62007CJ0391
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (prvního senátu)
4. prosince 2008 (
*1
)
„Nařízení (ES) č. 800/1999 — Vývozní náhrady pro zemědělské produkty — Článek 16 — Rozlišená náhrada — Důkaz o splnění dovozních celních formalit — Předložení kopie nebo fotokopie přepravního dokladu — Nařízení (ES) č. 1501/95 — Poskytování vývozních náhrad pro obiloviny — Článek 13 — Odchylka od ustanovení článku 16 nařízení č. 800/1999“
Ve věci C-391/07,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Finanzgericht Hamburg (Německo) ze dne 30. července 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 20. srpna 2007, v řízení
Glencore Grain Rotterdam BV
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení P. Jann, předseda senátu, M. Ilešič (zpravodaj), A. Tizzano, E. Levits a J.-J. Kasel, soudci,
generální advokátka: E. Sharpston,
vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc-Sławiczek, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 12. června 2008,
s ohledem na vyjádření předložená:
—
za Glencore Grain Rotterdam BV L. Haringsem a C. Bittnerem, Rechtsanwälte,
—
za Hauptzollamt Hamburg-Jonas G. Seber, jako zmocněnkyní,
—
za Komisi Evropských společenství J. Schiefererem a F. Erlbacherem, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 18. září 2008,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 13 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami (Úř. věst. L 147, s. 7; Zvl. vyd. 03/17, s. 442), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1259/97 ze dne 1. července 1997 (Úř. věst. L 174, s. 10; Zvl. vyd. 03/21, s. 181, dále jen „nařízení č. 1501/95“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Glencore Grain Rotterdam BV (dále jen „Glencore“) a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (dále jen „Hauptzollamt“) ohledně nároku na náhradu použitelnou na zásilku žita o hmotnosti 3041886 kg vyvezenou do Ruska.
Právní rámec
Nařízení (EHS) č. 3665/87
3
Třetí a dvanáctý bod odůvodnění nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1), zněly takto:
„vzhledem k tomu, že obecná pravidla stanovená Radou určují, že náhrada je vyplacena po prokázání, že produkty byly vyvezeny ze Společenství; že, aby se dospělo k jednotnému výkladu pojmu vývoz ze Společenství, je třeba, aby byl vzat v úvahu den výstupu produktu z celního území Společenství;
[…]
vzhledem k tomu, že, pokud je sazba náhrady rozlišena podle místa určení produktu, je třeba si ověřit, že produkt byl dovezen do třetí země nebo do jedné ze třetích zemí, pro kterou byla náhrada stanovena; […]“(neoficiální překlad)
4
Nařízení č. 3665/87 podle svého čl. 1 sedmé odrážky stanoví, „aniž jsou dotčena odchylná ustanovení v předpisech Společenství týkajících se některých produktů“(neoficiální překlad), společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny.
5
Ustanovení týkající se rozlišených vývozních náhrad jsou uvedena v článcích 16 až 21 tohoto nařízení.
6
Článek 18 nařízení č. 3665/87, ve znění vyplývajícím z nařízení Komise (ES) č. 2955/94 ze dne 5. prosince 1994 (Úř. věst. L 312, s. 5, dále jen „nařízení č. 3665/87“), stanovil:
„1.   Splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě se prokáže předložením jednoho z těchto dokladů podle výběru dovozce:
a)
celního dokladu nebo jeho kopie či fotokopie; shoda této kopie nebo fotokopie s originálem musí být ověřena buď orgánem, který potvrdil originál dokladu, nebo úřadem příslušné dotyčné třetí země, nebo úřadem jednoho z členských států v dotyčné třetí zemi nebo subjektem pověřeným výplatou náhrady;
b)
osvědčení o vykládce a propuštění zboží ke spotřebě vystaveného mezinárodní kontrolní a dozorčí společností schválenou členským státem. V daném osvědčení musí být uvedeno datum a číslo celního dokladu pro propuštění zboží ke spotřebě.
2.   Pokud vývozce nemůže ani po vykonání příslušných kroků získat doklad vybraný v souladu s odst. 1 písm. a) nebo b) nebo pokud existují pochybnosti o pravosti předloženého dokladu, může být splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě považováno za prokázané předložením jednoho nebo několika z těchto dokladů:
[…]
3.   Vývozce je povinen v každém případě předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu.
4.   Komise může stanovit postupem podle článku 38 nařízení Rady č. 136/66/EHS [ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky (Úř. věst. 1966, 172, s. 3025; Zvl. vyd. 03/01, s. 77)] a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů, v některých zvláštních případech, jež budou určeny, že důkaz o dovozu uvedený v odstavcích 1 a 2 lze poskytnout předložením zvláštního dokladu nebo jakýmkoli jiným způsobem.“(neoficiální překlad)
7
Nařízení č. 3665/87 bylo zrušeno a nahrazeno od 1. července 1999 nařízením Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11 a – oprava – Úř. věst. L 180, s. 53; Zvl. vyd. 03/25, s. 129).
Nařízení č. 800/1999
8
První, druhý a sedmnáctý bod odůvodnění nařízení č. 800/1999 zní takto:
„(1)
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3665/87 […] bylo opakovaně a podstatně změněno; že při příležitosti nových změn by mělo být z důvodu jasnosti přepracováno;
(2)
vzhledem k tomu, že obecná pravidla stanovená Radou určují, že náhrada je vyplacena po prokázání, že produkty byly vyvezeny ze Společenství; že pokud pro všechny třetí země platí jednotná sazba náhrady, nárok na náhradu vzniká, jakmile produkty opustily trh Společenství; že pokud je sazba náhrady rozlišena podle místa určení produktů, je nárok na náhradu podmíněný dovozem do třetí země;
[…]
(17)
vzhledem k tomu, že pokud je sazba náhrady rozlišena podle místa určení vyvážených produktů, musí se prokázat, že dotyčný produkt byl dovezen do třetí země; že splnění dovozních celních formalit spočívá především v zaplacení platných dovozních cel, což je nutné k tomu, aby produkt mohl být uveden na trh v dotyčné třetí zemi; že s přihlédnutím k různosti situací existujících v dovážejících třetích zemích je vhodné schválit předkládání dovozních celních dokladů, které zaručují příchod [doručení] vyvezených produktů na místo určení a přitom co nejméně omezují obchod.“
9
Podle svého čl. 1 deváté odrážky nařízení č. 800/1999 stanoví, „aniž jsou dotčena odchylná ustanovení v předpisech Společenství týkajících se některých produktů“, společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro obiloviny.
10
Obecná ustanovení týkající se nároku na vývozní náhradu jsou uvedena v článcích 3 až 13 tohoto nařízení, zatímco ustanovení týkající se rozlišených vývozních náhrad jsou stanovena v článcích 14 až 19 uvedeného nařízení.
11
Článek 14 odst. 1 nařízení č. 800/1999 stanoví, že „[p]okud se sazba náhrady rozlišuje podle místa určení, náhrady se vyplatí v závislosti na dodatečných podmínkách stanovených v článcích 15 a 16“.
12
Článek 15 odst. 1 a 3 tohoto nařízení stanoví:
„1.   Produkty musí být dovezeny v nezměněném stavu do třetí země nebo do jedné ze třetích zemí, pro které je náhrada stanovena, do 12 měsíců ode dne přijetí vývozního prohlášení; […]
[…]
3.   Produkt se považuje za dovezený, pokud jsou splněny dovozní celní formality, zejména formality týkající se výběru dovozních cel ve třetí zemi.“
13
Podle čl. 16 odst. 1 až 4 uvedeného nařízení:
„1.   Splnění dovozních celních formalit se prokáže předložením jednoho z těchto dokladů podle výběru dovozce:
a)
celního dokladu nebo jeho kopie či fotokopie; shoda této kopie nebo fotokopie s originálem musí být ověřena buď orgánem, který potvrdil originál dokladu, nebo úřadem příslušné dotyčné třetí země, nebo úřadem jednoho z členských států v dotyčné třetí zemi nebo subjektem pověřeným výplatou náhrady;
b)
osvědčení o vykládce a dovozu vystaveného mezinárodní kontrolní a dozorčí společností schválenou členským státem v souladu s minimálními podmínkami stanovenými v odstavci 5. V daném osvědčení musí být uvedeno datum a číslo dovozního celního dokladu.
2.   Pokud vývozce nemůže ani po vykonání příslušných kroků získat doklad vybraný v souladu s odst. 1 písm. a) nebo b) nebo pokud existují pochybnosti o pravosti předloženého dokladu, může být splnění dovozních celních formalit považováno za prokázané předložením jednoho nebo několika z těchto dokladů:
[…]
3.   Vývozce je povinen v každém případě předložit kopii nebo fotokopii přepravních dokladů.
4.   Komise může stanovit postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů, v některých zvláštních případech, jež budou určeny, že dovoz uvedený v odstavcích 1 a 2 je považován za prokázaný [důkaz o dovozu uvedený v odstavcích 1 a 2 lze poskytnout] předložením zvláštního dokladu nebo jakýmkoli jiným způsobem.“
14
Jak bylo uvedeno v bodě 7 tohoto rozsudku, nařízení č. 800/1999 zrušilo a nahradilo nařízení č. 3665/87. Článek 54 odst. 2 nařízení č. 800/1999 upřesňuje, že odkaz na nařízení č. 3665/87 nebo na jeho články se ve všech aktech Společenství považuje za odkaz na nařízení č. 800/1999 nebo na jeho odpovídající články. Z přílohy I nařízení č. 800/1999 vyplývá, že článek 18 nařízení č. 3665/87 odpovídá článku 16 nařízení č. 800/1999.
15
Podle svého čl. 55 druhého pododstavce se nařízení č. 800/1999 použije ode dne 1. července 1999.
Nařízení č. 1501/95
16
Čtrnáctý bod odůvodnění nařízení č. 1501/95 zní takto:
„vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3665/87 […] vyžaduje, aby v případech, kdy se náhrady liší podle místa určení, byla platba náhrady podmíněna zejména předložením důkazu, že byl produkt v nezměněném stavu vyvezen do třetí země nebo do jedné ze třetích zemí, pro něž se náhrada uplatňuje; vzhledem k tomu, že pokud jde o obiloviny, jediná náhrada, která je nižší než náhrada použitelná pro vývozy do třetích zemí jako celku, je náhrada pro vývozy do Švýcarska a Lichtenštejnska; vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby většina vývozů ze Společenství nebyla zdržována požadováním důkazu o dosažení místa určení, je třeba najít jiné prostředky, jimiž se zajistí, aby produkty, pro které je vyplácena náhrada použitelná pro ‚všechny třetí země‘, nebyly do výše uvedených zemí vyváženy; vzhledem k tomu, že by proto mělo být upuštěno od nutnosti předložení důkazu o dosažení místa určení, pokud je vývoz uskutečněn po moři; vzhledem k tomu, že osvědčení vypracovaná příslušnými orgány členských států, která dokládají, že produkty opustily celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu, jsou považována za poskytnutí dostatečné záruky“.
17
Článek 13 nařízení č. 1501/95 stanoví:
„Odchylně od článku 18 nařízení (EHS) č. 3665/87 nebude vyžadován důkaz o splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě, mají-li být vyplaceny náhrady stanovené prostřednictvím nabídkového řízení, pokud provozovatel prokáže, že množství nejméně 1500 tun produktu z obilovin opustilo celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu.
Takový důkaz bude předložen připojením následujícího údaje, který je příslušným orgánem potvrzen na kontrolní kopii uvedené v článku 6 nařízení (EHS) č. 3665/87, na jednotném správním dokladu nebo na vnitrostátním dokladu[, který] prokazuje, že zboží opustilo celní území Společenství:
[…]
‚Vývoz obilovin po moři – článek 13 nařízení (ES) č. 1501/95‘
[…]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
18
Dne 30. prosince 1999 požádala Glencore o celní kontrolu vývozu žita o celkovém objemu 6725000 kg do Polska. Příslušný celní úřad této žádosti vyhověl a vydal společnosti Glencore vývozní prohlášení, přičemž jí povolil, aby zboží před jeho vývozem dočasně uskladnila.
19
V únoru 2000 požádala Glencore o konečnou celní kontrolu vývozu výše uvedeného zboží ve třech zásilkách o hmotnosti 3041886 kg, 3002975 kg a 668709 kg do Ruska přes litevský přístav Klajpeda. Celní úřad vydal k tomuto účelu vývozní prohlášení, které obsahovalo údaj uvedený v čl. 13 druhém pododstavci nařízení č. 1501/95.
20
Je nesporné, že dílčí dodávka o hmotnosti 3041886 kg, která jediná je předmětem sporu v původním řízení, byla přepravena z města Lübeck v Německu do Klajpedy na plavidle vhodném pro námořní dopravu.
21
Na žádost společnosti Glencore vyplatil Hauptzollamt vývozní náhradu za tuto dílčí dodávku předem, jak to umožňuje článek 24 nařízení č. 800/1999, s podmínkou, že nárok na náhradu vznikne a bude ve stanovené formě a lhůtě doložen.
22
Hauptzollamt, který měl za to, že podle čl. 16 odst. 3 nařízení č. 800/1999 měla Glencore předložit doklad o přepravě mezi městem Lübeck a místem určení v Rusku, a to městem Nazran, přičemž zjistil, že Glencore předložila pouze námořní konosament týkající se přepravy mezi městem Lübeck a městem Klajpeda, požádal dopisem ze dne 2. srpna 2000 společnost Glencore o kopii dokladu o navazující přepravě mezi městem Klajpeda a městem Nazran.
23
Jelikož Glencore nepředložila tuto kopii ve stanovených lhůtách, Hauptzollamt ji vyzval rozhodnutími ze dne 12. prosince 2001, změněnými rozhodnutím ze dne 1. března 2004, k vrácení předem vyplacené zálohy na vývozní náhradu, navýšené o 10 %, podle čl. 52 odst. 1 ve spojení s čl. 25 odst. 1 nařízení č. 800/1999.
24
Glencore podala proti těmto rozhodnutím žalobu k Finanzgericht Hamburg.
25
V podstatě tvrdí, že článek 16 nařízení č. 800/1999, včetně jeho odstavce 3, učinila ustanovení nařízení č. 1501/95 nepoužitelným, jak vyplývá zejména ze čtrnáctého bodu odůvodnění nařízení č. 1501/95. Jelikož Glencore předložila důkaz požadovaný článkem 13 nařízení č. 1501/95, splnila podmínky pro poskytnutí náhrady.
26
Hauptzollamt uvádí, že podle článku 13 nařízení č. 1501/95 důkaz o tom, že množství nejméně 1500 tun produktu z obilovin opustilo celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu, nahrazuje pouze důkaz o splnění celních formalit. Naproti tomu vývozce není zbaven povinnosti předložit kopii přepravního dokladu, jehož předložení vyžaduje čl. 16 odst. 3 nařízení č. 800/1999 ve všech případech.
27
Předkládající soud si klade otázku, zda článek 13 nařízení č. 1501/95, který zbavuje za podmínek v něm uvedených vývozce povinnosti prokázat splnění celních formalit, musí být vykládán v tom smyslu, že osvobozuje vývozce rovněž od povinnosti stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení č. 800/1999 předložit kopii přepravního dokladu.
28
Vzhledem k tomu, že výklad článku 13 nařízení č. 1501/95 je podle Finanzgericht Hamburg nezbytný k vyřešení sporu, který projednává, rozhodl se uvedený soud přerušit řízení a položil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být článek 13 nařízení (ES) č. 1501/95 vykládán v tom smyslu, že při předložení důkazu uvedeného v druhém odstavci tohoto ustanovení lze upustit nejen od důkazu splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě, nýbrž také od předložení přepravního dokladu [čl. 18 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3665/87, nyní čl. 16 odst. 3 nařízení (ES) č. 800/1999]?“
K předběžné otázce
29
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda článek 13 nařízení č. 1501/95 musí být vykládán v tom smyslu, že prokázání skutečnosti, že množství nejméně 1500 tun produktu z obilovin opustilo celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu, zbavuje subjekt povinnosti stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení č. 800/1999 předložit kopii či fotokopii přepravního dokladu.
30
Jak v době, kdy bylo nařízení č. 1501/95 ve svém původním znění přijato, tak v době, kdy byl jeho článek 13 změněn nařízením č. 1259/97, měl uvedený článek za cíl stanovit odchylku od článku 18 nařízení č. 3665/87.
31
Za těchto podmínek je třeba za účelem určení, zda přijetím nařízení č. 1501/95 v jeho původním znění a poté změnou jeho článku 13 zákonodárce Společenství zamýšlel zbavit vývozce povinnosti předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu, nejprve vyložit tento článek ve světle ustanovení článku 18 nařízení č. 3665/87.
32
Zaprvé, článek 18 nařízení č. 3665/87 jasně rozlišuje mezi jednak povinností předložit důkaz o splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě, která je předmětem jeho odstavců 1 a 2, a jednak povinností předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu stanovenou v jeho odstavci 3.
33
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že přepravní doklad není celním dokladem, a proto nemůže být považován za důkaz o splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě ve třetí zemi určení.
34
Přitom je nutno konstatovat, že článek 13 nařízení č. 1501/95 zbavuje vývozce pouze povinnosti předložit důkaz o splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě.
35
Tudíž přesto, že článek 13 nařízení č.1501/95 začíná slovy „[o]dchylně od článku 18 nařízení (EHS) č. 3665/87“, musí být vykládán tak, že se odchyluje pouze od čl. 18 odst. 1 a 2 nařízení č. 3665/87.
36
Zadruhé, z čl. 18 odst. 4 nařízení č. 3665/87 vyplývá, že Komise může stanovit postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66 a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů, v některých zvláštních případech, jež budou určeny, že důkaz o dovozu uvedený v odstavcích 1 a 2 lze poskytnout předložením zvláštního dokladu nebo jakýmkoli jiným způsobem.
37
Naproti tomu zákonodárce Společenství nijak nestanovil možnost odchýlit se od jiné povinnosti týkající se předložení kopie nebo fotokopie přepravního dokladu stanovené v čl. 18 odst. 3 nařízení č. 3665/87.
38
V době, kdy bylo přijato nařízení č. 1501/95 v původním znění a nařízení č. 1259/97, byl relevantním ustanovením odpovídajícím článku 38 nařízení č. 136/66 článek 23 nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami (Úř. věst. L 181, s. 21; Zvl. vyd. 03/12, s. 324). Tento článek zavedl postup, který předpokládal účast Řídícího výboru pro obiloviny.
39
Přitom jak nařízení č. 1501/95 v původním znění, tak nařízení č. 1259/97 byla přijata v souladu s postupem stanoveným uvedeným článkem, jak vyplývá z jejich posledních bodů odůvodnění, podle nichž opatření stanovená uvedenými nařízeními jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny. Proto se jeví, že tato nařízení byla přijata podle čl. 18 odst. 4 nařízení č. 3665/87.
40
Je tedy v souladu s ustanoveními čl. 18 odst. 4 nařízení č. 3665/87 vykládat článek 13 nařízení č. 1501/95 v tom smyslu, že se odchyluje pouze od odstavců 1 a 2 uvedeného článku 18.
41
Zatřetí, výše uvedený výklad je v souladu s cílem článku 13 nařízení č. 1501/95.
42
Jak totiž vyplývá ze čtrnáctého bodu odůvodnění tohoto nařízení, cílem uvedeného článku je nezdržovat zbytečně většinu vývozů ze Společenství požadováním důkazu, že produkt byl dovezen do jiné třetí země než Švýcarska nebo Lichtenštejnska, po vývozci, a za tím účelem se za určitých podmínek spokojit s důkazem, že produkt nebyl vyvezen do Švýcarska nebo Lichtenštejnska.
43
Přitom mezi celními doklady vyžadovanými čl. 18 odst. 1 a 2 nařízení č. 3665/87 a přepravním dokladem vyžadovaným odstavcem 3 téhož článku existuje rozdíl založený na úvaze, že vývozci se mohou setkat s obtížemi při získávání celních dokladů od úřadů třetí země dovozu, vůči nimž nemají žádný prostředek nátlaku, zatímco srovnatelné obtíže nemohou mít u přepravních dokladů, jejichž kopii si vývozci jakožto objednatelé přepravy ponechávají, pokud jde o smlouvu cif, nebo jejichž ověřenou kopii mohou – v případě smlouvy fob – snadno vyžadovat od kupujících na základě smluvních vztahů, které je k nim vážou (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 12. července 1990, Philipp Brothers, C-155/89, Recueil, s. I-3265, bod 27).
44
Zdá se tedy být v souladu s cílem sledovaným článkem 13 nařízení č. 1501/95 zbavit vývozce povinnosti předložit důkaz o splnění celních formalit pro propuštění zboží ke spotřebě ve třetích zemích určení s ohledem na překážky, které je mohou potkat při předkládání tohoto důkazu, a zároveň od nich nadále žádat, aby předložili kopii nebo fotokopii přepravního dokladu, což jim nečiní stejné obtíže.
45
Je třeba rovněž dodat, že s ohledem na skutečnost, že předložení dokladu o přepravě vyváženého zboží vývozcem je vždy užitečné pro omezení rizika podvodu a že vývozce se při získávání tohoto dokladu nesetkává s žádnými zvláštními obtížemi, povinnost vývozce předložit kopii nebo fotokopii uvedeného dokladu k tomu, aby mohl uplatnit nárok na rozlišenou vývozní náhradu, i za skutkových okolností, kdy má být použit článek 13 nařízení č. 1501/95, není na rozdíl od tvrzení společnosti Glencore v rozporu se zásadou proporcionality.
46
Zadruhé, výše uvedený výklad článku 13 nařízení č. 1501/95 je platný i poté, co byl v tomto článku odkaz na článek 18 nařízení č. 3665/87 nahrazen odkazem na článek 16 nařízení č. 800/1999.
47
Článek 16 nařízení č. 800/1999 totiž v podstatě přejímá obsah článku 18 nařízení č. 3665/87.
48
Zatřetí, výše uvedený výklad článku 13 nařízení č. 1501/95 je potvrzen zněním jiných nařízení přijatých podle čl. 18 odst. 4 nařízení č. 3665/87 – jako je nařízení Komise (EHS) č. 2669/89 ze dne 1. září 1989 o zahájení nabídkového řízení pro bezplatnou dodávku olivového oleje do Polska (Úř. věst. L 257, s. 20) – nebo podle čl. 16 odst. 4 nařízení č. 800/1999 – jako jsou nařízení Komise (ES) č. 40/2004 ze dne 9. ledna 2004 o důkazu splnění celních formalit při dovozu cukru do třetích zemí podle článku 16 nařízení (ES) č. 800/1999 (Úř. věst. L 6, s. 17) a nařízení, která po něm následovala, nebo nařízení Komise (ES) č. 450/2005 ze dne 18. března 2005 o dokladu, kterým se prokazuje splnění celních formalit pro dovoz mléka a mléčných výrobků v třetích zemích podle článku 16 nařízení (ES) č. 800/1999 (Úř. věst. L 74, s. 30).
49
Přes jejich rozdílná znění je totiž nutno konstatovat, že žádné z těchto nařízení nezbavuje vývozce povinnosti předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu.
50
Je tudíž třeba odpovědět na předběžnou otázku tak, že článek 13 nařízení č. 1501/95 musí být vykládán v tom smyslu, že prokázání skutečnosti, že množství nejméně 1500 tun produktu z obilovin opustilo celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu, nezbavuje subjekt povinnosti stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení č. 800/1999 předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu.
K nákladům řízení
51
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
Článek 13 nařízení Komise (ES) č. 1501/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1259/97 ze dne 1. července 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že prokázání skutečnosti, že množství nejméně 1500 tun produktu z obilovin opustilo celní území Společenství na plavidle vhodném pro námořní dopravu, nezbavuje subjekt povinnosti stanovené v čl. 16 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, předložit kopii nebo fotokopii přepravního dokladu.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.