62024CJ0514
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 12. marca 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Direktiva (EU) 2018/1972 – Evropski zakonik o elektronskih komunikacijah – Člen 105(4), prvi pododstavek – Pravica končnih uporabnikov, da zaradi sprememb pogodbenih pogojev, ki jih ponudnik elektronskih komunikacijskih storitev namerava uvesti enostransko, pogodbo prekinejo brez dodatnih stroškov – Izjeme – Spremembe, ki jih neposredno nalaga pravo Unije ali nacionalno pravo“
V zadevi C‑514/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Kúria (vrhovno sodišče, Madžarska) z odločbo z dne 26. junija 2024, ki je na Sodišče prispela 24. julija 2024, v postopku
Magyar Telekom Nyrt.
proti
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi K. Jürimäe, predsednica senata, K. Lenaerts, predsednik Sodišča v funkciji sodnika drugega senata, F. Schalin, M. Gavalec (poročevalec), in Z. Csehi, sodniki,
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez‑Bordona,
sodni tajnik: I. Illéssy, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 26. junija 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Magyar Telekom Nyrt. V. Brengel, Gy. V. Radics, ügyvédek, M. L. Keresztury in B. Modok,
–
za madžarsko vlado D. Csoknyai in Z. Fehér, agenta,
–
za Irsko M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan in A. Joyce, agenti, skupaj z B. Quigley, SC, in S. Brittainom, BL,
–
za finsko vlado M. Pere, agentka,
–
za Evropsko komisijo V. Bottka, G. Conte in O. Gariazzo, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 18. septembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah (UL 2018, L 321, str. 36).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Magyar Telekom Nyrt., ki je ponudnik elektronskih komunikacijskih storitev, in Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke (predsednik nacionalnega organa za komunikacije in medije, Madžarska; v nadaljevanju: predsednik NMHH) v zvezi z odločbo, s katero je zadnjenavedeni prvonavedenemu med drugim naložil, da mora spremeniti naročniške pogodbe, sklenjene s končnimi uporabniki, tako da vključi opcijo, imenovano „ničelna tarifa“.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba (EU) 2015/2120
3
Člen 1 Uredbe (EU) 2015/2120 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o določitvi ukrepov v zvezi z dostopom do odprtega interneta in spremembi Direktive 2002/22/ES o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami ter Uredbe (EU) št. 531/2012 o gostovanju v javnih mobilnih komunikacijskih omrežjih v Uniji (UL 2015, L 310, str. 1), naslovljen „Predmet urejanja in področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba določa skupna pravila za zaščito enake in nediskriminatorne obravnave prometa pri zagotavljanju storitev dostopa do interneta ter sorodnih pravic končnih uporabnikov.“
4
Člen 3 te uredbe, naslovljen „Zaščita dostopa do odprtega interneta“, v odstavkih od 1 do 3 določa:
„1.   Končni uporabniki imajo prek storitve dostopa do interneta pravico do dostopa do informacij in vsebin ter njihovega razširjanja, do uporabe in zagotavljanja aplikacij in storitev ter do uporabe terminalske opreme po lastni izbiri, ne glede na svojo lokacijo ali lokacijo ponudnika storitve oziroma lokacijo, izvor ali cilj informacije, vsebine, aplikacije ali storitve.
[…]
2.   Sporazumi med ponudniki storitev dostopa do interneta in končnimi uporabniki o poslovnih in tehničnih pogojih ter značilnostih storitev dostopa do interneta, kot so cena, količina podatkov ali podatkovna hitrost, ter kakršnih koli poslovnih praksah ponudnikov storitev dostopa do interneta ne omejujejo uveljavljanja pravic končnih uporabnikov iz odstavka 1.
3.   Ponudniki storitev dostopa do interneta pri zagotavljanju storitev dostopa do interneta obravnavajo ves promet enako, brez diskriminacije, omejevanja ali motenja ter ne glede na pošiljatelja in prejemnika, vsebino, do katere se dostopa ali ki se razširja, aplikacije ali storitve, ki se uporabljajo oziroma zagotavljajo, ali terminalsko opremo, ki se uporablja.
Prvi pododstavek ponudnikom storitev dostopa do interneta ne preprečuje uvajanja ukrepov za razumno upravljanje prometa. Da bi se takšni ukrepi šteli za razumne, morajo biti pregledni, nediskriminatorni in sorazmerni ter ne smejo temeljiti na poslovnih razlogih, temveč na objektivno različnih zahtevah glede tehnične kakovosti storitev za posamezno vrsto prometa. Takšni ukrepi ne spremljajo posameznih vsebin in se ne izvajajo dlje, kot je to potrebno.
Ponudniki storitev dostopa do interneta ne izvajajo ukrepov za upravljanje prometa, ki presegajo ukrepe iz drugega pododstavka, zlasti pa ne onemogočajo, upočasnjujejo, spreminjajo, omejujejo, motijo ali poslabšujejo posameznih vsebin, aplikacij ali storitev oziroma posameznih vrst vsebin, aplikacij ali storitev ali diskriminirajo med njimi, razen kolikor je potrebno in le toliko časa, kot je potrebno za:
(a)
skladnost z zakonodajnimi akti Unije ali nacionalno zakonodajo, skladno s pravom Unije, ki velja za ponudnika storitev dostopa do interneta, ali z ukrepi, skladnimi s pravom Unije, s katerimi se izvajajo takšni zakonodajni akti Unije oziroma nacionalna zakonodaja, vključno s sodnimi odločbami ali odločbami javnih organov, ki so jim podeljena ustrezna pooblastila;
(b)
ohranitev celovitosti in varnosti omrežja, storitev, ki se zagotavljajo prek tega omrežja, ter terminalske opreme končnih uporabnikov;
(c)
preprečitev neizbežne preobremenjenosti omrežja ter blažitev posledic izredne ali začasne preobremenjenosti omrežja, pod pogojem, da se enakovredne vrste prometa obravnavajo enako.“
Uredba (EU) 2018/1971
5
V uvodni izjavi 5 Uredbe (EU) 2018/1971 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o ustanovitvi Organa evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije (BEREC) in Agencije za podporo BEREC-u (Urad BEREC), spremembi Uredbe (EU) 2015/2120 ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1211/2009 (UL 2018, L 321, str. 1), je navedeno:
„[Organ evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije (BEREC) in Agencija za podporo BEREC-u (Urad BEREC)] sta bila ustanovljena z Uredbo (ES) št. 1211/2009 Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 25. novembra 2009 o ustanovitvi Organa evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije (BEREC) in Urada (UL 2009, L 337, str. 1)]. BEREC je nadomestil [Evropsko skupino regulatornih organov za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (ERG)] in naj bi po eni strani prispeval k razvoju, po drugi strani pa k boljšemu delovanju notranjega trga za elektronska komunikacijska omrežja in storitve s prizadevanji za zagotovitev skladnega izvajanja regulativnega okvira za elektronske komunikacije. BEREC deluje kot forum za sodelovanje med nacionalnimi regulativnimi organi [(NRO)] ter med [NRO] in [Evropsko k]omisijo pri izvrševanju vseh njihovih nalog na podlagi regulativnega okvira Unije. BEREC je bil ustanovljen z namenom zagotoviti strokovno znanje ter delovati neodvisno in pregledno.“
6
Člen 3 Uredbe št. 2018/1971, naslovljen „Cilji BEREC-a“, v odstavku 2 določa:
„BEREC zasleduje cilje iz člena 3 Direktive (EU) 2018/1972. BEREC si zlasti prizadeva zagotoviti dosledno izvajanje regulativnega okvira za elektronske komunikacije na področju uporabe iz odstavka 1 tega člena.“
7
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Regulativne naloge BEREC-a“ v odstavkih 1 in 4 določa:
„1.   BEREC ima naslednje regulativne naloge:
[…]
(d)
izdaja smernice za izvajanje regulativnega okvira Unije za elektronske komunikacije, zlasti kot je naveden v uredbah (EU) št. 531/2012 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2012 o gostovanju v javnih mobilnih komunikacijskih omrežjih v Uniji (UL 2012, L 172, str. 10)] in [2015/2120] ter Direktivi [2018/1972] o:
[…]
(e)
na lastno pobudo ali na zahtevo nacionalnega regulativnega organa, Evropskega parlamenta, Sveta [Evropske unije] ali Komisije izdaja druge smernice za zagotovitev doslednega izvajanja regulativnega okvira za elektronske komunikacije in doslednih regulativnih odločitev nacionalnih regulativnih organov, zlasti v zvezi z regulativnimi vprašanji, ki zadevajo znatno število držav članic ali imajo čezmejni vidik;
[…]
4.   Brez poseganja v usklajenost z ustreznim pravom Unije nacionalni regulativni organi in Komisija v največji meri upoštevajo vse smernice, mnenja, priporočila, skupna stališča in najboljše prakse, ki jih sprejme BEREC za zagotovitev doslednega izvajanja regulativnega okvira za elektronske komunikacije v okviru področja uporabe, navedenega v člena 3(1).
Kadar nacionalni regulativni organ odstopa od smernic iz točke (e) odstavka 1, to obrazloži.“
Direktiva 2018/1972
8
V uvodni izjavi 275 Direktive 2018/1972 je navedeno:
„Vse spremembe pogodbenih pogojev, ki jih predlagajo ponudniki javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev, ki niso medosebne komunikacijske storitve, neodvisne od številke, in niso v korist končnega uporabnika, na primer v zvezi s stroški, tarifami, omejitvami količine podatkov, hitrostmi prenosa podatkov, pokritostjo ali obdelavo osebnih podatkov, bi morale biti razlogi, zaradi katerih ima končni uporabnik pravico prekiniti pogodbo brez kakršnih koli stroškov, tudi če so te spremembe povezane z nekaterimi spremembami v korist uporabnikov. Ob vsaki spremembi pogodbenih pogojev s strani ponudnika bi torej moral končni uporabnik imeti pravico, da prekine pogodbo, razen če je sprememba sama po sebi v korist končnega uporabnika ali če so spremembe zgolj administrativne narave, kot je sprememba ponudnikovega naslova, in nimajo negativnih posledic za končnega uporabnika ali če so spremembe nujne zaradi zakonodajnih ali regulativnih sprememb, kot so nove zahteve glede informacij o pogodbi, ki jih nalaga pravo Unije ali nacionalno pravo. Ali je sprememba izključno v korist končnega uporabnika, bi bilo treba oceniti na podlagi objektivnih meril. Pravico končnega uporabnika do prekinitve pogodbe bi bilo možno izključiti samo, če ponudnik lahko dokaže, da so vse spremembe pogodbe izključno v korist končnega uporabnika ali da so zgolj administrativne narave in nimajo negativnih posledic za končnega uporabnika.“
9
Člen 3 te direktive, naslovljen „Splošni cilji“, v odstavku 2(d) določa:
„[(NRO)] in drugi pristojni organi ter BEREC, Komisija in države članice si v okviru te direktive prizadevajo uresničiti naslednje splošne cilje, ki niso navedeni v prednostnem vrstnem redu:
[…]
(d)
podpirajo interese državljanov Unije z zagotavljanjem povezljivosti ter splošne razpoložljivosti in uporabe zelo visokozmogljivih omrežij, vključno s fiksnimi, mobilnimi in brezžičnimi omrežji, in elektronskih komunikacijskih storitev, z omogočanjem čim večjih koristi pri izbiri, ceni in kakovosti na podlagi učinkovite konkurence, z ohranjanjem varnosti omrežij in storitev, z zagotavljanjem visoke in skupne stopnje zaščite končnih uporabnikov s potrebnimi sektorskimi pravili, z upoštevanjem potreb – kot so dostopne cene – posebnih družbenih skupin, zlasti končnih uporabnikov invalidov, starejših končnih uporabnikov in končnih uporabnikov s posebnimi socialnimi potrebami, ter z zagotavljanjem možnosti izbire in enakovrednega dostopa za končne uporabnike invalide.“
10
Člen 10 navedene direktive, naslovljen „Sodelovanje [NRO] v BEREC-u“, določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da njihovi ustrezni [NRO] dejavno podpirajo cilje BEREC-a pri spodbujanju boljšega regulativnega usklajevanja in večje skladnosti.
2.   Države članice zagotovijo, da [NRO] ob sprejemanju odločitev o svojih nacionalnih trgih upoštevajo, v največji možni meri, smernice, mnenja, priporočila, skupna stališča, najboljše prakse in metodologijo, ki jih sprejme BEREC.“
11
Člen 105 iste direktive, naslovljen „Trajanje in prekinitev pogodbe“, v odstavku 4 določa:
„Končni uporabniki imajo pravico prekiniti pogodbo brez kakršnih koli dodatnih stroškov, ko so obveščeni o spremembah pogodbenih pogojev s strani ponudnika javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev, ki niso medosebne komunikacijske storitve, neodvisne od številke, razen če so predlagane spremembe izključno v korist končnega uporabnika, so zgolj administrativne narave in nimajo negativnih posledic za končnega uporabnika ali so neposredno naložene s pravom Unije ali nacionalnim pravom.
Ponudniki o vsaki spremembi pogodbenih pogojev obvestijo končne uporabnike najmanj en mesec vnaprej in jih hkrati seznanijo s pravico do prekinitve pogodbe brez vsakršnih dodatnih stroškov, če novih pogojev ne sprejmejo. Pravica do odpovedi pogodbe se lahko uveljavlja v roku enega meseca od prejetja obvestila. Države članice lahko ta rok podaljšajo za največ tri mesece. Države članice zagotovijo, da se uradno obvestilo poda na jasen in razumljiv način na trajnem nosilcu podatkov.“
Madžarsko pravo
12
Člen 132 az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény (zakon št. C iz leta 2003 o elektronskih komunikacijah) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon 2003/100), v odstavkih 5 in 6 določa:
„5.   Naročnik lahko v 45 dneh od prejema uradnega obvestila o enostranski spremembi pogodbe s strani ponudnika javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev odpove naročniško pogodbo s takojšnjim učinkom in brez nadaljnjih pravnih posledic.
6.   Naročnik nima pravice do prekinitve naročniške pogodbe v skladu z odstavkom 5, če sprememba:
(a)
povzroči spremembo naročniške pogodbe ali pogojev uporabe storitve, ki so izključno v korist naročnika,
(b)
je povsem administrativne narave in ne vpliva negativno na naročnika, ali
(c)
temelji izključno na spremembi pravnega predpisa oziroma upravni ali sodni odločbi.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13
Magyar Telekom je podjetje, ki deluje v sektorju informacijskih in komunikacijskih tehnologij. To podjetje je končnim uporabnikom za nekatere svoje pakete dostopa do interneta ponujalo tarifno opcijo, imenovano „ničelna tarifa“, v skladu s katero ni odštelo količine podatkov, vključenih v te pakete, ki so bili porabljeni za uporabo nekaterih aplikacij in/ali nekaterih posebnih storitev.
14
NMHH je z odločbo z dne 6. septembra 2022 (v nadaljevanju: odločba NMHH) ugotovil, da navedeno podjetje ni spoštovalo določb člena 3(3) Uredbe 2015/2120, ker v okviru uporabe te tarifne opcije ni obravnavalo vsega internetnega prometa enako in brez diskriminacije. NMHH je v tej odločbi podjetju Magyar Telekom naložil, naj najpozneje do 15. novembra 2022 preneha ponujati vse ponudbe, ki vsebujejo navedeno tarifno opcijo, in najpozneje do 31. marca 2023 spremeni pogodbe zadevnih naročnikov, vključno splošne pogoje in posamezne naročniške pogodbe, da se iz njih odstrani vsakršen sklic na to tarifno opcijo.
15
NMHH je v navedeni odločbi poudaril, da potreba po spremembi pogodb zadevnih naročnikov izhaja iz nezdružljivosti prakse podjetja Magyar Telekom s tem členom 3(3), zato je bila z enostransko spremembo teh pogodb v škodo zadevnih naročnikov tem naročnikom dana pravica, da jih prekinejo v skladu s členom 132(5) zakona 2003/100, ki je namenjen prenosu člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972 v madžarsko pravo. V zvezi s tem naj se izjema iz člena 132(6)(c) zakona 2003/100, katerega namen je v madžarsko pravo prenesti tretjo izjemo, določeno v zadnjem delu stavka člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972, ne bi uporabljala.
16
Predsednik NMHH, pri katerem je podjetje Magyar Telekom vložilo pritožbo, je z odločbo z dne 27. oktobra 2022 (v nadaljevanju: odločba predsednika NMHH) potrdil odločbo NMHH.
17
Predsednik NMHH je v tej odločbi z dne 27. oktobra 2022 navedel, da je Sodišče v sodbah z dne 2. septembra 2021, Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), z dne 2. septembra 2021, Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676), in z dne 2. septembra 2021, Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), razsodilo, da tarifna opcija, imenovana „ničelna tarifa“, ni združljiva z obveznostmi, ki izhajajo iz člena 3(3) Uredbe 2015/2120. Tako naj bi obveznost podjetja Magyar Telekom, v skladu s katero je moralo spremeniti veljavne posamične naročniške pogodbe, izhajala iz te določbe, katere pravilno razlago je Sodišče podalo v navedenih sodbah.
18
Predsednik NMHH je v navedeni odločbi poudaril, da bi moralo podjetje Magyar Telekom po izreku teh sodb prostovoljno prenehati ponujati in uporabljati tako tarifno opcijo ter da je bil cilj odločbe NMHH zagotoviti, da bi podjetje Magyar Telekom Uredbo 2015/2120 uporabljalo v skladu z navedenimi sodbami, katerih dognanja so bila vključena v smernice BEREC o izvajanju uredbe o odprtem internetu z dne 9. junija 2022 (BoR (22) 81, v nadaljevanju: smernice BEREC iz leta 2022).
19
Medtem ko so bile v prejšnjih smernicah BEREC o izvajanju evropskih pravil o nevtralnosti interneta s strani nacionalnih regulatorjev z dne 30. avgusta 2016 [[BoR (16) 127, v nadaljevanju: smernice BEREC iz leta 2016] določbe Uredbe 2015/2120 razlagane tako, da dovoljujejo nekatere tarifne opcije, imenovane „ničelna tarifa“, je namreč BEREC po izreku sodbe z dne 15. septembra 2020, Telenor Magyarország (C‑807/18 in C‑39/19, EU:C:2020:708), in sodb, navedenih v točki 17 te sodbe, sprejel smernice BEREC iz leta 2022, v katerih so bile te določbe razlagane kot določbe, ki ne dovoljujejo takšnih tarifnih opcij.
20
Podjetje Magyar Telekom je v tožbi zoper odločbo predsednika NMHH, ki jo je vložilo pri Fővárosi Törvényszék (županijsko sodišče v Budimpešti, Madžarska), navedlo, da ni bilo dolžno izvršiti navedenih sodb, da je njegova praksa temeljila na smernicah BEREC iz leta 2016 in da nikakor ni dolžno spremeniti teh pogodb na podlagi smernic BEREC iz leta 2022, ki so naslovljene na NRO. Po mnenju podjetja Magyar Telekom je bilo treba to odločbo šteti za „nacionalno pravo“ v smislu člena 105(4) Direktive 2018/1972, ki mu je spremembo navedenih pogodb nalagalo neposredno.
21
Fővárosi Törvényszék (županijsko sodišče v Budimpešti) je tožbo podjetja Magyar Telekom zavrnilo.
22
Navedeno sodišče je opozorilo, da člen 132(6)(c) zakona 2003/100 določa izjemo, katere besedilo se jasno nanaša na spremembo, ki jo neposredno nalaga pravilo prava Unije ali nacionalnega prava, ki se uporablja izključno za akte prava Unije, kakor so opredeljeni v členu 288 PDEU, ter za nacionalne zakonodajne akte. Odločba predsednika NMHH, sprejeta v posameznem primeru, pa naj ne bi bila zakonodajni ali regulativni akt, saj jo je sprejel upravni organ pri izvajanju svojih pristojnosti za uporabo prava, zato ta odločba ne more biti zajeta z izjemo, določeno v tej določbi. Sprememb v razlagi ali uporabi prava ni mogoče enačiti z zakonodajnimi ali regulativnimi spremembami.
23
Podjetje Magyar Telekom v kasacijski pritožbi, vloženi pri Kúria (vrhovno sodišče, Madžarska), ki je predložitveno sodišče, trdi, da je Fővárosi Törvényszék (županijsko sodišče v Budimpešti) napačno razlagalo povezavo med uvodno izjavo 275 in členom 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972, ker je ugotovilo, da se izraz „regulativnimi“ iz drugega stavka te uvodne izjave ne more nanašati na odločbo, sprejeto v okviru izvajanja pristojnosti za uporabo prava.
24
Podjetje Magyar Telekom meni, da se izjema od pravice do prekinitve naročniških pogodb, ki jo imajo končni uporabniki, zaradi enostranskih sprememb teh pogodb s strani zadevnega ponudnika uporablja ne le v primeru, ko so te spremembe neposredno naložene z zakonodajnimi akti Unije ali držav članic, ampak tudi, kadar jih nalaga pravo Unije ali nacionalno pravo v širšem smislu.
25
Predložitveno sodišče ugotavlja, da za izdajo sodbe potrebuje pojasnila Sodišča glede razlage člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972, ker mora odločiti o vprašanju, ali imajo končni uporabniki pravico, da zaradi sprememb pogodbenih pogojev, ki jih je predvidelo podjetje Magyar Telekom, svoje pogodbe prekinejo brez dodatnih stroškov, medtem ko ta določba tako pravico do prekinitve pogodbe brez dodatnih stroškov izključuje, kadar nameravane spremembe „neposredno nalaga pravo Unije ali nacionalno pravo“.
26
Navedeno sodišče opozarja, da je BEREC v skladu z mehanizmom, vzpostavljenim z Direktivo 2018/1972, dolžan harmonizirati razlago določb Uredbe 2015/2120 na ravni Evropske unije za NRO. Smernice BEREC iz leta 2016 pa naj bi pri podjetju Magyar Telekom ustvarile legitimna pričakovanja. Podjetje Magyar Telekom naj na podlagi teh smernic ne bi moglo predvideti prakse, ki bi ji bilo treba slediti v skladu s sodbami Sodišča, navedenimi v točki 17 te sodbe, in s katero je bila odločba NMHH usklajena po tem, ko je bila ta praksa prevzeta v smernicah BEREC iz leta 2022.
27
Po mnenju navedenega sodišča dejstvo, da se v smernicah BEREC nujno upoštevajo sodbe Sodišča in da se te smernice nato nujno upoštevajo v odločitvah NRO, kar je v skladu z razlago določb Uredbe 2015/2120, ki jo je sprejelo Sodišče, kaže na to, da je za tak postopek značilen obstoj „regulativnega elementa“, ki ga ni mogoče obravnavati zgolj kot uporabo prava.
28
V teh okoliščinah je Kúria (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je sodbo Sodišča mogoče šteti za enakovredno neposredno zavezujoči določbi prava Unije v smislu člena 105(4) Direktive [2018/1972] ali pa jo je treba šteti za razlago prava, ki z vidika [tega] člena 105(4) […] ne pomeni spremembe prejšnje ureditve?
2.
Ali je mogoče šteti, da so [smernice BEREC iz leta 2022, ki so glede predmeta spora nadomestile smernice BEREC iz leta 2016] – zlasti glede na člen 10(2) [Direktive 2018/1972] in člen 4(4) Uredbe [2018/1971] – del prava Unije ali neposredno zavezujoče določbe tega prava in da kot take pomenijo spremembo ureditve, ki upravičuje uporabo izjeme iz člena 105(4) [Direktive 2018/1972], ali pa so zgolj razlaga prava – zlasti če je v njih uporabljena sodba Sodišča – ki ne pomeni spremembe prejšnje ureditve z vidika [tega] člena 105(4) […]?
3.
Če niti sodba Sodišča niti smernice BEREC iz leta 2022 ne zagotavljajo pravne podlage za uporabo izjeme iz člena 105(4) [Direktive 2018/1972], ali je mogoče šteti, da odločba [NRO] – ki temelji na smernicah BEREC iz leta 2022, kakor so bile spremenjene po izreku sodbe Sodišča in s katerimi se glede ponudnika elektronskih komunikacijskih storitev izvaja spremenjena sodna praksa v zvezi s členom 3(3) [Uredbe 2015/2120] – spada med določbe nacionalnega prava, s katerimi se neposredno naloži sprememba pogodbenih pogojev v smislu člena 105(4) [Direktive 2018/1972], pri čemer je treba opozoriti, da navedena določba Uredbe 2015/2120 ostaja enaka in se v obdobju, na katero se nanaša spor, ni spremenila?“
Vprašanja za predhodno odločanje
29
Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972 razlagati tako, da ima končni uporabnik pravico, da pogodbo, ki jo je sklenil s ponudnikom elektronskih komunikacijskih storitev, prekine brez dodatnih stroškov, če ta ponudnik namerava to pogodbo spremeniti zato, da bi jo uskladil z razlago določbe prava Unije – ki ureja nekatere vidike takšne pogodbe – ki jo je Sodišče Evropske unije sprejelo v sodbi, izdani v postopku predhodnega odločanja, ali smernicami BEREC, sprejetimi po izreku te sodbe, ali celo z odločbo, ki jo je NRO sprejel glede tega ponudnika ob upoštevanju navedene sodbe in teh smernic.
30
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodbi z dne 17. novembra 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, točka 12, in z dne 8. maja 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, točka 54 in navedena sodna praksa).
31
Člen 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972 določa, da imajo končni uporabniki pravico prekiniti pogodbo brez kakršnih koli dodatnih stroškov, ko so obveščeni, da ponudnik javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev namerava spremeniti pogodbene pogoje, razen če so predvidene spremembe izključno v korist končnega uporabnika, so zgolj administrativne narave in nimajo negativnih posledic za končnega uporabnika ali so neposredno naložene s pravom Unije ali nacionalnim pravom.
32
V skladu z uvodno izjavo 275 te direktive bi morala vsaka sprememba pogodbenih pogojev s strani ponudnika končnemu uporabniku omogočiti, da pogodbo prekine brez dodatnih stroškov, razen če je vsaka sprememba sama po sebi v korist končnega uporabnika ali če so spremembe zgolj administrativne narave, kot je sprememba ponudnikovega naslova, in nimajo negativnih posledic za končnega uporabnika ali če so spremembe nujne zaradi zakonodajnih ali regulativnih sprememb.
33
Iz člena 105(4), prvi pododstavek, navedene direktive v povezavi s to uvodno izjavo izhaja, da se tretja izjema, določena v zadnjem delu stavka tega člena 105(4), prvi pododstavek, uporablja, kadar dobavitelj namerava spremeniti pogodbene pogoje, in sicer le v primeru, ko so spremembe teh pogodbenih pogojev neposredno in strogo naložene z začetkom veljavnosti ali s spremembo zakonodajnega ali regulativnega akta Unije ali nacionalnega prava.
34
Splošna ureditev člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972 in namen te direktive to razlago potrjujeta.
35
Ta člen 105(4), prvi pododstavek, namreč določa splošno pravilo, v skladu s katerim sprememba pogodbenih pogojev, ki jo namerava uvesti ponudnik javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev, končnim uporabnikom daje pravico, da pogodbo prekinejo brez dodatnih stroškov. To splošno pravilo vsebuje tri izjeme, ki jih je treba razlagati ozko.
36
Ozka razlaga teh izjem je v skladu s splošnim ciljem zagotavljanja visoke in skupne stopnje zaščite končnih uporabnikov iz člena 3(2)(d) Direktive 2018/1972. Tako je treba člen 105(4) prvi pododstavek te direktive razumeti v smislu, da mora biti za uporabo tretje izjeme, določene v tej določbi, sprememba pogodbenih pogojev, ki jo namerava uvesti zadevni ponudnik, neposredno in strogo naložena s spremembo prava Unije ali nacionalnega prava, ki tvori ustrezni zakonodajni ali regulativni okvir.
37
V obravnavani zadevi se vprašanja predložitvenega sodišča nanašajo, prvič, na to, ali je sodbo, ki jo je Sodišče Evropske unije izreklo v okviru predhodnega odločanja, mogoče šteti za spremembo prava Unije v smislu prejšnje točke te sodbe.
38
V zvezi s tem je treba opozoriti, da razlaga pravila prava Unije, ki jo Sodišče Evropske unije poda pri izvajanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, po potrebi pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot ga je treba ali bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njegove veljavnosti. Povedano drugače, sodba v zvezi z vprašanjem za predhodno odločanje ni oblikovalna, temveč izključno ugotovitvena, kar pomeni, da njene posledice načeloma nastanejo na dan, ko je začela veljati razlagana določba (sodbe z dne 12. februarja 2008, Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, točka 35; z dne 28. januarja 2015, Starjakob, C‑417/13, EU:C:2015:38, točka 63, in z dne 10. marca 2022, Grossmania, C‑177/20, EU:C:2022:175, točka 41).
39
Iz tega izhaja, da morata upravni organ v okviru svojih pristojnosti in nacionalno sodišče tako razlagano pravilo uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana, preden je Sodišče izreklo sodbo, s katero je bilo odločeno o predlogu za razlago (glej v tem smislu sodbe z dne 12. februarja 2008, Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, točka 36; z dne 14. maja 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU in C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, točka 186; z dne 16. marca 2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, točka 56, in z dne 20. aprila 2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (občina Ginosa), C‑348/22, EU:C:2023:301, točka 73).
40
V teh okoliščinah sodbo, ki jo je Sodišče izreklo v okviru predhodnega odločanja in v kateri je bilo med drugim odločeno o razlagi člena 3(3) Uredbe 2015/2120, kot so sodbe z dne 15. septembra 2020, Telenor Magyarország (C‑807/18 in C‑39/19, EU:C:2020:708), z dne 2. septembra 2021, Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), z dne 2. septembra 2021, Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676), in z dne 2. septembra 2021, Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), ni mogoče šteti za spremembo zakonodajnega ali regulativnega akta prava Unije, s katero bi bilo mogoče ponudniku elektronskih komunikacijskih storitev neposredno naložiti, da spremeni pogodbene pogoje naročniških pogodb, ki jih je ta sklenil s končnimi uporabniki.
41
Drugič, kar zadeva smernice BEREC, je treba navesti, da te niso ne zakonodajni oziroma regulativni akt prava Unije ne sprememba teh aktov.
42
Res je sicer, da v skladu s členom 4(4) Uredbe 2018/1971 NRO in Komisija „v največji meri upoštevajo vse smernice, mnenja, priporočila, skupna stališča in najboljše prakse, ki jih sprejme BEREC“. Prav tako v skladu s členom 10(2) Direktive 2018/1972 države članice zagotavljajo, da NRO „ob sprejemanju odločitev o svojih nacionalnih trgih upoštevajo, v največji možni meri, smernice, mnenja, priporočila, skupna stališča, najboljše prakse in metodologijo, ki jih sprejme BEREC.“
43
Vendar ti akti niso pravno zavezujoči in ne spadajo v okvir postopka oblikovanja zakonodaje Unije na področju elektronskih komunikacij. Edina naloga BEREC je, da ima vlogo foruma za sodelovanje med posameznimi NRO ter med posameznimi NRO in Komisijo, da se zagotovi dosledno izvajanje regulativnega okvira na tem področju, kot izhaja iz člena 3(2) Uredbe 2018/1971 v povezavi z uvodno izjavo 5 te uredbe (sodba z dne 17. januarja 2023, Španija/Komisija, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, točka 85).
44
Iz tega sledi, da za smernice BEREC, kot so smernice BEREC iz leta 2022, v katerih je – drugače kot v smernicah BEREC iz leta 2016 – ugotovljeno, da člen 3(3) Uredbe 2015/2120 ne dovoljuje tarifnih opcij, imenovanih „ničelna tarifa“, ni mogoče šteti, da ponudniku elektronskih komunikacijskih storitev neposredno nalagajo spremembo pogodbenih pogojev v smislu člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972.
45
Tretjič, kar zadeva vprašanje, ali to vseeno velja za odločbo, ki jo je sprejel NRO, je treba poudariti, da predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe pojasnjuje, da se spor o glavni stvari nanaša na odločbo, ki jo je predsednik NMHH sprejel v okviru svojih pristojnosti upravnega nadzora, da bi njen naslovnik, podjetje Magyar Telekom, ki je ponudnik elektronskih komunikacijskih storitev, izpolnil obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 3(3) Uredbe 2015/2120, kot ga razlaga Sodišče.
46
Taka odločba pa nima normativne narave, saj NRO s tem, da jo sprejme, zgolj razlaga in uporablja to določbo, ki je del predpisov Unije na področju elektronskih komunikacij, za posamezni primer.
47
Iz tega izhaja, da za odločbo, ki jo sprejme NRO v okviru svojih pristojnosti za upravni nadzor v zvezi z izvajalcem elektronskih komunikacijskih storitev, da bi ta izpolnil obveznosti, ki mu jih nalaga določba prava Unije, ki spada na področje predpisov o elektronskih komunikacijah, ni mogoče šteti, da ta temu izvajalcu neposredno nalaga, da spremeni pogodbene pogoje v smislu člena 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972.
48
Poleg tega je treba spomniti, da je v skladu s členom 288, drugi odstavek, PDEU uredba „v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah“ ter da imajo v skladu z ustaljeno sodno prakso na podlagi te določbe ter zaradi same narave uredb in njihove vloge v sistemu virov prava Unije določbe uredb na splošno takojšen učinek v nacionalnih pravnih redih, ne da bi morali nacionalni organi sprejeti izvedbene ukrepe (sodba z dne 16. januarja 2024, Österreichische Datenschutzbehörde, C‑33/22, EU:C:2024:46, točka 60 in navedena sodna praksa).
49
Res je, da morajo države članice za izvajanje nekaterih od teh določb vseeno sprejeti izvedbene ukrepe (sodba z dne 15. junija 2021, Facebook Ireland in drugi, C‑645/19, EU:C:2021:483, točka 110 in navedena sodna praksa). Vendar pa v obravnavani zadevi predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ne navaja takih nacionalnih izvedbenih ukrepov in navsezadnje iz člena 3(3) Uredbe 2015/2120 ne izhaja, da bi bilo za izvajanje te določbe potrebno sprejeti take nacionalne izvedbene ukrepe.
50
Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 105(4), prvi pododstavek, Direktive 2018/1972 razlagati tako, da ima končni uporabnik pravico, da pogodbo, ki jo je sklenil s ponudnikom elektronskih komunikacijskih storitev, prekine brez dodatnih stroškov, če ta ponudnik namerava to pogodbo spremeniti zato, da bi jo uskladil z razlago določbe prava Unije – ki ureja nekatere vidike takšne pogodbe – ki jo je Sodišče Evropske unije sprejelo v sodbi, izdani v postopku predhodnega odločanja, ali s smernicami BEREC, sprejetimi po izreku te sodbe, ali celo z odločbo, ki jo je NRO sprejel glede tega ponudnika ob upoštevanju navedene sodbe in teh smernic.
Stroški
51
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 105(4), prvi pododstavek, Direktive (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah
je treba razlagati tako, da
ima končni uporabnik pravico, da pogodbo, ki jo je sklenil s ponudnikom elektronskih komunikacijskih storitev, prekine brez dodatnih stroškov, če ta ponudnik namerava to pogodbo spremeniti zato, da bi jo uskladil z razlago določbe prava Unije – ki ureja nekatere vidike takšne pogodbe – ki jo je Sodišče Evropske unije sprejelo v sodbi, izdani v postopku predhodnega odločanja, ali s smernicami Organa evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije, sprejetimi po izreku te sodbe, ali celo z odločbo, ki jo je nacionalni regulativni organ sprejel glede tega ponudnika ob upoštevanju navedene sodbe in teh smernic.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: madžarščina.