62023TJ0503
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети състав)
4 септември 2024 година (
*1
)
„Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия — Замразяване на финансови средства — Ограничения за достъп до територията на държавите членки — Запазване на името на жалбоподателя в списъците на засегнатите лица, образувания и организации — Критерий за връзка с членове на семействата Асад и Махлуф — Възражение за незаконосъобразност — Грешки в преценката — Извъндоговорна отговорност“
По дело T‑503/23,
Ammar Sharif, с местожителство в Бейрут (Ливан), представляван от G. Karouni и K. Assogba, avocats,
жалбоподател,
срещу
Съвет на Европейския съюз, за който се явяват S. Lejeune и V. Piessevaux, в качеството на представители,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав),
състоящ се от: J. Svenningsen, председател, J. Laitenberger и J. Martín y Pérez de Nanclares (докладчик), съдии,
секретар: L. Ramette, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид изложеното в съдебното заседание от 16 април 2024 г.,
постанови настоящото
Решение (
1
)
1
С жалбата си жалбоподателят, г‑н Ammar Sharif, иска, от една страна, на основание член 263 ДФЕС отмяната на Решение (ОВППС) 2023/1035 на Съвета от 25 май 2023 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 139, 2023 г., стр. 49) и на Регламент за изпълнение (EС) 2023/1027 на Съвета от 25 май 2023 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 139, 2023 г., стр. 1) (по-нататък наричани заедно „обжалваните актове“), в частта им, в която тези актове се отнасят до него, и от друга страна, на основание член 268 ДФЕС — поправянето на вредите, които твърди, че е претърпял поради приемането на обжалваните актове. В хода на производството на основание член 277 ДФЕС той претендира да бъдат обявени за неприложими член 27, параграф 2, буква б) и параграф 3 и член 28, параграф 2, буква б) и параграф 3 от Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 147, 2013 г., стр. 14), изменено с Решение (ОВППС) 2015/1836 на Съвета от 12 октомври 2015 година (ОВ L 266, 2015 г., стр. 75), и член 15, параграф 1а, буква б) от Регламент (EС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 442/2011 (ОВ, L 16, 2012 г., стр. 1), изменен с Регламент (EС) 2015/1828 на Съвета от 12 октомври 2015 година (ОВ L 266, 2015 г., стр. 1).
I. Обстоятелства, предхождащи спора
[…]
А. По първоначалното включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци и по запазването на това включване до 1 юни 2019 г.
11
С Решение за изпълнение (ОВППС) 2016/1897 на Съвета от 27 октомври 2016 година за прилагане на Решение 2013/255 (ОВ L 293, 2016 г., стр. 36) и с Регламент за изпълнение (EС) 2016/1893 на Съвета от 27 октомври 2016 година за прилагане на Регламент № 36/2012 (ОВ L 293, 2016 г., стр. 25) (по-нататък наричани заедно „актовете от 2016 г.“) името на жалбоподателя е добавено на ред 212 от списъка, съдържащ се в приложение I, раздел A (Лица) към Решение 2013/255, и на ред 212 от списъка, съдържащ се в приложение II, раздел A (Лица) към Регламент № 36/2012 (по-нататък наричани заедно „разглежданите списъци“), като се посочват следните основания:
„Водещ сирийски бизнесмен, извършващ дейност в Сирия в секторите на банковото дело, застраховането и туризма. Съдружник основател на Byblos Bank Syria, основен съдружник в Unlimited Hospitality Ltd и член на управителния съвет на Solidarity Alliance Insurance Company и на Al-Aqueelah Takaful Insurance Company“.
[…]
13
На 29 май 2017 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2017/917 за изменение на Решение 2013/255 (ОВ L 139, 2017 г., стр. 62), с което се продължава прилагането на посоченото решение до 1 юни 2018 г., и Регламент за изпълнение (EС) 2017/907 за прилагане на Регламент № 36/2012 (ОВ L 139, 2017 г., стр. 15) (по-нататък наричани заедно „актовете от 2017 г.“).
[…]
15
На 28 май 2018 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2018/778 за изменение на Решение 2013/255 (ОВ L 131, 2018 г., стр. 16), с което се продължава срокът на прилагане на посоченото решение до 1 юни 2019 г., и Регламент за изпълнение (EС) 2018/774 за прилагане на Регламент № 36/2012 (ОВ L 131, 2018 т., стр. 1) (по-нататък наричани заедно „актовете от 2018 г.“).
[…]
17
С решение от 4 април 2019 г., Sharif/Съвет (T‑5/17, EU:T:2019:216), Общият съд отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу актовете от 2016 г., от 2017 г. и от 2018 г., в частта им, в която се отнасят до него. В точка 70 от посоченото решение Общият съд приема, че включването на името на жалбоподателя в разглежданите списъци е обосновано, тъй като Съветът е представил съвкупност от конкретни, точни и непротиворечиви индиции, посредством които може да се установи фактът, че жалбоподателят е водещ сирийски бизнесмен, извършващ дейността си в Сирия. Жалбоподателят не е обжалвал това решение.
Б. По запазването на включването на името на жалбоподателя в разглежданите списъци
18
На 17 май 2019 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2019/806 за изменение на Решение 2013/255 (ОВ L 132, 2019 г., стр. 36), с което продължава прилагането на посоченото решение до 1 юни 2020 г., и Регламент за изпълнение (EС) 2019/798 за прилагане на Регламент № 36/2012 (ОВ L 132, 2019 г., стр. 1) (по-нататък наричани заедно „актовете от 2019 г.“). В тези актове не се посочва името на жалбоподателя, нито се изменят основанията за включване на името му в разглежданите списъци.
[…]
20
На 28 май 2020 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2020/719 за изменение на Решение 2013/255 (ОВ L 168, 2020 г., стр. 66), с което се продължава прилагането на посоченото решение до 1 юни 2021 г., и Регламент за изпълнение (EС) 2020/716 за прилагане на Регламент № 36/2012 (ОВ L 168, 2020 г., стр. 1) (по-нататък наричани заедно „актовете от 2020 г.“).
21
По силата на актовете от 2020 г. основанията за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци, така както са отразени в актовете от 2016 г., 2017 г., 2018 г. и 2019 г., са заменени със следното основание:
„Свързан с член на семейство Makhlouf ([девер] на [г-н] Rami Makhlouf)“.
[…]
23
С решение от 28 април 2021 г., Sharif/Съвет (T‑540/19, непубликувано, EU:T:2021:220), Общият съд отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу актовете от 2019 г. и от 2020 г., доколкото тези актове го засягат. В точка 144 от това решение Общият съд приема, че основанията за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци, както се установяват от актовете от 2019 г., са подкрепени с достатъчно доказателства, така че от гледна точка на критерия за водещия бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, включването на името на жалбоподателя в разглежданите списъци било обосновано. От друга страна, в точка 174 от посоченото решение Общият съд приема, че основанието за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци по силата на актовете от 2020 г. е подкрепено с достатъчно доказателства, така че от гледна точка на критерия за връзка с членове на семействата Асад и Махлуф включването на името на жалбоподателя в тези списъци било обосновано. Жалбоподателят не подава жалба срещу посоченото по-горе решение.
24
На 25 май 2023 г. Съветът приема обжалваните актове. Основанието за включването на името на жалбоподателя остава непроменено спрямо това в актовете от 2020 г. С писмо от 26 май 2023 г. Съветът уведомява представителя на жалбоподателя, че името на последния се запазва в разглежданите списъци.
II. Искания на страните
25
Жалбоподателят моли Общия съд:
–
да установи незаконосъобразността на член 27, параграф 2, буква б) и параграф 3 и на член 28, параграф 2, буква б) и параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и на член 15, параграф 1а, буква б) от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, и да ги обяви за неприложими по отношение на жалбоподателя, доколкото тези разпоредби го засягат,
–
да отмени обжалваните актове в частта, в която го засягат,
–
да осъди Съвета да заплати сумата от 10000 евро като обезщетение за всички претърпени вреди,
–
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
26
Съветът моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски,
–
при условията на евентуалност, в случай че обжалваните актове бъдат отменени, да разпореди действието на Решение 2023/1035 да се запази по отношение на жалбоподателя, докато частичната отмяна на Регламент за изпълнение 2023/1027 породи последици.
III. От правна страна
А. По искането за отмяна
[…]
1.
По първото основание — възражение за незаконосъобразност поради нарушение на принципа на равно третиране
28
Жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на член 27, параграф 2, буква б) и параграф 3 и на член 28, параграф 2, буква б) и параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и на член 15, параграф 1а, буква б) от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, доколкото по същество тези разпоредби нарушавали принципа на равно третиране.
29
Съветът оспорва доводите на жалбоподателя.
30
Съгласно член 277 ДФЕС всяка страна може при спор, който засяга акт с общо приложение, приет от институция, орган, служба или агенция на Съюза, да се позове на средствата, предвидени в член 263, втора алинея ДФЕС, за да обоснове пред Съда на Европейския съюз неприложимостта на този акт.
31
Член 277 ДФЕС е израз на общия принцип, гарантиращ, че за да получи отмяната на решение, на което е адресат, всяка страна може инцидентно да оспори валидността на актовете с общо приложение, които представляват правното основание на това решение, ако тази страна не е имала право да обжалва пряко на основание член 263 ДФЕС тези актове, чиито последици търпи, без да е била в състояние да поиска отмяната им. Общият акт, за който се твърди, че е незаконосъобразен, трябва да бъде пряко или непряко приложим в конкретното производство по обжалване и трябва да съществува пряка правна връзка между обжалваното индивидуално решение и въпросния общ акт (вж. решение от 17 февруари 2017 г., Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет, T‑14/14 и T‑87/14, EU:T:2017:102, т. 55 и цитираната съдебна практика).
32
Що се отнася до интензитета на упражнявания съдебен контрол, съгласно постоянната съдебна практика юрисдикциите на Съюза, в съответствие с предоставените им от Договора за функционирането на ЕС правомощия, са длъжни да осигурят контрол, който по принцип трябва да е пълен, за законосъобразността на всички актове на Съюза с оглед на основните права, които са неделима част от правния ред на Съюза. Това изискване е изрично закрепено в член 275, втора алинея ДФЕС (вж. решения от 28 ноември 2013 г., Съвет/Fulmen и Mahmoudian, C‑280/12 P, EU:C:2013:775, т. 58 и цитираната съдебна практика, и от 28 ноември 2013 г., Съвет/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, т. 65 и цитираната съдебна практика).
33
Въпреки това, както с основание припомня Съветът, той разполага с широко право на преценка, що се отнася до общото и абстрактното определяне на правните критерии и реда и условията за приемане на ограничителните мерки (вж. в този смисъл решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 41 и цитираната съдебна практика). Обратно на това, което твърди жалбоподателят, определянето на пределите на правото на преценка на Съвета обаче има значение за определянето на обхвата на съдебния контрол. Всъщност, като се вземе предвид широкото право на преценка на Съвета, общите правила, определящи тези критерии и този ред и условия, каквито са разпоредбите на обжалваните актове, които предвиждат спорния критерий, посочен в настоящото основание, подлежат на ограничен съдебен контрол, който се свежда до проверка дали са спазени процесуалните правила и изискването за мотивиране, дали фактите са установени точно, както и дали не е налице грешка при прилагане на правото, явна грешка в преценката на фактите или злоупотреба с власт (вж. в този смисъл решения от 9 юли 2009 г., Melli Bank/Съвет, T‑246/08 и T‑332/08, EU:T:2009:266, т. 44 и 45, и от 12 февруари 2020 г., Amisi Kumba/Съвет, T‑163/18, EU:T:2020:57, т. 149 (непубликувано).
34
В случая името на жалбоподателя е включено в разглежданите списъци поради връзката му с г‑н Rami Makhlouf, на когото той е девер.
35
Въз основа на това следва да се заключи, че името на жалбоподателя е запазено в разглежданите списъци поради връзката му с член на семейство Махлуф. С други думи, включването на споменатото име се основава на критерия, определен в член 27, параграф 2, последната част от изречението и в член 28, параграф 2, последната част от изречението от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, във връзка с критерия, определен в параграф 2, буква б) от всяка от посочените разпоредби, възпроизведен, що се отнася до замразяването на финансови средства, в член 15, параграф 1а, последната част от изречението от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, във връзка с критерия, определен в параграф 1а, буква б) от посочената разпоредба, а именно критерия за връзка с членове на семействата Асад и Махлуф.
36
Най-напред следва да се отбележи, че жалбоподателят повдига възражение за незаконосъобразност на член 27, параграф 2, буква б) и на член 28, параграф 2, буква б) от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и на член 15, параграф 1а, буква б) от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, които се отнасят до критерия за членове на семействата Асад и Махлуф. От писмените изявления на жалбоподателя обаче много ясно се установява, и това не се оспорва от Съвета, че жалбоподателят е имал предвид законосъобразността на критерия за включване, с оглед на който името му е било запазено в разглежданите списъци, а именно критерия за връзка с членове на семействата Асад и Махлуф. Поради това следва да се приеме, че повдигнатото от жалбоподателя възражение за незаконосъобразност се отнася, освен за член 27, параграф 3 и за член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, също и за член 27, параграф 2, последна част от изречението и за член 28, параграф 2, последна част от изречението от посоченото решение, във връзка съответно с параграф 2, буква б) от всяка от посочените разпоредби, и за член 15, параграф 1а, последна част от изречението от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, във връзка с параграф 1а, буква б) от посочената разпоредба.
37
Жалбоподателят твърди, че е налице нарушение на принципа на равно третиране, тъй като, обратно на другите категории лица, визирани в член 27, параграф 2 и в член 28, параграф 2 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и в член 15, параграф 1а от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, които се ползват от разпоредбите на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от посоченото решение, за лицата, включени в разглежданите списъци поради връзките си с членове на семействата Асад и Махлуф, теоретически и практически е невъзможно да оборят презумпцията за връзка със сирийския режим.
38
В това отношение следва да се припомни, че принципът на равно третиране, който съставлява основен правен принцип, забранява да се третират по различен начин сходни положения и да се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (решение от 9 юли 2009 г., Melli Bank/Съвет, T‑246/08 и T‑332/08, EU:T:2009:266, т. 135).
39
От текста на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, обаче ясно личи, че тези разпоредби се прилагат по отношение на всички категории лица, посочени в параграф 2 от тези два члена, следователно включително, щом са посочени в тях, и по отношение на лицата, включени в разглежданите списъци поради своите връзки с членове на семействата Асад и Махлуф.
40
Поради това следва да се отхвърли доводът на жалбоподателя относно липсата на теоретична възможност за лицата, включени в разглежданите списъци поради връзките си с членове на семействата Асад и Махлуф, да се ползват от разпоредбите на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836.
41
Колкото до твърдението за липса на практическа възможност, вярно е, както поддържа жалбоподателят и както Съветът признава, че семейна връзка по принцип не може да бъде разтрогната. Все пак, от една страна, от текста на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, не следва, че от лицата, включени в разглежданите списъци поради семейната си връзка с членове на семействата Асад и Махлуф, се очаква непременно да докажат разтрогването на тази семейна връзка, за да докажат, че не са или вече не са свързани със сирийския режим или че не оказват никакво влияние върху него, или че не представляват реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки.
42
Впрочем следва да се отбележи, че ако това беше така, членовете на семействата Асад и Махлуф изобщо нямаше да могат да се ползват от разпоредбите на член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836. Следователно това би означавало по отношение на тях да се въведе необорима презумпция за връзка със сирийския режим. Постановено е обаче, че Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, не въвежда необорима презумпция за наличието на подкрепа или на връзка със сирийския режим, що се отнася до членовете на семействата Асад и Махлуф, доколкото имената на лицата, принадлежащи към тези семейства, не са включени в списъка на лицата и образуванията, по отношение на които се прилагат ограничителните мерки, ако е установено, че тези лица не са или вече не са свързани с този режим (решение от 1 октомври 2020 г., Makhlouf/Съвет, C‑157/19 P, непубликувано, EU:C:2020:777, т. 98). Така че, щом такива лица могат да се ползват от разпоредбите на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, свързаните с тях лица също могат.
43
От друга страна, следва да се припомни, че презумпцията за връзка със сирийския режим трябва да се счита за оборена, ако жалбоподателят е успял да представи доводи или доказателства, които биха могли сериозно да поставят под въпрос надеждността на доказателствата, представени от Съвета, или тяхната преценка по-специално с оглед на условията, установени с член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, или ако представи пред съда на Съюза съвкупност от улики в съответствие с член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от това решение за това, че не е или вече не е свързан с посочения режим, че не упражнява или вече не упражнява влияние върху посочения режим или че не представлява реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки (решение от 8 юли 2020 г., Zubedi/Съвет, T‑186/19, EU:T:2020:317, т. 71).
44
При това положение жалбоподателят разполага с различни способи, за да обори тази презумпция за връзка със сирийския режим, и следователно не е ограничен до това да докаже изчезването на семейната връзка с г‑н Rami Makhlouf или да чака името на този човек да бъде заличено от разглежданите списъци.
45
От друга страна, обратно на твърденията на жалбоподателя, поради личното си поведение лица, които имат връзки с членове на семействата Асад и Махлуф, могат да се дистанцират от сирийския режим и съответно да представят данни, че вече не са свързани с него. Това се отнася и за лица като жалбоподателя, които са свързани с тези членове на семействата посредством брачни връзки. Всъщност фактът, че е девер на г‑н Rami Makhlouf, изобщо не пречи на жалбоподателя да докаже, че е скъсал всякакви връзки със сирийския режим, например като осъди публично неговите действия, като им се противопостави или като откаже да изпълни указанията, които би могъл да получи, или още, че не е свързан с реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки, като представи данни, че вече няма никакви контакти с лице, близко до сирийския режим, и в случая — с г‑н Rami Makhlouf.
46
Такива доводи и такива доказателства, които могат да позволят на лицата, включени в разглежданите списъци, да се ползват от разпоредбите на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, могат да бъдат представени от всички лица, попадащи в различните категории, посочени в член 27, параграф 2 и в член 28, параграф 2 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и в член 15, параграф 1а от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828.
47
Така, обратно на това, което поддържа жалбоподателят, за лицата, които имат връзки с членове на семействата Асад и Махлуф, не е практически невъзможно да се ползват от разпоредбите на член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836.
48
В това отношение следва впрочем да се отбележи, че в рамките на настоящото производство по обжалване жалбоподателят е изложил доводи, които според него позволяват да се обори презумпцията за връзка с членове на семействата Асад и Махлуф. Тези доводи ще бъдат разгледани при анализа на второто основание — липса на достатъчно факти и грешка в преценката.
49
При тези условия лицата, които имат връзка с членове на семействата Асад и Махлуф, са обект на същото правно третиране като лицата, принадлежащи към другите категории, посочени в член 27, параграф 2 и в член 28, параграф 2 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и в член 15, параграф 1а от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828.
50
Следователно жалбоподателят не e доказал, че член 27, параграф 2, последна част от изречението и член 28, параграф 2, последна част от изречението от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, във връзка съответно с параграф 2, буква б) от всяка от посочените разпоредби, член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от първото решение, както и член 15, параграф 1а, последна част от изречението от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, във връзка с параграф 1а, буква б) от посочената разпоредба, нарушават принципа на равно третиране.
[…]
63
С оглед на всичко изложено по-горе следва да се приеме, че възражението за незаконосъобразност трябва да се отхвърли, а следователно и първото основание.
2.
По второто основание — липса на достатъчна фактическа обосновка и грешка в преценката
[…]
б)
По първата част — липса на достатъчна фактическа обосновка
[…]
2) По основателността на първата част
82
Жалбоподателят поддържа, че поради основанието за включване на името му в разглежданите списъци съдбата му неизбежно зависи от положението на г‑н Rami Makhlouf. Положението на последния обаче непрекъснато се променяло през последните години, така че той вече не участвал във властта и бил изцяло извън икономическия, политическия и финансовия живот на Сирия. В това отношение жалбоподателят подчертава в писмената си реплика, че всяко ново фактическо обстоятелство, което се отразява на положението на г‑н Rami Makhlouf, трябва да се отрази на собственото му положение.
83
Жалбоподателят изтъква по същество, че промените в положението на г‑н Rami Makhlouf са общоизвестни факти, за които Съветът не може да не е информиран, още повече че се отразяват от медиите, на които Съветът системно и редовно се позовава като източник на информация с цел изготвяне на преписките си при включването или запазването на името на дадено лице в разглежданите списъци.
84
Съветът оспорва доводите на жалбоподателя.
85
В случая с доводите си жалбоподателят цели да се установи, че Съветът не е преразгледал надлежно положението на г‑н Rami Makhlouf, въпреки че е бил задължен да го направи. Ако бил направил това преразглеждане, той щял да установи, че положението на г‑н Rami Makhlouf се е променило, което би се отразило на положението на жалбоподателя.
86
В това отношение следва да се посочи, както отбелязва и Съветът, че упражняваният от Общия съд контрол по настоящото дело може да се отнася само до основателността на включването на името на жалбоподателя в разглежданите списъци и следователно не може да постави под въпрос законосъобразността на решенията, с които Съветът е включил името на г‑н Rami Makhlouf в посочените списъци (вж. в този смисъл решения от 11 май 2017 г., Barqawi/Съвет, T‑303/15, непубликувано, EU:T:2017:328, т. 42, и от 18 май 2022 г., Foz/Съвет, T‑296/20, EU:T:2022:298, т. 115).
87
Посоченото от жалбоподателя обстоятелство, че съдбата му била свързана с тази на г‑н Rami Makhlouf, не може да обоснове различен подход, нито такъв подход може да се обоснове с довода му, че не би могло от него да се изисква да изчака, докато г‑н Rami Makhlouf подаде жалба, което би създало опасност жалбата му напълно да се изпразни от съдържание.
88
Всъщност според постоянната съдебна практика презумпцията за законосъобразност на актовете на институциите на Съюза предполага те да произвеждат правно действие, докато не бъдат оттеглени, отменени в рамките на производство по жалба за отмяна или обявени за невалидни вследствие на преюдициално запитване или на възражение за незаконосъобразност (вж. решение от 18 май 2022 г., Foz/Съвет, T‑296/20, EU:T:2022:298, т. 116 и цитираната съдебна практика).
89
От една страна, жалбоподателят обаче не твърди, че е адресат на актовете, с които името на г‑н Rami Makhlouf е включено в разглежданите списъци, нито иска отмяната им чрез настоящата жалба. Поради това в рамките на настоящото производство той не може да се позовава на нарушение от страна на Съвета на задължението за преразглеждане на положението на г‑н Rami Makhlouf, нито на неправилно тълкуване от страна на Съвета на съдържанието на приложенията, които той представя, за да докаже, че г‑н Rami Makhlouf вече няма връзки със сирийския режим.
90
Вярно е, от друга страна, че жалбоподателят е повдигнал възражение за незаконосъобразност на член 27, параграф 2, последна част от изречението и на член 28, параграф 2, последна част от изречението от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, във връзка съответно с параграф 2, буква б) от всяка от посочените разпоредби, на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от така измененото Решение 2013/255 и на член 15, параграф 1а, последна част от изречението от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, във връзка с параграф 1а, буква б) от посочения член. Той обаче е направил това, поддържайки, че тези членове нарушават принципа на равно третиране, доколкото категорията на лицата, свързани с членовете на семействата Асад и Махлуф, не би могла, както на теория, така и на практика, да се ползва от разпоредбите на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от измененото Решение 2013/255. Наистина жалбоподателят изтъква също така, че критерият за членовете на семействата Асад и Махлуф вече не е релевантен. Този довод обаче, изложен на етапа на репликата, е отхвърлен като недопустим, тъй като в точки 59 и 62 по-горе се приема, че той е нов. При всяко положение следва да се отбележи, че релевантността и законосъобразността на този критерий за включване, който визира всички влиятелни членове на тези две семейства, не могат да бъдат поставени под въпрос единствено с оглед на положението на г‑н Rami Makhlouf.
91
Освен това актовете, които се отнасят до г‑н Rami Makhlouf, не са били оттеглени и също така действието им не е било спряно въз основа на молба за постановяване на временни мерки. При това положение актовете, с които името на г‑н Rami Makhlouf е включено в разглежданите списъци, продължават да произвеждат правни последици.
92
Освен това в съдебното заседание жалбоподателят изложи довода, че при разглеждането на настоящата част не се налага Общият съд да проверява устойчивостта на връзките между г‑н Rami Makhlouf и сирийския режим, а само дали положението му се е променило. Този довод не може да се приеме. Всъщност, от една страна, се оказва, че той противоречи на становището, поддържано от жалбоподателя в писмените му изявления, в които първо той приканва, in fine, Общия съд да констатира, че г‑н Rami Makhlouf вече не участва във властта, като по този начин визира връзката му със сирийския режим, след това упреква Съвета за това, че не е променил основанието за включването на г‑н Rami Makhlouf, и накрая изрично посочва задължението на Съвета да преразгледа положението на г‑н Rami Makhlouf. От друга страна, самото установяване на промяна в положението на г‑н Rami Makhlouf може да има последици, най-малкото с оглед на зачитането на правото на защита и на правната сигурност, доколкото Общият съд във всички случаи би трябвало да направи преценка на положението на трето лице, което не е страна по настоящото дело.
93
Следва още да се добави, че при положение че в рамките на настоящото производство по обжалване Общият съд не следва да се произнася по основателността на включването на името на г‑н Rami Makhlouf в разглежданите списъци, не е имало никаква пречка за жалбоподателя да се обърне към Съвета преди приемането на обжалваните актове, за да го прикани да преразгледа неговото положение във връзка с това на г‑н Rami Makhlouf, като му предостави доказателствата, представени в рамките на настоящото производство. Всъщност, както се установява от член 32, параграфи 2 и 3 от Регламент № 36/2012, жалбоподателят може във всеки момент да подаде искане за преразглеждане или възражения (вж. в този смисъл решение от 22 септември 2021 г., Al-Imam/Съвет, T‑203/20, EU:T:2021:605, т. 95). Налага се обаче изводът, както поддържа Съветът, без това да бъде оспорено от жалбоподателя, че последният не се е възползвал от тази възможност.
94
С оглед на всичко изложено по-горе първата част от второто основание следва да се отхвърли.
[…]
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда г‑н Ammar Sharif да заплати съдебните разноски.
Svenningsen
Laitenberger
Martín y Pérez de Nanclares
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 4 септември 2024 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.
(
1
)	Възпроизведени са само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.