Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
DEAN
SPIELMANN
prednesené
19. marca 2026(1)
Vec C‑159/25 [Rowicz](i)
B. Ż.,
V. sp. z o.o.
proti
T. SA,
Ł.W.
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Členské
štáty – Povinnosti – Stanovenie
opravných
prostriedkov
potrebných
na
zabezpečenie
účinnej
právnej
ochrany – Dodržiavanie
zásady
nezávislosti
sudcov – Nezávislý a nestranný
súd
zriadený
zákonom – Prideľovanie
vecí
sudcom – Protiprávne
zloženie
súdu – Zásada
konštantného
rozhodovacieho
zloženia – Systémy
umelej
inteligencie “
Úvod
1.        V prejednávanej
veci
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko)
podal
na
Súdny
dvor
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
nadväzuje
na
veci, v ktorých
Súdny
dvor
spresnil
rozsah článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“).
Táto
vec
je
pre
Súdny
dvor
opäť
podnetom
na
posúdenie
záruk
súvisiacich s výkonom
súdnej
funkcie v rámci
vnútroštátnych
právnych
poriadkov, a to
najmä
tých
záruk,
ktoré
zabezpečujú
nezávislosť a nestrannosť
súdov,
ako
aj
splnenie
požiadavky
súdu
zriadeného
zákonom.
2.        Presnejšie
sa
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týka
spôsobu
vnútornej
organizácie
súdnictva,
ktorý
môže
mať
vplyv
na
tieto
záruky,
konkrétne
vylúčenia
sudkyne z rozhodovania v niektorých
veciach,
ktoré
prejednáva,
aj
keď s tým
súhlasí, a ich
opätovného
pridelenia
inej
sudkyni.
Súdny
dvor
sa
tak
má
najmä
vyjadriť k zlučiteľnosti
mechanizmu
založeného
na
prerozdelení
vecí
prostredníctvom
automatického
systému
prideľovania
vecí
náhodným
výberom s požiadavkami
vyplývajúcimi z práva
Únie a k podmienkam,
za
ktorých
možno
takéto
opatrenie
považovať
za
opatrenie
založené
na
dostatočne
jasných a predvídateľných
pravidlách,
ktoré
dokážu
rozptýliť
akékoľvek
oprávnené
pochybnosti z pohľadu
osôb
podliehajúcich
súdnej
právomoci,
pokiaľ
ide o neexistenciu
vonkajších
alebo
vnútorných
vplyvov
pri
určovaní
sudcu,
ktorý
má
rozhodovať o ich
veci.
Právny rámec
Právo Únie
3.        Článok 3 bod 1 nariadenia
(EÚ)
2024/1689,
ktorým
sa
stanovujú
harmonizované
pravidlá v oblasti
umelej
inteligencie(2),
vymedzuje
pojem
„systém
umelej
inteligencie“
ako
„strojový
systém,
ktorý
je
dizajnovaný na
prevádzku s rôznymi
úrovňami
autonómnosti,
ktorý
môže
po
nasadení
prejavovať
adaptabilitu a ktorý
pre
explicitné
alebo
implicitné
ciele
odvodzuje
zo
vstupov,
ktoré
dostáva,
spôsob
generovania
výstupov,
ako
sú
predpovede,
obsah,
odporúčania
alebo
rozhodnutia,
ktoré
môžu
ovplyvniť
fyzické
alebo
virtuálne
prostredie“.
Poľské právo
Zákon o organizácii všeobecných súdov
4.        V súlade s článkom 41 ods. 1
ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (zákon o organizácii
všeobecných
súdov) z 27. júla
2001 v znení
uplatniteľnom
vo
veci
samej(3) (ďalej
len
„zákon o organizácii
všeobecných
súdov“)
minister
spravodlivosti
po
porade s Krajowa Rada
Sądownictwa (Štátna
súdna
rada,
Poľsko)
nariadením
stanoví
rokovací
poriadok
všeobecných
súdov,
okrem iného aj podmienky
prideľovania
vecí.
5.        Článok 47a ods. 1
zákona o organizácii
všeobecných
súdov
stanovuje:
„Veci
sa
sudcom a justičným
čakateľom
prideľujú
náhodným
výberom
podľa
osobitných
kategórií
vecí s výnimkou
pridelenia
vecí
službukonajúcemu
sudcovi.“
6.        Článok 47b
tohto
zákona
stanovuje:
„1.      Zmena v zložení
súdu
je
prípustná
len
vtedy,
ak
súd
nemôže
preskúmať
vec
vo
svojom
súčasnom
zložení
alebo
ak
existuje
trvalá
prekážka
prejednania veci
týmto
súdom v jeho
súčasnom
zložení.
Ustanovenia článku 47a
sa
uplatňujú
mutatis mutandis.
…
4.      Zmena
miesta,
kde
sudca
vykonáva
svoju
funkciu,
alebo
jeho
delegovanie
na
iný
súd,
ako
aj
ukončenie
delegovania
nepredstavujú
prekážku
pre
výkon
[procesných]
úkonov
vo
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené
na
mieste
doterajšieho
výkonu
funkcie,
alebo
na
mieste
doterajšieho
výkonu
pracovných
úloh,
až
do
uzavretia
týchto
vecí.
5.      Kolégium
súdu,
do
ktorého
jurisdikcie
patrí
nové
miesto,
kde
sudca
vykonáva
svoju
funkciu,
alebo
miesto
jeho
delegovania,
môže
na
základe
žiadosti
sudcu
alebo z vlastného
podnetu
úplne
alebo
čiastočne
vylúčiť
sudcu z rozhodovania
vo
veciach, a to
najmä z dôvodu
značnej
vzdialenosti
medzi
daným
súdom a novým
miestom,
kde
sudca
vykonáva
funkciu,
alebo
miestom
jeho
delegovania v závislosti
od
stavu
konania
vo
veciach, o ktorých
sa
rozhoduje.
Pred
prijatím
rozhodnutia
kolégium
súdu
uskutoční
konzultácie s predsedami
príslušných
súdov.
6.      Ustanovenia
odsekov
4 a 5
sa
mutatis mutandis vzťahujú
aj
na
prípad
preloženia
na
iné
oddelenie
toho
istého
súdu a na prípad
menovania
do
funkcie
sudcu
súdu
vyššieho
stupňa.“
7.        Článok 89
uvedeného
zákona
stanovuje:
„1.      Žiadosti,
intervencie a sťažnosti v záležitostiach
týkajúcich
sa
výkonu
súdnej
funkcie
môže
sudca
podávať
iba
služobným
postupom. V takýchto
záležitostiach
sa
sudca
nesmie
obracať
na
inštitúcie
alebo
osoby
mimo
súdu
ani
nesmie tieto záležitosti
zverejňovať.
2.      V prípade
sporu
týkajúceho
sa
pracovnoprávneho
vzťahu
má
sudca k dispozícii
súdny
prostriedok
nápravy.
…“
Rokovací poriadok z roku 2019
8.        Rozporządzenie Ministra
Sprawiedliwości – Regulamin urzędowania sądów powszechnych (nariadenie
ministra
spravodlivosti o Rokovacom
poriadku
všeobecných
súdov) z 18. júna
2019(4) (ďalej
len
„rokovací
poriadok z roku
2019“) v § 2 bode 16
obsahuje
túto
definíciu:
„[System Losowego Przydziału Spraw (systém
prideľovania
vecí
náhodným
výberom,
ďalej
len
‚SLPS‘)] – informačný
systém
určený
na
prideľovanie
vecí a súdnych
úloh
náhodným
výberom
pomocou
generátora
náhodných
čísel.“
9.        Ustanovenie § 43 ods. 1
uvedeného
rokovacieho
poriadku
stanovuje:
„Veci
sa
prideľujú
sudcom
spravodajcom
náhodným
výberom
podľa
rozvrhu
práce
prostredníctvom
[SLPS]
osobitne
pre
každý
register,
zoznam
alebo
iné
záznamové
zariadenie,
pokiaľ
ustanovenia
tohto
rokovacieho
poriadku
nestanovujú
iné
pravidlá
prideľovania.
Prideľovanie
prostredníctvom
[SLPS]
sa
neuplatňuje,
ak
sa
na
prideľovaní
vecí
určitého
druhu
zúčastňuje
len
jeden
sudca.“
10.      V § 49
rovnakého
rokovacieho
poriadku
sa stanovuje:
„1.      Veci,
ktoré
sú
predmetom
prideľovania
náhodným
výberom,
sa
zaznamenajú v [SLPS]
do
troch
pracovných
dní
odo
dňa
doručenia
súdu,
pokiaľ
sa
vec
neprideľuje
po
odstránení
nedostatkov.
2.      Predseda
komory
môže v určitých
záznamových
zariadeniach
alebo v určitých
kategóriách
vecí
pozastaviť
prideľovanie
vecí v prípade
krátkodobej
neprítomnosti
niektorých
sudcov,
až
kým
sa
táto
neprítomnosť
neskončí.
…“
11.      Ustanovenie § 55
rovnakého
nariadenia
stanovuje:
„1.      Určitý
druh
vecí
môže
byť
pridelený
len
niektorým
sudcom
alebo
sa
na
nich
môže v týchto
veciach
uplatniť
vyšší
percentuálny
podiel
pridelenia, a v iných
veciach
môže
rozvrh
práce
predpokladať
znížený
koeficient
alebo
vylúčenie
týchto
vecí z prideľovania
(špecializácia).
2.      Návrh
rozvrhu
práce
alebo
jeho
zmena v rozsahu, v akom
zahŕňa
zavedenie
alebo
zmenu
špecializácie,
sa
oznámi
sudcom
komory
alebo
komôr
uvedených v § 77 ods. 2.
Na
stanovenie
nového
rozvrhu
práce
je
potrebný
súhlas
sudcu
so
svojou
špecializáciou a to, aby
nemalo
námietky
viac
ako
85 % sudcov v lehote
14
dní
odo
dňa,
keď
bol
návrh
oznámený
sudcom.
…“
12.      V § 62
rokovacieho
poriadku z roku
2019
sa stanovuje:
„1.      V nadväznosti
na
rozhodnutie,
ktoré
má
za
následok
zmenu
komory
alebo
miesta
výkonu
funkcie,
môžu
byť
sudcovi
spravodajcovi
pridelené
veci v novej
komore
ešte
pred
dňom
jeho
preloženia,
pričom
sa
zároveň
ukončí
prideľovanie
vecí v komore,
kde
dovtedy
rozhodoval.
Predseda
súdu, v ktorého
jurisdikcii
sa
nachádza
nová
komora,
určí
dátum
začatia
prideľovania
vecí v tejto
komore a ukončí
prideľovanie
vecí v predchádzajúcej
komore. V pridelených
veciach
stanoví
predseda
komory
lehoty
po
dohode
so
sudcom
spravodajcom.
2.      Ak
si
to
vyžaduje
efektívne
pracovné
zaťaženie
sudcu
spravodajcu,
dátum
začiatku
prideľovania
vecí v komore
môže
byť
neskorší
alebo skorší ako dátum ukončenia
prideľovania
vecí v komore,
kde
dovtedy
rozhodoval.
…“
13.      Ustanovenie § 66
tohto
rokovacieho
poriadku
stanovuje:
„1.      V prípade
rozdelenia
vecí
pridelených
sudcovi
spravodajcovi
sa
veci
rozdelia
podľa
všeobecných
pravidiel.
Sudcovia,
ktorí
sú
neprítomní a ktorých
veci
neboli
rozdelené,
sa
zúčastňujú
na
prideľovaní
vecí.
2.      Veci,
ktoré
už
boli
zapísané
do
súdneho
registra,
sa
môžu
rozdeliť
náhodným
spôsobom
podľa
dátumov
pojednávaní.
…“
14.      V § 68
uvedeného
rokovacieho
poriadku
sa stanovuje:
„1.      Rozvrh
práce
každého
sudcu,
justičného
čakateľa a súdneho
úradníka
zohľadňuje:
(1)      pridelenie
do
jednej
alebo
viacerých
komôr
súdu a v prípade
pridelenia v rámci
komory
na
určité
oddelenie
sa zohľadňuje
aj
pridelenie
na
toto
oddelenie;
(2)      koeficient
(v percentách)
účasti
na
prideľovaní
vecí
prichádzajúcich
do
komory, a to:
a)      100 % – pre
sudcu
prideleného
výlučne
do
jednej
komory,
ktorý
nevykonáva
nijakú
funkciu a nie
je
delegovaný
na
iný
útvar
podľa článku 77
alebo článku 151a
zákona;
b)      najmenej
90 % – pre
podpredsedu
komory s najviac
15
sudcami,
pre
vedúceho
sekcie,
pre
tlačového
tajomníka
na
krajskom
súde, v ktorého
obvode
je
limit
sudcov
nižší
ako
300,
pre
koordinátora
mediácie
na
krajskom
súde, v ktorého
obvode
je
limit
sudcovských
miest
nižší
ako
300,
pre
zástupcu
disciplinárneho
ombudsmana
na
odvolacom
alebo
krajskom
súde,
pre
disciplinárneho
ombudsmana
sudcov
všeobecných
súdov,
pre
zástupcu
disciplinárneho
ombudsmana
sudcov
všeobecných
súdov,
pre
predsedu
disciplinárneho
súdu a pre
sudcu
povereného
nahradením
sudcu
rozhodujúceho
vo
veciach,
na
ktoré
sa
vzťahuje
Haagsky
dohovor;
c)      najmenej
80 % – pre
sudcu,
ktorý
zastáva
funkciu
predsedu
komory s najviac
siedmimi
sudcami,
pre
tlačového
tajomníka
na
odvolacom
súde,
pre
tlačového
tajomníka
na
krajskom
súde, v ktorého
obvode
je
limit
sudcovských
miest
najmenej
300,
pre
sudcu,
ktorý
je
členom
Krajowa Rada
Sądownictwa [Štátna
súdna
rada], a pre
sudcu
delegovaného
do
kancelárie
Krajowa Rada
Sądownictwa [Štátna
súdna
rada];
d)      najmenej
75 % – pre
podpredsedu
komory s viac
ako
15
sudcami,
koordinátora
mediácie
na
krajskom
súde, v ktorého
obvode
je
počet
sudcovských
miest
najmenej
300,
pre
disciplinárneho
ombudsmana
ministra
spravodlivosti a pre
sudcu
povereného
rozhodovaním
vo
veciach,
na
ktoré
sa
vzťahuje
Haagsky
dohovor;
e)      najmenej
60 % – pre
sudcu‑kontrolóra;
f)      najmenej
50 % – pre
sudcu,
ktorý
zastáva
funkciu
predsedu
alebo
podpredsedu
komory s 8 až 20
sudcami;
g)      najmenej
30 % – pre
sudcu
zastávajúceho
funkciu
predsedu
alebo
podpredsedu
súdu a pre
sudcu,
ktorý
zastáva
funkciu
predsedu
komory s viac
ako
20
sudcami;
h)      najmenej
15 % – pre
sudcu
delegovaného
na
výkon
funkcie
hlavného
špecialistu
na
Národnej
škole
súdnictva a prokuratúry
alebo
na
vedenie
kurzov
odbornej
prípravy
na
Národnej
škole
súdnictva a prokuratúry;
i)      najmenej
10 % – pre
sudcu
delegovaného
na
výkon
funkcie
riaditeľa
alebo
zástupcu
riaditeľa
Národnej
školy
súdnictva a prokuratúry,
vedúceho
oddelenia
alebo
sekcie
Národnej
školy
súdnictva a prokuratúry.
2.      V prípade
uplatnenia
viacerých
koeficientov
(v percentách)
účasti
na
prideľovaní
vecí
prichádzajúcich
do
komory
pre
konkrétneho
sudcu
sa
zohľadní
najnižší
koeficient
(v percentách).
…“
15.      V § 74 ods. 1
rokovacieho
poriadku z roku
2019
sa stanovuje:
„Výtlačok
správy o losovaní
sa
založí
do
spisu
vecí
pridelených
prostredníctvom
[SLPS]. V ostatných
prípadoch
predseda
komory
vydá
príkaz
na
pridelenie,
pokiaľ
vec
nebola
pridelená
prostredníctvom
iného
IT
nástroja.“
Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
16.      Dňa
13. a 14. júna
2024
boli
na
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava)
zapísané
do
registra
dve
odvolania
(ďalej
len
„predmetné
odvolania“)
proti
prvostupňovým
rozsudkom v sporoch
týkajúcich
sa
výziev
na
zaplatenie v oblasti
obchodných
transakcií v zmysle
smernice
2011/7/EÚ o boji
proti
oneskoreným
platbám v obchodných
transakciách(5).
17.      V dňoch
17. a 18. júna
2024
bola
na rozhodovanie o týchto odvolaniach určená sudkyňa
JD,
ktorá v tom
čase
patrila
do
XXIII.
komory
tohto
súdu,
a to
náhodným
výberom
prostredníctvom
SLPS,
teda
IT
nástroja
založeného
na
generovaní
náhodných
čísiel.
18.      Rozhodnutím
kolégia
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava) z 30. októbra
2024
bola
sudkyňa
JD,
ktorá
bola
medzičasom
preradená
do
inej
komory
tohto
súdu,
vylúčená
na
vlastný
návrh z rozhodovania v 100
veciach,
ktoré
jej
boli
pridelené v priebehu
roka
2024, a najmä v dvoch
predmetných
odvolaniach. V tomto
rozhodnutí
toto
kolégium
navyše
určilo
ďalšie
veci,
ktoré
mala
sudkyňa
JD
dokončiť.
Uvedené
rozhodnutie
neobsahovalo
odôvodnenie.
19.      V nadväznosti
na
rozhodnutie
predsedu
XXIII.
komory
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava) z 10. januára
2025
bolo
13. januára
2025
vykonané
prerozdelenie
týchto
100
vecí
náhodným
výberom
novým
sudcom
spravodajcom
prostredníctvom
SLPS.
Losovanie
vykonané
prostredníctvom
tohto
systému
na
účely
tohto
prerozdelenia
vecí
sa
týkalo
17
sudcov
tejto
komory.
Sudkyni
Anecie Łazarskiej bolo
pridelených
56 z uvedených
100
vecí,
vrátane
oboch
predmetných
odvolaní.
Iní
sudcovia
dostali
menší
počet
vecí
alebo
žiadne
veci.
20.      Sťažnosť,
ktorú
podala
sudkyňa
Łazarska proti
uvedenému
prideleniu,
predseda
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava)
zamietol.
21.      Sudkyňa
Łazarska,
ktorá
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
tento
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania a rozhoduje
ako
samosudca v predmetných
odvolaniach,
má v podstate
pochybnosti,
pokiaľ
ide o súlad
vylúčenia
sudkyne
JD z rozhodovania v dotknutých
veciach,
vrátane
oboch
predmetných
odvolaní,
ako
aj
ich
prerozdelenia s článkom 19 ods. 1
druhým
pododsekom
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty.
Pýta
sa
teda
na
to,
či
ju
možno
považovať
za
nezávislý a nestranný
súd
zriadený
zákonom,
keďže
prideľovanie
vecí
by
malo
podľa
jej
názoru
vychádzať
tiež z transparentného
mechanizmu
založeného
na
objektívnych
kritériách, s ktorými
nemožno
manipulovať.
22.      Konkrétne a v prvom
rade
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pripomína,
že
poľské
právo
zakotvuje
zásadu
konštantného
rozhodovacieho
zloženia
od
jeho
vymenovania a počas
celej
dĺžky
trvania
konania, s výnimkou
zákonom
vymedzených
prípadov
nemožnosti
preskúmať
vec
alebo
pretrvávajúcej
prekážky.
Žiadny z týchto
prípadov
však
nenastal,
takže
nič
nebráni
tomu,
aby
sudkyňa
JD
pokračovala v prejednávaní odvolaní.
23.      V tejto
súvislosti
spresňuje,
že
vylúčenie
sudkyne
JD z rozhodovania v pridelených
veciach
nevyplýva
ani z choroby,
ani z presunu
na
iný
súd,
ani z mimoriadnej
okolnosti,
ale
len z interného
presunu
do
inej
komory
nachádzajúcej
sa
na
tom
istom
mieste,
ktorý
sám
osebe
nemôže
odôvodniť
zmenu
rozhodovacieho
zloženia.
24.      V druhom
rade
predkladajúci
vnútroštátny
súd
spochybňuje
SLPS,
ktorý
sa
používa
na
prideľovanie
vecí
náhodným
výberom a určovanie
rôznych
parametrov
týkajúcich
sa
ich
rozdelenia.
Podľa
neho
bol
tento
systém
uvedený
do
prevádzky
bez
predchádzajúceho
bezpečnostného
testu a bol
poznačený
poruchami a chybami,
najmä
počas
prvých
rokov
jeho
prevádzky,
ku
ktorým
sa
pridali
chyby
spôsobené
používateľmi.
25.      Hoci
sa
činnosti
spojené s koncepciou a fungovaním
SLPS
považovali
za
verejné,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
takisto tvrdí,
že
zverejnenie
algoritmu
nebolo
sprevádzané
účinným
prístupom k pravidlám
fungovania
ani k zdrojovému
kódu.
Tento
nedostatok
transparentnosti v kombinácii
so
širokými
právomocami
ministra
spravodlivosti
pri
určovaní
podmienok
prideľovania
vecí
vyvoláva
pochybnosti o skutočnej
nestrannosti
systému a jeho
zraniteľnosti
voči
manipulácii.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
napokon tvrdí,
že
SLPS
nezabezpečuje
rovnomerné
rozdelenie
pracovného
zaťaženia,
čím
vzniká
riziko
prieťahov a narušenia
vnútornej
nezávislosti
sudcu,
ktorý
je
pod
časovým
tlakom.
26.      V treťom
rade
predkladajúci
vnútroštátny
súd
dodáva,
že
na
rozdiel
od
záverov
vyplývajúcich z rozsudku
zo
14. novembra
2024, S. (Zmena
zloženia
súdu)(6),
vnútroštátne
právo
neposkytuje
dotknutému
sudcovi
účinný
prostriedok
nápravy
proti
písomnému
rozhodnutiu
správneho
orgánu
súdu v oblasti
prideľovania
vecí
alebo
určovania
zloženia
súdu.(7)
27.      Za
týchto
okolností
predkladajúci
vnútroštátny
súd
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„S ohľadom na článok 2 a článok 19
ods. 1
druhý
pododsek
[ZEÚ] v spojení s článkami 20 a 47
[Charty] a odôvodnením
61
[nariadenia
2024/1689]  je
súdom,
ktorý
je
nezávislý,
nestranný a vopred
zriadený
zákonom a ktorý
zabezpečuje,
aby
sa
vec
prejednala bez
zbytočných
prieťahov
nediskriminačným
spôsobom, a zaručuje
účinnú
právnu
ochranu,
všeobecný
súd
posledného
stupňa
členského
štátu, v rámci
ktorého
zasadá
sudca
tohto
súdu
určený
generátorom
[náhodných]
čísel
na
prejednanie
veci
na
základe
správy o losovaní a predchádzajúceho
rozhodnutia
kolégia
súdu:
1.      keď
orgán
súdnej
správy,
akým
je
kolégium
Sąd
Okręgowy (krajský
súd), v rozpore s vnútroštátnymi
právnymi
predpismi o prideľovaní
vecí
svojvoľne
vylúčil
dovtedajšieho
sudcu
spravodajcu z rozhodovania
vo
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené,
napriek
tomu,
že
neboli
splnené
vnútroštátne
zákonné
kritériá
na
takéto
vylúčenie, a v rozpore
so
zásadou,
že k zmene v zložení
rozhodovacieho
zloženia
súdu
môže
dôjsť
len
vtedy,
ak
nie
je
možné
prejednať
vec v súčasnom
zložení
alebo
ak
existuje
dlhodobá
prekážka
prejednania veci v súčasnom
zložení;
2.      keď
sa
určenie
nového
sudcu
uskutočnilo
za
pomoci
[SLPS]
vytvoreného
predstaviteľom
výkonnej
moci,
teda
ministrom
spravodlivosti, a [po]
tom,
ako
boli
pravidlá
prideľovania
vecí a losovania
na
súdoch
stanovené
aktom,
ktorý
má
povahu
nariadenia a ktorý
vydal
tento
minister
[§ 43
až
76 (rokovacieho
poriadku z roku
2019)], v rozpore s právom
na
nezávislý a nestranný
súd a s právom
na
zákonného
sudcu;
3.      keď
sa
určenie
nového
sudcu
uskutočnilo
na
základe
systému
náhodného
prideľovania
vecí
SLPS
pri
neznalosti a nemožnosti
overiť
fungovanie
zdrojového
kódu
algoritmu,
ktorý
sa
používa
pri
náhodnom
prideľovaní
vecí
SLPS, a to v situácii,
keď
sú
informácie o tejto
aplikácii
dostupné
len
na
internetovej
stránke
Biuletyn Informacji Publicznej (Vestník
verejných
informácií),
pričom
takýto
systém
náhodného
prideľovania
vecí
je
náchylný
na
chyby a manipuláciu,
čím
sa
porušuje
právo
účastníkov
konania
na
spravodlivý
proces;
4.      keď
sa
určenie
nového
sudcu
uskutočnilo
za
pomoci
generátora
náhodného
prideľovania
vecí
SLPS
vytvoreného
predstaviteľom
výkonnej
moci,
teda
ministrom
spravodlivosti, a [po]
tom,
ako
boli
pravidlá
prideľovania
vecí a losovania
na
súdoch
stanovené
aktom,
ktorý
má
povahu
nariadenia a ktorý
vydal
ten
istý
minister
[§ 43
až
76
(rokovacieho
poriadku z roku
2019)], a to
spôsobom,
ktorý
porušuje
zásadu
práva
účastníkov
konania
na
prejednanie
veci
bez
zbytočných
prieťahov,
keďže
fungovanie
SLPS
nezaručuje
rovnomerné
pracovné
zaťaženie
sudcov,
čo
diskriminuje
účastníkov
konania a porušuje
zásadu
rovnosti
pred
zákonom;
5.      keď
sudca
rozhoduje v rámci
konania,
ktoré
je
neplatné,
pretože
zloženie
tohto
súdu
je v rozpore
so
zákonom,
pričom
účastníkom
konania
neposkytuje
účinnú
právnu
ochranu;
6.      keď
neexistuje
účinný
opravný
prostriedok
podľa
vnútroštátneho
práva,
ktorý
má
sudca k dispozícii
proti
písomnému
rozhodnutiu
správneho
orgánu
súdu o pridelení
veci a o určení
zloženia
súdu,
vzhľadom
na
skutočnosť,
že
sudcovia
nemajú k dispozícii
žiadny
opravný
prostriedok,
ktorým
by
mohli
napadnúť
takéto
písomné
rozhodnutie
pred
nestranným a nezávislým
súdom v rámci
konania,
ktoré
spĺňa
požiadavky
článku 47
[Charty]?“
28.      Poľská
vláda a Európska
komisia
predložili
Súdnemu
dvoru
písomné
pripomienky.
Analýza
Úvodné pripomienky
29.      Predtým,
ako
sa
budem
zaoberať
právnymi
otázkami
nastolenými v tejto
veci,
začnem
niekoľkými
úvodnými
pripomienkami.
30.      Svojou
jedinou
otázkou
predkladajúci
vnútroštátny
súd
žiada
Súdny
dvor o výklad článku 2 a článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ s prihliadnutím
na články 20 a 47
Charty,
ako
aj
odôvodnenie
61
nariadenia
2024/1689 s cieľom v podstate
určiť,
či
sa
má
za
nezávislý a nestranný
súd,
ktorý
je
zriadený
zákonom,
považovať
rozhodovacie
zloženie
vnútroštátneho
súdu,
ktorému
boli
pridelené
veci
náhodným
výberom
po
tom,
čo
bola
sudkyňa
pôvodne
poverená
týmito
vecami
vylúčená z rozhodovania, a to
aj v prípade
neexistencie
akéhokoľvek
účinného
opravného
prostriedku
umožňujúceho
dotknutej
sudkyni
napadnúť
príslušné
prerozdelenie
vecí.
31.      Predovšetkým
treba
uviesť,
že
položená
otázka
vyjadruje
otázku
in
limine litis predloženú
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
pokiaľ
ide o jeho
vlastný
súlad s požiadavkami
vyplývajúcimi z článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty.
32.      Pokiaľ
ide
ďalej o ustanovenia
uvádzané
na
podporu
žiadosti o výklad, článok 20
Charty
(ktorý
stanovuje,
že
„pred
zákonom
sú
si
všetci
rovní“)
sa
mi
nezdá
byť
relevantný,
aj
keď
predkladajúci
vnútroštátny
súd
tvrdí,
že
SLPS
nezabezpečuje
rovnaké
rozdelenie
pracovného
zaťaženia
medzi
sudcov.
Prejudiciálna
otázka
sa
totiž v podstate
týka
kvalifikácie
rozhodovacieho
zloženia
ako
nezávislého a nestranného
súdu
zriadeného
zákonom.
33.      Pokiaľ
ide
napokon o nariadenie
2024/1689,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
tvrdí,
že
SLPS
patrí
do
kategórie
vysoko
rizikových
systémov v zmysle
tohto
nariadenia a že
jeho
nedostatočná
transparentnosť
predstavuje
porušenie
požiadaviek,
ktoré
stanovuje. V tejto
súvislosti
mám
na
jednej
strane
pochybnosti o tom,
či
SLPS
možno
považovať
za
„systém
umelej
inteligencie“ v zmysle článku 3 ods. 1
uvedeného
nariadenia,
keďže z uvedených
skutočností a pripomienok
poľskej
vlády
vyplýva,
že
sa
podobá
mechanizmu,
ktorý
uplatňuje
vopred
určené
algoritmy
na
konkrétne
súbory
údajov
bez
adaptability
po
nasadení
alebo
veľkej
autonómnosti.
Na
druhej
strane a v každom
prípade článok 113
nariadenia
2024/1689
stanovuje
jeho
uplatniteľnosť
až
od
2. augusta
2026. K novému
prideleniu
predmetných
odvolaní
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu
pritom
došlo
13. januára
2025,
takže
toto
nariadenie
sa
na
konanie
vo
veci
samej
neuplatňovalo.
34.      Otázku
položenú
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
preto
preskúmam z hľadiska
relevantných
ustanovení
práva
Únie,
konkrétne článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty.
35.      Pokiaľ
ide o vec
samu, z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
zakladá
svoje
pochybnosti v podstate
na
troch
súboroch
úvah
týkajúcich
sa
požiadaviek
nezávislosti,
nestrannosti a súdu
zriadeného
zákonom.
Po
prvé
vylúčenie
sudkyne
JD z rozhodovania
vo
veciach,
ktoré
jej
boli
pôvodne
pridelené,
malo
svojvoľnú a protiprávnu
povahu.
Po
druhé
SLPS
bol
zriadený
výkonnou
mocou,
je
náchylný
na
chyby a nespĺňa
požiadavky
transparentnosti
ani
záruky
umožňujúce
zabezpečiť
rovnomerné
rozdelenie
pracovného
zaťaženia
medzi
sudcov.
Po
tretie
neexistuje
nijaký
účinný
opravný
prostriedok,
ktorý
by
dotknutému
sudcovi
umožňoval
napadnúť
prerozdelenie
vecí.
36.      Po
pripomenutí
relevantnej
judikatúry
sa
budem
týmito
aspektmi
zaoberať
postupne.
Pripomenutie relevantnej judikatúry
37.      Z judikatúry
vyplýva,
že článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ
vyžaduje
záruky
nezávislosti a nestrannosti
založené
na
pravidlách,
ktoré
sa
predovšetkým
týkajú
zloženia
orgánu a umožňujú
odstrániť
akékoľvek
oprávnené
pochybnosti
osôb
podliehajúcich
súdnej
právomoci,
pokiaľ
ide o neovplyvniteľnosť sudcov
vonkajšími
vplyvmi a ich
neutralitu
vo
vzťahu k dotknutým
záujmom.
Táto
požiadavka
nezávislosti
súdov,
ktorá
je
inherentnou
súčasťou
výkonu
úlohy
rozhodovať
ako
súd,
patrí
do
podstaty
práva
na
účinnú
súdnu
ochranu a práva
na
spravodlivý
proces a predstavuje
zásadnú
záruku
tak
pre
ochranu
práv
priznaných
právom
Únie,
ako
aj
pre
zachovanie
spoločných
hodnôt
uvedených v článku 2 ZEÚ,
medzi
ktoré
patrí v prvom
rade
právny
štát.(8)
38.      Z judikatúry
tiež
vyplýva,
že
nezávislosť
zahŕňa
vonkajšie a vnútorné
hľadisko.
Vonkajšie
hľadisko
znamená,
že
súd
vykonáva
svoje
úlohy
úplne
samostatne,
bez
hierarchického
vzťahu
alebo
podriadenosti a bez
akýchkoľvek
pokynov,
zásahov
alebo
nátlaku,
ktoré
by
mohli
zasahovať
do
rozhodnutia a ovplyvniť
výsledok
konaní.
Vnútorné
hľadisko,
ktoré
je
spojené s nestrannosťou,
vyžaduje
rovnaký
odstup
od
účastníkov
konania a ich
záujmov,
objektívnosť a neexistenciu
akéhokoľvek
záujmu
na
výsledku
sporu
mimo
striktného
uplatnenia
právneho
predpisu.
Hoci
sa
vonkajší
aspekt
zameriava
najmä
na
zachovanie
nezávislosti
od
zákonodarnej a výkonnej
moci v súlade
so
zásadou
deľby
moci,
jeho
cieľom
je
napokon aj
ochrana
sudcov
pred
neprimeranými
vplyvmi
pochádzajúcimi
zvnútra
samotného
súdu.(9)
39.      Súdny
dvor
okrem toho uznal,
že článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ
vyžaduje
tiež
existenciu
súdu
„zriadeného
zákonom“
vzhľadom
na
neoddeliteľné
väzby,
ktoré
existujú
medzi
prístupom k takémuto
súdu a zárukami
nezávislosti a nestrannosti
sudcov.(10)
40.      Podľa
Súdneho
dvora
záruka
„súdu
zriadeného
zákonom“
odráža
tiež
zloženie
súdu v každej
veci,
ako
aj
každé
iné
ustanovenie
vnútroštátneho
práva,
ktorého
nedodržanie
spôsobuje
protiprávnosť
účasti
jedného
alebo
viacerých
sudcov
na
preskúmaní
veci.(11) Z tohto
dôvodu
sú
pravidlá
prideľovania a prerozdeľovania
vecí
súčasťou
pojmu
„súd
‚zriadený
zákonom‘“.
41.      V dôsledku
toho článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ
teda
tiež
vyžaduje,
aby
pravidlá
upravujúce
zostavenie
rozhodovacieho
zloženia
mali
takú
povahu,
aby
mohli
vylúčiť
akýkoľvek
neprimeraný
zásah
do
rozhodovacieho
procesu
týkajúceho
sa
danej
veci
zo
strany
osôb,
ktoré
nie
sú
členmi
rozhodovacieho
zloženia
rozhodujúceho o tejto
veci a pred
ktorými
účastníci
konania
nemohli
uplatniť
svoje
tvrdenia.(12)
Vylúčenie sudkyne JD z rozhodovania v pridelených veciach
42.      Pokiaľ
ide o prvú
časť
otázky,
ktorú v podstate
položil
predkladajúci
vnútroštátny
súd a ktorá
sa
týka
vylúčenia
sudkyne
JD z rozhodovania v pridelených
veciach, z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
toto
opatrenie
bolo
prijaté
na
základe článku 47b ods. 1
zákona o organizácii
všeobecných
súdov.
Súdny
dvor
má
preto v podstate
spresniť,
či
vylúčenie z rozhodovania,
ktoré
je v rozpore s požiadavkami
vyplývajúcimi z článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty,
môže
viesť k nezákonnosti
následného
prerozdelenia
niektorých
dotknutých
vecí
inému
sudcovi, v tomto
prípade
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu.(13)
43.      Ako
uznal
Súdny
dvor v bode 76
rozsudku D. K.,
„článok 47b
[ods.]
1
zákona o [organizácii]
všeobecných
súdo[v]
stanovuje,
že
zmena
zloženia
súdu
je
prípustná,
pokiaľ
existuje ‚trvalá prekážka prejednania veci v jeho súčasnom zložení‘ bez
ďalšieho
spresnenia.
Hoci
[odsek]
4
tohto článku 47b v podstate
stanovuje,
že
sudca
bude
rozhodovať
vo
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené,
napriek
jeho
preloženiu
na
iné
miesto
alebo
jeho
delegovaniu
na
iný
súd
až
do
skončenia
konania v týchto
veciach,
[odsek]
5
uvedeného článku 47b
stanovuje,
že
jeho
veci
mu
možno
odňať
na
základe
rozhodnutia
kolégia
dotknutého
súdu
bez
toho,
aby
na
tento
účel
stanovil
kritériá.
Podľa
[odseku]
6
tohto
istého článku 47b
má
napokon
kolégium
súdu
aj
možnosť
vylúčiť
sudcu z rozhodovania
vo
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené v prípade
preloženia
tohto
sudcu
na
iné
oddelenie,
pričom
ani
toto
ustanovenie
nie
je
spojené
so
žiadnymi
presnými
kritériami.“
44.      Následne a v tom
istom
rozsudku
Súdny
dvor v súvislosti
so
súladom
uvedeného
ustanovenia s článkom 19 ods. 1
druhým
pododsekom
ZEÚ
usúdil,
že
treba
„konštatovať,
že
taká
vnútroštátna
právna
úprava,
aká
je
opísaná v predchádzajúcom
bode
tohto
rozsudku,
nielenže
nestanovuje
objektívne
kritériá
vymedzujúce
možnosť
vylúčiť
sudcu z rozhodovania v jednej
alebo
vo
viacerých
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené,
ale
tiež
umožňuje
kolégiu
dotknutého
súdu
vylúčiť
sudcu z rozhodovania v takýchto
veciach
bez
toho,
aby
bolo
takéto
rozhodnutie
odôvodnené.
Odkaz
na
existenciu ‚trvalej prekážky prejednania veci v jeho súčasnom zložení‘ je
totiž
príliš
vágny
na
to,
aby
ho
bolo
možné
považovať
za
spôsobilý
zabrániť
akémukoľvek
svojvoľnému
konaniu
pri
rozhodovaní o zmene
rozhodovacieho
zloženia.
Okrem
toho
poľská
vláda
na
pojednávaní
pred
Súdnym
dvorom
potvrdila,
že
poľské
právo
neukladá
povinnosť
odôvodniť
vylúčenie
sudcu
na
základe článku 47b
[ods.]
5 a 6
zákona o [organizácii]
všeobecných
súdo[v]“(14).
45.      Na
základe
týchto
konštatovaní
Súdny
dvor v bode 86
rozsudku D. K. dospel k záveru,
že
„článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
podľa
ktorej
orgán
vnútroštátneho
súdu,
akým
je
kolégium
tohto
súdu,
môže
vylúčiť
sudcu
tohto
súdu z rozhodovania v niektorých
alebo
vo
všetkých
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené,
bez
toho,
aby
táto
právna
úprava
stanovovala
kritériá,
ktorými
sa
tento
orgán
musí
riadiť
pri
prijímaní
takéhoto
rozhodnutia o vylúčení
sudcu z rozhodovania v pridelených
veciach, a ukladala
povinnosť
odôvodniť
toto
rozhodnutie“.
46.      Z toho
vyplýva,
že
riešenie
prijaté
Súdnym
dvorom
je
jasné a priamo
uplatniteľné
na
prejednávanú
vec,
keďže
sa
týka
toho
istého
ustanovenia, o aké
ide
vo
veci
samej. V prípade
prvej
časti
otázky
položenej
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
treba
preto
dospieť k rovnakej
odpovedi,
aká
je
uvedená v predchádzajúcom
bode.
47.      Chcem
však
poukázať
na
to,
že
– ako
uviedla
Komisia –
dalo
by
sa
tvrdiť,
že
pôsobnosť
rozsudku D. K. by
sa
mala
obmedziť
na
prípady
vylúčenia
sudcu z rozhodovania v pridelených
veciach
bez
jeho
súhlasu,
ako
to
bolo v danej
veci.
Komisia
predovšetkým
tvrdí,
že k porušeniu článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ
dochádza
len
vtedy,
ak
je
opatrenie
sudcovi
nariadené,
takže
situácia v prejednávanej
veci,
ktorá
je
charakterizovaná
tým,
že
sudkyňa
JD
súhlasila s vylúčením z rozhodovania v pridelených
veciach v nadväznosti
na
svoje
preloženie,
sa
jasne
odlišuje
od
situácie
skúmanej v rozsudku D. K.
48.      S týmto
výkladom
nesúhlasím.
Smeruje
totiž k obmedzeniu
konštatovania
Súdneho
dvora,
ktoré
sa
týka
nedostatkov
uplatniteľného
normatívneho
rámca,
na
posúdenie
súvisiace s konkrétnymi
okolnosťami
veci, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok D. K. Z tohto
rozsudku
naopak
jasne
vyplýva,
že
Súdny
dvor
nepovažoval
absenciu
súhlasu
za
určujúce
kritérium
nezlučiteľnosti
dotknutého
režimu
vylúčenia z rozhodovania v pridelených
veciach s článkom 19 ods. 1
druhým
pododsekom
ZEÚ.
Zo
znenia
rozsudku D. K. vyplýva,
že
neexistencia
predvídateľných
kritérií a neexistencia
povinnosti
odôvodnenia
samy
osebe
vytvárajú
priestor
pre
svojvôľu a neoprávnené
zásahy
do
prideľovania
vecí
bez
ohľadu
na
to,
či
dotknutý
sudca
vyjadrí s opatrením
súhlas.
49.      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že v bode 77
rozsudku D. K. Súdny
dvor
konštatoval,
že
vnútroštátna
právna
úprava
nestanovuje
objektívne
kritériá
vymedzujúce
vylúčenie
sudcu z rozhodovania
vo
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené,
ani
povinnosť
odôvodniť
takéto
rozhodnutie,
bez
toho,
aby
odkazoval
na
súhlas
alebo
absenciu
súhlasu
dotknutého
sudcu.
To
isté
platí
aj
pre bod 83
tohto
rozsudku, v ktorom
Súdny
dvor
vo
všeobecnosti
konštatuje,
že
ak
vnútroštátne
právne
predpisy,
ktoré
upravujú
vylúčenie z rozhodovania v pridelených
veciach,
nestanovujú
objektívne
kritériá
vymedzujúce
rámec
tejto
možnosti a nevyžadujú,
aby
rozhodnutie
týkajúce
sa
uvedenej
možnosti
bolo
odôvodnené,
neumožňujú
„vylúčiť,
že
toto
vylúčenie z rozhodovania v pridelených
veciach
bolo
svojvoľné,
alebo
dokonca
predstavuje
skrytú
disciplinárnu
sankciu“.
Ani v tomto
prípade
sa
neuvádza
žiadna
zmienka o tom,
či k vylúčeniu
sudcu z rozhodovania v pridelených
veciach
došlo s jeho
súhlasom
alebo
bez
neho.
50.      Tento
výklad
platí o to
viac,
že v bode 82
rozsudku D. K. Súdny
dvor
uvádza
prípad
preloženia
sudcu,
hoci
bez
jeho
súhlasu,
na
iný
súd
alebo
medzi
dvoma
oddeleniami
toho
istého
súdu,
aby
pripomenul
judikatúru,
podľa
ktorej
takéto
preloženie
môže
predstavovať
prostriedok
vykonávania
kontroly
nad
obsahom
súdnych
rozhodnutí.
Je
však
dôležité,
ako
som
už
uviedol v bode 49
vyššie,
že
Súdny
dvor v bode 83
rozsudku D. K. neuvádza
súhlas
sudcu
ako
relevantný
prvok
pri
skúmaní
vylúčenia
sudcu z rozhodovania v jednej
alebo
viacerých
veciach.
To
podľa
môjho
názoru
posilňuje
myšlienku,
že
súd
Únie
mal v úmysle
sformulovať
všeobecné
posúdenie
záruk
požadovaných v danej
oblasti,
ktoré
je
nezávislé
od
subjektívneho
správania
dotknutého
sudcu.
51.      Rovnaký
záver, a na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Komisia,
vyplýva
aj z bodov 84
až
86
rozsudku D. K., v ktorých
Súdny
dvor
zdôrazňuje
potrebu
stanoviť v ustanovení
týkajúcom
sa
vylúčenia
sudcu z rozhodovania v pridelených
veciach
presné
kritériá a povinnosť
odôvodnenia
rozhodnutia
bez
toho,
aby
sa
akokoľvek
zmienil o prvku
súhlasu
dotknutého
sudcu.
52.      V dôsledku
toho
sa
domnievam,
že
treba
odmietnuť
myšlienku,
že
súhlas
sudcu
predstavuje
relevantné
kritérium
posúdenia. V tejto
súvislosti
považujem
za
užitočné
pripomenúť
judikatúru
Súdneho
dvora,
podľa
ktorej
sa
požiadavky
nezávislosti a nestrannosti
musia
posudzovať s ohľadom na schopnosť
pravidiel
odstrániť
akékoľvek
oprávnené
pochybnosti u osôb
podliehajúcich
súdnej
právomoci,
pokiaľ
ide o neovplyvniteľnosť tohto
orgánu
vonkajšími
činiteľmi a jeho
neutralitu
vo
vzťahu k protichodným
záujmom.(15)
53.      Z pohľadu
osoby
podliehajúcej
súdnej
právomoci
pritom
nie
je
rozhodujúcou
otázkou
to,
či
sudca
vylúčený z rozhodovania v pridelených
veciach s tým
súhlasil,
ale –
ako
Súdny
dvor
rozhodol v rozsudku D. K. –
skôr
to,
či
sa o vylúčení z rozhodovania
rozhodlo
na
základe
jasných a predvídateľných
pravidiel
spolu s odôvodnením
umožňujúcim
vylúčiť
svojvôľu.
Ak
právny
základ
sám
osebe
neobsahuje
takéto
záruky,
môže u osoby
podliehajúcej
súdnej
právomoci
vzniknúť
od
začiatku
pochybnosť a podľa
môjho
názoru
ju
nemožno
rozptýliť
len
odvolaním
sa
na
prípadný
súhlas
dotknutého
sudcu.
54.      V tejto
súvislosti
chcem
dodať,
že
súhlas
vyjadrený
dotknutým
sudcom
nemusí
byť
nevyhnutne
chránený
pred
inštitucionálnou
dynamikou,
ktorú
je
ťažké
odhaliť
zvonku,
či
už
ide o implicitné
tlaky,
hierarchické
zásahy
alebo v najzávažnejších
situáciách o riziká
tajných
dohôd. Z toho
vyplýva,
že
súhlas
sudcu,
ktorý
bol
vylúčený z rozhodovania v pridelených
veciach,
nemôže
sám
osebe
predstavovať
rozhodujúci
faktor
súladu.
Inak
by
súlad
režimu
vylúčenia z rozhodovania v pridelených
veciach s článkom 19 ods. 1
druhým
pododsekom
ZEÚ
závisel
od
subjektívneho
prvku.
Podľa
môjho
názoru
by
sa
mal
naopak
posudzovať
objektívne z hľadiska
záruk
stanovených
zákonom.
55.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
sa
domnievam,
že
na
prvú
časť
otázky,
ktorú v podstate
položil
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
treba
odpovedať
tak,
že článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
podľa
ktorej
orgán
vnútroštátneho
súdu,
akým
je
kolégium
tohto
súdu,
môže
vylúčiť
sudcu
tohto
súdu z rozhodovania v niektorých
alebo
vo
všetkých
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené, v dôsledku
čoho
sú
niektoré z týchto
vecí
nanovo
pridelené
inému
rozhodovaciemu
zloženiu,
bez
ohľadu
na
to,
či k tomuto
vylúčeniu
sudcu z rozhodovania
došlo s jeho
súhlasom
alebo
bez
neho,
pričom
táto
právna
úprava
nestanovuje
kritériá,
ktorými
sa
tento
orgán
musí
riadiť
pri
prijímaní
takéhoto
rozhodnutia a nevyžaduje
jeho
odôvodnenie.
Prideľovanie vecí prostredníctvom SLPS
56.      Druhou
časťou
položenej
otázky
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
žiada
Súdny
dvor,
aby
preskúmal,
či
je
použitie
automatizovaného
systému
prideľovania
vecí
náhodným
výberom,
akým
je
SLPS,
zlučiteľné s požiadavkami
nezávislého a nestranného
súdu
zriadeného
zákonom v zmysle článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty.
57.      Pochybnosti
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
sa
týkajú
najmä
náhodnej
povahy
prideľovania
vecí
prostredníctvom
SLPS a údajnej
nemožnosti
overiť
fungovanie
zdrojového
kódu
algoritmu
prideľovania.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
okrem
toho
pýta
na
skutočnosť,
že
SLPS
bol
navrhnutý
zástupcom
ministra
spravodlivosti a že
pravidlá
prideľovania a losovania
sú
stanovené
vykonávacím
aktom
tohto
ministra.
Podľa
neho
tieto
skutočnosti
porušujú
právo
na
nezávislý a nestranný
súd
zriadený
zákonom,
ako
aj
právo
účastníkov
konania
na
prejednanie
ich
veci v primeranej
lehote z dôvodu
nerovnomerného
rozdelenia
pracovného
zaťaženia.
58.      V tejto
súvislosti
odkazujem
na
judikatúru
uvedenú v bode 38
vyššie,
podľa
ktorej
sa
požiadavka
nezávislosti
súdov
vyplývajúca z práva
Únie
týka
nielen
neprimeraných
vplyvov,
ktoré
môžu
byť
vykonávané
zákonodarnou a výkonnou
mocou,
ale
aj
vplyvov,
ktoré
môžu
pochádzať
zvnútra
súdu,
pričom
výkon
funkcie
súdu
musí
byť
chránený
nielen
pred
akýmkoľvek
priamym
vplyvom
vo
forme
pokynov,
ale
aj
pred
nepriamymi
formami
vplyvu,
ktoré
môžu
ovplyvniť
súdne
rozhodnutia.
59.      Okrem
toho,
ako
pripomenul
rozsudok D. K.,
Európsky
súd
pre
ľudské
práva
pripustil,
že
ochrana
súdnej
nezávislosti a právnej
istoty,
ktorá
je
vlastná
právnemu
štátu,
vyžaduje
osobitnú
jasnosť
uplatniteľných
pravidiel a záruk
spôsobilých
zabezpečiť
objektívnosť a transparentnosť, a to
najmä s cieľom
zabrániť
akémukoľvek
dojmu
svojvôle
pri
prideľovaní
konkrétnych
vecí
sudcom.(16)
60.      Predovšetkým
treba
poukázať
na
to,
že
– ako
uvádza
Komisia –
predkladajúci
vnútroštátny
súd
nespochybňuje
konkrétne
pridelenie
vecí,
ktoré
sa
ho
týka,
ale
poukazuje
na
nedostatky
všeobecnej
povahy,
ktoré
si
vyžadujú
celkové
preskúmanie
SLPS z hľadiska článku 19 ods. 1
druhého
pododseku
ZEÚ.
61.      Vo
veci
samej, a ako
vyplýva z článku 47a ods. 2
zákona o organizácii
všeobecných
súdov a tiež
najmä z § 43 ods. 1, § 49 ods. 1 a 2, § 55 ods. 1 a 2, § 62 ods. 1 a 2, § 66 ods. 1 a 2 a z § 68 ods. 1
rokovacieho
poriadku z roku
2019,
sa
zdá,
že
SLPS
je
ohraničený
zárukami,
ktorých
cieľom
je
vylúčiť
svojvoľné
alebo
diskrečné
prideľovanie
vecí. Z týchto
ustanovení
vyplýva,
že
systém
kombinuje
prideľovanie
náhodným
výberom s logikou
rovnomerného
prideľovania
vecí.
Konkrétne § 68 ods. 1 bod 2 rokovacieho
poriadku z roku
2019
stanovuje
deväť
kritérií
umožňujúcich
určiť
koeficient
účasti
na
prideľovaní
vecí,
ktorý
sa
zohľadňuje
pri
rozvrhu
práce
každého
sudcu,
justičného
čakateľa a súdneho
úradníka.
62.      V tejto
súvislosti z judikatúry
vyplýva,
že
sa
nezdá,
že
by
zavedenie
systému
prideľovania
vecí v rámci
súdov,
ktorý
je
založený
na
zásade
náhodného
výberu
rozhodovacieho
zloženia,
spojeného s určitými
výnimkami,
mohlo
samo
osebe
„vystaviť
rozhodovacie
zloženia
neprimeranému
vplyvu“.(17) Z ustanovení
uvedených v predchádzajúcom
bode
navyše
vyplýva,
že
fungovanie
SLPS
spočíva
na
vopred
určených
parametroch. V podstate
sa
domnievam,
že
cieľom
je
zabezpečiť,
aby
sa
takýto
mechanizmus
riadil
transparentnými,
objektívnymi a vopred
známymi
pravidlami,
čím
sa
zabráni
svojvoľnému
využívaniu
systému a akémukoľvek
neprimeranému
zasahovaniu
osôb,
ktoré
nie
sú
členmi
rozhodovacieho
zloženia,
do
rozhodovacieho
procesu
týkajúceho
sa
danej
veci.
Za
týchto
podmienok
samotné
použitie
takéhoto
systému
nevyvoláva
námietky.(18)
63.      Je
pravda,
že
nemôžem
posúdiť,
či
SLPS v praxi
umožňuje
dosiahnuť
cieľ
rovnomerného
rozdelenia
pracovného
zaťaženia
medzi
sudcov,
ani
či
to
tak
bolo v konaní
vo
veci
samej.
Tieto
posúdenia
patria
do
právomoci
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu.
Nič
to
však
nemení
na
tom,
že
– ako
uvádza
Komisia – z judikatúry
Súdneho
dvora
nevyplýva,
že
by článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ
vyžadoval
dodržanie
určitých
spôsobov
vnútorného
rozdelenia
vecí v rámci
súdu.
64.      Pokiaľ
ide
ďalej o pochybenia
zistené
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
pri
zavádzaní
SLPS,
najmä v roku
2018,
treba v prvom
rade
konštatovať,
že
tieto
chyby
sa
netýkajú
prerozdelenia
vecí, o aké
ide
vo
veci
samej,
ku
ktorému
došlo v januári
2025,
teda
približne
osem
rokov
po
skutočnostiach
uvádzaných v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania. V každom
prípade
treba
pripomenúť,
že v bode 51
rozsudku
Sinalov Súdny
dvor
uviedol,
že
nesprávne
uplatnenie
pravidiel
prideľovania
nevyhnutne
neznamená,
že
dotknuté
rozhodovacie
zloženie
je
vystavené
neprimeranému
vplyvu.
Túto
úvahu
možno
uplatniť
aj v prejednávanej
veci.
Napriek
nedostatkom
zaznamenaným v roku
2018 z ustanovení
rokovacieho
poriadku z roku
2019
vyplýva,
že
prideľovanie
vecí
je
založené
na
vopred
určených a verejných
kritériách,
ktoré v zásade
vylučujú
neprimeraný
zásah
do
procesu
losovania.
65.      Okrem
toho
treba
poznamenať,
že
pokiaľ
ide o pridelenie
dvoch
vecí, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
neobsahuje
žiadnu
konkrétnu
skutočnosť,
ktorá
by
naznačovala
neprimeraný
zásah
výkonnej
moci
alebo
správneho
orgánu
dotknutého
súdu.
Neposkytuje
ani
informácie o predchádzajúcom
pracovnom
zaťažení
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
ani o objeme
vecí,
ktoré
prejednávajú
iní
sudcovia
zasadajúci v tej
istej
komore.
66.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
okrem
toho
vyjadruje
pochybnosti
založené
na
nedostatočnej
transparentnosti
fungovania
SLPS,
ktorá
súvisí
najmä s nezverejnením
jeho
zdrojového
kódu.(19) Nemyslím
si,
že
by
samotné
nezverejnenie
zdrojového
kódu
bolo
dostatočné
na
to,
aby
sa
konštatovalo
vystavenie
neprimeranému
vplyvu. Z rozhodnutia o návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
navyše
vyplýva,
že
celý
algoritmus
systému
bol
zverejnený
na
internetovej
stránke
ministerstva
spravodlivosti.
Okrem
toho,
ako
uvádza
Komisia,
ministerstvo
spravodlivosti
od
októbra
2024
zverejňuje
správy o losovaniach v SLPS.
67.      Domnievam
sa,
že
zverejnenie
algoritmu,
ako
aj
správ o losovaní
predstavuje
dostatočnú
záruku
transparentnosti
SLPS
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
vyžadovať
na
tento
účel
aj
zverejnenie
zdrojového
kódu.
Okrem
toho,
ako
tvrdí
poľská
vláda,
zverejnenie
zdrojového
kódu v rozsahu, v akom
by
mohlo
odhaliť
mechanizmy
ochrany
aplikácie,
by
mohlo
vyvolať
otázky
týkajúce
sa
bezpečnosti
systému.
Pokiaľ
je
požiadavka
transparentnosti
splnená
zverejnením
algoritmu a overiteľných
výstupov
losovania,
nevidím
za
súčasného
stavu
dôvod
na
to,
aby
sa
zachádzalo
až k uloženiu
povinnosti
zverejniť
zdrojový
kód,
ktorý
zodpovedá
hlavnému
plánu
softvéru.
68.      Pokiaľ
ide
napokon o kritiku
právomoci
ministra
spravodlivosti v súvislosti s vytváraním
SLPS a vymedzením
pravidiel
automatického
prideľovania
vecí,
toto
tvrdenie
sa
podľa
môjho
názoru
zakladá
na
príliš
širokom
chápaní
pojmu
zásah
výkonnej
moci
do
právomocí
súdnej
moci.
69.      Vytvorenie
systému
prideľovania a stanovenie
všeobecných
pravidiel
prideľovania
sa
netýka
konkrétneho
prideľovania
vecí,
ale
je
súčasťou
všeobecných
noriem
uplatniteľných
na
všetky
všeobecné
súdy. V zásade
patrí
do
organizácie
fungovania
súdnictva.
Táto
okolnosť
sama
osebe
teda
podľa
môjho
názoru
nestačí
na
to,
aby
charakterizovala
neprimeraný
zásah
do
procesu
prideľovania
vecí
ako
taký.
Okrem
toho
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
neuvádza
presné
informácie,
ktoré
by
naznačovali,
že
tieto
všeobecné
pravidlá
priznávajú
zákonodarnej
alebo
výkonnej
moci
právo
neprimerane
ovplyvňovať
losovanie a prideľovanie
vecí
konkrétnym
sudcom.
70.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
zastávam
názor,
že
na
druhú
časť
otázky,
ktorú v podstate
položil
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
treba
odpovedať
tak,
že článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty
nebráni
vnútroštátnym
ustanoveniam,
ktoré
zavádzajú
automatický
systém
náhodného
prideľovania
vecí
pomocou
generátora
náhodných
čísel
bez
ľudského
zásahu,
pokiaľ
je
tento
systém
sprevádzaný
zárukami,
ktoré
sú
spôsobilé
zabrániť
akémukoľvek
svojvoľnému
používaniu
systému a akýmkoľvek
neprimeraným
zásahom.
Údajná neexistencia účinného súdneho prostriedku nápravy
71.      V tretej
časti
položenej
otázky
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
uvádza,
že
podľa
poľského
práva
sudca,
ktorý
chce
napadnúť
rozhodnutie o pridelení
alebo
prerozdelení
vecí
prijaté
správnym
orgánom
súdu,
nemá k dispozícii
nijaký
účinný
opravný
prostriedok.
Pýta
sa,
či článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty
vyžaduje,
aby
mal
samotný
sudca k dispozícii
súdny
prostriedok
nápravy
proti
takýmto
rozhodnutiam.
72.      V tejto
súvislosti
chcem
pripomenúť,
že
Súdny
dvor v rozsudku
Sinalov konštatoval
toto:
„53.      …možnosť
overiť
dodržanie
záruk
spojených s pojmom ‚súd vopred zriadený zákonom‘…
je
nevyhnutná
vzhľadom
na
dôveru,
ktorú
musia
súdy
demokratickej
spoločnosti
vzbudzovať u osoby
podliehajúcej
súdnej
právomoci.
Preskúmanie
dodržania
požiadavky,
podľa
ktorej
každý
súd
musí
vzhľadom
na
svoje
zloženie
predstavovať
nezávislý a nestranný
súd
vopred
zriadený
zákonom,
je
teda
podstatnou
formálnou
náležitosťou,
ktorej
dodržanie
patrí
do
oblasti
verejného
poriadku. …Súdny
dvor
rozhodol,
že
takéto
preskúmanie
musí
byť
možné
vykonať v rámci
preskúmania
opravného
prostriedku,
prípadne
ex
offo,
ak v tejto
súvislosti
vzniknú
vážne
pochybnosti…
54.      Účinnú
súdnu
ochranu
totiž
nemožno
zaručiť,
ak
nie
je
možné
na
návrh
účastníka
konania,
alebo v prípade
vážnych
pochybností,
ex
offo preskúmať
súdom,
či
boli
dodržané
pravidlá,
ktoré
súdu
priznávajú
postavenie ‚nezávislého a nestranného súdu vopred zriadeného zákonom‘, a v prípade
ich
nedodržania
prípadne
daný
postup
sankcionovať,
inak
by
mohli
byť
porušované
bez
akýchkoľvek z toho
plynúcich
dôsledkov…“(20)
73.      Z rozsudku
Sinalov(21) teda
vyplýva,
že
Súdny
dvor
vyžaduje
súdne
preskúmanie
správnosti
pridelenia
veci z hľadiska
účinnej
súdnej
ochrany,
avšak
bez
toho,
aby
musel
byť
tento
opravný
prostriedok
nevyhnutne
dostupný
len
sudcovi,
ktorý
spochybňuje
pridelenie
vecí,
ktoré
mu
bolo
určené.
Súdny
dvor
totiž
uvádza,
že
toto
preskúmanie
musí
byť
možné
vykonať
buď
na
návrh
účastníka
konania,
alebo
ex
offo v prípade
vážnych
pochybností.(22)
74.      Neexistenciu
osobitného
opravného
prostriedku,
ktorý
by
vnútroštátnemu
súdu
umožňoval
spochybniť
pridelenie
vecí,
preto
nemožno
samu
osebe
považovať
za
odporujúcu článku 19 ods. 1
druhému
pododseku
ZEÚ,(23) ak
vnútroštátne
právo
zaručuje,
že
dodržiavanie
pravidiel
vnútroštátneho
práva
týkajúcich
sa
prideľovania
vecí
môže
byť
predmetom
súdneho
preskúmania
na
návrh
účastníka
konania
alebo
ex
offo.
75.      V konaní
vo
veci
samej a s cieľom
poskytnúť
vnútroštátnemu
súdu
usmernenia,
ktoré
ho
môžu
viesť
pri
výkone
jeho
právomoci,
považujem
za
užitočné
zohľadniť
nasledujúce
skutočnosti.
76.      V prvom
rade,
ako
uviedla
poľská
vláda,
účastníci
konania
majú
právo
požiadať o vylúčenie
sudcu a vzniesť
výhrady
týkajúce
sa
konania,
vrátane
výhrad
založených
na
protiprávnom
zložení
rozhodovacieho
zloženia,
čo
prináleží
overiť
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu.
77.      V druhom
rade z článku 89 ods. 2
zákona o organizácii
všeobecných
súdov
vyplýva,
že
sudcovia
majú k dispozícii
súdny
prostriedok
nápravy
pre
spory
vyplývajúce z „pracovnoprávneho
vzťahu“. S výhradou
overení,
ktoré
prináleží
vykonať
predkladajúcemu
vnútroštátnemu
súdu,
keďže
pridelenie
56
vecí
by
neprimerane
zvýšilo
jeho
pracovné
zaťaženie,
tento
súd
by
mohol
zvážiť
podanie
opravného
prostriedku
stanoveného v tomto
ustanovení.
78.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
sa
domnievam,
že
na
tretiu
časť
otázky,
ktorú v podstate
položil
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
treba
odpovedať
tak,
že článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty
neukladá
dotknutému
členskému
štátu
povinnosť
priznať
dotknutému
sudcovi
právo
na
súdny
prostriedok
nápravy
proti
rozhodnutiu o pridelení
alebo
prerozdelení
vecí,
ktoré
sa
ho
týka,
pokiaľ
správnosť
týchto
rozhodnutí
možno
preskúmať v rámci
sporu,
ktorý
súd
prejednáva, a to
na
podnet
účastníkov
konania
alebo
ex
offo.
Návrh
79.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava,
Poľsko),
takto:
Článok 19 ods. 1
druhý
pododsek
ZEÚ v spojení s článkom 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
–        bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
podľa
ktorej
orgán
vnútroštátneho
súdu,
akým
je
kolégium
tohto
súdu,
môže
vylúčiť
sudcu
tohto
súdu z rozhodovania v niektorých
alebo
vo
všetkých
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené, v dôsledku
čoho
sú
niektoré z týchto
vecí
nanovo
pridelené
inému
rozhodovaciemu
zloženiu,
bez
ohľadu
na
to,
či k tomuto
vylúčeniu
sudcu z rozhodovania
došlo s jeho
súhlasom
alebo
bez
neho,
pričom
táto
právna
úprava
nestanovuje
kritériá,
ktorými
sa
tento
orgán
musí
riadiť
pri
prijímaní
takéhoto
rozhodnutia a nevyžaduje
jeho
odôvodnenie,
–        nebráni
vnútroštátnym
ustanoveniam,
ktoré
zavádzajú
automatický
systém
náhodného
prideľovania
vecí
pomocou
generátora
náhodných
čísel
bez
ľudského
zásahu,
pokiaľ
je
tento
systém
sprevádzaný
zárukami,
ktoré
sú
spôsobilé
zabrániť
akémukoľvek
svojvoľnému
používaniu
systému a akýmkoľvek
neprimeraným
zásahom,
–        neukladá
dotknutému
členskému
štátu
povinnosť
priznať
dotknutému
sudcovi
právo
na
súdny
prostriedok
nápravy
proti
rozhodnutiu o pridelení
alebo
prerozdelení
vecí,
ktoré
sa
ho
týka,
pokiaľ
správnosť
týchto
rozhodnutí
možno
preskúmať v rámci
sporu,
ktorý
súd
prejednáva, a to
na
podnet
účastníkov
konania
alebo
ex
offo.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 13. júna
2024,
ktorým
sa
stanovujú
harmonizované
pravidlá v oblasti
umelej
inteligencie a ktorým
sa
menia
nariadenia
(ES) č. 300/2008,
(EÚ) č. 167/2013,
(EÚ) č. 168/2013,
(EÚ)
2018/858,
(EÚ)
2018/1139 a (EÚ)
2019/2144 a smernice
2014/90/EÚ,
(EÚ)
2016/797 a (EÚ)
2020/1828
(akt o umelej
inteligencii)
(Ú. v. EÚ L,
2024/1689).
3      Dz. U. z roku
2024,
položka
334.
4      Dz. U. z roku
2024,
položka
867.
5      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
16. februára
2011
(Ú. v. EÚ L 48,
2011,
s. 1).
6      C‑197/23,
ďalej
len
„rozsudok
S.“,
EU:C:2024:956.
7      Treba
uviesť,
že
stanovisko
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
nie
je v tejto
súvislosti
jasné. V bode 35
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
uvádza,
že
súdnemu preskúmaniu nepodlieha práve
rozhodnutie
kolégia
Sąd
Okręgowy w Warszawie (Krajský
súd
Varšava),
pričom
dodáva,
že
preskúmanie
dodržiavania
pravidla
prideľovania
vecí
je
vylúčené, a konanie
vedené
na
predkladajúcom
vnútroštátnom
súde
je
preto
poznačené
neplatnosťou.
Ak
je
to
naozaj
jeho
analýza,
pochybnosti
vyjadrené v súvislosti s neexistenciou
účinného
súdneho
prostriedku
nápravy
sa v skutočnosti
týkajú
rozhodnutia,
ktorým
kolégium
tohto
súdu
vylúčilo
sudkyňu
JD z rozhodovania v dotknutých
veciach.
Ako
pritom
tvrdí
poľská
vláda,
sudkyňa
JD
nenapadla
toto
rozhodnutie o vylúčení z rozhodovania,
ale
naopak s ním
súhlasila.
Za
týchto
podmienok
má
otázka
existencie
opravného
prostriedku
dostupného
sudkyni
JD
vo
veci
samej
hypotetickú
povahu,
keďže v tejto
súvislosti
nebol
súdu
predložený
na
rozhodnutie
nijaký
skutočný
spor.
Domnievam
sa
preto,
že
túto
problematiku
treba
preskúmať v užšom
kontexte,
než
je
formulovaná v šiestej
podotázke návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, a subsidiárne s prihliadnutím
na bod 29
tohto
návrhu, v ktorom
predkladajúci
vnútroštátny
súd
výslovne
uvádza
„písomné
rozhodnutie
správneho
orgánu
súdu o pridelení
veci a o určení a zložení
súdu“.
8      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 26. marca 2020,
Réexamen Simpson/Rada a HG/Komisia
(C‑542/18
RX‑II a C‑543/18
RX‑II,
EU:C:2020:232, bod 71); z 11. júla
2024,
Hann‑Invest a i. (C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21,
EU:C:2024:594, body 47 a 49), a zo
6. marca 2025, D. K. (Vylúčenie
sudcu z rozhodovania
vo
veciach,
ktoré
mu
boli
pridelené)
(C‑647/21 a C‑648/21,
ďalej
len
„rozsudok D. K.“,
EU:C:2025:143, body 65 a 66).
9      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 11. júla
2024,
Hann‑Invest a i. (C‑554/21, C‑622/21 a C‑727/21,
EU:C:2024:594, body 50,
51 a 54), a z 1. augusta
2025,
Daka a i. (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 a C‑493/23,
ďalej
len
„rozsudok
Daka“,
EU:C:2025:592, body 75 a 76).
10      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky S. (bod 63 a citovaná
judikatúra) a D. K. (bod 72).
11      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok D. K. (bod 73).
12      Pozri
rozsudok D. K. (bod 75).
13      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 13. júla
2023,
YP a i. (Zbavenie
imunity a pozastavenie
výkonu
funkcie
sudcu)
(C‑615/20 a C‑671/20,
EU:C:2023:562, body 76 a 77). V tejto
veci
Súdny
dvor
rozhodoval o situácii,
keď
bola
vec
nanovo
pridelená
rozhodovaciemu
zloženiu v nadväznosti
na
pozastavenie
výkonu
funkcie
sudcu,
ktorému
bola
pôvodne
pridelená,
pričom k pozastaveniu
došlo
uznesením
prijatým v rozpore s článkom 19 ods. 1
druhým
pododsekom
ZEÚ.
Súdny
dvor
rozhodol,
že
tomuto
rozhodovaciemu
zloženiu
prináleží
zdržať
sa
rozhodovania
vo
veci a neuplatniť
toto
uznesenie.
14      Rozsudok D. K. (bod 77).
15      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 19. novembra
2019, A. K. a i. (Nezávislosť
disciplinárneho
senátu
Najvyššieho
súdu)
(C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18,
EU:C:2019:982, bod 123), a z 20. apríla
2021,
Repubblika (C‑896/19,
EU:C:2021:311, bod 53).
16      Rozsudok D. K. (bod 71),
v ktorom sa
uvádza
rozsudok
ESĽP z 5. októbra
2010,
DMD
GROUP, a. s. v. Slovensko (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, bod 66).
17      Pozri
rozsudok z 27. februára
2025,
Sinalov (C‑16/24,
ďalej
len
„rozsudok
Sinalov“,
EU:C:2025:116, bod 51).
18      Pozri,
pokiaľ
ide o bulharský
systém
náhodného
výberu
rozhodovacieho
zloženia,
rozsudok
Sinalov (bod 51).
19      Na
internetovej
stránke
online
encyklopédie
Wikipédia
sa
uvádza,
že
„v informatike
je
zdrojový
kód
text,
ktorý
zobrazuje
pokyny
tvoriace
program v čitateľnej
podobe,
tak
ako
boli
napísané v programovacom
jazyku.
Zdrojový
kód
má
zvyčajne
podobu
súhrnu
textových
súborov“
(dostupné
na
adrese:
https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20      Pozri
tiež
rozsudky S. (bod 67) a Daka (bod 99).
Okrem
toho
Súdny
dvor v bode 56
rozsudku
Sinalov tiež
rozhodol,
že
„vzhľadom
na
právomoc
členských
štátov,
pokiaľ
ide o organizáciu
ich
súdneho
systému…,
právo
Únie
nebráni
tomu,
aby v prípade,
že
sudca,
ktorému
administratívny
vedúci
dotknutého
súdu
pridelil
vec,
má
pochybnosti o správnosti
tohto
pridelenia z hľadiska
príslušných
vnútroštátnych
právnych
noriem,
musel
vrátiť
túto
vec
tomuto
vedúcemu
na
to,
aby
tento
vzhľadom
na
svoje
zákonné
právomoci
overil
túto
zákonnosť a prípadne
súhlasil s preskúmaním
uvedenej
veci v prípade
potvrdenia
pôvodného
pridelenia.
Správnosť
pridelenia,
ku
ktorému
pristúpil
uvedený
vedúci,
však
musí
podliehať
súdnemu
preskúmaniu
podľa
pravidiel
vnútroštátneho
práva“
(kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát).
21      Pozri
tiež
rozsudok S. (body 65
až
67).
22      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Sinalov (bod 54).
23      V tomto
štádiu
treba
uviesť,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
pýta
na
vplyv
SLPS
na
riziko
neprimeranej
dĺžky
trvania
konania
na
úkor
procesných
práv
účastníkov
konania.
Takéto
tvrdenie
však
nie
je
podložené
žiadnou
skutočnosťou v spise.
Spis
predovšetkým
neobsahuje
žiadne
údaje
umožňujúce
posúdiť
existenciu
súvislosti
medzi
údajne
nadmerným
zaťažením
vecami
pridelenými
vnútroštátnemu
súdu
vo
veci
samej a predlžovaním
konaní,
ktoré
by z toho
vyplývalo.
Za
týchto
okolností
sa
zdá,
že
uvedené
tvrdenie
je
iba
hypotetické.
Vzhľadom
na
neexistenciu
dostatočného
skutkového
základu
sa
domnievam,
že
ho
nemožno
účinne
posúdiť
vzhľadom
na
skutočnosti
predložené
Súdnemu
dvoru.