megkötő vádlott büntetendő cselekményének megszüntetését teszi lehetővé, hanem azt is, hogy az ügyben eljáró bíróság számára bizonyítékot szolgáltassanak a többi vádlott bűncselekményére vonatkozóan. Következésképpen e bíróság szerint az ilyen egyezség a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében a 2004/757 és a 2008/841 kerethatározatnak a jelen ítélet előző pontjában említett rendelkezéseit hajtja végre, így a Charta alkalmazandó rá.
28
Ami először is a 2023. június 6‑iO. G. (Harmadik állambeli állampolgárral szemben kibocsátott európai elfogatóparancs) ítéletet (C‑700/21, EU:C:2023:444, 43. pont) illeti, a kérdést előterjesztő bíróság szerint annak 43. pontjából az következik, hogy a terhelt helyzete a büntetőeljárás nyomozási szakaszában hasonló a vádlott helyzetéhez ezen eljárás bírósági szakaszában, még akkor is, ha a vádat ez utóbbi szakaszban részletesebben fogalmazták meg. E bíróság azon a véleményen van, hogy a vádlottal szemben alkalmazott „kedvezőtlen bánásmód”, amely abból ered, hogy a többi vádlottnak hozzá kell járulnia az e vádlott által az említett bírósági szakaszban kötött egyezség bírósági jóváhagyásához, „nem felel meg a Charta 20. cikkében rögzített egyenlőség követelményének”, mivel e követelmény nem alkalmazandó az eljárás nyomozási szakaszában kötött, az ügy rendezésére vonatkozó egyezségekre.
29
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság szerint „kizárólag a Bíróság feladata annak megítélése, hogy a bolgár jog által szabályozott [, az ügy rendezésére vonatkozó] egyezség” a Charta 48. cikkének (2) bekezdése szerinti védelemhez való jognak minősül‑e, és igenlő válasz esetén annak megítélése, hogy az NPK 384. cikkének (3) bekezdése korlátozza‑e az ilyen jog hatékonyságát, és hogy e korlátozást a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően „érvényes indok igazolja‑e”. E bíróság hozzáteszi egyrészt, hogy e 384. cikk (3) bekezdése megfosztja a PT‑hez hasonló vádlottat attól a jogától, hogy érdemben megvizsgálják az általa enyhébb büntetés kiszabása céljából kötött, az ügy rendezésére vonatkozó egyezséget, másrészt pedig, hogy az ilyen egyezség megkötésének az említett 384. cikk (3) bekezdéséből eredő korlátozása „nem igazolható többi vádlott érdekei védelmének szükségességével”, hanem csak akkor elfogadható, ha az „a sértett érdekeinek védelme érdekében szükséges”.
30
Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az NPK 384. cikkének (3) bekezdése összeegyeztethető‑e a 2012/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével, mivel e nemzeti jogi rendelkezés „korlátozza a [2012/13] irányelv e cikkének hatékony érvényesülését”, megakadályozva, hogy az a vádlott, aki „[az említett] irányelv 6. cikkének (3) bekezdése szerinti, a vádirat teljes szövegéhez való hozzáférési jogát” gyakorolta, a többi vádlott hozzájárulásának megszerzése nélkül egyezséget kössön. E bíróság úgy véli, hogy mivel a váddal kapcsolatos részletes információkhoz való hozzáférés csak a büntetőeljárás bírósági szakaszában lehetséges, az NPK 384. cikkének (3) bekezdése az ilyen információkat megkapó vádlottat „a többi vádlott és védőik hozzájárulásától, [az ügy rendezésére vonatkozó] érdemi vizsgálat[ától], és adott esetben jóváhagyás[á]tól” teszi függővé. E bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy a jelen ügyben e rendelkezés megakadályozza PT‑t abban, hogy „a váddal kapcsolatos részletes tájékoztatás hatékony érvényesülését élvezze, amely jogot a [2012/13] irányelv 6. cikkének (3) bekezdése kifejezetten elismeri számára”.
31
E körülmények között a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Összeegyeztethető‑e a 2004/757/IB kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdésével és 5. cikkével, valamint a 2008/841/IB kerethatározat 4. cikkével – a Charta 20. cikkével összefüggésben értelmezve – az olyan nemzeti törvény, amely a vádlott elleni büntetőeljárást megszüntető egyezség megkötéséhez az eljárás többi vádlottja és védőik hozzájárulását írja elő, amikor az eljárás bírósági szakaszban van, míg a bírósági szakaszt megelőző eljárásban nem szükséges ilyen hozzájárulás?
2)
Összeegyeztethető‑e a 2004/757/IB kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdésével – a Charta 48. cikkének (2) bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezve – az olyan nemzeti törvény, amely korlátozza a vádlott arra vonatkozó lehetőségét, hogy az általa kötött (enyhébb büntetést kiszabó) egyezség tartalmát a bíróság vizsgálja, és a korlátozás a többi vádlott hozzájárulásának megszerzésében áll?
3)
Összeegyeztethető‑e a 2012/13/EU irányelv 6. cikkének (3) bekezdésével – annak (1) bekezdésével, valamint a Charta 47. cikkének [első] bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezve – az olyan nemzeti törvény, amely ezt a korlátozást annak a következményeként is előírja, hogy a vádra vonatkozóan részletes tájékoztatást nyújtsanak?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdésről
32
Első és második kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2004/757 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdését és 5. cikkét, valamint a 2008/841 kerethatározat 4. cikkét a Charta 20. cikkével, 48. cikkének (2) bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely egy több vádlottal szemben indított büntetőeljárásban az egyik vádlott és az ügyész által az ezen eljárás bírósági szakaszában kötött egyezség bírósági jóváhagyását a többi vádlott hozzájárulásától teszi függővé, akik nem ismerték el a bűnösségüket, miközben az említett eljárás nyomozási szakaszában kötött ugyanilyen egyezség jóváhagyásához nincs szükség ilyen hozzájárulásra.
33
A 2004/757 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy hozzák meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az e kerethatározat 2. és 3. cikkében meghatározott bűncselekményeket hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetéssel büntessék, míg az említett kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének második albekezdése kifejezetten előírja a tagállamok számára, hogy hozzák meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 2. cikkében említett bűncselekményeket maximálisan legalább 1 évtől 3 évig terjedő szabadságvesztéssel büntessék. A 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja a 2004/757 kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szereplőkhöz hasonló rendelkezéseket tartalmaz.
34
A 2004/757 kerethatározat 5. cikke, valamint a 2008/841 kerethatározat 4. cikke lényegében lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy különleges körülmények között meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az első kerethatározat 4. cikkében, illetve a második kerethatározat 3. cikkében említett büntetések enyhíthetők legyenek, és ez utóbbi esetben a bűncselekmény elkövetőjét fel lehessen menteni a büntetés alól.
35
Elöljáróban meg kell határozni, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság állítja – az ügy rendezésére vonatkozó egyezségre irányadó bolgár szabályozás a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében az uniós jogot hajtja‑e végre, és ennélfogva a Bíróság hatáskörrel rendelkezik‑e a Charta első és második kérdés tárgyát képező rendelkezéseinek értelmezésére.
36
A Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok kizárólag annyiban címzettjei a rendelkezéseinek, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. Ezen 51. cikk (2) bekezdése pontosítja, hogy a Charta rendelkezései az uniós jog alkalmazási körét semmilyen módon nem terjesztik ki az Európai Unió Szerződésekben meghatározott hatáskörein túl.
37
E rendelkezések megerősítik a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi tényállásra alkalmazni kell, az ilyen tényállásokon kívül azonban nem. Következésképpen az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatalra utalás keretében a Bíróság kizárólag a számára biztosított hatáskörök korlátain belül értelmezheti az uniós jogot (lásd ebben az értelemben: 2024. július 11‑iHann‑Invest és társai ítélet, C‑554/21, C‑622/21. és C‑727/21, EU:C:2024:594, 30. és 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Az „uniós jog végrehajtása” Charta 51. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalma feltételezi az érintett területek közötti közelséget, illetve az egyik terület által a másikra gyakorolt közvetett hatásokat meghaladó, valamely uniós jogi aktus és a szóban forgó nemzeti intézkedés közötti bizonyos fokú kapcsolat fennállását (lásd ebben az értelemben: 2014. március 6‑iSiragusa ítélet, C‑206/13, EU:C:2014:126, 24. pont; 2024. július 29‑iprotectus ítélet, C‑185/23, EU:C:2024:657, 42. pont).
39
A Bíróság már megállapította, hogy amiatt nem lehet az uniós alapvető jogokat valamely nemzeti szabályozásra alkalmazni, hogy az érintett területen meglévő uniós rendelkezések nem írtak elő semmiféle kötelezettséget a tagállamokra nézve az alapeljárásbeli helyzet tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2014. március 6‑iSiragusa ítélet, C‑206/13, EU:C:2014:126, 26. pont; 2014. július 10‑iJulián Hernández és társai ítélet, C‑198/13, EU:C:2014:2055, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
E megfontolásokra tekintettel célszerű megvizsgálni az uniós jogi aktusok azon rendelkezéseit, amelyek fényében a kérdést előterjesztő bíróság az alapügy tárgyát képező nemzeti jogi rendelkezéseket értékelni kívánja.
41
Először is, a 2004/757 kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdése és a 2008/841 kerethatározat 3. cikke az EU 31. cikk (1) bekezdése – amelynek rendelkezéseit átvette az EUMSZ 83. cikk (1) bekezdésének első albekezdése – alapján elfogadott jogi aktusokban szerepelnek. Ezek az e két kerethatározat hatálya alá tartozó bűncselekmények – nevezetesen a kábítószer‑kereskedelem és a szervezett bűnözés – területén elkövetett bűncselekményekre alkalmazandó szankciókra vonatkozó minimumszabályokat tartalmazzák.
42
Amint azt a Bíróság kiemelte a mai napon hozott C‑432/22. sz. PT (Az ügyész és a bűncselekmény elkövetője között megkötött egyezség) ítéletének 39. pontjában, ezek végrehajtása azt teszi szükségessé, hogy a tagállamok a büntető anyagi jog körébe tartozó jogalkotási intézkedéseket fogadjanak el. Ezzel szemben a büntető eljárásjog területén, amelyhez lényegében az alapügy tárgyát képező, az ügy rendezésére vonatkozó egyezségre alkalmazandó bolgár jogi rendelkezések, nevezetesen az NPK 384. cikkének (3) bekezdésében foglaltak tartoznak, egyetlen olyan uniós jogalkotási aktust sem fogadtak el, amely ilyen típusú egyezségre irányult volna, az Uniónak a büntetőjog területén fennálló hatáskörét meghatározó EU 31. cikk vagy az EUMSZ 82. cikk alapján.
43
Ebből következik, hogy az uniós büntető anyagi jognak a jelen ítélet 41. pontjában említett rendelkezései és a bolgár büntetőeljárási jognak az alapügyben szereplő, az ügy rendezésére vonatkozó egyezséget szabályozó rendelkezései közötti kapcsolat nem haladja meg azok közelségét, vagy az előbbieknek az utóbbiakra gyakorolt közvetett hatásait. E körülmények között a jelen ítélet 38. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében vett kapcsolat nem állapítható meg közöttük.
44
Másodszor, a 2004/757 kerethatározat „Sajátos körülmények” című 5. cikke és a 2008/841 kerethatározat „Különleges körülmények” című 4. cikke annak előírására szorítkozik, hogy a tagállamok megtehetik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az e kerethatározatokban említett büntetések enyhíthetők legyenek, ha az elkövető felhagy az említett kerethatározatok hatálya alá tartozó területeken folytatott bűnözési tevékenységgel, és olyan információkat bocsát a közigazgatási vagy igazságügyi hatóságok rendelkezésére, amelyeket egyébként nem tudtak volna megszerezni, segítve őket többek között a bűncselekmény többi elkövetőjének azonosításában vagy bíróság elé állításában, illetve bizonyítékok felkutatásában. Ezen uniós jogi rendelkezések nem pontosítják az ügy rendezésére vonatkozó egyezség megkötésének módjait és feltételeit, és nem is írják elő a tagállamok számára, hogy e területen jogszabályokat fogadjanak el, ellentétben azzal, amit a jelen ítélet 39. pontjában említett ítélkezési gyakorlat megkövetel ahhoz, hogy az említett uniós jogi rendelkezések és az ügy rendezésére vonatkozó egyezséget szabályozó bolgár büntetőeljárási jog rendelkezései között kapcsolat jöjjön létre.
45
A fenti megfontolásokból az következik, hogy az NPK‑nak az ügy rendezésére vonatkozó egyezség megkötésére és jóváhagyására vonatkozó rendelkezései, különösen az NPK 384. cikkének (3) bekezdése nem minősül a 2004/757 kerethatározat és a 2008/841 kerethatározat rendelkezései „végrehajtásának” a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében.
46
Tehát a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel az előterjesztett első és második kérdés megválaszolására.
A harmadik kérdésről
47
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2012/13 irányelv 6. cikkének (1) és (3) bekezdését a Charta 47. cikkének első bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely több vádlottal szemben indított büntetőeljárásban az ügy rendezésére vonatkozó, az ügyész és az egyik vádlott által kötött egyezség bírósági jóváhagyását a többi vádlott jóváhagyásától teszi függővé kizárólag akkor, ha ezt az egyezményt ezen eljárásnak a bírósági szakaszában kötötték.
48
Amint az a 2012/13 irányelv 1. cikkéből következik, ez az irányelv, amelyet az EUMSZ 82. cikk (2) bekezdése alapján fogadtak el, meghatározza a közös minimumkövetelményeket a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított vagy megvádolt személy részére a jogaival és az ellene emelt váddal kapcsolatban adott tájékoztatás tekintetében. Ez az irányelv, amint arra (14) és (41) preambulumbekezdése rámutat, többek között a Charta 47. és 48. cikkében rögzített jogokra épül, és e jogok előmozdítására irányul.
49
A 2012/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottak és a vádlottak a bűncselekményről, amelynek elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják őket, haladéktalanul és részletességgel tájékoztatást kapjanak. E 6. cikk (3) bekezdése pontosítja, hogy legkésőbb a vád tartalmának az illetékes nemzeti bírósághoz való benyújtásakor a vádra vonatkozóan részletes tájékoztatást kell nyújtani, többek között a bűncselekmény jellegéről és jogi minősítéséről, valamint a vádlott szerepének jellegéről.
50
Mindenesetre, függetlenül attól, hogy mely időpontban nyújtják a 2012/13 irányelv 6. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, vádra vonatkozó tájékoztatást, különösen a kontradiktórius eljárás és a fegyveregyenlőség elvével összhangban elegendő időt kell biztosítani a vádlott és annak védője részére, hogy ezen információkról tudomást szerezzenek, és hogy hatékonyan felkészülhessenek a védelemre, előadhassák esetleges észrevételeiket, és adott esetben benyújthassanak minden olyan kérelmet, többek között bizonyítási indítványt, amely benyújtására a nemzeti jog alapján jogosultak (lásd ebben az értelemben: 2018. június 5‑iKolev és társai ítélet, C‑612/15, EU:C:2018:392, 96. pont; 2021. október 21‑iZX [A vádirat hiányosságának megszüntetése] ítélet, C‑282/20, EU:C:2021:874, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
A váddal kapcsolatos részletes információk – ideértve a bűncselekmény jellegét és jogi minősítését is – megfelelő időben, olyan időpontban történő közlése a vádlottal, amely lehetővé teszi számára a védekezésének hatékony előkészítését, ugyanis elengedhetetlen ahhoz, hogy e személy megérthesse a neki felrótt cselekményeket, és ennek megfelelően szervezze meg védekezését, valamint adott esetben vitassa bűnösségét azáltal, hogy a vád tárgyává tett bűncselekmény tényállási elemének vagy elemeinek hiányát bizonyítja (lásd analógia útján: 2023. november 9‑iBK [Bűncselekmény átminősítése] ítélet, C‑175/22, EU:C:2023:844, 40. pont).
52
Mindazonáltal a 2012/13 irányelv 6. cikkének (1) és (3) bekezdésében biztosított, a váddal kapcsolatos, kellő részletességgel és kellő időben történő tájékoztatáshoz való jog tényleges érvényesülése nem sérül, ha az egyik vádlott és az ügyész által kötött, az ügy rendezésére vonatkozó egyezségnek az illetékes nemzeti bíróság általi jóváhagyása a bűnösségüket el nem elismerő vádlottak hozzájárulásához van kötve.
53
Ha ugyanis, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság állítja, az ilyen hozzájárulásnak a büntetőeljárás bírósági szakaszában való megkövetelése a nemzeti jogalkotó szándéka szerint az e vádlottal szemben felhozott vádra vonatkozó részletes információk vele való közlésének a következménye, tekintettel arra a hatásra, amellyel az ilyen eljárás nyomozási szakaszában közölteknél részletesebb információk járhatnak azon vádlottak tisztességes eljáráshoz való jogának és a védelemhez való jogának gyakorlására, akik nem ismerték el bűnösségüket, mindazonáltal nem bizonyított, hogy az ilyen hozzájárulásra vonatkozó követelmény sérti vagy akadályozza a 2012/13 irányelv 6. cikkének a Charta 47. cikkének első bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) és (3) bekezdésében biztosított jogoknak az említett vádlott által történő gyakorlását.
54
A fenti okokra tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2012/13 irányelv 6. cikkének (1) és (3) bekezdését a Charta 47. cikkének első bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely több vádlottal szemben indított büntetőeljárásban az ügy rendezésére vonatkozó, az ügyész és az egyik vádlott által kötött egyezség bírósági jóváhagyását a többi vádlott jóváhagyásától teszi függővé kizárólag akkor, ha ezt az egyezményt ezen eljárásnak a bírósági szakaszában kötötték.
A költségekről
55
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22‑i 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. cikkének (1) és (3) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének első bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely több vádlottal szemben indított büntetőeljárásban az ügy rendezésére vonatkozó, az ügyész és az egyik vádlott által kötött egyezség bírósági jóváhagyását a többi vádlott jóváhagyásától teszi függővé kizárólag akkor, ha ezt az egyezményt ezen eljárásnak a bírósági szakaszában kötötték.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.