62005CC0120_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Vývozca, ktorý požíva výhodu vývozných náhrad má v zásade povinnosť poskytnúť na podporu svojho vývozného colného vyhlásenia dokumenty a informácie potrebné na preukázanie nároku na náhradu a na určenie jej výšky.
2. V tomto spore je otázkou, či vývozca, ktorý nie je schopný poskytnúť na žiadosť príslušných vnútroštátnych orgánov listinný dôkaz o podmienkach výroby vyvážaného tovaru, môže preukázať správnosť údajov obsiahnutých v jeho vyhlásení pomocou iného dôkazného prostriedku.
3. V podstate túto otázku položil Finanzgericht Hamburg (Nemecko) v rámci sporu medzi spoločnosťou Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L. (ďalej len „Schulze“ alebo „žalobkyňa“) a Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (ďalej len „Hauptzollamt“ alebo „žalovaný“) vo veci priznania vývozných náhrad požadovaných na základe vývozu medovníka do viacerých tretích krajín.
4. V tejto veci má Súdny dvor upresniť rozsah povinnosti poskytnúť dokumenty a informácie, ktorú má výrobca na základe článku 7 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia (ES) č. 1222/94(2) .
I – Právny rámec Spoločenstva
A – Ustanovenia týkajúce sa priznávania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky
1. Nariadenie (EHS) č. 3665/87
5. Nariadenie (EHS) č. 3665/87(3) stanovuje spoločné podrobné pravidlá, ktoré sa uplatňujú na vývozy poľnohospodárskych výrobkov, za ktoré sa poskytujú náhrady. V súlade s jeho článkom 2 ods. 1 písm. a) sa toto nariadenie vzťahuje nielen na poľnohospodárske výrobky spadajúce do pôsobnosti prílohy II Zmluvy ES (zmenenej, teraz príloha I ES), ale aj na tie poľnohospodárske výrobky, na ktoré sa táto príloha nevzťahuje.
6. Toto nariadenie obsahuje v hlave II s nadpisom „Vývozy do tretích krajín“, v kapitole 1 nazvanej „Nárok na náhradu“ ustanovenia, ktoré zakladajú nárok na náhradu. Podľa článku 3 ods. 5 prvého pododseku písm. c) uvedeného nariadenia musí dokument použitý pri vývoze na preukázanie toho, že sú splnené podmienky na získanie náhrady, obsahovať všetky údaje potrebné pre výpočet výšky náhrady, a najmä zloženie dotknutých výrobkov alebo odkaz na toto zloženie.
2. Nariadenie č. 1222/94
7. Nariadenie č. 1222/94 stanovuje systém vývozných náhrad poskytovaných za spracované poľnohospodárske výrobky vyvážané vo forme tovaru, na ktorý sa nevzťahuje príloha II Zmluvy a ktorého základné výrobky sú vymenované v nariadeniach o spoločnej organizácii trhov v sektoroch mlieka a mliečnych výrobkov, vajec, ryže, cukru alebo obilnín.
8. Toto nariadenie sa podľa svojho článku 1 ods. 1 prvého pododseku vzťahuje najmä na základné výrobky uvedené v prílohe A, ako aj na výrobky vyplývajúce z ich spracovania, ktoré sú uvedené v prílohe B alebo C.(4)
9. Článok 3 uvedeného nariadenia upresňuje spôsoby výpočtu výšky náhrady. Táto suma sa stanovuje podľa množstva základných výrobkov skutočne použitých na výrobu vyvážaného tovaru.(5) Tieto množstvá sa musia stanoviť v súlade s článkom 3 ods. 2 druhým pododsekom tohto nariadenia pre každý tovar, ktorý je predmetom náhrady.
10. Článok 3 ods. 2 tretí pododsek uvedeného nariadenia však upravuje zjednodušený postup, ktorý je zmienený v jedenástom odôvodnení tohto nariadenia. Toto ustanovenie najmä stanovuje, že „v prípade pravidelného vývozu tovaru, ktorý určitý podnik vyrába za presne stanovených technických podmienok a ktorého vlastnosti a kvalita sú nemenné, môžu byť tieto množstvá po dohode s príslušnými orgánmi stanovené… na základe výrobného vzorca pre daný tovar…“ [ neoficiálny preklad ].
11. Článok 7 nariadenia č. 1222/94 upravuje tiež pravidlá týkajúce sa priznávania náhrady. Ako je uvedené v desiatom odôvodnení, stanovuje najmä systém kontroly založený na zásade vyhlásenia vývozcu.
12. Článok 7 ods. 1 prvý pododsek uvedeného nariadenia najskôr stanovuje, že sa uplatní nariadenie č. 3665/87. Okrem toho upresňuje, aké informácie musí dotknutá osoba uviesť v dokumente použitom pri vývoze. Dotknutá osoba má povinnosť buď uviesť množstvo základných výrobkov skutočne použitých na výrobu vyvážaného tovaru, alebo uviesť odkaz na zloženie dotknutého tovaru, ak bolo toto zloženie stanovené v rámci zjednodušeného postupu podľa článku 3 ods. 2 tretieho pododseku nariadenia č. 1222/94.
13. Článok 7 ods. 1 tretí pododsek tohto nariadenia ďalej stanovuje, že „dotknutá osoba musí na podporu svojho vyhlásenia príslušným orgánom poskytnúť všetky dokumenty a všetky informácie, ktoré tieto orgány považujú za vhodné“ [ neoficiálny preklad ].
14. Okrem toho, na overenie správnosti údajov obsiahnutých vo vývoznom colnom vyhlásení môžu príslušné vnútroštátne orgány na základe článku 7 ods. 1 štvrtého pododseku uvedeného nariadenia použiť „akýkoľvek vhodný prostriedok kontroly“ [ neoficiálny preklad ].
15. Pokiaľ ide o článok 7 ods. 2 prvý pododsek nariadenia č. 1222/94, ten stanovuje, že „ak dotknutá osoba nepredloží vyhlásenie uvedené v odseku 1 alebo neposkytne dostatočné informácie na podporu svojho vyhlásenia, nemôže jej byť náhrada priznaná“ [ neoficiálny preklad ].
16. Nakoniec je potrebné upresniť obsah desiateho a jedenásteho odôvodnenia tohto nariadenia v spojení s jeho článkami 3 a 7.
17. Desiate odôvodnenie uvedeného nariadenia upresňuje, že „je potrebné zaviesť systém kontroly založený na zásade vyhlásenia vývozcu pred príslušnými orgánmi, v ktorom sa pri každom vývoze uvedú množstvá výrobkov použité na výrobu vyvážaného tovaru; je úlohou príslušných orgánov prijať všetky opatrenia potrebné na to, aby sa mohla overiť správnosť údajov obsiahnutých v tomto vyhlásení“ [ neoficiálny preklad ].
18. Jedenáste odôvodnenie nariadenia č. 1222/94 stanovuje, že „aby sa uľahčili vývozné formality, je potrebné pre tovar [ktorý daný podnik vyrába podľa presne stanovených technických podmienok, má stále vlastnosti a kvalitu a je predmetom pravidelných vývozov] podporovať používanie zjednodušeného postupu založeného na tom, že výrobca poskytne príslušným orgánom informácie, ktoré tieto orgány považujú za potrebné, pokiaľ ide o podmienky výroby daného tovaru“ [ neoficiálny preklad ].
B – Pravidlá v oblasti kontroly
19. V súlade s článkom 1 prvou zarážkou nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva(6), sa tento kódex vzťahuje na pohyb tovaru medzi členskými štátmi Spoločenstva a tretími krajinami. Vzťahuje sa teda na vývozy poľnohospodárskych výrobkov, za ktoré sa poskytujú vývozné náhrady.
20. Článok 14 uvedeného kódexu najmä stanovuje, že „na účely uplatnenia colných predpisov musí každá osoba, ktorá sa priamo alebo nepriamo podieľa na úkonoch súvisiacich s pohybom tovaru poskytnúť na žiadosť colných orgánov v stanovených lehotách všetky podklady a údaje bez ohľadu na použitý nosič informácií a všetku potrebnú súčinnosť“.
II – Skutkové okolnosti a konanie vo veci samej
21. Roku 1996 vyviezla spoločnosť Schulze medovník do viacerých tretích krajín a požiadala o vývoznú náhradu za základné výrobky obsiahnuté v tomto tovare. Na tento účel sa žalobkyňa v jednotlivých žiadostiach o náhrady, ktoré predložila, odvolala na výrobné vzorce stanovené po dohode s príslušnými vnútroštátnymi orgánmi v rámci zjednodušeného postupu podľa článku 3 ods. 2 tretieho pododseku nariadenia č. 1222/94.
22. V máji 1997 boli výrobné prevádzkarne, ako aj kancelárske priestory žalobkyne silne poškodené požiarom. V júli toho istého roku zastavila Schulze svoju prevádzku.
23. V októbri roku 1999 Hauptzollamt preskúmal výrobné vzorce, ktoré predložila žalobkyňa. Na základe tohto preskúmania bolo možné konštatovať, že interné dokumenty nevyhnutné na kontrolu presnosti každého z týchto vzorcov boli pri tomto požiari zničené.
24. Keďže Schulze nemohla predložiť informácie a dokumenty požadované podľa článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1222/94 na účely kontroly výrobných vzorcov, žalovaný ju vyzval 28. augusta 2000 na základe článku 11 ods. 3 nariadenia č. 3665/87(7) na vrátenie vyplatenej vývoznej náhrady, a to v celkovej výške 26 174,84 DEM.
25. V nadväznosti na sťažnosť, ktorú proti tejto výzve na vrátenie podala Schulze, dospel Hauptzollamt k záveru, že žalobkyňa si nesplnila dôkaznú povinnosť stanovenú v článku 7 nariadenia č. 1222/94 a túto sťažnosť zamietol. Podľa jeho názoru sa Schulze nemohla dovolávať vyššej moci, keďže ani článok 11 ods. 3 nariadenia č. 3665/87, ani článok 7 nariadenia č. 1222/94 takúto výnimku nepovoľujú.
26. Žalobkyňa podala žalobu proti tomuto rozhodnutiu na Finanzgericht Hamburg. Na podporu žaloby najmä tvrdí, že vrátenie nemožno požadovať na základe článku 11 ods. 3 nariadenia č. 3665/87, keďže toto ustanovenie sa vzťahuje len na prípady, keď bola vývozná náhrada vyplatená neoprávnene. Schulze sa však domnieva, že v prejednávanej veci boli náhrady vyplatené oprávnene vzhľadom na to, že podľa článku 3 ods. 2 tretieho pododseku nariadenia č. 1222/94 bolo povolené uplatniť na preukázanie výrobných vzorcov zjednodušený postup.
III – Prejudiciálne otázky
27. Finanzgericht vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza, že priznanie náhrady za tovar, na ktorý sa vzťahuje nariadenie č. 1222/94, vyžaduje nielen dôkaz o tom, že výrobky boli skutočne vyvezené, ale aj predloženie dokumentov týkajúcich sa množstva skutočne použitých základných výrobkov. V prípade, že sa toto nesplní, vnútroštátny súd sa domnieva, že na náhradu nemôže vzniknúť nárok a takáto náhrada musí byť prípadne vrátená podľa článku 11 ods. 3 nariadenia č. 3665/87.
28. V tejto veci vnútroštátny súd najskôr vyjadruje pochybnosť, pokiaľ ide o možnosť žalobkyne dovolávať sa vyššej moci a získať povolenie predložiť dôkaz požadovaný podľa článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1222/94 inak ako prostredníctvom dokumentov. Vnútroštátny súd po tom, čo pripomenul judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa pojmu vyššej moci(8), v prvom rade poznamenáva, že žiadne ustanovenie nariadenia č. 1222/94 neupravuje dôsledky takejto situácie. Následne konštatuje, najmä s ohľadom na už citovaný rozsudok First City Trading a i., že vývozca sa môže dovolávať vyššej moci iba proti rozhodnutiu o uložení sankcie.(9) Vývozca má teda naďalej povinnosť vrátiť vývozné náhrady, ktoré mu boli poskytnuté.
29. Finanzgericht však poznamenáva, že Schulze sa nachádzala v stave „nedobrovoľnej núdze“, ktorý podľa tohto súdu odôvodňuje výnimku z podmienky predloženia listinného dôkazu. V tejto súvislosti uvedený súd konštatuje, že článok 7 ods. 1 nariadenia č. 1222/94 bezvýhradne nevyžaduje, aby vývozca predložil listinný dôkaz o procese výroby prostredníctvom dokumentov týkajúcich sa výroby. Okrem toho poznamenáva, že podľa desiateho odôvodnenia tohto nariadenia je nakoniec na príslušných vnútroštátnych orgánoch, aby prijali opatrenia, ktoré považujú za potrebné na overenie správnosti údajov obsiahnutých vo vývozných colných vyhláseniach.
30. Kedže mal Finanzgericht Hamburg z vyššie uvedených dôvodov pochybnosti o výklade článku 7 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 1222/94, rozhodol sa prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto dve prejudiciálne otázky:
„1. Je možné upustiť od listinného dôkazu stanoveného v článku 7 ods. 1 treťom pododseku nariadenia č. 1222/94 a povoliť vývozcovi, aby iným spôsobom poskytol dôkaz o výrobkoch skutočne použitých na výrobu vyvezeného tovaru, ak (už) nemôže predložiť dôkazy týkajúce sa výroby v dôsledku prípadu vyššej moci?
2. Znamená zohľadnenie prípadu vyššej moci tiež zníženie stupňa dôkaznej povinnosti v tom zmysle, že výrobca musí predložiť len dôkazný prostriedok alebo nepriamy dôkaz, pokiaľ ide o výrobky skutočne použité na výrobu vyvezených tovarov?“
IV – Analýza
A – O prvej prejudiciálnej otázke
31. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd Súdneho dvora v podstate pýta, či sa má článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1222/94 vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak vývozca nemá možnosť predložiť listinný dôkaz týkajúci sa výrobných podmienok vyvážaného tovaru, môže preukázať správnosť údajov obsiahnutých vo svojom vývoznom vyhlásení inými dôkaznými prostriedkami.
32. Žalovaný navrhuje odpovedať na túto otázku záporne. Na jednej strane sa domnieva, že priznanie vývozných náhrad za tovar, na ktorý sa nevzťahuje príloha II Zmluvy, spočíva na detailne presnom určení povahy a množstva použitých základných výrobkov. Domnieva sa teda, že žiaden iný dôkazný prostriedok nemôže nahradiť listinný dôkaz stanovený v článku 7 ods. 1 treťom pododseku.
33. Na druhej strane uvádza, že existencia vyššej moci nemá žiaden vplyv na povinnosť dotknutej osoby predložiť dokumenty a informácie týkajúce sa výroby vyvážaného tovaru. Žalovaný v tejto súvislosti tvrdí, že sa v konaním o vrátenie vývoznej náhrady podľa článku 11 ods. 3 nariadenia č. 3665/87 nie je žiadna zmienka o prípade vyššej moci. Uvádza tiež, že Súdny dvor nikdy neuznal doložku vyššej moci ako všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, a preto sa musí ako výnimka zo všeobecného pravidla dôsledného dodržiavania právnych ustanovení vykladať a uplatňovať striktne. Nakoniec sa domnieva, že táto doložka je v rozpore s cieľom, ktorý sleduje článok 7 ods. 1 nariadenia č. 1222/94, ktorým je ochrana finančných záujmov Spoločenstva.
34. S touto analýzou sa nestotožňujem.
35. Domnievam sa totiž, že v prípade, ak vývozca nemá možnosť predložiť listinný dôkaz na podporu svojho vývozného colného vyhlásenia, článok 7 ods. 1 tretí pododsek tohto nariadenia nebráni tomu, aby tento vývozca mohol k spokojnosti príslušných vnútroštátnych orgánov preukázať správnosť údajov obsiahnutých v tomto vyhlásení iným dôkazným prostriedkom upraveným predpismi vnútroštátneho práva.
36. Pred preskúmaním dôkazných prostriedkov stanovených v uvedenom článku 7 ods. 1 treťom pododseku je potrebné najprv upresniť rozsah povinnosti uvedenej v tomto ustanovení v prípade, ak vývozca využil, ako je tomu v tejto veci, zjednodušený postup podľa článku 3 ods. 2 treťom pododseku nariadenia č. 1222/94.
37. Je potrebné pripomenúť, že pre systém priznávania vývozných náhrad je predovšetkým charakteristické, že sa pomoc Spoločenstva prizná len pod podmienkou, že o ňu vývozca požiada. Ak sa vývozca na základe svojej vlastnej vôle rozhodne uplatniť nárok na náhradu, Súdny dvor sa domnieva, že „musí poskytnúť príslušné informácie potrebné na priznanie nároku na náhradu a na určenie jej výšky“.(10)
38. Podľa článku 3 ods. 5 prvého pododseku písm. c) nariadenia č. 3665/87, ktorý, pripomínam, je uplatniteľný na predmetné náhrady(11), musí dokument použitý pri vývoze na preukázanie toho, že sú splnené podmienky na získanie náhrady, obsahovať všetky údaje potrebné pre výpočet výšky náhrady, a najmä zloženie dotknutých výrobkov alebo odkaz na toto zloženie.
39. V rámci nariadenia č. 1222/94 je priznanie náhrady v súlade s článkom 7 ods. 1 prvým pododsekom tohto nariadenia podmienené vyhlásením dotknutej osoby o množstve skutočne použitých základných výrobkov alebo odkazom na zloženie vyvážaného tovaru, ako bolo určené v rámci zjednodušeného postupu.
40. Podľa článku 7 ods. 1 tretieho pododseku uvedeného nariadenia je nárok na náhradu tiež podmienený tým, že vývozca musí poskytnúť príslušným vnútroštátnym orgánom dokumenty a informácie týkajúce sa podmienok výroby vyvážaného tovaru.
41. Účelom tejto povinnosti je umožniť týmto orgánom skontrolovať správnosť údajov obsiahnutých vo vývoznom colnom vyhlásení, a tak stanoviť nárok vývozcu na náhradu a určiť jej výšku.
42. Podľa môjho názoru platí uvedená povinnosť rovnako v prípade, ak dotknutá osoba využije, ako je tomu v tomto spore, zjednodušený postup podľa článku 3 ods. 2 tretieho pododseku nariadenia č. 1222/94.(12)
43. Na jednej strane jedenáste odôvodnenie tohto nariadenia jasne uvádza, že tento postup, prijatý na účely administratívneho zjednodušenia, je založený na tom, že sa príslušným vnútroštátnym orgánom predložia informácie, ktoré tieto orgány považujú za potrebné.
44. Na druhej strane, článok 7 ods. 1 tretí pododsek uvedeného nariadenia nerobí žiadne rozdiely podľa toho, či vývozca pri vývoze podal vyhlásenie o množstve skutočne použitých základných výrobkov alebo iba odkázal na zloženie tovaru tak, ako bolo stanovené v rámci zjednodušeného postupu.
45. Nakoniec kontrola, ktorú vykonali príslušné vnútroštátne orgány na základe dokumentov a informácií poskytnutých vývozcom, má predovšetkým za cieľ overiť, či je vyvážaný tovar v dotknutej zásielke
skutočne zložený z množstva poľnohospodárskych výrobkov, ktoré sú paušálne stanovené v rámci tohto postupu.
46. Aj keby teda vývozca určil zloženie vyvážaného tovaru po dohode s príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, domnievam sa, že mu naďalej zostáva povinnosť predložiť im všetky dokumenty a informácie, ktoré tieto orgány považujú za vhodné.
47. Pokiaľ ide o to, akú formu majú mať dokumenty a informácie, ktoré musí vývozca predložiť na žiadosť týchto orgánov, je podľa môjho názoru potrebné odkázať na znenie článku 7 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 1222/94. Toto ustanovenie sa musí vykladať v spojení s desiatym a jedenástym odôvodnením tohto nariadenia.
48. Z uvedeného článku 7 ods. 1 tretieho pododseku vyplýva, že vývozca môže poskytnúť listinný dôkaz. Týmto dôkazom sa podľa môjho názoru majú chápať všetky dokumenty, ktoré sa vzťahujú na výrobu vyvážaného tovaru a umožňujú stanoviť množstvo základných výrobkov použitých pri výrobe tohto tovaru. Mohlo by ísť napríklad o faktúry alebo chemické rozbory vykonané podnikom v rámci kontroly kvality.
49. Z toho istého ustanovenia však vyplýva, že nestanovuje žiadne osobitné obmedzenie, pokiaľ ide o formu dokumentov alebo informácií, ktoré má dotknutá osoba povinnosť predložiť.
50. Obmedzuje sa totiž na stanovenie, že vývozca musí predložiť „všetky dokumenty a všetky informácie, ktoré [príslušné orgány] považujú za vhodné“. Pokiaľ ide o jedenáste odôvodnenie nariadenia č. 1222/94, toto upresňuje, že týmito informáciami sú všetky informácie, ktoré príslušné vnútroštátne orgány „považujú za potrebné, pokiaľ ide o podmienky výroby tovaru“.
51. Aj keď je pravda, ako uvádza žalovaný, že pre priznávanie predmetných vývozných náhrad je potrebné presné stanovenie povahy a množstva použitých výrobkov a že na tento účel sa listinný dôkaz javí ako najvhodnejší, treba konštatovať, že toto nariadenie nestanovuje, že tento listinný dôkaz je výlučným dôkazným prostriedkom.
52. Okrem toho je zaujímavé poznamenať, že podľa článku 14 colného kódexu Spoločenstva(13) musia všetky osoby, ktorých sa týka kontrola vykonávaná colnými orgánmi členského štátu, poskytnúť všetky dokumenty a všetky informácie, ktoré tieto orgány považujú za potrebné, a to bez ohľadu na použitý nosič informácií.
53. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa teda domnievam, že článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1222/94 povoľuje rôzne dôkazné prostriedky.
54. Z ustanovení tohto článku 7 ods. 1 tretieho pododseku v spojení s desiatym a jedenástym odôvodnením toho istého nariadenia ďalej vyplýva, že príslušným vnútroštátnym orgánom nakoniec prináleží posúdiť, či je účelné disponovať na podporu colného vyhlásenia vývozcu dokumentmi alebo informáciami. Prináleží im tiež stanoviť najvhodnejší dôkazný prostriedok podľa okolností každej prejednávanej veci.(14)
55. Podľa ustálenej judikatúry je v prípade neexistencie právnej úpravy Spoločenstva v tejto oblasti potrebné pripomenúť, že príslušné orgány musia vychádzať z noriem svojho vnútroštátneho práva. Je však potrebné poznamenať, že dôkazné prostriedky upravené vnútroštátnymi právnymi predpismi nemôžu porušovať pôsobnosť ani účinnosť práva Spoločenstva. Z tejto judikatúry teda vyplýva, že tieto prostriedky nemôžu byť menej priaznivé ako dôkazné prostriedky v podobných konaniach na základe vnútroštátneho práva (zásada rovnocennosti) ani v praxi znemožniť alebo nadmerne sťažiť uplatňovanie právnej úpravy Spoločenstva (zásada efektivity). Takýmito prostriedkami by bol totiž dotknutý výkon práv priznaných právnym poriadkom Spoločenstva.(15)
56. Okrem toho z článku 7 ods. 2 prvého pododseku nariadenia č. 1222/94 vyplýva, že príslušným vnútroštátnym orgánom prináleží posúdiť, či dôkazy poskytnuté vývozcom sú „dostatočné“.
57. Vzhľadom na tieto skutočnosti zastávam názor, že článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1222/94 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby v prípade, ak vývozca, ktorý nemá možnosť predložiť na podporu svojho vývozného colného vyhlásenia listinný dôkaz týkajúci sa podmienok výroby vyvážaného tovaru, mohol k spokojnosti príslušných vnútroštátnych orgánov preukázať správnosť údajov obsiahnutých v tomto vyhlásení akýmkoľvek iným dôkazným prostriedkom upraveným normami vnútroštátneho práva, avšak s tou podmienkou, že týmito normami nie je dotknutá pôsobnosť ani účinnosť práva Spoločenstva.
B – O druhej prejudiciálnej otázke
58. Druhou prejudiciálnou otázkou chce vnútroštátny súd v podstate zistiť, či vyššia moc(16) na strane vývozcu znemožňujúca mu predložiť listinné dôkazy požadované príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, vedie ku zníženiu dôkaznej povinnosti stanovenej v článku 7 ods. 1 treťom pododseku nariadenia č. 1222/94.
59. Podľa môjho názoru vyplýva odpoveď na túto otázku z predchádzajúcich úvah.
60. Na úvod je potrebné pripomenúť, že vývozná náhrada predstavuje pomoc Spoločenstva, ktorej poskytnutie je nevyhnutne podmienené tým, že tovar, za ktorý sa priznáva, je v súlade s tým, čo bolo vyhlásené pri vývoze alebo čo bolo stanovené v rámci zjednodušeného postupu.
61. Ako bolo uvedené, článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1222/94 nebráni tomu, aby dôkaz o správnosti údajov obsiahnutých vo vývoznom colnom nariadení bol predložený pomocou iného dôkazného prostriedku, ako je listinný dôkaz. Bez ohľadu na formu alebo nosič dôkazu, ktorý predložil vývozca, však musí tento dôkaz umožniť príslušným vnútroštátnym orgánom, aby sa uistili, či požiadavky stanovené právnou úpravou Spoločenstva boli splnené.
62. Za týchto podmienok sa domnievam, že skutočnosť, že vývozca nemá možnosť predložiť príslušným vnútroštátnym orgánom listinný dôkaz týkajúci sa podmienok výroby vyvážaného tovaru, neznižuje dôkaznú povinnosť požadovanú podľa článku 7 ods. 1 tretieho pododseku.
63. Aj za predpokladu, že by nemožnosť predložiť listinný dôkaz vyplývala z prípadu vyššej moci, nemá to podľa môjho názoru na tento záver žiaden vplyv.(17)
64. Nariadenie č. 3665/87, ktoré sa, pripomínam, uplatňuje na prejednávanú vec(18), totiž taxatívnym spôsobom vymenúva účinky vyššej moci v oblasti vývozných náhrad.(19) Ako Súdny dvor rozhodol v už citovanom rozsudku First City Trading a i., doložka vyššej moci stanovená v rámci tohto nariadenia len umožňuje príjemcovi pomoci, aby bol oslobodený od platenia pokút. Neumožňuje však vývozcovi zbaviť sa povinnosti vrátiť neoprávnene prijaté sumy.(20)
65. Vzhľadom na vyššie uvedené sa teda domnievam, že možnosť preukázať správnosť údajov obsiahnutých vo vývoznom vyhlásení inými prostriedkami ako listinným dôkazom, ktorú vývozcovi dáva článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1222/94, vôbec neznižuje dôkaznú povinnosť požadovanú týmto ustanovením, a to ani v prípade, že sa preukáže existencia vyššej moci.
V – Návrh
66. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálne otázky, ktoré položil Finanzgericht Hamburg, odpovedal takto:
1. Článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia Komisie (ES) č. 1222/94 z 30. mája 1994, ktoré stanovuje spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému priznávania vývozných náhrad za určité poľnohospodárske výrobky vyvážané vo forme tovaru, na ktorý sa nevzťahuje príloha II Zmluvy [zmenená, teraz príloha I ES] a kritéria pre stanovenie výšky týchto náhrad [ neoficiálny preklad ], sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby v prípade, ak vývozca, ktorý nemá možnosť predložiť na podporu svojho vývozného colného vyhlásenia listinný dôkaz týkajúci sa podmienok výroby vyvážaného tovaru, mohol k spokojnosti príslušných vnútroštátnych orgánov preukázať správnosť údajov obsiahnutých v tomto vyhlásení akýmkoľvek iným dôkazným prostriedkom upraveným normami vnútroštátneho práva, avšak s tou podmienkou, že týmito normami nie je dotknutá pôsobnosť ani účinnosť práva Spoločenstva.
2. Možnosť preukázať správnosť údajov obsiahnutých vo vývoznom vyhlásení inými prostriedkami ako listinným dôkazom, ktorú vývozcovi dáva článok článok 7 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1222/94, vôbec neznižuje dôkaznú povinnosť požadovanú týmto ustanovením, a to ani v prípade, že sa preukáže existencia vyššej moci.
(1) .
(2)  –	Nariadenie Komisie z 30. mája 1994, ktoré stanovuje spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému priznávania vývozných náhrad za určité poľnohospodárske výrobky vyvážané vo forme tovaru, na ktorý sa nevzťahuje príloha II Zmluvy [zmenená, teraz príloha I ES] a kritériá na stanovenie výšky týchto náhrad [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 136, s. 5).
(3)  –	Nariadenie Komisie z 27. novembra 1987 o spoločných podrobných pravidlách uplatňovania systému vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 351, s. 1), zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 2945/94 z 2. decembra 1994 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 310, s. 57, ďalej len „nariadenie č. 3665/87“). Toto nariadenie bolo zrušené nariadením Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 102, s. 11; Mim. vyd. 03/025, s. 129), ktoré nadobudlo účinnosť po tom, ako nastali sporné skutkové okolnosti, a na konanie vo veci samej sa teda neuplatní.
(4)  –	Na medovník sa vzťahuje príloha B nariadenia č. 1222/94 (kód KN 1905 20).
(5)  –	Podľa článku 3 ods. 2 prvého pododseku nariadenia č. 1222/94 sa „za skutočne použité výrobky považujú výrobky, ktoré boli v nespracovanom stave použité v procese výroby vyvážaného tovaru“ [ neoficiálny preklad ].
(6)  –	Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „colný kódex Spoločenstva“.
(7)  –	Článok 11 ods. 3 nariadenia č. 3665/87 stanovuje, že „… v prípade neoprávneného vyplatenia náhrady je príjemca povinný vrátiť neoprávnene získané sumy…“ [ neoficiálny preklad ].
(8)  –	Finanzgericht vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania odkazuje na rozsudky z 13. októbra 1993, An Bord Bainne Co-operative a Compagnie Inter‑Agra, C‑124/92, Zb. s. I‑5061; zo 7. decembra 1993, Huygen a i., C‑12/92, Zb. s. I‑6381; z 29. septembra1998, First City Trading a i., C‑263/97, Zb. s. I‑5537, a z 11. júla 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C‑210/00, Zb. s. I‑6453.
(9)  –	Bod 46.
(10)  –	Rozsudok z 1. decembra 2005, Fleisch-Winter, C‑309/04, Zb. s. I‑10349, bod 31.
(11)  –	Pozri článok 7 ods. 1 prvý pododsek prvú vetu nariadenia č. 1222/94.
(12)  –	Pripomínam, že tento postup umožňuje vývozcovi určiť zloženie vyvážaného tovaru po dohode s príslušnými vnútroštátnymi orgánmi. To sa týka najmä tovaru, ktorý je predmetom pravidelných vývozov a má nemenné vlastnosti a kvalitu.
(13)  –	Ako som už uviedol, colný kódex Spoločenstva sa vzťahuje na predmetné náhrady.
(14)  –	Zatiaľ čo spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky sú upravené Komisiou, prináleží členským štátom, aby v súlade s článkom 10 ES zabezpečili na svojom území uplatňovanie právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa vykonávania spoločnej poľnohospodárskej politiky. Pozri najmä rozsudok z 21. septembra 1983, Deutsche Milchkontor a i., 205/82 až 215/82, Zb. s. 2633, bod 17.
(15)  –	Pozri najmä rozsudok z 8. februára 1996, FMC a i., C‑212/94, Zb. s. I‑389, body 49 až 52 a citovanú judikatúru.
(16)  –	Pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry sa pojem „vyššia moc“ používaný v poľnohospodárskych nariadeniach neobmedzuje na „absolútnu nemožnosť“, ale musí sa chápať v zmysle neobvyklých okolností, na ktoré nemá dovozca alebo vývozca vplyv a ktorých dôsledkom sa mohlo zabrániť, aj napriek vynaloženiu všetkej starostlivosti, len za cenu nadmerných obetí (pozri najmä rozsudky z 11. júla1968, Schwarzwaldmilch, 4/68, Zb. s. 549, 562 a 563; zo 17. decembra 1970, Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, Zb. s. 1125, bod 23; Köster, 25/70, Zb. s. 1161, bod 38; z 9. augusta 1994, Boterlux, C‑347/93, Zb. s. I‑3933, bod 34, a zo 17. októbra 2002, Parras Medina, C‑208/01, Zb. s. I‑8955, body 18 a 19, ako aj rozsudky An Bord Bainne Co-operative a Compagnie Inter-Agra, už citovaný, bod 11, a Huygen a i., už citovaný, bod 31). Pozri tiež oznámenie Komisie K(88) 1696 o „vyššej moci“ v európskom poľnohospodárskom práve (Ú. v. ES C 259, 1988, s. 10).
(17)  –	Je potrebné pripomenúť, že vnútroštátnemu súdu prináleží, aby posúdil, či požiar, ktorý zničil priestory žalobkyne, je s ohľadom na okolnosti prejednávanej veci prípadom vyššej moci (pozri v tomto zmysle rozsudok Parras Medina, už citovaný, bod 22).
(18)  –	Pozri článok 7 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 1222/94.
(19)  –	Rozsudok First City Trading a i., už citovaný, bod 33.
(20)  –	Tamže, bod 46.