62018CJ0123_RES
Zadeva C‑123/18 P
HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH
proti
Svetu Evropske unije
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 10. septembra 2019
„Pritožba – Odškodninska tožba – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Povrnitev škode, ki naj bi jo pritožnica domnevno utrpela zaradi uvrstitve njenega imena na seznam oseb in subjektov, za katere se uporablja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov“
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev prava Unije – Diskrecijska pravica institucije pri sprejemanju akta – Presoja nezakonitosti akta ali ravnanja institucije – Presoja obstoja dovolj resne kršitve prava Unije – Nezmožnost zadevne institucije sklicevati se na upoštevne elemente, ki niso bili upoštevani ob sprejetju akta ali v času zadevnega ravnanja
(Člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točke od 32 do 34, od 36 do 39, od 42 do 51, 82, 83, 85 in 86.)
Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov, za katere je Svet ugotovil, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja – Obveznost razširitve tega ukrepa na subjekte v lasti ali pod nadzorom takega subjekta – Pojem subjekta, ki je v lasti ali pod nadzorom – Posredno imetništvo ali nadzor – Sposobnost vplivanja subjektov ali organov, za katere je Svet ugotovil, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja, na odločitve subjektov, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom – Vključitev – Neobstoj pravne ali lastniške povezave ali udeležbe v kapitalu subjekta v lasti ali pod nadzorom – Nevplivanje – Subjekt, ki deluje za račun subjekta, na katerega se nanaša omejevalni ukrep – Vključitev
(Uredba Sveta št. 961/2010, člen 16(2)(d))
(Glej točke od 68 do 70, 75 in 77.)
Povzetek
Sodba Splošnega sodišča, s katero je bil zavrnjen odškodninski zahtevek družbe nemškega prava zaradi vpisa njenega imena na seznam oseb in subjektov, za katere velja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov, ki se nanaša na Iran, se razveljavi
Sodišče v sestavi velikega senata je s sodbo z dne 10. septembra 2019, HTTS/Svet (C‑123/18 P), ugodilo pritožbi, ki jo je vložila družba HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (v nadaljevanju: pritožnica) zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2017, HTTS/Svet (T‑692/15, EU:T:2017:890, v nadaljevanju: izpodbijana sodba). Splošno sodišče je s to sodbo zavrnilo odškodninski zahtevek tožeče stranke za škodo, za katero meni, da ji je nastala, ker je bilo njeno ime z dvema uredbama Sveta (
1
) vpisano na seznama oseb in subjektov, za katera se uporablja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov, ki se nanaša na Iran (v nadaljevanju: sporna seznama). Za razliko od Splošnega sodišča je Sodišče presodilo, da se Svet, da bi dokazal, da ni storil take kršitve prava Unije, ki bi povzročila nastanek njene nepogodbene odgovornosti, ni mogel sklicevati na elemente, ki niso bili upoštevani ob vpisu pritožnice na ta seznama.
Pritožnica je družba nemškega prava, ki opravlja dejavnosti pomorske agencije in tehničnega upravljanja ladij. Spor, ki ga ima s Svetom, spada v skupino zadev v zvezi z omejevalnimi ukrepi, ki so bili sprejeti v okviru boja proti širjenju jedrskega orožja v Iranu zoper pomorsko družbo in nekatere z njo povezane fizične ali pravne osebe, med katerimi je bila tudi pritožnica. Prvotna uvrstitev imena pritožnice na sporni seznam julija 2010 ni bila izpodbijana. Drugi vpis, opravljen oktobra 2010, je Splošno sodišče razveljavilo (sodba z dne 7. Decembra 2011, HTTS/Svet, T‑562/10, EU:T:2011:716). Vendar je Splošno sodišče z izpodbijano sodbo zavrnilo njen odškodninski zahtevek za škodo, nastalo zaradi teh vpisov.
Sodišče je v obravnavanem primeru presodilo, da je bilo v izpodbijani sodbi večkrat napačno uporabljeno pravo. Med drugim je poudarilo, da pogoj za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Unije, ki se nanaša na obstoj dovolj resne kršitve pravila prava Unije, terja tehtanje – posebej pomembno na področju omejevalnih ukrepov – med varstvom posameznikov pred nezakonitimi ravnanji institucij in poljem proste presoje, ki mora biti priznano zadnjenavedenim, da njihovo ukrepanje ne bi bilo onemogočeno. Sodišče je na podlagi teh ugotovitev navedlo, da je treba v okviru odškodninske tožbe, kot tudi v okviru drugih pravnih sredstev, nezakonitost akta ali ravnanja, na podlagi katerega lahko nastane nepogodbena odgovornost Unije, presojati ob upoštevanju pravnih in dejanskih elementov, ki so obstajali ob sprejetju navedenega akta ali v času navedenega ravnanja. Meni tudi, da je treba obstoj dovolj resne kršitve pravila prava Unije nujno presojati glede na okoliščine, v katerih je institucija ravnala na točno ta datum. Na podlagi navedenega je presodilo, da se lahko institucija pri izpodbijanju obstoja take kršitve sklicuje samo na elemente, ki jih je upoštevala pri sprejetju zadevnega akta.
Sodišče je zato razveljavilo sodbo Splošnega sodišča in mu vrnilo zadevo v razsojanje, da preuči morebitni obstoj dovolj resne kršitve pravila prava Unije brez upoštevanja elementov, ki jih Svet ni upošteval ob vpisu pritožnice na navedena seznama, se je pa na njih skliceval v okviru odškodninske tožbe.
(
1
)	Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 668/2010 z dne 26. julija 2010 o izvajanju člena 7(2) Uredbe (ES) št. 423/2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL 2010, L 195, str. 25) in Uredba Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe št. 423/2007 (UL 2010, L 281, str. 1).