62023CC0233
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
LAILE MEDINA,
predstavljeni 5. septembra 2024 (
1
)
Zadeva C-233/23
Alphabet Inc.,
Google LLC,
Google Italy Srl
proti
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
ob udeležbi:
Enel X Italia Srl,
Enel X Way Srl
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Consiglio di Stato (državni svet, Italija))
„Predhodno odločanje – Konkurenca – Člen 102 PDEU – Zloraba prevladujočega položaja – Digitalni trgi – Zavrnitev dostopa drugemu podjetju do platforme ali digitalne infrastrukture s strani podjetja s prevladujočim položajem – Pogoji iz zadeve Bronner – Uporaba – Objektivna utemeljitev – Obveznost podjetja s prevladujočim položajem razviti predlogo programske opreme – Omejitve glede časa in sredstev – Pogoji – Opredelitev pojma podrejeni trg oziroma sosednji trg“
I. Uvod
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 102 PDEU.
2.
Predlog je vložil Consiglio di Stato (državni svet, Italija) v okviru postopka med družbami Alphabet Inc., Google LLC in Google Italy Srl na eni strani (
2
) ter Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato na drugi strani. (
3
) Navedeni postopek se nanaša na veljavnost odločbe, v kateri je organ za varstvo konkurence ugotovil, da je družba Google zlorabila svoj prevladujoči položaj na trgu, zlasti ker ni zagotovila združljivosti svojega sistema Android Auto z aplikacijo, ki jo je v zvezi s storitvami za polnjenje električnih vozil razvila družba Enel X Italia Srl (
4
).
3.
Tako kot pri večini zadev, ki se nanašajo na člen 102 PDEU, bo moral veliki senat Sodišča tudi v obravnavani zadevi določiti tanko – in pogosto sporno – mejo med legitimnimi in nelegitimnimi sredstvi konkurence, ki jih uporabljajo podjetja s prevladujočim položajem. V ta namen in ker se ta zadeva obravnava v okviru trenutnega razvoja digitalnih trgov, bo moralo Sodišče skrbno obravnavati potrebo po zagotavljanju odprtosti navedenih trgov, ob hkratnem zagotavljanju ustreznih spodbud inovacijam.
4.
To je še zlasti težka naloga ob upoštevanju dejstva, da se v obravnavani zadevi zahteva za dostop nanaša na platformo, ki je bila zamišljena in oblikovana z namenom omogočanja dostopa aplikacijam, ki jih razvijejo tretje osebe in ki so namenjene zagotavljanju storitev v vozilu za varno in udobno vožnjo. Sodišče mora torej najprej ugotoviti, ali ta zadeva spada na področje tradicionalne sodne prakse, ki se uporablja za zavrnitev dostopa s strani podjetja s prevladujočim položajem – in sicer sodbe v zadevi Bronner (
5
) –, katere namen je po mnenju samega Sodišča iskanje poštenega ravnovesja med vidiki, ki se nanašajo na konkurenco in spodbude.
5.
V obravnavani zadevi poleg tega velja, da mora družba Google za zagotavljanje interoperabilnosti aplikacij tretjih oseb s sistemom Android Auto najprej razviti model programske opreme oziroma predlogo, za kar bi morala družba Google najprej nameniti svoja finančna sredstva in kadrovske vire. Sodišče bo torej moralo sprejeti stališče, ali obveznosti glede dostopa, ki se nanašajo na interoperabilnost, od podjetja s prevladujočim položajem zahtevajo aktivno ravnanje, na primer razvoj potrebne programske opreme. Če Sodišče na navedeno vprašanje odgovori pritrdilno, bo moralo opredeliti tudi omejitve navedenih obveznosti in pogoje, ki se v takem primeru uporabljajo.
6.
Nazadnje je pomembno poudariti tudi, da se o tej zadevi odloča po začetku veljavnosti akta o digitalnih trgih, (
6
) pri čemer se neizogibno postavlja vprašanje, ki je na tem pravnem področju pogosto, in sicer ali bi bilo interoperabilnost legitimneje obravnavati z zakonodajnimi ukrepi namesto s sankcijami na podlagi določb s področja prava konkurence iz Pogodbe, kot je večkrat navedla družba Google.
II. Dejansko stanje in postopek
7.
Družba Google je avtorica in razvijalka odprtokodnega operacijskega sistema Android OS za mobilne naprave. Navedeni sistem lahko vsakdo pridobi brezplačno in ga tudi spreminja, ne da bi za to potreboval dovoljenje.
8.
Leta 2015 je družba Google predstavila sistem Android Auto, aplikacijo za mobilne naprave z operacijskim sistemom Android. Ta uporabnikom omogoča dostop do nekaterih aplikacij na pametnem telefonu prek zaslona, vgrajenega v vozilo. Da se zagotovi interoperabilnost vsake posamezne aplikacije s sistemom Android Auto ter da se odpravi potreba po dolgotrajnih in dragih posameznih preizkusih, družba Google ponuja rešitve za celotne kategorije aplikacij v obliki predlog. Navedene predloge tretjim osebam (razvijalcem) omogočajo oblikovanje različic svojih aplikacij, ki so združljive s sistemom Android Auto. Leta 2018 so bile predloge na voljo le za aplikacije, ki omogočajo uporabo družbenih medijev in storitev sporočanja. Družba Google je razvila tudi združljive različice svojih aplikacij za uporabo zemljevidov in navigacijo (in sicer Google Maps in Waze), v nekaterih primerih pa je dovolila tudi razvoj aplikacij po meri, čeprav ustrezna predloga ni bila na voljo.
9.
Družba Enel X zagotavlja storitve polnjenja električnih vozil. Je tudi del skupine Enel, ki upravlja več kot 60 % polnilnic v Italiji. Maja 2018 je družba Enel X predstavila aplikacijo JuicePass, ki ponuja številne funkcije za polnjenje električnih vozil. Navedena aplikacija uporabnikom omogoča zlasti: (i) iskanje polnilnic na zemljevidu in njihovo rezervacijo; (ii) prenos iskanja v aplikacijo Google Maps, kar omogoča navigacijo do izbrane polnilnice; ter (iii) začetek, prekinitev in spremljanje polnjenja ter izvedbo plačila. Aplikacija JuicePass je na voljo uporabnikom pametnih telefonov z operacijskim sistemom Android in jo je mogoče prenesti iz spletne trgovine Google Play.
10.
Septembra 2018 je družba Enel X prosila družbo Google, naj zagotovi združljivost aplikacije JuicePass s sistemom Android Auto. Vendar je družba Google to zavrnila in navedla, da če ne obstaja specifična predloga, so aplikacije, ki omogočajo uporabo družbenih medijev in storitev sporočanja, edine aplikacije tretjih oseb, ki so združljive s sistemom Android Auto. Na podlagi druge zahteve družbe Enel X iz decembra 2018 je družba Google svojo zavrnitev utemeljila na podlagi varnostnih razlogov in potrebe po racionalni razporeditvi sredstev, potrebnih za pripravo nove predloge.
11.
Družba Enel X je 12. februarja 2019 podala prijavo pri organu za varstvo konkurence, v kateri je trdila, da ravnanje družbe Google pomeni kršitev člena 102 PDEU. Po tistem, ko je organ za varstvo konkurence že začel postopek, je družba Google izdala predlogo za zasnovo beta (poskusnih) aplikacij za polnjenje električnih vozil, ki bi bile združljive s sistemom Android Auto. Vendar je organ za varstvo konkurence menil, da ni gotovo, da bo navedena različica zadostovala za integracijo vseh bistvenih funkcij aplikacije JuicePass v sistem Android Auto.
12.
V svoji odločbi z dne 27. aprila 2021 je organ za varstvo konkurence ugotovil, da je ravnanje družbe Google, ki je po ugotovitvah navedenega organa obsegalo oviranje in zavlačevanje objave aplikacije JuicePass v sistemu Android Auto, pomenilo zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 102 PDEU.
13.
Natančneje, organ za varstvo konkurence je ugotovil, da je sistem Android Auto nepogrešljiv proizvod za razvijalce aplikacij, ki so namenjene voznikom, saj omogoča uporabniško izkušnjo, ki glede preprostosti uporabe in prometne varnosti nima enakovrednih alternativ kot tehnološka rešitev za interoperabilnost mobilnih aplikacij z informacijsko-razvedrilnimi sistemi v avtomobilih. Nadalje, organ za varstvo konkurence je ugotovil, da je družba Google s svojim ravnanjem želela zagotoviti prednost svoji lastniški aplikaciji Google Maps na škodo drugih aplikacij, ki bi tej lahko pomenile konkurenco, na primer v zvezi s storitvami polnjenja električnih vozil, kot v primeru aplikacije JuicePass. Nazadnje, organ za varstvo konkurence je ugotovil, da je družba Google s svojim ravnanjem več kot dve leti škodila trgu in omejevala izbiro potrošnikov, za kar po mnenju navedenega organa ni navedla nobene objektivne utemeljitve.
14.
Na podlagi navedenega je organ za varstvo konkurence naložil družbi Google, naj predstavi končno različico predloge za razvoj aplikacij za polnjenje električnih vozil ter naj vključi vse bistvene funkcije, ki jih je opredelila družba Enel X, da se zagotovi popolna združljivost aplikacije JuicePass s sistemom Android Auto. Družbi Google je naložila tudi plačilo globe v višini 102.084.433,91 EUR.
15.
Družba Google je odločbo organa za varstvo konkurence izpodbijala, najprej pri Tribunale amministrativo regionale del Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija), ki je tožbo v celoti zavrnilo. Nato je vložila pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet), ki je predložitveno sodišče v obravnavani zadevi.
16.
V postopku pred Consiglio di Stato (državni svet) družba Google trdi, da organ za varstvo konkurence ni ustrezno upošteval pogojev iz sodne prakse Sodišča, na podlagi katerih se presoja, ali zavrnitev dostopa pomeni zlorabo. Zlasti se sklicuje na sodbo v zadevi Microsoft, (
7
) ki jo je izdalo Splošno sodišče. Družba Google je navedla tudi, da organ za varstvo konkurence v izpodbijani odločbi ni opredelil upoštevnega podrejenega trga, , in njenega prevladujočega položaja na njem. Organ za varstvo konkurence in družba Enel X zavračata navedene trditve in se v bistvu sklicujeta na obrazložitev odločbe, ki je predmet postopka v glavni stvari.
17.
Consiglio di Stato (državni svet) meni, da so za izdajo odločbe v postopku v glavni stvari potrebne smernice glede razlage člena 102 PDEU, predvsem glede pogojev iz zadeve Bronner, ki se uporabljajo v primeru zavrnitve dostopa do infrastrukture podjetja s prevladujočim položajem. Na podlagi navedenih pogojev se taka zavrnitev šteje za zlorabo, če: (i) se zahteva za dostop nanaša na proizvod ali storitev, ki je nepogrešljiv za izvajanje gospodarske dejavnosti na sosednjem trgu; (ii) je verjetno, da bi se z zavrnitvijo odpravila vsa konkurenca na navedenem trgu; ter (iii) zavrnitve ni mogoče objektivno utemeljiti. Consiglio di Stato (državni svet) se v bistvu sprašuje, ali je v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, zaradi specifičnih značilnosti delovanja digitalnih trgov upravičeno odstopanje od navedenih pogojev oziroma ali je upravičena vsaj njihova bolj prožna razlaga. Prav tako se sprašuje o načinu, kako naj organi za varstvo konkurence v takem primeru opredelijo upoštevne trge.
18.
V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja:
„1.
Ali je treba pogoj nepogrešljivosti proizvoda, katerega dobava se zavrne, v smislu člena 102 PDEU razlagati tako, da mora biti dostop do tega proizvoda nepogrešljiv za opravljanje določene dejavnosti na sosednjem trgu, ali pa zadostuje, da je dostop nepogrešljiv za zagotavljanje lažje uporabe proizvodov ali storitev, ki jih ponuja podjetje, ki zahteva tak dostop, zlasti kadar je proizvod, katerega dobava se zavrne, v bistvu namenjen zagotavljanju enostavnejše in prikladnejše uporabe obstoječih proizvodov ali storitev?
2.
Ali je mogoče v okviru ravnanja, ki je opredeljeno kot zavrnitev dobave, šteti, da je prišlo do zlorabe v smislu člena 102 PDEU, če je v okoliščinah, v katerih kljub temu, da dostop do zahtevanega proizvoda ni bil zagotovljen, (i) podjetje, ki je zahtevalo dostop do tega proizvoda, že delovalo na trgu in je na tem trgu v celotnem obdobju domnevne zlorabe še naprej beležilo rast ter (ii) so na tem trgu še naprej delovali tudi drugi gospodarski subjekti, ki konkurirajo podjetju, ki je zahtevalo dostop do zadevnega proizvoda?
3.
Ali je treba člen 102 PDEU v okviru zlorabe, ki obsega zavrnitev dostopa do domnevno nepogrešljivega proizvoda ali storitve, razlagati tako, da je treba neobstoj proizvoda ali storitve v trenutku, v katerem je podana zahteva po dobavi zadevnega proizvoda ali zagotavljanju zadevne storitve, šteti za objektivno utemeljitev take zavrnitve, oziroma vsaj tako, da mora organ, pristojen za konkurenco, na podlagi objektivnih meril opraviti analizo časa, ki ga prevladujoče podjetje potrebuje za razvoj proizvoda ali storitve, do katerega se zahteva dostop, ali pa da je mogoče prevladujočemu podjetju glede na posebno odgovornost, ki jo ima na trgu, naložiti, naj subjekt, ki tak dostop zahteva, obvesti o času, ki ga potrebuje za razvoj proizvoda?
4.
Ali je treba člen 102 PDEU razlagati tako, da je mogoče prevladujočemu podjetju, ki ima nadzor nad digitalno platformo, naložiti, naj svoje proizvode spremeni ali razvije nove proizvode, da bi vsem, ki to zahtevajo, omogočilo dostop do teh proizvodov? Ali mora prevladujoče podjetje v tem primeru upoštevati splošne potrebe trga ali potrebe posameznega podjetja, ki zahteva dostop do domnevno nepogrešljive posredniške storitve, ali pa mora glede na posebno odgovornost, ki jo pridobi na trgu, določiti objektivna merila za obravnavo zahtev, ki jih prejme, in za razvrstitev teh zahtev po prednostnem vrstnem redu?
5.
Ali je treba člen 102 PDEU v okviru zlorabe, ki obsega zavrnitev dostopa do domnevno nepogrešljivega proizvoda ali storitve, razlagati tako, da mora organ, pristojen za konkurenco, predhodno opredeliti in določiti upoštevni podrejeni trg, in na katerega se nanaša zloraba, ali pa je lahko ta trg zgolj potencialen?“
19.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil pri tajništvu Sodišča vložen 13. aprila 2023. Pisna stališča so predložile italijanska vlada, grška vlada, Evropska komisija in stranke v postopku v glavni stvari. Obravnava je potekala 23. aprila 2024, na njej pa je sodeloval tudi Nadzorni organ Efte (Evropsko združenje za prosto trgovino).
III. Presoja
20.
Consiglio di Stato (državni svet) z vprašanji prosi za razlago člena 102 PDEU in zlasti sodne prakse Sodišča, ki se uporablja v zadevah, v katerih podjetje s prevladujočim položajem zavrne dostop do svoje infrastrukture, ki bi bil v korist drugemu podjetju, ki deluje na sosednjem trgu. Consiglio di Stato (državni svet) navedena vprašanja postavlja glede specifičnih značilnosti, ki po navedbah predložitvenega sodišča opredeljujejo delovanje digitalnih trgov.
21.
Natančneje, Consiglio di Stato (državni svet) sprašuje, prvič, ali se glede na delovanje sistema Android Auto ter trenutni razvoj digitalnih trgov šteje, da je izpolnjen pogoj glede nepogrešljivosti infrastrukture, do katere se zahteva dostop, če navedeni dostop ni strogo gledano nujen za sosednji trg, kljub temu pa omogoča lažjo uporabo proizvodov ali storitev na navedenem trgu v smislu prometne varnosti in udobja uporabe.
22.
Drugič, Consiglio di Stato (državni svet) sprašuje, ali se zavrnitev dostopa s strani podjetja s prevladujočim položajem lahko šteje za zlorabo na podlagi pogojev iz zadeve Bronner, če so podjetje, ki zahteva dostop, in drugi subjekti še naprej dejavni na sosednjem trgu in tam še naprej beležijo rast, kljub pomanjkanju dostopa.
23.
Tretjič, Consiglio di Stato (državni svet) v bistvu sprašuje, ali se neobstoj nujnega elementa za omogočanje zahtevanega dostopa – na primer neobstoj predloge programske opreme – šteje za objektivno utemeljitev zavrnitve s strani podjetja s prevladujočim položajem. Alternativno pa navedeno sodišče sprašuje, ali mora organ za varstvo konkurence na podlagi objektivnih meril analizirati čas, ki je potreben za razvoj navedenega elementa, oziroma ali mora podjetje s prevladujočim položajem zaradi svoje posebne odgovornosti na trgu obvestiti subjekt, ki zahteva dostop, o navedenem času.
24.
Četrtič, Consiglio di Stato (državni svet) sprašuje, ali mora podjetje s prevladujočim položajem, ki obvladuje digitalno platformo, na podlagi člena 102 PDEU prilagoditi svoj proizvod, ko prejme zahtevo za dostop, da bi lahko tak dostop odobrilo. V zvezi s tem navedeno sodišče sprašuje, ali bi moralo podjetje s prevladujočim položajem glede na svoj položaj na trgu dati prednost splošnim zahtevam trga ali zahtevam subjekta, ki zahteva za dostop, ter ali bi moralo navedeno podjetje v naprej opredeliti objektivna merila za presojo in prednostno razvrščanje zahtev za dostop.
25.
Petič, Consiglio di Stato (državni svet) sprašuje, ali je treba člen 102 PDEU v okviru zlorabe, ki se nanaša na zavrnitev dostopa do domnevno nepogrešljivega proizvoda, razlagati tako, da mora organ za varstvo konkurence konkretno in v naprej opredeliti upoštevni podrejeni trg, in na katerega se nanaša zloraba.
26.
V naslednjih točkah teh sklepnih predlogov bom najprej in predvsem obravnavala vprašanje, ali se pogoji, ki jih je Sodišče opredelilo v sodbi v zadevi Bronner, uporabljajo v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari. Čeprav to vprašanje neposredno ne spada v okvir nobenega od vprašanj, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, pa gre za glavni pomislek, ki ga je v predložitveni odločbi izrazilo predložitveno sodišče. Prav tako je to temeljna predpostavka, na kateri temeljita prvi dve predloženi vprašanji, kar je bil tudi razlog za poglobljeno razpravo strank o tem pred Sodiščem. Na podlagi navedenega bom nato obravnavala vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, pri čemer bom prvo in drugo vprašanje obravnavala skupaj, na eni strani, ter tretje in četrto vprašanje skupaj, na drugi strani. Peto vprašanje bom obravnavala ločeno.
A.
Uporaba pogojev iz zadeve Bronner. Prvo in drugo vprašanje
27.
Člen 102 PDEU prepoveduje vsako zlorabo prevladujočega položaja enega ali več podjetij na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu in določa, da je taka zloraba nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor bi lahko prizadela trgovino med državami članicami. (
8
) To lahko v nekaterih okoliščinah vključuje primere, v katerih podjetje s prevladujočim položajem zavrne sodelovanje z drugim podjetjem, oziroma natančneje, v katerih podjetje s prevladujočim položajem zavrne dostop do svojega proizvoda, storitve ali infrastrukture, ki bi bil v korist drugemu podjetju, ki deluje na sosednjem trgu. (
9
)
28.
Kot je bilo že navedeno, se primeri, pri katerih podjetje s prevladujočim položajem zavrne sodelovanje z drugim podjetjem ali mu zavrne dostop, običajno presojajo na podlagi sodne doktrine, ki jo je opredelilo Sodišče v zadevi Bronner. (
10
) Iz navedene sodbe izhaja, da morajo biti za ugotovitev zlorabe na podlagi člena 102 PDEU izpolnjeni trije pogoji. Prvič, da se zahtevani dostop nanaša na proizvod ali storitev, ki je nepogrešljiv za izvajanje gospodarske dejavnosti na sosednjem trgu; drugič, biti mora verjetno, da bi se z zavrnitvijo odpravila vsa konkurenca na navedenem trgu; in tretjič, da zavrnitve ni mogoče objektivno utemeljiti. (
11
)
29.
Razloge za opredelitev zavrnitve dostopa kot zlorabo je prvič predstavil generalni pravobranilec F. G. Jacobs v svojih sklepnih predlogih v zadevi Bronner. (
12
) Po več kot dveh desetletjih od objave avtorji njegovo pravno analizo še vedno citirajo v strokovnih pravnih besedilih s tega področja, zlasti ko želijo pokazati, da bi morale obveznosti glede zagotavljanja dostopa, ki jih imajo podjetja s prevladujočim položajem na podlagi člena 102 PDEU, ostati strogo omejene. (
13
)
30.
Generalni pravobranilec F. G. Jacobs je v svojih sklepnih predlogih pojasnil, da sta pravica do izbire pogodbenih partnerjev in do prostega razpolaganja s svojo lastnino splošni načeli, priznani v pravnih sistemih držav članic, ki imata ponekod ustavni značaj. Poseg v ti pravici torej zahteva skrbno utemeljitev. (
14
) Poleg tega je navedel, da je na splošno v korist načelu konkurence in dolgoročno v interesu potrošnikov, če lahko podjetje s prevladujočim položajem zase obdrži sadove svojih znatnih vlaganj. V nasprotnem primeru navedeno podjetje ne bi imelo dovolj spodbude za nadaljnji razvoj učinkovitih proizvodov ali storitev. (
15
) Ob tem pa je generalni pravobranilec F. G. Jacobs tudi poudaril, da lahko zavrnitev dostopa v nekaterih primerih pomeni odpravo ali znatno zmanjšanje konkurence na škodo potrošnikov v kratkoročnem in dolgoročnem obdobju. (
16
)
31.
Ugotavljam, da je bilo razlogovanje generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa izrecno sprejeto v sodni praksi Sodišča, nazadnje v sodbi v zadevi Slovak Telecom, v kateri je Sodišče ugotovilo, da siljenje podjetja s prevladujočim položajem zagotoviti dostop zlasti posega v svobodo sklepanja pogodb in lastninsko pravico takega podjetja. Zato morajo podjetja s prevladujočim položajem načeloma ohraniti svobodo zavrnitve dostopa do proizvoda, storitve ali infrastrukture, ki so jih razvili za svoje potrebe. (
17
) Kakorkoli, navedena podjetja s prevladujočim položajem bi bila manj pripravljena vlagati v učinkovite proizvode ali infrastrukturo, če bi bila lahko zgolj na zahtevo njihovih konkurentov prisiljena z njimi deliti koristi iz svojih vlaganj. (
18
)
32.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je pri presoji zadeve, ki se nanaša na zavrnitev dostopa s strani podjetja s prevladujočim položajem na podlagi člena 102 PDEU, potrebno poiskati občutljivo ravnovesje med interesom konkurentov in potrošnikov glede ustreznega razvoja sosednjega trga in spodbudnega konkurenčnega okolja na njem na eni strani, ter upoštevanjem svobode sklepanja pogodb in lastninske pravice podjetja s prevladujočim položajem na drugi strani, da se temu zagotovi dovolj spodbud za nadaljnje učinkovito opravljanje dejavnosti. (
19
) Sodišče meni, da je bilo v sodbi v zadevi Bronner z opredelitvijo že zgoraj navedenih treh pogojev doseženo to občutljivo ravnovesje. (
20
)
33.
Vendar pa iz nedavne sodne prakse Sodišča v zadevah, v katerih je to ponudilo razlago pogojev iz sodbe v zadevi Bronner, izhaja, da je področje uporabe navedenih pogojev dokaj omejeno. Kot je v svojih nedavnih sklepnih predlogih v zadevi Google Shopping pojasnila generalna pravobranilka J. Kokott, (
21
) so navedeni pogoji izjemne narave in na splošno niso primerni za ugotavljanje obstoja zlorabe v vsaki zadevi, ki se nanaša na vprašanje dostopa. (
22
)
34.
Pomembno je poudariti, da je Sodišče jasno navedlo, da je uporaba pogojev iz sodbe v zadevi Bronner upravičena v specifičnih okoliščinah navedene zadeve, pri kateri je podjetje s prevladujočim položajem zavrnilo dostop konkurentu do infrastrukture, ki jo je razvilo za potrebe svojih dejavnosti. Sodišče je to posebno poudarilo, in ne le v zgoraj navedeni zadevi Slovak Telecom, (
23
) ampak tudi v dokaj nedavni sodbi v zadevi Baltic Rail. (
24
) Iz slednje nedvoumno izhaja, da se pogoji iz zadeve Bronner uporabljajo le v primerih, ko je bila zadevna infrastruktura razvita za potrebe lastnih dejavnosti podjetja s prevladujočim položajem in je namenjena njegovi uporabi, ne pa uporabi drugih konkurentov. (
25
)
35.
Iz sodne prakse Sodišča torej izhaja, da je v zvezi z vprašanjem, ali se pogoji iz zadeve Bronner uporabljajo v zadevi, ki se nanaša na zavrnitev dostopa, najprej treba ugotoviti, ali je infrastruktura, do katere se zahteva dostop, namenjena lastnim dejavnostim in izključni uporabi podjetja s prevladujočim položajem, s čimer želi navedeno podjetje ohraniti koristi iz vlaganj v razvoj take infrastrukture. V nasprotju s tem pa se navedeni pogoji ne uporabljajo, če je zadevna infrastruktura namenjena tudi drugim subjektom na trgu, kar lahko po navedbah Sodišča izhaja iz regulativnih obveznosti, kot na primer v sodbi v zadevi Slovak Telecom. (
26
) Trditi je mogoče, da to še toliko bolj velja v primeru infrastrukture, ki je bila razvita prav z namenom, da jo bodo uporabljali tudi drugi subjekti.
36.
V zvezi s tem iz opisa v predložitveni odločbi jasno izhaja, da se obravnavana zadeva nanaša na zahtevo tretje osebe družbi Google, s katero je tretja oseba želela zagotoviti združljivost svoje aplikacije s sistemom Android Auto. Poleg tega je v skladu z navedenim opisom sistem Android Auto orodje za „preslikavo“, ki uporabnikom mobilnih naprav z operacijskim sistemom Android omogoča dostop do nekaterih aplikacij na svojem pametnem telefonu prek zaslona, vgrajenega v vozilo. S tega vidika izpolnjuje naloge platforme, kar je opredelitev, ki jo mora sicer obravnavati predložitveno sodišče, ko bo vsebinsko obravnavalo zadevo v postopku v glavni stvari, vendar je glede na ubeseditev vprašanj za predhodno odločanje mogoče sklepati, da predložitveno sodišče že meni tako. (
27
)
37.
Poleg tega je pomembno navesti, da sistem Android Auto, podobno kot mnoge druge platforme oziroma digitalna infrastruktura, ustvarja vrednost z zagotavljanjem dostopa uporabnikom do številnih interoperabilnih in komplementarnih proizvodov in storitev. (
28
) Dejansko je bil zasnovan za spodbujanje drugih razvijalcev k ustvarjanju različic svojih aplikacij, ki so z navedenim sistemom združljive, in ne le zato, da se jim to zgolj omogoči. (
29
) V zvezi s tem se predložitveno sodišče sklicuje na odločbo organa za varstvo konkurence, ko pojasnjuje, da je namen sistema Android Auto postati središče „ekosistema“, (
30
) kar je izraz, ki se v računalništvu nanaša na operacijski model, v katerem lastnik digitalne platforme deli podatke in storitve z zunanjimi razvijalci v korist skupnosti uporabnikov. (
31
)
38.
Iz tega izhaja, kot navajata italijanska vlada in Komisija, da ni mogoče šteti, da je bila platforma, do katere se v obravnavani zadevi zahteva dostop, kot opisuje predložitveno sodišče, razvita za potrebe lastnih dejavnosti podjetja s prevladujočim položajem v smislu sodne prakse, navedene v točki 34 zgoraj, niti da je rezervirana za izključno uporabo takega podjetja. Prav nasprotno, sistem Android Auto je namenoma odprt in je bil zasnovan z namenom prostega dostopa tretjim osebam, v skladu z namenom družbe Google privabiti čim več „aplikacij za uporabo v avtomobilu“, da se voznikom zagotovi čim več pomoči, med tem ko se osredotočajo na vožnjo. (
32
)
39.
Primarna posledica navedenega je, da ravnovesje med interesi in spodbudami, ki se je uporabljalo v primeru dejanskega stanja v zadevi Bronner, ne ustreza glavnim značilnostim obravnavane zadeve. Z drugimi besedami, če se razvijalca in lastnika platforme prisili, da aplikaciji, ki jo je razvila tretja oseba, omogoči dostop, ga to ne bo odvrnilo od izvajanja svojih dejavnosti ali od prihodnjih vlaganj. Kot bom pojasnila v nadaljevanju, lahko tako tveganje odvračanja izhaja le iz neustreznega ravnovesja objektivne utemeljitve, ki jo navede zadevno podjetje kot razlog za zavrnitev dostopa, kar je po mojem mnenju dejansko osrednje vprašanje analize v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari.
40.
Menim torej, da se preizkus iz sodbe v zadevi Bronner, opredeljen v obliki v njej navedenih pogojev, ne bi smel uporabljati v obravnavani zadevi in videti je, da se s tem strinjajo tudi predložitveno sodišče, italijanska in grška vlada ter Komisija.
41.
V nasprotju s tem se družba Google sklicuje na sodbo, ki jo je Splošno sodišče izdalo v zadevi Microsoft. Kot je splošno znano, se je navedena zadeva nanašala na uporabo nekdanjega člena 82 ES (zdaj člen 102 PDEU) v zvezi z zavrnitvijo razkritja tehnoloških standardov, ki so zaščiteni s pravicami intelektualne lastnine. (
33
) Splošno sodišče je v svoji sodbi v bistvu potrdilo analizo, ki jo je v izpodbijani odločbi opravila Komisija in na podlagi katere je ta ugotovila, da je Microsoft s svojim prevladujočim operacijskim sistemom Windows zmanjšal interoperabilnost proizvodov konkurentov. Pri tem je Splošno sodišče uporabilo pogoje, ki jih je Sodišče opredelilo v svoji predhodni sodni praksi za namene ugotavljanja zlorabe v zadevah, ki se nanašajo na zavrnitev dostopa. (
34
)
42.
Vendar pa se je sodba v zadevi Microsoft nanašala na vprašanje glede obveznega licenciranja pravic intelektualne lastnine, kar – podobno kot v primeru fizičnega premoženja – ustvarja napetosti, ki so glede interesov in spodbud dokaj podobne tistim iz sodbe v zadevi Bronner. (
35
) Tudi če torej domnevamo, da bi bilo mogoče okoliščine, v katerih je bila izdana sodba v zadevi Microsoft, na splošno primerjati z zavrnitvijo dostopa do digitalne infrastrukture, ostaja dejstvo, da glavni cilj operacijskega sistema, ki je bil predmet navedene zadeve, ni bil prosta dostopnost drugim razvijalcem programske opreme, v čemer se tudi najbolj razlikuje od platforme, kot je ta v obravnavani zadevi.
43.
Zato poleg dejstva, da Sodišče ni imelo priložnosti izdati svojega mnenja o pristopu, ki ga je Splošno sodišče uporabilo v zadevi Microsoft, saj ni bila vložena pritožba, menim, da se ne bi smelo sklicevati na navedeno sodbo kot veljaven precedens za namene presoje obravnavane zadeve.
44.
Seveda je mogoče trditi, da iz dejstva, da ne obstaja specifična predloga, ki bi zagotavljala interoperabilnost sistema Android Auto z aplikacijami za polnjenje električnih avtomobilov, kot velja v obravnavani zadevi, izhaja, da je družba Google želela navedene storitve prihraniti zase. Vendar pa tak argument preprosto ni prepričljiv glede na značilnosti sistema Android Auto, kot so opisane v točkah 36 in 37 zgoraj. Poleg tega naj samo opozorim, da niti sama družba Google ni uporabila tega argumenta, niti pred predložitvenim sodiščem, če sklepam iz predložitvene odločbe, niti pred Sodiščem. Razlogi, ki jih je družba Google navedla v zvezi s svojo zavrnitvijo dostopa, se dejansko nanašajo na težave glede varnosti ter glede omejitev časa in sredstev v zvezi z razvojem predloge programske opreme, ki bi zagotavljala interoperabilnost med sistemom Android Auto in aplikacijo drugega razvijalca.
45.
Glede na navedeno predlagam, naj Sodišče ugotovi, da če podjetje s prevladujočim položajem tretjim osebam ponudi uporabo platforme, ki je namenjena in zasnovana za aplikacije, ki jih razvijejo navedene tretje osebe, za namen ugotavljanja zlorabe na podlagi člena 102 PDEU ni treba ugotavljati, ali so izpolnjeni pogoji, ki jih je opredelilo Sodišče v sodbi v zadevi Bronner. To zlasti velja v zvezi s pogoji, ki se na eni strani nanašajo na nepogrešljivost zahtevanega dostopa za sosednji trg in na drugi strani na odpravo vse konkurence na navedenem trgu.
46.
Namesto tega bi se morala presoja iz istega razloga osredotočiti na vprašanje, ali podjetje s prevladujočim položajem, ki ima v lasti tako platformo, izključuje ali omejuje zahtevani dostop oziroma zavlačuje z odobritvijo dostopa aplikaciji, ki jo je razvila tretja oseba, če ima tako ravnanje protikonkurenčne učinke na škodo potrošnikov in če ga ni mogoče objektivno utemeljiti. (
36
) Kot navajata grška vlada in Komisija, se lahko navedeni protikonkurenčni učinki kažejo na primer kot zavlačevanje pri uvedbi proizvoda ali storitve na sosednji trg, ki je vsaj potencialno konkurenčen proizvodu ali storitvi, ki ga lahko zagotavlja podjetje s prevladujočim položajem, s čimer se omejujejo spodbude k inovacijam in tehnološkemu razvoju ter omejuje izbira potrošnikov.
47.
V zvezi z obravnavano zadevo pa velja, da ker se prvi dve vprašanji za predhodno odločanje nanašata na razlago prvih dveh pogojev iz zadeve Bronner, menim, da Sodišču ni treba odgovoriti na nobeno od njiju v obliki, v kateri sta postavljeni. Predložitvenemu sodišču namreč pri vsebinski presoji zadeve v postopku v glavni stvari ne bo treba obravnavati vprašanja: (i) ali se lahko šteje, da je pogoj v zvezi z nepogrešljivostjo zahtevanega dostopa izpolnjen, če tak dostop omogoča priročnejšo uporabo proizvodov ali storitev na sosednjem trgu glede prometne varnosti in udobja uporabe; niti vprašanja (ii) ali je zavrnitev dostopa s strani podjetja s prevladujočim položajem v bistvu mogoče šteti za zlorabo na podlagi člena 102 PDEU, če konkurenca na sosednjem trgu ni odpravljena.
48.
Zato v zvezi s prvim predloženim vprašanjem predlagam, naj Sodišče iz razlogov, pojasnjenih že v predhodnih točkah teh sklepnih predlogov, ugotovi, da sodna doktrina, ki izhaja iz sodbe v zadevi Bronner, ni upoštevna za zadeve, kot je ta v postopku v glavni stvari. Presoja predložitvenega sodišča bi se morala osredotočiti na pogoje iz točke 46 zgoraj, s čimer bi se v bistvu ugotovilo, ali zavrnitev dostopa do sistema Android Auto s strani družbe Google pomeni oviranje oziroma zavlačevanje z odobritvijo dostopa vsaj potencialno konkurenčnemu proizvodu ali tistim storitvam, ki jih družba Google sama zagotavlja prek navedene platforme – zlasti glede storitev, povezanih s polnjenjem električnih vozil – če bi tako ravnanje lahko povzročilo škodljive učinke na potrošnike in če ga ni mogoče utemeljiti z objektivnimi razlogi.
49.
V zvezi z drugim predložitvenim vprašanjem Sodišču predlagam, naj ga obravnava z druge strani. Kljub vsemu bi bilo mogoče zagotoviti odgovor na vprašanje, ali ima lahko zavrnitev dostopa protikonkurenčne učinke, če se upošteva ista predpostavka – med drugim da so podjetje, ki je zahtevalo dostop, in drugi gospodarski subjekti ostali dejavni na sosednjem trgu in razvijali svoj položaj na trgu kljub temu, da jim ni bil omogočen zahtevani dostop. (
37
)
50.
Na navedeno vprašanje je v bistvu mogoče odgovoriti na podlagi trenutne sodne prakse, zlasti na podlagi sodbe v zadevi Servizio Elettrico Nazionale. (
38
)
51.
Iz navedene sodbe in v njej navedene ustaljene sodne prakse izhaja, da je namen člena 102 PDEU preprečiti, da bi ravnanje podjetja s prevladujočim položajem oviralo ohranjanje obstoječe konkurence na trgu ali razvoj te konkurence z uporabo drugačnih sredstev, ki ne temeljijo na vsebinski presoji. (
39
)
52.
Poleg tega za opredelitev določene prakse podjetja s prevladujočim položajem kot zlorabe ni treba dokazati, da je bil dosežen rezultat ravnanja takega podjetja, katerega namen je bilo izrinjenje konkurentov z zadevnega trga, in torej ni treba dokazati učinka konkretnega izrinjenja s trga. Namen člena 102 PDEU je sankcionirati to, da eno ali več podjetij zlorablja prevladujoči položaj na notranjem trgu ali njegovem znatnem delu, ne glede na uspešnost te zlorabe. (
40
)
53.
Posledično in v nasprotju s trditvami družbe Google velja, da ni mogoče trditi, da navedeno ravnanje ne more imeti protikonkurenčnih učinkov, če se je kljub zlorabi podjetja s prevladujočim položajem ohranila enaka raven konkurence na zadevnem trgu oziroma če se je na navedenem trgu konkurenca celo povečala. Prvič, nezakonitost ravnanja podjetja s prevladujočim položajem ne more biti odvisna od tega, koliko so drugi subjekti na trgu zmožni zmanjšati škodljive učinke takega ravnanja. Drugič, zadošča trditi, da bi se brez zlorabe konkurenca še bolj okrepila in bi se na primer tržni deleži drugih subjektov lahko še bolj povečali, kot so se.
54.
Nadalje, na podlagi trditve podjetja s prevladujočim položajem, da ravnanje ni imelo učinka izključevanja, ni mogoče izključiti uporabe člena 102 PDEU. Čeprav bi bilo mogoče to dejstvo šteti za indic za to, da zadevno ravnanje ni moglo imeti zatrjevanih učinkov, pa ga je treba dopolniti z dokazi za to, da takih konkretnih učinkov res ni bilo, ker navedeno ravnanje takih učinkov ni moglo povzročiti. (
41
)
55.
Iz zgoraj navedenega torej izhaja, da tudi če so drugi subjekti kljub zavrnitvi dostopa do sistema Android Auto še naprej delovali ali celo zabeležili rast na sosednjem trgu, navedena okoliščina sama po sebi še ne pomeni, da zavrnitev ni mogla imeti protikonkurenčnih učinkov. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali bi ravnanje podjetja s prevladujočim položajem lahko oviralo vzdrževanje ali razvoj konkurence, ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin zadeve in ne glede na to, ali so taki omejujoči učinki dejansko nastali. (
42
)
56.
Na podlagi zgoraj navedenega ugotavljam, da je treba v zvezi s prvim predloženim vprašanjem člen 102 PDEU razlagati tako, da se pogoji iz sodbe v zadevi Bronner ne uporabljajo, če podjetje s prevladujočim položajem platforme, do katere se zahteva dostop, ni razvilo za svojo izključno uporabo, ampak je bila zasnovana in oblikovana za uporabo aplikacij tretjih razvijalcev. V takih okoliščinah ni treba dokazati nepogrešljivosti navedene platforme za sosednji trg. Nasprotno pa velja, da podjetje s prevladujočim položajem zlorabi svoj položaj, če izključuje ali ovira dostop oziroma zavlačuje z odobritvijo dostopa do platforme aplikaciji, ki jo je razvila tretja oseba, če bi tako ravnanje lahko imelo protikonkurenčne učinke na škodo potrošnikov in če ga ni mogoče objektivno utemeljiti. Navedeni protikonkurenčni učinki lahko pomenijo zavlačevanje pri uvedbi proizvoda ali storitve, ki vsaj potencialno pomeni konkurenco proizvodu ali storitvi, ki jo lahko zagotovi podjetje s prevladujočim položajem, na sosednji trg.
57.
Glede drugega predloženega vprašanja bi bilo treba člen 102 PDEU razlagati tako, da dejstvo, da so podjetje, ki je zahtevalo dostop, in drugi subjekti ostali dejavni na sosednjem trgu in so okrepili svoj položaj na trgu, kljub temu, da niso imeli zahtevanega dostopa do digitalne platforme, samo po sebi še ne pomeni, da zavrnitev dostopa s strani podjetja s prevladujočim položajem ni mogla imeti protikonkurenčnih učinkov in je zato ni mogoče šteti za zlorabo. Predložitveno sodišče mora oceniti, ali bi ravnanje podjetja s prevladujočim položajem lahko oviralo vzdrževanje oziroma razvoj konkurence, ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin zadeve in ne glede na to, ali so taki omejujoči učinki dejansko nastopili.
B.
Tretje in četrto vprašanje
58.
Po navedbi svojega predloga, kako naj Sodišče odgovori na prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje, bom zdaj skupaj obravnavala še tretje in četrto vprašanje. V bistvu se nanašata na objektivno utemeljitev, ki jo poda podjetje s prevladujočim položajem, kadar zavrne dostop do platforme, ki jo je razvilo, posledica česar je ravnanje, kot je opisano v točki 46 teh sklepnih predlogov. Obe vprašanji se nanašata tudi na dokazno breme, ki ga ima v takem primeru podjetje s prevladujočim položajem oziroma zadevni organ za varstvo konkurence.
59.
Naj najprej poudarim, da tretje in četrto vprašanje temeljita na trditvah družbe Google, da je treba za zagotavljanje dostopa do sistema Android Auto najprej razviti predlogo za aplikacije, ki se nanašajo na storitve polnjenja električnih vozil. V trenutku vložitve zahteve za dostop taka predloga ni obstajala in družba Google trdi, da je predloga nujno potrebna za varno uporabo sistema Android Auto. Družba Google tudi trdi, da predloge ni bilo mogoče pripraviti v prvotno zahtevanih rokih, med drugim zaradi dejstva, da je bilo za to treba nameniti ustrezna sredstva, in zaradi pandemije COVID-19.
60.
Čeprav člen 102 PDEU ne vsebuje določbe, ki bi bila enaka členu 101(3) PDEU o neuporabi prepovedi iz navedenega člena Pogodbe v zvezi s protikonkurenčnimi sporazumi, (
43
) sodna praksa Sodišča podjetjem s prevladujočim položajem omogoča, da dokažejo, da je bilo njihovo ravnanje objektivno utemeljeno, tudi če tako ravnanja na prvi pogled pomeni zlorabo. (
44
)
61.
To pomeni, da se lahko podjetja s prevladujočim položajem, ki so obtožena zlorabe, sklicujejo na objektivno utemeljenost svojega ravnanja. (
45
) Če so pri tem uspešna, se prepoved iz člena 102 PDEU ne uporablja. Podjetje s prevladujočim položajem lahko to stori tako, da med drugim dokaže, da je njegovo ravnanje objektivno potrebno, (
46
) ob tem pa velja tudi pogoj, da mora biti zadevno ravnanje sorazmerno. (
47
)
62.
Najprej, predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali je treba neobstoj predloge v trenutku vložitve zahteve za dostop šteti za objektivno utemeljitev zavrnitve dostopa oziroma ali se lahko od podjetja s prevladujočim položajem zahteva, naj razvije tako predlogo, da olajša dostop do svoje digitalne platforme. Odgovor na navedeno vprašanje v bistvu zahteva opredelitev obsega obveznosti, ki jih mora izpolniti podjetje s prevladujočim položajem, kadar od tretjega razvijalca prejme zahtevo za dostop do svoje platforme.
63.
Kot sem navedla v uvodu k tem sklepnim predlogom, (
48
) je eno od najtežjih vprašanj, na katera mora Sodišče v obravnavani zadevi odgovoriti, ali obveznost zagotavljanja dostopa v primeru interoperabilnosti pomeni, da mora podjetje s prevladujočim položajem aktivno ukrepati in na primer razviti potrebno programsko opremo, torej predlogo. Če bi Sodišče menilo, da je tako, bi moralo zadevno podjetje s prevladujočim položajem za izpolnitev svojih obveznosti na podlagi člena 102 PDEU dovoliti dostop do svoje platforme ter nameniti svoj čas in sredstva za zagotovitev takega dostopa.
64.
V zvezi s tem je pomembno spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso velja, da je treba vsako izjemo od pravila prava Unije razlagati ozko, (
49
) kar smiselno velja tudi pri presoji objektivne utemeljitve v smislu člena 102 PDEU. (
50
) V zvezi z zavrnitvijo dostopa do platforme, kot je ta v postopku v glavni stvari, in če ima taka zavrnitev protikonkurenčne učinke, kot je bilo obravnavano v prvem delu teh sklepnih predlogov, so kot razlog zavrnitve sprejemljive le okoliščine, ki škodijo delovanju in namenu navedene platforme.
65.
V obravnavani zadevi to najprej in predvsem pomeni, da če je razvoj predloge za podjetje s prevladujočim položajem tehnično nemogoč, je neobstoj take predloge že sam po sebi lahko objektivna utemeljitev. Tako bi bilo tudi, kot poudarja Komisija, če bi odobritev dostopa na podlagi take predloge lahko s tehničnega vidika vplivala na delovanje platforme ali če bi bil dostop lahko v nasprotju z njenim gospodarskim modelom ali namenom. V nasprotju s tem pa velja, da če razvoj take predloge ni nemogoč in ne vpliva na delovanje platforme, dostop pa ni v nasprotju z gospodarskim modelom platforme ali njenim namenom, se stroga in neposredna zavrnitev s strani podjetja s prevladujočim položajem iz razloga, ker predloga ne obstaja, šteje za zlorabo na podlagi člena 102 PDEU.
66.
Poleg tega je treba upoštevati, da zgolj težave pri razvoju take predloge, kot v bistvu trdi družba Google, tudi ne upravičujejo zavrnitve dostopa. Kot je navedeno v točki 61 zgoraj, bi bilo treba v takem primeru opraviti oceno nujnosti in sorazmernosti, ob upoštevanju vseh okoliščin oziroma zunanjih dejavnikov, ki so povezani z zavrnitvijo. V okviru take presoje in zlasti pri oceni sorazmernosti zavrnitve se namreč presojajo (težavne) okoliščine podjetja s prevladujočim položajem glede razvoja take predloge.
67.
Ugotavljam, da med strankami ni sporno, da je razvoj predloge programske opreme dejansko potreben za zagotavljanje interoperabilnosti aplikacije, ki jo razvije tretja oseba, s platformo, kot je sistem Android Auto. V predložitveni odločbi sodišče dejansko ugotavlja, da je razvoj takih predlog, ki se nanašajo na celotne kategorije aplikacij, potreben, da se podjetja izognejo dolgotrajnim in dragim preizkusom, ki bi bili v nasprotnem primeru potrebni za zagotavljanje združljivosti vsake posamezne aplikacije s sistemom Android Auto. Poleg tega lahko to nalogo opravi le družba Google kot lastnica platforme. (
51
) Predložitveno sodišče mora to vprašanje konkretno obravnavati, ampak to torej pomeni, da v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, preizkusa nujnosti v okviru preverjanja objektivne utemeljitve ni težko izpolniti, če ni dvoma, da se razvoju predloge ni mogoče izogniti, da se zagotovi varen dostop aplikaciji, kot je tista, ki jo je razvila družba Enel X, do sistema Android Auto.
68.
V nasprotju s tem pa menim, da je treba sorazmernost zavrnitve podrobneje obravnavati. V tej fazi je upoštevna utemeljitev podjetja s prevladujočim položajem glede omejitev časa in sredstev za razvoj predloge programske opreme, da se zagotovi, da trgi ostanejo odprti in da se podjetjem s prevladujočim položajem zagotovijo ustrezne spodbude.
69.
Glede omejitev časa se predložitveno sodišče sprašuje, ali mora organ za varstvo konkurence na podlagi objektivnih dejavnikov opredeliti, koliko časa potrebuje podjetje s prevladujočim položajem za razvoj predloge programske opreme, da zagotovi dostop do zahtevane platforme, oziroma nasprotno, ali mora podjetje s prevladujočim položajem, na podlagi svojih obveznosti na trgu, subjekt, ki je zaprosil za dostop, obvestiti o času, ki je potreben za razvoj navedene predloge.
70.
V zvezi s tem je treba spomniti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da čeprav dokazno breme obstoja okoliščin, ki pomenijo kršitev člena 102 PDEU, nosijo organi za varstvo konkurence, bodisi na ravni Unije ali na nacionalni ravni, se mora zadevno podjetje s prevladujočim položajem sklicevati na objektivno utemeljitev ter svoje trditve podpreti z dokazi. (
52
) Sodišče je nadalje ugotovilo, da mora zadevno podjetje s prevladujočim položajem, ki nosi začetno dokazno breme, predložiti konkretne dokaze in se ne more sklicevati zgolj na nejasne, splošne ali teoretične trditve. (
53
)
71.
Logično je, da se lahko podjetje s prevladujočim položajem pri zatrjevanju, da je bilo njegovo ravnanje objektivno utemeljeno, sklicuje le na dejavnike, ki jih je tako podjetje upoštevalo ob navedenem ravnanju. (
54
) Posledično je presoja konkretnih okoliščin zavrnitve pomemben element pri presoji, ali je ravnanje podjetja s prevladujočim položajem res temeljilo na utemeljitvi, na katero se sklicuje. Če je ta pogoj izpolnjen, mora nato organ za varstvo konkurence, ki ugotovi, da je prišlo do zlorabe prevladujočega položaja, dokazati, da trditve in dokazi, na katere se sklicuje podjetje, ne zadoščajo, zato njegove utemeljitve ni mogoče sprejeti. (
55
)
72.
V obravnavani zadevi pa je pomembno poudariti, da če se podjetje s prevladujočim položajem pred organom za varstvo konkurence sklicuje na pomanjkanje časa kot objektivno utemeljitev, mora prvi dokazni korak storiti podjetje, ki se ne more preprosto sklicevati na navedeno pomanjkanje časa kot utemeljitev pri zavrnitvi dostopa. Nasprotno, kot v okviru svojih vprašanj predlaga predložitveno sodišče, mora navedeno podjetje dokazati, da je subjekt, ki je zahteval dostop, obvestilo o času, ki je potreben za razvoj take predloge. Navedeno obdobje je lahko tako dolgo, kot je to objektivno potrebno, in ni nujno, da predlogo pripravi takoj. Nadalje, težke okoliščine, kot je bila pandemija COVID-19, na katero se sklicuje družba Google, so lahko dejavnik, ki ga je treba upoštevati. V nadaljnjem koraku pa velja, da če organ za varstvo konkurence dokaže, da ocena roka za razvoj predloge, ki jo navede podjetje s prevladujočim položajem, ni ustrezna, se taka objektivna utemeljitev v zvezi z obravnavanim ravnanjem ne upošteva. (
56
) Nazadnje, najbrž ni treba posebej poudarjati, da lahko vse navedene elemente pozneje preverja še ustrezno sodišče.
73.
Podoben pristop je mogoče uporabiti glede sredstev, ki jih bo podjetje s prevladujočim položajem morda moralo nameniti za razvoj predloge, da se zagotovi interoperabilnost aplikacije tretje osebe s platformo. Razprava o omejitvah kadrovskih virov in finančnih sredstev za razvoj predloge, kot trdi družba Google, je v bistvu razprava o stroških, povezanih z razvojem navedene predloge, in o tem, kdo jih mora plačati.
74.
Naj že na začetku poudarim, da okoliščina, da ima podjetje s prevladujočim položajem obveznost zagotoviti dostop do platforme in razviti predlogo v ta namen, kot je pojasnjeno v teh sklepnih predlogih, še ne pomeni, da mora tako podjetje tudi prevzeti stroške takega razvoja. To je bistvenega pomena, da se predvsem zagotovi, da uporaba člena 102 PDEU in obveznosti glede interoperabilnosti, ki iz njega izhajajo, ne pomenijo ovir za podjetje s prevladujočim položajem kot prvotnega razvijalca in lastnika zadevne platforme.
75.
Predhodni pomislek pomeni, da mora biti podjetju s prevladujočim položajem omogočeno, da se sklicuje na omejitve sredstev kot objektivno utemeljitev, zakaj ni pripravilo predloga za aplikacijo tretje osebe. Iz sodne prakse, navedene v točkah 70 in 71 zgoraj, pa izhaja, da je za sprejemljivost take utemeljitve pomembno zagotoviti, da se podjetju, ki zahteva dostop, ponudi možnost plačila ustreznega nadomestila, in sicer po tistem, ko so ocenjeni stroški razvoja potrebne predloge. Menim, da zgolj sklicevanje podjetja s prevladujočim položajem na omejitve sredstev, ne da bi razvoj predloge sploh omogočilo, ne izpolnjuje zahtev za priznanje objektivne utemeljitve. (
57
) Če bi podjetje, ki zahteva dostop, menilo, da so stroški neustrezni ali nesorazmerni, bi moral ustrezni organ za varstvo konkurence za ugotovitev, da je prišlo do zlorabe prevladujočega položaja, dokazati, da trditve in dokazi, ki jih je predložilo podjetje s prevladujočim položajem za izračun stroškov, niso prepričljivi, zato utemeljitve ni mogoče sprejeti.
76.
Iz zgoraj navedenega torej izhaja, da je treba objektivno utemeljitev preveriti v smislu nujnosti in sorazmernosti, v skladu s premisleki, navedenimi v predhodnih točkah teh sklepnih predlogov, da se ugotovi, ali je objektivna utemeljitev podjetja s prevladujočim položajem glede omejitev časa in sredstev sprejemljiva.
77.
Ostaja pa vprašanje, ali se lahko okoliščine, v katerih podjetje s prevladujočim položajem hkrati prejme več zahtev za dostop, štejejo za objektivno utemeljitev na podlagi člena 102 PDEU. To je tudi pomislek, ki ga je izrazilo predložitveno sodišče, saj se sprašuje, ali mora v takih okoliščinah podjetje s prevladujočim položajem na podlagi svoje posebne odgovornosti na trgu vnaprej oblikovati objektivna merila za obravnavo vloženih zahtev in njihovo prednostno razvrščanje.
78.
Želim pa poudariti, da sklicevanja na posebno odgovornost podjetij s prevladujočim položajem, ki jo je Sodišče večkrat ugotovilo v svoji sodni praksi, (
58
) ne gre zamenjevati znotraj analize trditev navedenega podjetja, s katerimi utemeljuje zavrnitev dostopa do platforme, ki jo je razvilo. Sodišče bi lahko namreč ugotovilo, kot je že bilo navedeno v teh sklepnih predlogih, da iz take odgovornosti izhaja obveznost omogočanja dostopa, če se uporabljajo pogoji, navedeni v točki 46 zgoraj. Vendar, kot trdi družba Google, v zvezi s tem ni določenih regulativnih obveznosti, zato iz tega ne more sama po sebi izhajati obveznost vnaprej predvideti in opredeliti objektivnih meril za obravnavo hkratnih zahtev za dostop.
79.
To je še zlasti upoštevno v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, v zvezi s katero menim, da sprejetje utemeljitve, ki jo navede podjetje s prevladujočim položajem, ne more biti odvisno od obstoja predhodno opredeljenih objektivnih meril. V primeru prejetja več hkratnih zahtev je neobstoj takih meril gotovo lahko element, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali gre res za zlorabo s strani podjetja s prevladujočim položajem, če zato nastanejo prevelike zamude pri zagotavljanju dostopa ali če so subjekti, ki so hkrati vložili zahteve, zaradi tega neupravičeno različno obravnavani. Vendar pa iz predložitvene odločbe ne izhaja, da to velja tudi v obravnavani zadevi, kar pomeni, da navedeni neobstoj sam po sebi ne more biti razlog za ugotovitev zlorabe.
80.
Na podlagi zgoraj navedene analize v zvezi s tretjim predloženim vprašanjem menim, da bi bilo treba člen 102 PDEU razlagati tako, da je ravnanje podjetja s prevladujočim položajem, ki drugemu subjektu zavrne dostop do platforme, kot je ta v postopku v glavni stvari, lahko objektivno utemeljeno, če je zahtevani dostop tehnično nemogoč oziroma če bi lahko s tehničnega vidika vplival na delovanje platforme oziroma če je v nasprotju z gospodarskim modelom platforme ali njenim namenom. Zgolj dejstvo, da bi moralo podjetje s prevladujočim položajem za zagotovitev dostopa do take platforme poleg soglasja razviti tudi predlogo programske opreme, ob upoštevanju posebnih potreb subjekta, ki zahteva dostop, samo po sebi še ne zadošča za utemeljitev zavrnitve dostopa, če se za navedeni razvoj zagotovi dovolj časa in se podjetju s prevladujočim položajem zagotovi ustrezno nadomestilo. Podjetje s prevladujočim položajem mora o obeh elementih obvestiti subjekt, ki zahteva dostop, ko ta vloži zahtevo.
81.
Glede četrtega predloženega vprašanja menim, da bi bilo treba člen 102 PDEU razlagati tako, da sam po sebi še ne pomeni temelja za obveznost vnaprej opredeliti objektivna merila za obravnavo zahtev za dostop do platforme. Le v primeru več hkratnih zahtev za dostop se lahko neobstoj navedenih meril šteje za element, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali gre pri ravnanju podjetja s prevladujočim položajem za zlorabo, če posledično nastanejo prevelike zamude pri zagotavljanju dostopa ali če so subjekti, ki so hkrati vložili zahteve, zaradi tega neupravičeno različno obravnavani.
C.
Peto vprašanje
82.
S petim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 102 PDEU v okviru zlorabe, ki se nanaša na zavrnitev dostopa do digitalne platforme, razlagati tako, da mora organ za varstvo konkurence opredeliti upoštevni podrejeni trg, na katerega zloraba vpliva, ter ali je tak trg lahko tudi zgolj potencialen.
83.
Kot je splošno znano, v okviru uporabe člena 102 PDEU velja, da je treba za ugotovitev prevladujočega položaja najprej opredeliti upoštevni proizvod ali geografski trg, na katerem ima zadevno podjetje navedeni položaj. V primeru zavrnitve dostopa do infrastrukture to običajno pomeni trg, ki je višje v verigi in katerega del je navedena infrastruktura. Pri takih zadevah je treba opredeliti tudi sosednji trg (oziroma podrejeni trg), na katerem namerava opravljati dejavnosti podjetje, ki zahteva dostop, in na katerem lahko pride do protikonkurenčnih učinkov zaradi ravnanja podjetja s prevladujočim položajem. (
59
)
84.
Ob tem iz sodne prakse Sodišča v zvezi s sosednjim trgom izhaja, da zadošča, če je mogoče opredeliti potencialni trg ali celo hipotetični trg. (
60
) Zadošča lahko celo zgolj opredelitev dveh različnih faz proizvodnje in njune dejanske medsebojne povezanosti. (
61
)
85.
Kot torej pravilno navajata italijanska vlada in Komisija, pri oceni, ali lahko ravnanje podjetja s prevladujočim položajem omejuje konkurenco, zlasti če gre za zavrnitev dostopa, ni treba celovito opredeliti upoštevnega podrejenega trga. Res je, da je v takih primerih možnost omejevanja konkurence načeloma treba oceniti glede na trg, kjer bi se lahko pokazali protikonkurenčni učinki, in sicer glede na podrejeni trg oziroma sosednji trg v razmerju do trga, ki je višje v verigi in dostop do katerega je podjetje s prevladujočim položajem zavrnilo. Menim pa, da se s tem nujno ne zahteva opredelitev upoštevnega trga proizvodov in geografskega trga v smislu obvestila Komisije o opredelitvi upoštevnega trga (
62
) ter opredelitev njegovega obsega, kot v bistvu trdi družba Google. Zadostuje, če organ za varstvo konkurence dokaže, da ima lahko zadevno ravnanje protikonkurenčne učinke v zvezi s proizvodi ali storitvami, ki so v medsebojnem konkurenčnem razmerju, četudi gre le za potencialno konkurenco.
86.
Zdi se, da to še toliko bolj velja, če se zadevni trg šele razvija ali je v fazi hitrega razvoja, zato njegov obseg v trenutku ravnanja, ki bi se lahko štelo za zlorabo, ni v celoti opredeljen. V takih primerih bi bilo zelo težko opredeliti upoštevni trg, tak poskus pa bi lahko imel za posledico nadaljnje špekulacije. Zato se zdi, da zadostuje, če organ za varstvo konkurence skrbno prouči značilnosti in obseg upoštevnega trga ter ju ustrezno upošteva pri svoji analizi potencialnih učinkov zadevnega ravnanja.
87.
Glede obravnavane zadeve naj poudarim, da se glede na opis iz predložitvene odločbe zdi, da gre pri ravnanju družbe Google za trg, ki se še razvija. Ob upoštevanju, da mora predložitveno sodišče to vprašanje še obravnavati, naj spomnim, da je organ za varstvo konkurence v svoji odločbi najprej proučil sektor aplikacij za storitve polnjenja električnih vozil. Nato je opredelil „konkurenčno okolje za storitve polnjenja električnih vozil, ki se zagotavljajo prek aplikacij“, v katerem so po njegovem mnenju aplikacije za storitve polnjenja električnih vozil in navigacijo konkurenčne druga drugi konkurenčne, ter navedel več elementov, iz katerih izhaja razmerje konkurence med obema kategorijama aplikacij, ki je vsaj potencialno prisotno. Navedeni premisleki so bili nato upoštevani v naknadni analizi, ali bi ravnanje družbe Google lahko imelo zadevne protikonkurenčne učinke.
88.
V zvezi s petim predloženim vprašanjem torej predlagam, da bi bilo treba člen 102 PDEU razlagati tako, da če podjetje s prevladujočim položajem zavrne dostop do platforme, kot je ta v postopku v glavni stvari, organu za varstvo konkurence ni treba izčrpno in na podlagi zgoraj navedenega obvestila Komisije opredeliti trga, na katerem bi zavrnitev dostopa verjetno imela protikonkurenčne učinke. Zadostuje, če organ za varstvo konkurence dokaže, da ima lahko zadevno ravnanje protikonkurenčne učinke v zvezi s proizvodi ali storitvami, ki so v medsebojnem konkurenčnem razmerju.
IV. Predlog
89.
Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Consiglio di Stato (državni svet, Italija) odgovori:
1.
V zvezi s prvim predloženim vprašanjem: člen 102 PDEU
je treba razlagati tako, da se pogoji iz sodbe z dne 26. novembra 1998, Bronner (C-7/97, EU:C:1998:569) ne uporabljajo, če podjetje s prevladujočim položajem ni razvilo platforme, do katere se zahteva dostop, za svojo izključno uporabo, ampak je bila zasnovana in oblikovana za uporabo aplikacij tretjih razvijalcev. V takih okoliščinah ni treba dokazati nepogrešljivosti navedene platforme za sosednji trg. Nasprotno pa velja, da podjetje s prevladujočim položajem zlorabi svoj položaj, če izključuje ali ovira dostop oziroma zavlačuje z odobritvijo dostopa do platforme aplikaciji, ki jo je razvila tretja oseba, če bi tako ravnanje lahko imelo protikonkurenčne učinke na škodo potrošnikov in če ga ni mogoče objektivno utemeljiti.
2.
V zvezi z drugim predloženim vprašanjem: člen 102 PDEU
je treba razlagati tako, da dejstvo, da so podjetje, ki je zahtevalo dostop, in drugi subjekti ostali dejavni na sosednjem trgu in so okrepili svoj položaj na trgu, kljub temu, da niso imeli zahtevanega dostopa do digitalne platforme, samo po sebi še ne pomeni, da zavrnitev dostopa s strani podjetja s prevladujočim položajem ni mogla imeti protikonkurenčnih učinkov in je zato ni mogoče šteti za zlorabo. Predložitveno sodišče mora oceniti, ali bi ravnanje podjetja s prevladujočim položajem lahko oviralo vzdrževanje oziroma razvoj konkurence, ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin zadeve in ne glede na to, ali so taki omejujoči učinki dejansko nastopili.
3.
V zvezi s tretjim predloženim vprašanjem: člen 102 PDEU
je treba razlagati tako, da je ravnanje podjetja s prevladujočim položajem, ki drugemu subjektu zavrne dostop do platforme, kot je ta v postopku v glavni stvari, lahko objektivno utemeljeno, če je zahtevani dostop tehnično nemogoč oziroma če bi lahko s tehničnega vidika vplival na delovanje platforme oziroma če je v nasprotju z gospodarskim modelom platforme ali njenim namenom. Zgolj dejstvo, da bi moralo podjetje s prevladujočim položajem za zagotovitev dostopa do take platforme poleg soglasja razviti tudi predlogo programske opreme, ob upoštevanju posebnih potreb subjekta, ki zahteva dostop, samo po sebi še ne zadošča za utemeljitev zavrnitve dostopa, če se za navedeni razvoj zagotovi dovolj časa in se podjetju s prevladujočim položajem zagotovi ustrezno nadomestilo. Podjetje s prevladujočim položajem mora o obeh elementih obvestiti subjekt, ki zahteva dostop, ko ta vloži zahtevo.
4.
V zvezi s četrtim predloženim vprašanjem: člen 102 PDEU
je treba razlagati tako, da sam po sebi še ne pomeni temelja za obveznost v naprej opredeliti objektivna merila za obravnavo zahtev za dostop do platforme. Le v primeru več hkratnih zahtev za dostop se lahko neobstoj navedenih meril šteje za element, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali gre pri ravnanju podjetja s prevladujočim položajem za zlorabo, če posledično nastanejo prevelike zamude pri zagotavljanju dostopa ali če so subjekti, ki so hkrati vložili zahteve, zaradi tega neupravičeno različno obravnavani.
5.
V zvezi s petim predloženim vprašanjem: člen 102 PDEU
je treba razlagati tako, da če podjetje s prevladujočim položajem zavrne dostop do platforme, kot je ta v postopku v glavni stvari, organu za varstvo konkurence ni treba izčrpno in na podlagi Obvestila Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Unije (C/2024/1645) opredeliti trga, na katerem bi zavrnitev dostopa verjetno imela protikonkurenčne učinke. Zadostuje, če organ za varstvo konkurence dokaže, da ima lahko zadevno ravnanje protikonkurenčne učinke v zvezi s proizvodi ali storitvami, ki so v medsebojnem konkurenčnem razmerju.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Google Italy Srl je italijanska odvisna družba družbe Google LLC, ta pa je v lasti družbe Alphabet Inc. Z namenom poenostavitve bom navedene tri družbe, ki so tožeče stranke v postopku v glavni stvari, skupaj imenovala: družba Google.
(
3
)	Italijanski organ, pristojen za konkurenco in trge (v nadaljevanju: organ za varstvo konkurence).
(
4
)	V nadaljevanju: družba Enel X.
(
5
)	Sodba z dne 26. novembra 1998, Bronner (C-7/97, EU:C:1998:569; v nadaljevanju: sodba v zadevi Bronner oziroma pogoji iz zadeve Bronner).
(
6
)	Uredba (EU) 2022/1925 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. septembra 2022 o tekmovalnih in pravičnih trgih v digitalnem sektorju in spremembi direktiv (EU) 2019/1937 in (EU) 2020/1828 (akt o digitalnih trgih) (UL 2022, L 265, str. 1).
(
7
)	Glej med drugim sodbo z dne 17. septembra 2007, Microsoft/Komisija (T-201/04, EU:T:2007:289; v nadaljevanju: sodba v zadevi Microsoft).
(
8
)	Sodba z dne 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisija (C-165/19 P, EU:C:2021:239, točka 40; v nadaljevanju: sodba v zadevi Slovak Telekom).
(
9
)	Za celovito razlago pravnih in ekonomskih razlogov za zavrnitev sodelovanja glej O’Donoghue, R. KC, in Padilla, J., The Law and Economics of Article 102 TFEU, Bloomsbury, 2020, str. 509 in naslednje.
(
10
)	Sodba v zadevi Bronner, točka 41. Glej tudi sodbe z dne 29. aprila 2004, IMS Health (C-418/01, EU:C:2004:257); z dne 17. februarja 2011, TeliaSonera Sverige (C-52/09, EU:C:2011:83); z dne 10. julija 2014, Telefónica and Telefónica de España /Komisijan (C-295/12 P, EU:C:2014:2062); sodbo v zadevi Slovak Telekom; sodbo z dne 25. marca 2021, Deutsche Telekom/Komisija (C-152/19 P, EU:C:2021:238); sodbo z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C-377/20, EU:C:2022:379), in sodbo z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C-42/21 P, EU:C:2023:12; v nadaljevanju: sodba v zadevi Baltic Rail).
(
11
)	Prvonavedeni in drugonavedeni pogoj sta včasih citirana v zamenjanem vrstnem redu.
(
12
)	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi Bronner (C-7/97, EU:C:1998:264).
(
13
)	Glej med drugim Whish, R., in Bailey, D., Competition Law, 10. izdaja, Oxford University Press, 2021, str. 772.
(
14
)	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi Bronner (C-7/97, EU:C:1998:264, točka 56).
(
15
)	Prav tam, točki 57 in 62.
(
16
)	Prav tam, točka 61.
(
17
)	Sodba v zadevi Slovak Telekom (točka 46).
(
18
)	Prav tam, točka 47.
(
19
)	Glej v tem smislu sodbo v zadevi Baltic Rail (točka 86). Glej tudi sodbo z dne 10. novembra 2021, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (T-612/17, EU:T:2021:763, točka 217).
(
20
)	Prav tam.
(
21
)	Glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Google in Alphabet/Komisija (C-48/22 P, EU:C:2024:14). V času pisanja teh sklepnih predlogov sodba v navedeni zadevi še ni bila izdana.
(
22
)	Prav tam, točka 83 in naslednje.
(
23
)	Sodba v zadevi Slovak Telecom, točka 45.
(
24
)	Sodba v zadevi Baltic Rail, točka 80.
(
25
)	Prav tam, točki 80 in 82.
(
26
)	Za kritično analizo takega pristopa glej med drugim O’Donoghue, R. KC in Padilla, J., op. cit., str. 585, ter Muscat, A., ‘Testing for abusive refusals to supply in EU competition law: Past, present and future’, European Competition Law Review, 42(5), 2021, str. od 256 do 268.
(
27
)	Glej zlasti četrto vprašanje za predhodno odločanje, v katerem je uporabljen izraz „prevladujoče podjetje, ki ima nadzor nad digitalno platformo“. Glej tudi opredelitev sistema Android Auto, ki jo je družba Google objavila na naslovu: https://source.android.com/docs/automotive/start/what_automotive, v kateri jo imenuje „platforma“.
(
28
)	Shier, G. in Byrne T., ‘Economic principles’, v Wiggers, M., Struijlaart, R. in Dibbits, J. (ur.), Digital Competition Law in Europe, Kluwer Law International, 2023, str. 17.
(
29
)	Glej v zvezi s tem smernice glede kakovosti sistema Android Auto, ki jih morajo upoštevati razvijalci aplikacij pri razvijanju za navedeni proizvod; na voljo so na naslovu: https://transparency.google/our-policies/product-terms/android-auto/.
(
30
)	Glej tudi zavihek „Building an ecosystem“ (Vzpostavljanje ekosistema), dostopen na naslovu: https://developer.android.com/cars.
(
31
)	Glej Mens, T., De Roover, C. in Cleve, A. (ur.), Software Ecosystems: Tooling and Analytics, Springer, 2023, str. 6.
(
32
)	Glej cilj družbe Google izboljšati uporabniško izkušnjo in pomagati razvijalcem pri doseganju večjega števila voznikov z aplikacijami za uporabo v avtomobilu prek sistema Android Auto; na voljo na naslovu: https://android-developers.googleblog.com/2020/08/android-for-cars.html#:~:text=We%20launched%20Android%20Auto%20for_cars%20in%20the%20coming%20months.
(
33
)	Glej Andreangeli, A., ‘Case note on T-201/04, Microsoft v Commission, Judgment of 17 September 2007’, Common Market Law Review, zv. 45, št. 3, 2008, str. 863, ter O’Donoghue, R. KC in Padilla, J., op. cit., str. 534 in 535.
(
34
)	Sodba v zadevi Microsoft, točki 647 in 648.
(
35
)	Glej točki 30 in 31 teh sklepnih predlogov.
(
36
)	Glej v tem smislu sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Google in Alphabet/Komisija (C-48/22 P, EU:C:2024:14, točka 89).
(
37
)	Eden od glavnih argumentov družbe Google v postopku pred predložitvenim sodiščem, kot je opisano v predložitveni odločbi, je da sistem Android Auto in aplikacija, kot je JuicePass, nista v konkurenčnem razmerju, kar pomeni, da na podlagi zavrnitve dostopa v nobenem primeru ni mogoče ugotoviti nastanka protikonkurenčnih učinkov izključevanja. Vendar pa se drugo predloženo vprašanje ne nanaša na navedeno, ampak na vprašanje, ali je mogoče izključiti obstoj protikonkurenčnih učinkov v primeru okoliščin, kot izhajajo iz navedenega vprašanja. Zato menim, da Sodišču ni treba obravnavati trditev družbe Google, ampak mora o njih vsebinsko odločiti predložitveno sodišče.
(
38
)	Sodba z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C-377/20, EU:C:2022:379).
(
39
)	Prav tam, točka 44.
(
40
)	Prav tam, točka 53 in navedena sodna praksa, ter sodba z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, točka 41).
(
41
)	Prav tam, točki 56 in 72 ter navedena sodna praksa.
(
42
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 17. februarja 2011, TeliaSonera Sverige (C-52/09, EU:C:2011:83, točka 64).
(
43
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi Syfait in drugi (C-53/03, EU:C:2004:673, točki 71 in 72).
(
44
)	Sodba z dne 27. marca 2012, Post Danmark (C-209/10, EU:C:2012:172, točka 40 in navedena sodna praksa). Glej tudi Sporočilo Komisije – Navodila glede prednostnih nalog izvrševanja Komisije pri uporabi člena [102 PDEU] za izključevalna ravnanja, s katerimi prevladujoča podjetja zlorabljajo svoj položaj (UL 2009, C 45, str. 7, točke od 28 do 31; v nadaljevanju: Navodila Komisije).
(
45
)	Za kritično analizo glej Castillo de la Torre, F. in Gippini-Fournier, E., Evidence, Proof and Judicial Review in EU Competition Law, Edward Elgar Publishing, 2024, str. od 243 do 247.
(
46
)	Glej sodbo z dne 27. marca 2012, Post Danmark (C-209/10, EU:C:2012:172, točka 41). Iz navedene sodbe torej izhaja, da je lahko objektivna utemeljitev tudi, da ravnanje podjetja s prevladujočim položajem zagotavlja veliko večjo učinkovitost, kar pretehta vsakršne protikonkurenčne učinke na potrošnike. Vendar pa glede na opis zadeve iz postopka v glavni stvari, ki ga je zagotovilo predložitveno sodišče, taka utemeljitev v tem primeru ni upoštevna.
(
47
)	Glej Whish, R. in Bailey, D., op. cit., str. 220, ter van der Vijver, T., ‘Article 102 TFEU: How to claim the application of objective justifications in the case of prima facie dominance abuses?’Journal of European Competition Law & Practice, zv. 4, druga izdaja, Oxford University Press, 2013, str. od 121 do 133. Glej tudi Navodila Komisije, točka 28.
(
48
)	Glej točko 5 teh sklepnih predlogov.
(
49
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 5. septembra 2019, Regards Photographiques (C-145/18, EU:C:2019:668, točka 43), in z dne 9. novembra 2017, AZ (C-499/16, EU:C:2017:846, točka 24).
(
50
)	Strokovnjaki navajajo, da Komisija v svojih odločbah in Sodišče v svoji sodni praksi uporabljata ozek pristop k vprašanju objektivnih utemeljitev. Glej O’Donoghue, R. KC in Padilla, J., op. cit., str. 658.
(
51
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 1994, Tetra Pak/Komisija (T-83/91, EU:T:1994:246, točka 138), ki je bila v postopku pritožbe potrjena s sodbo z dne 14. novembra 1996, Tetra Pak/Komisija (C-333/94 P, EU:C:1996:436, točka 37).
(
52
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 27. marca 2012, Post Danmark (C-209/10, EU:C:2012:172, točka 42). Glej tudi sodbo v zadevi Microsoft (točka 688).
(
53
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 30. januarja 2020, Generics (UK) in drugi (C-307/18, EU:C:2020:52, točka 166). Glej tudi sodbo v zadevi Microsoft (točka 698) in sodbo z dne 14. septembra 2022, Google in Alphabet/Komisija (Google Android) (T-604/18, EU:T:2022:541, točka 616).
(
54
)	Glej v zvezi s tem Whish, R. in Bailey, D., op. cit., str. 223.
(
55
)	Sodba v zadevi Microsoft (točka 688).
(
56
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 9. septembra 2009, Clearstream/Komisija (T-301/04, EU:T:2009:317, točka 106), v kateri je Splošno sodišče ugotovilo, da zgolj dejstvo, da mora podjetje s prevladujočim položajem za omogočanje dostopa opraviti velike spremembe v informacijskih sistemih, podrobna pripravljalna dela in več vrst preizkusov, samo po sebi še ne upravičuje dveletne zamude pri zagotavljanju dostopa.
(
57
)	Čeprav se pomisleki predložitvenega sodišča ne nanašajo posebej na način izračuna stroškov razvoja predloge, ne smemo pozabiti, da morajo biti stroški strogo povezani z razlogi, zakaj je predloga potrebna, in s časom, ki je potreben za njen razvoj. Drugi dejavniki, na primer razvoj predloge na podlagi osebne zahteve, v primerjavi s predlogo, ki se nanaša na splošno kategorijo aplikacij, lahko prav tako vplivajo na nadomestilo, ki ga mora plačati podjetje, ki zahteva dostop. Nazadnje, pomembno je tudi upoštevati koristi, ki bi jih podjetje s prevladujočim položajem lahko imelo od uvedbe nove predloge in posledično od uvedbe novih aplikacij v svojo platformo.
(
58
)	Glej med drugim sodbo z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2017:632, točka 135 in navedena sodna praksa).
(
59
)	Sodba v zadevi Microsoft (točka 335).
(
60
)	Sodba z dne 29. aprila 2004, IMS Health (C-418/01, EU:C:2004:257, točka 44).
(
61
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 29. aprila 2004, IMS Health (C-418/01, EU:C:2004:257, točka 45).
(
62
)	Glej trenutno Obvestilo Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Unije (C/2024/1645; v nadaljevanju: obvestilo Komisije o opredelitvi upoštevnega trga).