62024CJ0365
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 10. júla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochranné známky – Smernica (EÚ) 2015/2436 – Voľný pohyb tovaru – Články 34 a 36 ZFEÚ – Obchodný názov – Názov spoločnosti – Vnútroštátna právna úprava priznávajúca majiteľovi názvu spoločnosti výlučné právo“
Vo veci C‑365/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Svea hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (Odvolací súd pre región Svea rozhodujúci ako odvolací súd pre duševné vlastníctvo a obchodnoprávne veci Štokholm, Švédsko) zo 16. mája 2024 a doručený Súdnemu dvoru 20. mája 2024, ktorý súvisí s konaním:
Purefun Group AB
proti
Doggy AB,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predseda ôsmej komory S. Rodin, sudcovia O. Spineanu‑Matei (spravodajkyňa) a N. Fenger,
generálny advokát: D. Spielmann,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Purefun Group AB, v zastúpení: O. Lagergren, jur. kand, D. Tornberg a M. Zeitlin, advokater,
–
Doggy AB, v zastúpení: P. Hedberg a J. Sånglöf, advokater,
–
švédska vláda, v zastúpení: C. Meyer‑Seitz, splnomocnená zástupkyňa,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna a D. Lutostańska, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: P. Němečková a I. Söderlund, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 a článku 5 ods. 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2436 zo 16. decembra 2015 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 336, 2015, s. 1), ako aj článkov 34 a 36 ZFEÚ.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Purefun Group AB a Doggy AB vo veci porušenia práv.
Právny rámec
Právo Únie
Zmluva o FEÚ
3
Článok 34 ZFEÚ stanovuje:
„Množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia s rovnocenným účinkom sú medzi členskými štátmi zakázané.“
4
Podľa článku 36 ZFEÚ:
„Ustanovenia článkov 34 a 35 nevylučujú zákazy alebo obmedzenia dovozu, vývozu alebo tranzitu tovaru odôvodnené princípmi verejnej morálky, verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou, ochranou zdravia a života ľudí a zvierat, ochranou rastlín, ochranou národného kultúrneho bohatstva, ktoré má umeleckú, historickú alebo archeologickú hodnotu, alebo ochranou priemyselného a obchodného vlastníctva. Tieto zákazy a obmedzenia však nesmú byť prostriedkami svojvoľnej diskriminácie alebo skrytého obmedzovania obchodu medzi členskými štátmi.“
Smernica 2015/2436
5
Odôvodnenie 41 smernice 2015/2436 znie:
„Členské štáty sú viazané [Parížskym dohovorom na ochranu priemyslového vlastníctva podpísaným v Paríži 20. marca 1883, naposledy revidovaným v Štokholme 14. júla 1967 a zmeneným 28. septembra 1979 (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 828, č. 11851, s. 305)] (ďalej len ‚Parížsky dohovor‘) a [Dohodou o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva obsiahnutou v prílohe 1C Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktoré bolo schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80, ďalej len ‚dohoda TRIPS‘)]. Je potrebné, aby táto smernica bola úplne v súlade s uvedeným dohovorom a uvedenou dohodou. Táto smernica by nemala mať vplyv na záväzky členských štátov vyplývajúce z uvedeného dohovoru a uvedenej dohody. Keď je to vhodné, mal by sa uplatňovať článok 351 druhý odsek [ZFEÚ].“
6
Článok 1 tejto smernice s názvom „Rozsah pôsobnosti“ stanovuje:
„Táto smernica sa uplatňuje na každú ochrannú známku v súvislosti s tovarmi alebo službami, ktorá je v členskom štáte predmetom zápisu alebo prihlášky ako individuálna ochranná známka, garančná či certifikačná známka alebo kolektívna známka, alebo je predmetom zápisu alebo prihlášky na Úrade Beneluxu pre duševné vlastníctvo, či je predmetom medzinárodného zápisu s účinkom v členskom štáte.“
7
Článok 5 uvedenej smernice, nazvaný „Relatívne dôvody na zamietnutie alebo vyhlásenie neplatnosti“, v odseku 4 stanovuje:
„Každý členský štát môže stanoviť, že ochranná známka sa nezapíše, alebo ak už je zapísaná, môže byť vyhlásená za neplatnú, ak a v rozsahu, v akom:
a)
práva na nezapísanú ochrannú známku alebo na iné označenie používané v obchodnom styku boli získané predo dňom podania prihlášky neskoršej ochrannej známky alebo predo dňom práva prednosti uplatneného vo vzťahu k prihláške neskoršej ochrannej známky, a takouto nezapísanou ochrannou známkou alebo iným označením sa jej majiteľovi priznáva právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky;
b)
používanie ochrannej známky sa môže zakázať na základe iného staršieho práva, než sú práva uvedené v odseku 2 a v písmene a) tohto odseku, a to najmä:
i)
práva na meno;
ii)
práva na osobnú podobizeň;
iii)
autorského práva;
iv)
práva priemyselného vlastníctva;
c)
ochranná známka môže spôsobiť zámenu so staršou ochrannou známkou chránenou v zahraničí, za predpokladu, že v deň podania prihlášky prihlasovateľ nekonal v dobrej viere.“
8
Podľa článku 10 tej istej smernice s názvom „Práva z ochrannej známky“:
„1.   Zápisom ochrannej známky nadobúda majiteľ výlučné práva k nej.
2.   Bez toho, aby boli dotknuté práva majiteľov nadobudnuté predo dňom podania alebo dňom práva prednosti zapísanej ochrannej známky, má majiteľ uvedenej zapísanej ochrannej známky právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali v súvislosti s tovarmi alebo službami akékoľvek označenie, ak:
a)
označenie je zhodné s ochrannou známkou a používa sa v súvislosti s tovarmi alebo službami, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná;
b)
označenie je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné a používa sa v súvislosti s tovarmi alebo službami, ktoré sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, alebo sú im podobné, pokiaľ existuje pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti; pravdepodobnosť zámeny zahŕňa pravdepodobnosť asociácie označenia s ochrannou známkou;
c)
označenie je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné bez ohľadu na to, či sa používa v súvislosti s tovarmi alebo službami, ktoré sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, alebo sú im podobné alebo nepodobné, ak má táto ochranná známka v členskom štáte dobré meno a ak používanie tohto označenia bez náležitého dôvodu neoprávnene ťaží z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena tejto ochrannej známky, alebo im je na ujmu.
3.   Podľa odseku 2 možno zakázať najmä:
a)
umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal;
b)
ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh alebo ich na tieto účely skladovať pod týmto označením alebo ponúkať či poskytovať takto označené služby;
c)
dovážať alebo vyvážať takto označený tovar;
d)
používať označenie ako obchodný názov, názov spoločnosti alebo ako súčasť obchodného názvu alebo názvu spoločnosti;
e)
používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame;
f)
používať označenie v porovnávacej reklame spôsobom, ktorý je v rozpore so [smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2006/114/ES z 12. decembra 2006 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 21)].
…“
9
Článok 16 smernice 2015/2436 s názvom „Používanie ochranných známok“ v odseku 1 stanovuje:
„Ak majiteľ nezačal v priebehu piatich rokov odo dňa ukončenia konania o zápise ochrannú známku v členskom štáte skutočne používať v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré bola zapísaná, alebo ak bolo toto používanie pozastavené počas neprerušeného obdobia piatich rokov, táto ochranná známka podlieha obmedzeniam a sankciám stanoveným v článku 17, článku 19 ods. 1, článku 44 ods. 1 a 2 a článku 46 ods. 3 a 4, pokiaľ nebolo toto nepoužívanie náležite odôvodnené.“
Švédske právo
Zákon o ochranných známkach
10
Varumärkeslagen (2010:1877) [zákon o ochranných známkach (2010:1877), ďalej len „zákon o ochranných známkach“] bol doplnený s cieľom prebrať smernicu 2015/2436 do švédskeho právneho poriadku. Ustanovenie § 8 kapitoly 1 zákona o ochranných známkach stanovuje, že majiteľ názvu spoločnosti alebo iného obchodného mena má výlučné právo k tomuto označeniu, ak sa používa ako označenie tovaru s rozlišovacou spôsobilosťou.
11
V § 10 kapitoly 1 zákona o ochranných známkach sa uvádza, že výlučné právo priznané označeniu tovaru s rozlišovacou spôsobilosťou podľa § 8 tejto kapitoly znamená, že žiadna iná osoba ako majiteľ nesmie bez jeho súhlasu používať akékoľvek označenie v obchodnom styku pre tovar a služby, ak je toto označenie totožné s označením s rozlišovacou spôsobilosťou alebo je mu podobné a ktoré sa používa pre zhodné alebo podobné druhy tovaru alebo služieb, ak existuje pravdepodobnosť zámeny, najmä ak by používanie označenia mohlo viesť k domnienke, že existuje spojenie medzi jeho používateľom a majiteľom označenia s rozlišovacou spôsobilosťou.
12
Ustanovenie § 3 kapitoly 8 zákona o ochranných známkach uvádza, že súd môže na návrh majiteľa označenia tovaru s rozlišovacou spôsobilosťou nariadiť porušovateľovi, aby pod hrozbou pokuty ukončil porušovanie práva.
Zákon o názvoch spoločností
13
Ustanovenie § 1 kapitoly 1 lag (2018:1653) om företagsnamn [zákon o názvoch spoločností (2018:1653), ďalej len „zákon o názvoch spoločností“] definuje názov spoločnosti ako názov, pod ktorým podnik vykonáva svoju činnosť, pričom „obchodný názov“ označuje všeobecný pojem zahŕňajúci názov spoločnosti a odvodené obchodné mená.
14
Ustanovenie § 2 kapitoly 1 zákona o názvoch spoločností stanovuje, že spoločnosť nadobudne výlučné právo k názvu spoločnosti jeho zápisom alebo používaním. Ustanovenie § 3 tejto kapitoly 1 stanovuje, že majiteľ názvu spoločnosti alebo iného obchodného mena má výlučné právo k tomuto označeniu, ak sa používa ako obchodné meno.
15
Ustanovenie § 1 kapitoly 2 zákona o názvoch spoločností stanovuje, že názov spoločnosti možno zapísať len vtedy, ak je spôsobilé odlíšiť činnosti jeho majiteľa od činností iných podnikov. Toto ustanovenie spresňuje, že pri posudzovaní, či má názov spoločnosti rozlišovaciu spôsobilosť, sa má zohľadniť dĺžka trvania a rozsah jeho používania. Uvedené ustanovenie okrem toho stanovuje, že ak názov spoločnosti pozostáva len zo všeobecného označenia povahy činnosti alebo tovaru či služby ponúkanej v rámci tejto činnosti alebo ak pozostáva len z bežne používaného názvu miesta alebo podobného označenia, názov spoločnosti sa sám osebe nepovažuje za názov s rozlišovacou spôsobilosťou. Ak názov spoločnosti obsahuje označenie ako „akciová spoločnosť“, „verejná obchodná spoločnosť“ alebo „družstevná spoločnosť“ alebo skratku takéhoto označenia, toto označenie sa pri posudzovaní nezohľadňuje.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
16
Doggy, spoločnosť založená podľa švédskeho práva, vyrába najmä krmivo pre psy. Jej predmetom činnosti je výroba krmiva a iných výrobkov pre zvieratá a ich uvádzanie na trh, ako aj súvisiace činnosti. Je majiteľkou názvu spoločnosti „Doggy AB“ a slovnej ochrannej známky DOGGY, zapísanej vo Švédsku pre krmivá patriace do triedy 31 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.
17
Purefun Group AB (ďalej len „Purefun“) je spoločnosť založená podľa švédskeho práva, ktorej činnosť zahŕňa najmä maloobchodný predaj krmiva a maškŕt pre psy. Svoje výrobky predáva na svojej internetovej stránke pod názvom domény „doggie.se“ a pri výkone svojich činností používa označenie „DOGGIE“.
18
V novembri 2021 Doggy podala proti spoločnosti Purefun žalobu s návrhom jednak na vydanie príkazu ukladajúceho tejto spoločnosti zákaz používať označenie „DOGGIE“ a jednak na zaplatenie sumy 150000 švédskych korún (SEK) (približne 13000 eur) ako náhradu škody. Doggy tvrdila, že Purefun používala toto označenie, ako aj ochrannú známku a názov spoločnosti, ktorého je majiteľkou, bez jej súhlasu.
19
Prvostupňový súd vyhovel návrhom spoločnosti Doggy z dôvodu, že existovala pravdepodobnosť zámeny medzi ochrannou známkou a názvom tejto spoločnosti Doggy na jednej strane a označením „DOGGIE“ používaným spoločnosťou Purefun na druhej strane.
20
Purefun podala proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Svea hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (Odvolací súd pre región Svea rozhodujúci ako odvolací súd pre duševné vlastníctvo a obchodnoprávne veci Štokholm, Švédsko), ktorý je súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
21
Tento súd uvádza, že vo Švédsku na jednej strane zákon o názvoch spoločností stanovuje, že názov podniku priznáva tomuto podniku výlučné právo k tomuto názvu, pokiaľ označenie, ktoré tvorí uvedené označenie, umožňuje odlíšiť činnosti jeho majiteľa od činností iných podnikov. Rozsah tohto práva je porovnateľný s rozsahom výlučného práva, ktorý majiteľovi priznáva jeho ochranná známka. Na druhej strane podľa zákona o ochranných známkach majiteľovi ochrannej známky alebo iného označenia tovaru s rozlišovacou spôsobilosťou, ktoré sa používa ako názov spoločnosti, je tiež priznané výlučné právo k tejto ochrannej známke. Majiteľ názvu spoločnosti tak podľa týchto vnútroštátnych ustanovení požíva „krížovú ochranu“, ktorá mu umožňuje zakázať všetkým tretím osobám používať v obchodnom styku pre tovary alebo služby označenie zhodné alebo podobné s týmto názvom a ktoré sa používa pre zhodné alebo podobné druhy tovarov alebo služieb, pokiaľ existuje pravdepodobnosť zámeny, najmä ak by používanie označenia mohlo viesť k domnienke, že existuje súvislosť medzi používateľom tohto označenia a majiteľom uvedeného názvu spoločnosti.
22
Vnútroštátny súd si kladie otázku v súvislosti so zlučiteľnosťou tejto ochrany vyplývajúcej z ustanovení zákona o ochranných známkach a zákona o názvoch spoločností so smernicou 2015/2436 a všeobecnejšie so zásadou voľného pohybu tovaru. V podstate sa domnieva, že hoci táto „krížová ochrana“ poskytuje majiteľovi názvu spoločnosti podobnú ochranu ako ochranná známka, nepodlieha rovnako prísnym podmienkam, ako sú podmienky uplatniteľné v tejto oblasti. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti poukazuje na dva rozdiely.
23
Po prvé, zatiaľ čo neexistencia riadneho používania ochrannej známky pre tovary alebo služby, pre ktoré je zapísaná, môže mať za následok zrušenie výlučného práva jej majiteľa, švédske právo nestanovuje žiadne rovnocenné ustanovenie pre názov spoločnosti.
24
Po druhé na určenie, či sa označenie používa pre tovary alebo služby zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, je potrebné odkázať na systém triedenia zavedený Niceskou dohodou, zatiaľ čo v oblasti upravujúcej názov spoločnosti sa posúdenie pravdepodobnosti zámeny vykonáva s odkazom na činnosti, na ktoré sa vzťahuje predmet činnosti podniku, ktorý možno definovať široko.
25
Vzhľadom na tieto rozdiely sa vnútroštátny súd domnieva, že je možné, že ochrana, ktorú názvu spoločnosti priznáva švédske právo, je širšia ako ochrana stanovená smernicou 2015/2436 vo vzťahu k ochranným známkam, čo by mohlo mať vplyv na voľný pohyb tovaru, ako aj na slobodné poskytovanie služieb. Domnieva sa totiž, že táto ochrana by mohla vytvárať prekážky cezhraničného predaja tovaru alebo služieb.
26
Za týchto podmienok Svea hovrätt, Patent‑ och marknadsöverdomstolen (Odvolací súd pre región Svea rozhodujúci ako odvolací súd pre duševné vlastníctvo a obchodnoprávne veci Štokholm) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je zlučiteľné s ustanoveniami smernice [2015/2436], najmä s jej článkom 1 a článkom 5 ods. 4, v spojení so Zmluvou o FEÚ a základnou zásadou voľného pohybu tovaru a služieb zakotvenou v práve Únie, stanoviť vo vnútroštátnom práve systém, podľa ktorého skoršie právo k názvu spoločnosti môže predstavovať dôvod na zákaz používania neskoršieho označenia tovaru s rozlišovacou spôsobilosťou v celej oblasti činnosti, pre ktorú je názov spoločnosti zapísaný, bez toho, aby sa vyžadovalo, aby sa tento názov používal na rozlíšenie tovaru alebo služieb?
2.
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, je v súlade so smernicou [2015/2436] a s právom EÚ vo všeobecnosti, aby názov spoločnosti, ktorý sa ako taký používa ako označenie na rozlíšenie určitých druhov tovaru alebo služieb v oblasti činnosti, pre ktorú je uvedený názov zapísaný, predstavoval dôvod na zákaz používania neskoršieho označenia s rozlišovacou spôsobilosťou v súvislosti s inými druhmi tovaru alebo služieb, ako sú tie, pre ktoré sa názov spoločnosti používa ako označenie?“
O prejudiciálnych otázkach
27
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zakotveného v článku 267 ZFEÚ prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, o ktorej tento súd rozhoduje. Z tohto hľadiska Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené (rozsudky zo 17. júla 1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, body 22 a 23, ako aj z 29. apríla 2025, Prezydent Miasta Mielca, C‑453/23, EU:C:2025:285, bod 38 a citovaná judikatúra).
28
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd sa pýta, či sú podmienky stanovené švédskym právom na ochranu názvu spoločnosti v rozsahu, v akom sú menej prísne ako podmienky uplatniteľné v oblasti ochranných známok, zlučiteľné so smernicou 2015/2436 a so zásadami voľného pohybu tovaru, ako aj slobodného poskytovania služieb.
29
V tejto súvislosti z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva na jednej strane, že používanie označenia spoločnosťou Purefun, ktoré chce majiteľ zapísaného názvu spoločnosti, a to podnik Doggy, zakázať, sa týka najmä predaja krmiva a maškŕt pre psy, a na druhej strane, že predmet činnosti tohto podniku zahŕňa predaj krmiva, ako aj iných výrobkov pre zvieratá a súvisiace činnosti. Z týchto údajov vyplýva, že používanie označenia, ktorému majiteľ zapísaného názvu spoločnosti bráni, sa netýka iných druhov tovaru alebo služieb, ako sú tie, pre ktoré bol tento názov zapísaný.
30
V dôsledku toho treba konštatovať, že svojimi dvoma otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú smernica 2015/2436, ako aj články 34 a 36 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnemu systému, podľa ktorého výlučné právo priznané názvom spoločnosti umožňuje jeho majiteľovi zakázať tretej osobe používať zhodné alebo podobné označenie ako obchodný názov alebo názov domény pre tovar alebo služby zhodné alebo podobné tým, ktoré patria medzi činnosti, pre ktoré je jeho názov zapísaný, hoci tento systém nestanovuje, že nepoužívanie tohto názvu spoločnosti môže viesť k zániku tohto výlučného práva, ani nevyžaduje, aby sa na účely zápisu uvedeného názvu spoločnosti spresnil tovar alebo služby patriace do predmetu činnosti jeho majiteľa.
31
Na účely odpovede na túto otázku treba pripomenúť, že cieľom smernice 2015/2436 je aproximácia vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti ochranných známok, ale nie právnych predpisov týkajúcich sa obchodného mena, čo je kategória, do ktorej môže názov spoločnosti patriť. V prípade neexistencie harmonizácie na úrovni Únie sa na ochranu obchodného mena vzťahuje vnútroštátne právo.
32
Obchodné meno ako právo duševného vlastníctva však nie je právu Únie cudzie. Niektoré ustanovenia Parížskeho dohovoru, ktorý bol uzatvorený všetkými členskými štátmi, ale nie Úniou, sú teda začlenené do dohody TRIPS, ktorú uzavrela Únia, takže tieto ustanovenia majú v právnom poriadku Únie rovnaké účinky ako dohoda TRIPS (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2024, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, body 59 až 62).
33
Medzi ustanoveniami, ktoré sú takto začlenené do dohody TRIPS, sa nachádza článok 8 tohto dohovoru, ktorý stanovuje, že „obchodné meno je chránené vo všetkých krajinách Únie bez povinnosti podať prihlášku alebo návrh na zápis, bez ohľadu na to, či je alebo nie je súčasťou továrenskej alebo obchodnej známky“.
34
Tieto skutočnosti sa odrážajú v smernici 2015/2436, ktorej odôvodnenie 41 zdôrazňuje, že je „potrebné“, aby bola „úplne v súlade“ s uvedeným dohovorom a dohodou TRIPS. Spomedzi práv, ktoré priznáva ochranná známka, tak článok 10 ods. 3 písm. d) tejto smernice umožňuje majiteľovi ochrannej známky používať svoje výlučné právo zakázať „používať označenie ako obchodný názov, názov spoločnosti alebo ako súčasť obchodného názvu alebo názvu spoločnosti“. Toto ustanovenie je vyjadrením zásady prednosti skoršieho výlučného právneho titulu, ktorá predstavuje jeden zo základov práva ochranných známok, a všeobecnejšie celého práva priemyselného vlastníctva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. júna 2022, Classic Coach Company, C‑112/21, EU:C:2022:428, bod 40 a citovanú judikatúru).
35
Táto zásada upravuje aj určité konflikty medzi skorším obchodným menom a neskoršou ochrannou známkou. Z článku 5 ods. 4 písm. a) smernice 2015/2436 tak vyplýva, že „každý členský štát môže stanoviť, že ochranná známka sa nezapíše, alebo ak už je zapísaná, môže byť vyhlásená za neplatnú, ak a v rozsahu, v akom… práva na nezapísanú ochrannú známku alebo na iné označenie používané v obchodnom styku boli získané… a takouto nezapísanou ochrannou známkou alebo iným označením sa jej majiteľovi priznáva právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky“.
36
V prejednávanom prípade vo veci samej konflikt medzi označením „Doggy“ používaným v skoršom názve spoločnosti a označením „DOGGIE“ používaným ako obchodné meno alebo názov domény nezahŕňa nijakú ochrannú známku. Pokiaľ ide o vyriešenie konfliktu medzi dvoma obchodnými menami, smernica 2015/2436, keďže len upravuje aproximáciu vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti ochranných známok, nie je relevantná. Zlučiteľnosť vnútroštátnych opatrení upravujúcich takéto konflikty sa potom musí posudzovať nie z hľadiska tejto smernice, ale z hľadiska primárneho práva.
37
V tejto súvislosti má vnútroštátny súd pochybnosti o zlučiteľnosti švédskeho systému ochrany názvov spoločností vyplývajúceho zo zákona o ochranných známkach v spojení so zásadami voľného pohybu tovaru a slobodného poskytovania služieb.
38
Podľa informácií poskytnutých týmto súdom sa tento systém uplatňuje na obchodné názvy všetkých švédskych podnikov, a to bez ohľadu na tovar alebo služby vyplývajúce z ich činností.
39
Z informácií poskytnutých uvedeným súdom tiež vyplýva, že spor vo veci samej spochybňuje právo majiteľa názvu spoločnosti, ktorého činnosť spočíva vo výrobe a predaji určitých krmív a výrobkov pre zvieratá, zakázať inej spoločnosti predávať takýto tovar pod obchodným menom, ktoré je podobné alebo zhodné s týmto názvom spoločnosti. Keďže tento spor súvisí prevažne s voľným pohybom tovaru, a vzhľadom na to, že vnútroštátny súd neposkytol informácie o voľnom pohybe služieb, nie je potrebné samostatne preskúmať zlučiteľnosť uvedeného systému s článkom 56 ZFEÚ.
40
Voľný pohyb tovaru medzi členskými štátmi je základnou zásadou Zmluvy o FEÚ, ktorá nachádza svoje vyjadrenie v článku 34 ZFEÚ, ktorý zakazuje členským štátom prijímať medzi sebou množstevné obmedzenia dovozu, ako aj všetky opatrenia s rovnocenným účinkom. Podľa ustálenej judikatúry sa toto ustanovenie vzťahuje na každé vnútroštátne opatrenie, ktoré môže priamo alebo nepriamo, skutočne alebo potenciálne brániť obchodu v rámci Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 1974, Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, bod 5, a z 29. júla 2024, BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, bod 61). Vnútroštátna právna úprava alebo prax, ktorá predstavuje opatrenie s rovnocenným účinkom ako množstevné obmedzenia, však môže byť odôvodnená jedným z dôvodov všeobecného záujmu vymenovaných v článku 36 ZFEÚ, medzi ktoré patrí aj ochrana priemyselného a obchodného vlastníctva.
41
V prípade neexistencie harmonizácie právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa obchodného mena môže zákaz uložený podniku používať pri uvádzaní určitých výrobkov na trh v jednom členskom štáte rovnaké obchodné mená, ktoré používa v iných členských štátoch, nepochybne predstavovať obmedzenie voľného pohybu tovaru, ktoré je v rozpore s článkom 34 ZFEÚ. Takéto obmedzenie je však odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu týkajúcimi sa ochrany priemyselného a obchodného vlastníctva, a to ochranou obchodných mien v prípade pravdepodobnosti zámeny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. mája 1999, Pfeiffer, C‑255/97, EU:C:1999:240, body 26 až 29).
42
Je však ešte potrebné, aby takéto obmedzenie nešlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa.
43
Bez toho, aby výslovne odkazoval na zásadu proporcionality, sa vnútroštátny súd v podstate domnieva, že systém dotknutý vo veci samej tým, že poskytuje majiteľovi názvu spoločnosti podniku usadeného v súlade so švédskym právom úroveň ochrany porovnateľnú s úrovňou ochrany ochrannej známky bez toho, aby vyžadoval rovnocenné podmienky, ako sú podmienky stanovené smernicou 2015/2436 týkajúce sa riadneho používania ochrannej známky a opisu tovaru alebo služieb, pre ktoré je zapísaná, pôsobí v neprospech majiteľov obchodných mien z iných členských štátov.
44
Ako však bolo pripomenuté v bode 31 tohto rozsudku, cieľom smernice 2015/2436 nie je aproximácia právnych predpisov týkajúcich sa obchodného mena. V prípade neexistencie takejto harmonizácie a vzhľadom na odlišné funkcie ochrannej známky a obchodného mena nemožno články 34 a 36 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že stanovujú, že ochrana obchodného mena podlieha rovnakým požiadavkám, ako sú požiadavky uplatniteľné v oblasti ochranných známok.
45
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že v zákone o ochranných známkach neexistencia riadneho používania názvu spoločnosti nepodlieha obmedzeniam alebo sankciám zhodným s tými, ktoré sú stanovené v článku 16 smernice 2015/2436. Okrem toho z pripomienok, ktoré predložili švédska vláda a Európska komisia Súdnemu dvoru, vyplýva, že na základe zákona o názvoch spoločností môže nepoužívanie názvu spoločnosti za určitých podmienok viesť k zániku výlučného práva, ktoré priznáva, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
46
Pokiaľ ide o riziko uvádzané vnútroštátnym súdom, že názvom spoločností by sa poskytla ochrana v prípade pravdepodobnosti zámeny, ktorá je širšia ako ochrana uplatniteľná na ochranné známky z dôvodu väčšej prípustnosti pri vymedzení činností, ktoré patria do predmetu činnosti podniku, než na vymedzenie tried výrobkov alebo služieb, pre ktoré je ochranná známka zapísaná v súlade so smernicou 2015/2436, treba v prvom rade zdôrazniť, že účelom predmetu činnosti podniku nie je presne alebo vyčerpávajúcim spôsobom opísať všetky tovary alebo služby, ktoré môžu patriť do činností tohto podniku. Naopak, v prípade ochrannej známky sa toto spresnenie vyžaduje na posúdenie prípadných absolútnych alebo relatívnych dôvodov neplatnosti a na uplatnenie výlučného práva z tejto ochrannej známky, ktoré umožňuje jej majiteľovi monopolizovať označenie zapísané ako ochranná známka pre určité tovary alebo služby.
47
V druhom rade z vysvetlení poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že ak je podľa švédskeho práva výlučné právo majiteľa zapísaného názvu spoločnosti platné v oblastiach činností uvedených v jeho predmete činnosti, toto právo ukladá tomuto majiteľovi povinnosť opísať a vymedziť povahu týchto činností s dostatočnou presnosťou na to, aby o nich tretie osoby mohli byť účinne informované.
48
Za týchto podmienok treba konštatovať, s výhradou overení, ktoré prislúchajú vnútroštátnemu súdu, že sa nezdá, že systém dotknutý vo veci samej, ktorý priznáva výlučné právo majiteľovi názvu spoločnosti, ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu týkajúceho sa ochrany priemyselného a obchodného vlastníctva.
49
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že smernica 2015/2436, ako aj články 34 a 36 ZFEÚ sa majú vykladať tak, že nebránia vnútroštátnemu systému, ktorý stanovuje jednak, že výlučné právo priznané názvom spoločnosti umožňuje jeho majiteľovi zakázať tretej osobe používať zhodné alebo podobné označenie ako obchodný názov alebo názov domény pre tovar alebo služby zhodné alebo podobné tým, ktoré patria medzi činnosti, pre ktoré je jeho názov zapísaný, a jednak, že nepoužívanie tohto názvu spoločnosti môže za určitých podmienok viesť k zániku tohto výlučného práva a ukladá tomuto majiteľovi povinnosť opísať a vymedziť povahu činností jeho predmetu činnosti s dostatočnou presnosťou na to, aby o nich tretie osoby mohli byť účinne informované.
O trovách
50
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2436 zo 16. decembra 2015 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok, ako aj články 34 a 36 ZFEÚ
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnemu systému, ktorý stanovuje jednak, že výlučné právo priznané názvom spoločnosti umožňuje jeho majiteľovi zakázať tretej osobe používať zhodné alebo podobné označenie ako obchodný názov alebo názov domény pre tovar alebo služby zhodné alebo podobné tým, ktoré patria medzi činnosti, pre ktoré je jeho názov zapísaný, a jednak, že nepoužívanie tohto názvu spoločnosti môže za určitých podmienok viesť k zániku tohto výlučného práva a ukladá tomuto majiteľovi povinnosť opísať a vymedziť povahu činností jeho predmetu činnosti s dostatočnou presnosťou na to, aby o nich tretie osoby mohli byť účinne informované.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: švédčina.