ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
z 12. júna 2025 (*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálne zabezpečenie – Migrujúci pracovníci – Koordinácia systémov sociálneho zabezpečenia – Nariadenie (ES) č. 883/2004 – Článok 85 ods. 1 – Dávky, ktoré sa majú poskytovať podľa právnych predpisov členského štátu za škodu spôsobenú na území iného členského štátu – Právo povinných inštitúcií podať žalobu proti zodpovednej tretej osobe – Práva obete – Subrogácia – Hranice “
Vo veci C‑7/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Retten i Svendborg (Okresný súd Svendborg, Dánsko) z 2. januára 2024 a doručený Súdnemu dvoru 4. januára 2024, ktorý súvisí s konaním:
Deutsche Rentenversicherung Nord,
BG Verkehr
proti
Gjensidige Forsikring, dánska pobočka Gjensidige Forsikring ASA, Nórsko, konajúca v mene spoločnosti Marius Pedersen A/S,
Gjensidige Forsikring, dánska pobočka Gjensidige Forsikring ASA, Nórsko,
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predseda deviatej komory N. Jääskinen, sudcovia A. Arabadžiev (spravodajca) a R. Frendo,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 26. marca 2025,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Deutsche Rentenversicherung Nord a BG Verkehr, v zastúpení: T. Birch, advokat,
–        Gjensidige Forsikring, dánska pobočka Gjensidige Forsikring ASA, Nórsko, konajúca v mene spoločnosti Marius Pedersen A/S, a Gjensidige Forsikring, dánska pobočka Gjensidige Forsikring ASA, Nórsko, v zastúpení: H. Saugmandsgaard Øe, advokat,
–        česká vláda, v zastúpení: J. Benešová, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–        Európska komisia, v zastúpení: M.‑L. Ehlers Defontaine a B.‑R. Killmann, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 85 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Deutsche Rentenversicherung Nord (ďalej len „DRV‑N“) a BG Verkehr (ďalej len „BG‑V“) na jednej strane a Gjensidige Forsikring (ďalej len „GF“), dánskou dcérskou spoločnosťou Gjensidige Forsikring ASA, Nórsko, konajúcou v mene spoločnosti Marius Pedersen A/S (ďalej len „MP“) a vo vlastnom mene, na druhej strane vo veci žaloby o regresnú náhradu týkajúcej sa príspevkov vyplácaných vdove nemeckého štátneho príslušníka, ktorý zomrel v dôsledku pracovného úrazu, ku ktorému došlo v Dánsku.
Právny rámec
Právo Únie
3        Článok 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 stanovuje:
„Ak osoba poberá dávky podľa právnych predpisov jedného členského štátu v súvislosti s úrazom vyplývajúcim z okolností, ku ktorým došlo v inom členskom štáte, všetky práva inštitúcie zodpovednej za poskytovanie dávok voči tretej strane zodpovednej za poskytnutie odškodnenia úrazu sa riadia týmito pravidlami:
a)      ak inštitúcia zodpovedná za poskytovanie dávok podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje, preberá práva, ktoré poberateľ má voči tretej strane, takúto subrogáciu uznávajú všetky členské štáty;
b)      ak inštitúcia zodpovedná za poskytovanie dávok má priame právo voči tretej strane, všetky členské štáty takéto práva uznávajú.“
Dánske právo
4        Podľa § 1 ods. 1 erstatningsansvarslov (zákon o občianskoprávnej zodpovednosti za škodu) z 24. augusta 2018:
„Osoba zodpovedná za zranenie inej osoby zaplatí náhradu škody za stratu príjmu, náklady na zdravotnú starostlivosť a ďalšie straty vyplývajúce zo zranenia, ako aj náhradu nemajetkovej ujmy.“
5        Podľa § 13 ods. 1 tohto zákona:
„Náhrada škody za stratu živiteľa pre manžela/manželku alebo druha/družku predstavuje 30 % náhrady škody, o ktorej sa predpokladá, že by ju zosnulý dostal v prípade úplnej straty schopnosti vykonávať zárobkovú činnosť… Náhrada škody však musí byť okrem výnimočných okolností minimálne vo výške 644 000 [dánskych korún, DKK] (približne 83 720 eur).“
6        Ustanovenie § 17 ods. 1 tohto zákona stanovuje:
„Dávky na základe právnych predpisov o sociálnom zabezpečení vrátane dávok v nezamestnanosti, príspevkov na zdravotnú starostlivosť, dôchodkov na základe právnych predpisov o sociálnom dôchodku a dávok podľa zákona o poistení proti pracovným úrazom, na ktoré má poškodená alebo pozostalá osoba nárok, nemôžu tvoriť základ pre nárok na odškodnenie voči osobe zodpovednej za náhradu škody. …“
7        V ustanovení § 26a ods. 1 tohto zákona sa stanovuje:
„Osobe, ktorá úmyselne alebo v dôsledku hrubej nedbanlivosti zapríčiní smrť inej osoby, sa môže uložiť povinnosť nahradiť škodu pozostalým, ktorí mali mimoriadne silné väzby na zosnulú osobu.“
8        Podľa § 19 ods. 1 arbejdsskadesikringslov (zákon o poistení proti pracovným úrazom) z 19. augusta 2022:
„Ak v dôsledku pracovného úrazu došlo k úmrtiu, pozostalý manželský partner má nárok na dočasný príspevok 191 000 [DKK] (údaj z roku 2024) (približne 28 830 eur), pokiaľ bolo manželstvo uzavreté pred tým, ako došlo k pracovnému úrazu, a pokiaľ spolužitie existovalo v čase úmrtia poškodenej osoby. Úprava výšky príspevku sa vykoná v súlade s § 25.“
9        Ustanovenie § 20 ods. 1 tohto zákona znie:
„Osoba, ktorá má právo na dočasný príspevok podľa § 19 ods. 1 až 3 a ktorá prišla o živiteľa v dôsledku úmrtia poškodenej osoby alebo ktorej vyživovacie okolnosti boli narušené iným spôsobom v dôsledku úmrtia, má právo na náhradu škody v tejto súvislosti. Náhrada škody sa určí so zreteľom na mieru závislosti pozostalého a jeho schopnosť uživiť sa, pričom sa zohľadní vek, zdravotný stav, vzdelanie, zamestnanie, závislosť a finančné okolnosti.“
10      V § 77 ods. 1 tohto zákona sa uvádza:
„Dávky podľa tohto zákona nemôžu slúžiť ako základ pre nárok na odškodnenie voči strane zodpovednej za úraz, ktorá je zodpovedná za náhradu škody poškodeným osobám alebo ich pozostalým… Nároky poškodených osôb alebo ich pozostalých voči stranám zodpovedným za úraz sa obmedzia do takej miery, v akej boli dávky zaplatené alebo sa majú zaplatiť dotknutým osobám podľa tohto zákona. …“
Nemecké právo
11      Ustanovenie § 46 Sozialgesetzbuch, Sechstes Buch (VI) – Gesetzliche Rentenversicherung (kniha VI zákona o sociálnom zabezpečení – Zákonný systém dôchodkového zabezpečenia, ďalej len „SGB VI“) stanovuje, že vdovám alebo vdovcom sa priznáva vdovský alebo vdovecký dôchodok, ak bol zosnulý manželský partner počas všeobecne požadovaného minimálneho obdobia poistený.
12      Ustanovenie § 116 Sozialgesetzbuch, Zehntes Buch (X) – Sozialverwaltungsverfahren und Sozialdatenschutz (kniha X zákona o sociálnom zabezpečení – Správne konanie v sociálnej oblasti a oblasti ochrany sociálnych údajov (ďalej len „SGB X“) priznáva inštitúciám sociálneho zabezpečenia právo subrogácie týkajúce sa nárokov, ktoré prípadne majú príjemcovia voči tretím osobám zodpovedným za plnenia, ktoré boli inštitúcie povinné poskytnúť v dôsledku spôsobenej škody.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
13      Dňa 15. júla 2015 bol nemecký štátny príslušník, ktorý pracoval ako vodič v oblasti exportu pre nemeckú spoločnosť, zranený pri nehode, ku ktorej došlo, keď pomáhal pri nakladaní tovaru do svojho kamiónu na jednej z obchodných adries MP v Dánsku. Krátko nato v dôsledku týchto zranení zomrel.
14      MP uznala svoju občianskoprávnu zodpovednosť v súvislosti s týmto úmrtím. GF, poisťovňa občianskoprávnej zodpovednosti za škody tejto spoločnosti, vyplatila vdove po zosnulom pracovníkovi na žiadosť jej právnika náhradu za stratu živiteľa vypočítanú v súlade s dánskym právom.
15      Okrem toho poisťovne DRV‑N a BG‑V, v ktorých bol zosnulý poistený ako nemecký pracovník, vyplácali vdovský dôchodok vdove v súlade s § 46 SGB VI.
16      Keďže § 116 SGB X upravuje právo na subrogáciu práv vdovy zosnulého zamestnanca voči tretej zodpovednej osobe, pokiaľ ide o takto vyplácaný dôchodok, DRV‑N a BG‑V požiadali MP a GF o vrátenie tohto dôchodku.
17      MP a GF odmietli vyhovieť tejto žiadosti z dôvodu, že podľa dánskeho práva nebola odôvodnená. Nárok na vdovský dôchodok podľa nemeckých právnych predpisov, ktorý sa vypláca bez ohľadu na príčinu úmrtia, totiž nezodpovedá nároku na náhradu za stratu živiteľa, ktorý stanovuje dánska právna úprava. Keďže GF už vyplatila túto náhradu vdove zosnulého zamestnanca, táto vdova sa podľa dánskeho práva nemôže domáhať žiadnej ďalšej náhrady.
18      V dňoch 6. a 12. júla 2018 DRV‑N a BG‑V podali na Retten i Svendborg (Okresný súd Svendborg, Dánsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, žalobu o regresnú náhradu proti MP a GF, ktorou sa domáhali, aby boli tieto spoločnosti uznané za dlžníkov vdovy zosnulého zamestnanca.
19      Hoci DRV‑N a BG‑V pripúšťajú, že náhrada za stratu živiteľa vyplácaná vdove zosnulého zamestnanca bola vypočítaná v súlade s dánskym právom a že táto vdova sa nemôže domáhať nijakej ďalšej náhrady podľa tohto práva, domnievajú sa, že vyplatením tejto náhrady neboli záväzky úplne splnené, pretože MP a GF nekonali v dobrej viere, pokiaľ ide o žalobu o regresnú náhradu spoločností DRV‑N a BG‑V.
20      Okrem toho tvrdia, že podmienky a rozsah práv, ktoré sú postúpené, musia byť určené v súlade s nemeckým právom. Aj keby sa rozsah ich nároku voči MP a GF mal určiť v súlade s dánskym právom, článok 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 by sa mal vykladať v tom zmysle, že sociálne dávky, ktoré vyplatili vdove zosnulého zamestnanca, nemusia byť rovnaké alebo porovnateľné, pokiaľ ide o ich povahu, s dávkami stanovenými dánskym právom na to, aby mohli byť predmetom náhrady. Účelom tohto ustanovenia totiž nebolo vylúčiť nárok povinnej inštitúcie sociálneho zabezpečenia voči osobe zodpovednej za úraz z dôvodu, že dávky, ktoré si možno nárokovať podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom má povinná inštitúcia sociálneho zabezpečenia svoje registrované sídlo, nie sú rovnaké ako dávky, ktoré si možno nárokovať podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom došlo k úrazu.
21      Vnútroštátny súd uvádza, že vo veci samej vzniká v prvom rade otázka, ktorá z dotknutých vnútroštátnych právnych úprav určuje rozsah nárokov, ktoré sú postúpené povinnej inštitúcii sociálneho zabezpečenia. Tento súd sa ďalej pýta, či žaloba o regresnú náhradu predpokladá, že sociálne dávky, ktorých náhrada sa požaduje, sú svojou povahou porovnateľné s dávkami, ktoré by si poškodená osoba mohla nárokovať podľa práva členského štátu, v ktorom škoda vznikla. Napokon sa pýta na význam, ktorý treba priznať výrazu „vzhľadom na ich povahu“, ktorý použil Højesteret (Najvyšší súd, Dánsko) vo svojej judikatúre týkajúcej sa predmetnej oblasti.
22      Dánske právo vyčerpávajúcim spôsobom spresňuje povahu rôznych náhrad, na ktoré má nárok poškodený alebo jeho pozostalí, akými sú náhrada straty príjmov zo zárobkovej činnosti, pretium doloris, náhrada trvalých zdravotných následkov, náhrada za bolesť a nehmotnú ujmu, náhrada za trvalé zranenie, náhrada za neschopnosť vykonávať zárobkovú činnosť, náhrada za stratu živiteľa, dočasný príspevok v prípade úmrtia a náhrada za škodu v prípade občianskoprávnej zodpovednosti. Výška väčšiny týchto náhrad je obmedzená.
23      V § 77 zákona o poistení proti pracovným úrazom sa takisto uvádza, že náhrada škody vypočítaná v súlade so zákonom o zodpovednosti za škody je subsidiárna náhrade škody, ktorú si môže nárokovať poškodená strana alebo pozostalí podľa zákona o poistení proti pracovným úrazom, a náhrada škody za pracovné úrazy nemôže tvoriť základ regresného nároku voči strane, ktorá zapríčinila úraz a ktorá je zodpovedná za škodu.
24      Zákon o zodpovednosti za škodu ani zákon o poistení proti pracovným úrazom nestanovujú pre pozostalých nárok na vdovský dôchodok rovnakej povahy, ako je nárok uvedený v SGB VI, a za podmienok, ktoré z neho vyplývajú. Nie je teda možné bez ďalšieho preukázať totožnosť nárokov DRV‑N a BG‑V na náhradu škody podľa zákona o zodpovednosti za škodu a zákona o poistení proti pracovným úrazom.
25      Vnútroštátny súd preto zastáva názor, že z judikatúry Súdneho dvora jasne nevyplýva, či hmotnoprávne pravidlá právnych predpisov členského štátu, v ktorom došlo k úrazu, môžu obmedziť žalobu povinnej inštitúcie sociálneho zabezpečenia o regresnú náhradu, ak sociálne dávky, ktorých vymoženie sa požaduje, nie sú identické alebo aspoň porovnateľné, pokiaľ ide o ich povahu, s nárokom, ktorý môže vymáhať poškodená osoba podľa takýchto hmotnoprávnych pravidiel.
26      Za týchto podmienok Retten i Svendborg (Okresný súd Svendborg) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 85 ods. 1 nariadenia [č. 883/2004] vykladať v tom zmysle, že na to, aby povinná inštitúcia mala podľa tohto ustanovenia nárok na regresnú náhradu, musí v členskom štáte, v ktorom došlo k úrazu, existovať právny základ pre druh náhrady škôd alebo kompenzácie, v súvislosti s ktorými sa vzniesol nárok na náhradu, alebo pre rovnocennú dávku, ktoré sú uplatňované v dôsledku udalosti, za ktorú je strana, ktorá zapríčinila úraz, zodpovedná za škody podľa práva miesta, kde k úrazu došlo?“
O prejudiciálnej otázke
27      Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 vykladať v tom zmysle, že ak osoba poberá podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom má bydlisko, vdovský dôchodok po úmrtí svojho manžela v dôsledku pracovného úrazu, ku ktorému došlo v inom členskom štáte, a právne predpisy prvého členského štátu stanovujú v prospech povinnej inštitúcie právo na subrogáciu voči tretej osobe zodpovednej za náhradu škody vyplývajúcej z tohto pracovného úrazu, tak žaloba o regresnú náhradu tejto povinnej inštitúcie je podmienená tým, že v druhom členskom štáte existuje právny základ umožňujúci získanie takéhoto dôchodku alebo rovnocennej dávky.
28      Cieľom článku 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 je umožniť inštitúcii sociálneho zabezpečenia členského štátu, ktorá vyplácala dávky sociálneho zabezpečenia v dôsledku škody, ktorá vznikla na území iného členského štátu, uplatniť voči tretej osobe zodpovednej za škodu právne prostriedky nápravy, ktoré sú k dispozícii na základe práva, ktoré uplatňuje, či už prostredníctvom subrogácie alebo priamej žaloby. Právo takto priznané vnútroštátnym inštitúciám sociálneho zabezpečenia predstavuje logický a spravodlivý doplnok rozšírenia povinností uvedených inštitúcií na celom území Únie, pričom toto rozšírenie vyplýva z ustanovení tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. júna 1994, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, bod 16).
29      Toto ustanovenie sa teda považuje za kolíznu normu, ktorá vnútroštátnemu súdu rozhodujúcemu o žalobe o náhradu škody proti pôvodcovi škody ukladá povinnosť uplatniť právo členského štátu, do ktorého patrí inštitúcia zodpovedná za škodu, nielen na účely určenia, či na túto inštitúciu prešli práva poškodeného alebo jeho právnych nástupcov, ale aj na účely určenia povahy a rozsahu pohľadávok, v ktorých na inštitúciu, ktorá je dlžníkom, prešli práva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. septembra 1999, Kordel a i., C‑397/96, EU:C:1999:432, bod 22).
30      Keby totiž vnútroštátny súd uplatnil právo členského štátu, na ktorého území vznikla škoda, na určenie rozsahu práva na podanie žaloby povinnej inštitúcie, mohol by článok 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 úplne alebo čiastočne zbaviť jeho potrebného účinku. Tak by to bolo najmä v prípade, ak by právna úprava členského štátu, na území ktorého vznikla škoda, stanovovala, že právna subrogácia alebo priama žaloba sa nevzťahujú na určité druhy pohľadávok, ktoré povinná inštitúcia môže uplatniť prostredníctvom postúpenia alebo priamej žaloby v jej členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. júna 1994, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, bod 19).
31      Z toho vyplýva, že ustanovenia, akými sú ustanovenia § 17 ods. 1 zákona o zodpovednosti za škodu, ktoré sa týkajú nárokov dánskych inštitúcií sociálneho zabezpečenia na podanie žaloby proti tretím osobám povinným nahradiť škodu, ktorá viedla k vyplácaniu dávok sociálneho zabezpečenia, nemožno uplatniť na určenie, či a v akom rozsahu má povinná inštitúcia iného členského štátu ako Dánske kráľovstvo právo podať žalobu proti osobe, ktorá spôsobila škodu, ku ktorej došlo na dánskom území, kde sa uplatňujú tieto ustanovenia. Takéto ustanovenia teda nebránia žalobe inštitúcie, ktorá je dlžníkom iného členského štátu, než je členský štát, v ktorom sa uplatňujú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. júna 1994, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, bod 22).
32      Vzhľadom na to je cieľom článku 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 len zabezpečiť, aby právo konať, ktoré môže mať inštitúcia zodpovedná za vyplácanie na základe právnych predpisov, ktoré uplatňuje, uznali ostatné členské štáty. Jeho cieľom nie je zmeniť pravidlá uplatniteľné na určenie, či a v akom rozsahu musí vzniknúť mimozmluvná zodpovednosť tretej osoby, ktorá spôsobila škodu. Zodpovednosť tretej osoby naďalej podlieha hmotnoprávnym pravidlám, ktoré musí za normálnych okolností uplatňovať vnútroštátny súd, na ktorý sa obrátila obeť alebo jej právni nástupcovia, t. j. v zásade právne predpisy členského štátu, na ktorého území vznikla škoda (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. septembra 1999, Kordel a i., C‑397/96, EU:C:1999:432, bod 15).
33      Z toho vyplýva, že práva, ktoré má poškodená osoba alebo jej právni nástupcovia voči osobe, ktorá škodu spôsobila, ako aj podmienky podania žaloby o náhradu škody na súdoch členského štátu, na území ktorého vznikla škoda, sa určia podľa práva tohto štátu, vrátane pravidiel medzinárodného práva súkromného, ktoré sa uplatňujú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. septembra 1999, Kordel a i., C‑397/96, EU:C:1999:432, bod 16).
34      Povinná inštitúcia môže vstúpiť len do takto určených nárokov. Takáto subrogácia práv totiž nemôže mať za následok vznik dodatočných práv na strane príjemcu dávok voči tretej osobe (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. septembra 1999, Kordel a i., C‑397/96, EU:C:1999:432, bod 17).
35      Okrem toho právo na subrogáciu zahŕňa spomedzi náhrad, ktoré obeti alebo jej právnym nástupcom priznáva právna úprava členského štátu, na území ktorého vznikla škoda, len tie, ktoré zodpovedajú dávkam vyplácaným inštitúciou zodpovednou za vyplácanie, s výnimkou náhrad poskytnutých za nemajetkovú ujmu alebo v závislosti od iných prvkov osobnej ujmy (rozsudok zo 16. februára 1977, Töpfer a i., 72/76, EU:C:1977:27, bod 19).
36      V prejednávanej veci z judikatúry pripomenutej v bodoch 28 až 35 tohto rozsudku po prvé vyplýva, že existencia a rozsah subrogácie práv vdovy zosnulého zamestnanca, na ktoré majú DRV‑N a BG‑V nárok na základe § 116 SGB X z dôvodu dávok, ktoré jej tieto spoločnosti vyplácajú podľa § 46 SGB VI, sú určené nemeckým právom a na rozdiel od toho, čo tvrdia MP a GF, § 17 ods. 1 zákona o zodpovednosti za škodu nemôže brániť žalobe o regresnú náhradu spoločností DRV‑N a BG‑V založenej na týchto postúpených právach.
37      Po druhé táto subrogácia naopak nemôže zakladať ani pre vdovu po zosnulom zamestnancovi, ani pre DRV‑N alebo BG‑V dodatočné nároky k tým nárokom, ktoré tejto vdove priznáva dánske právo.
38      V tejto súvislosti, ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, dánske právo nepozná taký nárok na vdovský dôchodok, aký stanovuje nemecké právo. Dánske právo naopak v § 13 ods. 1 zákona o zodpovednosti za škodu a v § 20 zákona o poistení proti pracovným úrazom stanovuje, že pozostalý manželský partner má nárok na náhradu za stratu živiteľa, ktorú už GF vyplatila vdove zosnulého zamestnanca. Ďalej § 26a ods. 1 zákona o občianskoprávnej zodpovednosti za škodu stanovuje náhradu nemajetkovej ujmy spôsobenej pozostalým, ktorí mali k zosnulému obzvlášť blízky vzťah. Napokon § 19 ods. 1 zákona o poistení proti pracovným úrazom za určitých podmienok stanovuje poskytnutie dočasného príspevku pozostalému manželskému partnerovi.
39      Treba uviesť, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania jasne nevyplýva, či náhrada spôsobenej nemajetkovej ujmy patrila v prejednávanej veci vdove zosnulého zamestnanca ani či ju GF vyplatila. Okrem toho vnútroštátny súd v tomto rozhodnutí síce uviedol, že podľa Arbejdsmarkedets Erhvervssikring i Danemak (zamestnanecké poistenie na trhu práce v Dánsku) úraz, ktorý viedol k sporu vo veci samej, nezakladá nárok na dávky podľa zákona o poistení proti pracovným úrazom, akými sú dočasný príspevok a príspevok z dôvodu straty živiteľa, ktoré sú stanovené v § 19 ods. 1 a § 20 tohto zákona, ale to neznamená, že toto posúdenie má konečnú povahu, a preto vylučuje relevantnosť týchto dávok v rámci sporu vo veci samej.
40      Zároveň platí, že pokiaľ GF už vyplatila jednu, prípadne viaceré z týchto náhrad vdove zosnulého zamestnanca, prináleží iba vnútroštátnemu súdu, aby určil, či takéto platby podľa uplatniteľného vnútroštátneho práva zbavili MP a GF povinnosti vo vzťahu k nárokom, ktoré si DRV‑N a BG‑V uplatnili v rámci svojej žaloby o regresnú náhradu.
41      Pokiaľ ide po tretie o otázku, či náhrada za stratu živiteľa, ktorú dánske právo stanovuje a ktorú GF vyplatila vdove zosnulého pracovníka, zodpovedá v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 35 tohto rozsudku vdovskému dôchodku, aký vyplácajú DRV‑N a BG‑V, treba pripomenúť, že nariadenie č. 883/2004 nezavádza spoločný systém sociálneho zabezpečenia a že v prípade neexistencie harmonizácie na úrovni Únie v tejto oblasti prináleží každému členskému štátu, aby vo svojich právnych predpisoch určil najmä podmienky, ktoré zakladajú nárok na sociálne dávky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, bod 61 a citovanú judikatúru).
42      Ako správne tvrdia česká vláda a Európska komisia, dávky vyplácané v dôsledku takej udalosti, akou je pracovný úraz, sa môžu v jednotlivých členských štátoch značne líšiť a príliš prísne požiadavky, pokiaľ ide o požadovanú zhodu medzi dávkami upravenými právnymi poriadkami rôznych dotknutých členských štátov, by mohli zbaviť článok 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 jeho potrebného účinku.
43      Treba preto usudzovať, že právo subrogácie stanovené právnymi predpismi členského štátu v súvislosti s dávkou vyplácanou podľa tých istých právnych predpisov v zmysle článku 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 sa môže rozšíriť na dávku stanovenú právnymi predpismi členského štátu, na území ktorého nastali skutočnosti vedúce k udalosti, ktorá bola príčinou vzniku škody, akou je pracovný úraz, ak sú obe tieto dávky dostatočne porovnateľné vo svojich predmetoch a cieľoch.
44      V prejednávanej veci sa zdá, že dánske a nemecké dávky sa poskytujú po smrti živiteľa a obe majú za cieľ odškodniť blízkych pozostalých najmä za ušlý zisk spojený so zánikom príjmov zosnulého.
45      Podľa vnútroštátneho súdu § 77 ods. 1 zákona o poistení proti pracovným úrazom okrem iného stanovuje, že nároky poškodených pozostalých osôb voči osobe zodpovednej za škodu sa znížia v rozsahu, v akom im boli vyplatené alebo im prináležia dávky podľa tohto zákona. Z toho vyplýva, že predmet a účel náhrady za stratu živiteľa možno podľa dánskej právnej úpravy považovať za zodpovedajúci predmetu a účelu sociálnych dávok poskytovaných podľa tejto právnej úpravy v dôsledku pracovného úrazu.
46      Za týchto podmienok treba konštatovať, že s výhradou overenia vnútroštátnym súdom sú obe dávky, o ktoré ide vo veci samej, z hľadiska svojich predmetov a účelov dostatočne porovnateľné na to, aby sa právo subrogácie stanovené v § 116 SGB X a uvedené v článku 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 mohlo rozšíriť na náhradu za stratu živiteľa v medziach stropov stanovených dánskymi právnymi predpismi.
47      Po štvrté, pokiaľ ide o dočasný príspevok stanovený dánskym právom a náhradu vzniknutej nemajetkovej ujmy, ktoré boli predmetom diskusie medzi účastníkmi konania na pojednávaní na Súdnom dvore, stačí uviesť, že spis predložený Súdnemu dvoru neobsahuje informácie potrebné na to, aby Súdny dvor mohol vnútroštátnemu súdu poskytnúť užitočné informácie o tom, či je predmet a účel tohto dočasného príspevku dostatočne porovnateľný s predmetom a účelom dávok, ktoré DRV‑N a BG‑V poskytli vdove zosnulého pracovníka. Z judikatúry pripomenutej v bode 35 tohto rozsudku zároveň vyplýva, že predmet a ciele náhrady, ktorá má napraviť nemajetkovú ujmu, nemožno považovať za dostatočne porovnateľné s predmetom a účelom vdovského dôchodku, ktorý v prejednávanej veci vyplácajú DRV‑N a BG‑V.
48      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 85 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že ak osoba poberá podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom má bydlisko, vdovský dôchodok po úmrtí svojho manželského partnera v dôsledku pracovného úrazu, ku ktorému došlo na území iného členského štátu, a právna úprava prvého členského štátu stanovuje v prospech povinnej inštitúcie právo subrogácie voči tretej osobe zodpovednej za náhradu škody vyplývajúcej z tohto pracovného úrazu, žaloba o regresnú náhradu tejto povinnej inštitúcie nie je podmienená existenciou právneho základu umožňujúceho získanie takého dôchodku alebo rovnocennej dávky v druhom členskom štáte, pokiaľ postačuje, aby boli dávky stanovené v právnych predpisoch dotknutých členských štátov pre prípad udalosti, ktorá viedla k vzniku škody, akou je pracovný úraz, dostatočne porovnateľné vo svojich predmetoch a účeloch na to, aby sa právo subrogácie ustanovené právnymi predpismi prvého členského štátu a uvedené v článku 85 ods. 1 mohlo rozšíriť aj na dávku ustanovenú druhým členským štátom.
O trovách
49      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:
Článok 85 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia
sa má vykladať v tom zmysle, že:
ak osoba poberá podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom má bydlisko, vdovský dôchodok po úmrtí svojho manželského partnera v dôsledku pracovného úrazu, ku ktorému došlo na území iného členského štátu, a právna úprava prvého členského štátu stanovuje v prospech povinnej inštitúcie právo subrogácie voči tretej osobe zodpovednej za náhradu škody vyplývajúcej z tohto pracovného úrazu, žaloba o regresnú náhradu tejto povinnej inštitúcie nie je podmienená existenciou právneho základu umožňujúceho získanie takého dôchodku alebo rovnocennej dávky v druhom členskom štáte, pokiaľ postačuje, aby boli dávky stanovené v právnych predpisoch dotknutých členských štátov pre prípad udalosti, ktorá viedla k vzniku škody, akou je pracovný úraz, dostatočne porovnateľné vo svojich predmetoch a účeloch na to, aby sa právo subrogácie ustanovené právnymi predpismi prvého členského štátu a uvedené v článku 85 ods. 1 mohlo rozšíriť aj na dávku ustanovenú druhým členským štátom.
Podpisy
*      Jazyk konania: dánčina.