62011CJ0170
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
zo 6. septembra 2012 (
*1
)
„Nariadenie (ES) č. 1206/2001 — Spolupráca pri vykonaní dôkazov v občianskych alebo obchodných veciach — Vecná pôsobnosť — Výsluch svedka, ktorý je účastníkom konania vo veci samej a ktorého trvalé bydlisko sa nachádza v inom členskom štáte, súdom členského štátu — Možnosť predvolať pred príslušný súd osobu ako svedka podľa práva členského štátu uvedeného súdu“
Vo veci C-170/11,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Holandsko) z 1. apríla 2011 a doručený Súdnemu dvoru 7. apríla 2011, ktorý súvisí s konaním:
Maurice Robert Josse Marie Ghislain Lippens,
Gilbert Georges Henri Mittler,
Jean Paul François Caroline Votron
proti
Hendrikusovi Cornelisovi Kortekaasovi,
Kortekaas Entertainment Marketing BV,
Kortekaas Pensioen BV,
Dirkovi Robbard De Katovi,
Johannesovi Hendrikusovi Vischovi,
Euphemii Joanne Bökkerinkovej,
Laminco GLD N-A,
Ageas NV, predtým Fortis NV,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory A. Tizzano, sudcovia A. Borg Barthet, M. Ilešič (spravodajca), E. Levits a J.-J. Kasel,
generálny advokát: N. Jääskinen,
tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. marca 2012,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
—
M. R. J. M. G. Lippens, G. G. H. Mittler a J. P. F. C. Votron, v zastúpení: P. D. Olden a H. M. H. Speyart, advokáti,
—
holandská vláda, v zastúpení: C. Wissels a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
—
česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
—
nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze, K. Petersen a J. Kemper, splnomocnení zástupcovia,
—
Írsko, v zastúpení: P. Dillon Malone, BL,
—
rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch, splnomocnený zástupca,
—
poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar, splnomocnený zástupca,
—
fínska vláda, v zastúpení: J. Heliskoski a H. Leppo, splnomocnení zástupcovia,
—
vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: H. Walker, splnomocnená zástupkyňa,
—
Európska komisia, v zastúpení: R. Troosters, splnomocnený zástupca,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. mája 2012,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady (ES) č. 1206/2001 z 28. mája 2001 o spolupráci medzi súdmi členských štátov pri vykonávaní dôkazov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 174, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 121).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánmi Lippensom, Mittlerom a Votronom (ďalej spolu len „Lippens a i.“), členmi vedenia spoločnosti Ageas NV, predtým Fortis NV (ďalej len „Fortis“), ktorých bydlisko sa nachádza v Belgicku, na jednej strane a pánom Kortekaasom, Kortekaas Entertainment Marketing BV, Kortekaas Pensioen BV, pánmi De Katom, Vischom, pani Bökkerinkovou a Laminco GLD N-A (ďalej spolu len „Kortekaas a i.“), držiteľmi cenných papierov spoločnosti Fortis, na druhej strane, ktorého predmetom je náhrada škody, ktorá bola týmto držiteľom údajne spôsobená z dôvodu, že sa spoliehali na informácie týkajúce sa finančnej situácie spoločnosti Fortis, ktoré boli zverejnené uvedenými členmi vedenia.
Právny rámec
Právo Únie
3
V zmysle odôvodnení 2, 7, 8, 10 a 11 nariadenia č. 1206/2001:
„(2)
Správne fungovanie vnútorného trhu vyžaduje zlepšenie spolupráce súdov pri vykonávaní dôkazov a najmä jej zjednodušenie a urýchlenie.
…
(7)
Nakoľko je často nevyhnutné na vydanie rozhodnutia v občianskej alebo obchodnej veci pred súdom členského štátu vykonať dôkaz v inom členskom štáte, činnosť spoločenstva sa nemôže obmedziť len na oblasť doručovania súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach, ktoré je predmetom úpravy nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 z 29. mája 2000 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch (Ú. v. ES L 160, s. 37; Mim. vyd. 19/001. s. 227). Je preto potrebné pokračovať v zlepšovaní spolupráce medzi súdmi členských štátov v oblasti vykonávania dôkazov.
(8)
Efektívnosť súdneho konania v občianskych alebo obchodných veciach vyžaduje, aby sa zasielanie a vykonávanie dožiadaní o vykonanie dôkazu uskutočňovalo v priamom styku a najrýchlejším možným spôsobom medzi súdmi členských štátov.
…
(10)
Dožiadanie o vykonanie dôkazu by sa malo vybaviť urýchlene. Ak nemožno dožiadanie vybaviť do 90 dní od doručenia dožiadania dožiadanému súdu, tento súd by mal o tom informovať dožadujúci súd s uvedením dôvodov, ktoré bránia rýchlemu vybaveniu dožiadania.
(11)
Na dosiahnutie efektívnosti tohto nariadenia by sa možnosť odmietnuť vybavenie dožiadania o vykonanie dôkazu mala obmedziť len na veľmi úzko vymedzené výnimočné situácie.“
4
Článok 1 nariadenia č. 1206/2001 s názvom „Predmet úpravy“ stanovuje:
„1.   Toto nariadenie sa uplatní v občianskych alebo obchodných veciach, ak súd členského štátu podľa vlastných právnych predpisov žiada:
a)
príslušný súd iného členského štátu o vykonanie dôkazu; alebo
b)
aby mohol sám vykonať dôkaz v inom členskom štáte.
2.   Dožiadaním nemožno žiadať o vykonanie dôkazu, ktorý nie je určený na použitie v súdnom konaní, ktoré sa začalo alebo sa má začať.
3.   V tomto nariadení pojem ‚členský štát‘ znamená členský štát s výnimkou Dánska.“
5
Články 10 až 16 rovnakého nariadenia sa týkajú vykonania dôkazu dožiadaným súdom.
6
V zmysle článku 10 nariadenia č. 1206/2001 s názvom „Všeobecné ustanovenia o vykonaní dožiadania“:
„1.   Dožiadaný súd vykoná dožiadanie bez odkladu najneskôr do 90 dní od doručenia dožiadania.
2.   Dožiadaný súd vykoná dožiadania podľa právneho poriadku tohto členského štátu.
3.   Dožiadaný súd [Dožadujúci súd – neoficiálny preklad] môže… žiadať, aby sa dožiadanie vykonalo osobitným postupom upraveným právnym poriadkom jeho členského štátu. Dožiadaný súd nevyhovie tejto požiadavke len, ak takýto postup je nezlučiteľný s právnym poriadkom členského štátu dožiadaného súdu alebo z dôvodu závažných praktických problémov. Ak dožiadaný súd nevyhovie požiadavke z niektorého z týchto dôvodov, informuje o tom dožadujúci súd…
4.   Dožadujúci súd môže žiadať, aby dožiadaný súd použil pri vykonaní dôkazu komunikačnú technológiu, najmä videokonferenciu a telekonferenciu.
Dožiadaný súd nevyhovie tejto požiadavke, len ak by bola nezlučiteľná s právnym poriadkom členského štátu dožiadaného súdu alebo z dôvodu závažných praktických problémov.
…“
7
Článok 12 uvedeného nariadenia s názvom „Vykonanie v prítomnosti a za účasti zástupcov dožadujúceho súdu“ zdôrazňuje:
„1.   Ak je to zlučiteľné s právnym poriadkom členského štátu dožadujúceho súdu majú zástupcovia dožadujúceho súdu právo byť prítomní na vykonaní dôkazu dožiadaným súdom.
2.   Na účely tohto článku pojem ‚zástupcovia‘ zahŕňa členov justičného personálu určených dožadujúcim súdom v súlade s právnym poriadkom tohto členského štátu. Dožadujúci súd môže určiť v súlade s právnym poriadkom tohto členského štátu aj akúkoľvek inú osobu, ako napríklad znalca.
…
4.   Ak sa žiada, aby zástupcovia dožadujúceho súdu sa mohli podieľať na vykonaní dôkazu, dožiadaný súd určí v súlade s článkom 10 podmienky, za ktorých sa môžu na vykonaní dôkazu podieľať.
…“
8
Článok 17 nariadenia č. 1206/2001, ktorý upravuje priamy výkon dôkazu dožadujúcim súdom, stanovuje:
„1.   Ak súd požiada, aby mohol vykonať dôkaz priamo v inom členskom štáte, zašle žiadosť… ústrednému orgánu alebo príslušnému orgánu…
…
3.   Dôkaz vykoná člen justičného personálu alebo akákoľvek iná určená osoba, napríklad znalec, podľa právneho poriadku členského štátu dožadujúceho súdu.
4.   Ústredný orgán alebo príslušný orgán dožiadaného členského štátu informuje… do 30 dní od doručenia žiadosti dožadujúci súd, či sa žiadosť prijala a v prípade potreby o podmienkach podľa právneho poriadku tohto členského štátu, za ktorých sa dôkaz má vykonať.
Ústredný orgán alebo príslušný orgán môže najmä určiť, aby sa vykonania dôkazu podieľal súd tohto členského štátu, aby sa zaručilo správne uplatnenie tohto článku a stanovených podmienok.
Ústredný orgán alebo príslušný orgán podporuje využívanie komunikačných technológií, akými sú videokonferencie a telekonferencie.
5.   Ústredný orgán alebo príslušný orgán môže odmietnuť priame vykonanie dôkazu, len ak
a)
žiadosť nespadá do predmetu úpravy tohto nariadenia vymedzeného v článku 1;
b)
žiadosť neobsahuje všetky potrebné informácie podľa článku 4; alebo
c)
priame vykonanie dôkazu je v rozpore so základnými princípmi právneho poriadku tohto členského štátu.
6.   Bez vplyvu na podmienky uložené v súlade s odsekom 4 dožadujúci súd vykoná dôkaz podľa právneho poriadku svojho členského štátu.“
9
Článok 21 uvedeného nariadenia s názvom „Vzťah k existujúcim alebo budúcim dohodám alebo dojednaniam medzi členskými štátmi“ vo svojom odseku 2 uvádza:
„Toto nariadenie nebráni dvom alebo viacerým členským štátom, aby naďalej uplatňovali alebo prijali dohody alebo dojednania na ďalšie uľahčenie vykonávania dôkazov za predpokladu, že sú zlučiteľné s týmto nariadením.“
Holandské právo
10
V Holandsku je svedecký výsluch, ako aj predbežný svedecký výsluch upravený občianskym súdnym poriadkom (Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering, ďalej len „WBR“).
11
V zmysle § 164 WBR:
„1.   Účastníci konania môžu byť predvolaní aj ako svedkovia.
…
3.   Ak sa účastník konania, ktorý má podať svedeckú výpoveď, nedostaví na pojednávanie, neodpovie na položené otázky alebo odmietne podpísať svoju výpoveď, sudca z toho môže vyvodiť dôsledky, ktoré považuje za nevyhnutné.“
12
§ 165 ods. 1 WBR stanovuje, že „každá osoba predvolaná na svedecký výsluch v súlade so zákonom stanovenými podmienkami je povinná dostaviť sa a poskytnúť svedeckú výpoveď“.
13
§ 176 ods. 1 WBR uvádza:
„Pokiaľ zmluva alebo nariadenie Únie nestanovuje opak, súd môže, ak má svedok bydlisko v cudzine, dožiadať ním určený orgán štátu, v ktorom má svedok bydlisko, o vykonanie výsluchu, ak je to možné, pod prísahou, alebo poveriť týmto výsluchom holandského konzulárneho úradníka, v ktorého pôsobnosti sa nachádza bydlisko tohto svedka.“
14
§ 186 WBR znie:
„1.   Pokiaľ zákon umožňuje dôkaz v podobe svedeckej výpovede, je možné pred podaním žaloby na návrh dotknutej osoby bezodkladne nariadiť predbežný svedecký výsluch.
2.   Sudca môže na návrh účastníka konania bezodkladne nariadiť predbežný svedecký výsluch aj v prípade, že konanie už prebieha.“
15
§ 189 WBR stanovuje, že „ustanovenia týkajúce sa svedeckého výsluchu sa použijú aj na predbežný výsluch“.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
16
Dňa 3. augusta 2009 podali Kortekaas a i., držitelia cenných papierov spoločnosti Fortis, žalobu na Rechtbank Utrecht (Holandsko) proti Lippens a i., členom vedenia spoločnosti Fortis, ako aj proti samotnej spoločnosti. V rámci tohto konania Kortekaas a i. požadovali náhradu škody, ktorá im bola údajne spôsobená z dôvodu kúpy a držania cenných papierov po tom, čo Lippens a i. zverejnili v priebehu rokov 2007 a 2008 informácie týkajúce sa finančnej situácie spoločnosti Fortis a dividend, ktoré mala táto spoločnosť v roku 2008 vyplatiť.
17
S účelom objasniť tvrdenia Lippens a i. a údaje, s ktorými sa oboznámili v priebehu uvedeného obdobia, podali Kortekaas a i. 6. augusta 2009 návrh na Rechtbank Utrecht na vykonanie predbežného výsluchu Lippens a i. ako svedkov. Uvedený súd tomuto návrhu rozhodnutím z 25. novembra 2009 vyhovel, pričom zdôraznil, že výsluch uskutoční príslušný menovaný sudca.
18
Dňa 9. decembra 2009 podali Lippens a i. na Rechtbank Utrecht návrh, podľa ktorého mali byť vypočutí francúzsky hovoriacim sudcom v Belgicku, v štáte ich bydliska, prostredníctvom žiadosti o právnu pomoc. Návrh bol zamietnutý uznesením z 3. februára 2010.
19
V konaní o odvolaní podanom zo strany Lippens a i. proti tomuto uzneseniu ho Gerechtshof te Amsterdam uznesením z 18. mája 2010 potvrdil, pričom sa opieral o § 176 ods. 1 WBR, podľa ktorého má sudca, ktorý má vypočuť svedka s bydliskom v inom členskom štáte, možnosť, a nie povinnosť postupovať prostredníctvom žiadosti o právnu pomoc. Tento súd zdôraznil, že svedkov v zásade vypočúva súd, na ktorom prebieha konanie vo veci samej, a že v tomto prípade nijaká okolnosť neodôvodňuje výnimku z tohto pravidla v prospech Lippens a i. aj vzhľadom na nesúhlas zo strany Kortekaas a i. Vykonanie výsluchu v Belgicku nemôže byť opodstatnené ani jazykovými dôvodmi, keďže Lippens a i. budú mať možnosť využiť počas svojho výsluchu v Holandsku služby tlmočníka.
20
Lippens a i. podali proti uzneseniu Gerechtshof te Amsterdam kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
21
Vnútroštátny súd sa domnieva, že nariadenie č. 1206/2001 nebráni tomu, aby jednak súd jedného členského štátu predvolal podľa právneho poriadku platného v tomto štáte svedka s bydliskom v inom členskom štáte, a jednak tomu, aby nedostavenie sa tohto svedka pred súd malo za následok dôsledky upravené v tomto právnom poriadku.
22
V tejto súvislosti vnútroštátny súd zastáva názor, že žiadne ustanovenie nariadenia č. 1206/2001 neumožňuje vyvodiť záver, že v ňom upravené prostriedky na vykonanie dôkazov vylučujú použitie prostriedkov na vykonanie dôkazov, ktoré sú upravené v právnych poriadkoch členských štátov. Podľa tohto súdu cieľom nariadenie č. 1206/2001 je len zjednodušiť vykonávanie dôkazov, pričom členským štátom neukladá povinnosť zmeniť postupy vykonávania dôkazov upravené ich vnútroštátnym procesným právom. Napriek tomu si súd kladie otázku, či z rozsudku z 28. apríla 2005, St. Paul Dairy (C-104/03, Zb. s. I-3481, bod 23), nevyplýva, že členské štáty sú povinné použiť uvedené nariadenie v prípade vykonania dôkazov nachádzajúcich sa v inom členskom štáte.
23
Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa nariadenie [č. 1206/2001], a najmä jeho článok 1 ods. 1, vykladať v tom zmysle, že súd, ktorý chce vypočuť svedka bývajúceho v inom členskom štáte, musí na túto formu dokazovania vždy uplatniť postup stanovený v uvedenom nariadení alebo je oprávnený uplatniť postup stanovený v jeho vlastnom vnútroštátnom procesnom práve, ako napríklad predvolanie svedka na tento súd?“
O prejudiciálnej otázke
24
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú ustanovenia nariadenia č. 1206/2001, predovšetkým jeho článok 1 ods. 1, vykladať v tom zmysle, že príslušný súd členského štátu, ktorý chce vypočuť ako svedka účastníka konania s bydliskom v inom členskom štáte, musí na vykonanie takéhoto výsluchu vždy uplatniť prostriedky na vykonanie dokazovania upravené v danom nariadení, alebo či má tento súd naopak možnosť predvolať tohto účastníka konania a vypočuť ho v súlade s právom členského štátu uvedeného súdu.
25
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa článku 1 ods. 1 nariadenia č. 1206/2001 sa toto nariadenie uplatní v občianskych alebo obchodných veciach, ak súd členského štátu žiada podľa vlastných právnych predpisov, buď aby príslušný súd iného členského štátu vykonal dôkaz, alebo aby mohol sám vykonať dôkaz v tomto inom štáte.
26
V tejto súvislosti je potrebné najskôr konštatovať, že vecná pôsobnosť nariadenia č. 1206/2001, ako je určená v tomto článku a ako vyplýva zo systému daného nariadenia, sa obmedzuje na dva spôsoby vykonania dôkazov, t. j. jednak na vykonanie dôkazu dožiadaným súdom v súlade s článkami 10 až 16 uvedeného nariadenia po prijatí dožiadania dožadujúceho súdu iného členského štátu a jednak na priame vykonanie dôkazu samotným dožadujúcim súdom v inom členskom štáte, ktorého spôsoby vykonania sú upravené v článku 17 daného nariadenia.
27
Naopak nariadenie č. 1206/2001 neobsahuje ustanovenia, ktoré by upravovali alebo vylučovali možnosť súdu členského štátu predvolať účastníka konania s bydliskom v inom členskom štáte, aby sa dostavil na tento súd a priamo pred ním vypovedal.
28
Z toho vyplýva, že nariadenie č. 1206/2001 sa v zásade uplatňuje len pod podmienkou, že sa súd členského štátu rozhodne vykonať dokazovanie jedným z týchto dvoch spôsobov upravených v danom nariadení, pričom v danom prípade je povinný dodržiavať postupy, ktoré sa ich týkajú.
29
Následne treba uviesť, že podľa odôvodnení 2, 7, 8, 10 a 11 je cieľom nariadenia č. 1206/2001 jednoduché, efektívne a rýchle vykonanie dôkazov v cudzine. Vykonávanie dôkazov súdom členského štátu v inom členskom štáte nemá viesť k predĺženiu vnútroštátnych konaní. Z tohto dôvodu vytvorilo uvedené nariadenie systém záväzný pre všetky členské štáty – s výnimkou Dánskeho kráľovstva –, ktorý má odstrániť prekážky, ktoré by mohli v tejto oblasti vznikať (pozri rozsudok zo 17. februára 2001, Weryński, C-283/09, Zb. s. I-601, bod 62).
30
Tomuto cieľu však nezodpovedá taký výklad ustanovení nariadenia č. 1206/2001, ktorý všeobecne zakazuje súdu členského štátu predvolať v súlade s vnútroštátnym právom ako svedka účastníka konania s bydliskom v inom členskom štáte a vypočuť ho podľa uvedeného vnútroštátneho práva. Tak ako to totiž uviedla česká a poľská vláda, ako aj generálny advokát v bode 44 svojich návrhov, takýto výklad by viedol k obmedzeniu možností tohto súdu na vykonanie výsluchu daného účastníka konania.
31
Je tak zrejmé, že za určitých okolností, predovšetkým ak účastník konania predvolaný ako svedok je ochotný dobrovoľne sa dostaviť na súd, môže byť pre príslušný súd jednoduchšie, efektívnejšie a rýchlejšie ho vypočuť podľa ustanovení vnútroštátneho práva namiesto toho, aby využil spôsoby vykonania dôkazov upravené v nariadení č. 1206/2001.
32
V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že výsluch vykonaný príslušným súdom podľa vnútroštátneho práva poskytuje tomuto súdu možnosť nie len vypočuť účastníka konania priamo, ale ho aj konfrontovať s vyhláseniami iných strán alebo svedkov, ktorí môžu byť prítomní na výsluchu, pričom si súd môže prípadnými dodatočnými otázkami sám preveriť hodnovernosť jeho svedectva pri zohľadnení všetkých skutkových a právnych aspektov veci. Takýto výsluch sa odlišuje od priameho výkon dôkazu dožiadaným súdom podľa článkov 10 až 16 uvedeného nariadenia napriek tomu, že jeho článok 12 umožňuje za určitých podmienok vykonanie dokazovania v prítomnosti a za účasti zástupcov dožadujúceho súdu. Priamy výkon dôkazu podľa článku 17 rovnakého nariadenia napriek tomu, že umožňuje dožadujúcemu súdu, aby sám vykonal výsluch v súlade s právnym poriadkom svojho členského štátu, ostáva podriadený povoleniu a požiadavkám, ktoré určil ústredný orgán alebo príslušný orgán dožiadaného členského štátu, ako aj ostatným podmienkam upraveným v tomto článku.
33
Nakoniec výklad, podľa ktorého nariadenie č. 1206/2001 neupravuje vykonanie medzištátneho dokazovania taxatívne, ale jeho cieľom je len ho uľahčiť, a ktorý umožňuje na tento účel využiť aj iné nástroje, potvrdzuje článok 21 ods. 2 nariadenia č. 1206/2001, ktorý vyslovene povoľuje dohody alebo dojednania medzi členskými štátmi na ďalšie uľahčenie vykonávania dôkazov za predpokladu, že sú zlučiteľné s týmto nariadením.
34
Je pravda, že Súdny dvor v bode 23 už citovaného rozsudku St. Paul Dairy konštatoval, že návrh na výsluch svedka by za takých okolností, akými sú okolnosti vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, mohol byť použitý ako prostriedok na obchádzanie pravidiel nariadenia č. 1206/2001 upravujúcich zasielanie a vykonávanie dožiadaní vyhotovených súdmi členského štátu s rovnakými zárukami a s rovnakým účinkom pre všetky osoby podliehajúce súdnej právomoci.
35
Toto konštatovanie však nemožno vykladať tak, že nariaďuje súdu členského štátu, ktorý je príslušný rozhodnúť vo veci samej a ktorý si praje vypočuť svedka s bydliskom v inom členskom štáte, vykonať výsluch podľa pravidiel uvedených v nariadení č. 1206/2001.
36
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že okolnosti vedúce k prijatiu uvedeného rozsudku boli charakterizované skutočnosťou, že návrh na predbežný svedecký výsluch podaný jednou zo strán, bol adresovaný priamo súdu členského štátu bydliska svedka, ktorý však nebol príslušný rozhodnúť vo veci samej. Takýto návrh však naozaj môže byť použitý ako spôsob na obchádzanie pravidiel nariadenia č. 1206/2001, keďže je schopný obrať príslušný súd, ktorému by daný návrh mal byť určený, o možnosť vykonať výsluch uvedeného svedka podľa pravidiel uvedených v danom nariadení. Naopak, okolnosti tejto veci sú odlišné od okolností, ktoré viedli k prijatiu už citovaného rozsudku St. Paul Dairy, lebo návrh na predbežný výsluch bol podaný na príslušný súd.
37
Z vyššie uvedeného vyplýva, že príslušný súd členského štátu má možnosť predvolať ako svedka účastníka konania s bydliskom v inom členskom štáte a vypočuť ho v súlade s právom členského štátu uvedeného súdu.
38
Okrem toho má tento súd možnosť pri nedostavení sa účastníka konania ako svedka bez uvedenia zákonného dôvodu vyvodiť z tejto skutočnosti prípadné dôsledky upravené v právnom poriadku členského štátu uvedeného súdu za predpokladu, že sú zlučiteľné s právom Únie.
39
Za týchto podmienok je potrebné na položenú otázku odpovedať, že ustanovenia nariadenia č. 1206/2001, predovšetkým jeho článok 1 ods. 1, sa majú vykladať v tom zmysle, že príslušný súd členského štátu, ktorý chce vypočuť ako svedka účastníka konania s bydliskom v inom členskom štáte, má na vykonanie takéhoto výsluchu možnosť predvolať tohto účastníka a vypočuť ho v súlade s právom členského štátu uvedeného súdu.
O trovách
40
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Ustanovenia nariadenia Rady (ES) č. 1206/2001 z 28. mája 2001 o spolupráci medzi súdmi členských štátov pri vykonávaní dôkazov v občianskych a obchodných veciach, predovšetkým jeho článok 1 ods. 1, sa majú vykladať v tom zmysle, že príslušný súd členského štátu, ktorý chce vypočuť ako svedka účastníka konania s bydliskom v inom členskom štáte, má na vykonanie takéhoto výsluchu možnosť predvolať tohto účastníka a vypočuť ho v súlade s právom členského štátu uvedeného súdu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.