62005CC0313_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Krajský správny súd vo Varšave) v podstate pýta, či je zlučiteľné s článkami 25 ES, 28 ES a 90 ES a s článkom 3 ods. 3 smernice Rady 92/12/EHS(2), aby členský štát zdaňoval osobné motorové vozidlá spotrebnou daňou:
– ktorá sa vyberá pri kúpe akéhokoľvek vozidla bez ohľadu na miesto jeho pôvodu pred prvou registráciou v členskom štáte,
– ktorá sa uplatňuje sadzbou odstupňovanou podľa veku vozidla a objemu motora na ojazdené vozidlá dovážané z iných členských štátov, nie však na vozidlá už zaregistrované v danom členskom štáte, na ktoré sa uplatnila daň pred ich prvou registráciou, a táto daň má následne vplyv na cenu vozidla pri jeho ďalšom predaji,
– na účely ktorej sú osoby nadobúdajúce vozidlá dovážané z iného členského štátu povinné predložiť zjednodušené vyhlásenie na príslušnom colnom orgáne v lehote päť dní odo dňa nadobudnutia.
Ak Súdny dvor zistí akúkoľvek nezlučiteľnosť s uvedenými ustanoveniami, vnútroštátny súd žiada, aby Súdny dvor rozhodol o prípadnom časovom obmedzení účinkov rozsudku vydaného v prejudiciálnom konaní.
Príslušné právo Spoločenstva
Ustanovenia Zmluvy ES a právna úprava
2. Článok 23 ES(3) znie:
„1. Spoločenstvo je založené na colnej únii, ktorá sa vzťahuje na celý obchod s tovarom a zahŕňa zákaz ciel na dovoz a vývoz tovaru medzi členskými štátmi, zákaz všetkých poplatkov, ktoré majú rovnaký účinok ako clá, ako aj prijatie Spoločného colného sadzobníka vo vzťahu k tretím krajinám.
2. Ustanovenia článku 25... sa vzťahujú na výrobky, s pôvodom v členských štátoch, ako aj na výrobky pochádzajúce z tretích krajín, ktoré sú v členských krajinách vo voľnom obehu.“
3. Článok 25 ES znie:
„Clá na dovozy a vývozy a poplatky s rovnakým účinkom sa medzi členskými štátmi zakazujú. Tento zákaz sa tiež vzťahuje na clá fiškálnej povahy.“
4. Článok 28 ES stanovuje:
„Množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia s rovnocenným účinkom sú medzi členskými štátmi zakázané.“
5. Článok 90 ES znie:
„Žiaden členský štát nezdaní výrobky z iných členských štátov nijakou priamou alebo nepriamou vnútroštátnou daňou prevyšujúcou dane ukladané priamo či nepriamo na podobné domáce výrobky.
Ďalej, žiaden členský štát nezdaní výrobky iných členských štátov nijakou vnútroštátnou daňou, ktorá nepriamo ochraňuje iné výrobky.“
6. Článok 3 ods. 1 smernice 92/12 stanovuje, že smernica má platiť na úrovni Spoločenstva na minerálne oleje, alkohol a alkoholické nápoje a tabakové výrobky. Pokiaľ ide o ostatné výrobky, článok 3 ods. 3 stanovuje:
„Členské štáty si vyhradzujú právo zaviesť alebo zachovať dane, ktoré sú vyberané za výrobky iné, než sú tie, ktoré sú uvedené v odseku 1 za predpokladu, že tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi.
...“
Judikatúra
7. Súdny dvor už niekoľkokrát skúmal citované ustanovenia Zmluvy, najmä v súvislosti s vnútroštátnym zdaňovaním motorových vozidiel dovezených z iných členských štátov.
8. Súdny dvor predovšetkým konštatoval, že zákaz množstevných obmedzení v článku 28 ES nezahŕňa prekážky obchodu uvedené v iných konkrétnych ustanoveniach Zmluvy, napríklad prekážky, ktoré majú rovnaký účinok ako clá, alebo prekážky daňovej povahy uvedené v článkoch 25 ES a 90 ES.(4) Rovnako nemožno tieto ustanovenia spomínaných dvoch článkov použiť súčasne: poplatok nemôže súčasne patriť do oboch kategórií.(5)
9. V tejto súvislosti je potrebné považovať daň z registrácie motorových vozidiel, ktorá sa nevyberá preto, že vozidlo prekročilo hranicu členského štátu, ale pri prvej registrácii vozidla na území tohto štátu, za súčasť všeobecného systému vnútroštátnych poplatkov za tovar, a preto musí byť preskúmaná z hľadiska článku 90 ES.(6)
10. Pokiaľ ide o zdanenie ojazdených vozidiel z hľadiska článku 90 ES, najdôležitejšie rozhodnutia Súdneho dvora(7) som zhrnula v bodoch 4 až 22 mojich nedávnych návrhov vo veci Nádasdi(8), na ktoré odkazujem.
11. Z tejto judikatúry je možné vyvodiť, že vnútroštátna daň uplatňovaná iba raz na každé vozidlo pri jeho prvej registrácii v členskom štáte môže byť zlučiteľná s článkom 90 prvým odsekom ES iba vtedy, pokiaľ je v rozsahu, v akom sa týka ojazdených vozidiel, vypočítaná tak, aby sa zamedzilo akejkoľvek diskriminácii takýchto vozidiel pochádzajúcich z iných členských štátov. Takáto daň preto nesmie zaťažovať dovezené ojazdené vozidlá viac ako zostatková daň zahrnutá do ceny podobného vozidla, ktoré už bolo predtým prvý raz zaregistrované v tom istom členskom štáte.
12. V týchto rozsudkoch Súdny dvor okrem iného uviedol, že pri posudzovaní zlučiteľnosti s článkom 90 ES je potrebné zohľadniť podrobné pravidlá výberu takejto dane; že sledovanie cieľa spočívajúceho v ochrane životného prostredia nezbavuje členský štát povinnosti predísť diskriminácii; že zníženie hodnoty nie je potrebné posudzovať individuálne v každom prípade, ale môže vychádzať zo sadzobníkov alebo tabuliek založených na relevantných kritériách, ktoré zaručujú správny odhad zníženej hodnoty, a že vlastník vozidla musí mať možnosť namietať použitie takýchto sadzobníkov alebo tabuliek v prípadoch, keď nezohľadňujú skutočné vlastnosti jednotlivého vozidla.
13. Je zjavné, že zdanenie nových vozidiel môže spadať do pôsobnosti článku 90 prvého odseku ES iba vtedy, ak existuje domáca výroba. (A na účely tejto veci je možné uviesť, že takáto výroba existuje v Poľsku). Ak zdanenie otvorene nediskriminuje vozidlá dovážané z iných členských štátov, čo by bolo zjavne v rozpore s týmto ustanovením, aj tak môže vzniknúť otázka, či nie je štruktúrované tak, že má nepriame diskriminačné alebo ochranné účinky.
14. V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že systém zdanenia nemôže byť považovaný za diskriminačný iba preto, že dovážané výrobky, najmä výrobky z iných členských štátov, spadajú do najvyššej daňovej kategórie, za predpokladu, že rozdiel v sadzbách dane nezvýhodňuje predaj vozidiel domácej výroby oproti vozidlám dovezeným z iných členských štátov.(9)
15. Článok 90 druhý odsek ES zakazuje vnútroštátne zdanenie takej povahy, ktoré by poskytovalo „nepriamu daňovú ochranu týkajúcu sa dovážaných výrobkov, ktoré síce v zmysle prvého odseku [článku 90 ES] nie sú podobné domácim výrobkom, ale sú vo vzťahu hospodárskej súťaže k niektorým domácim výrobkom, aj keď iba čiastočne, nepriamo alebo potenciálne.“(10) Vozidlá sú „podobné“, ak sú predmetom hospodárskej súťaže na základe svojich vlastností a účelu, ktorému slúžia. Úroveň hospodárskej súťaže medzi dvoma modelmi závisí od miery, do akej spĺňajú rovnaké požiadavky ceny, pohodlia, výkonu, spotreby pohonných hmôt, trvanlivosti, spoľahlivosti, atď.(11) Podľa všetkého však neexistujú nijaké prípady, v ktorých by bolo rozhodnuté alebo uplatnené, že zdanenie dovezených motorových vozidiel poskytuje nepriamu ochranu iným výrobkom ako motorovým vozidlám.
Relevantné ustanovenia vnútroštátneho práva
16. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania článok 80 poľského zákona o spotrebnej dani(12) ukladá spotrebnú daň z osobných automobilov nezaregistrovaných v Poľsku v súlade s cestným zákonom. Povinnosť zaplatiť daň majú osoby predávajúce takýto automobil pred jeho prvou registráciou v Poľsku, ako aj dovozcovia a osoby nadobúdajúce osobné automobily „v rámci Spoločenstva“. Pod pojmom „v rámci Spoločenstva“ sa rozumie kúpa automobilu v inom členskom štáte a jeho dovoz do Poľska a s ohľadom na pripomienky poľskej vlády a Komisie sa tým rozumie, že podľa článku 2 uvedeného zákona dochádza k takémuto nadobudnutiu k dátumu skutočného dovozu automobilu do Poľska, nie k dátumu jeho kúpy. Z pojednávania ďalej vyplynulo, že poľský výrobca osobných automobilov by bol povinný zaplatiť daň, ak by mal zaregistrovať automobil vo svojom mene pred jeho predajom; v takom prípade by v praxi nebola odvádzaná žiadna ďalšia daň.
17. Podľa článku 81 citovaného zákona osoby nadobúdajúce osobné automobily „v rámci Spoločenstva“ musia predložiť zjednodušené vyhlásenie na príslušnom colnom úrade v lehote päť dní odo dňa jeho nadobudnutia a musia zaplatiť spotrebnú daň najneskôr v deň registrácie tohto vozidla v Poľsku.
18. Podľa článku 75 zákona o spotrebnej dani je sadzba dane, pokiaľ nie je stanovené inak, 65 % základu dane, čo je podľa článku 10 v zásade dlžná alebo zaplatená cena. Uvedené percento sa však môže zmeniť nariadením ministerstva.
19. Takéto nariadenie bolo prijaté v roku 2004(13) . V súlade s § 7 tohto nariadenia v spojení s jeho prílohami 1 a 2 je sadzba dane z osobných automobilov vo výške 13,6 % zo základu dane pri vozidlách s objemom motora väčším ako 2 000 cm 3
alebo 3,1 % zo základu dane v ostatných prípadoch.
20. Pri predaji osobného automobilu, jeho dovoze alebo nadobudnutí v rámci Spoločenstva viac ako dva kalendárne roky nasledujúce po dátume jeho výroby (rok výroby sa považuje za prvý kalendárny rok) sa táto sadzba zvyšuje o číselnú hodnotu podľa vzorca [12 x (W-2)] %, kde W je vek vozidla v rokoch od roku výroby do roku zdaniteľného plnenia vrátane. Celková sadzba však nikdy nesmie prekročiť 65 % v zmysle článku 75 zákona o spotrebnej dani.
21. Na základe vyššie uvedených skutočností sa domnievam, že suma spotrebnej dane zo všetkých osobných automobilov bez ohľadu na to, či boli dovezené do Poľska, respektíve vyrobené v Poľsku, je v roku výroby alebo v nasledujúcom roku 13,6 % alebo 3,1 % ceny nového vozidla alebo ceny vozidla pri ďalšom predaji v závislosti od objemu motora.
22. Následne sa sadzba zvyšuje každý rok o 12 %. V piatom roku teda bude predstavovať 36 %, t. j. 12 x (5 - 2 = 3), plus buď 3,1 % alebo 13,6 % v závislosti od objemu motora, celkovo teda 39,1 % alebo 49,6 % ceny vozidla pri ďalšom predaji v uvedenom čase. V šiestom roku na základe podobného výpočtu dosiahne 51,1 % alebo 61,6 % príslušnej ceny a maximálnu hodnotu 65 % dosiahne v siedmom, prípadne v ôsmom roku.
23. Opätovne sa domnievam, že uvedené sa vzťahuje rovnako na všetky vozidlá bez ohľadu na to, či boli dovezené do Poľska, respektíve vyrobené v Poľsku. Je však namieste predpokladať, že v praxi budú všetky vozidlá spadajúce do druhej kategórie (okrem vozidiel nepredaných na vnútroštátnom trhu, ale vyvezených, ktoré v žiadnom prípade nepodliehajú spotrebnej dani v Poľsku) zaregistrované pred koncom roka nasledujúceho po ich výrobe – buď preto, že budú do tej doby najpravdepodobnejšie predané, alebo výnimočne preto, že výrobca ich zaregistruje vo svojom mene, aby sa vyhol plateniu ďalšej dane.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
24. Žalobca vo veci samej, pán Brzeziński, kúpil osobný automobil značky Volkswagen Golf II, vyrobený v roku 1989, v júni 2004 podal vyhlásenie o jeho nadobudnutí v rámci Spoločenstva a na účel registrácie tohto automobilu v Poľsku zaplatil príslušnú spotrebnú daň vo výške 855 PLN.(14)
25. Potom však požiadal o vrátenie tejto spotrebnej dane. Domnieval sa, že povinnosť zaplatiť uvedenú daň je v rozpore s článkami 23 ES, 25 ES a 90 ES. Colný orgán zamietol jeho žiadosť o vrátenie dane s odôvodnením, že „… daňová politika je symbolom suverenity a súčasťou hospodárskej politiky štátu“. Pán Brzeziński podal proti tomuto rozhodnutiu sťažnosť, ktorá však bola zamietnutá v podstate z dôvodu, že príslušné právne predpisy platné v Poľsku sú záväzné a sú v súlade s príslušnými základnými ustanoveniami práva Spoločenstva, a to s článkom 3 ods. 3 smernice 92/12.
26. Pán Brzeziński sa teraz domáha, aby súd zrušil rozhodnutie colného orgánu a uložil mu povinnosť vrátiť mu zaplatenú daň.
27. Vnútroštátny súd má určité pochybnosti o správnom uplatnení rôznych ustanovení práva Spoločenstva na tieto skutkové okolnosti, a preto predkladá Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Zakazuje článok 25 [ES], ktorý zakazuje medzi členskými štátmi clá na dovozy a vývozy a poplatky s rovnakým účinkom, členskému štátu uplatnenie článku 80 [poľského zákona o spotrebnej dani], keď sa spotrebná daň vyberá pri nadobudnutí akéhokoľvek vozidla bez ohľadu na miesto jeho pôvodu pred prvou registráciou na vnútroštátnom území?
2. Umožňuje článok 90 prvý odsek [ES], podľa ktorého žiadny členský štát nezdaní výrobky z iných členských štátov nijakou priamou alebo nepriamou vnútroštátnou daňou akéhokoľvek druhu prevyšujúcou dane ukladané priamo či nepriamo na podobné domáce výrobky, aby členský štát zdanil spotrebnou daňou ojazdené vozidlá dovážané z iných členských štátov, pričom tejto dani nepodlieha predaj ojazdených vozidiel už zaregistrovaných v Poľsku, keď podľa článku 80 ods. 1 [poľského zákona o spotrebnej dani] boli spotrebnou daňou zdanené všetky vozidlá nezaregistrované na vnútroštátnom území?
3. Umožňuje článok 90 ods. 2 [ES], podľa ktorého žiadny členský štát nezdaní výrobky iných členských štátov nijakou vnútroštátnou daňou, ktorá nepriamo ochraňuje iné výrobky, aby členský štát zdanil ojazdené vozidlá dovážané z iných členských štátov spotrebnou daňou s percentuálnou sadzbou odstupňovanou podľa veku vozidla a objemu motora uvedenou v [nariadení z roku 2004], ak sa podľa toho istého vzorca počíta daň z predaja ojazdených automobilov v tuzemsku uskutočneného pred ich prvou registráciou na vnútroštátnom území a táto daň má následne vplyv na cenu tohto vozidla pri jeho ďalšom predaji?
4. Je v rozpore s článkom 28 [ES], podľa ktorého sú zakázané medzi členskými štátmi množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia s rovnocenným účinkom, v spojení s článkom 3 ods. 3 [smernice 92/12/EHS], zo strany členského štátu prijatie ustanovení uvedených v článku 81 poľského zákona o spotrebnej dani, podľa ktorého musia osoby nadobúdajúce na území Spoločenstva osobné automobily, ktoré nie sú na vnútroštátnom území zaregistrované podľa cestného zákona, pri dovoze predložiť príslušnému colnému orgánu zjednodušené colné vyhlásenie do piatich dní odo dňa nadobudnutia na území Spoločenstva?“
28. Vnútroštátny súd ďalej žiada Súdny dvor, aby rozhodol o prípadnom obmedzení časových účinkov akéhokoľvek rozsudku, ktorý by mohol mať vplyv na štátny rozpočet.
29. Poľská vláda a Komisia predložili písomné pripomienky a obaja títo účastníci boli spolu s pánom Brzezińskim zastúpení na pojednávaní.
Posúdenie
Úvod
30. Okrem článku 3 ods. 3 smernice 92/12 sa otázky položené vnútroštátnym súdom týkajú troch ustanovení Zmluvy: článkov 25 ES, 28 ES a 90 ES.
31. Ako som však už uviedla vyššie,(15) podľa judikatúry Súdneho dvora nemožno vnútroštátne opatrenie, ktoré môže obmedzovať obchod v rámci Spoločenstva, posudzovať súčasne z hľadiska viac ako jedného z týchto troch ustanovení. Článok 28 ES sa použije vtedy, ak ide o nefiškálne opatrenie, článok 25 ES vtedy, ak ide o clo alebo iné fiškálne opatrenie spojené s prechodom hraníc vnútri Spoločenstva a článok 90 ES vtedy, ak ide o vnútroštátne fiškálne opatrenie.
32. Pri posudzovaní otázok predložených vnútroštátnym súdom je preto potrebné prihliadať na navzájom sa vylučujúcu pôsobnosť týchto ustanovení Zmluvy.
O prvej otázke
33. Vnútroštátny súd sa vo svojej prvej otázke v podstate pýta, či spotrebná daň vyberaná pri nadobudnutí všetkých vozidiel bez ohľadu na miesto ich pôvodu pred prvou registráciou v predmetnom členskom štáte predstavuje dovozné clo alebo poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES, ktorý zakazuje takéto clá alebo poplatky v obchode medzi členskými štátmi.
34. Predmetný poplatok nie je označený ako „dovozné clo“, ale ako „spotrebná daň“.
35. Z judikatúry Súdneho dvora(16) vyplýva, že každé jednostranne uložené finančné zaťaženie na tovar na základe skutočnosti, že prekročil hranice, bez ohľadu na jeho označenie alebo spôsob vyberania predstavuje poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES, pokiaľ nie je clom vo vlastnom zmysle slova. Poplatok tvoriaci súčasť všeobecného systému vnútroštátnych poplatkov, ktoré sa uplatňujú systematicky na kategórie výrobkov na základe objektívnych kritérií používaných bez ohľadu na pôvod výrobkov, však spadá do rozsahu pôsobnosti článku 90 ES.
36. Spotrebnou daňou opísanou v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa nezdaňuje tovar z dôvodu, že prekročil hranice, pretože sa ňou zdaňuje aj ten istý tovar domácej výroby. Ide teda o vnútroštátny poplatok, ktorý sa uplatňuje systematicky na kategórie výrobkov na základe objektívnych kritérií používaných bez ohľadu na pôvod výrobkov.
37. V dôsledku toho takáto daň nespadá do pôsobnosti článku 25 ES. Otázka, či je ako vnútroštátny poplatok zlučiteľná s článkom 90 ES, je predmetom druhej a tretej otázky.
O druhej otázke
38. Vnútroštátny súd sa vo svojej druhej otázke v podstate pýta, či spotrebná daň, ktorá sa uplatňuje na nadobudnutie ojazdených vozidiel pochádzajúcich z iných členských štátov, ale nie na nadobudnutie takýchto vozidiel už zaregistrovaných v poslednom uvedenom štáte (na ktoré sa už uplatnila táto daň pred ich prvou registráciou), predstavuje vnútroštátne zdanenie výrobkov z iných členských štátov, presahujúce daň, ktorá sa vyberá buď priamo alebo nepriamo v prípade podobných vnútroštátnych výrobkov v zmysle článku 90 prvého odseku ES.
39. Túto otázku je potrebné skúmať z hľadiska podrobných pravidiel platenia predmetnej osobitnej danej.(17) Tieto pravidlá som uviedla vyššie v bodoch 16 až 21.
40. Zároveň musí byť preskúmaná z hľadiska judikatúry Súdneho dvora, ktorú som uviedla v bodoch 10 až 14, týkajúcu sa posudzovania jednorazových vnútroštátnych daní uplatňovaných na nové aj ojazdené vozidlá bez ohľadu na to, či boli vyrobené v členskom štáte alebo dovezené z iných členských štátov, a to vzhľadom na článok 90 prvý odsek ES. Podľa uvedenej judikatúry sa musí takáto daň počítať tak, aby sa predišlo akejkoľvek diskriminácii takýchto vozidiel pochádzajúcich z iných členských štátov. Zdanenie dovážaných ojazdených vozidiel preto nesmie byť vyššie ako zostatková daň zahrnutá v cene rovnakého vozidla predtým prvýkrát zaregistrovaného v tom istom členskom štáte.
41. V tejto súvislosti je potrebné brať na zreteľ, že trhová hodnota motorových vozidiel sa postupne znižuje. Ustálená judikatúra Súdneho dvora je založená na predpoklade, že ak sa daň z nového vozidla rovná určitému podielu jeho ceny, zostatková daň obsiahnutá v cene pri následnom predaji uskutočnenom po znížení hodnoty vozidla bude zodpovedať rovnakému podielu na tejto cene. Takáto daň sa stáva súčasťou kapitálovej hodnoty vozidla a následne tvorí stály podiel jeho ceny po znížení hodnoty vozidla.
42. Pokiaľ teda napríklad 50 % predajnej ceny nového vozidla tvorí odmena (náklady plus zisk) predajcu a 50 % čiastka dane, po uplynutí určitej doby bude jeho znížená hodnota zodpovedajúca napr. 60 % ceny nového vozidla pozostávať podobne v rovnakom pomere zo zostatkovej odmeny predajcu a zostatkovej dane. Táto zásada platí bez ohľadu na relatívny pomer medzi cenou, ktorú určil predajca, a daňou. Akékoľvek problémy spojené s výpočtom nevyplývajú z určenia takýchto pomerov (ktorých vzájomný vzťah sa nemení), ale z určenia miery zníženia hodnoty konkrétneho vozidla po uplynutí príslušného obdobia. Táto miera bude závisieť od faktorov, ktoré sa môžu líšiť okrem iného pri jednotlivých značkách, modeloch a konkrétnych vozidlách.
43. Súdny dvor konštatoval, že na zníženie hodnoty je možné prihliadať nielen formou posúdenia alebo odbornej prehliadky každého vozidla, ale rovnako napríklad na základe pevne stanovených sadzobníkov vychádzajúcich z takých kritérií, ako je vek vozidla, počet najazdených kilometrov, všeobecný stav, typ motora, značka alebo model. Podkladom na zostavenie pevne stanovených sadzobníkov môže byť pokyn alebo zoznam súčasných priemerných cien ojazdených vozidiel na vnútroštátnom trhu.(18)
44. Zastávam názor, že vyššie uvedené vyjadrenia nepredstavujú konečnú a vyčerpávajúcu sumu možností. K výsledku sa dá dopracovať aj inými spôsobmi. V tejto súvislosti je zrejmé, že výpočet poľskej spotrebnej dane z osobných automobilov prihliada na zníženie hodnoty, pretože vychádza zo skutočnej deklarovanej ceny príslušnej transakcie.
45. V súlade s podrobnými pravidlami takéhoto výpočtu(19) sa však výška dlžnej dane počas roka výroby a počas nasledujúceho roka rovná 3,1 % alebo 13,6 % ceny vozidla v závislosti od objemu motora a táto čiastka sa zvyšuje o 12 % v každom nasledujúcom kalendárnom roku až do výšky 65 %, ktorá bude dosiahnutá v siedmom roku pri vozidlách s objemom motora nad 2 000 cm 3
a v ôsmom roku pri ostatných vozidlách. Táto sadzba sa vždy viaže na predajnú cenu v relevantnom čase.
46. V dôsledku uvedeného sa na vozidlá, ktoré sa predávajú nové (to znamená prvému kupujúcemu) v roku ich výroby alebo v nasledujúcom roku, hľadí rovnako bez ohľadu na to, či boli vyrobené v Poľsku alebo v inom členskom štáte.
47. Sadzba dane (3,1 % alebo 13,6 % predajnej ceny) z ojazdeného vozidla dovezeného do Poľska v roku jeho výroby alebo v nasledujúcom roku je rovnaká ako podiel zostatkovej dane (3,1 % alebo 13,6 % z odmeny predajcu) na hodnote porovnateľného vozidla, na ktoré bola v Poľsku vybraná spotrebná daň v dobe, kedy bolo toto vozidlo nové, a ktoré bolo následne predané v Poľsku ako ojazdené.
48. Tieto dva prípady sú zrejme v plnom rozsahu v súlade s článkom 90 prvým odsekom ES, pretože zdanenie nových alebo ojazdených automobilov pochádzajúcich z iných členských štátov nie je vyššie ako zdanenie nových alebo ojazdených automobilov pochádzajúcich z Poľska.
49. Pokiaľ ide o ojazdené automobily, k predaju ktorých dôjde po skončení roka nasledujúceho po roku ich výroby, podiel zostatkovej dane na hodnote automobilu, z ktorého bola takáto daň v Poľsku vybraná ako z nového, zostáva bezo zmeny vo výške 3,1 % alebo 13,6 % (v závislosti od objemu motora) zníženej hodnoty odmeny predajcu. Naopak, sadzba uplatňovaná na ojazdené automobily z iných členských štátov sa každoročne zvyšuje až do výšky 65 %.
50. V rozsahu, v akom táto sadzba presahuje podiel zostatkovej dane na hodnote ojazdeného automobilu, z ktorého bola daň v Poľsku vybraná ako z nového, je vnútroštátne zdanenie ojazdených automobilov pochádzajúcich z iných členských štátov vyššie ako zdanenie podobných domácich výrobkov. Je teda v rozpore s článkom 90 prvým odsekom ES.(20)
51. Poľská vláda uviedla tri tvrdenia, ktoré podľa jej názoru odôvodňujú použitý spôsob výpočtu. Týmito tvrdeniami sa budem stručne zaoberať, aj keď nijaké ustanovenie Zmluvy ani nijaký aspekt judikatúry Súdneho dvora v žiadnom prípade nepočíta s možnosťou odôvodnenia diskriminačného zdanenia v rozpore s článkom 90 ES.(21)
52. Poľská vláda po prvé kladie dôraz na starostlivosť o životné prostredie, ktorá predstavuje jeden zo základných cieľov Európskeho spoločenstva stanovených v článku 2 ES. Staršie automobily vo všeobecnosti spôsobujú väčšie znečistenie, je preto namieste odrádzať od ich kúpy prostredníctvom daňovej diferenciácie.
53. Ako som však uviedla v mojich návrhoch vo veci Nádasdi(22), cieľom článku 90 ES je zákaz akéhokoľvek vnútroštátneho zdanenia, ktoré za inak rovnakých podmienok zaťažuje výrobky z iných členských štátov viac ako podobné domáce výrobky. Určitá daň nie je vyňatá z tohto zákazu iba preto, že okrem svojho základného účelu, ktorým je zabezpečenie príjmu, uprednostňuje výrobky alebo konanie šetrnejšie k životnému prostrediu. Naopak, pokiaľ sleduje takýto cieľ, musí to robiť spôsobom, ktorý nezaťažuje výrobky dovezené z iných členských štátov viac ako domáce výrobky.
54. Poľská vláda v druhom rade poukazuje na skutočnosť, ktorá sa spomína aj v návrhu na začatie prejudiciálneho konania: presvedčenie alebo podozrenie, že vo veľkom počte prípadov (ak nie vo všetkých prípadoch) je kúpna cena deklarovaná pred orgánmi výrazne nižšia ako skutočne zaplatená cena. Upozorňuje, že znížená hodnota, ktorá tvorí základ výpočtu, nie je určená pomocou vzorca, ktorý by bolo možné napadnúť, s poukazom na to, že nezohľadňuje skutočné zníženie hodnoty. Je určovaná objektívne ako deklarovaná hodnota transakcie. V tejto súvislosti je však možné uplatňovať vyššiu sadzbu dane s cieľom kompenzovať predpokladané umelé znižovanie deklarovanej hodnoty.
55. Zastávam názor, že toto tvrdenie nie je v predmetnom kontexte relevantné. Takýto postup by bol zlučiteľný s judikatúrou Súdneho dvora k článku 90 ES za predpokladu, že kúpna cena automobilu nadobudnutého z iného členského štátu bola systematicky deklarovaná v správnej výške v roku výroby a v nasledujúcom roku, ale potom sa každoročne systematicky čím ďalej tým viac podhodnocuje a maximálne podhodnotenie dosiahne po uplynutí siedmich rokov. Podľa môjho názoru nie je takýto predpoklad reálny. Existenciu problému podhodnocovania však nemožno vylúčiť, pretože neexistuje žiadny spôsob, ako overiť výšku skutočne zaplatenej ceny. Tento problém však treba riešiť na základe objektívneho spôsobu posúdenia skutočnej hodnoty vozidiel, alebo aspoň správneho odhadu takejto hodnoty, proti ktorému môže dotknutá strana prípadne namietať.
56. Po tretie, poľská vláda predložila číselné údaje preukazujúce, že súčasne so zavedením spotrebnej dane na ojazdené vozidlá kúpené v iných členských štátoch v priebehu mája 2004 došlo aj k okamžitému a veľmi výraznému zvýšeniu týchto nákupov. Tvrdí teda, že zjavne nemôže dochádzať k akejkoľvek diskriminácii takýchto nákupov zakázaných článkom 90 ES.
57. Zákaz stanovený v tomto článku však nie je otázkou praktických účinkov ani otázkou miery. Článok 90 ES úplne jasne uvádza, že žiaden členský štát „nezdaní výrobky z iných členských štátov nijakou priamou alebo nepriamou vnútroštátnou daňou prevyšujúcou dane ukladané priamo či nepriamo na podobné domáce výrobky“. Na rozdiel od článku 28 ES tu nie je zmienka o možných účinkoch takéhoto zdanenia na obchod v rámci Spoločenstva. Podľa ustálenej judikatúry „systém zdaňovania možno považovať za zlučiteľný s článkom 90 ES, iba ak sa preukáže, že funguje tak, že je v každom prípade vylúčené, aby dovážané výrobky boli zdaňované viac ako vnútroštátne výrobky, a nemá teda v žiadnom prípade diskriminačné účinky“.(23)
58. S prihliadnutím na vyššie uvedené žiadne z tvrdení predložených poľskou vládou nemá vplyv na môj názor, že predmetná spotrebná daň nie je zlučiteľná s článkom 90 prvým odsekom ES v rozsahu, v akom sadzba uplatňovaná na ojazdené automobily dovezené z iných členských štátov presahuje podiel zostatkovej dane na hodnote podobného ojazdeného vozidla, z ktorého bola vybraná daň v Poľsku ako z nového.
O tretej otázke
59. Vo svojej tretej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 90 druhý odsek ES zakazuje zdaňovanie ojazdených vozidiel dovezených z iných členských štátov spotrebnou daňou s percentuálnou sadzbou odstupňovanou podľa veku vozidla a objemu motora, ale nie z predaja ojazdených automobilov v rámci daného členského štátu (ktoré podliehajú tejto dani podľa rovnakého vzorca pred ich prvou registráciou na vnútroštátnom území a na cenu ktorých má táto daň následne vplyv pri ich ďalšom predaji).
60. Článok 90 druhý odsek ES zakazuje vnútroštátne zdanenie, ktoré by poskytovalo nepriamu ochranu domácim výrobkom, ktoré síce nie sú podobné dovážaným výrobkom na účely prvého odseku, ale sú s nimi vo vzťahu hospodárskej súťaže.(24)
61. Posúdenie, ktorého sa vnútroštátny súd domáha, sa však týka porovnania medzi ojazdenými automobilmi, ktoré sa už nachádzajú na vnútroštátnom trhu, a ojazdenými automobilmi, ktoré boli nadobudnuté z iného členského štátu. Tieto dve kategórie zjavne predstavujú podobné výrobky v zmysle článku 90 prvého odseku ES, podľa ktorého je teda potrebné posúdiť aj predmetnú daň.
62. Vzhľadom na to, že návrh na začatie prejudiciálneho konania ani pripomienky predložené Súdnemu dvoru nenaznačujú, že by táto daň poskytovala nepriamu ochranu akýmkoľvek iným domácim výrobkom, ktoré sú vo vzťahu hospodárskej súťaže s osobnými automobilmi, zastávam názor, že posúdenie podľa článku 90 prvého odseku ES v kontexte druhej otázky vnútroštátneho súdu je postačujúce.(25)
O štvrtej otázke
63. Vo svojej štvrtej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či povinnosť osoby nadobúdajúcej osobný automobil z iného členského štátu predložiť colné vyhlásenie v lehote päť dní odo dňa nadobudnutia „v rámci Spoločenstva“ je zlučiteľná s článkom 28 ES a/alebo s článkom 3 ods. 3 smernice 92/12.
64. Na úvod je vhodné poznamenať, že táto otázka zrejme do určitej miery vychádza z nesprávneho pochopenia okamihu začiatku plynutia päťdňovej lehoty zo strany pána Brzezińského.
65. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že žalobca v konaní pred vnútroštátnym súdom uviedol, že bol nútený skrátiť svoj pobyt v zahraničí a vrátiť sa do Poľska, aby mohol predložiť colné vyhlásenie v lehote päť dní od kúpy predmetného automobilu v Nemecku, čo mu znemožnilo uzatvoriť v tomto štáte iné plánované obchody.
66. Poľská vláda aj Komisia však vo svojich písomných pripomienkach zhodne uvádzajú, že dňom „nadobudnutia v rámci Spoločenstva“ v zmysle zákona o spotrebnej dani je deň skutočného dovezenia automobilu do Poľska. Pán Brzeziński na pojednávaní toto tvrdenie nespochybnil, ani nepredložil žiadnu inú pripomienku k tejto otázke.
67. Vzhľadom na to, že táto otázka môže vychádzať z vyššie uvedeného nesprávneho pochopenia, je možné, že vnútroštátny súd už na ňu odpoveď nepožaduje. Podľa môjho názoru je však namieste zaoberať sa touto otázkou, pretože môže mať význam pre iný aspekt konania pred vnútroštátnym súdom.
68. Článok 28 ES zakazuje v obchode medzi členskými štátmi množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia s rovnocenným účinkom, s výnimkou fiškálnych opatrení. Článok 3 ods. 3 smernice 92/12 obmedzuje právo vyberať dane (z iných výrobkov ako minerálne oleje, alkohol a alkoholické nápoje alebo tabakové výrobky) iba na dane, ktoré nespôsobia formality pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi.
69. Správny základ pre posúdenie povinnosti podať colné vyhlásenie teda závisí od jeho klasifikácie buď ako nefiškálneho opatrenia, ktoré nie je závislé od predmetnej spotrebnej dane (v tomto prípade by bolo možné uplatniť článok 28 ES), alebo ako formality, ktorú spôsobuje výber takejto dane (v tomto prípade by bolo možné uplatniť článok 3 ods. 3 smernice 92/12).
70. Komisia konštatuje, že cieľom colného vyhlásenia je poskytnúť informácie o počte dovezených automobilov a o čiastkach dlžných z titulu spotrebnej dane, čo podporuje tvrdenie prezentované poľskou vládou na pojednávaní. Komisia dospela k záveru (podľa mňa na základe vyššie uvedeného správneho), že povinnosť predložiť colné vyhlásenie je nevyhnutná formalita, ktorá je neoddeliteľne spojená so skutočnou platbou dane. Článok 28 ES teda nemožno uplatniť.
71. Článok 3 ods. 3 smernice 92/12 však možno uplatniť, len ak by sa povinnosť predložiť colné vyhlásenie mala považovať za „formalitu pri prechode hranicami“, ktorú spôsobuje výber spotrebnej dane.
72. Vnútroštátny súd uvádza, že z nesplnenia povinnosti predložiť colné vyhlásenie v lehote päť dní nevyplývajú pre daňovníka žiadne nepriaznivé dôsledky. Zásadný význam má iba povinnosť zaplatiť daň pred prvou registráciou vozidla.
73. Komisia aj poľská vláda zhodne upozorňujú, že colné vyhlásenie nemusí byť predložené v okamihu, kedy vozidlo prekročí poľské hranice. Ak sa však colné vyhlásenie naozaj vyžaduje, domnievam sa, že presný okamih nie je relevantný pre klasifikáciu predmetnej povinnosti ako formality pri prechode hranicami. Dôležitejšie je, že je spojená s okamihom prekročenia hranice, a nie, ako sa zrejme domnieval pán Brzeziński, s okamihom kúpy.
74. Komisia vo svojich písomných pripomienkach ďalej uvádza, že spotrebná daň, s ktorou sa colné vyhlásenie nerozlučne spája, sa nevyberá z dôvodu, že automobil prekročil hranice, ale na základe objektívneho kritéria jeho prvej registrácie v Poľsku.
75. Na pojednávaní však zástupca poľskej vlády spresnil, že spotrebná daň, a teda aj povinnosť predložiť colné vyhlásenie, sa uplatní vo vzťahu k všetkým osobným automobilom dovezeným do krajiny, a to aj k tým, ktoré nie sú zaregistrované na použitie v cestnej premávke, napríklad automobilom, ktoré sú určené na výstavné účely, na prevádzku mimo cestných komunikácií na súkromnom pozemku, na rozobratie na náhradné diely a pod.
76. Z formulárov predložených poľskou vládou na žiadosť Súdneho dvora je tiež zrejmé, že porovnateľné (aj keď nie totožné) colné vyhlásenie sa musí predložiť v prípade automobilov vyrobených v Poľsku, a to v súvislosti so zaplatením spotrebnej dane.
77. Z informácií, ktorými disponuje Súdny dvor, je teda zrejmé, že spotrebná daň sa platí zo všetkých osobných automobilov bez ohľadu na to, či boli vyrobené v Poľsku alebo dovezené; že colné vyhlásenie musí byť predložené príslušným orgánom v oboch prípadoch; a že okamih predloženia colného vyhlásenia je v prvom prípade spojený s prvým predajom vozidla v Poľsku a v druhom prípade s dovozom vozidla na územie Poľska.
78. Za týchto okolností zastávam názor, že povinnosť predložiť colné vyhlásenie v druhom spomínanom prípade nemožno považovať za formalitu pri prechode hranicami v zmysle článku 3 ods. 3 smernice 92/12. Pokiaľ je samotná daň v súlade so zákonom – a v tejto veci podľa mňa v zásade nie sú pochybnosti o zákonnosti poľskej spotrebnej dane, ale iba o zákonnosti spôsobu jej výpočtu pri starších vozidlách – nemožno členským štátom brániť, aby od daňovníkov vyžadovali poskytnutie informácií, na základe ktorých majú platiť daň. Môj názor podporuje tvrdenie vnútroštátneho súdu, z ktorého je zrejmé, že z nedodržania päťdňovej lehoty nevyplývajú žiadne sankcie.
Možné obmedzenie časovej účinnosti rozsudku
79. Z vyššie uvedeného rozboru vyplýva, že taká daň, akou je spotrebná daň v Poľsku, sa vyberá v rozpore s článkom 90 prvým odsekom ES v rozsahu, v akom sadzba uplatňovaná na ojazdené vozidlá presahuje podiel zostatkovej dane na hodnote podobného ojazdeného vozidla, z ktorého bola daň v Poľsku vybraná ako z nového. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora majú fyzické osoby nárok na vrátenie vnútroštátnych daní vybraných v rozpore s právom Spoločenstva.(26)
80. S prihliadnutím na túto možnosť vnútroštátny súd požiadal Súdny dvor, aby rozhodol o možnom časovom obmedzení účinkov predmetného rozsudku. Vo svojich písomných pripomienkach a na pojednávaní sa poľská vláda priklonila k takémuto obmedzeniu.
81. V súlade s ustálenou judikatúrou výklad pravidla práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor, objasňuje a v prípade potreby spresňuje význam a dosah tohto pravidla tak, ako sa má alebo sa malo chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť. Z toho vyplýva, že takto vykladané pravidlo súd môže a má uplatňovať dokonca aj na právne vzťahy vzniknuté a vytvorené pred vydaním rozsudku vo veci o žiadosti o výklad.(27)
82. Svoj prístup k obmedzeniu časovej účinnosti takýchto rozsudkov Súdny dvor nedávno formuloval takto:
„Iba výnimočne môže Súdny dvor uplatnením všeobecnej zásady právnej istoty obsiahnutej v právnom poriadku Spoločenstva obmedziť možnosť všetkých dotknutých osôb dovolávať sa ustanovenia, ktoré vyložil s cieľom spochybniť právne vzťahy vzniknuté v dobrej viere...
Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že finančné dôsledky, ktoré by mohli vyplynúť pre členský štát z rozsudku vydaného v prejudiciálnom konaní, neodôvodňujú samy osebe časové obmedzenie účinkov tohto rozsudku.
Súdny dvor sa len výnimočne, za presne stanovených okolností, uchyľoval k takémuto riešeniu, a to jednak, keď existovalo riziko vážnych ekonomických dôsledkov, predovšetkým vzhľadom na veľký počet právnych vzťahov, ktoré vznikli v dobrej viere na základe právnej úpravy, ktorá sa oprávnene považovala za platnú, jednak keď sa javilo, že jednotlivci a vnútroštátne orgány boli nabádaní k správaniu, ktoré nie je v súlade s právnou úpravou Spoločenstva z dôvodu vážnej a objektívnej neistoty týkajúcej sa dosahu ustanovení Spoločenstva a neistoty, ku ktorej prípadne prispelo i správanie iných členských štátov alebo Komisie Európskych spoločenstiev...“.(28)
83. V prvom rade je teda potrebné posúdiť, či bol spôsob výpočtu spotrebnej dane z motorových vozidiel dovezených z iných členských štátov prijatý a uplatnený v dobrej viere z dôvodu vážnej a objektívnej neistoty(29) týkajúcej sa dosahu článku 90 ES, ku ktorej prípadne prispelo i správanie iných členských štátov alebo Komisie; a po druhé, či by vrátenie dane vybranej v rozpore s uvedeným ustanovením malo vážne ekonomické dôsledky pre Poľsko.
84. Pokiaľ ide o prvé hľadisko, poľská vláda tvrdí, že judikatúra Súdneho dvora v tejto oblasti nie je natoľko úplná a jednoznačná, aby vylučovala možnosť, že to, čo členský štát môže považovať za objektívne kritérium pre použitie rozdielnych sadzieb zdanenia pre rôzne výrobky,(30) Súdny dvor nemusí posudzovať rovnakým spôsobom. Zároveň zdôrazňuje, že Komisii boli oznámené všetky podrobnosti o spotrebnej dani v čase jej zavedenia 1. mája 2004, ale Komisia až 13. júla 2005, teda po dátume rozhodnutia vnútroštátneho súdu podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, oznámila poľskej vláde svoje stanovisko, že túto daň považuje za nezlučiteľnú s právom Spoločenstva.
85. Ťažko môžem súhlasiť s tým, že by judikatúra Súdneho dvora nebola v tejto veci jednoznačná. Z rozsudkov uvedených v bodoch 4 až 22 mojich návrhov prednesených vo veci Nádasdi, ktoré som zhrnula vyššie v bodoch 11 a 12, zjavne vyplýva, ako Súdny dvor pristupuje k vzťahu medzi sadzbou jednorazovej dane z dovezených ojazdených vozidiel a podielom zostatkovej dane na hodnote domácich ojazdených vozidiel. Existuje dostatočný počet rozhodnutí, z ktorých možno vyvodiť ustálené zásady, ale spôsob výpočtu poľskej spotrebnej dane z ojazdených vozidiel dovezených z iných členských štátov nie je v súlade s týmito ustálenými zásadami.
86.
Rovnako si nemyslím, že by správanie Komisie nejakým spôsobom prispelo k takej neistote, akú možno pociťovala poľská vláda. Samozrejme, od Komisie nemožno očakávať okamžitú reakciu na každé oznámenie o novom opatrení, ktorého podrobnosti si môžu vyžiadať pozorné preskúmanie. To platí najmä v súvislosti s rozšírením Spoločenstva z pôvodného počtu 15 na 25 členských štátov, keď 10 nových členských štátov za krátke obdobie zrejme informovalo Komisiu o veľkom počte vykonávacích opatrení. Za takýchto okolností nemožno usúdiť, že Komisia tým, že neodpovedala počas 14 mesiacov (hoci za ideálneho stavu by to bolo určite poľutovaniahodné), prispela k akejkoľvek neistote – na rozdiel od situácie, keby napríklad poskytla určitú formu prechodného ubezpečenia o zlučiteľnosti. V každom prípade samotná skutočnosť, že Komisia v určitej lehote nezačala konanie pre nesplnenie povinnosti, nemôže odôvodniť obmedzenie časovej účinnosti rozsudku.(31)
87. Pokiaľ ide o druhé hľadisko, poľská vláda predložila číselné údaje, z ktorých vyplýva, že celková suma spotrebnej dane uplatňovanej na osobné automobily za obdobie od 1. mája 2004 do 30. apríla 2006 sa rovná 1,16 % rozpočtových príjmov stanovených na rok 2006.(32)
88. Nepredložila však nijaký rozpis týchto číselných údajov, z ktorého sa dá posúdiť, akú časť celkovej sumy je prípadne nutné vrátiť. Najmä treba mať na zreteli, že daň uplatňovaná na všetky automobily (vrátane všetkých dovezených automobilov) pred koncom roka nasledujúceho po roku ich výroby je v plnom rozsahu zlučiteľná s právom Spoločenstva. Nevznikne žiadna povinnosť vrátiť takúto daň. Nárok na vrátenie sa môže navyše týkať iba časti dane vybranej z automobilov, ktoré boli dovezené po tomto dátume. V praxi možno predpokladať, že nie všetky osoby, ktoré majú nárok na vrátenie dane, si takýto nárok naozaj uplatnia. Poľské orgány môžu upraviť svoj spôsob výpočtu spotrebnej dane z osobných automobilov tak, aby časom získali náhradu za akúkoľvek stratu.
89. Za týchto okolností zastávam názor, že Súdnemu dvoru nebola preukázaná existencia vážnych ekonomických dôsledkov v zmysle jeho judikatúry, ktorá by odôvodňovala obmedzenie časovej účinnosti rozsudku. Podobne ako v rozsudku vo veci EKW(33) nič nenasvedčuje tomu, že neobmedzená časová účinnosť by mohla „spätne narušiť systém financovania poľského štátu“.
Návrh
90. S prihliadnutím na všetky vyššie uvedené úvahy zastávam názor, že Súdny dvor by mal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie, odpovedať takto:
1. Spotrebná daň, ktorá je vyberaná z výrobkov dovezených z iných členských štátov a rovnako aj z tých istých domácich výrobkov, nie je clo ani poplatok s rovnakým účinkom, ktorý zakazuje článok 25 ES.
2. Spotrebná daň uplatňovaná na všetky osobné automobily v členskom štáte bez ohľadu na to, či ide o nové alebo ojazdené automobily a bez ohľadu na ich pôvod, je v súlade s článkom 90 prvým odsekom ES, pokiaľ je sadzba takejto dane rovnaká pre domáce vozidlá aj pre vozidlá dovezené z iných členských štátov. Nie je však v súlade s uvedeným ustanovením v rozsahu, v akom sadzba dane uplatňovaná na ojazdené automobily dovezené z iných členských štátov presahuje podiel zostatkovej dane na hodnote podobných ojazdených vozidiel, z ktorých bola rovnaká daň v predmetnom členskom štáte vybraná pred ich prvou registráciou na jeho území.
3. Takúto daň treba posudzovať iba podľa prvého, nie však podľa druhého odseku článku 90 ES, pokiaľ neexistujú iné domáce výrobky, ktoré sú s osobnými automobilmi vo vzťahu hospodárskej súťaže.
4. Povinnosť predložiť orgánom členského štátu colné vyhlásenie o výrobkoch podliehajúcich spotrebnej dani v lehote päť dní od ich dovozu na územie daného štátu s cieľom umožniť týmto orgánom výber uvedenej dane nepredstavuje množstevné obmedzenie dovozu ani opatrenie s rovnakým účinkom v zmysle článku 28 ES. Ak existuje podobná povinnosť v súvislosti s podobnými domácimi výrobkami, nejde ani o formalitu pri prechode hranicami v zmysle článku 3 ods. 3 smernice Rady 92/12/EHS.
(1) .
(2)  –	Smernica z 25. februára 1992 o všeobecnom systéme, držbe, preprave a kontrole tovarov podliehajúcich spotrebným daniam (Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179).
(3)  –	Zákazy v súčasnosti uvedené v článkoch 23 ES, 25 ES, 28 ES a 90 ES boli pôvodne uvedené v článkoch 9, 12, 30 a 95 Zmluvy ES, na ktoré odkazuje staršia judikatúra. V snahe zachovať jednotnosť budem v ďalšom texte používať súčasné číslovanie.
(4)  –	Pozri rozsudky z 11. marca 1992, Compagnie Commerciale de l’Ouest a i., C‑78/90 až C‑83/90, Zb. s. I‑1847, bod 20, a zo 17. júna 2003, De Danske Bilimportører, C‑383/01, Zb. s. I‑6065, bod 32.
(5)  –	Pozri napríklad rozsudok z 29. apríla 2004, Weigel, C‑387/01, Zb. s. I‑4981, bod 63 a tam citovanú judikatúru.
(6)  –	Pozri rozsudky De Danske Bilimportører, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 34, a Weigel, už citovaný v poznámke pod čiarou 5, bod 65.
(7)  –	Pozri rozsudky z 11. decembra 1990, Komisia/Dánsko, C‑47/88, Zb. s. I‑4509; z 9. marca 1995, Nunes Tadeu, C‑345/93, Zb. s. I‑479; z 23. októbra 1997, Komisia/Grécko, C‑375/95, Zb. s. I‑5981; z 22. februára 2001, Gomes Valente, C‑393/98, Zb. s. I‑1327; z 19. septembra 2002, Tulliasiamies a Siilin, C‑101/00, Zb. s. I‑7487, a Weigel, už citovaný v poznámke pod čiarou 5.
(8)  –	Návrhy vo veci C‑290/05 a C‑333/05, prednesené 13. júla 2006 (vec v konaní pred Súdnym dvorom).
(9)  –	Pozri napríklad rozsudok z 30. novembra 1995, Casarin, C‑113/94, Zb. s. I‑4203, bod 17 a nasl. a tam citovanú judikatúru.
(10)  –	Pozri rozsudok z 11. augusta 1995, Roders a i., C‑367/93 až C‑377/93, Zb. s. I‑2229, bod 38.
(11)  –	Pozri rozsudok z 15. júna 1999, Tarantik, C‑421/97, Zb. s. I‑3633, bod 28.
(12)  –	Ustawa o Podatku Akcyzowym z 23. januára 2004 (Dziennik Ustaw č. 29, položka 257).
(13)  –	Rozporządzenie Ministra Finansów w Sprawie Obniżenia Stawek Podatku Akcyzowego (nariadenie ministerstva financií o znížení sadzby spotrebnej dane) z 22. apríla 2004 (Dziennik Ustaw č. 87, položka 825), ďalej len „nariadenie z roku 2004“.
(14)  –	Približne 200 eur podľa príslušného výmenného kurzu. Vzhľadom na to, že vozidlo malo 15 rokov, bolo potrebné uplatniť najvyššiu sadzbu dane (65 %) a je možné vyvodiť, že (deklarovaná) cena vozidla bola 1 315 PLN alebo približne 300 eur.
(15)  –	Pozri bod 8 vyššie.
(16)  –	Pozri napríklad rozsudok Weigel, už citovaný v poznámke pod čiarou 5, bod 64 a tam citovanú judikatúru.
(17)  –	Rozsudky Komisia/Dánsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 18, a Komisia/Grécko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 19.
(18)  –	Rozsudok Gomes Valente, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, body 24 a 25.
(19)  –	Pozri bod 18 a nasl. vyššie.
(20)  –	Je možné dodať, že nerovnosť v zaobchádzaní sa ďalej prehlbuje, ak hodnota dovezeného vozidla, a teda cena, za ktorú bolo kúpené, zahŕňa podiel zostatkovej dane podobnej povahy, ktorá bola uložená v inom členskom štáte.
(21)  –	Na rozdiel napríklad od prípadu upraveného v článku 28 ES, kde je takéto odôvodnenie možné podľa článku 30 ES alebo v súlade s judikatúrou Cassis de Dijon (rozsudok z 20. februára 1979, Rewe-Zentral, Zb. s. 649).
(22)  –	Už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 66.
(23)  –	Pozri rozsudok Komisia/Grécko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 29 a tam citovanú judikatúru. Je napríklad možné, že pri neexistencii spornej spotrebnej dane by objem nákupov ojazdených vozidiel pochádzajúcich z iných členských štátov vzrástol ešte viac.
(24)  –	Pozri bod 15 vyššie.
(25)  –	Pozri takisto bod 15 vyššie.
(26)  –	Pozri napríklad rozsudok z 11. júla 2002, Marks & Spencer, C‑62/00, Zb. s. I‑6325, bod 30 a tam citovanú judikatúru.
(27)  –	Pozri napríklad rozsudok z 10. januára 2006, Skov a Bilka, C‑402/03, Zb. s. I‑199, bod 50.
(28)  – Pozri rozsudok z 27. apríla 2006, Richards, C‑423/04, Zb. s. I‑3585, body 40 až 42.
(29)  –	Pozri moje návrhy prednesené 22. júna 2006 vo veci Stradasfalti (rozsudok zo 14. septembra 2006, C‑228/05, Zb. s. I‑8391), body 87 až 89, kde som vyslovila určité pochybnosti o najvhodnejšej formulácie tohto kritéria.
(30)  –	Pozri napríklad rozsudok z 2. apríla 1998, Outokumpu, C‑213/96, Zb. s. I‑1777, bod 30.
(31)  –	Pozri ďalej bod 93 mojich návrhov prednesených vo veci Stradasfalti, už citovaných v poznámke pod čiarou 29.
(32)  –	Podľa predložených číselných údajov a môjho výpočtu predstavuje celková čiastka v skutočnosti približne 0,69 % príjmov za celé dvojročné obdobie.
(33)  –	Pozri rozsudok z 9. marca 2000, Evangelischer Krankenhausverein Wien, C‑437/97, Zb. s. I‑1157, bod 59.