ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)
z 8. júla 2008
Vec F‑76/07
Gerhard Birkhoff
proti
Komisii Európskych spoločenstiev
„Verejná služba – Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Zdravotné poistenie – Prevzatie liečebných nákladov – Nahradenie invalidného vozíka – Rozsah preskúmania súdom“
Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou G. Birkhoff, bývalý úradník Komisie, navrhuje zrušiť rozhodnutie
Úradu pre plnenie nárokov z 8. novembra 2006 odmietajúce predchádzajúce schválenie vyžadované právnym predpisom na účely získania
náhrady výdavkov za nákup invalidného vozíka
Rozhodnutie: Rozhodnutie Úradu pre plnenie nárokov z 8. novembra 2006 sa zrušuje. Komisia znáša všetky trovy konania.
Abstrakt
1.      Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Zdravotné poistenie – Náhrada
(Služobný poriadok úradníkov, článok 59 a článok 72 ods. 1; príloha II článok 7; Spoločné pravidlá pre zdravotné poistenie,
články 20 a 27)
2.      Úradníci – Žaloba – Žaloba proti právne nesprávnemu rozhodnutiu, ktoré môže byť odôvodnené iným dôvodom – Okolnosť, ktorá
nie je prekážkou zrušenia – Výnimka – Vymedzená právomoc administratívy
1.      Ak súd Spoločenstva môže iba s ťažkosťami preskúmať dôvodnosť lekárskych posudkov povereného lekára úradu pre plnenie nárokov,
nie sú tieto posudky napriek tomu, že boli vyhotovené za riadnych podmienok, definitívne a ani vyňaté z rozsahu jeho kontroly,
na rozdiel od lekárskych posudkov vyhotovených posudkovou komisiou pre otázky invalidity podľa článku 7 prílohy II služobného
poriadku alebo nezávislým lekárom podľa článku 59 služobného poriadku. Posudky vyhotovené jedným lekárom pôsobiacim v inštitúcii
totiž neposkytujú rovnaké záruky rovnosti medzi účastníkmi konania a objektivitou, aké vzhľadom na svoje zloženie poskytuje
posudková komisia, alebo rozhodcovský lekár vzhľadom na spôsob jeho vymenovania. Ani služobný poriadok a ani spoločné pravidlá
okrem toho nestanovujú, že možno napádať lekárske posudky vyhotovené lekármi úradu pre plnenie nárokov týkajúce sa žiadostí
o náhradu liečebných nákladov pred lekárskym orgánom, ktorý poskytuje rovnaké záruky a objektivitu ako posudková komisia alebo
nezávislý lekár.
Z tohto dôvodu vykonáva súd Spoločenstva preskúmanie zamietnutia úradom pre plnenie nárokov prevziať liečebné náklady uvedené
v Spoločných pravidlách pre zdravotné poistenie úradníkov Európskych spoločenstiev na základe stanoviska povereného lekára
úradu pre plnenie nárokov, ktoré prípadne predstavuje podklad, kontrolu, síce obmedzenú, ale zahŕňajúcu preskúmanie nesprávneho
posúdenia skutkových okolností, nesprávneho právneho posúdenia a zjavne nesprávneho posúdenia.
(pozri body 50 – 52)
Odkaz:
Súdny dvor: 21. mája 1981, Morbelli/Komisia, 156/80, Zb. s. 1357, body 15 až 20; 19. januára 1988, Biedermann/Dvor audítorov,
2/87, Zb. s. 143, bod 8
Súd prvého stupňa: 23. marca 1993, Gill/Komisia, T‑43/89, Zb. s. II‑303, bod 36; 11. mája 2000, Pipeaux/Parlament, T‑34/99,
Zb. VS s. I‑A‑79, II‑337, body 29 a 30; 12. mája 2004, Hecq/Komisia, T‑191/01, Zb. VS s. I‑A‑147, II‑659, body 64 až 78; 23. novembra
2004, O/Komisia, T‑376/02, Zb. VS s. I‑A‑349, II‑1595, bod 29
Súd pre verejnú službu: 22. mája 2007, López Teruel/ÚHVT, F‑99/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 74 až 76; 18. septembra
2007, Botos/Komisia, F‑10/07, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 40 až 50
2.      V rámci žaloby podanej úradníkom nemôže okolnosť, že rozhodnutie administratívy postihnuté nesprávnym právnym posúdením môže
byť legálne odôvodnené ďalším dôvodom, predstavovať prekážku pre jeho zrušenie. Iné by platilo v situácii, ak by administratíva
nemala priestor pre voľnú úvahu a ak by následné zrušenie sporného rozhodnutia nemohlo mať iný účinok ako povinnosť administratívy
prijať nové rozhodnutie, ktoré by, pokiaľ ide o vec samú, bolo rovnaké ako zrušené rozhodnutie. Odôvodnenie, na ktorého základe
prijala administratíva sporné rozhodnutie, možno totiž nahradiť iným odôvodnením v priebehu konania iba v prípade, ak administratíva
mala vymedzenú právomoc na prijatie uvedeného rozhodnutia.
(pozri bod 64)
Odkaz:
Súd prvého stupňa: 12. decembra 1996, Stott/Komisia, T‑99/95, Zb. s. II‑2227, bod 32