62007CC0350
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н J. MAZÁK
представено на 18 ноември 2008 година (
1
)
Дело C-350/07
Kattner Stahlbau GmbH
срещу
Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft
„Конкуренция — Членове 81 ЕО, 82 ЕО и 86 ЕО — Задължително социално осигуряване за трудова злополука и професионална болест — Понятие за предприятие — Злоупотреба с господстващо положение — Свободно предоставяне на услуги — Членове 49 ЕО и 50 ЕО — Ограничаване — Обосноваване — Риск от сериозно застрашаване на финансовото равновесие на системата за социално осигуряване“
1.
Sächsisches Landessozialgericht (Съд по социалноосигурителни въпроси на провинция Саксония, Германия) иска от Съда да определи дали организация като Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft (наричана по-нататък „MMB“), която предоставя осигуряване при трудова злополука и професионална болест, следва да се третира като предприятие по смисъла на членове 81 ЕО и 82 ЕО. Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи дали задължителното осигуряване на някои работодатели в организация като MMB (
2
) съгласно германската правна уредба нарушава нормите на Договора за ЕО, и по-специално правилата относно свободата на предоставяне и получаване на услуги.
I — Национална правна уредба
2.
Книга VII от германския Кодекс за социалното осигуряване (Sozialgesetzbuch) урежда задължителното социално осигуряване за злополука (наричана по-нататък „SGB VII“) (
3
). Член 152 от SGB VII, озаглавен „Разпределяне“, гласи:
„1.   Осигурителните вноски се определят посредством разпределяне след изтичане на календарната година, през която са възникнали правата за получаването им. Разпределянето трябва да обхване нуждите на изтеклата календарна година, включително необходимите за създаване на резерв суми. Освен това заплащането на вноски може да бъде изискано само за захранване на оборотните средства.“
3.
В член 153 от SGB VII, озаглавен „Основа за изчисляване“, е предвидено:
„1.   Доколкото следващите разпоредби не предвиждат друго, основите за изчисляване на осигурителните вноски са финансовата необходимост (размер, който следва бъде разпределен), заплатата на осигурените и групите рискове.
2.   Заплатата на осигурените се взима за основа до размера на най-високата годишна заплата.
3.   В устава може да бъде предвидено, че при изчисляването на вноските за минимална основа се взима заплатата, която отговаря на минималното годишно възнаграждение на осигурени лица, навършили 18-годишна възраст […].
4.   При изчисляване на вноските може изцяло или частично да не се вземе предвид степента на риска от злополуки в предприятията, доколкото разходите за пенсии, за помощи при смърт и за обезщетения се основават върху:
1)
осигурителни събития, настъпили в предприятия, които са закрити преди четвъртата година, предхождаща текущата, или
2)
осигурителни събития, които са установени за първи път преди четвъртата година, предхождаща текущата.
Общият размер на разходите, които се разпределят между предприятията, без да се отчита степента на риска от злополука, не може да надхвърля 30% от общите разходи за пенсии, помощи при смърт и обезщетения. Разпоредбите за прилагане се определят в устава.“
4.
Член 157 от SGB VII, озаглавен „Скала на рисковете“, гласи:
„1.   Осигурителното предприятие за риска от трудова злополука установява самостоятелно скала на рисковете. В скалата на рисковете трябва да бъдат определени групи рискове, които позволяват степенуване на вноските. […]
2.   Скалата на рисковете е разделена на позиции, в които категориите рискове са сформирани в зависимост от поетите рискове, при отчитане на разпределението на осигурителните рискове. […]
3.   Групите рискове са изчислени в зависимост от съотношението между осъществените насрещни престации и заплатите.
[…]“
5.
В член 176 от SGB VII, озаглавен „Задължение за компенсиране“, е предвидено, че доколкото:
„1)
стойността на задължението на професионална осигурителна каса за плащане на пенсиите надвишава с повече от 4,5 пъти средната стойност на това задължение на професионалните осигурителни каси,
2)
стойността на задължението за заплащане на пенсиите на професионална осигурителна каса, която по силата на член 153, параграф 4 разпределя между предприятията най-малко 20% и най-много 30% от разходите си за пенсии, помощи при смърт и обезщетения без оглед на степента на риска, надхвърля тройната средна стойност на това задължение на професионалните осигурителни каси, или
3)
стойността на задължението на професионална осигурителна каса за обезщетение надхвърля петкратния среден размер на разхода на професионалните осигурителни каси за обезщетения,
професионалните осигурителни каси компенсират помежду си надвишаващия размер на задължението. Ако сумата, която следва да бъде компенсирана, надхвърля тази, която професионалната осигурителна каса разпределя между предприятията на основание точка 2 по-горе, без да се отчита степента на риска от злополуки, тя се намалява до последната посочена сума.“
II — Главното производство и преюдициалното запитване
6.
Kattner Stahlbau GmbH (наричано по-нататък „Kattner“) е дружество с ограничена отговорност, учредено на 13 ноември 2003 г., което започва да извършва дейност на С уведомление от MMB информира Kattner, че по отношение на него тя се явява осигурителното предприятие със законоустановена компетентност. Kattner е било вписано като член под № 600212360 в съответствие с член 135 от SGB VII. Въпросното уведомление включва и решение за осигуряването на Kattner в MMB.
7.
С писмо от 1 ноември 2004 г. Kattner уведомява MMB, че прекратява задължителното си осигуряване с действие към края на 2004 г. Съгласно акта за преюдициално запитване Kattner има намерение да сключи частна застраховка срещу съществуващите рискове.
8.
На 15 ноември 2004 г. MMB информира Kattner, че съгласно разпоредбите на SGB VII за него тя се явява осигурително предприятие със законоустановена компетентност. От правна гледна точка не било възможно преустановяване на законоустановеното задължително осигуряване или неговото прекратяване. Поради това искането на Kattner за прекратяване на осигуряването му в MMB се отхвърляло. Уведомлението от е потвърдено с решение на MMB на и с решение на Sozialgericht Leipzig (Съд по социалноосигурителни въпроси, Лайпциг) от
9.
Съгласно акта за преюдициално запитване във въззивната жалба, подадена пред запитващата юрисдикция, Kattner твърди, че задължителното осигуряване към MMB нарушава общностното право, тъй като се ограничава свободата му да се ползва от услуги. Kattner представя оферта от датско осигурително предприятие за неговото осигуряване в съответствие с германското осигурително законодателство за злополука, за трудова злополука, професионална болест и злополука по време на пътя при отиване или при връщане от работното място при същите условия като MMB. Освен това престациите се определят в строго съответствие със списъка от престации на Deutsche Gesetzliche Unfallversicherung (обединение на осигурителите в областта на законоустановеното осигуряване при злополука). Kattner твърди, че положението на MMB „като единствена и изключителна осигурителна организация нарушава членове 82 ЕО и 86 ЕО и ограничаването на конкуренцията не може да се приеме за обосновано. Същото се отнася за ограничаването в резултат от това на свободата на предоставяне на услуги по член 49 ЕО и сл. Не съществува никакво императивно съображение от общ интерес, което да оправдава монополното положение на германските осигурителни предприятия в съответстващата им област.“
10.
Запитващата юрисдикция счита, че са налице основни разлики между германската и италианската схема за законоустановено осигуряване за трудова злополука, поради което постановеното от Съда по дело Cisal (
4
) решение не отговаря изцяло на някои въпроси, които са от съществено значение за висящото пред запитващата юрисдикция дело. Тя отбелязва, че точка 2 от резюмето на Решение по дело Cisal гласи, че „[п]онятието за предприятие по смисъла на [членове 81 ЕО и 82 ЕО] не обхваща организация, на която законът е възложил управление на схема на задължително осигуряване за трудова злополука и професионална болест, когато размерът на насрещните престации и размерът на вноските подлежат на контрол от държавата и задължителното осигуряване, характерно за такава осигурителна схема, е абсолютно необходимо за финансовото равновесие на схемата и за прилагането на принципа на солидарност, което означава, че изплащаните на осигурените лица обезщетения не са строго пропорционални на вноските, които те правят. […] Такава организация изпълнява функция от изключително социално естество. В съответствие с това дейността ѝ не е икономическа за целите на правото на конкуренцията.“
11.
Според запитващата юрисдикция не е сигурно, че MMB е „предприятие, на което законът е възложил управление на схема за задължително осигуряване за трудова злополука и професионална болест“. В допълнение според запитващата юрисдикция основната разлика между италианската и германската схема се дължи на факта, че Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL), посочен в Решение по дело Cisal, има монополно положение, докато германската схема се основава на олигополна структура. Освен това запитващата юрисдикция упоменава, че на MMB не било възложено управлението на схема за задължително осигуряване за трудова злополука и професионална болест, а тя пряко предоставяла тази осигуровка. Според запитващата юрисдикция „дейността по управление“ на MMB съответства по структура основно на дейността на икономическите оператори, по-специално на дейността на застрахователните дружества.
12.
При тези условия Sächsisches Landessozialgericht решава да спре производството и с акт от 24 юли 2007 г. отправя до Съда следните преюдициални въпроси в съответствие с член 234 ЕО:
„1)
Съставлява ли [MMB] предприятие по смисъла на членове 81 ЕО и 82 ЕО?
2)
Задължението на [Kattner] да членува в [MMB] нарушава ли разпоредбите на общностното право?“
III — Производството пред Съда
13.
Kattner, MMB, германското правителство и Комисията на Европейските общности представят писмени становища. Съдебно заседание не е искано или провеждано.
IV — Допустимост
14.
Срещу допустимостта на отправените до Съда от Sächsisches Landessozialgericht въпроси са повдигнати няколко възражения.
15.
Най-напред MMB и Комисията считат, че Съдът може да тълкува единствено общностното право и поради това не може да се произнася относно съвместимостта на националното право или мерки с общностното право. В това отношение Комисията счита, че първият въпрос на запитващата юрисдикция трябва да се преформулира, тъй като с него се иска тълкуване на националното право и не се уточняват обстоятелствата, в съответствие с които организация като MMB би могла — според запитващата юрисдикция — да се счита за предприятие съгласно членове 81 ЕО и 82 ЕО. Тези обстоятелства обаче са посочени в текста на акта за преюдициално запитване.
16.
В началото следва да се припомни, че в рамките на производство по член 234 ЕО Съдът няма правомощие да прилага нормите на общностното право към определен случай и следователно да квалифицира разпоредбите на националното право по отношение на подобна норма. Той все пак може да предостави на националната юрисдикция всички насоки за тълкуването на общностното право, които могат да ѝ бъдат полезни, когато преценява действието на тези разпоредби (
5
).
17.
Според мен с първия си въпрос националната юрисдикция иска от Съда да приложи членове 81 ЕО и 82 ЕО към конкретен случай. Затова считам, че се налага Съдът да преформулира първия въпрос, отправен до него (
6
). Поради това смисълът на първия въпрос е дали понятието за предприятие по смисъла на членове 81 ЕО и 82 ЕО включва организация, предоставяща осигуряване за трудова злополука и професионална болест като MMB. В допълнение според предоставената от запитващата юрисдикция в акта за преюдициално запитване информация, допълнена от писмените становища на Kattner, MMB, германското правителство и Комисията, в достатъчна степен запознава Съда с обстоятелствата и правната уредба по главното производство, за да може да даде тълкуване на общностните правила за конкуренция във връзка с разглежданото по делото положение.
18.
Второ, що се отнася до втория въпрос, Комисията счита, че запитващата юрисдикция не посочва в достатъчна степен на кои разпоредби от общностното право е необходимо да се даде тълкуване от Съда.
19.
Макар вторият въпрос да не посочва разпоредбите на общностното право, на които следва да бъде дадено тълкуване, като цяло от акта за преюдициално запитване е видно, че запитващата юрисдикция иска да бъде установено дали членове 49 ЕО и сл., 82 ЕО и 86 ЕО трябва да се тълкуват като установяващи забрана за задължителното осигуряване на предприятие като Kattner в организация като MMB.
20.
Трето, според MMB по отправените до Съда от Sächsisches Landessozialgericht въпроси не може да се получи „полезен“ за посочения съд отговор, тъй като той няма възможност да прекрати осигуряването на Kattner в MMB. Осигуряването на Kattner в MMB може да се прекрати само чрез отмяна или изменение на решението за неговото осигуряване от 27 януари 2004 г., което не е било обжалвано.
21.
Според постоянната съдебна практика предвиденото в член 234 ЕО производство е инструмент за съдебно сътрудничество между Съда и националните юрисдикции. В рамките на това сътрудничество сезираната със спора национална юрисдикция, която единствена е пряко запозната с обстоятелствата по главното производство и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може най-добре да прецени предвид особеностите на делото както необходимостта от преюдициално заключение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Това обаче не променя факта, че при необходимост Съдът може да разгледа условията, при които е сезиран от националния съд, за да провери собствената си компетентност, и по-специално да определи дали исканото тълкуване на общностното право има връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, така че Съдът не е задължен да постановява консултативни становища по общи или хипотетични въпроси. Ако се установи, че поставеният въпрос е явно неотносим за нуждите на решението по делото, Съдът следва да обяви, че не е необходимо постановяването на решение (
7
).
22.
От акта за преюдициално запитване е ясно, че спорът по главното производство е свързан основно със задължението за осигуряване в MMB, наложено на Kattner съгласно националното право и че националната юрисдикция се съмнява в съответствието на това задължение с общностното право. Поради това изглежда, че поисканото от запитващата юрисдикция тълкуване на общностното право има връзка с фактите и предмета на главното производство, поради което според мен то не е явно ирелевантно с оглед разрешаването на делото.
23.
Поради това повдигнатите срещу допустимостта възражения според мен би трябвало да се отхвърлят.
V — По същество
А — Първият въпрос
1. Основни доводи на страните
24.
Kattner твърди, че отговорът на първия поставен въпрос следва да бъде утвърдителен и че осигурителна каса като MMB следва да се счита за предприятие съгласно членове 81 ЕО и 82 ЕО.
25.
За разлика от италианската осигурителна схема, разгледана по дело Cisal, в Германия размерът на насрещните престации и вноските не е установен по закон, а в съответствие с устава или правилника на всяка осигурителна каса. Въпреки че основата за изчисляването на вноските е определена в закона, Kattner счита, че залегналите в него критерии предоставят значителна свобода на осигурителните каси. Kattner отбелязва, че законодателят няма влияние върху финансовите нужди на осигурителната каса за изтеклата година съгласно член 152 от SGB VII или върху заплатите на осигурените лица. Независимо от установената по отношение на заплатата на осигурените лица при изчисляването на вноските горна граница (
8
), тя може да бъде завишавана в съответствие с член 85, параграф 2, точка 2 от SGB VII от компетентната осигурителна каса. Всъщност всички осигурителни каси в Германия са се възползвали от тази възможност. Освен това при изчисляване на вноските осигурителните каси могат в съответствие с член 153, параграф 3 от SGB VII да вземат предвид поне годишната минимална заплата. Тази разпоредба обаче е диспозитивна. В допълнение, макар законът да не предвижда минимална вноска, член 161 от SGB VII предвижда възможност, от която са се възползвали почти всички осигурителни каси в Германия, да се събира единна минимална вноска. Също така според Kattner от формулировката на член 157 от SGB VII е ясно, че определянето на скалата на риска попада в изключителната компетентност на осигурителните каси и подлежи само на ограничен по обхват съдебен контрол. Съгласно член 158 от SGB VII определената от осигурителната каса скала на риска подлежи на одобрение от съответния контролен орган. Това одобрение обаче е чиста формалност и се отказва само в крайно редки случаи. Освен това възможността в съответствие с член 162 осигурителните каси да събират или предоставят допълнителни премии, отстъпки и поощрения подчертава липсата на държавно регулиране на вноските.
26.
Що се отнася до предоставяните на осигурените лица насрещни престации, размерът се определя предимно от осигурителните каси, а не от законодателя. Въпреки че член 26 и сл. и член 81 и сл. от SGB VII определят общо насрещните престации, които трябва да се предоставят от осигурителните каси, липсва законова разпоредба, която да ги определя по размер. Например в съответствие с член 85, параграф 2 от SGB VII осигурителната каса може да увеличи размера на максималната годишна заплата, която се използва като референтна стойност при предоставянето на определени насрещни престации.
27.
Според Kattner елементите на солидарност, които се откриват в германската схема, са недостатъчни, поради което няма как осигурителните каси да не се разглеждат като предприятия по член 81 ЕО и сл. В това отношение Kattner отбелязва, първо, че в съответствие с Решение по дело Cisal социалната цел на осигурителната схема се подчертава от обстоятелството, че насрещните престации се предоставят дори при неплащане на дължимите вноски. Социалната цел на осигурителната схема обаче сама по себе си не е достатъчна, за да не се класифицира въпросната дейност като икономическа. Според Kattner в отсъствието на данни относно размера на тези неплатени вноски очертаният елемент на солидарност не може да бъде решаващ. Освен това тези неплатени вноски могат да се съберат впоследствие. Второ, Kattner счита, че в съответствие с член 157 от SGB VII вноските до голяма степен се изчисляват въз основа на действителната степен на риск от злополука, а не въз основа на общи критерии. Трето, Kattner твърди, че за разлика от положението по дело Cisal — при което размерът на насрещните престации е установен в италианското законодателство и те се предоставят независимо от плащането на вноските и финансовите резултати от инвестициите на осигурителната каса — в Германия няма риск от предоставянето на насрещни престации, които не са покрити от вноски, тъй като в съответствие с член 152, параграф 1 от SGB VII вноските се определят чрез разпределяне след изтичането на календарната година, през която е възникнало задължението да бъдат направени. Четвърто, Kattner отбелязва, че по делото Cisal отсъствието на пряка връзка между направените вноски и предоставените насрещни престации е ключов фактор, за да се установи наличието на солидарност. Що се отнася до съотношението между вноските и насрещните престации в германската правна система, Kattner твърди, че германското право не предвижда освобождаване от задължението да се правят вноски, когато заплатите са под определен размер. Освен това в съответствие с член 161 от SGB VII осигурителните каси могат да събират единна минимална вноска. Повечето осигурителни каси са се възползвали от тази възможност, която им позволява да синхронизират минималните вноски и насрещни престации. В допълнение е възможно да се стигне до максимална вноска, когато при изчисляването ѝ се вземе предвид по-специално максималната годишна заплата, определена със закон. Максималната годишна заплата обаче се взема предвид и при изчисляване на насрещните престации, с което се осигурява пропорционалност между вноските и насрещните престации. Пето, Kattner счита също, че съгласно принципа на солидарност предприятията с висок риск от злополуки се финансират от предприятията с по-нисък риск. Kattner твърди обаче, че правилата за компенсация на риска в Германия осигуряват единствено поддържане на системата, а не гарантират солидарност. Kattner отбелязва, че компенсацията на риска се прави първо в рамките на една и съща група рискове и компенсациите между различните клонове на една и съща осигурителна каса или между такива каси се извършва единствено за поддържане на системата. Шесто, Kattner твърди, че тъй като е възможно отделянето на старите тежести от по-новите, не се налага поддържането на задължително осигуряване за покриването на такива стари тежести, чието значение ще намалява с течение на времето.
28.
Kattner твърди също, че начинът на финансиране на организацията не е от значение за окачествяването ѝ като предприятие по член 81 ЕО и сл. Той твърди обаче, че макар вноските за задължително осигуряване за злополука да се определят чрез разпределяне, в германската схема се наблюдава и известна капитализация. В допълнение съгласно член 164 от SGB VII и за да се гарантира плащането на вноските, осигурителните каси могат да начисляват и авансови вноски през годината, за да покрият осигурителните финансови нужди. Поради това финансирането на тези каси всъщност не се отличавало от частните застрахователни дружества, които също отчитат предвидимите годишни финансови нужди и в съответствие с тях изчисляват вноските си.
29.
MMB, германското правителство и Комисията считат, че осигурителната каса като MMB не е предприятие по членове 81 ЕО и 82 ЕО. Те считат, че съгласно решението по дело Cisal тези осигурителни каси не упражняват икономическа дейност, а преследват чисто социални цели и са част от социалноосигурителната система в Германия. Освен това работниците могат да упражняват правата си по въпросната осигурителна схема независимо от наличието на грешка или пък от плащането на вноски от страна на техния работодател. MMB и германското правителство подчертават факта, че от въпросното осигурително покритие не се изключват никакви рискове. MMB и Комисията наблягат и на обстоятелството, че въпросните осигурителни каси в Германия нямат стопанска цел.
30.
MMB, германското правителство и Комисията твърдят, че начинът на събиране на осигурителните вноски и на предоставяне на насрещните престации показва, че принципът на солидарност се прилага в рамките на въпросната схема за задължително осигуряване.
31.
Що се отнася до вноските, MMB отбелязва, че в съответствие с член 150 от SGB VII за плащането им отговаря единствено работодателят, а не работникът. Германското правителство твърди, че за разлика от премиите в частния застрахователен сектор, които се основават на риска, свързан с осигуреното лице, по въпросната германска осигурителна схема факторите, които увеличават риска, например предходни заболявания на работника, не могат да се вземат предвид при изчисляване на подлежащите на плащане вноски или за да се изключи плащането на насрещни престации. Насрещните престации се изплащат независимо от наличието на грешка от страна на работодателя или пострадалия и независимо от това дали вноските са платени или не.
32.
MMB, германското правителство и Комисията твърдят, че схемата за осигуряване за злополука в Германия се финансира в съответствие с принципа на последващото покриване на финансовите нужди. Поради това вноските на членовете на осигурителната каса се изчисляват, като общите финансови нужди на касата за изтеклата година, включително необходимите бъдещи резерви, се разделят между членовете. Германското правителство твърди, че вноските от страна на предприятието се основават на изплатените на осигурените лица заплати при отчитане на категорията риск за сектора, в който действа въпросното предприятие. В съответствие с член 153, параграф 1 от SGB VII отделните сектори се подразделят на рискови категории, които отразяват броя и тежестта на злополуките във всеки от тях.
33.
Според германското правителство правилата относно вноските прилагат принципа на солидарност в три направления. Първо, от всяка осигурителна каса се изисква да въведе скала на рисковете, съдържаща рискови групи. Предприятията от определен сектор заедно образуват обединение на рисковете, независимо от действителния риск, свързан с отделното предприятие. Според германското правителство и Комисията, тъй като вноските се основават на свързания с определен сектор риск, между предприятията от един и същ сектор се прилага принципът на солидарност. Второ, като цяло осигурителните каси основават скалата на риска в отделните сектори на настъпилите в близкото, а не в далечното минало злополуки, като по този начин изключват редица фактори от оценката на риска на съответния сектор. Ето защо между секторите в рамките на осигурителната каса действа принципът на солидарност. Трето, принципът на солидарност действа между осигурителните каси. Съгласно член 176 и сл. от SGB VII при надвишаване на определен размер на плащанията на осигурителната каса останалите осигурителни каси били задължени да покрият остатъка. В това отношение MMB отбелязва, че като обезщетение в момента се плащат между 500 и 600 милиона евро в съответствие с член 176 и сл. от SGB VII. Германското правителство и Комисията считат, че поради наличието на компенсационната система между осигурителните каси, установена от член 176 и сл. от SGB VII, не е необходимо централизирана организация да осъществява въпросната осигурителна схема, за да се осигури изпълнение на принципа на солидарност.
34.
Комисията и MMB подчертават ролята на въпросната германска осигурителна схема при предотвратяване на злополуките. Комисията отбелязва също, че като превантивна мярка германската схема коригира дължимите вноски в зависимост от броя на злополуките в конкретното предприятие, като по този начин до известна степен обвързва размера на дължимите вноски с осигурения риск. Комисията обаче подчертава факта, че връзката между вноските и риска е непълна, а въведеното от Съда изискване за „строга пропорционалност“ не е изпълнено.
35.
По въпроса за насрещните престации MMB, германското правителство и Комисията твърдят, че размерът на предоставените насрещни престации не е непременно пропорционален на възнаграждението на осигуреното лице. Германското правителство и MMB подчертават, че над 30% от предоставените от осигурителните каси насрещни престации са в натура, по-специално за предотвратяване на злополуките и възстановяване на медицински разноски, които не са свързани със заплатата на осигуреното лице и направените вноски. Във връзка с плащанията, например при пропуснато възнаграждение и пенсия, които зависят от възнаграждението преди злополуката, германското правителство и Комисията твърдят, че минималната и максималната заплата, които могат да се вземат предвид, са определени в член 85 от SGB VII, което води до това, че предоставените насрещни престации не са обвързани със заплатата на осигуреното лице.
36.
MMB, германското правителство и Комисията подчертават факта, че въпросната германска система за осигуряване при злополука подлежи на контрол от държавата. MMB твърди, че за нея се прилага публичното право и е задължена да изпълнява възложените ѝ по закон задачи. Освен това в съответствие с член 31 от SGB I правата и задълженията във връзка с осигурителните насрещни престации по SGB могат да се установяват, изменят или отменят само доколкото законът го позволява. Според MMB, германското правителство и Комисията насрещните престации и условията за предоставянето им се определят по закон. Според германското правителство изчисляването на вноските до голяма степен се извършва от осигурителните каси най-вече поради това, че те установяват скалата на рисковете. MMB и германското правителство обаче твърдят, че установяването на тези скали става с изрично разрешение на държавния контролен орган. Според германското правителство при установяването на такива скали на риска осигурителните каси трябва да спазват закона, и по-специално Основния закон, а в съответствие с член 157 от SGB VII трябва да създават рискови групи, позволяващи степенуване на вноските. MMB твърди, че вноските трябва да се изчисляват в съответствие с член 150 от SGB VII и за отделните дружества не са възможни изключения. В допълнение на осигурителните каси е забранено да се конкурират помежду си.
2. Съображения
37.
Запитващата юрисдикция иска да се установи дали организация като MMB може да се счита за предприятие за целите на членове 81 ЕО и 82 ЕО. Следва да се напомни, че спорът пред запитващата юрисдикция се отнася до това дали Kattner може да прекрати задължителното си осигуряване в MMB. В производството пред запитващата юрисдикция Kattner всъщност твърди, че положението на MMB като единствена и изключителна осигурителна организация нарушава членове 82 ЕО и 86 ЕО.
38.
От материалите по делото пред Съда е видно, че в Германия от работодателите по принцип се изисква да бъдат осигурени за трудова злополука и професионална болест. В акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция посочва, че задължителното осигуряване в различните осигурителни каси на работодателите в Германия се основава на правила, които определят секторната и териториална компетентност на отделните осигурителни каси.
39.
Съдът е постановил, че в контекста на правото в областта на конкуренцията понятието за предприятие обхваща всяко образувание, което извършва икономическа дейност, независимо от неговия правен статут и начина му на финансиране (
9
).
40.
Когато по делото Albany (
10
) Съдът обобщава заключенията си по делото Poucet и Pistre (
11
), той приема, че понятието за предприятие не включва организациите, натоварени с управлението на някои схеми за задължително социално осигуряване, основаващи се на принципа на солидарността. В рамките на схемата за осигуряване на рисковете болест и майчинство, която е част от разглежданата по дело Poucet и Pistre система, насрещните престации са едни и същи за всички ползващи се лица, въпреки че вноските са пропорционални на дохода; в рамките на пенсионната схема пенсиите за осигурителен стаж се финансират от заетите работници; освен това законоустановените пенсионни права не са пропорционални на вноските, които се плащат по пенсионната схема; накрая, схемите, по които е налице излишък, допринасят за финансирането на схеми със структурни финансови затруднения. Тази солидарност налага различните схеми да се управляват от обща организация и осигуряването в техните рамки да бъде задължително (
12
).
41.
По делото Albany Съдът също отбелязва, че за разлика от това, по дело Fédération française des sociétés d’assurance и др. (
13
) е постановил, че организация с нестопанска цел, която управлява пенсионна схема, предназначена за допълване на основна задължителна схема, установена по закон като доброволна схема и действаща съгласно принципа на капитализация, е предприятие по смисъла на член 81 ЕО и сл. Доброволното осигуряване, прилагането на принципа на капитализация и зависимостта на насрещните престации единствено от размера на платените от ползващите се лица вноски и от финансовите резултати от инвестициите, направени от управляващата организация, означават, че организацията осъществява икономическа дейност в конкуренция с животозастрахователните дружества (
14
).
42.
В областта на осигуряването за трудова злополука и професионална болест по делото Cisal Съдът постановява, че дадена организация, а именно INAIL, натоварена с управлението на схема за задължително осигуряване за трудова злополука и професионална болест, изпълнява функция от изключително социално естество и не извършва икономическа дейност за целите на правото в областта на конкуренцията. Съдът стига до извода, че INAIL не представлява предприятие по смисъла на членове 81 ЕО и 82 ЕО (
15
).
43.
Достигайки до този извод по делото Cisal, Съдът отбелязва, че покриването на рисковете от трудова злополука и професионална болест от дълго време е част от социалната защита, която държавите членки предоставят на част или на цялото си население (
16
). Съдът обаче приема, че социалната цел на дадена осигурителна схема не е достатъчна сама по себе си, за да се изключи възможността разглежданата дейност да бъде квалифицирана като икономическа (
17
). Ето защо освен преследването на социална цел, осигурителната схема трябва да прилага принципа на солидарност (
18
). Тъй като INAIL се финансира от вноски, чийто размер не е систематично пропорционален на осигурения риск, а размерът на предоставените насрещни престации не е непременно пропорционален на възнаграждението на осигурените лица, Съдът установява, че липсата на пряка връзка между направените вноски и предоставените насрещни престации води в този смисъл до солидарност между по-добре платените работници и онези, които предвид ниското си възнаграждение биха се оказали лишени от подходящо социално осигуряване, ако такава връзка беше налице (
19
). Съдът посочва, че задължителното осигуряване, характерно за такава осигурителна схема, е абсолютно необходимо за финансовото равновесие на схемата и за прилагането на принципа на солидарност, което означава, че предоставените на осигурените лица насрещни престации не са строго пропорционални на направените от тях вноски (
20
).
44.
По делото Cisal, освен че отбелязва прилагането на принципа на солидарност в рамките на разглежданата италианска схема, Съдът набляга на факта, че двата основни елемента на управляваната от INAIL схема, а именно размерът на извършваните вноски и на предоставяните насрещни престации на осигурените лица, подлежат на контрол от държавата (
21
).
45.
Макар от практиката на Съда да е видно ясно, че социалната цел на осигурителната схема е явно недостатъчна сама по себе си да изключи класифицирането на определена дейност като икономическа, според мен наличието на такава цел все пак е релевантен фактор, наред с останалите, когато се установява дали определена дейност е неикономическа по природа. Ето защо е необходимо да се разгледа дали разглежданата по главното производство законоустановена схема за осигуряване за трудова злополука и професионална болест преследва социална цел.
46.
Като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, от член 1 от SGB VII личи, че целта на въпросната осигурителна схема е, първо, да предотврати с всички подходящи средства трудовите злополуки и професионалните болести, както и всички свързани с работата рискове за здравето, и второ, при настъпване на трудова злополука или появата на професионална болест да възстанови с всички подходящи средства здравето и работоспособността на осигурените лица, както и да обезщети тях или техните наследници с насрещни парични престации. Освен това и като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, личи, че осигуряването по схемата се предоставя независимо от всяка грешка, която би могла да бъде допусната от пострадалия или от работодателя, и независимо от действителното плащане на вноските от работодателя. В допълнение от акта за преюдициално запитване личи, че осигурителните каси се уреждат от публичното право и са с нестопанска цел.
47.
Необходимо е да се разгледа и дали въпросната германска осигурителна схема прилага принципа на солидарност и дали основните елементи от нея подлежат на контрол от държавата.
48.
При преценката дали определена схема за социално осигуряване прилага принципа на солидарност, Съдът отделя особено внимание на размера на вноските, които се правят, и на размера на насрещните престации, които се предоставят по схемата. Принципът на солидарност не се зачита, ако получените от лицата, включени в схемата, насрещни престации са в пряка зависимост от направените от тях или от тяхно име вноски. В този смисъл при наличие на схема за социално осигуряване, която покрива рисковете от трудова злополука и професионална болест, според мен при нея трябва да се установят елементи на преразпределяне, които надхвърлят частното застрахователно покритие (
22
).
49.
Що се отнася до размера на вноските по разглежданата германска схема, по делото Cisal Съдът придава голяма тежест на финансирането на италианската осигурителна схема с вноски, размерът на които не е систематично пропорционален на осигурения риск. Като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, въз основа на преписката по делото изглежда, че вноските, направени от работодателя по разглежданата германска схема, не се изчисляват единствено въз основа на актюерски изчисления на риска, свързан с отделното предприятие (
23
), а по-специално в съответствие с членове 152 и 153 от SGB VII, първо, с оглед на финансовите нужди на осигурителната каса за изминалата календарна година, второ, с оглед на заплатите на осигурените лица, и трето, с оглед на рисковата група на сектора, към който принадлежи въпросното предприятие.
50.
В допълнение по разглежданата германска осигурителна схема се оказва, че секторите се разделят на рискови групи в зависимост от рисковия фактор, свързан с техните дейности, както и че поради това вноските се изчисляват включително въз основа на риска, свързан със съответния сектор, а не единствено въз основа на риска, свързан с определено предприятие. Създаването на такива рискови групи с оглед изчисляване на вноските гарантира според мен, че между предприятията в един и същ сектор се прилага принципът на солидарност. Освен това, като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, изглежда, че член 176 от SGB VII предвижда разпределянето на някои разходи на дадена осигурителна каса, които значително надвишават разглежданите средни разходи на осигурителните каси в Германия, между споменатите каси. Възможността за такова разпределение изглежда гарантира, че разглежданата германска осигурителна система въвежда известна солидарност на национално равнище между всички осигурени лица в Германия.
51.
Размерът на насрещните престации, предоставяни по разглежданата германска осигурителна схема, също не е непременно пропорционален на дохода на осигурените лица, тъй като някои плащания са еднакви по естеството си, независимо дали от името на осигуреното лице са направени относително високи или ниски вноски. Независимо че съгласно член 153 от SGB VII доходът на осигуреното лице е фактор при определяне на вноските, в акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция заявява, че 12,4% от всички плащания през 2002 г., например доболничната и болничната медицинска помощ, не зависят от дохода на осигуреното лице.
52.
В това отношение, както Съдът посочва по делото Cisal, „липсата на пряка връзка между направените вноски и предоставените насрещни престации предполага солидарност между по-добре платените работници и онези, които предвид ниското си възнаграждение биха били лишени от подходящо социално осигуряване, ако такава връзка беше налице“ (
24
). Освен това, тъй като осигурителните вноски не се основават само на вероятността от настъпването на даден риск в отделното предприятие или пък в определен сектор, според мен принципът на солидарност се запазва между работниците в Германия, независимо от естеството на дейността им.
53.
По въпроса дали основните елементи на разглежданата германска осигурителна схема подлежат на контрол от държавата запитващата юрисдикция заявява, че минималната и максималната заплата могат да се определят съгласно собствените правила на осигурителната каса и те имат значение не само за изчисляване на вноските, но и на насрещните престации, и особено пенсиите (
25
). Следва може би да се отбележи и, макар този въпрос да не се повдига конкретно в акта за преюдициално запитване, че според Kattner определянето на скалите на риск се прави от компетентната осигурителна каса и подлежи единствено на ограничен по обхват контрол от съда. MMB и германското правителство обаче твърдят, че въвеждането на такива схеми става с изрично разрешение на държавния контролен орган.
54.
Макар очевидно при определянето на вноските да се предоставя известна свобода на действие на професионалните осигурителни каси в Германия и макар те до известна степен да са в състояние да влияят върху размера на някои от предоставяните насрещни престации, като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, изглежда, че въпросната гъвкавост е изрично установена по закон, а елементите на солидарност, посочени по-горе (
26
), се запазват в рамките на тази гъвкава система. В този смисъл изглежда, че основните параметри при установяване на вноските, които се дължат в рамките на разглежданата германска осигурителна схема, естеството на предоставяните насрещни престации по нея, както и условията за това (
27
), се определят със закон и всички осигурителни каси трябва да ги спазват.
55.
Ето защо считам, че разглежданата германска осигурителна схема изглежда прилага принципа на солидарност и основните елементи от нея подлежат на контрол от държавата. Необходимо е обаче да се разгледат някои особености на тази схема, откроени от запитващата юрисдикция, които се отличават от вече разглежданите от Съда схеми.
56.
В акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция отбелязва, че за разлика от положението по дело Cisal, в Германия не съществува норма, която да ограничава размера на вноските по отношение на високите рискове (
28
).
57.
Според мен особеностите на схемата за социално осигуряване и зачитането в нейните рамки на принципа на солидарност следва да се преценяват индивидуално при отчитане на всички относими фактори. Наличието или отсъствието на определени особености на схемата, установени от Съда в досегашната му практика като свидетелство за наличие на принципа на солидарност, е възможно да не се окажат решаващи по други дела. Считам, че констатацията на запитващата юрисдикция относно липсата на изрична (
29
) горна граница за вноските по германската осигурителна схема, не може да отслаби или премахне елементите на солидарност, които изглежда присъстват в тази схема (
30
). Този фактор е от значение само ако има съществено влияние върху съотношението между направените вноски и предоставените насрещни престации в рамките на разглежданата схема, което да води до действителното изоставяне на принципа на солидарност (
31
). По този въпрос трябва да се произнесе запитващата юрисдикция.
58.
Запитващата юрисдикция счита също, че е налице основна разлика между италианската осигурителна схема по делото Cisal и разглежданата германска схема, доколкото INAIL е монопол, докато германската осигурителна схема е организирана като олигопол. В допълнение според запитващата юрисдикция по отношение на организацията си „дейността по управление“ на MMB в основни линии е сходна с тази на търговските образувания, и по-специално на застрахователните дружества. MMB „не управлява схемата, тя е част от тази схема“.
59.
Според мен самият факт, че държава членка е избрала да разпредели дейността на системата за социално осигуряване между няколко различни образувания по секторен и/или географски принцип, не може сам по себе си да превърне в икономическа дейността на тези образувания, след като са налице необходимите елементи на солидарност и контрол от страна на държавата. Да се постанови обратното би означавало да се придаде неправилно тежест на техническата или организационната форма, избрана от държава членка за дейността на част от системата ѝ за социално осигуряване, а не на същността на разглежданата схема.
60.
Действително по делото Poucet и Pistre Съдът установява, че дейността на схема за осигуряване на рисковете болест и майчинство и схема за осигуряване на риска старост във Франция, които действат на регионален и секторен принцип, не е икономическа по естеството си. Освен това в Решение по дело AOK Bundesverband и др. (
32
) Съдът установява, че дейността на здравните каси в Германия, организирани на регионален и секторен принцип, не е икономическа по естеството си.
61.
Също така — както посочва запитващата юрисдикция — обстоятелството, че на германските осигурителни каси не е възложено управлението на схема за задължително осигуряване за трудова злополука и професионална болест, а предоставянето на такива осигурителни услуги (
33
), само по себе си не превръща пряко тези дейности в икономически по естеството си, когато необходимите елементи на солидарността и държавният контрол са налице.
62.
Ето защо според мен отговорът на първия въпрос би трябвало да бъде, че понятието за предприятие по смисъла на членове 81 ЕО и 82 ЕО не включва организациите като MMB, натоварени с дейността във връзка със схема за социално осигуряване, основана на принципа на солидарността, при положение че всички основни елементи на тази схема, посочени в настоящото заключение, подлежат на контрол от държавата, което следва да се установи от запитващата юрисдикция.
Б — Вторият въпрос
63.
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали членове 82 ЕО и 86 ЕО, от една страна, и член 49 ЕО и сл., от друга страна, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат наложено в съответствие с правото на държава членка задължение, по силата на което работодателите като Kattner трябва задължително да се осигуряват в организация като MMB, за да бъдат осигурени за трудова злополука и професионална болест.
64.
По въпроса за тълкуването на членове 82 ЕО и 86 ЕО от текста на тези разпоредби според мен е ясно, че те се прилагат за действията на предприятия (
34
). Като се има предвид, че в контекста на разглежданата германска схема според мен организация като MMB не е предприятие, не считам, че е възможно тълкуване на членове 82 ЕО и 86 ЕО в смисъл, че те не допускат задължителното осигуряване на работодател като Kattner в такава организация.
1. Основни доводи на страните във връзка с член 49 ЕО и сл.
65.
Според Kattner монополите в областта на услугите представляват недискриминационни пречки за свободното предоставяне на услуги и свободата на установяване, които могат да се обосноват само с императивни съображения от общ интерес. Kattner твърди, че в резултат от задължителното осигуряване в осигурителна каса, за частните застрахователи става фактически невъзможно да се конкурират с тези каси. Освен това ограничението не е обосновано с императивни съображения от общ интерес, тъй като осигуряването за трудова злополука и професионална болест може да се предоставя от частни застрахователи.
66.
MMB твърди, че германските осигурителни каси не могат да постигнат определените им със закон цели в отсъствието на задължително осигуряване, тъй като „добрите рискове“ ще се насочат към частните застрахователи, докато за професионалните осигурителни каси или държавата ще останат „лошите рискове“. Тази миграция ще разклати финансовото равновесие на цялата схема, тъй като „лошите“ рискове ще могат да получат само частно покритие при много висока премия или пък да не получат изобщо такова покритие. Твърдението, че частните застрахователи могат да осигурят въпросното застрахователно покритие изпуска от поглед обстоятелството, че такива застрахователи могат икономически да не са в състояние да предоставят пълния набор услуги, предлагани по настоящата схема.
67.
Германското правителство твърди, че тъй като в светлината на изключително социалното естество на дейността на разглежданите осигурителни каси, те не са предприятия, компетентната държава членка също така не нарушава по-специално свободното предоставяне на услуги, като налага задължително осигуряване в такива организации за социално осигуряване.
68.
Комисията счита, че наложеното на предприятие като Kattner задължение да се осигурява в осигурителна каса, не попада в приложното поле на свободното предоставяне на услуги. Само държавите членки отговарят за правилата относно задължителното включване в такива системи за социално осигуряване.
2. Съображения
69.
Според установената съдебна практика общностното право не засяга компетентността на държавите членки да уреждат своите системи за социално осигуряване. При липса на хармонизиране на общностно равнище (
35
) всяка държава членка трябва да определи, първо, условията относно правото или задължението за осигуряване в рамките на схема за социално осигуряване, и второ, условията за ползване на насрещни престации (
36
).
70.
Според мен това не води до изваждането на системите за социално осигуряване от обхвата на Договора, тъй като държавите членки все пак трябва да спазват общностното право при упражняването на тези правомощия (
37
). Съдът е постановил, че особената природа на някои услуги не ги изважда от обхвата на основния принцип за свободно движение. Следователно обстоятелството, че разглежданите по главното производство национални правила попадат в сферата на социалното осигуряване, по принцип не може да изключи прилагането на членове 49 ЕО и 50 ЕО (
38
).
71.
От материалите по делото, представени пред Съда, изглежда, че по принцип работодателите в Германия са задължени не само да се осигуряват за трудова злополука и професионална болест, а и това да стане в специална професионална осигурителна каса. Задължението в рамките на германската правна система за осигуряване в определена професионална осигурителна каса за получаването на социалноосигурителното покритие, изисквано по закон, поначало изглежда води до ограничаване на избора на работодателя относно осигурителната организация, тъй като той няма възможност да избере в коя професионална осигурителна каса в Германия да членува, нито пък може да получи това покритие единствено от частните застрахователни предприятия, установени в Германия или в други държави членки (
39
).
72.
Както обаче подчертах по-горе в отговор на първия преюдициален въпрос, считам, че — като се запазва възможността за извършване на някои проверки от запитващата юрисдикция — разглежданата германска осигурителна схема се основава на принципа на солидарността и съдържа някои преразпределителни елементи, които надхвърлят частното застрахователно покритие. В този смисъл изпитвам сериозни съмнения дали частните застрахователни предприятия биха предлагали застраховка за трудова злополука и професионална болест в Германия, които да включват въпросните елементи на солидарност (
40
). Поради това считам, че по принцип задължителното осигуряване в осигурителна каса като MMB всъщност не представлява ограничение на свободното предоставяне на услуги (
41
).
73.
При положение обаче, че Съдът установи наличие на ограничение на свободното предоставяне на услуги при задължително осигуряване в осигурителна каса като MMB, преди да се произнесе дали член 49 ЕО и сл. допускат това задължение, Съдът трябва да разгледа дали то можа да бъде обективно обосновано. Във връзка с това Съдът многократно се е произнасял, че не е изключено евентуалната опасност от сериозно нарушаване на финансовата стабилност на системата за социално осигуряване да представлява сама по себе си императивно съображение от общ интерес, което може да обоснове пречките при прилагането на принципа на свободното предоставяне на услуги (
42
).
74.
В акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция накратко отбелязва, че задължителното осигуряване не е абсолютно необходимо за финансовото равновесие на разглежданата германска схема, нито за прилагането на принципа на солидарност. Според мен обаче от акта за преюдициално запитване не става ясно дали изявлението на запитващата юрисдикция се отнася до липсата на необходимост от задължително осигуряване по действащата германска схема или запитващата юрисдикция счита, че задължителното осигуряване няма да бъде необходимо, ако настоящата схема се измени.
75.
При тези обстоятелства считам, че въз основа на цялата налична информация, с която разполага, запитващата юрисдикция трябва да определи дали задължението за осигуряване в осигурителна каса като MMB е необходимо за финансовото равновесие на действащата германска осигурителна схема за трудова злополука и професионална болест или е възможно да се приемат не толкова ограничителни мерки.
76.
В светлината на всички изложени по-горе съображения и като се запазва възможността за извършване на някои проверки от запитващата юрисдикция, считам, че член 49 ЕО и сл. трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат задължителното осигуряване на работодател като Kattner в организация като MMB за целите на осигуряването за трудова злополука и професионална болест.
VI — Заключение
77.
Ето защо според мен отговорът на отправените по настоящото дело въпроси би трябвало да бъде следният:
„1)
Понятието за предприятие по смисъла на членове 81 ЕО и 82 ЕО не включва организациите като Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft, на които е възложена дейност във връзка със схема за социално осигуряване, основана на принципа на солидарността, при положение че всички основни елементи на тази схема, посочени в настоящото заключение, подлежат на контрол от държавата, което следва да се установи от запитващата юрисдикция.
2)
Членове 49 ЕО и сл., 82 ЕО и 86 ЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат задължителното осигуряване на работодател като Kattner Stahlbau GmbH в организация като Maschinenbau- und Metall- Berufsgenossenschaft за целите на осигуряването за трудова злополука и професионална болест.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Организациите като MMB са известни в германската правна система като „професионални осигурителни каси“. За краткост в настоящото заключение ще наричам тези организации осигурителни каси.
(
3
)	20 април 2007 г., BGBl. 2007 I, стр. 554.
(
4
)	Решение от 22 януари 2002 г. (C-218/00, Recueil, стр. I-691).
(
5
)	Вж. по-специално Решение от 24 септември 1987 г. по дело Coenen (37/86, Recueil, стр. 3589, точка 8).
(
6
)	Вж. Решение от 26 юни 2008 г. по дело Wiedemann и Funk (C-329/06 и C-343/06, Сборник, стр. I-4635, точка 45).
(
7
)	Решение от 21 февруари 2006 г. по дело Ritter-Coulais (C-152/03, Recueil, стр. I-1711, точки 13—15).
(
8
)	Например 57120 EUR през 2003 г.
(
9
)	Решение от 23 април 1991 г. по дело Höfner и Elser (C-41/90, Recueil, стр. I-1979, точка 21) и Решение по дело Cisal, посочено по-горе (бележка под линия 4, точка 22). Отново според постоянната съдебна практика всяка дейност, изразяваща се в предлагането на стоки и услуги на определен пазар, е икономическа дейност: Решение от по дело Комисия/Италия (118/85, Recueil, стр. 2599, точка 7) и Решение от по дело Комисия/Италия (C-35/96, Recueil, стр. I-3851, точка 36).
(
10
)	Решение от 21 септември 1999 г. (C-67/96, Recueil, стр. I-5751).
(
11
)	Решение от 17 февруари 1993 г. (C-159/91 и C-160/91, Recueil, стр. I-637).
(
12
)	Решение по дело Albany, посочено по-горе в бележка под линия 10, точка 78.
(
13
)	Решение от 16 ноември 1995 г. (C-244/94, Recueil, стр. I-4013).
(
14
)	Решение по дело Albany, посочено по-горе в бележка под линия 10, точка 79.
(
15
)	Решение, посочено по-горе в бележка под линия 4, точки 32 и 45.
(
16
)	Точка 32 от Решение по дело Cisal, посочено по-горе в бележка под линия 4.
(
17
)	Вж. Решение по дело Cisal, посочено по-горе в бележка под линия 4, точка 37 и Решение по дело Albany, посочено по-горе в бележка под линия 10, точка 96, както и Решение от 12 септември 2000 г. по дело Pavlov и др. (C-180/98—C-184/98, Recueil, стр. I-6451, точка 118).
(
18
)	Решение по дело Cisal, посочено по-горе в бележка под линия 4, точка 38.
(
19
)	Пак там, точки 39—42.
(
20
)	Пак там, точка 44.
(
21
)	Пак там, точка 44.
(
22
)	Вж. в този смисъл Заключение на генералния адвокат Jacobs по дело Albany, посочено по-горе (бележка под линия 10), точки 37—82 и Заключение на генералния адвокат Jacobs по дело Cisal, посочено по-горе (бележка под линия 4), точки 50—66.
(
23
)	Вноските на отделните предприятия обаче изглежда могат да се коригират до известна степен в зависимост от честотата на злополуките в тях. Ще отбележа, че от Заключение на генералния адвокат Jacobs по делото Cisal, посочено по-горе в бележка под линия 4, точка 22, е видно, че в рамките на италианската схема за осигуряване за трудова злополука и професионална болест размерът на внесените вноски за работниците съответства на процент от възнаграждението им. Той зависи от средния риск, свързан с дейността на предприятието, в което работят. Така определеният процент може да се променя за отделните предприятия, ако успеят да докажат, че поради мерки за безопасност рискът, свързан с дейността им, е по-нисък от средния за страната.
(
24
)	Точка 42.
(
25
)	Вж. обаче например точки 40 и 41 от Решение по дело Cisal, посочено по-горе в бележка под линия 4.
(
26
)	Точки 49—52 по-горе.
(
27
)	Вж. в обратния смисъл точка 114 от Решение по дело Pavlov и др., посочено по-горе в бележка под линия 17, в което Съдът отбелязва, че разглежданата по това дело каса „определя размера на вноските и предоставяните насрещни престации и действа въз основа на принципа на капитализация. Поради това размерът на предоставяните от касата насрещни престации зависи от резултатите от направените от нея инвестиции […]“.
(
28
)	Запитващата юрисдикция изглежда се позовава на изявлението на Съда в точка 39 от Решение по дело Cisal, посочено по-горе в бележка под линия 4, в което Съдът установява, че „[италианската] осигурителна схема се финансира от вноски, които по размер не са систематично пропорционални на осигурения риск. Така от материалите по делото е видно, че размерът не може да надвишава дадена горна граница, дори когато извършваната дейност е свързана с висок риск, като остатъкът от финансирането се поема от всички предприятия в същата група от гледна точка на носения риск“ (курсивът е мой).
(
29
)	Като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, изглежда, че член 152 от SGB VII ограничава размера на вноските, които могат да се начисляват и, inter alia, член 153 от SGB VII сочи факторите, които могат да се вземат предвид при изчисляване на вноските.
(
30
)	Вж. точки 49—52 по-горе.
(
31
)	Пак там.
(
32
)	Решение от 16 март 2004 г. (C-264/01, C-306/01, C-354/01 и C-355/01, Recueil, стр. I-2493).
(
33
)	Запитващата юрисдикция упоменава в акта за преюдициално запитване, че предметът на дейност [на MMB] „основно се състои в предлагането, управлението и осъществяването на осигурителни услуги“.
(
34
)	Нямам никакво основание да приема, че понятието „предприятие“, съдържащо се в член 86 ЕО, се отличава от съдържащото се в членове 81 ЕО и 82 ЕО.
(
35
)	Според мен осигуряването при трудова злополука и професионална болест в рамките на схема за социално осигуряване не е хармонизирано от общностното право. Вж. по-специално член 2, параграф 2 от Първа директива 92/49/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО и 88/357/ЕИО (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховането) (ОВ L 228, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 53), която гласи, че „[н]астоящата директива не се прилага нито за видовете застраховки или операции, нито за предприятия или институции, за които не се прилага Директива 73/239/EИО, нито за органите, посочени в член 4 от настоящата директива“. Съгласно член 2, параграф 1 от Директива 73/239/ЕИО на Съвета от относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане (ОВ L 228, 1973 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 14) „[н]астоящата директива не се прилага за: […] г) застраховане, което съставлява част от законоустановена система на социално осигуряване“. Вж. също член 3, параграф 4 от Директива 2002/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от относно животозастраховането (ОВ L 345, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 192). Макар и да не е от значение в рамките на производството пред запитващата юрисдикция, вж. все пак член 2, параграф 3 от Директива 2002/83.
(
36
)	Решение от 28 април 1998 г. по дело Kohll (C-158/96, Recueil, стр. I-1931, точки 17 и 18, и цитираната съдебна практика).
(
37
)	Вж. Решение от 12 юли 2001 г. по дело Smits и Peerbooms (C-157/99, Recueil, стр. I-5473, точки 45 и 46), в което се уточнява, че при упражняване на правомощията си за определяне „на условията относно правото или задължението за осигуряване в рамките на схема за социално осигуряване“ държавите членки „трябва да спазват общностното право“ (курсивът е мой).
(
38
)	Вж. в този смисъл Решение по дело Kohll, посочено по-горе (бележка под линия 36), точки 20 и 21, и цитираната съдебна практика. Вж. също Решение от 22 май 2003 г. по дело Freskot (C-355/00, Recueil, стр. I-5263, точка 53).
(
39
)	Трябва да се подчертае, че пред Съда не е представена информация, която да сочи, че задължението за осигуряване в определена професионална осигурителна каса е наложено с дискриминационна цел или пък че води до някакви дискриминационни последици, освен присъщите на самото него. Задължението за осигуряване в определена осигурителна каса обаче изглежда гарантира, че осигуровката от частен осигурител може да се яви единствено като допълнителна спрямо установената със закон.
(
40
)	В акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция посочва, че осигуряване за трудова злополука и професионална болест се предоставят от частни осигурители в Белгия, Дания, Финландия и Португалия. Като се запазва възможността за извършване на проверка от запитващата юрисдикция, изглежда обаче, че такива частни схеми действат със стопанска цел и не съдържат елементите на солидарност, които са налице в германската схема. Освен това, макар че в акта за преюдициално запитване е посочено, че Kattner представя оферта от датски осигурител, според която и това дружество ще осигурява Kattner в съответствие с германското осигурително законодателство относно злополуката срещу риска от трудова злополука, професионална болест или злополука по пътя до и от работното място при същите условия като на MMB и според която предоставените насрещни престации ще се определят в строго съответствие със списъка насрещни престации, осигурявани от германската схема за осигуряване срещу риск от трудова злополука, в преюдициалното запитване няма данни, че датският застраховател ще действа с нестопанска цел.
(
41
)	Вж. по аналогия Решение по дело Freskot, посочено по-горе в бележка под линия 38, точки 67 и 68.
(
42
)	Решение по дело Kohll, посочено по-горе в бележка под линия 36, точка 41, Решение по дело Smits и Peerbooms, посочено по-горе в бележка под линия 37, точка 72, Решение от 13 май 2003 г. по дело Müller-Fauré и Van Riet (C-385/99, Recueil, стр. I-4509, точка 73) и Решение от по дело Stamatelaki (C-444/05, Сборник, стр. I-3185, точка 30).