62014CC0087_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. С иска си Европейската комисия моли Съда да установи, че като не е приложила разпоредбите на Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време(2) за работното време на обучаващите се лекари, известни също като „болнични стажант-лекари“ („non-consultant hospital doctors“, наричани по-нататък „NCHD“), Ирландия не е изпълнила задълженията си по членове 3, 5 и 6 и член 17, параграфи 2 и 5 от тази директива.
2. По отношение на NCHD Ирландия транспонира Директива 2003/88 в националното право с Наредба за правилата на Европейските общности относно организацията на работното време на обучаващите се лекари от 2004 г. [European Communities (Organisation of Working Time) (Activities of Doctors in Training) Regulations 2004], изменена с наредба от 2010 г. (наричана по-нататък „Наредбата от 2004 г.“).
3. За да се сложи край на разногласие относно работното време на NCHD, Irish Medical Organisation (Ирландският лекарски съюз), който представлява всички практикуващи на територията на Ирландия лекари, и Health Service Executive (Изпълнителна служба по здравеопазването, наричана по-нататък „HSE“) — представляващият здравните органи публичен орган, подписват споразумение от 22 януари 2012 г., към което са приложени сключен между същите страни колективен трудов договор(3) и типов трудов договор за NCHD(4) .
4. В преамбюла на типовия трудов договор NCHD са описани по следния начин:
„За целите на настоящия договор понятието [NCHD] се отнася до лицата, назначени в системата на общественото здравеопазване в Ирландия в качеството на „Interns“, „Senior House Officers“, „Registrars“, „Senior Registrars“, „Specialist Registrars“ [длъжности, отговарящи на различни степени от кариерата на лекарите в зависимост по-специално от преминатото обучение] или на друга длъжност, за да предоставят лекарски или дентални услуги и/или да преминат обучение по медицина или дентална медицина, без да са назначени за тази цел като „Consultants“.
5. Съгласно клауза 3, буква а) от колективния трудов договор часовете за обучение, предвидени в служебния график извън периодите на дежурство, не трябва да се отчитат в работното време.
6. За сметка на това Комисията смята, че тези часове за обучение са част от „работното време“ по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88.
7. В иска за установяване на неизпълнение на задължения, предявен от Комисията срещу Ирландия, са изложени редица възражения. В настоящото заключение обаче ще се разгледа само възражението за несъвместимост на клауза 3, буква а) от колективния трудов договор с Директива 2003/88. Всъщност с това възражение се повдига нов правен въпрос относно тълкуването на понятието за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от тази директива. Поради това Съдът трябва да реши дали изключването от обхвата на понятието за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от посочената директива на времето, което NCHD посвещават на обучението си, включително извън периодите на дежурство, е в съответствие с Директива 2003/88.
8. Член 2 от Директива 2003/88, озаглавен „Определения“, предвижда:
„По смисъла на настоящата директива се прилагат следните определения:
1. „работно време“ означава всеки период, през който работникът работи на разположение на работодателя и изпълнява своята дейност или задължения, в съответствие с националното законодателство и/или практика;
[…]“.
9. Определението на понятието за работно време е от особено значение в системата на Директива 2003/88, тъй като обуславя прилагането на други разпоредби от тази директива, като например на членове 3, 5 и 6 от нея.
10. Член 3 от Директива 2003/88, озаглавен „Междудневна почивка“, предвижда:
„Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че всеки работник има право на минимална продължителност на междудневна почивка от 11 последователни часа за всеки период от 24 часа“.
11. Член 5 от същата директива е озаглавен „Междуседмична почивка“ и първа алинея от него предвижда:
„Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че за всеки седемдневен период всеки работник има право на минимална почивка без прекъсване от 24 часа плюс междудневната почивка от 11 часа, посочена в член 3“.
12. Съгласно член 6 от посочената директива, озаглавен „Максимална продължителност на седмично работно време“:
„Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при съблюдаване на необходимостта от опазване на безопасността и здравето на работниците:
[…]
б) средното работно време за всеки седемдневен период, включително извънредния труд, не надвишава 48 часа“.
13. Комисията отбелязва, че дейността по обучение на NCHD е неразделна част от длъжността им и от професионалното им качество, както следва от разпоредбите на типовия трудов договор, и по-специално на член 8 от него, озаглавен „Medical Education and Training“ („Медицинско теоретично и практическо обучение“). Тези лекари били длъжни да следват обучението по силата на подписания от тях трудов договор.
14. Освен това Комисията посочва, че в споразумението относно отчитането на часовете за обучение, приложено към колективния трудов договор, се разграничават три категории часове за обучение:
– планирани и запазени часове за провеждано извън болничното заведение обучение, които се изискват от учебната програма,
– организирани в болничното заведение и на редовни интервали от време (всяка седмица/всеки две седмици) планирани теоретични и практически обучения, като например семинари, научни срещи и прегледи на заболеваемостта и смъртността, и
– изследвания, разработки и т.н.
15. Според Комисията, доколкото обученията се изискват от учебната програма и се провеждат на определено в тази програма място, те трябва да се отчитат като „работно време“ за целите на Директива 2003/88. Комисията смята, че такъв трябва да бъде случаят за първите две категории часове за обучения, посочени в споразумението относно отчитането на часовете за обучение. За сметка на това времето, което обучаващите се лекари посвещават вкъщи на изследвания и разработки, не трябвало да се разглежда като „работно време“ и поради това можело да се отчита като „почивка“ за целите на същата директива. Такъв явно бил случаят на третата категория часове за обучение.
16. Комисията посочва още, че предвиждането в служебния график на конкретни часове за обучения ни най-малко не променя факта, че всъщност става въпрос за „работа“.
17. Комисията подчертава също конкретното значение на ограничаването на работното време и на установяването на минимални периоди на почивка за лекарите по отношение на запазването на здравето и на безопасността на тези лекари и на техните пациенти. Според нея стеснително тълкуване на понятието за работно време като предлаганото от Ирландия, което изключвало обученията, не било в съответствие нито с основните социални права, предоставени с Директива 2003/88, нито с целта ѝ за опазване на здравето и на безопасността на работниците.
18. Поради това Комисията смята, че клауза 3, буква а) от колективния трудов договор не е съвместима с разпоредбите на Директива 2003/88, и по-специално с членове 3, 5 и 6 от нея.
19. От своя страна Ирландия поддържа, че часовете за обучение, които са предвидени в служебния график извън периодите на дежурство и представляват запазеният период на обучение, не трябва да се отчитат като „работно време“ по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88.
20. Ирландия признава, че работата и обучението могат действително да бъдат тясно свързани в случая на NCHD. Според нея обаче имало съществена разлика между двете понятия, по-специално по отношение на запазения период на обучение, както било в случая. Всъщност Ирландия отбелязва, че в този контекст NCHD не са на разположение на работодателя и не изпълняват своята дейност или задължения.
21. Ирландия пояснява, че макар периодите на обучение да се отбелязват и действително да се вписват в служебния график, за да се гарантира, че са запазени в разписанието на NCHD, и да се позволи на работодателя да планира рационално дейността, такива периоди изрично се разглеждат като отделни от служебните „дейност или задължения“ или като „освобождаване“ от тях.
22. Според Ирландия от решение Simap(5) следва, че понятието за работно време е свързано основно с изпълнението или с готовността за изпълнение и действителното изпълнение на служебните дейност или задължения на работното място. Освен това от точка 63 от решение Jaeger(6) следвало, че за да е налице съответствие с определението за работно време по Директива 2003/88, било необходимо лекарите да бъдат на разположение на работодателя на определено място, което обичайно, но невинаги е в болничното заведение, за да предоставят услугите и/или да изпълняват свързаните със службата дейност и задължения.
23. От клауза 3, буква а) от колективния трудов договор и от приложението към него ясно следвало обаче, че през запазения седмичен период на обучение NCHD нямат дежурства, не изпълняват свързани със службата дейност или задължения и не са действително на разположение за изпълнението на последните. Фактът, че периодите на тези обучения са запазени, изключвал по необходимост възможността NCHD да бъдат на разположение, за да вършат работата си. Освен това фактът, че за този период на обучение се изплаща възнаграждение, макар лекарите да не изпълняват служебните си задължения или да не са на разположение за изпълнението им, отразявал само особения статут на обучаващите се ле кари и предоставяните им предимства.
24. Според Ирландия съществувала съществена разлика между, от една страна, запазения период на обучение, който предполага лицата физически да бъдат на работното място, и от друга страна, периода на дежурствата, през който се изисква лицата да бъдат физически на работното място — период, който Съдът разглежда в решения Simap(7) и Jaeger(8) и който изрично е определен като работно време в Наредбата от 2004 г. Докато дежурният лекар бил на разположение, за да работи, и можел да бъде длъжен да изпълнява свързаните със службата дейност и задължения, лекар в запазен за обучение период не бил на разположение, за да работи, и не можел да изпълнява споменатите дейност или задължения. Поради това този период на обучение не можело да се разглежда като „работно време“ за целите на Наредбата от 2004 г. или на Директива 2003/88.
25. Доводите на Комисията почивали на изначално неправилно разбиране на съотношението между изискванията за обучение на NCHD и обичайните им задължения по трудовия им договор. Противно на твърдението на Комисията в писмената ѝ реплика, изискванията за обучение на NCHD не били неразделна част от работата им в смисъл на задължения, които работодателят е възложил и за чието изпълнение следи. Както следвало от членове 2 и 8 от типовия трудов договор, ставало по-скоро въпрос за основни законоустановени изисквания, които всички NCHD трябвало да изпълнят, за да бъдат вписани като практикуващи лекари в съответствие със Закона за практикуващите лекари от 2007 г. (Medical Practitioners Act 2007). Правоотношението между NCHD и учебното им заведение било отделно и различно от това между NCHD и работодателя им.
26. Както се предвиждало в член 8, буква а) от типовия трудов договор, работодателят трябвало само да улесни според случая следването на изискваното обучение и/или придобиването на изискваната квалификация от страна на заемащите длъжността NCHD. Макар работодателят да предоставял условия, за да могат NCHD да следват обучение, той не ръководел това обучение, не определял дейностите, които NCHD трябвало да извършват в рамките на обучението, нито напредъка им в него; той не определял и мястото, в което се провеждало обучението. Това били въпроси, които се разрешавали от учебното заведение или от самите NCHD.
27. Със запазването на конкретни часове за обучение в служебния график се цели да се улесни изпълнението на задълженията на NCHD по Закона за практикуващите лекари от 2007 г. и да се гарантира пълна яснота относно организацията на времето на NCHD, както за самите тях, така и за работодателите им, а по този начин да се гарантира ефективно предоставяне на услугите.
II – Анализ
28. Директива 2003/88 има за цел да определи минимални изисквания, предназначени да подобрят условията на живот и труд на работниците посредством сближаване на националните законодателства, отнасящи се по-конкретно до продължителността на работното време. С тази хармонизация на равнището на Европейския съюз в областта на организацията на работното време се цели да се гарантира по-добро опазване на безопасността и здравето на работниците, като за тях се предвидят минимална продължителност на почивката — по-специално на междудневната и междуседмичната почивка — както и подходящи почивки по време на работа и като се предвиди горна граница от 48 часа за средната продължителност на работната седмица — максимална граница, за която изрично се уточнява, че включва извънредния труд(9) .
29. С оглед на тази основна цел на всеки работник трябва по-специално да се предоставят подходящи почивки, които следва не само да бъдат ефективни, тоест да позволяват на съответните лица да се възстановят от породената от работата умора, но и да имат превантивна функция, за да се намали в рамките на възможното рискът за безопасността и здравето на работниците, който може да се породи от натрупването на периоди на труд без ползване на необходимата почивка(10) .
30. Различните предписания на Директива 2003/88 в областта на максималната продължителност на работното време и минималната продължителност на почивката са норми на социалното право на Съюза от особено значение, които трябва да се прилагат за всеки работник като минимални изисквания, необходими за гарантиране на опазването на неговата безопасност и здраве(11) .
31. След като първоначално е била изключена от приложното поле на Директива 93/104/ЕО на Съвета от 23 ноември 1993 година относно някои аспекти на организацията на работното време(12), дейността на обучаващите се лекари е включена в приложното поле на тази директива с Директива 2000/34/ЕО(13) .
32. В своята Бяла книга за секторите и дейностите, изключени от приложното поле на Директивата относно работното време, от 15 юли 1997 г.(14) Комисията подчертава, че „работното време на обучаващите се лекари редовно надхвърля 55 часа на седмица в редица страни“(15) . Според нея това поражда „очевиден риск за здравето и безопасността на значителен брой обучаващи се лекари. Тъй като тези лекари участват пряко в медицински процедури и решения, които засягат пациентите, би могъл да възникне риск и за безопасността на последните“(16) .
33. Обучаващите се лекари са включени постепенно в приложното поле на Директива 93/104, за да се отчетат потенциалните затруднения на държавите членки при съвместяване на разпоредбите относно работното време с отговорностите им в областта на организацията и предоставянето на здравни услуги и медицинска помощ.
34. С извършеното с Директива 2003/88 кодифициране преходните разпоредби се съдържат в член 17, параграф 5 от тази директива. От тях следва по същество, че се допуска дерогиране на член 6 (максимална продължителност на седмичното работно време) и член 16 (референтни периоди), буква б) от посочената директива, при това само за преходен период от пет години, считано от 1 август 2004 г., който евентуално може да бъде продължен с две години, а след това — с една година.
35. От този кратък преглед на развитието на приложимото за обучаващите се лекари законодателство е видно, че от края на преходния период за тази категория лекари трябва напълно да се спазват правилата относно организацията на работното време, предвидени в Директива 2003/88.
36. Освен това следва да се отбележи, че разпоредбите на тази директива, които се отнасят конкретно до обучаващите се лекари, не предвиждат за тях особено определение за работно време, нито изключване на някои от дейностите им от обхвата на това понятие.
37. Следователно се прилага общото определение, дадено в член 2, точка 1 от Директива 2003/88.
38. В това отношение Съдът неколкократно е постановил, че в тази директива понятието за работно време се определя по смисъла на посочената разпоредба като всеки период, през който работникът работи на разположение на работодателя и изпълнява своята дейност или задължения в съответствие с националното законодателство и/или практика, и че това понятие трябва да се разглежда като обратно на понятието за почивка, тъй като те двете взаимно се изключват(17) .
39. В този контекст Съдът уточнява, от една страна, че Директива 2003/88 не предвижда междинна категория между периодите на работа и тези на почивка, и от друга страна, че сред характеристиките на понятието за работно време по смисъла на тази директива не са посочени работният ритъм или производителността на работника(18) .
40. Следователно посочената директива не предвижда „средно положение“ между работното време и почивката. В съответствие с въведената от законодателя на Съюза система Съдът е възприел двуполюсен подход, съгласно който това, което не попада в обхвата на понятието за работно време, попада в този на понятието за почивка и обратното.
41. Съдът е постановил също, че понятията за работно време и за почивка по смисъла на Директива 2003/88 са понятия на правото на Съюза, които трябва да бъдат определени съгласно обективни характеристики, като се отчитат системата и целта на тази директива, насочена към установяване на минимални изисквания с цел да бъдат подобрени условията на живот и труд на работниците. Всъщност само такова самостоятелно тълкуване може да гарантира пълната ефективност на директивата, както и еднаквото прилагане на посочените понятия във всички държави членки(19) .
42. Освен това следва да се припомни, че член 2 от Директива 2003/88 не е сред разпоредбите, които могат да бъдат дерогирани(20) .
43. По отношение на лекарите Съдът заключава от посоченото, че дежурствата, които даден работник дава съобразно режима за физическо присъствие в заведението на работодателя, трябва да бъдат разглеждани в тяхната цялост като „работно време“ по смисъла на Директива 2003/88, независимо от реално положения от заинтересованото лице труд по време на тези дежурства(21) .
44. Следователно според Съда в този контекст няма никакво значение фактът, че дежурствата включват някои неактивни периоди. Всъщност решаващият фактор, за да се приеме, че характеристиките на понятието за работно време по смисъла на Директива 2003/88 са налице в случая на дежурствата, които работник дава на работното си място, е фактът, че той е длъжен физически да бъде на определеното от работодателя място и да остане на разположение на последния, за да може при необходимост незабавно да изпълни съответните задачи. Ето защо според Съда следва да се приеме, че тези задължения са част от изпълнението на функциите на работника(22) .
45. Определението за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88 се основава на три критерия, които с оглед на практиката на Съда явно трябва да се приемат за кумулативни. Става въпрос за пространствения критерий (лицето да бъде на работното място), за критерия за власт (лицето да бъде на разположение на работодателя) и за служебния критерий (лицето да изпълнява своите дейност или задължения)(23) .
46. Според мен изключването на часовете за обучение на NCHD от понятието за работно време по смисъла на тази разпоредба е в противоречие с Директива 2003/88, тъй като за тази категория работници са изпълнени трите критерия, съдържащи се в определението в посочената разпоредба.
47. Ще покажа, че трите изброени критерия са изпълнени, като започна от последния от тях, а именно работникът да изпълнява своите дейност или задължения.
48. Дейността на NCHD включва два основни аспекта, а именно, от една страна, оказване на медицинска помощ, и от друга — продължаване на обучението. Те получават възнаграждение както за първия, така и за втория аспект.
49. Дейността на NCHD в тези два аспекта се осъществява към две образувания. От една страна, те са причислени към болнично заведение, а от друга — към учебно заведение, но и в двата случая под ръководството на HSE, която посредством споразумения, сключени с учебните заведения, организира и финансира обучението на NCHD(24) .
50. При преглед на изготвения от HSE документ, озаглавен „Non Consultant Hospital Doctor (NCHD) — Job Specification“ („Болнични стажант-лекари (NCHD) — Длъжностна характеристика“)(25), се констатира, че първият аспект от дейността на NCHD се характеризира по-спе циално със следните задачи(26) :
– „участие като член на многопрофилен екип в оказването на медицинска помощ на пациентите“,
– „поставяне на диагнози и лечение на пациентите“,
– „предписване на изследвания за поставяне на диагноза и тълкуване на резултатите от тях“, и
– „определяне и проследяване на лечението“.
51. Следователно NCHD напълно участват в оказването на медицинска помощ на пациентите.
52. Що се отнася до втория аспект, свързан с обучението на NCHD, съгласно раздела от същия документ, озаглавен „Education and Training“ („Теоретично и практическо обучение“), той включва по-специално следните задачи(27) :
– „участие в занимания по задължителни и препоръчителни учебни програми и програми за професионална квалификация в съответствие с организационните/професионалните изисквания“,
– „затвърждаване и задълбочаване на специализираните и общите професионални знания посредством активно участие в продължено професионално обучение и програми за професионална квалификация“,
– „отбелязване на задоволителен напредък в обучението или придобиването на професионална квалификация в съответствие с изискванията на учебното заведение“, и
– „участие в изисквания анализ на целите и резултатите с определения за ръководител лекар/директора на болничното заведение/ръководителя на академичното подразделение“.
53. Следователно NCHD трябва да преминат обучение към получило разрешение за това заведение, като го съгласуват с работодателя си, който следва да организира служебния им график така, че да гарантира доброто протичане на обучението.
54. Тясната връзка между тези два аспекта на дейността на NCHD основателно е изтъкната в документа, озаглавен „Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training“ („Принципи относно обучението, които трябва да залегнат в новите правила за работа на обучаващите се лекари“)(28) . В него се посочва, че сред общите правила за провеждане на обучението на NCHD има правило, съгласно което „възможностите за придобиване на теоретични и практически знания на работното място трябва да бъдат използвани и максимално развити“ и такова, съгласно което „не трябва да се създава изкуствена бариера между служебните задължения и обучението“(29) .
55. Въпреки това твърдение за липса на строга граница между обучението и медицинската помощ посоченият документ свидетелства за наличието на практика за изключване от работното време на часовете, които NCHD посвещават на обучението си към провеждащото го заведение. Така в точка 9 от част I от посочения документ се отбелязва, че „времето, посветено на обучение по искане на учебното заведение, а не на работодателя, не се отчита като работно време за целите на [Директива 2003/88], но може да се разглежда като време, за което се дължи възнаграждение“. Освен това в част I, точка 15 се уточнява, че „[в]ремето, макар да се посвещава основно или дори изключително на обучението (напр. „запазен“ отпуск за обучение) и да не попада в обхвата на определението за „работно“ време, може все пак да бъде предвидено в договор, по силата на който се полага платен труд“. На последно място, в част II от същия документ, озаглавена „Principles relating to each Training Body“ („Принципи за всяко учебно заведение“), се съдържа точка 3, съгласно която „провежданите извън болничното заведение теоретични и практически учебни занимания […] по принцип не се разглеждат като част от работното време“.
56. Според мен това изключване на часовете за обучение на NCHD от обхвата на понятието за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88 е в противоречие с последната, тъй като се основава на схващането, че NCHD не изпълняват своите дейност или задължения по смисъла на тази разпоредба, когато се посвещават на обучението, предвидено в програмата, изготвена от получилото разрешение за тази цел заведение.
57. При все това, противно на представата, която Ирландия иска да създаде в производството по настоящия иск, аспектът, свързан с дейността на NCHD по оказване на медицинска помощ, и този, свързан с обучението им, са тясно свързани. Всъщност присъщо на качеството на NCHD е придобиването на теоретични и практически знания, развиването на научните познания с едновременното им прилагане на практика. Качеството и ефективността на обучението на NCHD зависят именно от тази тясна взаимовръзка между теорията и практиката.
58. Следователно професионалното обучение на NCHD е пълноправна част от дейността им, поради което трябва да се приеме, че когато следват учебната програма, включително извън периодите на дежурство, те изпълняват дейността и задълженията си по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88.
59. Ето защо няма обективна причина да се разграничават двата аспекта от дейността на NCHD за целите на изчисляването на работното им време.
60. Освен това според мен е изпълнен пространственият критерий, съгласно който работникът трябва да се намира на работното място.
61. Всъщност, независимо дали обучението се провежда в болничното или в учебното заведение, важното е, че NCHD са длъжни да останат по време на обучението в място, което не е определено вследствие на свободния им избор, а в зависимост от програмата на обучението, което трябва да преминат. Това задължение на NCHD физически да бъдат на определено място по време на обучението е вид принуда, която ги възпрепятства да вършат свободно личната си работа.
62. На последно място критерият, съгласно който работникът трябва да бъде на разположение на работодателя, е най-вече критерий за власт, предполагащ първият постоянно да е в отношение на подчинение с втория(30) .
63. Когато обаче NCHD следват обучение извън периодите на дежурство, те все пак продължават да бъдат под ръководството на работодателя си.
64. Всъщност в рамките на правоотношението на йерархическа подчиненост между NCHD и техния работодател последният следи за протичането на обучението им.
65. Това следва изрично от член 3 от типовия трудов договор, който е озаглавен „Reporting Relationship“ („Правоотношение на йерархическа подчиненост“) и предвижда:
„NCHD се намират в правоотношение на йерархическа подчиненост спрямо работодателя посредством определения за ръководител лекар или директора на болничното заведение (ако има такъв). Може да се изиска NCHD да докладват на определения за ръководител лекар/директора на болничното заведение/ръководителя на академичното подразделение по въпроси, свързани с придобиването на теоретични и практически медицински познания и медицинските разработки . NCHD докладват пряко на работодателя в съответствие с изискванията“(31) .
66. В същия смисъл в член 6, буква в) от типовия трудов договор се посочва още:
„NCHD имат право през срока на трудовото правоотношение да получат в тяхно присъствие оценка на изпълнението на служебните им задължения — включително на задълженията, свързани с [придобиването на теоретични и практически медицински познания]/изследователска дейност — от определения за ръководител лекар/директора на болничното заведение/ръководителя на академичното подразделение“.
67. Този контрол от страна на работодателя върху обучението на NCHD е в съзвучие с констатацията, че съгласно член 8, буква б) от типовия трудов договор участието на последните в обучение е част от задълженията им по силата на сключения между тях и работодателя трудов договор. Според мен от това следва, че работодателят има основание да санкционира неизпълнение от страна на NCHD на предвиденото в трудовия договор тяхно задължение да следват обучение.
68. Освен това работодателят има важна роля в доброто протичане на това обучение, чието провеждане той трябва да улесни. В това отношение член 8, буква а) от типовия трудов договор предвижда, че „[з]а целите на придобиването на теоретични и практически познания от NCHD и поддържането на равнището на професионалната им квалификация работодателят следва, в съответствие с изискванията на Закона за практикуващите лекари от 2007 г., да улеснява според случая следването на изискваното обучение/придобиването на изискваната квалификация от страна на заемащите длъжността NCHD“. В същия смисъл в член 8, буква в) от типовия трудов договор се предвижда още координация между работодателя и учебното заведение при организиране на обучението на NCHD, което трябва да бъде отразено в изготвения от работодателя служебен график(32) . Следователно работодателят трябва да съвмести задължението за обучение на NCHD със задължението им да полагат труд.
69. Обучението на NCHD има за цел те да се приспособят към длъжността си и следователно то има професионална цел. Времето, което NCHD посвещават на обучението си, би могло да се приравни на лично време само когато попада извън обхвата на трудовото правоотношение, така че в такъв случай те да могат свободно да се отдадат на лични занимания. Както обаче бе установено по-горе, това не е така, защото работодателят продължава да има власт при контрола върху протичането на обучението на NCHD. Освен това обучението на последните не е резултат от самостоятелно направен от тях избор да му посветят част от личното си време. След като времето за обучение на NCHD е предназначено за изпълнение на служебно задължение под прекия или непрекия контрол на работодателя, то не е почивка.
70. Бих искал да припомня, че Директива 2003/88 има за цел опазването на здравето и безопасността на работниците. Гарантирането на минимална продължителност на почивката на работниците съответства на тази цел. Поради това изключването на времето за обучение на NCHD при изчисляване на работното им време би отнело от определеното минимално време за почивка и следователно би било в противоречие с посочената цел(33) . С други думи, Директива 2003/88 не допуска почивката на NCHD да бъде съкратена поради изключване на часовете на обучение от обхвата на понятието за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от нея.
71. Бих искал да добавя, че начинът, по който Съдът е дефинирал понятието за почивка, позволява лесно да се отхвърли застъпената от Ирландия теза. Така относно „компенсирането с равностойни периоди за почивка“ по смисъла на член 17, параграфи 2 и 3 от Директива 93/104 Съдът е уточнил, че тези периоди трябва да се характеризират с това, че през тях „работникът няма никакво задължение спрямо своя работодател, което може да му попречи да се посвети свободно и непрекъснато на собствените си интереси, за да неутрализира последиците от работата за своята безопасност и здраве. Ето защо тези периоди на почивка трябва да настъпват непосредствено след работното време, което се очаква да компенсират, за да се избегне състоянието на умора или на преумора на работника поради натрупването на последователни периоди на труд“(34) . Съдът е уточнил също, че „за да може действително да почива, работникът трябва да се ползва от възможността да се откъсне от работната среда през определен брой часове, които не само трябва да бъдат последователни, но и да следват непосредствено период на труд, за да позволят на лицето да се отпусне и да заличи умората, дължаща се на изпълнението на неговите задължения“(35) .
72. Следователно предназначението на почивката е да се компенсира умората, настъпила всле дствие на периодите на труд. Тази основна функция на почивката би била накърнена, ако в нея се включват периодите на обучение на NCHD.
73. От изложените съображения следва, че според мен са изпълнени трите критерия на понятието за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88. Ето защо часовете, които NCHD трябва да посветят на обучението си извън периодите на дежурство, следва да се разглеждат като част от „работното време“ по смисъла на тази разпоредба.
III – Заключение
74. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да постанови, че като на практика е изключила часовете за обучение на болничните стажант-лекари („non consultant hospital doctors“), предвидени в служебния график извън периодите на дежурство, от обхвата на понятието за работно време по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време, Ирландия не е изпълнила задълженията си по тази разпоредба, както и по членове 3, 5 и 6 от посочената директива.
(1) .
(2)  –	ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3.
(3)  –	Наричан по-нататък „колективният трудов договор“.
(4)  –	Наричан по-нататък „типовият трудов договор“.
(5)  –	C‑303/98, EU:C:2000:528.
(6)  –	C‑151/02, EU:C:2003:437.
(7)  –	C‑303/98, EU:C:2000:528.
(8)  –	C‑151/02, EU:C:2003:437.
(9)  –	Определение Grigore (C‑258/10, EU:C:2011:122, т. 40 и цитираната съдебна практика).
(10)  –	Решение Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437, т. 92).
(11)  –	Определение Grigore (C‑258/10, EU:C:2011:122, т. 41 и цитираната съдебна практика).
(12)  –	ОВ L 307, стр. 18.
(13)  –	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 2000 година за изменение на Директива 93/104 (ОВ L 195, стр. 41).
(14)  –	COM (97) 334 окончателен.
(15)  –	Точка 64.
(16)  –	Точка 65.
(17)  –	Определение Grigore (C‑258/10, EU:C:2011:122, т. 42 и цитираната съдебна практика).
(18)  –	Пак там (точка 43 и цитираната съдебна практика).
(19)  –	Пак там (точка 44 и цитираната съдебна практика).
(20)  –	Пак там (точка 45).
(21)  –	Определение Vorel (C‑437/05, EU:C:2007:23, т. 27 и цитираната съдебна практика). Като се има предвид, че редакцията на членове 1—6 от Директива 2003/88 по същество е идентична на тази на членове 1—6 от Директива 93/104, в това определение Съдът е уточнил, че възприетото за последната директива тълкуване е напълно относимо за Директива 2003/88 (точка 29).
(22)  –	Пак там (точка 28 и цитираната съдебна практика).
(23)  –	Вж. относно решение Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437) коментара на Vigneau, C. — European Review of Private Law. № 13, vol. 2, Kluwer Law International, Pays-Bas, 2005, р. 219, по-специално стр. 220.
(24)  –	Член 15 от типовия трудов договор, озаглавен „Training Supports“ („Финансиране на обучението“), предвижда, че HSE поема разходите по обучението на NCHD.
(25)  –	Този документ е на разположение на следния интернет адрес: http://www.irishpsychiatry.ie/Libraries/PGT_HSE_Docs/HSE_Job_Specification_for_NCHD_Posts.sflb.ashx.
(26)  –	Вж. също член 6 от типовия трудов договор.
(27)  –	Вж. също член 8 от типовия трудов договор.
(28)  –	Medical Education and Training Group,
юли 2004 г. Документ, към който се препраща по-специално в бележки под линия 3 и 5 от типовия трудов договор и който е на разположение на следния интернет адрес: http://smartr.org.uk/wp-content/uploads/2013/01/training_principles.pdf.
(29)  –	Стр. 5.
(30)  –	Вж. Vigneau, C., op. cit., като тук възпроизвеждам определението му от стр. 220.
(31)  – Курсивът е мой.
(32)  –	В този смисъл вж. също „Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training“, op. cit. В точка 16 от част I от този документ се посочва, че „[р]аботодателите трябва да улесняват предвиждането на запазено време за обучение за определените обучители и обучаващите се във връзка с изискващите обучение длъжности“. В точка 26 от тази част I се отбелязва, че „[с]лужебният график трябва да позволява провеждането на теоретични и практически обучения във и извън болничното заведение“.
(33)  –	В този смисъл вж. относно периодите на дежурство решение Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, т. 49).
(34)  –	Решение Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437, т. 94).
(35)  –	Пак там (точка 95).