Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ATHANASIOS
RANTOS
prednesené
2. októbra
2025(1)
Vec C‑163/24
BX
proti
Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice,
Curtea de Apel Bucureşti
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Curtea
de
Apel
București
(Odvolací
súd
Bukurešť,
Rumunsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Poľnohospodárstvo – Spoločná
poľnohospodárska
politika – Režimy
priamej
podpory – Nariadenie
(ES) č. 1782/2003 – Článok 20 ods. 1 – Systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov – Účinnosť
postupov
riadenia a kontroly – Ustanovenie,
ktorého
cieľom
(nie
je)
priznať
práva
jednotlivcom – Nariadenie
(ES) č. 796/2004 – Článok 68 – Povinnosť
poľnohospodára
nahlásiť
presnú
plochu a identifikáciu
obhospodarovaného
poľnohospodárskeho
pozemku a jeho
hranice – Zníženia a vylúčenia
uplatniteľné v prípade
deklarovaní
nadmernej
výmery
plochy – Výnimky – Pojem
‚fakticky
správne
informácie‘ – Zodpovednosť
štátu
za
škody
spôsobené
jednotlivcom
porušením
práva
Únie – Porušenie
pripísateľné
súdu,
ktorý
rozhoduje
na
poslednom
stupni – Rovnocennosť
série
jednoduchých
porušení
práva
Únie a zjavného
porušenia “
I.      Úvod
1.        Tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Curtea
de
Apel
București
(Odvolací
súd
Bukurešť,
Rumunsko)(2),
sa v podstate
týka
výkladu článku 20 ods. 1
nariadenia
(ES) č. 1782/2003(3),
ktorým
sa
ustanovujú
spoločné
pravidlá
režimov
priamej
podpory v rámci
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky
(ďalej
len
„SPP“) a ktorým
sa
zavádzajú
niektoré
režimy
podpory
pre
poľnohospodárov,
ako
aj článku 68 ods. 1
nariadenia
(ES) č. 796/2004(4),
ktorý
ustanovuje
podrobné
pravidlá
na
uplatňovanie
krížového
plnenia,
modulácie a integrovaného
správneho a kontrolného
systému
uvedeného
najmä v nariadení č. 1782/2003.
2.        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
BX,
rumunským
poľnohospodárom, a Statul
Român – Ministerul
Finanţelor
Publice
(rumunský
štát – ministerstvo
financií) a Odvolacím
súdom
Bukurešť,
ktorého
predmetom
je
žaloba o zodpovednosť
tohto
členského
štátu
najmä z dôvodu,
že
tento
súd
ako
súd
posledného
stupňa
nesplnil
povinnosť
predložiť
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ.
3.        V prejednávanej
veci
má
Súdny
dvor
na
jednej
strane
spresniť
hranice
pojmu
„právna
norma,
ktorej
cieľom
je
priznať
práva
jednotlivcom“, a to
tak,
že
preskúma,
či a za
akých
podmienok
môže
právna
norma,
ktorá
nepochybne
sleduje
cieľ
všeobecného
záujmu,
chrániť
aj
záujmy
fyzických a právnických
osôb.
Na
druhej
strane
mu
poskytuje
príležitosť
spresniť
režim
zodpovednosti
členského
štátu
za
porušenie
práva
Únie,
ktoré
možno
pripísať
súdu,
ktorý
rozhoduje
na
poslednom
stupni,
ako
to
potvrdil
Súdny
dvor
vo
svojom
rozsudku Köbler(5).
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Nariadenie č. 1782/2003
4.        Podľa
odôvodnení
1,
2,
11
až 14,
16 a 21
nariadenia
č. 1782/2003:
„(1)      Je
potrebné
stanoviť
spoločné
podmienky
pre
priame
platby v rámci
rôznych
režimov
podpory
príjmov,
na
ktoré
sa
vzťahuje
[SPP].
(2)      Je
potrebné
spojiť
plnú
výšku
platby
priamej
podpory s dodržovaním
pravidiel,
ktoré
sa
týkajú
poľnohospodárskej
pôdy,
poľnohospodárskej
produkcie a činnosti.
Uvedené
pravidlá
sa
musia
týkať
začlenenia
základných
štandardov z oblasti
životného
prostredia,
bezpečnosti
potravín,
zdravia
zvierat a dobrého
zaobchádzania
so
zvieratami a dobrého
poľnohospodárskeho a ekologického
stavu
do
spoločných
organizácií
trhov.
Pokiaľ
sa
nebudú
tieto
základné
štandardy
dodržiavať,
členské
štáty
by
mali
priamou
podporu
čiastočne
alebo
úplne
pozastaviť
na
základe
podmienok,
ktoré
sú
primerané,
objektívne a odstupňované.
Je
potrebné,
aby
uvedené
pozastavenie
neovplyvnilo
sankcie
stanovené v súčasnosti
alebo
neskôr
podľa
akýchkoľvek
iných
ustanovení
právnych
predpisov
spoločenstva
alebo
vnútroštátnych
právnych
predpisov.
…
(11)      S cieľom
posilniť
účinnosť a rentabilitu
správnych a kontrolných
mechanizmov
je
nutné
upraviť
systém
zriadený
[nariadením
(EHS) č. 3508/92(6)],
aby
sa
do
neho
mohol
zahrnúť
režim
jednotnej
platby…
Je
nutné
stanoviť
možnosť o začleniť
ďalšie
režimy
podpory v neskoršom
štádiu.
(12)      Pre
účinnejšiu
kontrolu a s cieľom
zabrániť
tomu,
aby
sa
nepredložilo
niekoľko
žiadostí o podporu
rôznym
platobným
agentúram v rovnakom
členskom
štáte,
by
každý
členský
štát
mal
zriadiť
jednotný
systém
identifikácie
poľnohospodárov,
ktorí
predkladajú
žiadosti o podporu,
na
ktoré
sa
vzťahuje
integrovaný
systém.
(13)      Rôzne
zložky
integrovaného
[správneho a kontrolného]
systému
sú
zamerané
na
zlepšenie
účinnosti
administratívnych a kontrolných
postupov.
…
(14)      Vzhľadom
na
zložitosť
systému a na
veľký
počet
žiadostí o podporu,
ktoré
sa
majú
spracovať,
je
nevyhnutné
využívať
vhodné
technické
prostriedky a administratívne a kontrolné
metódy.
Preto
musí
integrovaný
systém
zahrňovať
na
úrovni
každého
členského
štátu
počítačovú
databázu,
systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov,
žiadosti
poľnohospodárov o podporu,
integrovaný
kontrolný
systém
a,
čo
sa
týka
režimu
jednotnej
platby,
systém
identifikácie a evidencie
platobných
nárokov.
…
(16)      Identifikácia
poľnohospodárskych
pozemkov
je
kľúčovým
prvkom
správneho
používania
režimu
viazaného
na
plochu.
Doterajšie skúsenosti ukázali niektoré nedostatky súčasných metód.
Preto
je
potrebné
vytvoriť
systém
identifikácie
zriadený
prípadne s pomocou
diaľkového
snímania
údajov.
…
(21)      Režimy
podpory,
na
ktoré
sa
vzťahuje
[SPP],
poskytujú
priamu
podporu
príjmov,
najmä s cieľom
zaistiť
poľnohospodárskemu
obyvateľstvu
primeranú
životnú
úroveň.
Tento
cieľ
je
úzko
spojený
so
zachovávaním
vidieckych
oblastí.
Aby
sa
zabránilo
nesprávnemu
prideleniu
zdrojov
spoločenstva,
je
nutné,
aby
sa
neuskutočnila
žiadna
platba
podpory v prospech
poľnohospodárov,
ktorí
umele
vytvorili
podmienky
vyžadované
na
vyplatenie
takých
podpôr.“
5.        Článok 17
nariadenia
č. 1782/2003,
nazvaný
„Oblasť
pôsobnosti“,
v prvom
odseku
stanovoval:
„Každý
členský
štát
vytvorí
integrovaný
administratívny a kontrolný
systém
(ďalej
len ‚integrovaný systém‘).“
6.        Článok 18
uvedeného
nariadenia,
nazvaný
„Prvky
integrovaného
systému“, v odseku
1
stanovoval:
„Integrovaný
systém
zahrnuje
tieto
prvky:
a)      počítačovú
databázu;
b)      systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov,
c)      systém
identifikácie a evidencie
platobných
nárokov,
ako
je
uvedený v článku 21;
d)      žiadosti o podporu;
e)      integrovaný
kontrolný
systém;
f)      jednotný
systém
identifikácie
každého
poľnohospodára
predkladajúceho
žiadosť o podporu.“
7.        Článok 19
toho
istého
nariadenia,
nazvaný
„Počítačová
databáza“, v odseku
1
spresňoval:
„Do
počítačovej
databázy
sa
zaznamenávajú
pre
každý
poľnohospodársky
podnik
údaje
získané
so
žiadosťou o podporu.
Táto
databáza
prostredníctvom
príslušného
orgánu
určitého
členského
štátu
umožní
najmä
oboznámiť
sa s údajmi
týkajúcimi
sa
určitého
kalendárneho
roka
a/alebo
sezóny,
počnúc
rokom
2000 a v prípade
pomoci,
ktorá
sa
udeľuje
podľa
kapitoly
10b
hlavy
IV
počnúc 1. májom 1998.“
8.        Článok 20
nariadenia č. 1782/2003,
nazvaný
„Systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov“, v odseku
1
stanovoval:
„Identifikačný
systém
poľnohospodárskych
parciel
sa
vytvorí
podľa
máp
alebo
dokumentov
pozemkového
registra
alebo
iných
kartografických
dokumentov.
Použijú
sa
techniky
automatizovaného
geografického
systému, v optimálnom
prípade
vrátane
leteckého
alebo
vesmírneho
ortometrického
zobrazovania
homogénnej
úrovne,
zaručujúcej
aspoň
presnosť
kartografického
zobrazenia v mierke 1:10 000.“
9.        Článok 21
nariadenia č. 1782/2003,
nazvaný
„Systém
identifikácie a evidencie
platobných
nárokov“,
znel
takto:
„1.      Systém
identifikácie a evidencie
platobných
nárokov
je
zavedený
tak,
aby
umožnil
overovanie
nárokov a krížové
kontroly
so
žiadosťami o podporu a systémom
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov.
2.      Tento
systém
musí
umožniť
priamy a bezprostredný
prístup
prostredníctvom
príslušného
orgánu
členského
štátu k údajom
prinajmenšom
za
posledné
tri
po
sebe
idúce
kalendárne
a/alebo
hospodárske
roky.“
10.      Článok 22
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Žiadosti o podporu“,
stanovoval:
„1.      Poľnohospodár
predkladá
každý
rok
žiadosť o priame
platby v rámci
integrovaného
systému, v ktorej
sú
prípadne
uvedené:
–        všetky
poľnohospodárske
pozemky
poľnohospodárskeho
podniku;
…
2.      Členský
štát
sa
môže
rozhodnúť,
že
postačí,
ak
žiadosť o pomoc
obsahuje
len
zmeny v porovnaní
so
žiadosťou o pomoc,
ktorá
sa
predložila v predchádzajúcom
roku.
Členský
štát
zabezpečí
distribúciu
vopred
vytlačených
formulárov, v ktorých
sa
vychádza z plôch
určených v predchádzajúcom
roku a poskytne
grafické
dokumenty
uvádzajúce
polohu
týchto
plôch,
prípadne
rozmiestnenie
olív
európskych.
…“
2.      Nariadenie č. 796/2004
11.      Podľa
odôvodnení
11, 13,
17,
36,
55
až
58
a 67
nariadenia
č. 796/2004:
„(11)      S cieľom
prispieť k ochrane
finančných
záujmov
spoločenstva
treba
predpokladať,
že
platby
na
základe
[nariadenia
č. 1782/2003]
je
možné
vykonať
iba
vtedy,
keď
sa
dokončia
kontroly
splnenia
podmienok
oprávnenosti.
…
(13)      Z dôvodu
účinnosti
kontrol
sa
uvedú
všetky
momentálne
možné
oblasti
použitia
príslušných
režimov
podpory.
Zavedú
sa
ustanovenia
na
ovládanie
jednotného
režimu
podpory,
ktoré
budú
zahŕňať
všetky
žiadosti o podporu,
ktoré
sa
budú
na
danú
oblasť
vzťahovať.
…
(17)      S cieľom
zjednodušiť
procedúru
podávania
žiadostí a v súlade s článkom 22
ods. 2
nariadenia
[č. 1782/2003]
členské
štáty
urobia
opatrenia
na
to,
aby
zabezpečili
pre
poľnohospodárov,
pokiaľ
je
to
možné,
predtlačené
informácie.
…
(36)      Kontroly
na
mieste
vo
všeobecnosti
pozostávajú z dvoch
častí,
prvá z nich
pozostáva z overenia
rozmerov
prihlásených
poľnohospodárskych
pozemkov
na
základe
grafických
materiálov,
leteckých
snímok a podobne.
Druhá
časť
pozostáva z fyzickej
prehliadky
pozemkov a overenia
skutočnej
veľkosti
prihlásených
poľnohospodárskych
pozemkov v závislosti
od
režimu
podpory,
uvedenej
plodiny a jej
kvality.
Pokiaľ
je
to
nevyhnutné,
vykonajú
sa
merania.
Fyzická
prehliadka
na
poli
sa
môže
vykonať
na
základe
vzorkovania.
…
(55)      Na
ochranu
finančných
záujmov
spoločenstva
je
potrebné
pri[j]ať
primerane
účinné
opatrenia
na
boj
proti
nedostatkom a podvodom. V prípadoch
zistených
nedostatkov s ohľadom na
podmienky
posúdenia
vhodnosti
rôznych
režimov
podpory
je
potrebné
urobiť
samostatné
ustanovenia.
(56)      Systém
obmedzení a výnimiek
predpokladaných v [nariadení
č. 1782/2003] s ohľadom na
povinnosti
krížového
plnenia
sleduje
odlišný
cieľ,
menovite
podnietiť
poľnohospodárov
dodržiavať
už
existujúcu
legislatívu v iných
oblastiach
krížového
plnenia.
(57)      Zníženia a vylúčenia
by
sa
mali
stanoviť s ohľadom na
princíp
proporcionality a v prípade
podmienok
určovania
vhodnosti,
zvláštne
problémy,
spojené s prípadmi
vyššej
moci,
ako
aj
výnimočnými a prirodzenými
okolnosťami. V prípade
krížových
plnení
povinnosti
zníženia a vylúčenia
by
sa
mali
uplatňovať
len v prípade
keď
poľnohospodár
koná
úmyselne
alebo z nedbanlivosti.
Zníženia
alebo
vylúčenia
by
sa
mali
stupňovať
podľa
závažnosti
zisteného
nedostatku a mali
by
viesť
až k celkovému
vylúčeniu z jedného
alebo
niekoľkých
režimov
podpory
na
určité
obdobie.
Mali
by, s ohľadom na
podmienky
vhodnosti,
vziať
do
úvahy
zvláštnosti
rôznych
režimov
podpory.
(58)      Vo
vzťahu k žiadostiam o podporu
na
plochu,
nedostatky
normálne
ovplyvňujú
časti
plôch.
Nadmerné
vyhlásenia
ohľadom
ohľadom na
plochy
môžu
byť
započítané
voči
nižším
vyhláseniam
iných
plôch
tej
istej
skupiny
plodín. V rámci
určitej
tolerancie
možno
predpokladať,
že
žiadosti o podporu
sa
vzťahujú
na
už
určenú
plochu a redukcie
sa
začnú
uplatňovať
až
po
prekročení
tejto
tolerancie.
…
(67)      Zníženia a vylúčenia
výplaty
podpory s ohľadom na
podmienky
oprávnenosti
by
sa,
vo
všeobecnosti,
nemali
uplatňovať
tam,
kde
poľnohospodár
predložil
fakticky
správne
informácie,
alebo
kde
môže
inak
preukázať,
že
nie
je
vinný.“
12.      Článok 2 nariadenia č. 796/2004,
nazvaný
„Definície“,
stanovoval:
„Na
účely
tohto
nariadenia
sa
budú
využívať
nasledovné
definície:
…
22)      ‚stanovená plocha‘:
predstavuje
plochu
pre
ktorú
boli
splnené
všetky
podmienky
ustanovené v pravidlách
na
udelenie
podpory; v prípade
jednotného
platobného
režimu,
deklarovaná
plocha
sa
môže
považovať
za
stanovenú
len
ak
sa
skutočne
na
ňu
vzťahuje
zodpovedajúci
počet
platobných
nárokov;
…
25)      ‚geografický informačný systém‘ (ďalej
len
‚GIS‘):
predstavuje
automatizovaný
geografický
informačný
systém
uvedený v článku 20
nariadenia
[č. 1782/2003];
…
27)      ‚grafický materiál‘:
predstavuje
mapy
alebo
iné
dokumenty
používané
na
odosielanie
obsahu
GIS
medzi
žiadateľmi o podporu a členskými
štátmi;
…“
13.      Článok 6 nariadenia č. 796/2004,
nazvaný
„Identifikácia
poľnohospodárskych
pozemkov“, v odseku
1
stanovoval:
„Identifikačný
systém
poľnohospodárskych
pozemkov
uvedený v článku 20
nariadenia
[č. 1782/2003]
musí
byť
vypracovaný v závislosti
od
katastrálneho
parcelného
čísla,
alebo
technologickej
karty
plodín,
čím
za
zabezpečí
jedinečná
identifikácia
každého
pozemku.
V takýchto
prípadoch
členské
štáty
zabezpečia,
aby
poľnohospodárske
pozemky
boli
spoľahlivo
identifikovateľné a najmä
budú
vyžadovať,
aby
sa
jednotné
žiadosti o podporu
na
plochu
podávali s podrobnosťami
alebo
dokumentmi
špecifikovanými
príslušným
orgánom,
ktoré
umožnia,
aby
sa
každý
poľnohospodársky
pozemok
mohol
určiť a zmerať.
GIS
musí
fungovať
na
základe
vnútroštátneho
geodetického
systému.“
14.      Podľa článku 12
nariadenia č. 796/2004 s názvom
„Obsah
jednotnej
žiadosti“:
„1.      Jednotná
žiadosť
musí
obsahovať
všetky
informácie,
potrebné
na
stanovenie
oprávnenosti
podpory,
najmä:
…
d)      podrobnosti
umožňujúce
identifikáciu
všetkých
poľnohospodárskych
pozemkov
podniku,
ich
plochu
vyjadrenú v hektároch
na
dve
desatinné
miesta,
ich
umiestnenie,
pokiaľ
je
to
vhodné,
ich
využitie a či
je
poľnohospodársky
pozemok
zavlažovaný;
…
3.      Na
účel
identifikácie
všetkých
poľnohospodárskych
parciel v hospodárstve,
uvedených v odseku
1 písm. d) v predtlačených
formulároch,
ktoré
sa
rozdávajú
poľnohospodárom v súlade s článkom 22
ods. 2
nariadenia
[č. 1782/2003],
sa
uvedie
maximálna
plocha
spôsobilá
na
referenčnú
parcelu
na
účely
programu
jednorazovej
platby.
Okrem
toho
grafický
materiál
dodaný
poľnohospodárovi v súlade s týmto
ustanovením
uvedie
hranice
referenčných
parciel a ich
nespochybniteľnú
totožnosť a poľnohospodár
vyznačí
umiestnenie
každej
poľnohospodárskej
parcely.
…
4.      Pri
predkladaní
žiadosti
musí
poľnohospodár
opraviť
predtlačený
formulár v odsekoch
2 a 3,
ak
došlo k nejakým
zmenám a doplneniam v konkrétnych
presunoch
nárokov
na
platbu v súlade s článkom 46
nariadenia
[č. 1782/2003]
alebo
ak
je
niektorá
informácia
na
predtlačených
formulároch
nesprávna.
Ak
súvisí
oprava s veľkosťou
plochy,
farmár
uvedie
skutočnú
veľkosť
dotknutej
plochy.
…“
15.      Článok 15
nariadenia č. 796/2004,
nazvaný
„Zmeny a doplnenia
jednotnej
žiadosti“, v odseku
3
stanovoval:
„V prípade
keď
príslušný
orgán
už
informoval
poľnohospodára o nepresnostiach v žiadosti o podporu,
alebo
keď
oznámil
poľnohospodárovi
svojom
zámer
vykonať
kontrolu
na
mieste a pokiaľ
táto
kontrola
na
mieste
odhalí
nepresnosti,
zmeny a doplnenia v súlade s odsekmi
1 a 2
sa
nepovoľujú
ohľadom
poľnohospodárskych
pozemkov,
ktorých
sa
týkajú
nepresnosti.“
16.      Článok 18
tohto
nariadenia s názvom
„Zjednodušenie
postupov“
v odseku 1 písm. c)
uvádzal:
„Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
ustanovenia
tohto
nariadenia a nariadenia [č. 1782/2003],
členské
štáty
môžu
povoliť
alebo
požadovať
aby
sa
všetka
komunikácia
na
základe
tohto
nariadenia
medzi
poľnohospodárom a príslušnými
orgánmi
uskutočňovala
elektronickými
prostriedkami. V takom
prípade
sa
majú
prijať
vhodné
opatrenia
najmä
na
zaistenie
že:
…
c)      odovzdané
údaje
sú
spoľahlivé s ohľadom na
správny
manažment
príslušného
režimu
podpory;
pokiaľ
sa
použijú
údaje z automatizovanej
databázy
zvierat
hovädzieho
dobytka,
databáza
má
poskytovať
úroveň
istoty a nevyhnutné
zapracovanie
nevyhnutné
na
správny
manažment
príslušného
režimu
podpory.“
17.      Podľa článku 19
nariadenia č. 796/2004 s názvom
„Opravy
zjavných
chýb“:
„Bez
toho,
aby
boli
dotknuté články 11 a 18,
môže
byť
žiadosť o podporu
kedykoľvek
upravená
po
jej
predložení v prípadoch
zrejmých
chýb
zistených
príslušným
orgánom.“
18.      Článok 22
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Stiahnutie
žiadostí o poskytnutie
podpory“,
stanovoval:
„1.      Žiadosť o poskytnutie
podpory
sa
môže
kedykoľvek
písomne
úplne
alebo
čiastočne
stiahnuť.
…
2.      Stiahnutia v súlade s odsekom
1
uvedú
žiadateľa
do
pozície, v ktorej
bol
predtým,
než
predložil
žiadosť o podporu
alebo
príslušnú
časť
žiadosti o podporu.“
19.      Článok 24
uvedeného
nariadenia s názvom
„Krížové
kontroly“
v
odseku
1 písm. c)
znel
takto:
„Administratívne
kontroly
uvedené v článku 23
nariadenia
[č. 1782/2003]
majú
umožniť
zistenie
nedostatkov,
najmä
automatickou
kontrolou s využitím
automatizovaných
prostriedkov,
včítane
krížových
plnení:
…
c)      na
kontrolu
poľnohospodárskych
pozemkov,
ako
je
uvedené v jednotnej
žiadosti a referenčných
pozemkov,
ako
sú
zaradené v identifikačnom
systéme
poľnohospodárskych
pozemkov,
aby
sa
overila
oprávnenosť
na
podporu
týchto
plôch
ako
takých.“
20.      Podľa článku 30
nariadenia č. 796/2004 s názvom
„Určenie
plôch“:
„1.      Plochy poľnohospodárskeho pozemku sa stanovia akýmkoľvek primeraným spôsobom, definovaným príslušným orgánom, ktorý zabezpečuje meranie s presnosťou prinajmenšom rovnou presnosti požadovanej pre úradné merania podľa vnútroštátnych predpisov.
…
4.      Vhodnosť
poľnohospodárskych
pozemkov
sa
overí
akýmikoľvek
primeranými
prostriedkami.
Pokiaľ
je
to
potrebné,
požaduje
sa
dodatočný
dôkaz.“
21.      Článok 51
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Zníženia a nevyplatenia
podpory v prípadoch
nadmerného
vyhlásenia“, v odseku
1
stanovoval:
„Ak
plocha
nahlásená v súvislosti
so
skupinou
plodín
na
účely
akéhokoľvek
programu
pomoci,
ktorý
sa
týka
plochy, s výnimkou
zemiakov
na
škrob,
osivo a tabak,
ako
to
ustanovujú
kapitoly
6,
9 a 10c v uvedenom
poradí
hlavy
IV
nariadenia
[č. 1782/2003],
prekročí
plochu
určenú v súlade s článkom 50 ods. 3,
4 a 5
tohto
nariadenia,
pomoc
sa
vypočíta
na
základe
plochy
určenej
dvojnásobkom
zisteného
rozdielu,
ak
je
tento
rozdiel
vyšší
buď
ako
3 %,
alebo
ako
dva
hektáre,
ale
najviac o 20 % určenej
plochy.
Ak
je
rozdiel
viac,
než
20 % stanovenej
plochy,
žiadna
podpora
súvisiaca s plochou
sa
nevyplatí
pre
príslušnú
skupinu
plodín.“
22.      Článok 68
nariadenia č. 796/2003,
nazvaný
„Výnimky z uplatňovania
znížení a vylúčení“, v odsekoch
1 a 2
druhom
pododseku
stanovoval:
„1.      Zníženia a vylúčenia
stanovené v kapitole I sa
neuplatnia
tam,
kde
poľnohospodár
predložil
fakticky
správne
informácie
alebo
tam,
kde
preukázal
inak
svoju
nevinu.
2.      …
Informácie,
ktoré
poľnohospodár
poskytol,
podľa
prvého
pododseku,
majú
za
následok,
že
žiadosť o podporu
sa
upraví
podľa
skutočnej
situácie.“
3.      Nariadenie (ES) č. 1973/2004
23.      Nariadenie
(ES) č. 1973/2004(7) obsahovalo článok 138 s názvom
„Zníženia a vylúčenia
vzhľadom
na
podmienky
prípustnosti“,
ktorý v odseku
1
stanovoval:
„S výnimkou
prípadov
vyššej
moci
(force
majeure)
alebo
výnimočných
okolností,
ako
sú
uvedené v článku 72
nariadenia
[č. 796/2004],
ak
je
administratívnou
kontrolou
alebo
kontrolou
na
mieste,
zistené,
že
zistený
rozdiel
medzi
deklarovanou
plochou a plochou
stanovenou v zmysle
bodu
(22)
článku 2
nariadenia
[č. 796/2004],
je
viac
ako
3 %,
ale
menej
ako
30 % stanovenej
plochy,
je
suma
poskytnutá
na
základe
schémy
jednotnej
platby
na
plochu
znížená
na
daný
rok o dvojnásobok
zisteného
rozdielu.
Ak
je
rozdiel
vyšší
ako
30 % stanovenej
plochy,
nemôže
byť
na
daný
rok
poskytnutá
žiadna
pomoc.
…“
B.      Rumunské právo
24.      Ordonanța
de
urgență a Guvernului
nr.
125/2006
pentru
aprobarea
schemelor
de
plăți
directe
și
plăți
naționale
directe
complementare,
care
se
acordă
în
agricultură
începând
cu
anul
2007,
și
pentru
modificarea
articolului
2
din
Legea
nr.
36/1991
privind
societățile
agricole
și
alte
forme
de
asociere
în
agricultură
(mimoriadne
nariadenie
vlády
č. 125/2006,
ktorým
sa
schvaľujú
schémy
priamych
platieb a doplnkových
vnútroštátnych
priamych
platieb,
poskytovaných v odvetví
poľnohospodárstva
od
roku
2007, a ktorým
sa
mení
článok 2
zákona
č. 36/1991 o poľnohospodárskych
podnikoch a iných
formách
združovania v poľnohospodárstve) z 21. decembra
2006
(ďalej
len
„OUG č. 125/2006“)(8), v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej,
v článku 3 ods. 1 písm. g)
stanovovalo:
„Na
účely
tohto
mimoriadneho
nariadenia
sú
nasledujúce
pojmy
definované
takto:
…
g)      Systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov – súčasť
integrovaného
administratívneho a kontrolného
systému
vrátane
počítačových
aplikácií
založených
na
ortofotografiách,
mapách,
katastrálnych
dokumentoch
alebo
iných
kartografických
materiáloch.
Použité
techniky
musia
byť
založené
na
automatizovanom
geografickom
informačnom
systéme,
ktorý
zabezpečuje
jedinečnú
identifikáciu
každého
fyzického
bloku,
ktorý
podľa
možnosti
zahŕňa
letecké
alebo
satelitné
ortosnímky, s jednotnými
pravidlami,
ktoré
zaručujú
aspoň
presnosť
kartografického
zobrazenia v mierke
1:10 000 a ktoré umožňujú
identifikáciu
poľnohospodárskych
pozemkov v rámci
fyzických
blokov
žiadostí o podporu.
Plochy
zaznamenané v systéme
identifikácie
pozemkov
predstavujú
referenciu
pre
proces
kontroly a realizáciu
platieb.“
25.      Článok 7 ods. 1 písm. b) a c)
OUG
č. 125/2006
stanovoval:
„Na
to,
aby
žiadateľ
získal
platbu v rámci
režimu
jednotnej
platby
na
plochu,
musí
byť
zapísaný
do
registra
poľnohospodárov,
ktorý
vedie
Agenția
de
Plăți
și
Intervenție
pentru
Agricultură
(Poľnohospodárska
platobná a intervenčná
agentúra)
[ďalej
len
‚APIA‘],
musí
predložiť
žiadosť o platbu v stanovenej
lehote a spĺňať
nasledujúce
všeobecné
podmienky:
…
b)      deklarovať
všetky
poľnohospodárske
pozemky;
c)      pod
hrozbou
uplatnenia
trestných
sankcií
poskytnúť
skutočné,
úplné a plne
platné
údaje
vo
formulári
žiadosti o jednotnú
platbu
na
plochu a v pripojených
dokumentoch
vrátane
zoznamu
plôch.“
III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
26.      BX,
rumunský
poľnohospodár,
podal
14. mája
2007
na
APIA – Centrul
Județean
Argeș
(APIA – Krajské
stredisko
Argeș,
Rumunsko),
(ďalej
len
„APIA Argeș“)
žiadosť
na
rok
2007 v rámci
režimov
jednotnej
platby
na
plochu a znevýhodnených
poľnohospodárskych
oblastí.
Táto
žiadosť
uvádzala
celkovú
poľnohospodársku
plochu 264,71
hektára
(ha),
ktorá
pozostávala z viacerých
pozemkov, z ktorých
BX
určil a identifikoval
príslušné
plochy
prostredníctvom
topografických
máp,
ktoré
poskytla
APIA
Argeș.
Medzi
týmito
pozemkami
sa
nachádzala
plocha
129,09 ha v oblasti
Rucăr
(Rumunsko).
27.      APIA
Argeș
po
tom,
čo
na
základe
správnej
kontroly
zistila,
že
na
niektoré
plochy
deklarované
BX
sa
prihlásili
aj
iné
osoby,
požiadala 20. októbra 2007 v tejto
súvislosti o objasnenie.
28.      BX a zástupcovia
týchto
ďalších
dotknutých
osôb
vymedzili 28. novembra 2007
plochy
obhospodarované
každým z poľnohospodárov, a najmä
spresnili,
že
vo
vzťahu k oblasti
Rucăr
BX
využíval
len 45
ha z 129,09 ha,
ktoré
deklaroval
vo
svojej
pôvodnej
žiadosti.
29.      V ten
istý
deň
BX
podal
na APIA
Argeș
formulár M.1.1 s názvom
„Zmena
deklarovanej
plochy“
(ďalej
len
„formulár M.1.1“) s cieľom
opraviť
plochu
deklarovanú v jeho
pôvodnej
žiadosti,
pričom v súvislosti s oblasťou
Rucăr
deklaroval
plochu s rozlohou
45 ha
namiesto
129,09 ha.
Predložil
tiež
rukou
napísané
vyhlásenie, v ktorom
vysvetlil,
že
rozdiel
medzi
jeho
pôvodným a zmeneným
vyhlásením
vyplýva
jednak z nesprávneho
vymedzenia
horských
hraníc
Găinațu
Mic v masíve
Iezer‑Păpușa
(Rumunsko) z dôvodu
neexistencie
referenčných
hodnôt
na
topografických
mapách,
ktoré
mu
poskytla
APIA
Argeș, a jednak z rozdielu
medzi
plochou
uvedenou v nájomnej
zmluve
(t. j. 210 ha),
ktorá
bola
menšia
ako
skutočne
využívaná
plocha, a súčtom
plôch
oboch
fyzických
blokov
tvoriacich
toto
pohorie.(9)
30.      V oznámení,
ktoré
bolo
zaevidované
15. mája
2008 a predložené
APIA Argeș,
BX
uviedol,
že
APIA
Argeș
mala
formulár M.1.1
zrušiť,
keďže
vyňatie
plochy
84,09 ha
prostredníctvom
tohto
formulára
bolo
vykonané
nesprávne,
pretože
BX
pri
jeho
podaní
nevedel o tom,
že
hranica
oblasti
Rucăr
bola
na
topografických
mapách
APIA
Argeș
nesprávne
uvedená,
čo
zistil
až
neskôr, a to
začiatkom
mája
2008.
31.      Rozhodnutím z 28. mája
2008
APIA
Argeș
konštatovala,
že
BX
podal
pôvodné
vyhlásenie
týkajúce
sa
plochy,
ktorá
bola o 46,56 % väčšia
ako v skutočnosti, a v dôsledku
toho
zamietla
jeho
žiadosť o platbu
na
základe článku 138 ods. 1
nariadenia č. 1973/2004.
32.      BX
podal
na
Tribunalul
București
(Vyšší
súd
Bukurešť,
Rumunsko)
žalobu,
ktorou
sa
domáhal,
aby
najmä
zrušil
toto
rozhodnutie a uložil
APIA
Argeș
povinnosť
zaplatiť
mu
sumu 697 391 eur
ako
náhradu
škody,
ktorá
mu
údajne
vznikla z dôvodu
protiprávneho
zamietnutia
jeho
žiadosti o podporu
za
rok 2007.
Tvrdí,
že
vytýkané
deklarovanie
nadmernej
výmery
plochy
možno v skutočnosti
pripísať
APIA
Argeș,
ktorá
mu
poskytla
topografické
mapy,
ktoré
neboli
dostatočne
presné a ktoré
neboli v súlade s požiadavkami
stanovenými v článku 20
nariadenia
č. 1782/2003,
čo
podľa
neho
mohol
preukázať
prostredníctvom dokumentov,
svedkov a topografických
záznamov. V dôsledku
toho
vzhľadom
na
to,
že
nedošlo k „zavineniu“,
nemalo
sa
na
neho
uplatniť
žiadne
zníženie
alebo
vylúčenie
podpory v súlade s článkom 68
ods. 1
nariadenia č. 796/2004.
Vyšší
súd
Bukurešť
rozsudkom z 20. januára 2011
žalobu
zamietol.(10)
33.      BX
podal
proti
tomuto
rozsudku
odvolanie
na
Odvolací
súd
Bukurešť,
ktorý
rozhoduje
na
poslednom
stupni.
Ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, v rámci
tohto
odvolania BX
podal
návrh,
aby
sa
vec
predložila
Súdnemu
dvoru
podľa článku 267 ZFEÚ na
účely
vydania
prejudiciálneho
rozhodnutia v súvislosti s výkladom
článku 68
ods. 1 a 2
nariadenia
č. 796/2004.
Na
pojednávaní
BX
spresnil,
že
uvedené
odvolanie
obsahuje
aj
návrh
na
predloženie
veci
Súdnemu
dvoru
na
účely
vydania
prejudiciálneho
rozhodnutia
týkajúceho
sa
výkladu
článku 20
ods. 1
nariadenia č. 1782/2003.
34.      Uznesením z 2. apríla 2012
Odvolací
súd
Bukurešť
najprv
zamietol
tento
návrh z dôvodu,
že
skutočnosti,
ktoré
uviedol,
„nevyžadujú“
podanie
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ.
35.      Rozhodnutím z 9. apríla
2012
uvedený
súd
následne
zamietol
odvolanie
BX
ako
nedôvodné.
Domnieval
sa
totiž,
že
rozhodnutie z 28. mája 2008
bolo
odôvodnené s ohľadom na
článok 138
ods. 1
nariadenia
č. 1973/2004,
keďže
BX
deklaroval
nadmernú
výmeru
plochy,
ktorú
využíval, a to o 30 %.
Podaním
formulára M.1.1,
keď
BX
opravil
svoje
pôvodné
vyhlásenie,
priznal,
že
chyba
bola v jeho
pôvodnom
vyhlásení, a nie
vo
vyhlásení
zástupcu,
od
ktorého
si
žiadateľ
prenajal
pozemok.
Okrem
toho
tak
pôvodné
vyhlásenie,
ako
aj
vyhlásenie,
ktorým
sa
mení
plocha,
boli
vykonané
na
základe
rovnakých
máp
APIA
Argeș,
v dôsledku čoho
odôvodnenie
deklarovania
nadmernej
výmery
plochy
na
základe
chýb v týchto
mapách
nebolo
dôvodné.
36.      Ten
istý
súd
sa
tiež
domnieval,
že
tomu
kto
hospodári
na
pozemku,
prináleží,
aby v žiadosti o priame
platby
na
plochu
uviedol
jej
skutočnú
plochu
bez
toho,
aby
sa
spoliehal
na
plochu
uvedenú
na
liste
vlastníctva k tomuto
pozemku.
Nepresnosť
topografických
máp
APIA
Argeș
teda
nemôže
odôvodniť
nadhodnotenie
plôch
zo
strany BX,
ktoré
používal,
najmä
vzhľadom
na
povinnosť
stanovenú v článku 7
ods. 1 písm. c)
OUG
č. 125/2006
zapísať
pod
hrozbou
trestných
sankcií
pravdivé,
úplné a plne
platné
údaje
vo
formulári
žiadosti o priame
platby
na
plochu.
37.      Okrem
toho
vzhľadom
na
to,
že
tak
pôvodné
vyhlásenie,
ako
aj
formulár M.1.1.
boli
podané
na
základe
tých
istých
máp
APIA
Argeș,
nemožno
deklarovanie
nadmernej
výmery
plochy
odôvodniť
chybami,
ktorými
sa
tieto
mapy
mohli
vyznačovať.
Keďže
tieto
mapy
neobsahovali
dostatok
prvkov
umožňujúcich
správnu
identifikáciu
plôch,
BX
mal
prijať
dodatočné
opatrenia
na
stanovenie
presnej
plochy,
ktorú
používal,
aby
sa
zabránilo
deklarovaniu
nadmernej
výmery
plochy.
Podľa
uvedeného
súdu
nepresnosti v mapách
APIA Argeș
mohli
viesť k nesprávnej
identifikácii
plôch,
pokiaľ
ide o ich
umiestnenie
na
mape,
ale v žiadnom
prípade k deklarovaniu
nadmernej
výmery
plochy v rozsahu 46,56 %.
38.      Okrem
toho
Odvolací
súd
Bukurešť
považoval
formulár M.1.1
za
čiastočné
vyňatie
plochy,
na
ktorú
sa
vzťahuje
článok 22
nariadenia
č. 796/2004.
Keďže
BX
podal
svoju
žiadosť o vyňatie
po
tom,
čo
mu
bola
doručená
žiadosť
APIA
Argeș o vysvetlenie, článok 15 ods. 3
tohto
nariadenia
bránil
tomu,
aby
mohol
byť
oslobodený
od
uplatňovania
sankcií
stanovených v článku 51
uvedeného
nariadenia.
Okrem
toho
výklad
BX,
podľa
ktorého
jeho
oznámenie z 15. mája 2008
malo
za
následok
zrušenie
vyhlásenia o vyňatí z 28. novembra 2007,
nemožno
prijať.
To
isté
nariadenie
totiž
umožňuje
zrušiť
nie
žiadosť o vyňatie
pozemku,
ale
len
žiadosť o vyňatie
plôch.
39.      Tento
súd
sa
tiež
domnieval,
že
situácia BX
nepatrí
ani
medzi
prípady
uvedené v článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004.
BX
totiž
pôvodne
deklaroval
celkovú
plochu
264,71 ha
pred
vyňatím
plochy 84,09 ha,
hoci
nedošlo k zmene
situácie
na
pozemku.
Nepredložil
teda
fakticky
správne
informácie.
40.      Keďže
sa
uvedený
súd
domnieval,
že
zamietnutie
návrhu
BX
na
náhradu
škody
nevyplývalo z nemožnosti
preukázať
vzniknutú
majetkovú
ujmu,
ale
zo
zamietnutia
hlavnej
žaloby,
nepovažoval
za
potrebné
získať
svedecké
výpovede.
Rovnako
vzhľadom
na
to,
že
Vyšší
súd
Bukurešť
konštatoval
deklarovanie
nadmernej
výmery
plochy
na
základe
vyňatia
plôch
BX,
nejaví
sa
ako
užitočný
ani
topografický
súpis.
41.      BX
podal
8. apríla
2013
na
tento
súd
žalobu,
ktorou
sa
tentokrát
domáhal
určenia
zodpovednosti
rumunského
štátu
za
majetkovú a nemajetkovú
ujmu
spôsobenú
porušením
práva
Únie,
ktorého
sa
dopustil
Odvolací
súd
Bukurešť
vo
svojom
rozhodnutí z 9. apríla 2012.
Vytýkal
mu
totiž
na
jednej
strane
to,
že
neuplatnil
najmä
článok 20
nariadenia
č. 1782/2003,
ako
aj
článok 68
nariadenia č. 796/2004, a na
druhej
strane to,
že
porušil
článok 267
tretí
odsek
ZFEÚ
tým,
že
porušil
svoju
povinnosť
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
na
Súdny
dvor a že neodôvodnil
svoje
odmietnutie
podať
tento
návrh.
42.      Rozsudkom z 1. júla
2016
Vyšší
súd
Bukurešť
zamietol
žalobu
BX
ako
nedôvodnú.
43.      Tento
súd
dospel k záveru,
že článok 20 ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
nepriznáva
jednotlivcom
práva,
ktorých
porušenie
by
mohlo
viesť k vzniku
zodpovednosti
štátu,
keďže
upravuje
spôsob
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov,
ako
aj
vlastnosti,
ktoré
musia
mať
mapy a katastrálne
dokumenty
použité v tejto
súvislosti
na
účely
zabezpečenia
spoločných
podmienok
pre
priame
platby v rámci
rôznych
režimov
podpory,
na
ktoré
sa
vzťahuje
SPP. V tejto
súvislosti
právo
na
informácie,
na
ktoré
poukazuje
BX,
chápané
ako
právo
na
prístup k informáciám
potrebným
na
získanie
požadovanej
podpory a na
správnu
identifikáciu
predmetného
pozemku,
je
všeobecným
právom,
ktoré
môže
byť
uznané
väčšinou
ustanovení
stanovujúcich
podmienky
fungovania
osobitného
mechanizmu.
44.      Podľa
uvedeného
súdu článok 68
nariadenia
č. 796/2004
naopak zjavne
priznáva
práva
jednotlivcom.
Uvedený
súd z toho
vyvodil,
že
Odvolací
súd
Bukurešť
porušil
toto
ustanovenie
po
prvé
tým,
že
neurčil
význam
pojmu
„fakticky
správne
informácie“,
hoci v akte
nie
je
definovaný,
po
druhé
tým,
keď
dospel k záveru,
že
toto
ustanovenie
sa
na
BX
neuplatňuje, a to
výlučne
na
základe
dokumentov,
ktoré
boli
podkladom
pre
rozhodnutie
APIA
Argeș, a teda
bez
zohľadnenia
ďalších
dokumentov
predložených
BX, a po
tretie
tým,
že
mu
nedal
možnosť
preukázať
akýmkoľvek
dôkazným
prostriedkom,
že
nedeklaroval
nadmernú
výmeru
plochy.
45.      Na
základe
skutočností
uvedených v bodoch 55 a 56
rozsudku
Köbler
však
Vyšší
súd
Bukurešť
dospel k záveru,
že
porušenie
práva
Únie,
ktorého
sa
dopustil
Odvolací
súd
Bukurešť,
nebolo
zjavné,
aby
mohlo
viesť k vzniku
zodpovednosti
štátu.
46.      V prvom
rade,
pokiaľ
ide o „mieru
jednoznačnosti a presnosti“,
Vyšší súd Bukurešť
uviedol,
že
článok 68
nariadenia
č. 796/2004
je
jednoznačný v rozsahu, v akom
upravuje
právo
poľnohospodára
na
oslobodenie
od
sankcie
zníženia
podpory
alebo
vylúčenia
nároku v oboch
situáciách,
ktoré
uvádza, a v rozsahu, v akom
nepriamo
ukladá
súdu,
pred
ktorým
sa
dovoláva
uplatniteľnosti
jednej z týchto
dvoch
situácií,
povinnosť
preskúmať,
či
je
táto
obrana
dôvodná,
alebo
nie.
47.      V druhom
rade,
pokiaľ
ide o „ospravedlniteľnosť
alebo
neospravedlniteľnosť“
nesprávneho
právneho
posúdenia, v rumunskom
práve
sa
nemožno
dovolávať
nesprávneho
právneho
posúdenia v prípade
dostupných a predvídateľných
právnych
ustanovení,
čo
zahŕňa
ustanovenia
uverejnené v Úradnom
vestníku
Európskej
únie,
ako
aj
rozsudky
vydané
Súdnym
dvorom. V danom
prípade
však,
keďže článok 68
tohto
nariadenia
ešte
nebol
predmetom
výkladu
Súdneho
dvora,
neschopnosť
Odvolacieho
súdu
Bukurešť
správne
vyložiť
toto
ustanovenie
nemôže
predstavovať
neospravedlniteľné
pochybenie.
48.      V treťom
rade,
pokiaľ
ide o „stanovisko
inštitúcie
Únie“,
Vyšší súd Bukurešť
uviedol,
že
je
pravda,
že
Komisia
viackrát
tvrdila,
že
rumunská
právna
úprava
nezaručuje
účinnosť
krížových
správnych
kontrol.
Konkrétne v rámci
svojho
vyšetrovania č. AA/2008/24(11) zdôraznila,
že
nesprávny
kartografický
systém
vedie k často
nesprávnej
lokalizácii
poľnohospodárskych
pozemkov
poľnohospodármi, v dôsledku
čoho
boli
poľnohospodári
sankcionovaní,
alebo
nedostali
podporu.
Takéto
stanoviská
však
nemôžu
stačiť
na
vyvodenie
záveru,
že
inštitúcia
Únie
preukázala
zjavnú
povahu
porušenia
práva
Únie.
Na preukázanie
takejto
zjavnej
povahy
sa
totiž
prijaté
stanovisko
musí
vzťahovať
na
uplatnenie
porušeného
pravidla. V prejednávanej
veci
sa
však
stanovisko
Komisie
netýkalo
uplatnenia
článku 68
nariadenia
č. 796/2004,
ale
spôsobu,
akým
APIA
Argeș
uplatňovala
systém
lokalizácie
poľnohospodárskych
pozemkov.
49.      Vo štvrtom
rade,
pokiaľ
ide o „úmyselnú
povahu
porušenia“,
Odvolací súd Bukurešť
úmyselne
alebo
zjavne
neporušil
právo
Únie.
Hoci
Súdny
dvor
ešte
nemal
príležitosť
vykladať
článok 68
nariadenia
č. 796/2004,
tento
odvolací
súd
uviedol
dôvody,
pre
ktoré
sa
na
jednej
strane
domnieval,
že
nie
je
potrebné
pripustiť
dodatočné
dôkazy
požadované
BX, a na
druhej
strane,
že
tento
článok 68
sa
nemá
uplatniť
na
spor
vo
veci
samej.
50.      V piatom a poslednom
rade
Vyšší
súd
Bukurešť
uviedol,
že
nedodržanie
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ
nemôže
samo
osebe
viesť k vzniku
zodpovednosti
štátu,
pretože
toto
ustanovenie
nepriznáva
práva
jednotlivcom. V každom
prípade
sa
Odvolací
súd
Bukurešť
vo
svojom
uznesení z 2. apríla
2012
nepochybne
obmedzil
na
odôvodnenie
svojho
odmietnutia
položiť
Súdnemu
dvoru
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
uvedeného
článku 68,
keď
konštatoval,
že
skutočnosti
uvedené
BX
„nevyžadujú“
výklad
Súdneho
dvora,
bez
toho,
aby
podrobnejšie
vysvetlil
dôvody,
ktoré
ho
viedli k takémuto
záveru.
Vyšší súd Bukurešť
sa
však
domnieva,
že
použitie
výrazu
„nevyžaduje“
predpokladá,
že
Odvolací
súd
Bukurešť
sa
domnieval,
že
výklad a uplatnenie
ustanovení
tohto
článku 68
bude
samozrejmé,
v dôsledku čoho
si
nevyžadujú
analýzu
Súdnym
dvorom.
51.      Hoci
takéto
odôvodnenie
by
nespĺňalo
požiadavky
stanovené
Súdnym
dvorom v jeho
rozsudku
Cilfit(12),
Vyšší
súd
Bukurešť
na
základe
porovnania
medzi
okolnosťami
sporu
vo
veci
samej a okolnosťami
veci, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok
Köbler,
rozhodol,
že
tento
nedostatok
odôvodnenia
nemôže
predstavovať
zjavné
porušenie
práva
Únie.
Ak
by
totiž v tejto
poslednej
uvedenej
veci
súd,
proti
ktorého
rozhodnutiam
nie
je
prípustný
opravný
prostriedok
podľa
vnútroštátneho
práva,
vzal
späť
svoj
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania a následne
nesprávne
vyložil
judikatúru
Súdneho
dvora,
Súdny
dvor
by
rozhodol,
že
porušenie
práva
Únie
nebolo
ani
zjavné,
ani
dostatočne
závažné
na
vznik
zodpovednosti
dotknutého
členského
štátu.
Preto
vzhľadom
na
to,
že v prejednávanej
veci
neexistoval
nijaký
relevantný
rozsudok
Súdneho
dvora,
ktorý
by
vykladal
predmetné
ustanovenia
práva
Únie,
porušenie
týchto
ustanovení
nemožno
a fortiori
považovať
za
zjavné.
52.      BX
podal
odvolanie
proti
rozsudku
Vyššiemu
súdu
Bukurešť z 1. júla
2016
na
Odvolací
súd
Bukurešť.
53.      V rámci
tohto
odvolania
BX v prvom
rade
tvrdí,
že
na
rozdiel
od
toho,
ako
Vyšší
súd
Bukurešť
rozhodol,
článok 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
priznáva
práva
jednotlivcom,
čo
vyplýva
tak z judikatúry
Súdneho
dvora,(13) ako
aj z vyšetrovania
Komisie
č. AA/2008/24
uvedeného v bode 48
vyššie.
Porušenie
tohto
ustanovenia
preto
môže
viesť k vzniku
zodpovednosti
inštitúcie a k vyvodeniu
jej
povinnosti
nahradiť
spôsobenú
škodu v súlade s článkom 41
ods. 3 v spojení s článkom 51
ods. 1
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“).
BX
ďalej
tvrdí,
že
Odvolací
súd
Bukurešť
porušil
jeho
právo
na
spravodlivý
proces s ohľadom na
články 47
až 52
Charty
tým,
že
nezohľadnil
zjavný
zmysel
článku 68
nariadenia
č. 796/2004 a povinnosti
uložené
týmto
ustanovením.
Porušenie
jeho
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
preukazuje
úmyselnú
povahu
porušenia.
Odmietnutie
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
na
Súdny
dvor,
hoci o takýto
návrh
požiadal,
tento
záver
podporuje,
keďže
odôvodnenie
tohto
odmietnutia
bolo
úmyselne
nejednoznačné,
aby
sa
zabránilo
súdu
preskúmať
dôvodnosť a zákonnosť
tohto
odôvodnenia.
BX
sa
napokon
domnieva,
že
konštatovanie
zjavného
porušenia
povinnosti
stanovenej v článku 267
treťom
odseku
ZFEÚ
nemožno
vyhradiť
pre
prípad,
že
by
súd,
proti
ktorého
rozhodnutiam
nie
je
prípustný
opravný
prostriedok
podľa
vnútroštátneho
práva,
nezohľadnil
rozsudok
Súdneho
dvora v prejudiciálnom
konaní
týkajúci
sa
výkladu. V prípade
neexistencie
takéhoto
rozsudku
Súdneho
dvora
nie
je
potrebné
skúmať
kritériá
uvedené v bode 55
rozsudku
Köbler.
54.      Na
účely
rozhodnutia o odvolaní,
ktoré
podal
BX,
Odvolací
súd
Bukurešť
považuje
za
potrebné
položiť
Súdnemu
dvoru
otázku,
či
po
prvé
článok 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
priznáva
osobitné
práva
jednotlivcom,
po
druhé,
či
pojem
„fakticky
správne
informácie“ v zmysle
článku 68
ods. 1
nariadenia č. 796/2004
zahŕňa
správne
deklarovanie
plôch
poľnohospodárom a správnu
identifikáciu
využívaného
pozemku, a po
tretie,
hoci
za
okolností
sporu
vo
veci
samej
skutočnosť,
že
mu
nebola
predložená
prejudiciálna
otázka
týkajúca
sa
výkladu
tohto
článku 68,
predstavuje
zjavné
porušenie
práva
Únie,
ktoré
môže
viesť k vzniku
zodpovednosti
rumunského
štátu.
55.      Za
týchto
okolností
Odvolací
súd
Bukurešť
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Predstavuje
článok 20
ods. 1
nariadenia
[č. 1782/2003]
právo
Únie,
ktoré
priznáva
konkrétne
práva
jednotlivcom,
ktorých
porušenie
by
mohlo
viesť k vzniku
zodpovednosti
štátu
na
základe
rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu
posledného
stupňa?
2.      Má
sa
pojem
‚fakticky
správne
informácie‘
uvedený v článku 68
ods. 1
nariadenia
[č. 796/2004]
vykladať
tak,
že
zahŕňa
správne
deklarovanie
plôch
poľnohospodárom,
ako
aj
správnu
identifikáciu
využívaného
pozemku a jeho
hraníc?
3.      Predstavuje
za
okolností
prejednávanej
veci
skutočnosť,
že
vnútroštátny
súd
posledného
stupňa
nepodal
na
[Súdny
dvor]
návrh
na
výklad
článku 68
nariadenia
č. 796/2004,
zjavné a dostatočne
závažné
porušenie,
na
základe
ktorého
môže
vzniknúť
zodpovednosť
štátu
za
škodu
údajne
spôsobenú
rozhodnutím
tohto
súdu?“
56.      Rumunská
vláda a Európska
komisia
predložili
Súdnemu
dvoru
písomné
pripomienky.
Títo
účastníci
konania,
ako
aj
BX
predniesli
ústne
pripomienky
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
20. mája
2025.
IV.    Analýza
A.      Úvodné pripomienky
57.      Na
úvod
pripomínam,
že
prejednávaná
vec
sa
týka
situácie,
keď
BX,
poľnohospodár,
ktorý
žiada o podporu
na
plochu,
nadhodnotil
poľnohospodársku
plochu,
vo
vzťahu
ku
ktorej
požiadal o podporu,
zatiaľ
čo
topografické
mapy
poskytnuté
príslušným
vnútroštátnym
orgánom,
na
základe
ktorých
identifikoval
predmetnú
poľnohospodársku
plochu,
neboli
dostatočne
presné
na
to,
aby
umožnili
identifikáciu
hraníc
využívaného
pozemku.
Za
týchto
podmienok
tento
poľnohospodár,
ktorý
bol
po
deklarovaní
nadmernej
výmery
plochy
na
základe
rozhodnutia
tohto
orgánu
vylúčený z vyplatenia
podpory,
tvrdil,
že
nejde o „deklarovanie
nadmernej
výmery
plochy“
vykonané
úmyselne,
ale o nesprávne
určenie
hraníc
pozemku
použitého z dôvodu
nepresností
obsiahnutých v týchto
mapách,
ktoré
neboli v súlade s podmienkami
stanovenými v článku 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003, a že
preto
jeho
žiadosť o podporu
obsahovala
„fakticky
správne
informácie“,
prinajmenšom
nebol
„vinný“,
čo
podľa
článku 68
nariadenia č. 796/2004
znamená,
že
by
sa
nemali
uplatniť
vylúčenia z nároku
na
podporu.
58.      Právny
problém,
ktorý
je
podstatou
sporu
vo
veci
samej,
sa
teda
týka
náhrady
škody,
ktorá
údajne
vznikla
BX v dôsledku
rozhodnutia
Odvolacieho súdu
Bukurešť,
ktorý,
rozhodujúc
na
poslednom
stupni,
na
jednej
strane
zamietol
odvolanie
podané
BX
proti
rozsudku
Vyššiemu
súdu
Bukurešť,
ktorým
tento
súd
neuznal
nárok
žalobcu
na
podporu z dôvodu,
že
deklaroval
nadmernú
výmeru
plochy,
na
ktorú
žiadal o podporu, a na
druhej
strane
odmietol
predložiť
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku. V nadväznosti
na
rozsudok
Odvolacieho
súdu
Bukurešť
podal BX
na
Vyšší
súd
Bukurešť
žalobu,
ktorou
sa
domáhal
určenia
zodpovednosti
Rumunska
za
porušenie
práva
Únie,
najmä
článku 20
nariadenia
č. 1782/2003 a článku 68
nariadenia
č. 796/2004,
ako
aj
povinnosti
súdu
posledného
stupňa
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ.
Keďže
Vyšší
súd
Bukurešť
vyhlásil
túto
žalobu
za
nedôvodnú,
BX
podal
odvolanie
na
Odvolací
súd
Bukurešť.
59.      Za
týchto
okolností
Odvolací
súd
Bukurešť,
ktorý
má
určiť,
či
mal
ako
súd
posledného
stupňa
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
prerušil
konanie a položil
Súdnemu
dvoru
tri
prejudiciálne
otázky.
B.      O prvej prejudiciálnej otázke
60.      Svojou
prvou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
článok 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
predstavuje
ustanovenie,
ktorého
cieľom
je
priznať
práva
jednotlivcom,
ktorých
porušenie
by
mohlo
viesť k vzniku
zodpovednosti
dotknutého
členského
štátu.
61.      Na
pripomenutie,
Vyšší
súd
Bukurešť v rámci
sporu
vo
veci
samej
konštatoval,
že
porušenie článku 20 ods. 1
tohto
nariadenia
nemôže
viesť k vzniku
zodpovednosti
rumunského
štátu,
keďže
toto
ustanovenie
nepriznáva
práva
jednotlivcom.(14) BX
spochybňuje
tento
záver s odvolaním
sa
na
rozhodnutia
Komisie
vydané v rokoch
2010 a 2011.(15) Konkrétnejšie,
uvedený
záver
je v rozpore s vyšetrovaním
Komisie
č. AA/2008/24,
ktoré
údajne
ukázalo,
že
nesprávny
kartografický
systém
nespĺňa
svoju
úlohu
spočívajúcu v zabezpečení
účinnosti
krížových
správnych
kontrol
(verejný
záujem),
ale
vedie často
aj k nesprávnej
lokalizácii
poľnohospodárskych
pozemkov v systéme
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov
poľnohospodármi,
ktorí
sú
tak
nakoniec
sankcionovaní,
alebo
nedostávajú
podporu
alebo
kompenzáciu
za
svoje
výdavky,
„čo ohrozuje aj osobitný záujem každého poľnohospodára“. V takomto
kontexte
má
teda
článok 20
uvedeného
nariadenia
inštitucionálny
rozmer, a to
zabezpečiť
účinnosť
riadiacich a kontrolných
postupov v rámci
SPP.
To
však
automaticky
nevylučuje
možnosť,
že
toto
ustanovenie
priznáva
práva
jednotlivcom, a najmä
právo
byť
informovaný
prostredníctvom
presných
topografických
máp,
pričom
nedodržanie
tejto
podmienky
spojenej s presnosťou
máp
môže
poľnohospodára
pripraviť o informácie
užitočné v procese
získavania
podpory a mať
priamy
vplyv
na
možnosť
získať
finančnú
podporu.
62.      V tejto
súvislosti
na
úvod
pripomínam,
že
pokiaľ
ide o podmienky
umožňujúce
vyvodiť
zodpovednosť
členského
štátu
za
škodu
spôsobenú
jednotlivcom
porušením
práva
Únie,
ktoré
mu
možno
pripísať,
Súdny
dvor
opakovane
rozhodol,
že
jednotlivci,
ktorí
utrpeli
ujmu,
majú
právo
na
náhradu
tejto
škody,
ak
sú
splnené
tri
podmienky, a to
po
prvé,
že
porušený
právny
predpis
má
za
cieľ
priznať
práva
jednotlivcom,
po
druhé,
že
porušenie
tohto
predpisu
je
dostatočne
závažné, a po
tretie,
že
existuje
priama
príčinná
súvislosť
medzi
týmto
porušením
povinnosti,
ktorá
prináleží
členskému
štátu, a ujmou,
ktorá
týmto
jednotlivcom
vznikla.(16)
63.      Pokiaľ
ide
konkrétne o túto
prvú
podmienku,
ktorá
sa
týka
prvej
prejudiciálnej
otázky,
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
práva
priznané
jednotlivcom
vznikajú
nielen
vtedy,
keď
ich
výslovne
priznávajú
ustanovenia
práva
Únie,
ale
aj z dôvodu
pozitívnych
či
negatívnych
povinností,
ktoré
tieto
ustanovenia
riadne
vymedzeným
spôsobom
ukladajú
tak
jednotlivcom,
ako
aj
členským
štátom
alebo
inštitúciám
Únie.(17) Porušenie
takýchto
pozitívnych
alebo
negatívnych
povinností
členským
štátom
môže
brániť
dotknutým
jednotlivcom
vo
výkone
práv,
ktoré
im
boli
implicitne
priznané
na
základe
dotknutých
ustanovení
práva
Únie a na
ktoré
sa
môžu
odvolávať
na
vnútroštátnej
úrovni, a tým
zmeniť
právnu
situáciu,
ktorú
majú
tieto
ustanovenia
pre
týchto
jednotlivcov
vytvoriť.
To
je
dôvod,
pre
ktorý
plná
účinnosť
týchto
noriem a ochrana
práv,
ktoré
tieto
normy
priznávajú,
vyžadujú,
aby
jednotlivci
mali
možnosť
získať
náhradu
škody, a to
nezávisle
od
otázky,
či
dotknuté
ustanovenia
majú
priamy
účinok,
keďže
to
nie
je
nevyhnutné
ani
samo
osebe
dostatočné
na
to,
aby
bola
splnená
prvá z troch
podmienok
pripomenutých v bode 62
vyššie.(18)
64.      Vo
svetle
týchto
zásad
treba
preskúmať,
či
cieľom
článku 20
ods. 1
nariadenia č. 1782/2003,
ktorý
stanovuje
pravidlá
týkajúce
sa
vytvorenia
systému
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov,
ktorý
je
súčasťou
spoločných
pravidiel v oblasti
priamych
platieb v rámci
režimov
podpory
príjmov v rámci
SPP,
je
priznať
práva
jednotlivcom, a najmä
žiadateľom o podporu,
ktoré
im
umožňujú
podať
žalobu o náhradu
škody
spôsobenej
nedostatočnou
presnosťou
topografických
máp
APIA.(19)
65.      Z nasledujúcich
dôvodov
sa
domnievam,
že
toto
ustanovenie
nemožno
považovať
za
ustanovenie,
ktoré
priznáva
osobitné
práva
žiadateľom o podporu,
alebo
prinajmenšom
za
ustanovenie,
ktorého
cieľom
je
vytvoriť
právnu
situáciu
uplatniteľnú,
či
už
výslovne,
alebo
implicitne,
na
týchto
žiadateľov.
66.      V prvom
rade
totiž
poznamenávam,
že
zo
znenia
článku 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
nevyplýva,
že
jeho
cieľom
je
priznať
práva
žiadateľom o pomoc.
Toto
ustanovenie,
ktoré
patrí
do
hlavy
II
uvedeného
nariadenia s názvom
„Všeobecné
ustanovenia“,
presnejšie
do
jeho
kapitoly
4,
nazvanej
„Integrovaný
administratívny a kontrolný
systém“,
má
totiž
čisto
technickú
povahu v rozsahu, v akom
stanovuje,
že
tento
systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov
sa
„vytvorí
na
základe
máp
alebo
katastrálnych
dokumentov
alebo
iných
kartografických
zdrojov“.
Uvedené
ustanovenie
definuje
techniky
použité
na
zavedenie
tohto
systému,
pričom
spresňuje,
že
„použité
techniky
sú
založené
na
počítačovom
systéme
zemepisných
informácií
zahrňujúce
najlepšie
letecké
alebo
družicové
snímky s rovnakými
normami,
ktoré
zaručujú
presnosť
rovnajúcu
sa
aspoň
presnosti
kartografie v mierke 1:10 000“.
67.      Z uvedeného
na
jednej
strane
vyplýva,
že
znenie článku 20 ods. 1
tohto
nariadenia
nijako
neodkazuje
na
jednotlivcov, a už
vôbec
nie
na
žiadateľov o podporu,
takže
„výslovne
nepriznáva“
práva v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora
citovanej v bode 66
vyššie.
Na
druhej
strane
táto
ustanovenie
ukladá
príslušným
orgánom
členských
štátov
zodpovedným
za
správu a kontrolu
priamych
platieb
poľnohospodárom
„pozitívnu
povinnosť“
používať
systémy
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov, a to
najmä
pomocou
topografických
máp s minimálnou
úrovňou
presnosti.
Zo
znenia
uvedeného
ustanovenia
však
nevyplýva,
že
by
táto
„pozitívna
povinnosť“
zakladala
práva v prospech
jednotlivcov v zmysle
tejto
judikatúry
Súdneho
dvora.
Toto
ustanovenie
totiž
neobsahuje
žiadnu
zmienku o tom,
že
by
používanie
topografických
máp
malo
byť
prínosom
pre
jednotlivcov, a najmä
pre
poľnohospodárov,
ktorí
žiadajú o podporu.
68.      V druhom
rade
sa
zdá,
že
toto
vyplýva
aj z kontextuálneho a teleologického
výkladu
článku 20
nariadenia
č. 1782/2003.
69.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
podľa
článku 17
prvého
odseku
tohto
nariadenia
„každý
členský
štát
vytvorí
integrovaný
administratívny a kontrolný
systém“,
nazvaný
„integrovaný
systém“,
ktorý
sa
podľa
druhého a tretieho
pododseku
tohto
ustanovenia
uplatňoval
na
rôzne
režimy
podpory v rámci
SPP,(20) ako
aj
na
kontrolu
pravidiel
stanovených
všeobecnými
ustanoveniami
nariadenia.(21) Všeobecným
cieľom
tohto
integrovaného
systému
bolo
podľa
odôvodnenia
11 a 13
uvedeného
nariadenia
„posilniť
účinnosť a rentabilitu
správnych a kontrolných
mechanizmov“.
70.      V tomto
kontexte
podľa článku 18 ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003 v spojení s jeho
odôvodnením
13
integrovaný
administratívny
systém
zahŕňa
celý
rad
zložiek,
ktoré
sú
zamerané
na
„zlepšenie
účinnosti
administratívnych a kontrolných
postupov“.
Medzi
týmito
zložkami
sa
v
písmene
b)
nachádza
„systém
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov“
(ďalej
len
„SIPP“),
ktorý
je
uvedený v článku 20
nariadenia č. 1782/2003.
SIPP
je
teda
len
jednou
zo
zložiek
integrovaného
systému a nemožno
ho
analyzovať
samostatne
bez
zohľadnenia
všeobecnejších
cieľov
sledovaných
zavedením
integrovaného
systému. V súlade s odôvodnením 14
tohto
nariadenia
totiž
SIPP
prispieva,
podobne
ako
ostatné
prvky
integrovaného
systému – konkrétne
počítačová
databáza,
žiadosti
poľnohospodárov o podporu,
integrovaný
kontrolný
systém
a,
čo
sa
týka
režimu
jednotnej
platby,
systém
identifikácie a evidencie
platobných
nárokov – zlepšenie
účinnosti
administratívnych a kontrolných
postupov
vzhľadom
na
zložitosť
systému a na
veľký
počet
žiadostí o podporu,
ktoré
sa
majú
spracovať.
Konkrétne
podľa
odôvodnenia
16
uvedeného
nariadenia
identifikácia
poľnohospodárskych
pozemkov v prípade
potreby
pomocou
techniky
diaľkového
snímania
„je
kľúčovým
prvkom
správneho
používania
režimu
viazaného
na
plochu“,
keďže
„doterajšie
skúsenosti
ukázali
niektoré
nedostatky
súčasných
[identifikačných]
metód“.
71.      Z uvedeného
vyplýva,
že
toto
ustanovenie,
rovnako
ako
ostatné
zložky
tvoriace
„integrovaný
systém“
zavedené
nariadením č. 1782/2003(22),
má
za
cieľ
výlučne
zlepšiť
účinnosť
kontroly
tým,
že
dbá
na
to,
aby
príslušné
orgány
členských
štátov
mohli
účinne
overovať
súlad
žiadostí o podporu s požiadavkami
práva
Únie.
Účel
účinného
riadenia a kontroly
priamych
platieb
spočíva
práve v ochrane
finančných
záujmov
Únie.(23) Z tohto
hľadiska
môžu
topografické
mapy,
pokiaľ
nie
sú
dostatočne
presné,
ohroziť
účinnosť
kontroly,
čím
vytvárajú
riziko,
že
členské
štáty
neodhalia
neoprávnené
platby,
čo
predstavuje
pre
rozpočet
Únie
finančné
riziko.
72.      Tieto
ustanovenia,
hoci
sú
pre
poľnohospodárov
potenciálne
užitočné,(24) neboli
teda
normotvorcom
Únie
vypracované
tak,
aby
sa
poľnohospodárom
poskytla
ochrana v rámci
ich
žiadostí o podporu.
Úroveň
presnosti
topografických
máp,
ktoré
majú
používať
príslušné
orgány
členských
štátov,
je
totiž
určená
na
zabezpečenie
účinnosti
kontroly
žiadostí o podporu,
keďže
integrovaný
systém
nefunguje
ako
nástroj
podpory
pre
poľnohospodárov,
pokiaľ
ide o ich
žiadosti.
Takýto
nástroj
je
však
upravený v nariadení
č. 1782/2003, a to
„poľnohospodársky
poradenský
systém“,
ktorý
členské
štáty
zriadili
„pre
poľnohospodárov“(25).
73.      Okrem
toho
poznamenávam,
že
ak
poľnohospodár
môže
mať
prospech z používania
„integrovaného
systému“,
tento
prospech
je
zo
svojej
podstaty
vlastný
každému
organizačnému
systému,
podobne
ako
„integrovaný
systém“,
keďže
žiadny
systém
nefunguje
samoúčelne,
pre
svoju
vlastnú
potrebu: v konečnom
dôsledku
vždy
vedie k prospechu
občana.
Takýto
prospech
je
však
úplne
nepriamy a spätný a nepostačuje
na
„priznanie
práv
jednotlivcom“ v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora.(26) V opačnom
prípade
by
sa
každé
organizačné
opatrenie
malo
považovať
za
priznanie
práv
jednotlivcom,
čo
by
predstavovalo
reductio ad absurdum.
74.      V treťom a poslednom
rade
sa
čisto
objektívna a technická
povaha
článku 20
nariadenia
č. 1782/2003
zdá
byť
ešte
zjavnejšia
vzhľadom
na
genézu
tohto
ustanovenia. V tejto
súvislosti
uvádzam,
že
„integrovaný
systém
spravovania a kontroly“
bol
zavedený
nariadením
č. 3508/92, a to
najmä s cieľom
posilniť
účinnosť a nákladovú
efektívnosť
riadiacich a kontrolných
mechanizmov
(odôvodnenie 3
tohto
nariadenia)
použitím
vhodných
technických
prostriedkov a metód
riadenia a kontroly
vzhľadom
na
zložitosť
takéhoto
systému,
ako
aj
na
veľký
počet
žiadostí o podporu,
ktoré
sa
majú
vybaviť
(odôvodnenie 5
uvedeného
nariadenia),
tak
aby
na
úrovni
každého
členského
štátu
zahŕňal
„počítačovú
databázu,
alfanumerický
identifikačný
systém
poľnohospodárskych
parciel,
žiadosti o pomoc
pre
poľnohospodárov,
harmonizovaný
systém
kontroly a v oblasti
živočíšnej
výroby
systém
identifikácie a záznamov o zvieratách“(27).
Okrem
toho
pre
každý
prípad
konštatujem,
že
rovnaká
koncepcia a účel
SIPP
boli
prevzaté
nariadením
(ES)
č. 73/2009(28),
ktoré
zrušilo a nahradilo
nariadenie č. 1782/2003,
ako
aj
všetkými
nariadeniami,
ktoré
boli
prijaté
neskôr.(29)
75.      Vzhľadom
na
jeho
znenie,
kontext,
účel a genézu
je
cieľom článku 20
nariadenia č. 1782/2003
upraviť
spôsob
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov
ako
súčasti
integrovaného
systému
riadenia a kontroly
zákonnosti
využívania
finančných
prostriedkov
Únie,
čím
prispieva k ochrane
finančných
záujmov
Únie, a nie
je
koncipovaný
ako
ustanovenie
práva
Únie,
ktoré
priznáva
práva
jednotlivcom.
Jeho
ustanovenia,
ktoré
sa
týkajú
zavedenia
systému
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov,
kľúčových
zložiek
integrovaného
systému
riadenia a kontroly,
majú
za
cieľ
zabezpečiť
jeho
riadne
fungovanie,
čím
sa
príslušným
orgánom
členských
štátov
umožňuje
plniť
ich
povinnosti v oblasti
účinného
riadenia a kontroly
žiadostí o podporu.
76.      Tento
záver
podľa
môjho
názoru
nemožno
spochybniť
auditom
AA/2008/24
vykonaným
Komisiou,
na
ktorý
BX
odkazuje
vo
svojej
argumentácii s cieľom
zdôrazniť
nesprávnosť
záveru
Vyššieho
súdu
Bukurešť.
Ako
totiž
uviedla
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
tento
audit
umožnil
dospieť k záveru o existencii
medzery v systéme
identifikácie
poľnohospodárskych
pozemkov v Rumunsku,
ktorá
viedla k finančným
opravám.
Takéto
prešetrovanie
sa však vzhľadom
na
svoju
povahu
netýka
vzťahu
medzi
Úniou a Rumunskom a jeho
cieľom
je
výlučne
identifikovať
finančné
riziká
pre
finančné
prostriedky
Únie. V dôsledku
toho z uvedeného
auditu
nemožno
vyvodiť,
že
Komisia
sa
domnievala,
že
článok 20
nariadenia
č. 1782/2003 chráni
individuálne
práva
poľnohospodárov.
77.      Preto
navrhujem
odpovedať
na
prvú
prejudiciálnu
otázku
tak,
že
článok 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
nemožno
vykladať
tak,
že
jeho
cieľom
je
priznať
práva
jednotlivcom, a najmä
žiadateľom o priame
platby.
C.      O druhej prejudiciálnej otázke
78.      Svojou
druhou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004
vykladať v tom
zmysle,
že
pojem
„fakticky
správne
informácie“
uvedený v tomto
ustanovení
sa
vzťahuje
tak
na
správne
deklarovanie
plôch
poľnohospodárom,
ako
aj
na
správnu
identifikáciu
využívanej
parcely a jej
hraníc.
79.      Pripomínam,
že v prejednávanej
veci
bola
žiadosť
BX
vylúčená z poskytnutia
priamych
platieb
na
základe
článku 138
ods. 1
nariadenia č. 1973/2004
vzhľadom
na
skutočnosť,
že
BX
predložil
pôvodné
vyhlásenie o ploche o 46,56 %,
ktorá
väčšia
ako v skutočnosti.(30) Žalobca
popiera,
že
by
takto
deklaroval
nadmernú
výmeru
plochy.
Domnieva
sa
totiž,
že
deklarovanie
nadmernej
výmery
plochy,
ktoré
mu
bolo
vytýkané,
možno
pripísať
APIA
Argeș,
ktorá
mu
poskytla
topografické
mapy,
ktoré
nie
sú v súlade s požiadavkami
stanovenými v článku 20
nariadenia
č. 1782/2003. V dôsledku
toho
žalobca
poskytol
„fakticky
správne
informácie“ a v každom
prípade
„nebol
vinný“, a preto
sa
na
neho
nemalo
uplatniť
žiadne
zníženie
alebo
vylúčenie
podpory v súlade s článkom 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004.
80.      Na
úvod
pripomínam,
že článok 68
tohto
nariadenia,
ktorý
stanovuje
ustanovenia
týkajúce
sa
výnimiek z uplatňovania
znížení a vylúčení z vyplácania
podpory,
na
ktoré
sa
vzťahuje
najmä kapitola I tohto
nariadenia
týkajúca
sa
zistení
vzťahujúcich sa na
kritériá
oprávnenosti, v odseku
1
stanovuje,
že
zníženia a vylúčenia z nároku
na
platby
sa
neuplatnia,
ak
poľnohospodár
predložil
príslušnému
orgánu
„fakticky
správne
informácie,
alebo
tam,
kde
preukázal
inak
svoju
nevinu“(31).
Podľa
odôvodnenia
67
uvedeného
nariadenia
„zníženia a vylúčenia
výplaty
podpory s ohľadom na
podmienky
oprávnenosti
by
sa,
vo
všeobecnosti,
nemali
uplatňovať
tam,
kde
poľnohospodár
predložil
fakticky
správne
informácie,
alebo
kde
môže
inak
preukázať,
že
nie
je
vinný.“
81.      V tejto
súvislosti,
pokiaľ
ide o uplatňovanie článku 68 ods. 1
toho
istého
nariadenia v súvislosti s údajmi
týkajúcimi
sa
kritérií
oprávnenosti,
treba
toto
ustanovenie
vykladať v spojení s článkom 12
uvedeného
nariadenia,
ktorý
upravuje
obsah
„jednotnej
žiadosti“
podanej
poľnohospodárom,(32) v ktorej
poľnohospodár
uvádza
nielen
plochu,
ktorú
využíva
na
poľnohospodárske
účely,
ale
aj
svoje
platobné
nároky.(33) Podľa článku 12 ods. 1
nariadenia č. 796/2004
„jednotná
žiadosť
musí
obsahovať
všetky
informácie,
potrebné
na
stanovenie
oprávnenosti
podpory,
najmä:
„…
podrobnosti umožňujúce identifikáciu
všetkých poľnohospodárskych pozemkov podniku, ich
plochu
vyjadrenú v hektároch na dve desatinné miesta, ich umiestnenie, pokiaľ je to vhodné, ich využitie a či je poľnohospodársky pozemok zavlažovaný“(34).
82.      Zo
znenia
tohto
posledného
uvedeného
ustanovenia
jasne
vyplýva,
že
tak
„správne
deklarovanie
plôch
poľnohospodárom“ v rozsahu, v akom
odkazuje
na
„plochu
vyjadrenú v hektároch
na
dve
desatinné
miesta“,
ako
aj
„správna
identifikácia
využívanej
parcely a jej
hraníc“ v rozsahu, v akom
odkazuje
na
„identifikáciu
poľnohospodárskych
pozemkov“ a „ich
umiestnenie“,
predstavujú
informácie
potrebné
na
rozhodnutie o oprávnenosti
na
poskytnutie
podpory.
Toto
zistenie
je
navyše v súlade
so
samotným
pojmom
„identifikácia“
poľnohospodárskeho
pozemku,
ktorý
spočíva
výlučne v identifikácii
hraníc
pozemku, a nie v jeho
ploche,
ktorú
možno
určiť
až
po
presnej
identifikácii
hraníc
tohto
pozemku.
Inými
slovami,
správna
identifikácia
poľnohospodárskeho
pozemku
nevyhnutne
znamená,
ak
nedošlo k chybe
vo
výpočte,
správne
vyhlásenie o ploche.
83.      Vzhľadom
na
okolnosti
sporu
vo
veci
samej
sa
mi
však
zdá
potrebné
rozšíriť
rozsah
tejto
otázky a preskúmať
skutočnosť,
že
poľnohospodár,
ktorý
poskytol
príslušnému
vnútroštátnemu
orgánu
nesprávne
informácie,
sa
môže
napriek
tomu
vyhnúť
zníženiu
alebo
vylúčeniu
podpory
podľa
článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004,
ak
preukáže,
že
nie
je
„vinný“,
keďže
mu
nemožno
pripísať
chybu,
na
ktorú
poukázal
tento
orgán.
84.      V tejto
súvislosti
táto
otázka
súvisiaca s pripísateľnosťou
porušenia
závisí
od
osobitostí
každého
jednotlivého
prípadu.
Okolnosť,
že
orgán,
akým
je
APIA,
poskytol
žiadateľovi o podporu
nepresné
alebo
nedostatočne
presné
dokumenty,
ktoré
mu
neumožnili
presne
lokalizovať a vymedziť
pozemky,
ktoré
chce
obhospodarovať,
by
mohla
vylúčiť
akékoľvek
„zavinenie“
tohto
poľnohospodára,
ak
preukáže,
že
nemal k dispozícii
žiadne
iné
dostupné
dôkazy
na
základe
ďalších
katastrálnych
máp
alebo
dokumentov
alebo
iných
kartografických
podkladov,
ktoré
by
mu
umožnili
tieto
pozemky
identifikovať
alebo
lokalizovať.
Vzhľadom
na
odpoveď,
ktorú
navrhujem
dať
na
prvú
prejudiciálnu
otázku,
však z ustanovení
týkajúcich
sa
„integrovaného
systému“
nariadenia
č. 1782/2003
nevyplýva,
že
by
priznávali
tomuto
poľnohospodárovi
akýkoľvek
nárok,
ktorý
by
mu
umožňoval
preukázať
umiestnenie a plochu
svojich
pozemkov
prostredníctvom
dokumentov,
ktoré
má v držbe
príslušný
vnútroštátny
orgán.
85.      Pokiaľ
ide o skutkový
stav
vo
veci
samej,
ako
je
uvedený v predloženom
rozhodnutí,
konštatujem v prvom
rade,
pokiaľ
ide o posúdenie
povahy
„fakticky
správnych
informácií“,
že,
ako
už
Súdny
dvor
rozhodol,
pozemky
zodpovedajúce
ploche,
na
ktorú
sa
viaže
platobný
nárok,
musia
byť
poľnohospodárovi k dispozícii,(35) pričom
takýto
pozemok
je
súčasťou
poľnohospodárskeho
podniku
poľnohospodára,
ak
má
tento
právo
spravovať
ho
na
účely
výkonu
poľnohospodárskej
činnosti.(36) Poľnohospodár v súvislosti s týmto
pozemkom
má
mať k dispozícii
dostatočnú
nezávislosť,
čo
musí
posúdiť
vnútroštátny
súd
pri
zohľadnení
všetkých
okolností
prejednávanej
veci.(37) Okrem
toho
je v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora
podstatné,
aby
sporné
pozemky
neboli v priebehu
uvedeného
obdobia
predmetom
nijakej
poľnohospodárskej
činnosti
vykonávanej
treťou
osobou.
Aby
sa
predišlo
tomu,
že
viacerí
poľnohospodári
uvedú
dotknuté
pozemky
ako
súčasť
svojich
poľnohospodárskych
podnikov,
je
nevyhnutné,
aby
tieto
pozemky
nemohli
byť
na
účely
režimu
jednotnej
platby
počas
tohto
obdobia
považované
za
súčasť
poľnohospodárskych
podnikov
iných
poľnohospodárov.(38)
86.      V prejednávanej
veci
na
jednej
strane z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
plocha,
ktorú
si
BX
prenajal
od
vlastníka
pozemku,
bola
menšia
ako
plocha,
ktorú
deklaroval.
Ak
by
však
BX
vedel,
že
skutočne
obhospodarovaná
plocha
je
väčšia
ako
tá,
ktorú
má
na
základe
nájomnej
zmluvy s vlastníkom
pozemku,
musel
by
to
preukázať
pred
APIA
Argeș.
Poznamenávam,
že
BX
vo
svojich
vyhláseniach
neuviedol
skutočnosť,
ktorá
sa
však
javí
ako
podstatná, a to
správnu
plochu,
pričom
mal a mohol
predpokladať,
že
niektoré z deklarovaných
plôch
využíva
vlastník
alebo
iné
osoby.
Okrem
toho
konštatujem,
že v danom
prípade
sa
deklarovanie
nadmernej
výmery
plochy
netýkalo
malého
rozdielu,
ktorý
by
mohol
byť
prípadne
tolerovaný
alebo
ospravedlnený,
ale
týkalo
sa
rozdielu
presahujúceho
80
hektárov,
čo
je v prípade
poľnohospodárskych
pozemkov
patriacich
do
poľnohospodárskeho
podniku
jediného
poľnohospodára,
ktorý
je
povinný
zabezpečiť
ich
obhospodarovanie v rámci
svojej
profesionálnej
činnosti,
ťažko
predstaviteľné.
Na
druhej
strane,
ak
sa
BX
odvoláva
na
chyby v topografických
mapách,
ktoré
mu
poskytla
APIA
Argeș,
zo
spisu v tejto
veci
vyplýva,
že
tak
pôvodné
vyhlásenie,
ako
aj
zmenené
vyhlásenie o ploche
mali
byť
urobené
na
základe
rovnakých
máp
APIA.
87.      V dôsledku uvedeného
navrhujem
odpovedať
na
druhú
prejudiciálnu
otázku
tak,
že
článok 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004 v spojení s jeho
článkom 12
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
pojem
„fakticky
správne
informácie“
uvedený v prvom z týchto
ustanovení,
pokiaľ
ide o kritériá
oprávnenosti
na
získanie
podpory,
sa vzťahuje
na
všetky
informácie
potrebné
na
rozhodnutie o takejto
spôsobilosti a obsahuje
najmä
správne
deklarovanie
plôch
poľnohospodárom,
ako
aj
jeho
správnu
identifikáciu
obhospodarovaného
pozemku a jeho
hraníc.
D.      O tretej prejudiciálnej otázke
88.      Svojou
treťou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
skutočnosť,
že
za
okolností
sporu
vo
veci
samej
nepredložil
Súdnemu
dvoru
na
základe
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ
prejudiciálnu
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004,
predstavuje
zjavné
porušenie
práva
Únie,
ktoré
môže
viesť k vzniku
zodpovednosti
uvedeného členského
štátu
za
škodu
údajne
spôsobenú
rozhodnutím
tohto
súdu.
89.      Inými
slovami,
tento
súd,
ktorý
si
neželá,
aby
mu
bolo
vytýkané,
že
je
zároveň
súdom a účastníkom
konania,
nás
vyzýva,
aby
sme
rozhodli
vo
veci
samej o tom,
či
jeho
rozhodnutia z 2. a 9. apríla 2012
zjavne
porušili
právo
Únie.(39)
90.      Na
úvod
považujem
za
užitočné
pripomenúť,
že v súlade s ustálenou
judikatúrou
Súdneho
dvora
sa
zodpovednosť
členského
štátu
za
škodu
spôsobenú
rozhodnutím
súdu
najvyššieho
stupňa, v rozpore s právom
Únie,
riadi
rovnakými
podmienkami,
ako
sú
podmienky
upravujúce
zodpovednosť
členského
štátu,
ktoré
sú
pripomenuté v bode 62
vyššie.(40)
91.      Pokiaľ
ide
najmä o druhú z týchto
podmienok,
na
ktorú
sa
odvoláva
tretia
prejudiciálna
otázka a ktorá
vyžaduje,
aby
porušenie
pravidla
práva
Únie
bolo
dostatočne
závažné,
Súdny
dvor
už
mal
príležitosť
spresniť,
že
zodpovednosť
štátu
za
súdnu
činnosť
môže
vzniknúť
iba
vo
výnimočnom
prípade,
keď
vnútroštátny
súd
rozhodujúci
na
poslednom
stupni
porušil
zjavným
spôsobom
uplatniteľné
právne
predpisy.
Pri
určení,
či
je
porušenie
práva
Únie
dostatočne
závažné,
je
potrebné
zohľadniť
všetky
skutočnosti
charakterizujúce
situáciu,
ktorá
je
vnútroštátnemu
súdu
predložená.
Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora ku skutočnostiam,
ktoré
možno v tejto
súvislosti
zohľadniť,
patrí
najmä
stupeň
jasnosti a presnosti
porušeného
pravidla,
rozsah
voľnej
úvahy,
ktorý
porušené
pravidlo
prenecháva
vnútroštátnym
orgánom,
úmyselná
alebo
neúmyselná
povaha
nesplnenia
povinnosti
alebo
spôsobenej
škody,
ospravedlniteľnosť
alebo
neospravedlniteľnosť
prípadného
právneho
pochybenia,
skutočnosť,
že
postoj
zaujatý
inštitúciou
Únie
mohol
prispieť k prijatiu
alebo
zachovaniu
opatrení
alebo
vnútroštátnej
praxe,
ktoré
sú v rozpore s právom
Únie,
ako
aj
nesplnenie
povinnosti
daného
súdu
predložiť
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ.(41)
92.      V tejto
súvislosti,
pokiaľ
ide o túto
povinnosť
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
na
ktorú
sa
výslovne
odvoláva
tretia
prejudiciálna
otázka,
poznamenávam,
že
podľa
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ,
ak
vznikne
prejudiciálna
otázka v konaní
pred
vnútroštátnym
súdnym
orgánom,
proti
ktorého
rozhodnutiu
nie
je
prípustný
opravný
prostriedok
podľa
vnútroštátneho
práva,
je
tento
súdny
orgán
povinný
obrátiť
sa
na
Súdny
dvor.(42)
93.      Táto
povinnosť
však
nemá
absolútnu
povahu.
94.      Na
základe
obmedzení
priznaných
rozsudkom
Cilfit a následnou
ustálenou
judikatúrou
Súdneho
dvora(43) totiž
vnútroštátny
súd,
proti
ktorého
rozhodnutiam nie
je
prípustný
opravný
prostriedok
podľa
vnútroštátneho
práva,
môže
byť
oslobodený
od
tejto
povinnosti
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
len v prípade,
ak
odôvodnene konštatoval,
že
vzniknutá
otázka
nie
je
relevantná,
alebo
že
predmetné
ustanovenie
práva
Únie
už
bolo
predmetom
výkladu
zo
strany
Súdneho
dvora,
alebo
že
správny
výklad
práva
Únie
sa
javí
byť
taký
jasný,
že
neponecháva
miesto
pre
žiadne
primerané
pochybnosti
(pozri
teóriu
„acte
éclairé“ a teóriu
„acte
clair“).(44)
95.      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
vo
svojom
rozsudku
CIM
konštatoval,
že v tejto
súvislosti
zo
systému
zavedeného
článkom 267 ZFEÚ v spojení s článkom 47
druhým
odsekom
Charty
vyplýva,
že
pokiaľ
sa
vnútroštátny
súd,
proti
ktorého rozhodnutiam
nie
je
možné
podať
opravný
prostriedok
podľa
vnútroštátneho
práva,
nachádza v jednej z troch
situácií
uvedených v predchádzajúcom
bode,
je
oslobodený
od
povinnosti
predložiť
Súdnemu
dvoru
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ,
pričom z odôvodnenia
jeho
rozhodnutia
musí
buď
vyplývať,
že
vzniknutá
otázka
týkajúca
sa
práva
Únie
nie
je
relevantná
pre
rozhodnutie v spore,
alebo
že
výklad
dotknutého
ustanovenia
práva
Únie
sa
zakladá
na
judikatúre
Súdneho
dvora,
alebo v prípade
neexistencie
tejto
judikatúry,
že
výklad
práva
Únie
je
vnútroštátnemu
súdu
rozhodujúcemu
na poslednom
stupni
taký
jasný,
že
tu
nie
je
priestor
na
žiadne
dôvodné
pochybnosti.(45) Je
však
potrebné
poznamenať,
že
vo
všeobecnosti
sa
takéto
rozhodnutie
vnútroštátneho
súdu
musí
posudzovať
na
základe
právnych a skutkových
okolností
existujúcich v čase
jeho
prijatia.(46) Hoci
je
vnútroštátny
súd
povinný
odôvodniť
svoje
rozhodnutia,
povinnosť
výslovného
odôvodnenia v zmysle
rozsudku
CIM bola
výslovne
stanovená
až
6. októbra
2021,
podľa
môjho
názoru
sa
táto
povinnosť
môže
uplatňovať
voči
vnútroštátnym
súdom
až
od
tohto
dátumu.(47)
96.      Vzhľadom
na
tieto
zásady
stanovené
Súdnym
dvorom
je
potrebné
preskúmať,
či v danom
prípade
Odvolací
súd
Bukurešť
ako
súd
rozhodujúci
na
poslednom
stupni
zjavne
porušil
právo
Únie,
na
jednej
strane,
keď
sa
rozhodol
nepredložiť
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku
podľa
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ, a na
druhej
strane,
keď
nesplnil
svoju
povinnosť
odôvodniť
toto
rozhodnutie.
97.      V tejto
súvislosti
poznamenávam,
že
tretia
prejudiciálna
otázka,
tak
ako
ju
formuloval
vnútroštátny
súd,
sa v podstate
týka
len
údajného
porušenia
povinnosti
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania a povinnosti
odôvodnenia
ich
zamietnutia s ohľadom na
výklad
článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004.
Zdá
sa
však,
že
BX
požaduje
aj
výklad článku 20 ods. 1
nariadenia č. 1782/2003.(48) Navrhujem
preto
rozšíriť
rozsah
tejto
otázky
tak,
aby
zahŕňala
aj
tento
bod.
Okrem
toho v prejednávanej
veci
existuje
zjavná a úzka
súvislosť
medzi
týmito
dvoma
ustanoveniami,
keďže
nepresnosť
topografických
máp,
ktorá
sa
týka
článku 20,
patrí
medzi
dôvody,
ktoré
BX
uviedol
na
odôvodnenie
uplatnenia
článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004.
98.      V prvom
rade,
pokiaľ
ide o povinnosť
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúceho
sa
výkladu
článku 20
ods. 1
nariadenia č. 1782/2003,
zo
spisu,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
vyplýva,
že
Odvolací
súd
Bukurešť
sa
vo
svojom
uznesení z 2. apríla 2012
obmedzil
na
zamietnutie
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
keď
konštatoval,
že
skutočnosti,
ktoré BX
uviedol,
„nevyžadovali“
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267
tretieho
odseku,
bez
uvedenia
dôvodov,
prečo
zastával
tento
procesný
postoj.(49) Zdá
sa
teda,
že
tento
súd
implicitne
usúdil,
že
tento
výklad
nie
je
relevantný,
pravdepodobne z dôvodu,
že
článok 20
ods. 1
tohto
nariadenia
nemôže
viesť k vzniku
zodpovednosti
rumunského
štátu,
keďže
nepriznáva
práva
jednotlivcom.(50) V tejto
súvislosti
konštatujem,
že
vzhľadom
na
to,
že
toto
ustanovenie
ešte
nebolo
predmetom
výkladu
Súdneho
dvora a že
Odvolací
súd
Bukurešť
teda v zásade
nebol
oslobodený
od
svojej
povinnosti
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,(51) mal
by
uviesť
dôvody,
pre
ktoré
sa
domnieval,
že
je
oslobodený
od
povinnosti
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
na
Súdny
dvor, a to
na
základe
výnimiek
uznaných v rozsudku
Cilfit.  Ako
však
bolo
uvedené
vyššie,
neexistencia
„nevyhnutnosti“
mala
byť
chápaná v danom
prípade
ako
nedostatok
„relevantnosti“.
Posúdenie
kritéria
„relevantnosti“,
na
rozdiel
od
posúdenia
dvoch
ďalších
kritérií
týkajúcich
sa
teórie
„acte
clair“
alebo
„acte
éclairé“,
však
patrí
do
výlučnej
právomoci
vnútroštátneho
súdu.(52) Preto
prináleží
tomuto
súdu,
aby
preskúmal,
či
dôvody
uznesenia z 2. apríla 2012 v spojení s rozsudkom
tohto
súdu z 9. apríla 2012
dostatočne
jasne
uvádzajú
dôvody,
pre
ktoré
výklad
článku 20
ods. 1
tohto
nariadenia
neboli
„nevyhnutné“
na
účely
žaloby o náhradu
škody, a na
druhej
strane,
či
neexistencia
„nevyhnutnosti“
výkladu
článku 20
ods. 1
tohto
nariadenia
bola
odôvodnená,
najmä
vzhľadom
na
to,
že
argument,
ktorý
BX
chcel z tohto
ustanovenia
vyvodiť,
bol v podstate
neúčinný, a preto v danom
prípade
irelevantný.
99.      V každom
prípade,
aj
keby
sme
predpokladali,
že
Odvolací
súd
Bukurešť
porušil článok 267 ZFEÚ tým,
že
nepodal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
alebo
svoje
rozhodnutie
dostatočne
neodôvodnil,
takéto
porušenie
podľa
môjho
názoru
nemožno
charakterizovať
ako
„zjavné“.
Na
jednej
strane,
ako
vyplýva z bodu 95
vyššie,
povinnosť
odôvodnenia v súlade s požiadavkami
rozsudku
CIM
bola
stanovená
Súdnym
dvorom
až
niekoľko
rokov
po
prijatí
rozhodnutí,
ktoré
sú
predmetom
konania
vo
veci
samej, a preto
sa
podľa
môjho
názoru
táto
povinnosť
nemôže
striktne
uplatňovať
voči
Odvolaciemu
súdu
Bukurešť, a už
vôbec
nemôže
viesť k zjavnému
porušeniu
práva
Únie z dôvodu
neexistencie
odôvodnenia.
Na
druhej
strane,
ako
vyplýva z odpovede,
ktorú
navrhujem
na
prvú
prejudiciálnu
otázku,
článok 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003
nepriznáva
žiadne
práva
jednotlivcom. Z tohto
dôvodu
je
výklad,
ktorý
navrhuje
Odvolací
súd
Bukurešť, v súlade s týmto
stanoviskom a neprispel
by k prijatiu
alebo
zachovaniu
vnútroštátnych
opatrení
alebo
postupov,
ktoré
sú v rozpore s právom
Únie.
100. V druhom
rade,
pokiaľ
ide o povinnosť
podať
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúcu
sa
výkladu
článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004,
keďže
Súdny
dvor
toto
ustanovenie
nevykladal,
treba
konštatovať,
že
ako
uviedol
Vyšší
súd
Bukurešť,
Odvolací
súd
Bukurešť
mal
do
odôvodnenia
rozhodnutia o zamietnutí
návrhu
na
začatie
konania
zahrnúť
viac
skutočností,(53) aby
súd
rozhodujúci o žalobe o zodpovednosť
rumunského
štátu
mohol
overiť,
či
boli
splnené
podmienky
na
uplatnenie
článku 267
tretieho
odseku ZFEÚ.
Za
týchto
okolností a vzhľadom
na
to,
že
je
nesporné,
že
článok 68
ods. 1
nariadenia č. 796/2004
priznáva
práva
jednotlivcom,
možno
tvrdiť,
že
prvá
podmienka
vzniku
zodpovednosti
týkajúca
sa
porušenia
právnej
normy
Únie
je
jednoznačne
splnená.
101. Vzhľadom
na
predchádzajúcu
analýzu,
rozsudok
Köbler a neskoršiu
judikatúru
Súdneho
dvora(54) tento
nedostatok
odôvodnenia
však
podľa
môjho
názoru
nemôže
predstavovať
zjavné
porušenie
práva
Únie
alebo
dostatočne
závažné
porušenie
práva
Únie
na
vznik
zodpovednosti
rumunského
štátu.
Po
prvé sa
BX
odvoláva
na
článok 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004,
pričom
vychádza z predpokladu,
že
došlo k porušeniu
článku 20
ods. 1
nariadenia
č. 1782/2003.
Vzhľadom
na
to,
že
Odvolací
súd
Bukurešť v danom
prípade
takéto
porušenie
nezistil,
na
prvý
pohľad
sa
mi
javí
ako
logické
považovať
výklad článku 68 ods. 1
nariadenia č. 796/2004
za
„nepotrebný“ a určite
nepredstavuje
„zjavný
rozpor s uplatniteľným
právom“, a to s nariadeniami
č. 796/2004 a 1782/2003,
alebo
judikatúrou
Súdneho
dvora
týkajúcou
sa
týchto
nariadení,(55) keďže v danom
prípade
neexistoval
žiadny
rozsudok
Súdneho
dvora,
ktorý
by
vykladal
príslušné
ustanovenia
práva
Únie.
Po
druhé
zo
spisových
materiálov
vyplýva,
že
Odvolací
súd
Bukurešť
sa
domnieval,
že v danom
prípade
boli
správny
výklad a uplatnenie článku 68
tohto
nariadenia
natoľko
zrejmé,
že
neposkytovali
priestor
na
„žiadnu
odôvodnenú
pochybnosť“ v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora
uvedenej v bode 94 vyššie.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
situácia
BX
nespadá
medzi
prípady
uvedené v článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004,
keďže
pôvodne
deklaroval
určitú
plochu, a následne z nej
vyňal 84,09 ha,
hoci
sa
situácia
na
mieste
nezmenila,
ale
aj
preto,
že
mohol a mal
poznať
presnú
plochu,
ktorú
využíval, a správne
ju
deklarovať. V dôsledku
toho
sa
nezdá,
že
by
vnútroštátny
súd,
ktorý
rozhoduje
na
poslednom
stupni,
zjavne
porušil
právo
Únie,
keď
sa v rámci
svojej
voľnej
úvahy
domnieval,
že
sa
nachádza v situácii,
ktorá
mu
umožňuje
nepredložiť
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
článku 68
nariadenia
č. 796/2004,
keďže
odpoveď
je
podľa
neho
jednoznačná.
102. Preto navrhujem
odpovedať
na
tretiu
prejudiciálnu
otázku
tak,
že
skutočnosť,
že
za
okolností
sporu
vo
veci
samej
vnútroštátny
súd
nepoložil
Súdnemu
dvoru
podľa
článku 267
tretieho
odseku
ZFEÚ
prejudiciálnu
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
článku 68
ods. 1
nariadenia č. 796/2004, s výhradou
konečného
posúdenia
týmto
súdom,
zrejme
nepredstavuje
zjavné
porušenie
práva
Únie,
ktoré
by
mohlo
viesť k vzniku
zodpovednosti
dotknutého
členského
štátu.
V.      Návrh
103. Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Curtea
de
Apel
București
(Odvolací
súd
Bukurešť,
Rumunsko),
takto:
1.      Článok 20 ods. 1
nariadenia
(ES)
č. 1782/2003 z 29. septembra
2003,
ktorým
sa
stanovujú
spoločné
pravidlá
režimov
priamej
podpory v rámci
Spoločnej
poľnohospodárskej
politiky a ktorým
sa
zavádzajú
niektoré
režimy
podpory
pre
poľnohospodárov a ktorým
sa
menia a dopĺňajú
nariadenia
(EHS)
č. 2019/93,
(ES)
č. 1452/2001,
(ES)
č. 1453/2001,
(ES)
č. 1454/2001,
(ES)
č. 1868/94,
(ES)
č. 1251/1999,
(ES)
č. 1254/1999,
(ES)
č. 1673/2000,
(EHS)
č. 2358/71 a (ES)
č. 2529/2001,
zmeneného
nariadením
Rady
(ES) č. 1009/2008 z 9. októbra
2008,
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
cieľom
tohto
ustanovenia
nie
je
priznať
práva
jednotlivcom, a najmä
žiadateľom o priame
platby.
2.      Článok 68 ods. 1
nariadenia
Komisie
(ES)
č. 796/2004 z 21. apríla
2004,
ktorým
sa
ustanovujú
podrobné
pravidlá
na
uplatňovanie
krížového
plnenia,
modulácie a integrovaného
správneho a kontrolného
systému
uvedeného v nariadeniach
Rady
(ES)
č. 1782/2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov,
zmeneného
nariadením
Komisie
(ES)
č. 381/2007
zo
4. apríla 2007, v spojení s článkom 12
tohto
nariadenia
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
pojem
„fakticky
správne
informácie“
uvedený v prvom z týchto
ustanovení
sa
týka
tak
správneho
deklarovania
plôch
poľnohospodárom,
ako
aj
správnej
identifikácie
využívaného
pozemku a jeho
hraníc
zo
strany
poľnohospodára.
3.      Článok 267 ZFEÚ
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
skutočnosť,
že
za
okolností
sporu
vo
veci
samej
vnútroštátny
súd
nepoložil
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku
týkajúcu
sa
výkladu
článku 68
ods. 1
nariadenia
č. 796/2004,
zmeneného
nariadením
č. 381/2007, s výhradou
konečného
posúdenia
týmto
súdom,
zrejme
nepredstavuje
zjavné
porušenie
práva
Únie,
ktoré
by
mohlo
viesť k vzniku
zodpovednosti
dotknutého
členského
štátu.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Ďalej len „Odvolací súd Bukurešť“.
3      Nariadenie Rady z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Ú. v. EÚ L 270, 2003, s. 1; Mim. vyd. 03/040, s. 269), zmenené nariadením Rady (ES) č. 1009/2008 z 9. októbra 2008 (Ú. v. EÚ L 276, 2008, s. 1) (ďalej len „nariadenie č. 1782/2003“).
4      Nariadenie Komisie z 21. apríla 2004, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na uplatňovanie krížového plnenia, modulácie a integrovaného správneho a kontrolného systému uvedeného v nariadeniach Rady (ES) č. 1782/2003 a (ES) č. 73/2009, ako aj na uplatňovanie krížového plnenia uvedeného v nariadení Rady (ES) č. 479/2008 (Ú. v. EÚ L 141, 2004, s. 18; Mim. vyd. 03/044, s. 243), zmenené nariadením Komisie (ES) č. 381/2007 zo 4. apríla 2007 (Ú. v. EÚ L 95, 2007, s. 8) (ďalej len „nariadenie č. 796/2004“).
5      Rozsudok z 30. septembra 2003, Köbler (C‑224/01, ďalej len „rozsudok Köbler“, EU:C:2003:513). Pozri tiež neskoršiu judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa porušenia práva Únie, ktoré možno pripísať vnútroštátnemu súdu, najmä rozsudky z 13. júna 2006, Traghetti del Mediterraneo (C‑173/03, ďalej len „rozsudok Traghetti del Mediterraneo“, EU:C:2006:391); z 28. júla 2016, Tomášová (C‑168/15, ďalej len „rozsudok Tomášová“, EU:C:2016:602), a z 29. júla 2019, Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe (C‑620/17, ďalej len „rozsudok Hochtief“, EU:C:2019:630), ako aj uznesenia z 15. októbra 2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe (C‑620/17, EU:C:2019:884), a z 18. decembra 2019, Hochtief (C‑362/18, EU:C:2019:1100).
6      Nariadenie Rady z 27. novembra 1992, ktorým sa stanovuje integrovaný systém spravovania a kontroly určitých schém poskytovania pomoci v spoločenstve (Ú. v. ES L 355, 1992, s. 1; Mim. vyd. 3/013, s. 223).
7      Nariadenie Komisie z 29. októbra 2004, ustanovujúce podrobné pravidlá uplatňovania [nariadenia č. 1782/2003] o schémach podpory stanovených v hlavách IV a IVa tohto nariadenia a využití pozemkov vyňatých z produkcie na výrobu surovín (Ú. v. EÚ L 345, 2004, s. 1; Mim. vyd. 03/044, s. 345).
8      Monitorul Oficial al României, časť I, č. 1043 z 29. decembra 2006.
9      Tieto dva dôvody viedli k deklarovaniu nadmernej výmery plochy 52 ha a 33 ha v porovnaní s pôvodne deklarovanou plochou týkajúcou sa oblasti Rucăr.
10      Tento súd v podstate zastával názor, že došlo k deklarovaniu nadmernej výmery plochy, pretože BX s ohľadom na nájomnú zmluvu a zmluvu o predaji bol informovaný, že plocha pozemku uvedená v týchto úkonoch bola 211,06 ha, a nie 264,71 ha, ako to pôvodne deklaroval.
11      Pozri v tejto súvislosti prešetrovanie vo veci č. 44537/3/2008.
12      Rozsudok zo 6. októbra 1982, Cilfit a i. (283/81, ďalej len „rozsudok Cilfit“, EU:C:1982:335). Podľa Vyššieho súdu Bukurešť mal Odvolací súd Bukurešť aspoň v odôvodnení svojho rozhodnutia z 9. apríla 2012 poukázať na také skutočnosti, ako sú: terminológia vlastná právu Únie, kontext ustanovenia práva Únie, súbor ustanovení práva Únie, na základe ktorých bolo ustanovenie vykladané, jeho účel a stav vývoja práva Únie v čase, keď malo byť ustanovenie uplatnené, aby súd, ktorý rozhodoval o žalobe o zodpovednosti štátu, mohol overiť, či boli dodržané ustanovenia článku 267 ZFEÚ.
13      Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza rozsudok Súdneho dvora z 2. júna 1976, Kampffmeyer a i./EHS (56/74 až 60/74, EU:C:1976:78, bod 13), ako aj rozsudky Všeobecného súdu z 10. apríla 2002, Lamberts/Európsky ombudsman (T‑209/00, EU:T:2002:94, bod 87), a z 23. novembra 2011, Sison/Rada (T‑341/07, EU:T:2011:687, bod 47).
14      Pozri bod 43
vyššie.
15      Ide o rozhodnutia, ktorými bolo Rumunsko sankcionované z dôvodu viacerých nedostatkov týkajúcich sa systému LPIS‑GIS, správnych kontrol a uplatňovania sankcií za poskytnutie nesprávnych informácií poľnohospodárom a neefektívnych kontrol na mieste, pokiaľ ide o podporu na plochu.
16      Pozri najmä rozsudok z 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (C‑46/93 a C‑48/93, EU:C:1996:79, bod 51); Köbler (bod 51); Tomášová (bod 22); Hochtief (bod 35); z 18. januára 2022, Thelen Technopark Berlin (C‑261/20, EU:C:2022:33, bod 44), a z 28. júna 2022, Komisia/Španielsko (Porušenie práva Únie zákonodarcom) (C‑278/20, ďalej len „rozsudok Porušenie práva Únie zákonodarcom“, EU:C:2022:503, bod 31). Okrem toho podľa Súdneho dvora uplatňovanie uvedených podmienok musia vnútroštátne súdy v zásade vykonať podľa usmernení, ktoré v tejto súvislosti poskytol Súdny dvor (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2018, Kantarev, C‑571/16, ďalej len „rozsudok Kantarev“, EU:C:2018:807, bod 95 a citovanú judikatúru).
17      Pozri rozsudok z 22. decembra 2022, Ministre de la Transition écologique a Premier ministre (Zodpovednosť štátu za znečistenie ovzdušia) (C‑61/21, ďalej len „rozsudok Zodpovednosť štátu za znečistenie ovzdušia“, EU:C:2022:1015, bod 46, ako aj citovaná judikatúra). Pozri tiež v tomto zmysle judikatúru týkajúcu sa mimozmluvnej zodpovednosti Únie podľa článku 340 druhého odseku ZFEÚ (pozri rozsudok z 5. marca 2024, Kočner/Europol (C‑755/21 P, EU:C:2024:202, body 118 až 120 a citovanú judikatúru).
18      Pozri rozsudky Zodpovednosť štátu za znečistenie ovzdušia (bod 47 a citovaná judikatúra), ako aj Kantarev (bod 97 a citovaná judikatúra).
19      Pozri, pokiaľ ide o ďalšie príklady, v ktorých Súdny dvor posudzoval, či porušená právna norma mala za cieľ priznať práva jednotlivcom, pozri rozsudky 12 októbra 2004, Paul a i. (C‑222/02, EU:C:2004:606, bod 50);
z 25. marca 2021, Bălgarska Narodna Banka (C‑501/18, EU:C:2021:249, bod 115); z 10. marca 2022, Grossmania EU:C:2022:175, point 70); a Zodpovednosť štátu za znečistenie ovzdušia (body 45 až 57).
20      Konkrétne režim jednotnej platby (stanovený v hlave III nariadenia č. 1782/2003) a iné režimy podpory (stanovené v hlave IV tohto nariadenia), ako aj zjednodušené režimy podpory na kalendárne roky 2002 až 2005 [na základe článku 2a nariadenia Rady (ES) č. 1259/1999 zo 17. mája 1999, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá pre schémy priamej podpory v rámci [SPP] (Ú. v. ES L 160, 1999, s. 113; Mim. vyd. 03/025, s. 339)].
21      Konkrétne v kapitolách 1 až 3 hlavy II s názvom „Všeobecné ustanovenia“ nariadenia č. 1782/2003.
22      Pozri najmä článok 19 („Počítačová databáza“), článok 21 („Systém identifikácie a evidencie platobných nárokov“) a článok 22 („Žiadosti o podporu“) nariadenia č. 1782/2003.
23      Pozri v tomto zmysle odôvodnenia 11 a 55 nariadenia č. 796/2004.
24      Pozri napríklad prístup k počítačovým databázam podľa článku 19 nariadenia č. 1782/2003. Správna identifikácia poľnohospodárskych pozemkov na účely získania finančnej podpory závisí čiastočne od kvality poskytnutých máp. Na rozdiel od tvrdenia BX však nemožno prijať tvrdenie, že bez týchto máp by žiadateľ o podporu nemohol správne vymedziť svoje pozemky.
25      Pozri články 13 až 16 a odôvodnenia 8 a 9 nariadenia č. 1782/2003.
26      Pozri judikatúru už citovanú v poznámkach pod čiarou 16 a 17 vyššie.
27      Nariadenie č. 1782/2003 uznáva, že „identifikácia poľnohospodárskych pozemkov je kľúčovým prvkom správneho používania režimu viazaného na plochu, keďže doterajšie skúsenosti poukázali na niektoré nedostatky súčasných metód; preto by sa mal prípadne vytvoriť alfanumerický systém identifikácie s pomocou diaľkového snímania údajov“ (pozri odôvodnenie 7 tohto nariadenia).
28      Nariadenie Rady z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci [SPP] a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003 (Ú. v. EÚ L 30, 2009, s. 16) (pozri články 15 a 17, ako aj odôvodnenie 21 tohto nariadenia).
29      Pozri články 68 a 70, ako aj odôvodnenia 44 a 45 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 zo 17. decembra 2013 o financovaní, riadení a monitorovaní [SPP] a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1200/2005 a (ES) č. 485/2008 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 549), ale aj články 66 a 68, ako aj odôvodnenia 58 až 60 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2021/2116 z 2. decembra 2021 o financovaní, riadení a monitorovaní [SPP] a o zrušení nariadenia (EÚ) č. 1306/2013 (Ú. v. EÚ L 435, 2021, s. 187). Napriek tomu poznamenávam, že článok 17 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 809/2014 zo 17. júla 2014, ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 v súvislosti s integrovaným administratívnym a kontrolným systémom, opatreniami na rozvoj vidieka a krížovým plnením (Ú. v. EÚ L 227, 2014, s. 69), rovnako zaviedol povinnosť príslušného orgánu poskytnúť príjemcovi geopriestorový formulár žiadosti o pomoc s cieľom identifikovať všetky poľnohospodárske pozemky.
30      Pozri bod 31 vyššie.
31      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
32      Táto „jednotná žiadosť“ je definovaná v článku 2 bodu 11 nariadenia č. 796/2004 ako „žiadosť o priame platby týkajúca sa režimu jednotnej platby a iných režimov podpory na plochu okrem žiadosti uznanej skupiny výrobcov o platbu za chmeľ podľa druhého odseku článku 68a nariadenia (ES) č. 1782/2003“.
33      Pozri odôvodnenie 16 nariadenia č. 796/2004.
34      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
35      Pozri rozsudok zo 14. októbra 2010, Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, ďalej len „rozsudok Landkreis Bad Dürkheim“, EU:C:2010:606, bod 53).
36      Pozri rozsudok Landkreis Bad Dürkheim (bod 58).
37      Pozri rozsudok Landkreis Bad Dürkheim (bod 62).
38      Pozri rozsudok Landkreis Bad Dürkheim (bod 66).
39      Konštatujem, že svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd zrejme zameriava výlučne na dôvod založený na porušení článku 267 tretieho odseku ZFEÚ. Nasledujúca analýza sa teda nedotýka preskúmania ostatných dôvodov, ktoré uviedol BX a ktoré sa týkajú nesprávneho uplatnenia článku 20 nariadenia č. 1782/2003 a článku 68 nariadenia č. 796/2004 (pozri bod 41
vyššie). V tejto súvislosti pre úplnosť konštatujem, že podľa Vyššieho súdu Bukurešť porušil Odvolací súd Bukurešť článok 68 nariadenia č. 796/2004 v niekoľkých ohľadoch, a to: (i) tým, že neurčil význam pojmu „fakticky správne informácie“; (ii) tým, že dospel k záveru, že toto ustanovenie sa nevzťahuje na BX, a to výlučne na základe dokumentov, na ktorých sa zakladalo rozhodnutie APIA v Argeș, a tým, že ignoroval ostatné dokumenty predložené BX, a (iii) tým, že mu neposkytol možnosť akýmkoľvek spôsobom preukázať, že nedeklaroval nadmernú výmeru plochy (pozri bod 44
vyššie). V takomto prípade nemožno vylúčiť, že existencia viacerých „jednoduchých“ pochybení, ktorých sa (údajne) dopustil štát v rámci toho istého opravného prostriedku, by mohla v prípade potreby odôvodňovať prekvalifikovanie tohto pochybenia na jedno „závažné“ pochybenie, ktoré by mohlo zakladať nárok na náhradu škody.
40      Pozri rozsudky Köbler (bod 52), Tomášová (bod 23) a Hochtief (bod 36).
41      Pozri rozsudky Köbler (body 54 a 55), ako aj Tomášová (body 24 a 25). Tieto skutočnosti, ktoré sa jasne inšpirujú pravidlami všeobecného režimu zodpovednosti štátu stanovenými v rozsudku z 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (C‑46/93 a C‑48/93, EU:C:1996:79, bod 56), sú však orientačné a nie sú vyčerpávajúce, vnútroštátny súd, ktorý je povinný posúdiť zjavnú povahu porušenia práva Únie, by mal podľa môjho názoru mať možnosť zohľadniť aj iné prvky, ktoré môžu byť pre danú situáciu relevantnejšie alebo vhodnejšie. Ak je teda porušenie práva Únie pripísané vnútroštátnemu súdu v súlade s rozsudkom Köbler (bod 53), je potrebné zohľadniť špecifickosť súdnej funkcie, ako aj legitímne požiadavky právnej istoty. Na tento účel by mohli byť relevantné určité kritériá stanovené v rôznych vnútroštátnych systémoch členských štátov, ktoré prispôsobili svoj režim zodpovednosti verejnej moci, prípadne zavedením osobitného režimu založeného na judikatúre Köbler, aby sa zohľadnili špecifiká vlastné súdnej činnosti. Takisto by mohlo byť relevantné použiť pojmy ako „nedostatok náležitej starostlivosti“ alebo „nedbanlivosť“ v porovnaní s tým, čo sa vyžaduje od bežne starostlivého a opatrného sudcu. Rovnako by sa mohli zohľadniť dôsledky takéhoto pochybenia, a to najmä vtedy, ak malo závažný vplyv na práva dotknutej osoby.
42      Táto povinnosť obrátiť sa na Súdny dvor patrí do oblasti spolupráce zavedenej s cieľom správneho uplatnenia a jednotného výkladu práva Únie vo všetkých členských štátoch, medzi vnútroštátnymi súdmi pri výkone ich právomoci uplatňovania práva Únie a Súdnym dvorom, a cieľom tejto povinnosti je najmä predchádzať tomu, aby sa v ktoromkoľvek členskom štáte zavádzala vnútroštátna judikatúra, ktorá nie je v súlade s pravidlami práva Únie [pozri rozsudky zo 4. novembra 1997, Parfums Christian Dior (C‑337/95, EU:C:1997:517, bod 35 a citovaná judikatúra), ako aj z 15. septembra 2005, Intermodal Transports (C‑495/03, EU:C:2005:552, bod 29 a citovaná judikatúra)].
43      Pozri rozsudok zo 6. októbra 2021, Consorzio Italian Management a Catania Multiservizi (C‑561/19, ďalej len „rozsudok CIM“, EU:C:2021:799, bod 33, ako aj citovaná judikatúra).
44      Pozri rozsudok CIM, body 32 až 33, ako aj citovanú judikatúru.
45      Pozri rozsudky CIM (bod 51 a citovaná judikatúra); z 29. júla 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, bod 68), a z 15. októbra 2024, KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, body 62 až 65).
46      Pozri analogicky rozsudok z 10. septembra 2019, HTTS/Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 39), týkajúci sa žalôb o náhradu škody z dôvodu protiprávnosti aktu alebo správania, ktoré môže viesť k vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Únie.
47      Táto povinnosť odôvodnenia, ktorá sa vzťahuje na vnútroštátne súdy rozhodujúce na poslednom stupni, mohla byť implicitne odvodená z predchádzajúcej judikatúry Súdneho dvora, a to z rozsudkov Cilfit a Köbler, ale aj z článku 47 Charty [pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Ferreira da Silva e Brito a i. (C‑160/14, EU:C:2015:390, body 90 a 94), a generálny advokát Bobek vo veci CIM (C‑561/19, EU:C:2021:291, bod 171)], hoci iba v rozsudku CIM to Súdny dvor potvrdil tým, že výslovne nadviazal na tri kritériá vyplývajúce z rozsudku Cilfit [pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Ćapeta vo veci Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (C‑767/23, EU:C:2025:486, bod 37)].
48      Pozri bod 33
vyššie.
49      Pozri bod 34
vyššie.
50      Pozri v tomto zmysle analýzu Vyššieho súdu Bukurešť, ktorá je uvedená v bode 43
vyššie.
51      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. marca 1963, Da Costa a i. (28/62 až 30/62, EU:C:1963:6, s. 75 a 76).
52      Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Ćapeta vo veci Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (C‑767/23, EU:C:2025:486, bod 30), ktorá konštatuje, že Súdny dvor nemá právomoc vykladať prvé kritérium, a to kritérium týkajúce sa „relevantnosti“.
53      Pozri poznámku pod čiarou 12 vyššie.
54      Pozri judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 5 vyššie.
55      Pozri v tomto zmysle rozsudky Köbler (bod 52) a Tomášová (bod 23).