NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PRIIT PIKAMÄE
prednesené 13. januára 2022 (1)
Vec C‑260/20 P
Európska komisia
proti
Hansol Paper Co. Ltd
„Odvolanie – Dumping – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/763 – Dovoz určitého ľahkého termopapiera s pôvodom v Kórejskej republike – Konečné antidumpingové clo – Výpočet dumpingového rozpätia – Výpočet výšky ujmy – Určenie ujmy“
I.      Úvod
1.        Európska komisia svojím odvolaním navrhuje zrušenie rozsudku z 2. apríla 2020, Hansol Paper Co. Ltd/Komisia (T‑383/17, neuverejnený, EU:T:2020:139) (ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd Európskej únie vyhovel žalobe podanej spoločnosťou Hansol Paper Co. Ltd (ďalej len „Hansol“) – podnikom so sídlom v Južnej Kórei, ktorý pôsobí v oblasti výroby a vývozu termopapiera – proti vykonávaciemu nariadeniu Komisie (EÚ) 2017/763 z 2. mája 2017, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá predbežné clo uložené na dovoz určitého ľahkého termopapiera s pôvodom v Kórejskej republike(2) (ďalej len „sporné nariadenie“), keď toto nariadenie zrušil v rozsahu, v akom sa týka uvedeného podniku.
2.        Toto odvolanie je pre Súdny dvor príležitosťou spresniť výklad ustanovení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie(3) (ďalej len „základné nariadenie“), a najmä ustanovení, ktoré Komisiu oprávňujú na určenie existencie dumpingu, ktorý môže spôsobiť ujmu výrobnému odvetviu Európskej únie. Právne otázky, o ktorých má Súdny dvor rozhodnúť, sa konkrétne týkajú jednotlivých fáz skúmania, ktoré musí Komisia uskutočniť pri uplatňovaní tohto nástroja na ochranu obchodu, ako aj vyšetrovacích právomocí, ktoré má vo vzťahu k hospodárskym subjektom podozrivým z nekalých obchodných praktík, ktoré môžu byť dôvodom na prijatie antidumpingových opatrení.
II.    Právny rámec
A.      Právo WTO
3.        Rozhodnutím Rady 94/800/ES (z 22. decembra 1994) týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994),(4) Rada Európskej únie schválila dohodu o zriadení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), podpísanú v Marrákeši 15. apríla 1994, ako aj dohody uvedené v prílohách 1, 2 a 3 tejto dohody, medzi ktoré patrí Dohoda o uplatňovaní článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode 1994 (ďalej len „antidumpingová dohoda“).(5)
4.        Článok 2 antidumpingovej dohody, nazvaný „Vymedzenie dumpingu“, stanovuje:
„2.1      Na účely tejto dohody sa môže výrobok považovať za dumpingový, t. j. uvádzaný na trh inej krajiny za nižšiu cenu, ako je jeho normálna hodnota, ak je vývozná cena vyvážaného výrobku z jednej krajiny do druhej menšia, než je pri bežnom obchode porovnateľná cena obdobného výrobku určeného na spotrebu vo vyvážajúcej krajine.
2.2      Ak sa v rámci bežného obchodu nevyskytuje žiadny predaj obdobného výrobku na domácom trhu vyvážajúcej krajiny alebo ak v dôsledku mimoriadnej situácie na trhu alebo nízkeho objemu predaja na domácom trhu vyvážajúcej krajiny… taký predaj neumožňuje riadne porovnanie, dumpingové rozpätie sa určí porovnaním s porovnateľnou cenou obdobného výrobku vyvážaného do niektorej tretej krajiny za predpokladu, že táto cena je reprezentatívna, alebo porovnaním s výrobnými nákladmi v krajine pôvodu zvýšenými o príslušnú sumu na administratívne, predajné a všeobecné náklady a zisk.“
B.      Základné nariadenie
5.        Článok 2 základného nariadenia v relevantných častiach stanovuje:
„1.      Normálna hodnota je spravidla založená na cenách zaplatených alebo obvykle platených v bežnom obchode nezávislými zákazníkmi v krajine vývozu.
Tam, kde vývozca v krajine vývozu podobný výrobok nevyrába alebo nepredáva, môže však byť normálna hodnota stanovená na základe cien iných predávajúcich alebo výrobcov.
Ceny medzi stranami, o ktorých vyjde najavo, že sú v spojení alebo uzavreli medzi sebou kompenzačnú dohodu medzi stranami, sa nepovažujú za ceny v bežnom obchode a nemožno ich použiť na určenie normálnej hodnoty, pokiaľ nie je stanovené, že príslušný vzťah nemá na ne vplyv.
Aby sa určilo, či sú dve strany v spojení, možno zohľadniť vymedzenie osôb, ktoré sú v spojení, v zmysle článku 127 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2015/2447[(6)].
2.      Predaj podobného výrobku, ktorý je určený na domácu spotrebu, sa spravidla použije na určenie normálnej hodnoty, ak takýto objem predaja predstavuje 5 % alebo viac z objemu predaja posudzovaného výrobku do Únie. Nižší objem predaja však možno použiť, ak sa napríklad účtované ceny považujú pre dotknutý trh za reprezentatívne.
3.      Ak neexistuje predaj podobného výrobku v bežnom obchode alebo takýto predaj je nedostatočný, alebo ak z dôvodu osobitnej situácie na trhu takýto predaj neumožňuje náležité porovnanie, normálna hodnota podobného výrobku sa vypočíta na základe výrobných nákladov v krajine pôvodu, ktoré sa zvýšia o primeranú čiastku na predajné, všeobecné a administratívne náklady a zisk, alebo na základe vývozných cien v bežnom obchode do vhodnej tretej krajiny za predpokladu, že tieto ceny sú reprezentatívne.
…
9.      V prípadoch, keď neexistuje vývozná cena alebo keď existuje podozrenie, že vývozná cena je nespoľahlivá z dôvodu spojenia alebo kompenzačnej dohody medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou stranou, možno vývoznú cenu vytvoriť na základe ceny, za akú sa dovážané výrobky prvýkrát predajú nezávislému kupujúcemu, alebo ak sa výrobky ďalej predajú nezávislému kupujúcemu alebo sa nepredajú v stave, v akom boli dovezené, na ľubovoľnom primeranom základe.
…
11.      Pokiaľ príslušné ustanovenia, ktoré upravujú spravodlivé porovnanie, neustanovujú inak, je existencia dumpingových rozpätí počas obdobia prešetrovania spravidla stanovená na základe porovnania váženého priemeru normálnej hodnoty s váženým priemerom cien všetkých vývozných transakcií do Únie alebo porovnaním individuálnych normálnych hodnôt a individuálnych vývozných cien do Únie v jednotlivých transakciách. Normálnu hodnotu stanovenú na základe váženého priemeru možno však porovnať s cenami jednotlivých individuálnych vývozných transakcií do Únie, ak existuje významný rozdiel v profile vývozných cien medzi rôznymi kupujúcimi, regiónmi alebo dobami a ak by metódy špecifikované v prvej vete tohto odseku neodrážali plnú mieru praktizovaného dumpingu. Tento odsek nebráni používaniu výberu vzoriek v súlade s článkom 17.
12.      Dumpingové rozpätie je suma, o ktorú normálna hodnota presahuje vývoznú cenu. Tam, kde sa dumpingové rozpätia líšia, je možné stanoviť vážený priemer dumpingového rozpätia.“
6.        Článok 3 ods. 3 základného nariadenia stanovuje:
„3.      Pokiaľ ide o objem dumpingových dovozov, pozornosť sa venuje tomu, či došlo k významnému nárastu dumpingových dovozov v absolútnom vyjadrení alebo relatívnom vyjadrení vo vzťahu k výrobe alebo spotrebe v Únii. Pokiaľ ide o vplyv dumpingových dovozov na ceny, pozornosť sa venuje tomu, či došlo prostredníctvom dumpingových dovozov k významnému zníženiu cien v porovnaní s cenou podobného výrobku výrobného odvetvia Únie, alebo či vplyv takýchto dovozov inak spôsobí cenové podhodnotenie vo významnej miere alebo zabráni vo významnej miere rastu cien, ku ktorému by inak došlo. Ani jeden alebo ani viacero z týchto faktorov nemôžu byť nevyhnutne smerodajných.“
7.        Článok 6 ods. 7 a 8 základného nariadenia stanovuje:
„7.      Osoby, ktoré podali podnet, dovozcovia a vývozcovia a ich zastupujúce združenia, organizácie užívateľov a spotrebiteľov, ktorí sa prihlásili v súlade s článkom 5 ods. 10, ako aj zástupcovia krajiny vývozu sa môžu na základe písomnej žiadosti zoznámiť so všetkými informáciami, ktoré poskytla strana dotknutá prešetrovaním, s výnimkou interných dokumentov pripravených orgánmi Únie alebo jeho členských štátov, a ktoré sú relevantné na predloženie ich prípadu a nie sú dôverné v zmysle článku 19 a boli použité pri prešetrovaní.
Tieto strany môžu reagovať na uvedené informácie a ich pripomienky sa zohľadnia v prípade, že sú dostatočne odôvodnené.
8.      S výnimkou okolností, ktoré sú stanovené v článku 18, je potrebné v miere, v akej je to možné, skontrolovať, či informácie, ktoré poskytli zainteresované strany a z ktorých vychádzajú zistenia, sú presné.“
8.        Článok 9 ods. 3 a 4 základného nariadenia stanovuje:
„3.      V prípade konania začatého podľa článku 5 ods. 9 sa ujma spravidla považuje za zanedbateľnú tam, kde dotknuté dovozy predstavujú menšie objemy, než sú stanovené v článku 5 ods. 7 V prípade toho istého konania dôjde k okamžitému ukončeniu tam, kde sa stanoví, že dumpingové rozpätie je menšie než 2 %, vyjadrené ako percento dovoznej ceny, za predpokladu, že sa ukončí len prešetrovanie v prípadoch, kde je rozpätie menej ako 2 % pre individuálnych dovozcov a títo sú naďalej predmetom konania a možno ich opätovne prešetriť v rámci ľubovoľného nasledujúceho revízneho prešetrovania, ktoré sa uskutoční pre dotknutú krajinu podľa článku 11.
4.      Ak skutočnosti, tak ako boli s konečnou platnosťou stanovené, preukážu existenciu dumpingu a ním spôsobenú ujmu a záujem Únie si vyžaduje intervenciu v súlade s článkom 21, Komisia uloží konečné antidumpingové clo v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 15 ods. 3 Ak je v platnosti predbežné clo, Komisia začne uvedený postup najneskôr jeden mesiac pred uplynutím platnosti takéhoto cla.“
9.        Článok 18 ods. 1 a 3 základného nariadenia stanovuje:
„1.      V prípadoch, keď ktorákoľvek zainteresovaná strana odmietne prístup k potrebným informáciám alebo ich inak neposkytne v lehote stanovenej v tomto nariadení, prípadne významným spôsobom vytvára prekážky uskutočneniu prešetrovania, predbežné alebo konečné zistenia, či už pozitívne, alebo negatívne, možno vypracovať na základe dostupných skutočností.
Ak sa zistí, že ktorákoľvek zainteresovaná strana poskytla nepravdivé alebo zavádzajúce informácie, uvedené informácie sa neberú do úvahy a môžu sa využiť dostupné skutočnosti.
Zainteresované strany musia byť upozornené na dôsledky nespolupráce.
…
3.      Ak informácie predložené niektorou zainteresovanou stranou nie sú vo všetkých ohľadoch ideálne, napriek tomu sa nesmú ignorovať za predpokladu, že akékoľvek nedostatky nie sú takého rozsahu, aby spôsobili neprimerané ťažkosti pri dopracovaní sa k prijateľnému a správnemu zisteniu, a zároveň že sú informácie včas predložené a možno ich overiť a že strana konala podľa svojich najlepších schopností.
…“
III. Okolnosti predchádzajúce sporu, konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
A.      Okolnosti predchádzajúce sporu
10.      Dňa 18. februára 2016 Komisia na základe podnetu uverejnila oznámenie o začatí antidumpingového konania týkajúceho sa dovozu určitého ľahkého termopapiera s pôvodom v Južnej Kórei.(7)
11.      Výrobkom, ktorý bol predmetom prešetrovania, bol ľahký termopapier (LWTP) s plošnou hmotnosťou 65 g/m2 alebo menšou, v kotúčoch so šírkou 20 cm alebo viac, s hmotnosťou kotúča (vrátane papiera) 50 kg alebo viac a priemerom kotúča (vrátane papiera) 40 cm alebo viac (ďalej len „jumbo kotúče“), s podkladovým náterom na jednej alebo na oboch stranách alebo bez neho, natretý teplocitlivou látkou (zmesou farbiva a vyvolávacej látky, ktorá pod vplyvom tepla reaguje a vytvára obrazový záznam) na jednej alebo na oboch stranách a s vrchným náterom alebo bez neho, s pôvodom v Južnej Kórei, patriaci pod číselné znaky KN ex 4811 90 00, ex 4809 90 00, ex 4816 90 00 a ex 4823 90 85 (ďalej len „posudzovaný výrobok“).
12.      Prešetrovanie dumpingu a ujmy sa vzťahovalo na obdobie od 1. januára 2015 do 31. decembra 2015 (ďalej len „obdobie prešetrovania“). Preskúmanie vývoja relevantného z hľadiska posúdenia ujmy sa vzťahovalo na obdobie od 1. januára 2012 do konca obdobia prešetrovania.
13.      Spoločnosť Hansol, žalobkyňa a odporkyňa v odvolacom konaní, so sídlom v Južnej Kórei pôsobí v oblasti výroby a vývozu posudzovaného výrobku, predovšetkým do Únie. Počas obdobia prešetrovania predávala uvedený výrobok v Únii nezávislým zákazníkom, ako aj jednému prepojenému obchodníkovi, spoločnosti Hansol Europe BV, a štyrom prepojeným spracovateľom, a to spoločnostiam Schades Ltd, Schades Nordic A/S, Heipa technische Papiere GmbH (ďalej len „Heipa“) a R+S Group GmbH (ďalej len „R+S“). Úlohou prepojených spracovateľov bolo najmä spracovať tento výrobok na nové výrobky, nazývané „malé kotúče“, predávané v Únii nezávislým alebo prepojeným zákazníkom.
14.      Ďalší kórejský vyvážajúci výrobca, spoločnosť Hansol Artone Co. Ltd (ďalej len „Artone“), ktorá bola prepojená so žalobkyňou, spolupracovala na antidumpingovom prešetrovaní. So žalobkyňou sa zlúčila 3. marca 2017.
15.      Dňa 18. februára 2016 bol žalobkyni doručený antidumpingový dotazník, určený vyvážajúcim výrobcom posudzovaného výrobku.
16.      Dňa 19. februára 2016 žalobkyňa vzhľadom na to, že niektoré zo spoločností, ktoré s ňou boli prepojené, nepredávali posudzovaný výrobok nezávislým zákazníkom v Únii alebo ho predávali v obmedzenom množstve, požiadala, aby boli spoločnosti Schades Nordic, Heipa a R+S oslobodené od povinnosti vyplniť dotazník pre spoločnosti prepojené s vyvážajúcim výrobcom, ktorý je uvedený v prílohe I antidumpingového dotazníka.
17.      Dňa 23. februára 2016 Komisia vyhovela tejto požiadavke, zároveň si však vyhradila právo vyžiadať si ďalšie údaje alebo informácie.
18.      Dňa 7. marca 2016 Komisia po preskúmaní určitých informácií poskytnutých žalobkyňou rozhodla, že spoločnosti Schades Nordic, Heipa a R+S musia odpovedať na oddiely F a G, ktoré sa týkajú výrobných nákladov a ziskovosti, a vyplniť prílohu I antidumpingového dotazníka.
19.      Dňa 8. marca 2016 žalobkyňa požiadala o zásah úradníka pre vypočutie, pokiaľ ide o požiadavky, ktoré Komisia adresovala spoločnostiam Schades Nordic, Heipa a R+S. Zdôraznila predovšetkým, že je veľmi prácne poskytnúť všetky údaje o predaji a o nákladoch v súvislosti s malými kotúčmi, ktoré nie sú predmetom konania, a že táto požiadavka je neúčinná vzhľadom na to, že nie je možné určiť, či boli malé kotúče vyrobené z jumbo kotúčov alebo z iných zdrojov.
20.      Dňa 10. marca 2016 sa uskutočnilo vypočutie s Komisiou, ktoré viedol úradník pre vypočutie.
21.      V dňoch 16. a 17. marca 2016 Komisia vykonala overovanie v priestoroch spoločnosti Schades.
22.      Dňa 21. marca 2016 Komisia žalobkyňu informovala, že žiadosti o informácie zaslané 7. marca 2016 sa už týkajú len spoločnosti Schades.
23.      Dňa 15. apríla 2016 Komisia potvrdila, že jej boli doručené odpovede žalobkyne a spoločnosti Artone na antidumpingové dotazníky a odpovede spoločností Hansol Europe a Schades na prílohu I antidumpingového dotazníka.
24.      Od 15. júna do 26. augusta 2016 Komisia vykonala overovanie v priestoroch žalobkyne a spoločností Artone, Hansol Europe a Schades.
25.      Dňa 16. novembra 2016 Komisia prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) 2016/2005, ktorým sa ukladá predbežné antidumpingové clo na dovoz určitého ľahkého termopapiera s pôvodom v Kórejskej republike.(8)
26.      Dňa 17. novembra 2016 bol žalobkyni zaslaný informačný dokument s predbežnými závermi Komisie. Žalobkyňa predložila svoje pripomienky k uvedeným záverom 8. decembra 2016.
27.      Dňa 13. decembra 2016 sa na žiadosť žalobkyne uskutočnilo vypočutie s Komisiou, ktoré viedol úradník pre vypočutie.
28.      Dňa 17. februára 2017 bol žalobkyni zaslaný záverečný informačný dokument s konečnými závermi Komisie. Žalobkyňa predložila svoje pripomienky k tomuto dokumentu 27. februára 2017.
29.      V dňoch 2. a 22. marca 2017 sa na žiadosť žalobkyne uskutočnili vypočutia s Komisiou, ktoré viedol úradník pre vypočutie.
30.      V dňoch 20. a 23. marca 2017 Komisia predložila dodatočné konečné závery a revidované konečné závery, ku ktorým žalobkyňa predložila pripomienky.
31.      Dňa 2. mája 2017 prijala Komisia sporné nariadenie predovšetkým na základe článku 9 ods. 4 základného nariadenia.
32.      Článok 1 sporného nariadenia ukladá konečné antidumpingové clo na vývoz posudzovaného výrobku v podobe pevnej sumy 104,46 eura za tonu čistej hmotnosti.
B.      Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
33.      Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 20. júna 2017 podala Hansol žalobu pre neplatnosť sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa jej týka.
34.      Vo vyjadrení k žalobe z 22. septembra 2017 Komisia navrhla, aby Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť a uložil spoločnosti Hansol povinnosť nahradiť trovy konania.
35.      Uznesením z 27. novembra 2017 Všeobecný súd umožnil European Thermal Paper Association (Európske združenie termopapiera, ďalej len „ETPA“) vstúpiť do konania ako vedľajšiemu účastníkovi konania na podporu návrhov Komisie.
36.      Všeobecný súd napadnutým rozsudkom vyhovel žalobe spoločnosti Hansol z dôvodu protiprávností zistených pri skúmaní žalobných dôvodov. Všeobecný súd v dôsledku toho zrušil sporné nariadenie v rozsahu, v akom sa týkalo spoločnosti Hansol.
37.      Právne úvahy Všeobecného súdu, ktoré považujem za relevantné na účely tohto odvolania, sú zhrnuté v nasledujúcich bodoch.
38.      Prvý žalobný dôvod uvedený v prvostupňovom konaní je založený na porušení článku 2 ods. 11 a článku 17 ods. 2 základného nariadenia, ako aj na nezákonnom výpočte dumpingového rozpätia. Všeobecný súd skúma prvú časť prvého žalobného dôvodu v bodoch 57 až 69 a jeho druhú časť v bodoch 70 až 93 napadnutého rozsudku.
39.      Prvá časť prvého žalobného dôvodu je založená na tom, že Komisia uplatnila metódu výberu vzorky, a na porušení článku 17 ods. 2 základného nariadenia. Všeobecný súd v bodoch 63 a 64 napadnutého rozsudku konštatuje, že predpoklad, podľa ktorého Komisia uplatnila článok 17 ods. 1 základného nariadenia, keď sa rozhodla použiť údaje spoločnosti Schades na účely výpočtu dumpingového rozpätia predaja posudzovaného výrobku prepojeným spracovateľom, je nesprávny. Všeobecný súd predovšetkým v bode 68 konštatuje, že „z odôvodnenia 32 [sporného] nariadenia vyplýva, že Komisia výslovne použila článok 2 ods. 9 základného nariadenia ako právny základ na vytvorenie vývoznej ceny pre predaj posudzovaného výrobku prepojeným spracovateľom“. Všeobecný súd teda zamieta túto časť prvého žalobného dôvodu.
40.      Druhá časť prvého žalobného dôvodu uplatneného v prvostupňovom konaní sa týka výpočtov, ktoré Komisia použila pri určovaní dumpingového rozpätia predaja posudzovaného výrobku do Únie. Je rozdelená na dve výhrady.
41.      Všeobecný súd skúma prvú výhradu druhej časti prvého žalobného dôvodu v bodoch 84 až 87 a 92 napadnutého rozsudku. V týchto bodoch Všeobecný súd na jednej strane konštatuje, že Komisia mala k dispozícii údaje pochádzajúce od prepojeného spracovateľa Schades Nordic, hoci samotná Schades Nordic neodpovedala na antidumpingový dotazník. Ďalej poukazuje na to, že „Komisia sa rozhodla použiť údaje spoločnosti Schades na výpočet dumpingového rozpätia predaja ďalším trom prepojeným spracovateľom, ktorý uskutočňovala žalobkyňa“. Naopak, Všeobecný súd konštatuje, že „vzhľadom na to, že Komisia vedela, že časť posudzovaných výrobkov predaných spoločnosti Schades bola bez spracovania ďalej predaná nezávislým zákazníkom, mala túto situáciu zohľadniť na úrovni predaja posudzovaného výrobku ďalším prepojeným spracovateľom. Komisia nezohľadnením tejto skutočnosti pripísala príliš veľkú váhu predaju prepojeným spracovateľom na spracovanie na malé kotúče, v dôsledku čoho zvýšila skutočné dumpingové rozpätie uplatňované žalobkyňou.“
42.      V dôsledku toho Všeobecný súd v bodoch 87 a 92 konštatuje, že „keďže výpočty uskutočnené Komisiou neodrážajú skutočný rozsah dumpingu praktizovaného žalobkyňou, treba konštatovať porušenie článku 2 ods. 11 základného nariadenia“.
43.      Čo sa týka druhej výhrady, Všeobecný súd v bode 90 konštatuje, že „nijaká skutočnosť, predovšetkým spomedzi skutočností uvedených žalobkyňou, neumožňuje dospieť k záveru, že metóda použitá Komisiou a úpravy uskutočnené na účely zohľadnenia osobitnej situácie prejednávanej veci sú v rozpore s článkom 2 ods. 11 základného nariadenia“.
44.      V bodoch 94 až 121 Všeobecný súd skúma druhý žalobný dôvod uvedený v prvostupňovom konaní, ktorý je rozdelený na dve časti.
45.      Hlavné úvahy Všeobecného súdu v súvislosti s prvou časťou druhého žalobného dôvodu sú uvedené v bodoch 100 až 106 napadnutého rozsudku.
46.      Všeobecný súd v prvom rade zamieta námietku neprípustnosti, ktorú uplatnila Komisia. V bode 100 napadnutého rozsudku uvádza, že „hoci žalobkyňa požadovala stanovenie pevného antidumpingového cla, a nie antidumpingového cla ad valorem, je oprávnená namietať voči výške cla uloženého Komisiou“.
47.      V bode 105 napadnutého rozsudku Všeobecný súd ďalej bez ďalšieho konštatuje, že „z dôvodov uvedených v rámci prvej výhrady druhej časti prvého žalobného dôvodu… výpočty uskutočnené Komisiou neodrážajú skutočný rozsah dumpingu praktizovaného žalobkyňou“. Všeobecný súd sa domnieva, že „táto chyba súvisiaca s tým, akú váhu Komisia pripísala jednotlivým faktorom, teda má vplyv aj na stanovenie konečného antidumpingového cla“. Všeobecný súd bez ďalších vysvetlení konštatuje, že clo „tak prevyšuje dumping skutočne praktizovaný žalobkyňou v rozpore s článkom 9 ods. 4 druhým pododsekom základného nariadenia“.
48.      Druhou časťou druhého žalobného dôvodu sa zaoberajú body 107 až 119 napadnutého rozsudku. Žalobkyňa ňou namieta porušenie zásady dobrej správy vecí verejných. Všeobecný súd zamieta túto časť druhého žalobného dôvodu.
49.      V bodoch 122 až 143 napadnutého rozsudku Všeobecný súd skúma tretí žalobný dôvod uplatnený v prvostupňovom konaní, ktorý je založený na nesprávnom uplatnení článku 2 ods. 9 a 10 základného nariadenia v rozsahu, v akom Komisia vykonala neprimerané úpravy predaja malých kotúčov vyrobených z jumbo kotúčov, ktoré Schades kúpila od európskych výrobcov. Všeobecný súd zamieta tento žalobný dôvod sčasti ako neprípustný a sčasti ako nedôvodný.
50.      V bodoch 144 až 160 napadnutého rozsudku Všeobecný súd skúma štvrtý žalobný dôvod uvedený v prvostupňovom konaní, ktorý je založený na porušení článku 2 ods. 1 základného nariadenia v rozsahu, v akom Komisia nesprávne určila normálnu hodnotu upravenú v článku 2 ods. 3 uvedeného nariadenia.
51.      V bode 152 napadnutého rozsudku Všeobecný súd začína svoj výklad článku 2 ods. 1 druhého pododseku a článku 2 ods. 3 základného nariadenia, pričom konštatuje rozdiel medzi situáciami, na ktoré sa vzťahuje článok 2 ods. 1 druhý pododsek základného nariadenia (prvá situácia), a situáciami, ktorých sa týka článok 2 ods. 3 prvý pododsek uvedeného nariadenia (druhá situácia).
52.      S odvolaním sa na sporné nariadenie Všeobecný súd konštatuje, že Komisia vypočítala normálnu hodnotu spoločnosti Artone na základe druhej situácie. V bode 157 dospel k záveru, že „skutočnosti uvedené Komisiou, podľa ktorých ‚štruktúra nákladov‘ alebo ‚predajné ceny‘ boli v prípade žalobkyne a spoločnosti Artone podstatne odlišné (odôvodnenie 21 [sporného] nariadenia), nepatria medzi výnimky z metódy stanovenia normálnej hodnoty v závislosti od skutočných cien, ktoré majú… neprimeranú povahu“. Ďalej poukazuje na to, že pokiaľ ide o skutočnosť, že „pri jednom z dvoch typov dotknutých výrobkov predávaných žalobkyňou boli množstvá domáceho predaja považované za nereprezentatívne, nijaká skutočnosť, ktorú Komisia uviedla v písomných podaniach, neumožňuje určiť, či sa to týkalo typu výrobku uvedeného v odôvodnení 20 vykonávacieho nariadenia, ktorý spoločnosť Artone nepredávala. Okrem toho v každom prípade toto konštatovanie nemá vplyv na skutočnosť uvedenú žalobkyňou, podľa ktorej spoločnosť Artone nepredávala na vnútroštátnom trhu dotknuté dva typy výrobkov.“
53.      V bode 158 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatuje, že „Komisia porušila článok 2 ods. 1 základného nariadenia pri určovaní normálnej hodnoty spoločnosti Artone“.
54.      V bodoch 161 až 213 napadnutého rozsudku Všeobecný súd skúma piaty žalobný dôvod uvedený v prvostupňovom konaní, ktorý je založený na porušení článku 1 ods. 1 a článku 3 ods. 1 až 3 a 5 až 8 základného nariadenia, judikatúry súdov Únie a rozhodnutí WTO, predchádzajúcej rozhodovacej praxe Komisie a zásad spravodlivého porovnania a rovnakého zaobchádzania pri výpočte výšky ujmy.
55.      V bodoch 162 až 169 Všeobecný súd vysvetľuje, prečo je piaty žalobný dôvod podľa jeho názoru prípustný. Všeobecný súd sa predovšetkým domnieva, že žalobkyňa týmto žalobným dôvodom spochybňuje určenie ujmy a príčinnej súvislosti, keďže metóda, ktorú Komisia použila na určenie vývoznej ceny, neumožnila správne posúdenie skutočnej ujmy a najmä vplyvu na ceny.
56.      V bodoch 170 až 177 napadnutého rozsudku Všeobecný súd skúma prvú časť piateho žalobného dôvodu, ktorá je založená na tom, že Komisia porušila článok 1 ods. 1 a článok 3 ods. 2, 3 a 6 základného nariadenia tým, že zahrnula ďalší predaj malých kotúčov do výpočtu výšky ujmy. V bode 174 konštatuje, že predpoklad žalobkyne, podľa ktorého „analýza ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie je založená na nesprávnom porovnaní medzi malými kotúčmi predávanými spracovateľmi prepojenými so žalobkyňou na jednej strane a jumbo kotúčmi predávanými výrobným odvetvím Únie na druhej strane“, je v skutočnosti nesprávny. Prvú časť piateho žalobného dôvodu zamieta ako nedôvodnú.
57.      V bodoch 178 až 205 Všeobecný súd skúma druhú časť piateho žalobného dôvodu, ktorá je založená na porušení článku 3 ods. 1 až 3 a 5 až 8 základného nariadenia, judikatúry súdov Únie a rozhodnutí WTO, predchádzajúcej rozhodovacej praxe Komisie a zásad spravodlivého porovnania a rovnakého zaobchádzania v rozsahu, v akom Komisia analogicky uplatnila článok 2 ods. 9 uvedeného nariadenia na určenie výšky ujmy. Odôvodnenie Všeobecného súdu sa začína v bode 191, v ktorom na úvod konštatuje, že „zo žaloby jasne vyplýva, že žalobkyňa tvrdí, že Komisia mala pre ďalší predaj dotknutého výrobku spoločnosťou Schades ako ceny vo voľnom obehu použiť ceny účtované nezávislým zákazníkom tejto spoločnosti, upravené na úroveň ceny zo závodu“.
58.      Vecnú analýzu druhej časti piateho žalobného dôvodu začína Všeobecný súd v bode 196. V bode 197 s odkazom na existujúcu judikatúru poukazuje na to, že súčasťou určovania ujmy je skúmanie otázky, „či v prípade vývozu, ktorý je predmetom dumpingu, dochádza k výraznému zníženiu cien v porovnaní s cenou podobného výrobku“. Všeobecný súd ďalej v bode 198 zdôrazňuje, že „je potrebné preskúmať, či sa Komisia dopustila zjavne nesprávneho posúdenia pri určovaní referenčného bodu, vzhľadom na ktorý treba v prejednávanej veci vypočítať ceny výrobkov žalobkýň, ktoré sa majú porovnávať s cenami výrobného odvetvia Únie“.
59.      V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 200 konštatuje, že „Komisia síce bola oprávnená upraviť na úroveň CIF [náklady, poistenie, doprava] na hranici Únie vývoznú cenu posudzovaného výrobku, ktorý bol predávaný a následne spracovaný na malé kotúče, postup Komisie v súvislosti s ďalším predajom posudzovaného výrobku bez spracovania nezávislým zákazníkom zo strany spoločnosti Schades je však nesprávny“. V bodoch 201 a 202 Všeobecný súd vysvetľuje, že po prvé „‚referenčný bod‘ pre ďalší predaj spoločnosťou Schades… sa nenachádza na úrovni hranice Únie, ale na úrovni nezávislých zákazníkov spoločnosti Schades“. Po druhé hoci „hospodárska súťaž prebiehala ‚z väčšej časti‘ na úrovni prepojených spracovateľov, [Komisia] nevychádzala z toho, že ‚celá‘ hospodárska súťaž prebiehala na tejto úrovni. V tejto súvislosti treba vychádzať z toho, že pokiaľ ide o priamy a nepriamy predaj posudzovaného výrobku, hospodárska súťaž prebiehala na úrovni nezávislých zákazníkov“. Na základe týchto dvoch zistení konštatuje, že „Komisia sa dopustila omylu, keď sa v prípade ďalšieho predaja posudzovaného výrobku nezávislým zákazníkom zo strany spoločnosti Schades rozhodla odpočítať náklady [na predaj, administratívne výdavky a ďalšie všeobecné náklady] a ziskové rozpätie na účely stanovenia vývoznej ceny uvedeného výrobku v rámci určovania ujmy“.
60.      V nasledujúcom bode Všeobecný súd analyzuje dosah tejto chyby, pričom uvádza, že „ďalší predaj posudzovaného výrobku nezávislým zákazníkom zo strany spoločnosti Schades predstavoval len malú časť predaja použitého na určenie vývoznej ceny žalobkyne v rámci analýzy ujmy“. Poukazuje však na to, že „ako vyplýva z analýzy prvej výhrady druhej časti prvého žalobného dôvodu, ďalší predaj posudzovaného výrobku nezávislým zákazníkom mal predstavovať významnejší podiel, než je ten, ktorý použila Komisia“. Ďalej uvádza, že „nič neumožňuje presne zmerať vplyv zmeny referenčného bodu pre ďalší predaj posudzovaného výrobku nezávislým zákazníkom na úrovni cenového podhodnotenia konštatovaného Komisiou, ktoré v prejednávanej veci dosiahlo 9,4 % (odôvodnenie 67 [sporného] nariadenia)“. Všeobecný súd dospel k záveru, že druhej časti piateho žalobného dôvodu treba vyhovieť.
61.      V bodoch 206 až 213 Všeobecný súd skúma tretiu časť piateho žalobného dôvodu, ktorá je založená na porušení článku 3 ods. 2, 3 a 6 základného nariadenia a na znížení marže posudzovaného výrobku. Všeobecný súd sa opäť odvoláva na judikatúru citovanú v bode 197 a poukazuje na to, že zistené podhodnotenie cien predstavuje 9,4 %, v dôsledku čoho zamieta „tvrdenia žalobkyne uvedené na základe prvej časti piateho žalobného dôvodu… z rovnakých dôvodov, aké sú uvedené v bodoch 173 až 177…“.
62.      V bode 211 Všeobecný súd skúma tvrdenia žalobkyne uvedené na základe druhej časti prvého žalobného dôvodu, pričom poukazuje na to, že „v rámci tejto časti bolo zistené, že Komisia sa dopustila chyby pri určovaní váhy predaja prepojeným spracovateľom na účely ďalšieho predaja nezávislým podnikom v podobe malých kotúčov (medzi 75 a 85 %)… Keďže Komisia použila rovnako určenú váhu pri výpočte zníženia cien, chyba zistená v druhej časti prvého žalobného dôvodu má vplyv aj na tento výpočet“. Všeobecný súd vyhovel aj tretej časti piateho žalobného dôvodu, keďže „nemožno vylúčiť, že táto chyba spolu s chybou zistenou v rámci druhej časti piateho žalobného dôvodu má vplyv na konštatovanie Komisie, ktoré sa týka analýzy podhodnotenia cien a skúmania vplyvu vývozných transakcií, ktoré boli predmetom dumpingu, na podobné výrobky výrobného odvetvia Únie, upravené v článku 3 ods. 2 a 3 základného nariadenia“.
63.      V bode 213 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatuje, že je potrebné zrušiť sporné nariadenie v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne.
C.      Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
1.      Konanie na Súdnom dvore
64.      V súlade s článkom 76 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdny dvor rozhodol, že sa neuskutoční pojednávanie.
65.      Prostredníctvom opatrenia na zabezpečenie priebehu konania zo 7. septembra 2021 Súdny dvor položil všetkým účastníkom konania otázky na písomné zodpovedanie. Odpovede na otázky boli predložené v stanovenej lehote.
2.      Návrhy účastníkov konania v súvislosti s hlavným odvolaním
66.      Komisia podala 11. júna 2020 odvolanie, ktoré bolo do registra kancelárie Súdneho dvora zapísané 15. júna 2020. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok, zamietol žalobu podanú v prvostupňovom konaní a uložil spoločnosti Hansol povinnosť nahradiť trovy konania
alebo subsidiárne
–        vrátil vec Všeobecnému súdu na opätovné preskúmanie a vyhradil rozhodnutie o trovách prvostupňového konania a odvolacieho konania.
67.      Združenie ETPA predložilo 19. októbra 2020 vyjadrenie k odvolaniu na podporu odvolania Komisie, ktoré bolo zapísané do registra kancelárie Súdneho dvora 20. októbra 2020.
68.      Hansol predložila 27. augusta 2020 vyjadrenie k odvolaniu, ktoré bolo zapísané do registra kancelárie Súdneho dvora 28. augusta 2020 a v ktorom navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zamietol odvolanie,
–        uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a prvostupňového konania,
–        uložil vedľajšiemu účastníkovi, ktorému bolo umožnené vstúpiť do konania na podporu odvolania, povinnosť nahradiť trovy tohto odvolacieho konania.
3.      Návrhy účastníkov konania v súvislosti so vzájomným odvolaním
69.      Združenie ETPA predložilo 19. októbra 2020 vzájomné odvolanie, ktoré bolo zapísané do registra kancelárie Súdneho dvora 20. októbra 2020 a v ktorom navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok, zamietol žalobu podanú v prvostupňovom konaní a uložil odporkyni v odvolacom konaní povinnosť nahradiť trovy konania
alebo subsidiárne
–        vrátil vec Všeobecnému súdu na opätovné preskúmanie a vyhradil rozhodnutie o trovách prvostupňového konania a odvolacieho konania.
70.      Hansol predložila 5. novembra 2020 vyjadrenie k vzájomnému odvolaniu, ktoré bolo v ten istý deň zapísané do registra kancelárie Súdneho dvora a v ktorom navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zamietol vzájomné odvolanie,
–        uložil združeniu ETPA povinnosť nahradiť trovy konania.
IV.    Právna analýza
A.      Predbežné pripomienky
1.      Európska únia v mnohostrannom obchodnom systéme
71.      Úlohou WTO je zaručiť mnohostranný obchodný systém zaručený na pravidlách. Európska únia ako regionálna organizácia s vlastnou právnou subjektivitou má v rámci WTO osobitné postavenie, lebo je plnoprávnym členom rovnako ako jej členské štáty. Vzhľadom na výlučnú právomoc, ktorú článok 3 ods. 1 písm. e) ZFEÚ priznáva Únii v spoločnej obchodnej politike, musela Únia prijať záväzky svojich členských štátov vyplývajúce z dohôd WTO. Antidumpingová dohoda, ktorá medzi ne patrí, upravuje uplatňovanie antidumpingových opatrení členmi WTO. Táto dohoda stanovuje určité hmotnoprávne pravidlá, ktoré je potrebné dodržať na účely uplatnenia antidumpingového opatrenia, ako aj podrobné procesné pravidlá upravujúce vedenie antidumpingového prešetrovania a uloženie a zachovanie takých opatrení v platnosti. Nedodržanie týchto pravidiel môže mať za následok uplatnenie mechanizmu WTO na urovnávanie sporov a neplatnosť opatrenia.
72.      Normotvorca prijal základné nariadenie, ktoré som už spomenul v úvode týchto návrhov,(9) v súlade s článkom 207 ods. 2 ZFEÚ s cieľom zabezpečiť uplatnenie antidumpingovej dohody vo vnútornom právnom poriadku Únie.(10) Komisii prináleží uplatňovať v nej upravené nástroje na ochranu obchodu vo vzťahu k podnikom, ktoré majú sídlo v tretích krajinách a vyvážajú svoje výrobky do Únie v rozpore s antidumpingovými pravidlami na úkor výrobných odvetví Únie. Keďže po prvé právny štát predstavuje jednu zo základných zásad právneho poriadku Únie a po druhé Únia sa rozhodla v plnej miere dodržiavať svoje záväzky voči ostatným členom WTO,(11) zdá sa byť logické, že podľa Zmlúv uplatňovanie týchto mechanizmov Komisiou podlieha skúmaniu zákonnosti zo strany súdov Únie, konkrétne Všeobecného súdu v prvostupňovom konaní a Súdneho dvora v odvolacom konaní. V prejednávanej veci, ktorá zahŕňa hlavné odvolanie i vzájomné odvolanie, má Súdny dvor vykonávať svoje právomoci v tejto oblasti.
2.      Súdne preskúmanie v rámci odvolacieho konania
73.      Pred preskúmaním jednotlivých odvolacích dôvodov musím pripomenúť, že v súlade s článkom 256 ods. 1 druhým pododsekom ZFEÚ a s článkom 58 prvým pododsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie je odvolanie obmedzené na právne otázky. Ako totiž potvrdzuje ustálená judikatúra, Všeobecný súd má ako jediný právomoc jednak na zisťovanie skutkových okolností a jednak na ich posudzovanie. Naopak, Súdny dvor nemá právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, ktoré Všeobecný súd prijal na podporu tohto skutkového stavu. V dôsledku toho posúdenie dôkazov Všeobecným súdom nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom.(12)
74.      Keď však Všeobecný súd zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má na základe článku 256 ZFEÚ právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu skutkového stavu a právne dôsledky, ktoré Všeobecný súd vyvodil. Výnimočne môže Súdny dvor skúmať posúdenie skutkového stavu Všeobecným súdom, ak žalobca namieta skreslenie dôkazov Všeobecným súdom.(13) V takom prípade musí žalobca presne označiť dôkazy, ktoré boli skreslené, a preukázať nesprávne posúdenie, ktoré podľa jeho názoru viedlo k tomuto skresleniu. Ako potvrdzuje judikatúra, k skresleniu dochádza, ak bez toho, aby sa skúmali nové dôkazy, sa posúdenie existujúcich dôkazov javí ako zjavne nesprávne.(14)
75.      Tieto predbežné poznámky sa javia byť zvlášť dôležité v kontexte prejednávanej veci, lebo Všeobecný súd spochybňuje posúdenie rôznych skutkových okolností, ako aj určitých záverov, ktoré vyvodila Komisia v správnom konaní, ktoré viedlo k prijatiu sporného nariadenia. Keďže Komisia a ETPA spochybňujú odôvodnenie napadnutého rozsudku, aby zabránili zrušeniu uvedeného nariadenia Všeobecným súdom, je potrebné pripomenúť, že odvolacie konanie nemožno použiť ako prostriedok, ktorým prinútia Súdny dvor, aby sám nanovo posúdil skutkové okolnosti. Vzhľadom na rozdelenie právomocí medzi Komisiu na jednej strane a súdy Únie na strane druhej je nevyhnutné obmedziť skúmanie odvolania na striktnú analýzu právnych otázok predložených Súdnemu dvoru. Vzhľadom na tieto okolnosti je potrebné nižšie posúdiť v prvom rade dôvody hlavného odvolania(15) a následne dôvody vzájomného odvolania(16) v poradí, v akom boli predložené.
B.      O hlavnom odvolaní
1.      O prvom odvolacom dôvode
a)      Tvrdenia účastníkov konania
76.      Prvým odvolacím dôvodom Komisia tvrdí, že Všeobecný súd skreslil dôkazy, keď v bode 85 napadnutého rozsudku uviedol, že Komisia počas správneho konania získala dôkazy preukazujúce, že Schades Nordic počas obdobia prešetrovania ďalej predávala posudzovaný výrobok nezávislým zákazníkom v Únii, hoci Schades Nordic neodpovedala na prílohu I dotazníka. Subsidiárne sa Komisia domnieva, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď Komisii uložil povinnosť založiť svoje závery na neoverených údajoch o spoločnosti Schades Nordic (ktoré však ako také Schades Nordic neposkytla). Komisia sa domnieva, že Všeobecný súd porušil pravidlá týkajúce sa pôsobnosti dôkazov, z ktorých je Komisia oprávnená vychádzať, keď formuluje svoje závery v rámci antidumpingového prešetrovania v súlade so základným nariadením, najmä s článkom 6 ods. 8 uvedeného nariadenia.
77.      V odpovedi na prvý odvolací dôvod Hansol tvrdí, že Všeobecný súd správne poukázal na to, že dôkazy boli predložené počas správneho konania. Na podporu tohto tvrdenia Hansol odkazuje na rôznu komunikáciu s Komisiou v minulosti, konkrétne na žiadosť o oslobodenie predloženú 19. februára 2016, ako aj na vypočutie vedené úradníkom pre vypočutie 10. marca 2016, prostredníctvom ktorých získala Komisia informácie o tom, že Schades Nordic počas obdobia prešetrovania ďalej predávala určité množstvá posudzovaného výrobku nezávislým zákazníkom v Únii. Podľa spoločnosti Hansol teda Všeobecný súd neskreslil dotknuté dôkazy. Okrem toho na rozdiel od tvrdení Komisie jej Všeobecný súd neuložil povinnosť založiť svoje závery na neoverených údajoch. Podľa spoločnosti Hansol ide o informáciu, ktorú Komisia overila a ktorá je nesporná.
b)      Posúdenie
78.      Na úvod treba uviesť, že ústredná právna otázka prvého odvolacieho dôvodu sa v podstate týka povinnosti Komisie zobrať do úvahy informácie získané v rámci prešetrovania, ktoré viedlo k prijatiu antidumpingových opatrení. Komisia tvrdí, že predmetné informácie získala spôsobom, ktorý nie je stanovený v právnom rámci upravujúcom prešetrovanie, čo podľa jej názoru bráni ich zohľadneniu. Toto tvrdenie popiera Hansol, ktorá sa domnieva, že Komisia mala predmetné informácie zahrnúť do svojej analýzy vzhľadom na to, že sa o nich dozvedela počas správneho konania.
79.      Treba konštatovať, že Všeobecný súd vychádza z predpokladu, podľa ktorého Komisia mala zohľadniť predmetné informácie najmä vzhľadom na ich význam pre analýzu, ktorú treba uskutočniť podľa základného nariadenia. Ako som už totiž uviedol, v bode 85 napadnutého rozsudku Všeobecný súd poukázal na to, že prinajmenšom jeden ďalší prepojený spracovateľ, konkrétne Schades Nordic, ďalej predával určitý objem posudzovaného výrobku nakúpeného od žalobkyne. V bode 86 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že vzhľadom na získané informácie mala Komisia túto situáciu zohľadniť na úrovni predaja posudzovaného výrobku ďalším prepojeným spracovateľom. Všeobecný súd dospel k záveru, že Komisia v dôsledku nezohľadnenia tejto skutočnosti pripísala príliš veľkú váhu predaju prepojeným spracovateľom na účely spracovania na malé kotúče, čím zvýšila skutočné dumpingové rozpätie praktizované žalobkyňou. V bode 87 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval porušenie článku 2 ods. 11 základného nariadenia v dôsledku toho, že výpočty uskutočnené Komisiou neodrážali rozsah dumpingu praktizovaného žalobkyňou. Ako vyplýva z bodu 105 napadnutého rozsudku, táto chyba súvisiaca s pomerným vážením uskutočneným Komisiou mala vplyv aj na stanovenie pevného konečného antidumpingového cla vo výške 104,46 eura za tonu čistej hmotnosti, ktoré tak podľa Všeobecného súdu prevyšovalo dumping skutočne praktizovaný žalobkyňou v rozpore s článkom 9 ods. 4 druhým pododsekom základného nariadenia.
80.      V tejto súvislosti chcem v prvom rade zdôrazniť, že ako už Všeobecný súd konštatoval v bode 85 napadnutého rozsudku, Komisia nespochybňuje obsah ani prijatie tejto informácie. Komisia v odvolaní nijako neopravuje tento skutkový stav. V dôsledku toho v spise nič nenaznačuje, že ide o nepresnú informáciu, ktorá by mohla mať za následok nesprávne posúdenie skutkového stavu Všeobecným súdom.
81.      Komisia vo svojich písomných podaniach skôr len vysvetľuje, že je v rozpore so základným právnym rámcom antidumpingového prešetrovania uložiť Komisii povinnosť založiť svoje závery na údajoch poskytnutých zúčastnenou stranou, ktoré neboli podrobené procesu overovania stanovenému v základnom nariadení a v práve WTO. Podľa názoru Komisie Všeobecný súd nahradil orgán poverený antidumpingovým prešetrovaním, keďže predmetné informácie začlenil do svojich úvah.
82.      Taký postoj sa mi zdá nielen príliš formalistický, ale aj ťažko zosúladiteľný s povinnosťami, ktoré má Komisia v rámci akéhokoľvek antidumpingového prešetrovania. Súdiac podľa ustanovení článku 6 základného nariadenia, ide o fázu správneho konania, ktorá sa vyznačuje úsilím o účinnosť a rýchlosť pri získavaní informácií.(17) V dôsledku toho nezohľadnenie potrebných dôkazov na účely prijatia právne vyhovujúceho rozhodnutia o prijatí antidumpingového opatrenia možno odôvodniť výlučne naliehavými dôvodmi. Nižšie vysvetlím hlavné dôvody, na základe ktorých sa domnievam, že Všeobecný súd správne vychádzal z toho, že Komisia mala vziať do úvahy informácie získané počas správneho konania.
83.      Na úvod je nesporné, že Komisia a Hansol spolu niekoľkokrát komunikovali s cieľom získať dôkazy o tom, že Schades Nordic počas obdobia prešetrovania ďalej predávala určité množstvo posudzovaného výrobku nezávislým zákazníkom v Únii.(18) Hansol spomína komunikáciu z 19. februára 2016, v ktorej požiadala Komisiu, aby troch zo štyroch prepojených spracovateľov úplne oslobodila od povinnosti odpovedať na dotazník. Poukazuje aj na vypočutie vedené úradníkom pre vypočutie z 10. marca 2016, počas ktorého boli poskytnuté a podrobnejšie vysvetlené určité informácie o ďalšom predaji posudzovaného výrobku spoločnosťou Schades Nordic. V nadväznosti na toto vypočutie a na overovanie v priestoroch spoločnosti Schades v Spojenom kráľovstve 16. a 17. marca 2016 Komisia v e‑maile z 21. marca 2016 potvrdila svoje rozhodnutie oslobodiť Schades Nordic a ďalšie dva podniky od povinnosti odpovedať na prílohu I dotazníka. V tom istom e‑maile Komisia ďalej uviedla, že si vyhradzuje právo vyžiadať si počas konania od spoločnosti Schades Nordic a ďalších dvoch podnikov doplňujúce informácie.
84.      Z toho vyplýva, že Komisia bola v plnej miere oboznámená so skutočnosťami, na základe ktorých Všeobecný súd rozvíjal svoje úvahy. Napriek tomu Komisia tvrdí, že nemala možnosť overiť si túto informáciu. Podľa môjho názoru však neposkytla nijaké presvedčivé vysvetlenie toho, prečo nebola schopná splniť si povinnosť vykonať čo najskôr toto overenie. Je síce pravda, že sa na žiadosť spoločnosti Hansol rozhodla oslobodiť Schades Nordic od povinnosti odpovedať na dotazník, výslovne si však vyhradila právo vyžiadať si od tohto podniku doplňujúce informácie.(19) Z tohto dôvodu na rozdiel od toho, čo Komisia niekoľkokrát uviedla, rozhodnutie o oslobodení nemožno pokladať za absolútnu právnu prekážku získania informácií podstatných na vymedzenie dumpingu.
85.      V tejto súvislosti treba poukázať na to, že Komisia podľa všetkého spoločnosti Hansol vytýka, že trvala na žiadosti o toto oslobodenie,(20) aj keď v konečnom dôsledku prijala konečné rozhodnutie práve samotná Komisia. Keďže Komisia sa podľa všetkého domnieva, že toto oslobodenie jej zabránilo vykonať potrebné overovanie, treba zdôrazniť, že za túto skutočnosť by mala niesť zodpovednosť skôr ona. Okrem toho je ťažko pochopiteľné, prečo Komisia súhlasila s udelením takej výnimky, ak hrozilo, že od dotknutých podnikov nezíska všetky potrebné informácie. Argumentácia Komisie je podľa môjho názoru skôr zámienkou na odôvodnenie toho, prečo prešetrovanie nevykonala s náležitou starostlivosťou a nezohľadnila pri posudzovaní existencie dumpingu informácie poskytnuté spoločnosťou Hansol.
86.      Pravidlá WTO, na ktoré sa Komisia odvoláva vo svojich písomných podaniach, podľa môjho názoru nemôžu byť primeraným právnym základom na podporu jej stanoviska. Zo správy poroty WTO vo veci Čína – brojlery(21) totiž jasne vyplýva, že hoci výraz „dôkazy“ v antidumpingových konaniach nie je v antidumpingovej dohode vymedzený, zahŕňa prinajmenšom „informácie, ktoré zúčastnená strana poskytla orgánu poverenému prešetrovaním, bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú pozitívne, presné alebo primerané“.(22) Hansol ako taká poskytla dôkazy o tom, že Schades Nordic ďalej predávala posudzovaný výrobok.
87.      Keďže Komisia tvrdí, že dôkazy poskytnuté spoločnosťou Hansol nespĺňajú jej požiadavky z dôvodu, že neboli poskytnuté náležitým spôsobom, t. j. ako odpoveď na dotazník zaslaný podnikom v súlade s článkom 6 základného nariadenia, stačí poukázať na to, že v správe poroty WTO spomenutej v predchádzajúcom bode je výslovne uvedené, že „v antidumpingovej dohode alebo v dohode o WTO ako takej nič nenaznačuje, že informácie strácajú povahu ‚dôkazu‘, lebo nespĺňajú určité kritériá“. V správe je uvedené, že „otázka, či dôkazy spĺňajú tieto kritériá, je samostatnou otázkou, ktorú musí preskúmať orgán poverený prešetrovaním“.(23) V dôsledku toho je možné z predchádzajúcich úvah vyvodiť záver, že Komisia nemôže poprieť, že má k dispozícii dôkazy poskytnuté spoločnosťou Hansol v rámci správneho konania.
88.      Tvrdenie Komisie, podľa ktorého informácie získané v žiadosti o nesprístupnenie údajov nie sú súčasťou vyšetrovacieho spisu, ku ktorému majú prístup zúčastnené strany v súlade s článkom 6 ods. 7 základného nariadenia, nie je presvedčivé. Komisia totiž nevysvetľuje, v akom rozsahu mohli byť práva zainteresovaných strán porušené. V každom prípade ako uvádza Hansol, správa o vypočutí z 10. marca 2016 vypracovaná úradníkom pre vypočutie je oficiálnym dokumentom, vloženým do vyšetrovacieho spisu, ku ktorému majú prístup účastníci konania a na základe ktorého Komisia rozhodla o zavedení opatrení. Navyše pripomienky spoločnosti Hansol k záverečnému informačnému dokumentu boli tiež vložené do vyšetrovacieho spisu, ku ktorému majú prístup účastníci konania. Preto sa Komisia nemôže právoplatne dovolávať údajného záujmu na ochrane práv zúčastnených strán s cieľom nezohľadniť dôkazy poskytnuté spoločnosťou Hansol.
89.      Aj keď Komisia v zásade má právo vyjadriť výhrady ku konzistentnosti a k platnosti získaných informácií, neviem, do akej miery by to mohlo tento záver zmeniť. Komisia len vyhlásila, že nemala príležitosť overiť si získané informácie, nezaujala však stanovisko k obsahu samotných informácií. Nič nenasvedčuje tomu, že Komisia mala v úmysle vykonať overenie, hoci antidumpingová dohoda v zmysle výkladu zo strany súdov Únie,(24) ako uznáva samotná Komisia v písomnej odpovedi na otázky položené Súdnym dvorom, jej ukladá povinnosť overiť si počas prešetrovania správnosť informácií poskytnutých zúčastnenými stranami. Naopak, z okolností prejednávanej veci vyplýva, že prijala sporné nariadenie napriek tomu, že opomenula dôležitú etapu konania. Keďže úplné ignorovanie skutočnosti, že v rámci prešetrovania boli skutočne získané zásadné dôkazy, by v konečnom dôsledku znamenalo „odmeniť“ závažné administratívne opomenutie, zdráham sa prijať argumentáciu Komisie, podľa ktorej dôkazy nespĺňajú jej požiadavky.(25) Keby som súhlasil s tým, že Komisia môže viesť prešetrovanie bez ohľadu na dostupné relevantné informácie a bez možnosti ich súdneho preskúmania, toto prešetrovanie by mohlo byť svojvoľné, neúčinné a nepresné. Taký vývoj vôbec nepovažujem za žiaduci.
90.      Článok 18 ods. 1 základného nariadenia stanovuje, že keď ktorákoľvek zainteresovaná strana odmietne prístup k potrebným informáciám alebo ich inak neposkytne v lehote stanovenej v tomto nariadení, prípadne významným spôsobom vytvára prekážky uskutočneniu prešetrovania, predbežné alebo konečné zistenia, či už pozitívne, alebo negatívne, možno vypracovať na základe dostupných skutočností. Podmienky na uplatnenie tohto ustanovenia však v prejednávanej veci nie sú splnené. Po prvé nič nenaznačuje, že medzi Komisiou a spoločnosťou Hansol neexistovala spolupráca, a po druhé, ako som už uviedol, Komisia mala k dispozícii príslušné dôkazy práve vďaka tejto spolupráci v rámci prešetrovania.
91.      Všeobecný súd teda právom vytýkal Komisii, že nekonala s náležitou starostlivosťou. Zdá sa mi, že Všeobecný súd ani zďaleka nechcel nahradiť Komisiu, ale skôr chcel upozorniť na zásadnú informáciu, ktorú mala Komisia zobrať do úvahy s rizikom skreslenia skutkových okolností, na ktorých sú založené závery sporného nariadenia. Všeobecný súd teda riadne vykonal svoje právomoci, keď poukázal na chybu, ktorej sa dopustila Komisia pri uplatňovaní základného nariadenia. V dôsledku toho treba konštatovať, že v prejednávanej veci sa Všeobecný súd nedopustil skreslenia skutkového stavu ani nesprávneho výkladu uplatniteľného práva.
92.      To isté platí pre preskúmanie Všeobecným súdom, pokiaľ ide o prvú časť druhého odvolacieho dôvodu, ktorý je založený na porušení článku 9 ods. 3 antidumpingovej dohody a článku 9 ods. 4 druhého pododseku základného nariadenia. V bode 105 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uviedol, že výpočty uskutočnené Komisiou neodrážajú skutočný rozsah dumpingu praktizovaného spoločnosťou Hansol z dôvodov uvedených v bodoch 83 až 87 tohto rozsudku, a to vrátane nezohľadnenia skutočnosti, že časť predaja posudzovaného výrobku spoločnosti Schades bola bez spracovania ďalej predávaná nezávislým zákazníkom. Podľa Všeobecného súdu Komisia tým, že nevzala do úvahy túto skutočnosť, pripísala príliš veľkú váhu predaju prepojeným spracovateľom na účely spracovania na malé kotúče, čím zvýšila skutočné dumpingové rozpätie praktizované spoločnosťou Hansol. Keďže závery uvedené v bode 85 napadnutého rozsudku majú vplyv na úvahy, ktoré Všeobecný súd rozvíja v bode 105 tohto rozsudku, domnievam sa, že je potrebné zamietnuť aj odvolací dôvod Komisie, ktorý súvisí s týmto bodom.
93.      Na základe týchto úvah musím konštatovať, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia prvej výhrady druhej časti prvého žalobného dôvodu uvedeného v prvostupňovom konaní a prvej časti druhého žalobného dôvodu uvedeného v prvostupňovom konaní. V dôsledku toho navrhujem zamietnuť prvý odvolací dôvod ako zjavne nedôvodný.
2.      O druhom odvolacom dôvode
a)      Tvrdenia účastníkov konania
94.      Druhým odvolacím dôvodom Komisia Všeobecnému súdu vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že normálnu hodnotu podobného výrobku je možné stanoviť v súlade s článkom 2 ods. 1 druhým pododsekom základného nariadenia, t..j na základe cien iných predajcov alebo výrobcov, pokiaľ dotknutý vývozca (konkrétne Artone) nevyrába alebo nepredáva podobný výrobok na svojom vnútroštátnom trhu. Komisia tvrdí, že bola oprávnená určiť normálnu hodnotu oboch typov výrobkov, ktoré Artone nepredáva na kórejskom trhu, na základe článku 2 ods. 3 základného nariadenia.
95.      Komisia na podporu svojho stanoviska uvádza sériu tvrdení, založených najmä na výklade článku 2 ods. 1 druhého pododseku základného nariadenia, ako aj článku 2.2 antidumpingovej dohody WTO, ktoré naznačujú, že Komisia nie je povinná uprednostniť konkrétnu metódu pri určovaní normálnej hodnoty, zásadnej etape vymedzovania dumpingu. Komisia si preto vybrala metódu uvedenú v článku 2 ods. 3 základného nariadenia, ktorá stanovuje určenie normálnej hodnoty na základe výrobných nákladov. Podľa Komisie si Všeobecný súd zvolil reštriktívny výklad, ktorý sa neopiera o základné nariadenie. Komisia sa nakoniec domnieva, že Všeobecný súd sa zbytočne odvoláva na rozsudok Rada/Alumina.(26)
96.      ETPA svojím druhým odvolacím dôvodom podporuje odvolanie Komisie, pričom v podstate uvádza tie isté tvrdenia založené na výklade príslušných ustanovení základného nariadenia, ako aj antidumpingovej dohody WTO.
97.      Hansol popiera, že by sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Domnieva sa, že argumentácia Komisie je nedôvodná a je v rozpore s jej vlastnou praxou. Konkrétne má pochybnosti o výklade navrhovanom Komisiou z dôvodu, že článok 2 základného nariadenia stanovuje hierarchické poradie metód určovania normálnej hodnoty a že normálna hodnota by mala byť v zásade založená na vnútroštátnych cenách. Okrem toho sa domnieva, že pravidlá WTO sú nepodstatné pri výklade ustanovení základného nariadenia, ktoré sa líšia od ustanovení antidumpingovej dohody, čo je prípad prejednávanej veci. Na rozdiel od Komisie sa Hansol domnieva, že skutočnosť, že Všeobecný súd sa opieral o rozsudok Rada/Alumina,(27) je podstatná na účely posúdenia štvrtého žalobného dôvodu uvedeného v prvostupňovom konaní, ktorý je predmetom druhého odvolacieho dôvodu.
b)      Posúdenie
98.      Druhý odvolací dôvod sa v podstate týka otázky, či sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 2 ods. 1 a 3 základného nariadenia v bodoch 152 až 157 napadnutého rozsudku a pri konštatovaní, že Komisia porušila článok 2 ods. 1 uvedeného nariadenia v rámci výpočtu normálnej hodnoty spoločnosti Artone v bode 158 napadnutého rozsudku.
99.      V tejto súvislosti treba poukázať na to, že Všeobecný súd v tomto smere uviedol svoje dôvody, pričom najprv v bode 148 napadnutého rozsudku pripomenul judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej „predstavuje určenie normálnej hodnoty [výrobku] jednu zo základných etáp, ktorá má umožniť stanoviť, či existuje prípadný dumping“.(28)
100. Všeobecný súd následne preskúmal ustanovenia článku 2 základného nariadenia, pričom konštatoval, že medzi týmito ustanoveniami existuje určité hierarchické poradie, konkrétne medzi ustanoveniami odsekov 1 a 3, že je nevyhnutné zohľadniť toto poradie pri určovaní normálnej hodnoty výrobku. Na podporu tohto tvrdenia Všeobecný súd citoval rozsudok vydaný vo veci Rada/Alumina, v ktorom Súdny dvor konštatoval, že „zo znenia, ako aj zo štruktúry [článku 2 ods. 1 prvého pododseku základného nariadenia] vyplýva, že pri stanovení normálnej hodnoty je v zásade potrebné prednostne zohľadniť cenu, ktorá bola skutočne zaplatená alebo sa má skutočne zaplatiť v bežnom obchodnom styku“.(29)
101. V bode 150 napadnutého rozsudku Všeobecný súd opäť citoval rozsudok Rada/Alumina, pričom vysvetlil, že podľa odseku 3 prvého pododseku toho istého článku „sa od
[zásady použitia cien, ktoré zaplatili alebo majú zaplatiť v bežnom obchodnom styku nezávislí kupujúci v krajine vývozu,] možno odchýliť len vtedy, ak neexistuje predaj podobného výrobku v bežnom obchodnom styku alebo takýto predaj je nedostatočný, alebo ak takýto predaj neumožňuje náležité porovnanie“.(30) Všeobecný súd stále s odvolaním sa na rozsudok Rada/Alumina dospel k záveru, pričom zdôraznil, že „tieto odchýlky od metódy stanovenia normálnej hodnoty v závislosti od skutočných cien majú taxatívnu povahu“.(31)
102. Tento výklad odôvodnenia napadnutého rozsudku ukazuje, že Všeobecný súd na podporu svojho tvrdenia o hierarchickom poradí medzi jednotlivými ustanoveniami článku 2 základného nariadenia uviedol len relevantnú judikatúru Súdneho dvora. Bez nesprávneho právneho posúdenia uznal, že medzi jednotlivými metódami výpočtu existuje zásada prednosti, od ktorej sa vo výnimočných prípadoch možno odchýliť, ak sú na to splnené podmienky.(32) Je jasné, že v tejto súvislosti nemohol porušiť právo Únie, lebo Súdny dvor už dospel k podobnému záveru vo vlastnej judikatúre. Preto sa domnievam, že Všeobecný súd Komisii oprávnene vytkol, že okamžite uplatnila článok 2 ods. 3 základného nariadenia bez predchádzajúceho overenia možnosti uplatniť článok 2 ods. 1 uvedeného nariadenia v prejednávanej veci.
103. Skúmanie tohto odvolacieho dôvodu by sa v zásade mohlo obmedziť na jednoduchý odkaz na túto judikatúru, ktorú považujem za absolútne relevantnú v kontexte tohto odvolacieho konania. Pre úplnosť a s cieľom rozptýliť akékoľvek pochybnosti o platnosti tohto výkladu ustanovení článku 2 základného nariadenia, ktorý presadzuje Všeobecný súd v napadnutom rozsudku, však stručne preskúmam ďalšie tvrdenia, ktoré Komisia uviedla na podporu svojho stanoviska.
104. Komisia a ETPA sa domnievajú, že výklad prijatý Všeobecným súdom neberie do úvahy skutočnosť, že predmetné ustanovenie, konkrétne článok 2 ods. 1 druhý pododsek základného nariadenia, je vyjadrené v „povoľujúcej“ forme, a nie v „nariaďujúcej“ forme. Tento výklad je podľa nich podporený porovnávacou analýzou jednotlivých jazykových znení. Komisia a ETPA tým podľa všetkého naznačujú, že Komisia má možnosť použiť metódu výpočtu, ktorú považuje za najvhodnejšiu, pričom nemusí brať do úvahy zásadu uprednostňovania medzi jednotlivými metódami výpočtu, ktorú stanovuje článok 2 základného nariadenia.
105. Tento výklad považujem za nepresný v rozsahu, v akom zamieňa dva základné a úplne odlišné aspekty správneho práva Únie, a to právomoci udelené normotvorcom Komisii, aby si mohla plniť určité administratívne úlohy, na jednej strane, a právomoc voľnej úvahy, ktorá jej môže byť priznaná za určitých vymedzených okolností, na strane druhej. Na rozdiel od tvrdení Komisie treba ustanovenia uvedené v článku 2 základného nariadenia chápať v tom zmysle, že patria do prvej, a nie do druhej kategórie. V prvom rade to vyplýva zo zásady prenesenia právomocí, ktorá je zakotvená v článku 13 ods. 2 ZEÚ, podľa ktorého „každá inštitúcia koná v medziach právomocí, ktoré sú jej zverené zmluvami, a v súlade s postupmi, podmienkami a cieľmi v nich ustanovenými“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). V tejto súvislosti totiž treba konštatovať, že ustanovenia článku 2 sa zásadne nelíšia od iných podobných ustanovení základného nariadenia, ktoré Komisii tiež priznávajú rozhodovacie právomoci za predpokladu splnenia určitých podmienok, ktoré stanovil normotvorca. Zo znenia, ako aj zo štruktúry uvedených ustanovení je teda možné odvodiť, že cieľom normotvorcu Únie bolo spresniť spôsob, akým má Komisia postupovať pri určovaní normálnej hodnoty výrobku v každom prípade, pričom na tento účel stanovil poradie prednosti jednotlivých metód, ktoré sú všeobecne uznávané v oblasti antidumpingových opatrení.
106. Znenie predmetných ustanovení, najmä použitie slovesa „môcť“ v niektorých jazykových zneniach,(33) môže vyvolávať zmätok, keďže v zásade je ho možné chápať v oboch smeroch, prinajmenšom pokiaľ sa neberie do úvahy natoľko dôležitá zásada v práve Únie, aká je uvedená v predchádzajúcom bode. Ako však uznáva samotná Komisia vo svojich písomných podaniach, znenie článku 2 ods. 1 druhého pododseku základného nariadenia vo francúzskom jazyku („la valeur normale est établie“ – „normálna hodnota je stanovená“; kurzívou zvýraznil generálny advokát) ho neumožňuje s absolútnou istotou chápať tak, že priznáva právomoc voľnej úvahy,(34) zatiaľ čo pri ostatných jazykových zneniach pretrváva výrazná nejednoznačnosť výkladu. Porovnávacia analýza jednotlivých jazykových znení teda neprináša rozhodujúci prvok pre výklad presadzovaný Komisiou.
107. Pokiaľ ide o vyššie uvedené tvrdenie založené na potrebe dosiahnuť výklad v súlade s právom WTO, na úvod je nevyhnutné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa právne predpisy Únie majú, pokiaľ je to možné, vykladať vo svetle medzinárodného práva, najmä ak sú takéto predpisy určené práve na vykonanie medzinárodnej zmluvy uzatvorenej Úniou.(35) Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora však zároveň vyplýva, že berúc do úvahy ich povahu a štruktúru, dohody WTO sa v zásade neuvádzajú medzi normami, vo vzťahu ku ktorým majú súdy Únie skúmať zákonnosť aktov inštitúcií Únie.(36) Len v prípade, že Únia zamýšľala splniť konkrétny záväzok, ktorý prevzala v rámci WTO, alebo v prípade, že akt Únie výslovne odkazuje na konkrétne ustanovenia dohôd WTO, prináleží súdom Únie skúmať zákonnosť predmetného aktu Únie z hľadiska pravidiel WTO. Vyššie uvedené zásady sa v zásade vzťahujú aj na povinnosť vykladať základné nariadenie z hľadiska antidumpingovej dohody WTO,(37) keďže Únia prijala toto nariadenie práve s cieľom splniť si medzinárodné záväzky, ktoré má v rámci WTO.(38)
108. Analýza ustanovení základného nariadenia ukazuje, že znenie článku 2 ods. 1 uvedeného nariadenia sa líši od znenia článku 2.2 antidumpingovej dohody WTO. Článok 2.2 antidumpingovej dohody síce zodpovedá zneniu článku 2 ods. 3 základného nariadenia, antidumpingová dohoda však neobsahuje ustanovenie, ktoré by bolo podobné článku 2 ods. 1 druhému pododseku základného nariadenia. Vzhľadom na to, že v základnom nariadení a v antidumpingovej dohode je použitá zjavne odlišná formulácia, nemožno sa odvolávať na právo WTO s cieľom odchýliť sa od jasného znenia článku 2 ods. 1 základného nariadenia.(39) V dôsledku toho je potrebné zamietnuť argumentáciu, ktorú Komisia založila na údajnej relevantnosti antidumpingovej dohody, prinajmenšom pokiaľ ide o výklad odseku 1, ako aj jeho vzťah s odsekom 3. Z toho vyplýva, že Komisia sa nemôže opierať o ustanovenia antidumpingovej dohody, keď chce uprednostniť metódu výpočtu upravenú v článku 2 ods. 3 základného nariadenia.
109. Okrem toho Komisia tvrdí, že individuálna povaha antidumpingového cla, pokiaľ základné nariadenie nestanovuje inak, napríklad v prípade metódy výberu vzorky, ukazuje, že pri určovaní normálnej hodnoty a dumpingového rozpätia vo všeobecnosti je potrebné uprednostniť vlastné údaje vývozcu pred údajmi iných výrobcov.
110. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že Komisia len potvrdzuje to, čo stanovuje článok 2 ods. 1 základného nariadenia, a to že pri určovaní normálnej hodnoty je potrebné uprednostniť domáce ceny vyvážajúceho výrobcu pred domácimi cenami iných predajcov alebo výrobcov. Je však jasné, že toto tvrdenie nie je možné použiť na účely uprednostnenia uplatnenia metódy stanovenej v článku 2 ods. 3 základného nariadenia, ktorá spočíva vo vytvorení normálnej hodnoty. Taký výklad by totiž bol v rozpore s rozhodnutím Súdneho dvora vo veci Rada/Alumina, a to že určenie normálnej hodnoty na základe cien predstavuje pravidlo, zatiaľ čo vytvorenie normálnej hodnoty je výnimka, ako som už vysvetlil vyššie,(40) keď som sa zaoberal úvahami, ktoré uviedol Všeobecný súd v bodoch 148 až 152 napadnutého rozsudku. Toto tvrdenie je teda potrebné zamietnuť ako nedôvodné.
111. Komisia zastáva názor, že Všeobecný súd nevzal do úvahy, že situácie, ktorých sa týka článok 2 ods. 1 druhý pododsek a článok 2 ods. 3 základného nariadenia (t. j. „neexistuje predaj“ a „neexistuje predaj… v bežnom obchode“), nemožno oddeliť a v skutočnosti sa čiastočne prekrývajú. Podľa Komisie neexistencia predaja v zmysle článku 2 ods. 1 druhého pododseku základného nariadenia predstavuje zo svojej podstaty situáciu, v ktorej „neexistuje predaj… v bežnom obchode“ v zmysle článku 2 ods. 3 prvého pododseku základného nariadenia. Komisia ďalej uvádza, že k skutočnému oddeleniu týchto dvoch ustanovení dôjde až vtedy, keď vyvážajúci výrobca „podobný výrobok… nevyrába“ v krajine, kde je usadený: v tejto výnimočnej situácii fakticky neexistujú výrobné náklady, z ktorých by orgán poverený prešetrovaním mohol vychádzať pri určovaní normálnej hodnoty, a jedinou možnosťou je použiť predajné ceny iných výrobcov na domácom trhu.
112. Toto tvrdenie, založené na nepresnom výklade vyššie uvedených ustanovení, ktorého cieľom je jednoznačne spochybniť ich pôsobnosť, nie je presvedčivé, lebo je v rozpore so závermi, ktoré Súdny dvor vyvodil v rozsudku z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245). Ako Súdny dvor jasne vysvetlil v uvedenom rozsudku, článok 2 ods. 1 druhý pododsek sa vzťahuje na situácie, v ktorých dochádza k predaju (inými predajcami alebo výrobcami) podobného výrobku v bežnom obchodnom styku v krajine vývozu, zatiaľ čo článok 2 ods. 3 prvý pododsek sa uplatní na situácie, v ktorých nedochádza k nijakému alebo dochádza k nedostatočnému predaju podobného výrobku v bežnom obchodnom styku v krajine vývozu. Na rozdiel od tvrdení Komisie teda neexistuje nijaká nejednoznačnosť, pokiaľ ide o pôsobnosť uvedených ustanovení. Aj toto tvrdenie teda treba zamietnuť ako nedôvodné.
113. Komisia nakoniec spochybňuje význam tohto rozsudku Rada/Alumina, ktorý Všeobecný súd cituje v napadnutom rozsudku. Podľa Komisie sa uvedená vec týka vymedzenia pojmu „predaj… v bežnom obchode“ v zmysle článku 2 ods. 3 základného nariadenia. Súdny dvor sa pri tejto príležitosti údajne nezaoberal otázkou, ktorá mu nebola položená, konkrétne výkladom článku 2 ods. 1 druhého pododseku základného nariadenia, ani údajnou existenciou úplného oddelenia situácií neexistencie predaja v zmysle článku 2 ods. 1 druhého pododseku a situácií uvedených v článku 2 ods. 3 prvom pododseku základného nariadenia.
114. Toto tvrdenie si z mojej strany vyžaduje niekoľko pripomienok z dôvodu, že je založené na nesprávnom výklade rozsudku Rada/Alumina. Zhrniem to tak, že Súdny dvor v uvedenom rozsudku rozhodol, že pri stanovení normálnej hodnoty je v zásade potrebné prednostne zohľadniť „cenu, ktorá bola skutočne zaplatená alebo sa má skutočne zaplatiť v bežnom obchodnom styku“,(41) a že „odchýlky od metódy stanovenia normálnej hodnoty v závislosti od skutočných cien majú taxatívnu povahu a vzťahujú sa na predajné vlastnosti a nie na cenu výrobku“.(42) Keďže ako je správne uvedené v bode 149 napadnutého rozsudku, článok 2 ods. 1 druhý pododsek základného nariadenia „umožňuje… pomocou použitia cien iných predajcov alebo výrobcov určiť normálnu hodnotu na základe cien, ktoré zaplatili alebo majú zaplatiť v bežnom obchodnom styku nezávislí kupujúci v krajine vývozu“, Všeobecný súd dodržal pravidlo, ktoré Súdny dvor stanovil v rozsudku Rada/Alumina, a to že pri určovaní normálnej hodnoty je potrebné prednostne zohľadniť cenu, ktorá bola skutočne zaplatená alebo má byť zaplatená v bežnom obchodnom styku. Z toho vyplýva, že toto tvrdenie Komisie treba považovať za neúčinné.
115. Pre úplnosť musím ďalej uviesť, že správna prax Únie v oblasti antidumpingových opatrení neodráža výklad, ktorý Komisia presadzuje v prejednávanej veci. Hansol totiž citovala niekoľko príkladov, ktoré preukazujú, že normálna hodnota je vo všeobecnosti založená na domácich cenách v súlade s článkom 2 ods. 1 základného nariadenia. Len ak neexistuje reprezentatívny domáci predaj, ktorý uskutočnili iní výrobcovia, alebo ak ceny tohto predaja nie sú primerané, normálna hodnota sa vytvorí v súlade s článkom 2 ods. 3 základného nariadenia.(43) Za týchto okolností je pozoruhodné, že Komisia sa v prejednávanej veci usilovala odchýliť od tejto správnej praxe, pričom však neuviedla objektívne odôvodnenie.
116. Na záver sa vzhľadom na predchádzajúce úvahy domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia štvrtého žalobného dôvodu uvedeného v prvostupňovom konaní. Navrhujem preto zamietnuť druhý odvolací dôvod ako zjavne nedôvodný.
3.      O treťom odvolacom dôvode
a)      Tvrdenia účastníkov konania
117. Tretím odvolacím dôvodom Komisia tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne vykladal pravidlá stanovené v článku 3 základného nariadenia, keď vymedzil rozpätie cenového podhodnotenia v prípade vývozu do Únie prostredníctvom prepojených subjektov. Tento odvolací dôvod sa týka záverov súvisiacich s výškou ujmy, ku ktorým Všeobecný súd dospel v rámci skúmania druhej časti piateho žalobného dôvodu a tretej časti piateho žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní.
118. Komisia na podporu svojho stanoviska uvádza sériu tvrdení. Po prvé pripomína širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má v kontexte komplexných hospodárskych situácií. Keďže pojem cenové podhodnotenie nie je vymedzený, Komisia sa domnieva, že použitie vývoznej ceny vytvorenej v súlade s článkom 2 ods. 9 základného nariadenia v rámci výpočtu cenového podhodnotenia nebolo neopodstatnené ani neprimerané. Po druhé sa Komisia odvoláva na článok 3 ods. 3 základného nariadenia na podporu svojho stanoviska, podľa ktorého by sa existencia významného zníženia cien mala posudzovať na úrovni „dumpingových dovozov“, a teda nie na úrovni ceny ich následného ďalšieho predaja na trhu Únie. Po tretie sa Komisia domnieva, že by bolo absurdné použiť vytvorenú vývoznú cenu na preukázanie existencie a výšky dumpingu a následne použiť inú vývoznú cenu na skúmanie účinkov na ceny tých istých vývozných transakcií, o ktorých už bolo v rámci stanovenia ujmy preukázané, že sú dumpingové. Teda len na tejto úrovni (t. j. na úrovni vývoznej ceny CIF,(44) ktorá je skutočná alebo stanovená ako taká na hranici Únie) je možné pozorovať dumping a vyvolať súvisiace účinky na ceny, či už vyvážajúci výrobca predáva prostredníctvom prepojených subjektov alebo následne priamo v Únii. Po štvrté Komisia poukazuje na to, že použitie vývoznej ceny vytvorenej v súlade s článkom 2 ods. 9 základného nariadenia v prípadoch, keď vyvážajúci výrobca (akým je Hansol) predáva prostredníctvom prepojených subjektov, zaručuje aj konzistentnosť a nediskrimináciu.
119. ETPA podporuje odvolanie Komisie v jej treťom odvolacom dôvode, pričom v podstate uvádza tie isté tvrdenia, založené na údajnej voľnej úvahe Komisie, ako aj na výklade vyššie uvedených ustanovení základného nariadenia.
120. Hansol túto argumentáciu odmieta, pričom spochybňuje zákonnosť analogického uplatnenia článku 2 ods. 9 základného nariadenia zo strany Komisie pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia, ktoré je jedným z aspektov pri určovaní ujmy. Spochybňuje aj výklad článku 3 ods. 3 základného nariadenia presadzovaný Komisiou, pričom tvrdí, že požiadavka, aby bola existencia významného zníženia cien preskúmaná na úrovni dumpingových dovozov, sa nenachádza nikde v tomto ustanovení. Okrem toho skúmanie existencie významného zníženia cien si vyžaduje, aby Komisia porovnávala ceny, ktoré sú porovnateľné. Metóda Komisie spočívajúca v uplatnení článku 2 ods. 9 základného nariadenia pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia však znamená porovnávanie cien, ktoré nie sú porovnateľné, lebo nezahŕňajú rovnaké zložky ceny. Hansol uvádza niekoľko vecí, z ktorých vyplýva, že Komisia zvyčajne na účely preukázania cenového podhodnotenia zohľadňuje ceny predaja prvému nezávislému zákazníkovi. Nakoniec Hansol tvrdí, že metodika Komisie porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia, lebo zaobchádza rovnako s odlišnými situáciami, konkrétne s vyvážajúcimi výrobcami, ktorí si v Únii zriadili prepojené predajné subjekty, a s vyvážajúcimi výrobcami, ktorí predávajú priamo nezávislým zákazníkom v Únii.
b)      Posúdenie
121. Osobitná právna otázka, ktorú vyvoláva tretí odvolací dôvod a ktorú teraz musím preskúmať, sa v podstate týka určenia „referenčného bodu“, ktorý sa má použiť na výpočet rozpätia cenového podhodnotenia v prípade vývozu posudzovaného výrobku do Únie prostredníctvom prepojených subjektov. Komisia Všeobecnému súdu vytýka, že sa dopustil nesprávneho výkladu pravidiel stanovených v článku 3 základného nariadenia, keď vymedzil rozpätie cenového podhodnotenia v prípade vývozu do Únie prostredníctvom prepojených subjektov.
122. Pre zrozumiteľnosť je užitočné stručne zhrnúť odôvodnenie napadnutého rozsudku, ktoré Komisia napáda, a až potom preskúmať uvedenú právnu otázku. Všeobecný súd Komisii vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri analogickom uplatnení článku 2 ods. 9 základného nariadenia na ďalší predaj jumbo kotúčov prepojenými spoločnosťami. Všeobecný súd totiž konštatoval, že Komisia mala rozpätie cenového podhodnotenia vypočítať skôr na základe predajných cien, na ktorých sa dohodla Schades so svojimi nezávislými zákazníkmi.
123. Všeobecný súd na podporu svojich úvah v bode 199 napadnutého rozsudku uviedol, že práve ceny dojednané medzi podnikom a jeho zákazníkmi, a nie ceny na úrovni medzičlánku mohli byť určujúce pre rozhodnutie týchto zákazníkov kúpiť výrobok tohto podniku, a nie výrobok výrobného odvetvia Únie. Všeobecný súd v bode 201 napadnutého rozsudku vysvetlil, že keďže posudzovaný výrobok konkuroval podobnému výrobku výrobného odvetvia Únie a tomuto výrobnému odvetviu spôsobil ujmu, „referenčný bod“ v súvislosti s ďalším predajom posudzovaného výrobku spoločnosťou Schades na účely určenia ujmy sa nenachádzal na úrovni hranice Únie, ale na úrovni predaja nezávislým zákazníkom. Tento výklad podporuje analýzu spoločnosti Hansol, podľa ktorej mala Komisia použiť skutočne účtované predajné ceny a odpočítať len náklady súvisiace s predajom.
124. Na úvod treba poukázať na to, že cenové podhodnotenie sa vo všeobecnosti definuje ako rozdiel medzi vývoznou cenou uplatňovanou vyvážajúcimi výrobcami a predajnou cenou výrobného odvetvia Únie.(45) Tento pojem však nie je vymedzený a už vôbec nie upravený v základnom nariadení ani v antidumpingovej dohode WTO. V dôsledku toho je nevyhnutné vytvoriť použiteľnú a dostatočne presnú metódu na spoľahlivý výpočet rozpätia cenového podhodnotenia, na čo je potrebné určiť aj „referenčný bod“ v prípade ďalšieho predaja príslušného výrobku prostredníctvom prepojených subjektov. Domnievam sa, že metóda navrhnutá Všeobecným súdom zodpovedá týmto požiadavkám, ako vysvetlím nižšie.
125. Podľa môjho názoru Všeobecný súd v bode 197 napadnutého rozsudku správne pripomenul, že podľa ustanovenia článku 1 ods. 1 základného nariadenia na uloženie antidumpingového cla nepostačuje, že dovoz tovaru je dumpingový, je potrebné aj to, aby jeho prepustenie do voľného obehu spôsobovalo ujmu. Toto konštatovanie je v úvahách Všeobecného súdu kľúčové. Všeobecný súd totiž správne uviedol, že na účely určenia existencie ujmy je potrebné vykonať objektívne posúdenie účinku vývozu na ceny podobných výrobkov na trhu Únie. Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 201 napadnutého rozsudku po prvé určil, aký výrobok konkuruje podobnému výrobku výrobného odvetvia Únie a spôsobuje mu ujmu, a po druhé, na kej úrovni distribučného reťazca dochádza k tomuto účinku, konkrétne na úrovni nezávislých zákazníkov (a nie na úrovni hranice Únie).
126. Tvrdenia uvedené Komisiou a združením ETPA na podporu tretieho odvolacieho dôvodu nespochybňujú závery, ku ktorým dospel Všeobecný súd.
127. Skutočnosť, že Komisia má určitú mieru voľnej úvahy pri prešetrovaní v oblasti ochrany obchodu, ju nijako nezbavuje povinnosti dodržiavať ustanovenia základného nariadenia. Musím však poukázať na to, že v uvedenom nariadení nič nenaznačuje, že článok 2 ods. 9 sa môže analogicky uplatniť pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia, ktoré je jedným z aspektov, ktoré treba zohľadniť pri určovaní ujmy. Navyše pri metóde právneho výkladu použitie analógie vo všeobecnosti podlieha určitým podmienkam, a to nevyhnutnosti vyplniť právnu medzeru uplatnením určitej právnej normy na inú situáciu, s ktorou však právne neupravený prípad vykazuje určitú podobnosť, pokiaľ ide o „ratio“, resp. „podstatnú totožnosť“. Samozrejme, platí to len pod podmienkou, že normotvorca s tým formálne nevyjadril nesúhlas.(46) Treba však konštatovať, že Komisia nevysvetlila, či a prípadne v akej miere boli tieto podmienky splnené v prejednávanej veci. Toto neodôvodnenie použitia analógie pri uplatňovaní základného nariadenia vyvoláva pochybnosti o zákonnosti prístupu Komisie, najmä vzhľadom na zásadu prenesenia právomoci, ktorú som už spomenul v týchto návrhoch,(47) a na potrebu zabezpečiť účinné súdne preskúmanie.(48) V tejto súvislosti treba pripomenúť, že povinnosť odôvodniť rozhodnutie spôsobujúce ujmu má dvojaký cieľ, a to jednak umožniť dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohli brániť svoje práva, a jednak umožniť súdu Únie vykonať preskúmanie zákonnosti dotknutého rozhodnutia.(49) Domnievam sa teda, že Všeobecný súd oprávnene nepotvrdil zákonnosť tohto prístupu.
128. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia vo svojich písomných podaniach, článok 3 ods. 3 základného nariadenia nestanovuje, že existenciu významného zníženia cien treba preskúmať „na úrovni ‚dumpingových dovozov‘“. Nič v tomto ustanovení si nevyžaduje, aby bola preskúmaná existencia významného zníženia cien na úrovni dumpingových dovozov.
129. Navyše ako správne zdôrazňuje Hansol, skúmanie existencie významného zníženia cien si vyžaduje, aby Komisia porovnávala ceny,(50) ktoré sú porovnateľné.(51) Znamená to, že ceny sa majú porovnávať na rovnakej obchodnej úrovni.(52) Táto obchodná úroveň musí byť vymedzená v závislosti od typu zákazníka, aby porovnávané transakcie zahŕňali všetky zložky ceny predaja rovnakému typu zákazníkov, akými sú veľkoobchodníci, maloobchodníci alebo koneční spotrebitelia. Napriek tomu treba konštatovať, že ako vysvetľuje Hansol, keď Komisia porovnala na jednej strane cenu umelo vytvorenú medzi touto spoločnosťou a jej prepojeným subjektom v súlade s článkom 2 ods. 9 a na druhej strane ceny výrobcov Únie vo vzťahu k ich prvým nezávislým zákazníkom, neporovnala ceny na rovnakej obchodnej úrovni, lebo ceny spoločnosti Hansol sa nachádzajú na vyššej úrovni distribučného reťazca.
130. Je to o to viac prekvapivé, že samotná Komisia podľa všetkého vychádza z predpokladu, podľa ktorého by sa ceny mali porovnávať „na úrovni, na ktorej v EÚ prebieha hospodárska súťaž“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát), ako výslovne vyplýva z odôvodnenia 122 sporného nariadenia. V tejto súvislosti musím spomenúť rozsudok Kazchrome,(53) ktorý nadobudol právoplatnosť a v ktorom Všeobecný súd konštatoval, že hospodárska súťaž prebieha na úrovni cien, „ktoré môžu byť určujúce pre rozhodnutie zákazníkov nadobudnúť výrobky žalobkýň, a nie výrobky výrobného odvetvia Spoločenstva“.(54) K tomu musí nevyhnutne dôjsť, keď predávajúci subjekt prepojený s vyvážajúcim výrobcom, ktorý je usadený v Únii, uskutočňuje predaj konečnému zákazníkovi, a nie na úrovni medzičlánku.(55) V tejto súvislosti treba poukázať na to, že tento prístup sa nedávno uplatnil v rozsudku Jindal Saw,(56) a preto ho v judikatúre treba pokladať za dostatočne ustálený.
131. V tejto súvislosti musím zdôrazniť, že práve to uviedol Všeobecný súd v bode 202 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd totiž bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, konštatoval, že „pokiaľ ide o priamy a nepriamy predaj posudzovaného výrobku, hospodárska súťaž prebiehala na úrovni nezávislých zákazníkov“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Všeobecný súd tak nakoniec v podstate prijal argumentáciu uvedenú spoločnosťou Hansol v prvostupňovom konaní, podľa ktorej pokiaľ ide o predaj posudzovaného výrobku prostredníctvom spoločnosti Schades, hospodárska súťaž prebiehala na úrovni cien zo závodu spoločnosti Schades. Konečná cena teda mala byť východiskovou cenou, ktorú Schades za posudzovaný výrobok účtovala svojim nezávislým zákazníkom v Únii. Na záver treba konštatovať, že konečná cena nemohla byť teoretickou „cenou vo voľnom obehu“ vytvorenou Komisiou.
132. V tejto súvislosti treba poukázať na to, že správna prax Únie v oblasti dumpingu podľa všetkého naznačuje, že aj ona používa ako „referenčný bod“ na určenie existencie podhodnotenia „ceny účtované prvému nezávislému zákazníkovi na úrovni predávajúcich subjektov“(57) (kurzívou zvýraznil generálny advokát). V dôsledku toho je pozoruhodné, že Komisia sa v prejednávanej veci usilovala odchýliť od tejto správnej praxe, pričom však neuviedla objektívne odôvodnenie.
133. Z toho vyplýva, že metodika Komisie spočívajúca v uplatnení článku 2 ods. 9 základného nariadenia pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia však znamená porovnávanie cien, ktoré nie sú porovnateľné, lebo nezahŕňajú rovnaké zložky ceny.
134. Ani tvrdenie, podľa ktorého metóda použitá Komisiou zaručuje konzistentnosť a nediskrimináciu, nie je presvedčivé. Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry si všeobecná zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s odlišnými situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ také zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené.(58) Po prvé sa však domnievam, že Komisia nepredložila nijaký dôkaz na podporu svojej argumentácie. Navyše sa zdá, že metóda prijatá Komisiou zaobchádza pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia rovnako s rozdielnymi situáciami, a to s vyvážajúcimi výrobcami, ktorí si zriadili predajné subjekty v Únii, a s vyvážajúcimi výrobcami, ktorí predávajú priamo nezávislým zákazníkom v Únii. V dôsledku toho vzhľadom na to, že neexistuje nijaké objektívne odôvodnenie, môže byť metóda použitá Komisiou v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania.
135. Z toho vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia konštatovaním, že Komisia nemôže analogicky uplatniť článok 2 ods. 9 základného nariadenia pri výpočte rozpätia cenového podhodnotenia.
136. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem zamietnuť aj tretí odvolací dôvod v rozsahu, v akom sa týka bodov 196 až 205 napadnutého rozsudku, ktoré sa zaoberajú posúdením druhej časti piateho žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní. V dôsledku tematickej súvislosti platí to isté pre body 208 až 213 napadnutého rozsudku, ktoré sa zaoberajú posúdením tretej časti piateho žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní.
4.      Záver týkajúci sa hlavného odvolania
137. Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie Komisie treba zamietnuť v celom rozsahu.
C.      O vzájomnom odvolaní
138. ETPA vo vzájomnom odvolaní okrem odvolacích dôvodov, ktoré uviedla Komisia vo svojom odvolaní, tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil aj ďalších prípadov nesprávneho právneho posúdenia.
1.      O prvom odvolacom dôvode
a)      Tvrdenia účastníkov konania
139. ETPA prvým odvolacím dôvodom tvrdí, že posúdenie Všeobecného súdu v bodoch 86 a 87 napadnutého rozsudku je nezlučiteľné s článkom 2 ods. 11 základného nariadenia. Konkrétne ETPA v podstate tvrdí, že článok 2 ods. 11 základného nariadenia neobsahuje nijakú požiadavku ani usmernenie, pokiaľ ide o metódu výpočtu váženého priemeru, a teda neukladá povinnosť určiť objem predaja troch oslobodených spracovateľov v závislosti od objemu predaja spoločnosti Schades. Subsidiárne ETPA tvrdí, že článok 2 ods. 11 základného nariadenia Komisii neukladá povinnosť uplatniť pri výpočte normálnej hodnoty metódu použitú na určenie vývoznej ceny. ETPA sa na podporu svojej argumentácie odvoláva na pravidlá WTO.
140. Hansol považuje tieto tvrdenia za nedôvodné a zdôrazňuje, že Všeobecný súd výslovne uviedol, v akom zmysle Komisia porušila článok 2 ods. 11 základného nariadenia, t. j. že narušila cieľ sledovaný týmto ustanovením, ktorý spočíva v tom, že použitá metóda musí odrážať skutočný rozsah praktizovaného dumpingu. Hansol sa opiera o judikatúru Súdneho dvora, ktorá uznala tento cieľ pri výklade článku 2 ods. 11 základného nariadenia. Všeobecný súd v napadnutom rozsudku len uplatnil túto judikatúru.
b)      Posúdenie
141. Na úvod treba poukázať na to, že na rozdiel od tvrdení združenia ETPA skutočne existujú zásady rozvinuté v judikatúre Súdneho dvora, ktoré upravujú uplatňovanie článku 2 ods. 11 základného nariadenia. Ako vysvetlím nižšie, Všeobecný súd tieto zásady v napadnutom rozsudku správne uplatnil. Je potrebné stručne zhrnúť dôvody, na základe ktorých Všeobecný súd v bode 87 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že posúdenie Komisiou nezodpovedá požiadavkám stanoveným v judikatúre, a teda Komisia porušila vyššie uvedené ustanovenie.
142. Všeobecný súd v bodoch 74 a 75 napadnutého rozsudku rozhodol, že článok 2 ods. 11 základného nariadenia „stanovuje dve metódy na porovnanie normálnej hodnoty a vývoznej ceny: tzv. symetrickú metódu, založenú buď na porovnaní váženého priemeru normálnej hodnoty s váženým priemerom cien všetkých vývozov do Únie, alebo na porovnaní jednotlivých transakcií, a tzv. asymetrickú metódu, založenú na porovnaní váženého priemeru normálnej hodnoty s cenami všetkých jednotlivých vývozov do Únie“.
143. Z odôvodnenia 47 vykonávacieho nariadenia 2016/2005 však vyplýva, že Komisia uplatnila tzv. symetrickú metódu na účely výpočtu dumpingového rozpätia odporkyne v konaní o vzájomnom odvolaní.
144. Dôvodom, pre ktorý sa Všeobecný súd domnieval, že určenie dumpingového rozpätia je v rozpore s článkom 2 ods. 11 základného nariadenia, bola jeho nezlučiteľnosť so zásadou, ktorú Súdny dvor stanovil v rozsudku vydanom v spojených veciach Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding  Fastener/Rada,(59) a to že „tak symetrická, ako aj asymetrická metóda výpočtu dumpingového rozpätia musia odrážať skutočný rozsah praktizovaného dumpingu“.(60)
145. Je preto jasné, že na rozdiel od tvrdení združenia ETPA článok 2 ods. 11 základného nariadenia Komisii nepriznáva absolútnu právomoc voľnej úvahy, pokiaľ ide voľbu metódy porovnania na účely určenia dumpingu. Komisia si síce môže zvoliť symetrickú i asymetrickú metódu porovnania, musí však stále brať do úvahy cieľ sledovaný článkom 2 ods. 11 základného nariadenia, t. j. že použitá metóda musí odrážať skutočný rozsah praktizovaného dumpingu, ako rozhodol Súdny dvor.
146. Aby som sa vrátil k skúmaniu vzájomného odvolania, chcem poukázať na to, že v bodoch 86 a 87 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že pomerné váženie dumpingového rozpätia, pokiaľ ide o predaj jumbo kotúčov spoločnosti Hansol na spracovanie na malé kotúče na účely ďalšieho predaja malých kotúčov nezávislým subjektom v Únii a predaj jumbo kotúčov ako takých bez spracovania nezávislým zákazníkom v Únii zo strany spoločnosti Hansol, priamo alebo nepriamo prostredníctvom spoločnosti Schades, „neodráž[alo] skutočný rozsah dumpingu praktizovaného spoločnosťou [Hansol]“. Inými slovami, posúdenie uskutočnené Komisiou nebolo presné, a teda nepredstavovalo postačujúci základ na odôvodnenie prijatia takých antidumpingových opatrení, aké sú stanované v spornom nariadení.
147. Konkrétne v bode 86 napadnutého rozsudku Všeobecný súd poukázal na to, že na účely výpočtu dumpingového rozpätia spoločnosti Hansol, pokiaľ ide o jumbo kotúče spracované na malé kotúče, „Komisia sa rozhodla použiť údaje spoločnosti Schades na výpočet dumpingového rozpätia predaja ďalším trom prepojeným spracovateľom, ktorý uskutočňovala žalobkyňa. Preto vzhľadom na to, že Komisia vedela, že časť posudzovaných výrobkov predaných spoločnosti Schades bola bez spracovania ďalej predaná nezávislým zákazníkom, mala túto situáciu zohľadniť na úrovni predaja posudzovaného výrobku ďalším prepojeným spracovateľom [Schades Nordic, Heipa a R+S]. Komisia nezohľadnením tejto skutočnosti pripísala príliš veľkú váhu predaju prepojeným spracovateľom na spracovanie na malé kotúče, v dôsledku čoho zvýšila skutočné dumpingové rozpätie uplatňované žalobkyňou“.
148. Práve z tohto dôvodu Všeobecný súd v bode 87 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že „keďže výpočty uskutočnené Komisiou neodrážajú skutočný rozsah dumpingu praktizovaného žalobkyňou, treba konštatovať porušenie článku 2 ods. 11 základného nariadenia“. Tento právny záver podľa môjho názoru nie je možné napadnúť vzhľadom na nesprávne posúdenie, ktoré Všeobecný súd riadne konštatoval pri výkone svojich právomocí.
149. Z toho vyplýva, že na rozdiel od tvrdení združenia ETPA je zjavné, že Všeobecný súd dostatočne jasne a presne uviedol, ktorú požiadavku článku 2 ods. 11 základného nariadenia Komisia porušila pri posudzovaní skutkových okolností, a to potrebu, aby použitá metóda odrážala skutočný rozsah praktizovaného dumpingu.
150. Tvrdenie združenia ETPA, založené na výklade pravidiel WTO, nemôže spochybniť závery Všeobecného súdu. ETPA v podstate tvrdí, že údajnú neexistenciu dodatočných požiadaviek, pokiaľ ide o metódu výpočtu váženého priemeru, potvrdila porota WTO vo veci Európske spoločenstvá – posteľná bielizeň (článok 21.5),(61) ktorá rozhodla, že keďže ustanovenia požadujúce vážený priemer nestanovujú nič v súvislosti s metódami výpočtu, orgánu poverenému prešetrovaním prináleží určiť vhodnú metódu.
151. V tejto súvislosti stačí poukázať na to, že vo veci, na ktorú sa odvoláva ETPA, porota WTO rozhodovala o tom, či článok 2.2.2 bod ii) antidumpingovej dohody WTO stanovuje požiadavky, pokiaľ ide o základ, na ktorom sa majú vážiť priemery výšky nákladov a výnosov použité pri určovaní normálnej hodnoty.(62) Treba však zdôrazniť, že ustanovením antidumpingovej dohody WTO, ktoré zodpovedá článku 2 ods. 11 základného nariadenia, je článok 2.4.2, a nie článok 2.2.2 bod ii). ETPA teda vychádza zo správy poroty WTO, ktorá sa týka otázky, ktorá úplne zjavne nesúvisí s prejednávanou vecou. Z toho vyplýva, že z nej nemožno vyvodiť nijaký užitočný záver na účely výkladu článku 2 ods. 11 základného nariadenia. Preto sa domnievam, že toto tvrdenie treba zamietnuť.
152. Zhrniem to tak, že subsidiárne tvrdenie združenia ETPA, a to že článok 2 ods. 11 základného nariadenia Komisii neukladá povinnosť uplatniť na výpočet normálnej hodnoty metódu použitú na vytvorenie vývoznej ceny, je rovnako nedôvodné.
153. Chcem poukázať na to, že metóda na vytvorenie vývoznej ceny je uvedená v článku 2 ods. 9 základného nariadenia. Všeobecný súd však nijako nenaznačil, že Komisia mala pri výpočte pomerného váženia dumpingového rozpätia vychádzať z článku 2 ods. 9 základného nariadenia. Všeobecný súd skôr v bodoch 86 a 87 napadnutého rozsudku uviedol len to, že pomerné váženie dumpingového rozpätia uplatnené Komisiou neodráža skutočný rozsah dumpingu praktizovaného spoločnosťou Hansol, čo je v rozpore s článkom 2 ods. 11 základného nariadenia. Aj subsidiárne tvrdenie združenia ETPA je teda nedôvodné.
154. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné zamietnuť tvrdenie združenia ETPA, podľa ktorého Komisia nemá povinnosť dodržiavať nijakú požiadavku ani usmernenie, pokiaľ ide o metódu výpočtu váženého priemeru.
2.      O druhom odvolacom dôvode
a)      Tvrdenia účastníkov konania
155. Druhým dôvodom vzájomného odvolania ETPA tvrdí, že pomerné váženie dumpingového rozpätia uskutočnené Komisiou na základe porovnania celkového predaja posudzovaného výrobku v Únii s priamym a nepriamym predajom nezávislým zákazníkom na jednej strane a s predajom prepojeným spracovateľom na účely spracovania na malé kotúče na druhej strane bolo v súlade so zákonom, lebo Komisia bola oprávnená vypočítať pomernú váhu rôznych predajných kanálov spoločnosti Hansol na základe najlepších dostupných údajov, ako stanovuje článok 18 základného nariadenia. ETPA tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia konštatovaním, že výpočet dumpingového rozpätia uskutočnený Komisiou neodrážal skutočný rozsah dumpingu praktizovaného odporkyňou v konaní o vzájomnom odvolaní.
156. Hansol tvrdí, že Komisia v prejednávanej veci nepoužila článok 18 základného nariadenia. V dôsledku toho Všeobecnému súdu nemožno vytýkať, že vo svojom rozsudku nezohľadnil ustanovenie, ktoré je oprávnená uplatniť len Komisia a ktoré v skutočnosti v rámci správneho konania nepoužila.
b)      Posúdenie
157. Druhým dôvodom vzájomného odvolania ETPA tvrdí, že napadnutý rozsudok je poznačený nesprávnym právnym posúdením, lebo Komisia bola oprávnená vypočítať pomernú váhu jednotlivých predajných kanálov spoločnosti Hansol na základe najlepších dostupných údajov, ako stanovuje článok 18 základného nariadenia.
158. V tejto súvislosti je v záujme jasnosti najprv potrebné pripomenúť, že článok 18 základného nariadenia ponúka riešenie situácií, v ktorých Komisia nemá prístup k potrebným informáciám v dôsledku toho, že účastníci konania nespolupracujú. Článok 18 základného nariadenia stanovuje, že v takom prípade môže Komisia založiť svoje zistenia na najlepších dostupných údajoch, pokiaľ sú zúčastnené strany oboznámené s dôsledkami nedostatočnej spolupráce.
159. Musím však zdôrazniť, že po prvé Komisia nepoužila toto ustanovenie v prejednávanej veci na účely prijatia sporného nariadenia, ako uvádza ona sama vo vyjadreniach predložených v rámci konania o hlavnom odvolaní, a že po druhé na rozdiel od toho, čo tvrdí ETPA vo svojich vyjadreniach, počas antidumpingového prešetrovania prebiehala medzi Komisiou a spoločnosťou Hansol účinná spolupráca. Tvrdenie združenia ETPA o údajnej nedostatočnej spolupráci, ktorá sa prejavila tým, že traja spracovatelia neodpovedali na dotazník, je jednoznačne nesprávne.
160. Dotknuté tri podniky boli totiž oslobodené od povinnosti odpovedať na dotazník, ako som už uviedol.(63) Tieto tri podniky teda neboli povinné poskytovať informácie Komisii ako vyšetrovaciemu orgánu. Je síce pravda, že Komisia si výslovne vyhradila právo vyžiadať si od týchto podnikov doplňujúce informácie, nikdy si ich však nevyžiadala. V dôsledku toho neboli v prejednávanej veci splnené ani podmienky na uplatnenie článku 18 základného nariadenia.(64)
161. Je teda potrebné zamietnuť tvrdenie združenia ETPA, podľa ktorého Komisia bola oprávnená vychádzať z najlepších dostupných údajov v súlade s článkom 18 základného nariadenia. Keďže Všeobecný súd toto ustanovenie vo svojich úvahách nezohľadnil, je potrebné konštatovať, že rozsudok nie je poznačený nesprávnym právnym posúdením.
162. Vzhľadom na všetky tieto úvahy je potrebné zamietnuť aj druhý dôvod vzájomného odvolania.
3.      Záver týkajúci sa vzájomného odvolania
163. Za týchto okolností sa domnievam, že vzájomné odvolanie združenia ETPA je potrebné zamietnuť v celom rozsahu.
V.      O trovách
164. Článok 184 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdneho dvora stanovuje, že pokiaľ je odvolanie nedôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
165. Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatní na odvolacie konanie na základe článku 184 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Ak Súdny dvor súhlasí s mojím posúdením odvolaní, Komisia a ETPA nemajú vo svojich odvolaniach úspech. Keďže Hansol podala návrh v tomto zmysle, navrhujem, aby Súdny dvor uložil Komisii a združeniu ETPA nielen povinnosť znášať vlastné trovy konania v rámci príslušných odvolaní, ale nahradiť aj trovy, ktoré vznikli spoločnosti Hansol.
166. Článok 184 ods. 4 rokovacieho poriadku stanovuje, že ak sa vedľajší účastník prvostupňového konania zúčastní na odvolacom konaní, Súdny dvor môže rozhodnúť, že tento účastník bude znášať svoje vlastné trovy konania. Keďže ETPA sa zúčastnilo na konaní o hlavnom odvolaní na podporu návrhov Komisie, navrhujem, aby mu bola uložená povinnosť znášať vlastné trovy konania.
VI.    Návrh
167. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
–        Hlavné odvolanie a vzájomné odvolanie sa zamietajú.
–        Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy vynaložené spoločnosťou Hansol Paper Co. Ltd v rámci konania o hlavnom odvolaní.
–        European Thermal Paper Association (ETPA) znáša svoje vlastné trovy konania v súvislosti s hlavným odvolaním.
–        ETPA znáša vlastné trovy konania a je povinné nahradiť trovy vynaložené spoločnosťou Hansol Paper v rámci konania o vzájomnom odvolaní.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 114, 2017, s. 3.
3      Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21.
4      Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80.
5      Ú. v. ES L 336, 1994, s. 103; Mim. vyd. 11/021, s. 189.
6      Vykonávacie nariadenie z 24. novembra 2015, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá vykonávania určitých ustanovení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie (Ú. v. EÚ L 343, 2015, s. 558).
7      Ú. v. EÚ C 62, 2016, s. 7.
8      Ú. v. EÚ L 310, 2016, s. 1.
9      Pozri bod 2 vyššie.
10      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. januára 2015, Rada a i./Vereniging Milieudefensie a Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (C‑401/12 P až C‑403/12 P, EU:C:2015:4, bod 59).
11      V zásade platí, že v súlade s článkom 3 ods. 5 ZEÚ Únia „prispieva… k voľnému a spravodlivému obchodu“, ako aj „k prísnemu dodržiavaniu a rozvoju medzinárodného práva“, čo zahŕňa normy mnohostranného obchodného systému prijaté v rámci WTO. Keď Únia prijíma určitý akt, musí teda dodržiavať medzinárodné právo ako také. Z článku 216 ods. 2 ZFEÚ vyplýva, že „[medzinárodné] dohody uzavreté Úniou sú záväzné pre inštitúcie Únie“, v dôsledku čoho majú prednosť pred aktmi inštitúcií.
12      Pozri rozsudky z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia (C‑403/04 P a C‑405/04 P, EU:C:2007:52, bod 38); zo 16. decembra 2020, Rada a i./K. Chrysostomides & Co. a i. (C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P a C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, bod 128), ako aj zo 17. decembra 2020, BP/FRA (C‑601/19 P, neuverejnený, EU:C:2020:1048, bod 71).
13      Pozri rozsudky z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia (C‑403/04 P a C‑405/04 P, EU:C:2007:52, bod 39), a zo 17. decembra 2020, Inpost Paczkomaty/Komisia (C‑431/19 P a C‑432/19 P, EU:C:2020:1051, bod 51).
14      Pozri rozsudky z 26. januára 2017, Duravit a i./Komisia (C‑609/13 P, EU:C:2017:46, bod 86), a z 28. novembra 2019, Brugg Kabel a Kabelwerke Brugg/Komisia (C‑591/18 P, neuverejnený, EU:C:2019:1026, bod 63).
15      Pozri bod 76 a nasl. vyššie.
16      Pozri bod 138 a nasl. nižšie.
17      Pozri v tomto zmysle CZAKO, J., MIRANDA, J., HUMAN, J.: A Handbook on Anti‑Dumping Investigations. Cambridge, 2008, s. 43, kde je vysvetlené, že komplexná povaha antidumpingového prešetrovania, jeho početné fázy, počet etáp, ktoré sa musia uskutočniť, harmonogram postupov a pridelenie primeraných prostriedkov na jednotlivé úlohy, ktoré musia byť všetky splnené v obmedzenej lehote, si vyžadujú náležité naplánovanie prešetrovania.
18      Pozri odôvodnenie 26 sporného nariadenia.
19      Pozri odôvodnenie 26 sporného nariadenia.
20      Pozri odôvodnenia 26 a 32 sporného nariadenia.
21      Správa poroty, Čína – antidumpingové a vyrovnávacie clo na brojlery zo Spojených štátov, WT/DS427/RW, bod 7.33.
22      Pozri vyššie, bod 7.33 (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
23      Pozri vyššie, bod 7.33 (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
24      Pozri rozsudok z 22. septembra 2021, NLMK/Komisia (T‑752/16, neuverejnený, EU:T:2021:611, bod 39).
25      Treba poukázať na to, že podľa článku 18 ods. 3 základného nariadenia „ak informácie predložené niektorou zainteresovanou stranou nie sú vo všetkých ohľadoch ideálne, napriek tomu sa nesmú ignorovať“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát); pozri v tejto súvislosti rozsudok z 19. marca 2015, City Cycle Industries/Rada, T‑413/13, neuverejnený, EU:T:2015:164, bod 120).
26      Rozsudok z 1. októbra 2014 (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245).
27      Rozsudok z 1. októbra 2014 (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245).
28      Rozsudok z 22. marca 2012, GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158, bod 19).
29      Rozsudok z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, bod 20). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
30      Rozsudok z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, bod 20). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
31      Rozsudok z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, bod 21). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
32      Zo znenia a zo štruktúry ustanovení článku 2 základného nariadenia jasne vyplýva, že existuje určité poradie prednosti jednotlivých metód. Navyše chcem zdôrazniť, že z metodického hľadiska sa zdá byť rozumné uprednostniť metódu výpočtu, ktorá je založená na skutočných údajoch (t. j. na predajnej cene posudzovaného výrobku), pred metódou založenou predovšetkým na domnienkach, akou je metóda vytvorenej hodnoty. Toto poradie prednosti je teda opodstatnené aj z dôvodu presnosti a efektívnosti.
33      Pozri okrem iného znenie v španielskom („el valor normal podrá ser calculado“), dánskom („kan den normale værdi… fastsættes“), nemeckom („kann der Normalwert… ermittelt werden“), estónskom („võib normaalväärtuse kehtestada“), talianskom („il valore normale può… essere stabilito“), holandskom („kan de normale waarde… worden vastgesteld“), alebo poľskom jazyku („wartość normalna może zostać ustalona“). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
34      Znenie článku 2 ods. 1 prvého pododseku základného nariadenia v anglickom jazyku uvádza „may be established“ (môže byť stanovená), zatiaľ čo znenie vo francúzskom jazyku obsahuje formuláciu „est établie“ (je stanovená). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
35      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júla 1998, Safety Hi‑Tech (C‑284/95, EU:C:1998:352, bod 22), a z 19. decembra 2019, Nederlands Uitgeversverbond a Groep Algemene Uitgevers (C‑263/18, EU:C:2019:1111, bod 38).
36      Pozri najmä rozsudky z 23. novembra 1999, Portugalsko/Rada (C‑149/96, EU:C:1999:574, bod 47); z 1. marca 2005, Van Parys (C‑377/02, EU:C:2005:121, bod 39), zo 4. februára 2016, C & J Clark International a Puma (C‑659/13 a C‑34/14, EU:C:2016:74, bod 85), ako aj z 18. októbra 2018, Rotho Blaas (C‑207/17, EU:C:2018:840, bod 44).
37      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júla 2015, Komisia/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, body 40 a 41); z 8. septembra 2015, Philips Lighting Poland a Philips Lighting/Rada (C‑511/13 P, EU:C:2015:553, body 60 a 61), ako aj z 18. októbra 2018, Rotho Blaas (C‑207/17, EU:C:2018:840, body 47 a 48).
38      Pozri bod 72 vyššie.
39      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ako Súdny dvor uviedol v rozsudku zo 16. júla 2015, Komisia/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, bod 48), určité ustanovenia základného nariadenia sú prejavom „vôle normotvorcu Únie prijať [v oblasti nástrojov na ochranu obchodu] postup, ktorý je vlastný právnemu poriadku Únie“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
40      Pozri body 99 až 103 vyššie.
41      Rozsudok z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, bod 20).
42      Rozsudok z 1. októbra 2014, Rada/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, bod 21).
43      Pozri napríklad odôvodnenie 36 nariadenia Rady (ES) č. 1256/2008 zo 16. decembra 2008, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých zváraných rúr a rúrok zo železa alebo nelegovanej ocele s pôvodom v Bielorusku, Čínskej ľudovej republike a Rusku na základe konania podľa článku 5 nariadenia (ES) č. 384/96, s pôvodom v Thajsku na základe preskúmania pred uplynutím platnosti podľa článku 11 ods. 2 uvedeného nariadenia, s pôvodom na Ukrajine na základe preskúmania pred uplynutím platnosti podľa článku 11 ods. 2 a predbežného preskúmania podľa článku 11 ods. 3 uvedeného nariadenia a ktorým sa ukončujú konania týkajúce sa dovozu uvedeného výrobku s pôvodom v Bosne a Hercegovine a v Turecku (Ú. v. EÚ L 343, 2008, s. 1), odôvodnenie 30 nariadenia Rady (ES) č. 685/2008 zo 17. júla 2008, ktorým sa zrušujú antidumpingové clá uložené nariadením Rady (ES) č. 85/2006 na dovoz chovaného lososa s pôvodom v Nórsku (Ú. v. EÚ L 192, 2008, s. 5), odôvodnenia 8 až 10 nariadenia Rady (ES) č. 63/2008 z 21. januára 2008, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz dihydromyrcenolu s pôvodom v Indii (Ú. v. EÚ L 23, 2008, s. 1).
44      „Cena CIF“ je cena tovaru na hranici krajiny dovozu vrátane poistného a prepravného vzniknutého po tento bod alebo cena služby poskytnutej rezidentovi pred zaplatením prípadného cla alebo iných vývozných poplatkov a obchodných a dopravných marží vnútri krajiny.
45      Pozri v tomto zmysle Konferencia Spojených národov pre obchod a rozvoj, Program vzdelávania týkajúci sa dohody WTO o antidumpingových praktikách, New York a Ženeva, 2006, s. 88, z ktorého vyplýva, že určenie podhodnotenia si vyžaduje porovnanie cien. Pri výpočte výšky ujmy pomocou metódy podhodnotených cien totiž orgány zvyčajne porovnávajú upravený vážený priemer cien ďalšieho predaja uplatňovaných zahraničnými výrobcami s cenami podobných vzorov alebo výrobkov európskych výrobcov. Rozdiel medzi nimi zodpovedá výške ujmy, pričom upravené ceny zahraničných a európskych výrobcov sa porovnávajú na základe rovnakých vzorov alebo výrobkov. Podľa REYMOND, D.: Action antidumping et droit de la concurrence dans l’Union européenne, Paris, 2014, s. 383, sa podhodnotenie meria na základe porovnania priemerných predajných cien vyvážajúcich výrobcov sledovanej krajiny s priemernými predajnými cenami podobného výrobku výrobného odvetvia Únie v Únii bez zliav a daní, pričom ide o ceny prijaté na rovnakej obchodnej úrovni a upravené o rozdiely v platobných podmienkach. Aby toto porovnanie mohlo byť spravodlivé, sú potrebné úpravy, najmä v súvislosti s rozdielmi v kvalite alebo vo fyzikálnych vlastnostiach dovážaných a európskych výrobkov.
46      Pozri v tomto zmysle FALCÓN Y TELLA, M. J.: Quelques remarques à propos de l’analogie en droit. In: Revue interdisciplinaire d’études juridiques, 1998/2, zv. 41, s. 67; RIESENHUBER, K.: Europäische Methodenlehre. Berlin, 2006, s. 305; MURRAY, J. R.: The Role of Analogy in Legal Reasoning. In: UCLA Law Review. Zv. 29, č. 4, apríl 1982, s. 833.
47      Pozri bod 105 vyššie.
48      Pozri body 72 až 74 vyššie.
49      Rozsudky z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia (C‑194/99 P, EU:C:2003:527, bod 144); z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 462), ako aj z 28. júna 2018, EUIPO/Puma (C‑564/16 P, EU:C:2018:509, bod 64).
50      Hoci článok 3 antidumpingovej dohody de WTO („Zistenie ujmy“) neobsahuje nijaké ustanovenie, ktoré by bolo podobné článku 2.4, orgány na urovnávanie sporov v rámci WTO majú podľa všetkého tiež tendenciu požadovať, aby boli ceny „porovnateľné“, t. j. aby boli porovnávané „na rovnakej obchodnej úrovni“, ako ukazujú nižšie uvedené rozhodnutia.
51      Správa odvolacieho orgánu, Čína – vyrovnávacie a antidumpingové clo na valcovanú elektrooceľ s orientovanou štruktúrou zo Spojených štátov, WT/DS414/AB/R, bod 200.
52      Správa poroty, Čína – antidumpingové a vyrovnávacie clo na brojlery zo Spojených štátov, WT/DS427/RW, body 7.480 a 7.481. Pozri tiež rozsudky zo 17. februára 2011, Zhejiang Xinshiji Foods a Hubei Xinshiji Foods/Rada (T‑122/09, neuverejnený, EU:T:2011:46, bod 79), a z 10. apríla 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia/Komisia (T‑301/16, EU:T:2019:234, bod 189).
53      Rozsudok z 30. novembra 2011, Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing/Rada a Komisia (T‑107/08, EU:T:2011:704).
54      Rozsudok z 30. novembra 2011, Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing/Rada a Komisia (T‑107/08, EU:T:2011:704, bod 63). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
55      V bode 63 rozsudku z 30. novembra 2011, Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing/Rada a Komisia (T‑107/08, EU:T:2011:704), Všeobecný súd vyhlásil, že „ceny dohodnuté medzi žalobkyňami a zákazníkmi, a nie ceny v prechodnom štádiu… hoci na území Spoločenstva, sú cenami, ktoré môžu byť určujúce pre rozhodnutie zákazníkov nadobudnúť výrobky žalobkýň, a nie výrobky výrobného odvetvia Spoločenstva“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
56      Rozsudok z 10. apríla 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia/Komisia (T‑301/16, EU:T:2019:234, bod 187), ktorý sa odvoláva na prístup uplatnený Všeobecným súdom v rozsudku z 30. novembra 2011, Transnational Company „Kazchrome“ a ENRC Marketing/Rada a Komisia (T‑107/08, EU:T:2011:704).
57      Pozri odôvodnenie 46 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2020/526 z 15. apríla 2020, ktorým sa v nadväznosti na rozsudok Všeobecného súdu vo veci T‑300/16 opätovne ukladá konečné vyrovnávacie clo na dovoz rúr a rúrok z tvárnej liatiny (tiež známej ako liatina s guľôčkovým grafitom) s pôvodom v Indii, pokiaľ ide o spoločnosť Jindal Saw Limited (Ú. v. EÚ L 118, 2020, s. 1).
58      Rozsudky z 10. apríla 2008, Marks & Spencer (C‑309/06, EU:C:2008:211, bod 51), a z 11. júla 2013, Ziegler/Komisia (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, bod 132).
59      Rozsudok z 5. apríla 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener/Rada (C‑376/15 P a C‑377/15 P, EU:C:2017:269).
60      Rozsudok z 5. apríla 2017, Changshu City Standard Parts Factory a Ningbo Jinding Fastener/Rada (C‑376/15 P a C‑377/15 P, EU:C:2017:269, bod 54). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
61      Správa poroty, Európske spoločenstvá – antidumpingové clo na dovoz bavlnenej posteľnej bielizne z Indie – Uplatnenie článku 21.5 Dohovoru o urovnávaní sporov Indiou, WT/DS141/RW.
62      Pozri vyššie, bod 6.78 [citácia: „Musíme teda odpovedať na otázku, či článok 2.2.2 bod ii) stanovuje nejakú povinnosť, pokiaľ ide o základ, na ktorom sa má vážiť priemer súm zodpovedajúcich nákladom a výnosom, ktoré sa majú použiť na určenie normálnej hodnoty, a ak áno, či ES v prejednávanej veci postupovali v súlade s touto povinnosťou.“].
63      Pozri bod 83 vyššie.
64      Pozri bod 90 vyššie.