Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
JULIANE
KOKOTT
prednesené
12. februára
2026(1)
Spojené veci C‑722/24 a C‑756/24
SIA „Elektro bizness“,
za účasti:
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (C‑722/24)
a
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
za účasti:
SIA „Jelgavas autobusu parks“ (C‑756/24)
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Augstākā tiesa (Senāts)
(Najvyšší
súd, Senát,
Lotyšsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Vnútorný
trh s elektrinou – Smernica
(EÚ)
2019/944 – Článok 2
bod 41 – Pojem
priame
vedenie – Právo
voľby
odberateľa – Úplné
oddelenie
od
sústavy – Pripojenie
odberateľa k existujúcemu
vedeniu – Pripojenie
viacerých
odberateľov “
Obsah
I.
Úvod
II.
Právny rámec
A.
Právo Únie
B.
Lotyšské právo
III.
Konania vo veci samej a prejudiciálne otázky
A.
Vec C722/24, Elektro bizness
B.
Vec C756/24, Jelgavas autobusu parks
IV.
Právne posúdenie
A.
Priame vedenie ako alternatívna forma dodávok energie? (otázka 2 vo veci C722/24 a otázky 1 a 3 vo veci C756/24)
1.
O odlíšení prvej a druhej alternatívy v článku 2 bode 41 smernice o vnútornom trhu s elektrinou
2.
Chápanie priameho vedenia uvedeného v článku 2 bode 41 druhej alternatíve smernice o vnútornom trhu s elektrinou ako alternatívy k sústave
a)
Znenie článku 2 bodu 41 druhej alternatívy
b)
Genéza článku 2 bodu 41
c)
Porovnanie so smernicou o vnútornom trhu s plynom
d)
Systematika smernice o vnútornom trhu s elektrinou
e)
Ciele smernice
1)
Liberalizácia vnútorného trhu s elektrinou
2)
Cieľ ekologickej transformácie
3)
Konflikt s cieľom týkajúcim sa zabezpečenia dostupných cien energie
3.
Predbežný záver
B.
O úplnom oddelení od sústavy (otázka 2 vo veci C756/24)
C.
O pripojení viacerých odberateľov k tomu istému vedeniu (otázka 2 vo veci C722/24)
D.
O pojme „miesto výroby“ (otázka 1 vo veci C722/24)
E.
O kritériu izolovaného odberateľa a izolovaného miesta výroby (otázky 1 a 2 vo veci C722/24 a otázka 3 vo veci C756/24)
V.
Návrh
I.      Úvod
1.        Je
priame
vedenie,
prostredníctvom
ktorého
odberateľ
odoberá
elektrinu
od
výrobcu
bez
použitia
sústavy
(a teda
bez
zaplatenia
súvisiacich
nákladov),
vyhradené
len
pre
odberateľov,
ktorí
sa z technických
alebo
ekonomických
dôvodov
nemôžu
pripojiť k sústave?
Alebo
majú
členské
štáty
určitú
mieru
voľnej
úvahy, v rámci
ktorej
môžu
povoliť
priame
vedenia
aj v iných
prípadoch
(napríklad
na
podporu
priemyselných
lokalít
alebo
decentralizovanej
výroby
„ekologickej“
energie a zásobovania
touto
energiou)?
2.        To
je v podstate
otázka,
ktorá
je
základom
prejednávaných návrhov
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktoré
podal
Augstākā tiesa (Senāts)
[Najvyšší
súd (Senát),
Lotyšsko].
3.        Priame
vedenie
je
od
prijatia
smernice
96/92/ES(2) uznávanou
súčasťou
vnútorného
trhu s elektrinou. V smernici
(EÚ)
2019/944
(ďalej
len
„smernica o vnútornom
trhu s elektrinou“)(3),
ktorá
platí v súčasnosti,
je
upravené
tak,
že
má
byť
možná
rovnováha
medzi
bezpečnosťou
dodávok
pre
všetkých
odberateľov a spravodlivým
rozdelením
nákladov
na
sústavu
na
jednej
strane a podporou
priemyslu a diverzifikáciou
výroby
energie
na
druhej
strane.
4.        Oba
prejednávané návrhy
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktoré
podal
Augstākā tiesa (Senāts)
[Najvyšší súd (Senát)],
teraz
poskytujú
Súdnemu
dvoru
možnosť
konkretizovať
podmienky
na
dosiahnutie
takej
rovnováhy.
5.        Prostredníctvom
vedení, o ktoré
ide v konaniach
vo
veci
samej,
sa
má
spojiť
elektráreň s odberateľom.
Obe
plánované
vedenia
však
majú
určité
špecifiká:
vo
veci C‑722/24
má
byť
odberateľ
prostredníctvom
sporného
vedenia
pripojený k existujúcemu
vedeniu,
ktoré
je
prepojené
so sústavou a prostredníctvom
ktorého
sa
už
elektrina
dodáva
iným
odberateľom.
Vo
veci C‑756/24
je
odberateľ
už
pripojený k sústave a chce
si
toto
pripojenie
ponechať
do budúcnosti
ako
záložné
pripojenie
popri
spornom
vedení.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
6.        Článok 2 („Vymedzenie
pojmov“) v bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
vymedzuje
pojem
priame
vedenie.
Na
účely
tejto
smernice
sa
uplatňuje
toto
vymedzenie
uvedeného
pojmu:
„‚priame
vedenie‘
je
buď
elektrické
vedenie
spájajúce
izolované
miesto
výroby s izolovaným
odberateľom,
alebo
elektrické
vedenie
spájajúce
výrobcu a podnik
dodávajúci
elektrinu,
ktorý
priamo
zásobuje
svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
odberateľov“.
7.        Článok 7 („Priame
vedenia“)
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
znie:
„1.
Členské
štáty
prijmú
potrebné
opatrenia,
ktoré
umožnia,
aby:
a)      všetci
výrobcovia a dodávatelia
elektriny[(4)]
so
sídlom
na
ich
území
mohli
zásobovať
vlastné
priestory,
dcérske
spoločnosti a odberateľov
prostredníctvom
priameho
vedenia
bez
toho,
aby
podliehali
neprimeraným
administratívnym
postupom
alebo
nákladom;
b)      všetci
odberatelia
na
ich
území
boli
zásobovaní
prostredníctvom
priameho
vedenia
výrobcami a dodávateľmi
elektriny, a to
individuálne
alebo
spoločne s ďalšími
odberateľmi.
2.      Členské
štáty
stanovia
kritériá
pre
udeľovanie
povolení
na
výstavbu
priamych
vedení
na
svojom
území.
Uvedené
kritériá
musia
byť
objektívne a nediskriminačné.
3. Možnosť zásobovania elektrinou prostredníctvom priameho vedenia podľa odseku 1 tohto článku neovplyvňuje možnosť uzatvárania zmlúv na dodávku elektriny podľa článku 6.
4. Členské štáty môžu vydať povolenie na výstavbu priameho vedenia za predpokladu odmietnutia prístupu do sústavy podľa potreby na základe článku 6, alebo začatia konania na urovnanie sporu podľa článku 60.
5. Členské štáty môžu odmietnuť udeliť povolenie na priame vedenie, ak by udelenie takéhoto povolenia bránilo uplatňovaniu ustanovení o povinnostiach služby vo verejnom záujme v článku 9. Takéto odmietnutie musí byť náležite odôvodnené.“
B.      Lotyšské právo
8.        V § 1 bode 29
Elektroenerģijas tirgus likums (zákon o trhu s elektrinou) z 5. mája
2005
(ďalej
len
„zákon o trhu s elektrinou“)
je
„priame
vedenie“
vymedzené
ako
„buď
elektrické
vedenie
spájajúce
samostatné
miesto
výroby
elektriny
so
samostatným
odberateľom,
alebo
elektrické
vedenie
spájajúce
samostatného
výrobcu
elektriny a distribútora,
ktorý
dodáva
elektrinu
priamo
zariadeniam,
ktorých
je
vlastníkom
alebo
držiteľom,
prepojeným
podnikom a svojim
vlastným
odberateľom“.
9.        Ustanovenia § 25
(„Výstavba
vedení“) ods. 2 a § 25 ods. 3 bod 1 zákona o trhu s elektrinou
stanovujú:
„2.      Prevádzkovateľ
distribučnej
sústavy
má
právo
vybudovať
distribučné
vedenie v oblasti,
na
ktorú
sa
vzťahuje
jeho
povolenie.
3.      Iná
osoba
než
prevádzkovateľ
distribučnej
sústavy
má
právo
vybudovať
distribučné
vedenie v oblasti,
na
ktorú
sa
vzťahuje
povolenie
prevádzkovateľa
distribučnej
sústavy, v prípade,
že
vedenie,
ktoré
sa
vybuduje,
bude
(1)      priamym
vedením“.
10.      Ustanovenie § 26
(„Priame
vedenie“)
zákona o trhu s elektrinou
znie:
„1.      Výrobca
má
právo
dodávať
elektrinu
odberateľom
alebo
svojim
vlastným
zariadeniam
prostredníctvom
spojenia
priamym
vedením.
2.      Povolenie
na
vybudovanie
spojenia
priamym
vedením
vydáva
Regulačná
komisia.
Regulačná
komisia
určí
objektívne a jednotné
kritériá,
podľa
ktorých
sa
vydá
povolenie
na
vybudovanie
spojenia
priamym
vedením.“
III. Konania vo veci samej a prejudiciálne otázky
A.      Vec C‑722/24, Elektro bizness
11.      Elektro
bizness prevádzkuje
kogeneračnú
elektráreň.
Vlastní
nielen
túto
elektráreň,
ale
aj
podzemné
káblové
elektrické
vedenie
pripojené k elektrárni
(ďalej
len
„existujúce
vedenie“) s dĺžkou
7,6
km,
prostredníctvom
ktorého
sa
prepravuje
elektrina s napätím
20
kilovoltov.
Existujúce
vedenie
bolo
vo
vlastníctve
spoločnosti
Elektro
bizness už
pred
nadobudnutím
účinnosti
zákona o trhu s elektrinou v roku
2005.
Elektro
bizness prostredníctvom
tohto
vedenia
prepravuje
elektrinu
do
sústavy
spoločnosti
Sadales tīkls.
Navyše
využíva
existujúce
vedenie
na
dodávku
elektriny
šiestim
priemyselným
odberateľom
bez
použitia
sústavy
spoločnosti
Sadales tīkls.
12.      Elektro
bizness v roku
2021
podala
na
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (Komisia
pre
reguláciu
verejných
služieb,
Lotyšsko;
ďalej
len
„Regulačná
komisia“)
žiadosť o vydanie
povolenia
na
vybudovanie
priameho
vedenia.
Plánovaným
vedením s dĺžkou
približne 400
metrov
sa
malo
spojiť
existujúce
vedenie
so
zariadením
odberateľa,
aby
Elektro
bizness mohla
dodávať
odberateľovi
elektrinu
bez
použitia
sústavy
spoločnosti
Sadales tīkls.
13.      Rozhodnutím
Regulačnej
komisie
č. 65 z 10. júna
2021
bola
zamietnutá
žiadosť
spoločnosti
Elektro
bizness o vydanie
povolenia
na
vybudovanie
priameho
vedenia.
Regulačná
komisia
odôvodnila
svoje
rozhodnutie
tým,
že
plánované
vedenie
nie
je
priamym
vedením.
Keďže
existujúce
vedenie
nemožno
považovať
za
súčasť
„miesta
výroby elektriny“,
plánované
vedenie
nespája
odberateľa s izolovaným
miestom
výroby.
14.      Elektro
bizness následne
podala
žalobu
na
Administratīvā apgabaltiesa (Krajský
správny
súd,
Lotyšsko),
ktorý
túto
žalobu
zamietol.
Uvedený
súd
sa
stotožnil s názorom
Regulačnej
komisie,
že
existujúce
vedenie
nemožno
považovať
za
súčasť
miesta
výroby,
keďže
sa
nepoužíva
na
výrobu
elektriny,
ale
na
prenos
vyrobenej
elektriny.
Preto
by
odberateľ
nebol
priamo
prepojený s elektrárňou.
15.      Elektro
bizness podala
proti
tomuto
rozhodnutiu
kasačný
opravný
prostriedok
Revision na
Augstākā tiesa (Senāts)
[Najvyšší
súd (Senát)] a uviedla,
že
existujúce
vedenie
je
neoddeliteľnou
súčasťou
prevádzky
elektrárne, a preto
sa
má
považovať
za
súčasť
miesta
výroby.
Okrem toho je cieľom
vybudovania
priameho
vedenia
poskytnúť
výrobcovi
elektriny
možnosť
dodávať
odberateľovi
vyrobenú
energiu
priamo – bez
použitia
sústavy.
16.      Za
týchto
okolností
Augstākā tiesa (Senāts)
[Najvyšší
súd (Senát)]
prerušil
konanie a predložil
Súdnemu
dvoru
tieto
otázky:
„Na
účely
článku 2
bodu 41smernice o vnútornom
trhu s elektrinou:
1.      Má
sa
pojem
„izolované
miesto
výroby“,
ktorý
je
použitý v uvedenom
ustanovení,
chápať v tom
zmysle,
že
zahŕňa
aj
elektrické
vedenie,
ktorého
vlastníkom
je
výrobca,
pripojené k elektrárni,
určené
na
prenos
vyrobenej
elektriny,
ktoré
siaha
za
hranice
miesta
(poštovej
adresy),
kde
sa
nachádza
elektráreň?
2.      Zahŕňa
definícia
priameho
vedenia,
ktorá
je
spomenutá v uvedenom
ustanovení,
elektrické
vedenie
spájajúce
odberateľa s miestom
výroby
elektriny
(kogeneračnou
elektrárňou)
prostredníctvom
vybudovania
spojenia
elektrickým
vedením,
ktorého
vlastníkom
je
výrobca a ktoré
je
už
vybudované a určené
na
prenos
elektriny,
ak
sa v dôsledku
toho
zaručí
dodávanie
elektriny
od
výrobcu
odberateľovi
bez
použitia
sústavy
prevádzkovateľa
distribučnej
sústavy?
Má
na
odpoveď
na
túto
otázku
vplyv
skutočnosť,
že
už
vybudované
elektrické
vedenie,
ktorého
vlastníkom
je
výrobca a ktoré
je
určené
na
prenos
elektriny, s ktorým
by
bolo
spojené
vedenie,
ktorého
vybudovanie
sa
navrhuje,
aby
siahalo
až k novému
odberateľovi,
sa
už
používa
na
dodávku
elektriny
iným
odberateľom?“
B.      Vec C‑756/24, Jelgavas autobusu parks
17.      Jelgavas autobusu
parks pôsobí v oblasti
mestskej a prímestskej
osobnej
cestnej
prepravy. Plánovala používať
mestské
autobusy
na
vodíkový
pohon a na tento účel prevádzkovať zariadenie
na
výrobu
vodíka.
18.      Jelgavas autobusu
parks v marci
2021
podala
na
Regulačnú
komisiu
žiadosť o vydanie
povolenia
na
vybudovanie
vedenia s dĺžkou
6,5
km,
ktorým
sa
malo
jej
zariadenie
na
výrobu
vodíka
spojiť s elektrárňou
na
biomasu
spoločnosti
SIA
Gren Latvija.
Jelgavas autobusu
parks chce
odoberať
elektrinu
priamo
od
spoločnosti
Gren Latvija,
aby
tým
okrem
iného
znížila
náklady,
ktoré
súvisia
so
zvýšením
kapacity
pripojenia.
Jelgavas autobusu
parks si
chce
po
vybudovaní
plánovaného
vedenia
ponechať
existujúce pripojenie k sústave
prevádzkovateľa Sadales tīkls ako
záložné
pripojenie.
Kým
bude
odoberať
elektrinu
prostredníctvom
priameho
vedenia,
elektrina
sa
údajne
nebude
odoberať
zo
sústavy.
19.      Regulačná
komisia
rozhodnutím
č. 123 zo
4. novembra
2021
zamietla
túto
žiadosť.
Podľa
jej
názoru
nemožno
vydať
povolenie
na
vybudovanie
„priameho
vedenia“,
keďže
spoločnosť
Jelgavas autobusu
parks sa
nemá
považovať
za
„izolovaného
odberateľa“.
Prevádzkovateľ
sústavy
totiž
môže
zaručiť
zásobovanie
spoločnosti
Jelgavas autobusu
parks za
primerané
náklady
aj
pri
zvýšení
kapacity.
Vybudovanie
priameho
vedenia
je
však
prípustné
len
vtedy,
keď
je
to
technicky a ekonomicky
odôvodnené.
Jelgavas autobusu
parks podala
žalobu
proti
tomuto
zamietavému
rozhodnutiu
na
Administratīvā apgabaltiesa (Krajský
správny
súd).
20.      Administratīvā apgabaltiesa (Krajský
správny
súd)
uvedenej
žalobe
vyhovel.
Uviedol,
že z právneho
rámca
nevyplýva,
že
cieľom
budovania
priamych
vedení
je
zabezpečiť
zásobovanie
elektrinou
len
pre
takých
odberateľov,
ktorí
nemajú
možnosť
alebo
ktorí
majú
obmedzené
možnosti
odoberať
potrebnú
elektrinu
zo
sústavy.
Je
pravda,
že
priame
vedenie
vyžaduje
oddelenie
od
sústavy.
Jelgavas autobusu
parks však
predložila
vyhlásenie,
podľa
ktorého
bude
počas
používania
priameho
vedenia
zabezpečené
jej
odpojenie
od
sústavy
spoločnosti
Sadales tīkls.
Preto
existuje
dostatočné
oddelenie.
21.      Regulačná
komisia
podala
proti
tomuto
rozhodnutiu
kasačný
opravný
prostriedok
Revision na
Augstākā tiesa (Senāts)
[Najvyšší
súd (Senát)].
Uvedený
súd
prerušil
konanie a predložil
Súdnemu
dvoru
tieto
otázky:
„1.      Má
sa
článok 7
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
vykladať v tom
zmysle,
že
„priame
vedenie“
predstavuje
alternatívnu
formu
dodávky
elektriny,
ak
si
to
odberateľ
želá,
alebo
naopak v tom
zmysle,
že
priame
vedenie
je
prípustné
len
vo
výnimočných
prípadoch?
2.      Má
sa článok 2 bod 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
vykladať v tom
zmysle,
že
pod
„priamym
vedením“
možno
rozumieť
elektrické
vedenie,
prostredníctvom
ktorého
sa
má
výrobca
elektriny,
ktorý
je
pripojený
do
distribučnej
sústavy,
spojiť s odberateľom
elektriny,
ktorý
je
pripojený
do
distribučnej
sústavy,
ak
si
tento
odberateľ
ponechá
toto
pripojenie
do
distribučnej
sústavy
ako
záložné
pripojenie
po
vybudovaní
plánovaného
elektrického
vedenia,
ale
bude
odpojený
od
distribučnej
sústavy,
kým
bude
odoberať
elektrinu
od
výrobcu
elektriny
prostredníctvom
tohto
priameho
vedenia?
3.      Má
sa
pod
pojmom
„izolovaný
odberateľ“,
ktorý
je
použitý v článku 2
bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou,
chápať
len
odberateľ,
ktorý
nie
je
pripojený
do
distribučnej
sústavy a ktorému
prevádzkovateľ
distribučnej
sústavy
nie
je
schopný
zabezpečiť
potrebnú
kapacitu
prostredníctvom
vybudovania
pripojenia
za
primerané
náklady?“
22.      Rozhodnutím
predsedu
Súdneho
dvora
zo
6. decembra
2024
boli
veci C‑722/24,
Elektro
bizness, a C‑756/24,
Jelgavas autobusu
parks,
spojené
na
spoločné
konanie
na
účely
písomnej
časti
konania,
ústnej
časti
konania,
ako
aj
vyhlásenia
rozsudku.
23.      Regulačná
komisia a Európska
komisia
predložili v oboch
veciach
písomné
pripomienky.
Talianska
vláda
predložila
písomné
pripomienky
vo
veci C‑722/24,
Elektro
bizness, a rakúska
vláda
predložila
písomné
pripomienky
vo
veci C‑756/24,
Jelgavas autobusu
parks.
Súdny
dvor
podľa článku 76 ods. 2
svojho
rokovacieho
poriadku
vo
veci
nenariadil
pojednávanie.
IV.    Právne posúdenie
24.      Päť
uvedených
prejudiciálnych
otázok
sa v podstate
týka
dvoch
okruhov
otázok,
ktorých
preskúmanie
si
vyžaduje
výklad
pojmu
priame
vedenie.
25.      V tejto
súvislosti
je
potrebné
najprv
preskúmať,
či
priame
vedenia
predstavujú
alternatívnu
formu
dodávok
energie,
alebo
či
priame
vedenie
možno
vybudovať
len
vtedy,
keď
odberateľa z technických
alebo
ekonomických
dôvodov
nemožno
pripojiť k sústave
(časť A)
(otázka
2
vo
veci
C‑722/24 a otázky
1 a 3
vo
veci
C‑756/24).
Ak
by
bola
správna
druhá
uvedená
možnosť,
nebolo
by
potrebné
zaoberať
sa
ďalšou
otázkou,
či
môže
popri
priamom
vedení
zostať
zachované
záložné
pripojenie k sústave
(časť B)
(otázka
2
vo
veci
C‑756/24).
26.      Vnútroštátny
súd
sa
navyše
pýta,
či
je
možné
prostredníctvom
priameho
vedenia
pripojiť
iba
izolovaného
odberateľa
alebo
aj
viacerých
odberateľov a ako
sa
má
chápať
pojem
„izolované
miesto
výroby“
(otázky
1 a 2
vo
veci C‑722/24 a otázka
3
vo
veci C‑756/24)
(časti C až
E).
A.      Priame vedenie ako alternatívna forma dodávok energie? (otázka 2 vo veci C‑722/24 a otázky 1 a 3 vo veci C‑756/24)
27.      Prvou
časťou
svojej
druhej
prejudiciálnej
otázky
vo
veci C‑722/24
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
je
rozhodujúcim
znakom
priameho
vedenia v zmysle
definície
uvedenej v článku 2 bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
to,
že
dodávanie
elektriny
od
výrobcu k odberateľovi
je
zaručené
bez
použitia
sústavy
prevádzkovateľa
sústavy.
Takáto
definícia
priameho
vedenia
by
vychádzala
zo
skutočnej
situácie v oblasti
dodávok a bola
by
nezávislá
od
toho,
či
existuje
alebo
je
možné
pripojenie k sústave.
28.      Objasnenie
tejto
otázky
je
potrebné
aj
na
určenie,
či
zásobovanie
prostredníctvom
priamych
vedení
predstavuje
alternatívnu
formu
dodávania
elektriny,
alebo
či
je
vyhradené
pre
výnimočné
prípady, v ktorých
iná
forma
zásobovania
nie
je
technicky
alebo
ekonomicky
možná
(otázky
1 a 3
vo
veci C‑756/24).
Ak
by
sa
za
rozhodujúci
faktor
považovala
chýbajúca
možnosť
pripojenia,
existujúci
odberatelia,
ktorí
sú
už
pripojení k sústave,
alebo
noví
odberatelia,
ktorí
majú
takúto
možnosť,
by
si
nemohli
zvoliť
dodávky
prostredníctvom
priameho
vedenia.
29.      V článku 2 bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
sú
vymedzené
dve
alternatívy
priamych
vedení.
Podľa
tohto
ustanovenia
je
priame
vedenie
buď
„elektrické
vedenie
spájajúce
izolované
miesto
výroby s izolovaným
odberateľom“
(prvá
alternatíva),
alebo
„elektrické
vedenie
spájajúce
výrobcu a podnik
dodávajúci
elektrinu,
ktorý
priamo
zásobuje
svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
odberateľov“
(druhá
alternatíva).
30.      Najprv
vysvetlím,
ako
treba
tieto
dve
alternatívy
vzájomne
rozlíšiť a prečo
je
druhá
alternatíva
relevantná
pre
sporné
vedenia
(oddiel
1).
Táto
analýza
už
vychádza z toho,
že
priame
vedenie
je
koncipované
ako
alternatíva k dodávke
elektriny
prostredníctvom
sústavy
(oddiel
2).
1.      O odlíšení prvej a druhej alternatívy v článku 2 bode 41 smernice o vnútornom trhu s elektrinou
31.      Formulácia
prejudiciálnych
otázok
vyvoláva
dojem,
že
vnútroštátny
súd
sa
pýta,
či
sporné
vedenia
spĺňajú
podmienky
stanovené v prvej
alternatíve,
t. j. či
ich
možno
klasifikovať
ako
vedenia
„spájajúce
izolované
miesto
výroby s izolovaným
odberateľom“.(5)
32.      Ako
Rakúsko
tvrdí
vo
veci C‑756/24,
okolnosti
konaní
vo
veci
samej
však
vyvolávajú
otázku,
či
by
sporné
vedenia
nemali
patriť
skôr k druhej
alternatíve,
t. j. či
by
nemali
byť
klasifikované
ako
vedenia
„spájajúce
výrobcu_… ktorý
priamo… zásobuje
svojich
odberateľov“.
Vedenie, o ktoré
ide
vo
veci C‑722/24,
má
konkrétne
slúžiť
na
prepojenie
spoločnosti
Elektro
bizness s jej
novým
odberateľom
prostredníctvom
existujúceho
vedenia,
ktoré
už
Elektro
bizness používa
na
zásobovanie
šiestich
ďalších
odberateľov
bez
použitia
sústavy.
Vedenie, o ktoré
ide
vo
veci C‑756/24,
má
slúžiť
na
prepojenie
spoločnosti
Jelgavas autobusu
parks,
hoci
je
už
pripojená k sústave,
na
účely
priameho
zásobovania s elektrárňou
na
biomasu
spoločnosti
Gren Latvija.
33.      Rakúsko v tejto
súvislosti
zastáva
názor,
že
prvá
alternatíva
uvedená v článku 2 bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
(„elektrické
vedenie
spájajúce
izolované
miesto
výroby s izolovaným
odberateľom“)
sa
vzťahuje
iba
na
tzv.
„izolované
miesta“. V prípade
nich
je
miesto
výroby,
ktoré
nie
je
pripojené k sústave,
prepojené
prostredníctvom
„priameho
vedenia“ s odberateľom,
ktorý
tiež
nie
je
pripojený k sústave,
takže
toto
miesto
výroby
aj
tento
odberateľ
sú
izolovaní
od
ostatných
vedení a pripojení k sústave.
Druhá
alternatíva
sa
má
naopak
chápať
extenzívnejšie a zahŕňa
všetky
prípady, v ktorých
vedenie
priamo
spája
výrobcu
alebo dodávateľa s vlastným
zariadením,
dcérskou
spoločnosťou
alebo
odberateľom.
Spojka
„a“,
ktorá
je v článku 2 bode 41
druhej
alternatíve
použitá
dvakrát,
sa
má
chápať
ako
„alebo“.
34.      Toto
stanovisko
je
presvedčivé.
35.      Je
pravda,
že
znenie
druhej
alternatívy,
podľa
ktorej
predmetné
vedenie
„spáj[a]
výrobcu a podnik
dodávajúci
elektrinu,
ktorý
priamo
zásobuje
svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
[poznámka
predkladateľa: v nemeckej
verzii
je
namiesto
tejto
spojky
„alebo“
použitý
nemecký
ekvivalent
spojky
„a“]
odberateľov“(6),
zavádzajúce.
Táto
formulácia
použitá
vo
väčšine
jazykových
verzií(7) totiž
na
prvý
pohľad
naznačuje,
že
výrobca a dodávateľ
by
museli
byť
prepojení
prostredníctvom
priameho
vedenia a dodávateľ
by
potom
prostredníctvom
iného
vedenia
pripojil
svoje
zariadenie,
svoje
dcérske
spoločnosti a svojich
odberateľov.
Tento
dojem
vzniká v dôsledku
použitia
spojky
„a“
namiesto
spojky
„alebo“.
36.      Gramatické
úvahy
však
svedčia v neprospech
tohto
chápania.
Vzhľadom
na
použitie
množného
čísla
(„svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
odberateľov“)(8) [poznámka
predkladateľa: v nemeckej
verzii
je
namiesto
zámena
„svoje“
použitý
ekvivalent
zámena
„ich“]
je
zrejmé,
že
zakaždým
ide o zariadenia,
dcérske
spoločnosti a odberateľov
výrobcu
aj
dodávateľa.
Preto
sa
zdá
logické
chápať v tej
istej
vete
tak
prvú
spojku
„a“
(„výrobcu a podnik
dodávajúci
elektrinu“),
ako
aj
druhú
spojku
„a“
(„svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
[poznámka
predkladateľa: v nemeckej
verzii
je
namiesto
tejto
spojky
„alebo“
použitý
nemecký
ekvivalent
spojky
„a“]
odberateľov“)
ako
spojku
„alebo“.
Je
totiž
zrejmé,
že
spojka
„a“
sa
má v poslednom
uvedenom
prípade
chápať v zmysle
spojky
„alebo“
(„svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
odberateľov“),
keďže
nie
všetci
výrobcovia
alebo
dodávatelia
nevyhnutne
majú
tak
(ďalšie)
zariadenia,
ako
aj
dcérske
spoločnosti a odberateľov.(9)
37.      Tento
názor
podporujú
aj
systematické
úvahy. Článok 7 ods. 1
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou, v ktorom
sa
konkretizuje
právo
na
vybudovanie
priameho
vedenia,
totiž v písmene
a)
stanovuje,
že
členské
štáty
prijmú
potrebné
opatrenia,
ktoré
umožnia,
aby
„všetci
výrobcovia a dodávatelia
elektriny…
mohli
zásobovať
vlastné
priestory,
dcérske
spoločnosti a odberateľov
prostredníctvom
priameho
vedenia…“.
Aj v tomto
prípade
je
zrejmé,
že
výrobcovia
aj
dodávatelia
majú
mať
právo
zásobovať
(zakaždým)
vlastné
priestory,
dcérske
spoločnosti a (v zmysle
alebo)
odberateľov
prostredníctvom
priameho
vedenia.
38.      Napokon
teleologické
úvahy
tiež
podporujú
výklad článku 2 bodu 41
druhej
alternatívy
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou v tom
zmysle,
že
výrobcovia
aj
dodávatelia
môžu
zásobovať
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti a predovšetkým
odberateľov
prostredníctvom
priameho
vedenia.
Ako
totiž
vysvetlím
nižšie v bode 61 a nasl.,
nástroj
priameho
vedenia
má
prispieť k liberalizácii
vnútorného
trhu s elektrinou a s ohľadom na
jeho
ekologickú
transformáciu
ponúknuť
väčšiu
flexibilitu,
než
akú
ponúkajú
samotné
dodávky
zo
sústavy. V súlade s tým
je,
že
tento
nástroj
môže
využiť
nielen
výrobca
prepojený s dodávateľom,
ale
aj
samotný
výrobca.
39.      Vedenie
spájajúce
izolované
miesto
výroby s izolovaným
odberateľom
(prvá
alternatíva)
je
vždy
aj
vedením
spájajúcim
výrobcu a odberateľa
(jedna
zo
situácii
uvedených v druhej
alternatíve).
Priame
vedenie
podľa
prvej
alternatívy
je
preto
nevyhnutne
vždy
aj
priamym
vedením
podľa
druhej
alternatívy, t. j. prvá
alternatíva
je
podkategóriou
druhej
alternatívy.
40.      Zdá
sa,
že
prvá
alternatíva v porovnaní s druhou
alternatívou
kladie
vyššie
požiadavky,
keďže
sú v nej
spomenuté
pojmy
„izolované
miesto
výroby“
výrobcu a „izolovaný
odberateľ“.
To
však
nemá
vplyv
na
práva
výrobcov,
dodávateľov a odberateľov,
ktoré
sú
zaručené v článku 7 smernice o vnútornom
trhu s elektrinou, prejaví sa to ale najskôr len nepriamo v rámci článku 7 ods. 4, podľa ktorého členské štáty môžu podmieniť vydanie povolenia na výstavbu priameho vedenia odmietnutím prístupu do sústavy.
41.      Aby
som
mohla
poskytnúť
vnútroštátnemu
súdu
užitočné
odpovede
na
účely
rozhodnutia v oboch
konaniach
vo
veci
samej,
preto
preskúmam
tak
plánované
vedenie
spoločnosti
Elektro
bizness (vec C‑722/24),
ako
aj
plánované
vedenie,
prostredníctvom
ktorého
sa
má
pripojiť
Jelgavas autobusu
parks (vec C‑756/24),
podľa
kritérií
stanovených v – širšie
sformulovanej – druhej
alternatíve
uvedenej v článku 2 bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou.
2.      Chápanie priameho vedenia uvedeného v článku 2 bode 41 druhej alternatíve smernice o vnútornom trhu s elektrinou ako alternatívy k sústave
42.      Je
však
už
priame
vedenie v širšom
zmysle
podľa
druhej
alternatívy,
t. j. ako
„elektrické
vedenie
spájajúce
výrobcu a (v zmysle
alebo)
podnik
dodávajúci
elektrinu,
ktorý
priamo
zásobuje
svoje
vlastné
zariadenia,
dcérske
spoločnosti
alebo
odberateľov“,
koncipované
ako
alternatíva k sústave?
Odpoveď
na
túto
otázku
vyplýva
zo
znenia
[písmeno
a)],
genézy
[písmeno
b)],
kontextu
[písmeno
c)],
systematiky
[písmeno
d)],
ako
aj
cieľov
[písmeno
e)]
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou.
a)      Znenie článku 2 bodu 41 druhej alternatívy
43.      Z vymedzenia
pojmu
„priame
vedenie“
uvedeného v článku 2 bode 41
druhej
alternatíve
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
možno
vyvodiť,
že
odberateľ
musí
byť
zásobovaný
energiou
bez
použitia
sústavy.
Priame
vedenie
je
totiž
vedenie,
ktoré
slúži
na
„priame
zásobovanie“.
Podľa
všeobecného
významu
slov
je
priame
zásobovanie
„bezprostredné“
zásobovanie
„prebiehajúce
bez
obchádzok“.
Preto
je
opodstatnené
chápať
„priame
zásobovanie“
ako
zásobovanie
bez
použitia
sústavy.
44.      V tejto
formulácii
sa
naopak
nenachádza
nič,
čo
by
podporovalo
reštriktívne
vymedzenie
pojmu v tom
zmysle,
že
existujúce
alebo
možné
pripojenie k sústave
by
vylučovalo
priame
vedenie.
Pre
toto
vymedzenie
je
irelevantné,
či
pripojenie k sústave
existuje
alebo
či
by
takéto
pripojenie
bolo
možné.
45.      Skutočnosť,
že
normotvorca
pri
vymedzení
pojmu
nevychádzal
zo
situácie
týkajúcej
sa
pripojenia,
ale
zo
situácie
týkajúcej
sa
zásobovania,
tiež
podporuje
záver,
že
rozhodujúcim
znakom
pre
priame
vedenie
je
len
druh
zásobovania.
b)      Genéza článku 2 bodu 41
46.      V prípade
rozdielu
vo
význame
medzi
pôvodným a novším
znením
ustanovenia
práva
Únie
je
namieste
predpokladať,
že
autori
nového
ustanovenia
mali v úmysle
odkloniť
sa
od
doterajšieho
kritéria.(10) V článku 2 bode 12
prvej
smernice
96/92 o vnútornom
trhu s elektrinou
bolo
priame
vedenie
vymedzené
ako
„vedenie
elektrického
prúdu
dopĺňajúce
prepojenú
sústavu“.
Podstatným
znakom
priameho
vedenia
bol
teda
doplňujúci
charakter
vo
vzťahu k sústave.
Uvedená
skutočnosť
však
môže
znamenať
tak
to,
že
priame
vedenia
vo
všeobecnosti
existujú
popri
sústave
(v prípade
izolovaných
miest, v ktorých zákazníci nie sú pripojení k sústave),
ako
aj
to,
že
priame vedenie v prípade
určitého
odberateľa
existuje
popri
jeho
pripojení k sústave.
47.      Prostredníctvom článku 2 bodu 15
smernice
2003/54/ES,(11) ktorou
bola
zrušená
smernica
96/92,
bolo
následne
zavedené
nové
vymedzenie
pojmu
priame
vedenie,
ktoré
sa z obsahového
hľadiska v podstate(12) zhoduje
so
súčasným
znením
použitým v smernici
2019/944.
48.      Skutočnosť,
že v súčasnom
vymedzení
už
nie
je
vyjadrený
doplňujúci
vzťah
medzi
sústavou a priamym
vedením,
by
sa
mohla
považovať
za
okolnosť
nasvedčujúcu
tomu,
že
normotvorca
chcel
zaviesť
reštriktívnejšie
vymedzenie
pojmu,
podľa
ktorého
by
priame
vedenie
pre
určitého
odberateľa
mohlo
existovať
len
namiesto
sústavy,
ale
nie
popri
nej.
49.      Takýto
záver
však
nie
je
presvedčivý.
Smernicou
2003/54
bola
zavedené
výrazne
extenzívnejšie
vymedzenie
pojmu
priame
vedenie.
Normotvorca
sa
teda
usiloval
zohľadniť
rozličné
situácie, v ktorých
možno
použiť
priame
vedenia. Z genézy
tohto
predpisu
teda
nemožno
vyvodiť,
že
pojem
priame
vedenie
sa
vzťahuje
len
na
prípady, v ktorých
neexistuje
prístup k sústave.
c)      Porovnanie so smernicou o vnútornom trhu s plynom
50.      Reštriktívne
chápanie
predmetného
pojmu
nevyplýva
ani z porovnania
so
smernicou
(EÚ)
2024/1788
(ďalej
len
„smernica o vnútornom
trhu s plynom“)(13), v ktorej
sa
nachádza
vymedzenie
pojmu
„priamy
plynovod“ (alebo v niektorých jazykových zneniach „priame potrubie“.
Toto
vymedzenie
pripomína
znenie,
ktoré
bolo
použité v smernici
96/92, a priamy
plynovod
je v ňom
vymedzený
ako
„plynovod
na prepravu
zemného
plynu,
ktorý
dopĺňa
prepojenú
sieť“.
51.      Z toho
však
nevyplýva,
že
normotvorca
chcel
vymedziť
priame
vedenie
na
vnútornom
trhu s elektrinou
inak – t. j. reštriktívnejšie ako „priame potrubie“.
Ako
ukazuje
aj
odôvodnenie
18
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou,
regulačné
prístupy
oboch
smerníc
sa v dôsledku
rôznych
rozdielov
medzi
dodávkami
elektriny a plynu,
napríklad
pokiaľ
ide o skladovaciu
kapacitu,
infraštruktúru,
výrobné
štruktúry a faktory
ovplyvňujúce
stabilitu
siete,
tak
výrazne
líšia,
že z odlišných
formulácií
nemožno
vyvodiť
žiadne
závery.
d)      Systematika smernice o vnútornom trhu s elektrinou
52.      Podľa
Komisie
okrem
iného
systematické
úvahy
ukazujú,
že
odberateľ
nemá
právo
zvoliť
si
pripojenie k priamemu
vedeniu,
ak
existuje
pripojenie k sústave
alebo
ho
možno
zriadiť
za
primerané
ceny.
Priame
vedenia
sú
totiž
len
výnimkou z prioritného
zásobovania
prostredníctvom
sústav.
Vzhľadom
na
túto
výnimočnú
povahu
možno
za
priame
vedenia
považovať
iba
také
vedenia, v prípade
ktorých
neexistuje
možnosť
pripojenia k sústave.
53.      Názor,
že
priame
vedenia
sú v systematike
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
výnimkou,
však
nie
je
presvedčivý.
54.      Z výkladu
vymedzenia
pojmu
uvedeného v článku 2 bode 41 v súvislosti s ostatnými
ustanoveniami
tejto
smernice
vyplýva
skôr
opačný
záver. Článok 7 ods. 1
konkrétne
vyžaduje,
aby
členské
štáty
prijali
„potrebné
opatrenia“,
ktoré
umožnia,
aby
„všetci
odberatelia
na
ich
území
boli
zásobovaní
prostredníctvom
priameho
vedenia
výrobcami a dodávateľmi
elektriny, a to
individuálne
alebo
spoločne s ďalšími
odberateľmi“(14).
Okrem
toho
podľa článku 4 sa
má
zabezpečiť,
aby
„všetci
odberatelia
mohli
slobodne
nakupovať
elektrinu
od
dodávateľov,
ktorých
si
sami
vyberú“.(15) V týchto
ustanoveniach
preto
nie
je
uvedené
nič,
čo
by
podporovalo
obmedzenie
na
zásobovanie
elektrinou
prostredníctvom
sústav.
55.      V tejto
súvislosti
je
podľa
môjho
názoru
potrebné
rozlišovať
medzi
podmienkami,
za
ktorých
sa
má
vedenie
klasifikovať
ako
priame
vedenie, a podmienkami,
za
ktorých
môže
byť
takéto
vedenie
povolené.
Toto
rozlišovanie
vyžaduje
aj článok 7 smernice o vnútornom
trhu s elektrinou.
56.      Článok 7 ods. 1
na
jednej
strane
totiž
zakladá
principiálne
právo
odberateľov
na
odber
elektriny
prostredníctvom
priameho
vedenia a súbežne
právo
výrobcov a dodávateľov
zásobovať
svojich
odberateľov
prostredníctvom
priameho
vedenia.
Na
druhej
strane
ďalšie
odseky článku 7 stanovujú,
že
členské
štáty
môžu
podmieniť
povolenie
priamych
vedení
splnením
objektívnych a nediskriminačných
kritérií.
Ak
by
sa
však
za
priame
vedenia
mohli
považovať
iba
také
vedenia, v prípade
ktorých
nie
je
možné
iné
zásobovanie
než
prostredníctvom
priameho
vedenia,
potom
by
odseky
2
až
5 článku 7 mali
už
len
veľmi
obmedzenú
pôsobnosť. V praxi
by
potom
členské
štáty
totiž
mohli
stanoviť
kritériá v prípadoch, v ktorých
zákazníkov
vôbec
nemožno
pripojiť – ani
prostredníctvom
priameho
vedenia,
ani
prostredníctvom
sústavy.
57.      V prípade
reštriktívneho
chápania
pojmu
priame
vedenie
by
najmä článok 7 ods. 4
už
nemal
nijakú
pôsobnosť.
Podľa
tohto
ustanovenia
môžu
členské
štáty
obmedziť
povolenie
na
výstavbu
priameho
vedenia
na
prípady, v ktorých
sa
užívateľom
sústavy
odmietne
prístup k sústavám
podľa článku 6 ods. 2,
lebo
prevádzkovatelia
prenosovej a distribučnej
sústavy
nemajú
potrebnú
kapacitu,
alebo v ktorých
sa
začalo
príslušné
konanie
na
urovnanie
sporu.
58.      To
isté
platí
pre článok 7 ods. 5.
Podľa
tohto
ustanovenia
členské
štáty
môžu
odmietnuť
udeliť
povolenie
na
priame
vedenie,
ak
by
udelenie
takéhoto
povolenia bránilo
uplatňovaniu
ustanovení o povinnostiach
služby
vo
verejnom
záujme v článku 9.
Toto
ustanovenie
je
pravdepodobne
zamerané
najmä
na
prípady, v ktorých
by
priame
vedenie
neodôvodnene
umožnilo
hospodárskemu
subjektu
vyhnúť
sa
plateniu
sieťových
poplatkov. V prospech
toho
tiež
svedčí,
že
členské
štáty
sa
podľa článku 9 ods. 5
môžu
rozhodnúť,
že
nebudú
uplatňovať
najmä článok 7,
pokiaľ
by
jeho
uplatňovanie z právnych
alebo
skutkových
dôvodov
bránilo
plneniu
povinností
uložených
elektroenergetickým
podnikom
vo
všeobecnom
hospodárskom
záujme.
59.      Záveru,
že
priame
vedenie
predstavuje
alternatívu k zásobovaniu
prostredníctvom
sústavy,
nebráni
ani
rozsudok
ENGIE
Deutschland.
Je
pravda,
že
Súdny
dvor v ňom
zdôraznil
zásadnú
úlohu,
ktorú
smernica o vnútornom
trhu s elektrinou
priznáva
prevádzkovateľom
sústav
pri
dokončovaní
integrácie
vnútroštátnych
trhov.(16) Toto
rozhodnutie
sa
však
týkalo
prípadu, v ktorom
vnútroštátny
zákonodarca
vytvoril
novú
kategóriu,
ktorá
nebola
upravená v smernici a ktorá
umožňovala
obísť
jej
systematiku.(17) V prejednávanom prípade
je
priame
vedenie
naopak
kategóriou,
ktorú
upravuje
samotná
smernica.
60.      Preto
sa
domnievam,
že
systematické
úvahy
podporujú
extenzívne
chápanie
pojmu
priame
vedenie,
podľa
ktorého
je
rozhodujúce
len
to,
že
nedochádza k použitiu
sústavy.
e)      Ciele smernice
61.      Tento
záver
vyplýva
aj z celkového
posúdenia
cieľov,
ktoré
sleduje
smernica o vnútornom
trhu s elektrinou.(18)
1)      Liberalizácia vnútorného trhu s elektrinou
62.      V prospech
extenzívneho
chápania
pojmu
priame
vedenie
svedčí v prvom
rade
to,
že
cieľom
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
je
komplexná
liberalizácia
vnútorného
trhu s elektrinou.(19)
63.      Pred
liberalizáciou
existovali v mnohých
členských
štátoch
monopoly
podnikov
dodávajúcich
elektrinu.
Prostredníctvom
smerníc o vnútornom
trhu s elektrinou
od
prijatia
smernice
96/92(20) došlo k postupnému
otvoreniu
spoločného
trhu s dodávkami
elektriny.
Tým
sa
majú
dosiahnuť
nielen
konkurenčné
ceny a vysoký
štandard
dodávok
energie a stability
siete,
ale
aj
ciele
týkajúce
sa
trvalej
udržateľnosti.
To
je
vyjadrené v odôvodnení
2
smernice
2019/944,
ktorá
platí v súčasnosti.(21)
64.      Priame
vedenia
sú
jedným z pilierov
úplne
otvoreného
vnútorného
trhu s elektrinou.
Ak
sú
požiadavky
na
vedenia,
ktoré
sa
klasifikujú
ako
priame
vedenia,
nižšie,
viac
odberateľov
môže
mať
prospech z dodávok
prostredníctvom
priamych
vedení.
Extenzívne
chápanie
pojmu
priame
vedenie
preto
podporuje
ďalšiu
liberalizáciu a integráciu
tohto
trhu.
65.      Podľa
odôvodnenia
35
smernice
96/92
„treba
umožniť
povolenie
výstavby a používanie
priamych
vedení“.
Je
pravda,
že v odôvodneniach
smernice v aktuálnom
znení
sa
už
nenachádza
takýto
výslovný
odkaz
na
úlohu
priamych
vedení
pre
cieľ
týkajúci
sa
komplexnej
liberalizácie.
66.      Dôležitá
úloha
priamych
vedení
pri
zásobovaní
energiou
však
aj
bez
výslovnej
zmienky v odôvodneniach
jasne
vyplýva z článku 7 ods. 1
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou.
Podľa
tohto
ustanovenia
členské
štáty
prijmú
potrebné
opatrenia,
ktoré
umožnia,
aby
všetci
výrobcovia a dodávatelia
elektriny
mohli
zásobovať
okrem
iného
vlastných
odberateľov
prostredníctvom
priameho
vedenia a všetci
odberatelia
mohli
byť
zásobovaní
prostredníctvom
priameho
vedenia.
Je
pravda,
že
nasledujúce
odseky článku 7 priznávajú
členským
štátom
možnosť
za
osobitných
okolností
obmedziť
povolenie
priamych
vedení.
To
však
potvrdzuje,
že
pojem
priame
vedenie
uvedený v článku 2 bode 41
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
sa
má v zásade
chápať
extenzívne a budovanie
priamych
vedení
môžu
obmedziť
nanajvýš
členské
štáty.
2)      Cieľ ekologickej transformácie
67.      Smernica o vnútornom
trhu s elektrinou
podľa
jej článku 1 ods. 2
navyše
sleduje
cieľ,
ktorým
je
využiť
výhody
integrovaného
trhu
na
zabezpečenie
hladkého
prechodu
na
udržateľný
nízkouhlíkový energetický
systém.
Trvalá
udržateľnosť
je
uvedená
okrem
iného
aj v odôvodnení
2
ako
cieľ
sledovaný
touto
smernicou.
68.      Hoci
priame
vedenia
nie
sú
obmedzené
na
dodávky
energie z obnoviteľných
zdrojov,
môžu
podporovať
cieľ
týkajúci
sa
trvalej
udržateľnosti.
69.      Priame
vedenia
totiž
poskytujú
odberateľom
možnosť
využívať
výlučne
„ekologickú“
elektrinu
bez
toho,
aby
museli
použiť
verejnú
sústavu, v ktorej
elektrina v súčasnosti
ešte
nepochádza v celom
rozsahu z obnoviteľných
zdrojov
energie.
Vhodným
príkladom
toho
je
prípad
spoločnosti
Jelgavas autobusu
parks vo
veci C‑756/24,
ktorá
chce
vďaka
priamemu
vedeniu
odoberať
elektrinu z elektrárne
na
biomasu.
3)      Konflikt s cieľom týkajúcim sa zabezpečenia dostupných cien energie
70.      Podľa článku 1 ods. 2
však
smernica o vnútornom
trhu s elektrinou
tiež
sleduje
cieľ,
ktorým
je
využiť
výhody
integrovaného
trhu
na
zabezpečenie
dostupných a transparentných
cien
energie a nákladov
pre
spotrebiteľov a vysokej
miery
bezpečnosti
dodávok.
71.      Podľa
Komisie
sa
má
pojem
priame
vedenie
vykladať
reštriktívne,
lebo
za
elektrinu
dodávanú
prostredníctvom
priamych
vedení
sa
neposkytuje
nijaký
príspevok k celkovým
nákladom
na
elektrickú
sústavu,
zatiaľ
čo
odberatelia
zásobovaní
prostredníctvom
sústavy
musia
platiť
za
elektrinu
všeobecné
sieťové
poplatky.
Komisia
sa
teda
odvoláva
na
dôvodnú
obavu,
že
ceny
energií,
najmä
pre
odberateľov v domácnosti a malé
podniky,
by
sa
mohli
zvýšiť,
ak
by
spotrebitelia
(najmä
veľkí
priemyselní
odberatelia)
mohli
byť
zásobovaní
prostredníctvom
priamych
vedení
aj v prípade,
keď
existuje
alebo
je
možné
pripojenie k sústave.
Odberatelia v domácnosti a malé
podniky
totiž
odoberajú
menej
elektriny,
takže
výstavba
priameho
vedenia
pre
týchto
odberateľov
by
pravdepodobne
nebola
pre
výrobcov a dodávateľov
zisková.
Ak
sa
však
veľkí
odberatelia
energie
odpoja
od
sústavy a budú
zásobovaní – bez
platenia
sieťových
poplatkov – prostredníctvom
priamych
vedení,
zároveň
sa
zvýšia
náklady
na
údržbu a prevádzku
sústavy
pre
ostatných
odberateľov
sústavy.
72.      Hoci
chápem
tieto
obavy
Komisie,
nevidím
dôvod,
prečo
by
sa z toho
mal
vyvodiť
záver,
že
normotvorca
chcel
riešiť
tento
problém
reštriktívnym
chápaním
pojmu
priame
vedenie.
73.      Ako
som
už
vysvetlila v bode 55 a nasl.,
skutočnosť,
že
vedenie
je
klasifikované
ako
priame
vedenie,
totiž
ešte
nevyhnutne
nevedie k jeho
povoleniu.
Odseky
2
až
5 článku 7 smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
naopak
priznávajú
členským
štátom
možnosť
odmietnuť
udeliť
povolenie
na
výstavbu,
pokiaľ
uplatnia
objektívne a nediskriminačné
kritériá a zohľadnia
úvahy
uvedené v článku 7 ods. 1. V rámci
diskrečnej právomoci
členských
štátov
možno
pri
rozhodovaní o udelení
povolenia
zohľadniť
potenciálne
nepriaznivé
účinky
na
ceny
energie
pre
odberateľov v domácnosti a malých
koncových
odberateľov
(pozri – ako
už
bolo
vysvetlené v bode 58 – osobitne článok 7 ods. 5,
ako
aj článok 9 ods. 5).(22) Okrem
toho
členské
štáty
majú
podľa
odôvodnenia
58
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
vo
všeobecnosti
prijať
opatrenia
potrebné
na
ochranu
zraniteľných a energeticky
chudobných
odberateľov.
74.      Prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
preskúmal,
či
odmietnutie
udeliť
povolenia
na
výstavbu
sporných
vedení v prejednávanom prípade
spočíva
na
obave z konkrétnych
nepriaznivých
účinkov a či
je
založené
na
objektívnych a nediskriminačných
kritériách.(23)
3.      Predbežný záver
75.      Na
základe
vyššie
uvedených
úvah
som
dospela k záveru,
že
vymedzenie
pojmu
priame
vedenie
nezávisí
od
toho,
či
existuje
pripojenie k sústave
alebo
či
je
takéto
pripojenie
technicky
možné
alebo
ekonomicky
zmysluplné.
Jediným
určujúcim
faktorom
pre
vymedzenie
pojmu
priame
vedenie
je,
či
výrobca(24) zásobuje
odberateľa
bez
použitia
sústavy.
B.      O úplnom oddelení od sústavy (otázka 2 vo veci C‑756/24)
76.      Svojou
druhou
otázkou
vo
veci C‑756/24
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
sa
môže
odberateľ,
ktorý
bol
predtým
pripojený k sústave,
spojiť s výrobcom
prostredníctvom
priameho
vedenia
aj
vtedy,
keď
si
odberateľ
po
vybudovaní
plánovaného
vedenia
chce
ponechať
existujúce
pripojenie k sústave
ako
záložné
pripojenie.
77.      Ak
je,
ako
je
vysvetlené
vyššie,
rozhodujúcim
znakom
priameho
vedenia
to,
že
výrobca
zásobuje
odberateľa
bez
použitia
sústavy,
potom
nemôže
byť
relevantné,
či
existuje
záložné
pripojenie k sústave
alebo
či
sa
toto
pripojenie
prípadne
používa
súbežne s priamym
vedením.
78.      Tento
názor
potvrdzuje článok 4 smernice o vnútornom
trhu s elektrinou,
ktorý
odberateľovi
zaručuje
slobodný
výber
dodávateľa.
Podľa
neho
majú
členské
štáty
zabezpečiť,
aby
odberatelia
mohli
mať
súčasne
uzavreté
viaceré
zmluvy
na
dodávku
elektriny. Článok 7 ods. 3
ďalej
spresňuje,
že v tomto
prípade
môžu
popri
sebe
existovať
priame
vedenie a pripojenie k sústave.
79.      Ako
zdôrazňuje
Rakúsko,
(kontrolovaná)
možnosť
výmeny
elektriny
medzi
priamym
vedením a sústavou
je
obzvlášť
dôležitá
práve
vzhľadom
na v súčasnosti
zakotvenú
aktívnu
úlohu
spotrebiteľov
ako
decentralizovaných
aktérov
pri
využívaní
obnoviteľných
zdrojov
energie,
ktoré
často
dopĺňajú
dodávky
prostredníctvom
sústavy.(25)
80.      Úplné
oddelenie
odberateľa
od
sústavy
alebo
odpojenie(26) preto
nie
je
nevyhnutné
na
to,
aby
odberateľ
mohol
byť
zásobovaný
prostredníctvom
priameho
vedenia.
C.      O pripojení viacerých odberateľov k tomu istému vedeniu (otázka 2 vo veci C‑722/24)
81.      Druhou
časťou
svojej
druhej
otázky
vo
veci C‑722/24
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
je
možné
pripojiť
viacerých
odberateľov
prostredníctvom
toho
istého
priameho
vedenia,
alebo
či
priame
vedenie
možno
použiť
len
na
zásobovanie
izolovaného
odberateľa.
82.      Zastávam
názor,
že
vedenie,
ku
ktorému
je
pripojených
viacero
odberateľov,
možno
tiež
klasifikovať
ako
priame
vedenie.
Na
rozdiel
od článku 2 bodu 41
prvej
alternatívy
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
totiž
normotvorca v druhej
alternatíve
nestanovil
obmedzenie
týkajúce
sa
izolovaného
odberateľa.
Jazykový
rozdiel
medzi
týmito
dvoma
alternatívami
jasne
ukazuje,
že v druhej
alternatíve
sa
na
odberateľa
nekladú
žiadne
ďalšie
požiadavky.
83.      V prospech
výkladu,
podľa
ktorého
môžu
byť
prostredníctvom
priameho
vedenia
zásobovaní
viacerí
odberatelia,
navyše
svedčí
cieľ
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou,
ktorý
je
spomenutý v bode 79
vyššie,
spočívajúci v priznaní
decentralizovanej a doplnkovej
úlohy v rámci
ekologickej
transformácie
trhu s elektrinou
spotrebiteľom.
84.      Skutočnosť,
že k existujúcemu
vedeniu,
ku
ktorému
chce
Elektro
biznis
pripojiť
svojho
odberateľa,
nielenže
už
sú
pripojení
iní
odberatelia,
ale
že
prostredníctvom
neho
sa
elektrina
tiež
prenáša
do
sústavy,
nebráni
klasifikácii
prepojenia
medzi
spoločnosťou
Elektro
biznis a dotknutým
odberateľom
ako
priameho
vedenia. V tejto
súvislosti
stačí,
aby
Elektro
biznis
zásobovala
tohto
odberateľa
(aj)
priamo
(t. j. bez
použitia
sústavy) a aby
technické
opatrenia
zabránili
nekontrolovanému
úbytku
elektriny
zo
sústavy k tomuto
odberateľovi.
D.      O pojme „miesto výroby“ (otázka 1 vo veci C‑722/24)
85.      Svojou
prvou
otázkou
vo
veci C‑722/24
sa
vnútroštátny
súd
navyše
pýta,
či
pojem
izolované
miesto
výroby v zmysle článku 2 bodu 41
prvej
alternatívy
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
zahŕňa
aj
vedenie,
ktorého
vlastníkom
je
výrobca,
pripojené k elektrárni,
určené
na
prenos
vyrobenej
elektriny,
ktoré
siaha
za
hranice
miesta,
kde
sa
nachádza
elektráreň(27). V tejto
súvislosti
treba
konštatovať,
že – na
rozdiel
od
toho,
čo
vyplýva
z formulácie prejudiciálnej
otázky – vnútroštátny
súd
tým,
že
používa
slovné
spojenie
„prenos
vyrobenej
elektriny“,
neobmedzuje
svoju
otázku
na
„prenos“
elektriny v zmysle článku 2 bodu 34
uvedenej
smernice,
ale
netechnickým
spôsobom
sa
odvoláva
na
všetky
formy
prepravy
elektriny.
86.      Okrem
toho
je
irelevantné,
či
vedenie
patrí k izolovanému
miestu
výroby
(prvá
alternatíva),
alebo
patrí k miestu
výrobcu
(druhá
alternatíva).
Ako
som
totiž
už
konštatovala v bode 39
vyššie,
odlíšenie
oboch
alternatív
upravených v článku 2 bode 41 v tomto
smere
nie
je
podstatné.
87.      Vnútroštátny
súd
sa
tiež v podstate
nepýta
na
to,
pod
ktorú z alternatív
uvedených v nejednoznačne
sformulovanom článku 2 bode 41
má
patriť
vedenie, o ktoré
ide
vo
veci C‑722/24.
Naopak,
chce
získať
odpoveď
na
všeobecnú
otázku,
či
možno
vedenie,
ktoré
nespája
odberateľa s miestom
výrobcu,
ale s existujúcim
vedením,
ktoré
vedie k tomuto
miestu,
klasifikovať
ako
priame
vedenie.
88.      Podľa
môjho
názoru v tejto
súvislosti
nie
je
rozhodujúcim
faktorom
geografické
ohraničenie
miesta
výrobcu,
ale
funkčné
prepojenie
medzi
odberateľom a výrobcom
prostredníctvom
priameho
vedenia.
Inými
slovami,
vedenie
je
priamym
vedením,
ak
slúži
na
priame
dodávanie
elektriny
odberateľovi
výrobcom,
či
už
prostredníctvom
prepojenia
odberateľa s miestom
výrobcu,
alebo
prostredníctvom
vedenia
prepojeného s týmto
miestom,
pokiaľ
všeobecná
elektrická
sústava
nie
je
súčasťou
tohto
prepojenia.
E.      O kritériu izolovaného odberateľa a izolovaného miesta výroby (otázky 1 a 2 vo veci C‑722/24 a otázka 3 vo veci C‑756/24)
89.      Ako
som
vysvetlila v bode 39
vyššie,
obidve
vedenia,
ktorých
povolenie
je
predmetom
oboch
konaní
vo
veci
samej, v každom
prípade
patria
pod článok 2 bod 41
druhú
alternatívu
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou.
90.      Naopak,
sporné
vedenia
nepatria
pod
prvú
alternatívu
uvedenú v tomto
ustanovení,
lebo v oboch
konaniach
vo
veci
samej
existujú
prepojenia
so
sústavou.
91.      Jazykové
verzie
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou
síce
nie
sú
úplne
identické,
pokiaľ
ide o polohu
miesta
výroby a odberateľa
podľa článku 2 bodu 41
prvej
alternatívy,
avšak
vo
väčšine z nich
sa
uvádza,
že
ide o samostatnú,
resp.
oddelenú
polohu. V niektorých
jazykových
verziách,
okrem
iného v lotyšskej,
anglickej a francúzskej
jazykovej
verzii,(28) sa
prostredníctvom
použitia
pojmov
„izolēts lietotājs“,
„isolated customer“
alebo
„client isolé“
zdôrazňuje
izolovaná,
samostatná
alebo
oddelená
poloha
odberateľa,
resp.
miesta
výroby. V iných
jazykových
verziách,
ako
je
estónska,
fínska a poľská
jazyková
verzia,
sa
používa
podobný
pojem
oddelený
(„eraldiasetseva tarbijaga“,
„erilliseen asiakkaaseen“ a „wydzielonym odbiorcą“).
Pojmy
„einzelner Kunde“,
resp.
„enskild kund“,
ktoré
sú
použité v nemeckej a švédskej
jazykovej
verzii,
možno
rovnako
chápať
ako
samostatné
alebo
izolované.
92.      Z vyššie
uvedeného
teda
vyplýva,
že článok 2 bod 41
prvá
alternatíva
smernice o vnútornom
trhu s elektrinou,
ako
tvrdí
Rakúsko,
sa
vzťahuje
na
situáciu
tzv.
izolovaných
miest,
ktoré
nie
sú
pripojené k sústave. S výhradou
preskúmania
vnútroštátnym
súdom
preto
vedenia, o ktoré
ide v konaniach
vo
veci
samej, z dôvodu
ich
existujúcich
prepojení
so
sústavou
nepatria
do
pôsobnosti
tejto
alternatívy.
V.      Návrh
93.      Na
základe
vyššie
uvedených
úvah
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
mu
položil
Augstākā tiesa (Senāts)
[Najvyšší
súd (Senát),
Lotyšsko],
takto:
Článok 2 bod 41 v spojení s článkom 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/944 z 5. júna 2019 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou a o zmene smernice 2012/27/EÚ sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
–        vedenie
možno
považovať
za
priame
vedenie,
ak
slúži
na
priame
zásobovanie
odberateľa,
–        pre
vymedzenie
pojmu
priame
vedenie
je
relevantné
iba
to,
či
výrobca
alebo
dodávateľ
zásobuje
odberateľa
bez
použitia
sústavy,
–        priamym
vedením
môže
byť
vedenie,
ktorým
sa
má
výrobca
prepojený
so sústavou
prepojiť s odberateľom
pripojeným k sústave,
pokiaľ
výrobca
prostredníctvom
tohto
priameho
vedenia
priamo
dodáva
elektrinu
odberateľovi
bez
použitia
sústavy,
–        vymedzenie
pojmu
priame
vedenie
môže
zahŕňať
aj
vedenie,
ktoré
sa
používa
na
zásobovanie
viacerých
odberateľov
elektrinou.
1      Jazyk
prednesu:
nemčina.
2      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 19. decembra 1996 o spoločnej právnej úprave vnútorného trhu s elektrickou energiou (Ú. v. ES L 27, 1997, s. 20; Mim. vyd. 12/002, s. 3).
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 5. júna 2019 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou a o zmene smernice 2012/27/EÚ (Ú. v. EÚ L 158, 2019, s. 125).
4      Poznámka
pod
čiarou
sa
netýka
slovenského
znenia
návrhov.
5      Vo
veci C‑722/24
sa
obe
prejudiciálne
otázky
zameriavajú
na
výklad
pojmu
„izolované
miesto
výroby“,
resp.
„miesto
výroby“,
ktorý
sa
vyskytuje
iba v prvej
alternatíve.
Tretia
prejudiciálna
otázka
vo
veci C‑756/24
sa
týka
výkladu
pojmu
„izolovaný
odberateľ“,
ktorý
je
tiež
použitý
iba v prvej
alternatíve.
6      Kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka.
7      V českej
verzii
sa
napríklad na
druhom
mieste
nachádza
spojka
„nebo“
(„alebo“).
8      Kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka.
9      Lotyšský
zákon o trhu s elektrinou
sa v tomto
smere v § 1 bode 29
odchyľuje
od
formulácie
smernice,
keďže
druhá
alternatíva
je v ňom
vymedzená
ako
vedenie
„spájajúce
samostatného
výrobcu
elektriny a distribútora,
ktorý
dodáva
elektrinu
priamo
zariadeniam,
ktorých
je
vlastníkom
alebo
držiteľom,
prepojeným
podnikom a svojim
vlastným
odberateľom“.
Napriek
tomu
by
malo
byť
možné
vykladať
toto
ustanovenie v súlade
so
smernicou v tom
zmysle,
že
aj
výrobca
môže
priamo
zásobovať
svoje
zariadenia,
prepojené
spoločnosti a odberateľov.
To
vyplýva
najmä z § 26
zákona o trhu s elektrinou,
podľa
ktorého
„výrobca
má
právo
dodávať
elektrinu
odberateľom
alebo
svojim
vlastným
zariadeniam
prostredníctvom
spojenia
priamym
vedením“.
10      Pozri v tomto
zmysle
tiež
rozsudok z 1. júna
1961,
Simon/Súdny
dvor (15/60,
EU:C:1961:11,
s. 261).
Pozri
tiež
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Trstenjak vo
veci
Quelle (C‑404/06,
EU:C:2007:682, bod 58).
11      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 96/92/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2003, s. 37; Mim. vyd. 12/002, s. 211).
12      Podľa článku 2 bodu 15
smernice
2003/54
bolo
priame
vedenie
„buď
elektrické
vedenie
spájajúce
izolované
výrobné
miesto s izolovaným
zákazníkom,
alebo
elektrické
vedenie
spájajúce
výrobcu
elektrickej
energie a podnik
dodávajúci
elektrinu,
ktorý
priamo
zásobuje
svoje
vlastné
zariadenia
podriadené
spoločnosti
alebo
oprávnených
zákazníkov“.
13      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. júna 2024 o spoločných pravidlách pre vnútorné trhy s obnoviteľným plynom, so zemným plynom a s vodíkom, ktorou sa mení smernica (EÚ) 2023/1791 a zrušuje smernica 2009/73/ES (Ú. v. EÚ L,
2024/1788).
14      Kurzívou
zvýraznila
generálna
advokátka.
15      Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
16      Rozsudok z 28. novembra
2024,
ENGIE
Deutschland (C‑293/23,
EU:C:2024:992, bod 77).
17      Nemecký
zákonodarca
tým,
že
vytvoril
kategóriu
„zariadenie
pre
vlastnú
spotrebu“,
ktorá
nebola
upravená v smernici,
zároveň
vymedzil
pojem
„distribučná
sústava“
reštriktívnejšie,
než
to
bolo
stanovené v smernici.
Na
prevádzkovateľov
zariadení
pre
vlastnú
spotrebu
sa
nevzťahovali
povinnosti
prevádzkovateľov
distribučných
sústav,
čo
vyvolalo
obavy z obchádzania
ustanovení
smernice.
18      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora,
ak
existujú
rôzne
možné
výklady
ustanovenia
práva
Únie,
treba
uprednostniť
výklad,
ktorý
je
spôsobilý
zachovať
potrebný
účinok
tohto
ustanovenia – pozri
rozsudky z 22. septembra
1988,
Saarland a i. (187/87,
EU:C:1988:439, bod 19), a z 24. februára
2000,
Komisia/Francúzsko
(C‑434/97,
EU:C:2000:98, bod 21).
19      Pozri v tomto
zmysle
už
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Sabatauskas a i. (C‑239/07,
EU:C:2008:344, bod 22).
20      Medzitým
platila
už
spomenutá
smernica
2003/54 a smernica
Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, ktorou sa zrušuje smernica 2003/54/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 55).
21      Podľa
tohto
odôvodnenia
je
cieľom
vnútorného
trhu s elektrinou
„organizáciou
konkurenčných
cezhraničných
trhov s elektrinou
ponúknuť
všetkým
koncovým
odberateľom
Únie,
či
ide o občanov
alebo
podniky,
skutočný
výber,
nové
obchodné
príležitosti,
konkurenčné
ceny,
efektívne
investičné
signály a vyšší
štandard
služieb a prispieť k bezpečnosti
dodávok a trvalej
udržateľnosti“.
Pozri
tiež
už
odôvodnenie
4
smernice
96/92,
ako
aj
odôvodnenia
3 a 5
smernice
2009/72.
22      Pozri v tomto
zmysle
už
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Sabatauskas a i. (C‑239/07,
EU:C:2008:344, bod 43).
Pozri
tiež
rozsudok z 9. októbra
2008,
Sabatauskas a i. (C‑239/07,
EU:C:2008:551, bod 48),
ako
aj
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Elektrorazpredelenie Jug (C‑31/18,
EU:C:2019:421, bod 43).
23      Rozsudok z 9. októbra
2008,
Sabatauskas a i. (C‑239/07,
EU:C:2008:551, bod 48), a návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Elektrorazpredelenie Jug (C‑31/18,
EU:C:2019:421, bod 43).
24      To
isté
platí
aj
pre
ostatné
prípady,
na
ktoré
sa
vzťahuje článok 2 bod 41.
25      Pozri
napríklad článok 15
(„Aktívni
odberatelia“)
alebo článok 16
(„Občianske
energetické
spoločenstvá“)
ako aj odôvodnenia 42 až 47 smernice o vnútornom
trhu s elektrinou.
26      Jelgavas autobusu
parks predložila
Regulačnej
komisii
vyhlásenie,
podľa
ktorého
bude
počas
pripojenia k plánovanému
priamemu
vedeniu
zabezpečené
odpojenie
od
sústavy.
27      Vnútroštátny
súd
chce
vymedziť
toto
miesto
poštovou
adresou.
28      Tiež
napríklad v talianskej
(„cliente isolato“),
dánskej
(„isoleret kunde“) a portugalskej
(„cliente isolado“)
jazykovej
verzii.